Hvala lijepo gospodine predsjedniče, poštovane zastupnice i zastupnici, dame i gospodo. Par samo riječi o izvješću umirovljeničkog fonda. Odavno je već pripremljeno i poslano u proceduru, evo došlo je sad na red. Htio bih samo reći, što se tiče ovog projekta da s obzirom da je to već dobro uhodani mehanizam koji se vrti od 2006. godine po Zakonu o umirovljeničkom fondu od 2005. godine i isplate obeštećenja umirovljenicima idu redovito bez zastoja u skladu sa planovima, nije bilo nikakvih posebnih aktivnosti koje bi trebalo posebno diskutirati. Najintenzivnije aktivnosti odvijaju se u trenutku isplate, odnosno u periodu kad se isplaćuje rate obeštećenja. Tako smo imali u 2009. relativno mirnu godinu u kojoj je se mirno poslovalo sa umirovljeničkim fondom. HPB invest, kao društvo za upravljanje umirovljeničkim fondom je nastavio sa aktivnostima profesionalnog upravljanja imovinom, za isplatu obeštećenja za umirovljenike, … [[Ne razumije se.]] i oprezno upravljajući imovinom, zarađujući … [[Ne razumije se.]] za korisnike umirovljeničkog fonda. Za sve isplate sredstava umirovljeničkog fonda sredstva do 2009. sredstva su bila osigurana u nekoliko navrata, i 2009. smo samo prije same isplate unijeli dodatnih 115 tisuća dionica Hrvatskih telekomunikacija u iznosu od 31,1 milijun kuna u umirovljenički fond, da osiguramo potpunu isplatu tada treće rate obeštećenja modela B osnovnog registra umirovljeničkog fonda, i druge rate modela B registra obiteljskih najviših mirovina u iznosu, zajedničkom iznosu od 833,5 milijuna kuna, što uključuje i prinose koji su ostvareni upravljanjem imovinom. Dakle korisnici su dobili još i prinose ostvarene na tu imovinu. Bitno je reći da je taj proces obavljen u prosincu u opet na zadovoljavajući način, na zadovoljstvo svih korisnika, bez zastoja, pa takve aktivnosti nastavljamo i dalje svake godine do 2013. godine kada se isplaćuje zadnja rata obeštećenja po ovom modelu B registra korisnika obiteljskih najviših mirovina u iznosu otprilike od 122 milijuna kuna, zajedno sa prinosom. Fond je istovremeno i dalje rješavao tužbe članova protiv Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, kojih je naravno sve manje i sve manje onih koji su dakle, ne dolaze nove, rješavaju se sve koje su dignute u trenutku osnivanja fonda. Istovremeno rješavani su i dalje prigovori članova fonda na pravo i na iznos visine obeštećenja, i naravno vođena je evidencija o tome o isplati mirovina, odnosno o nasljednicima tih rata obeštećenja, odnosno prava na mirovine. Ono što je bitno reći da je evo u prosincu prošle godine otprilike isti broj koji će se i ove godine dobiti ta sredstva iz obeštećenja, dakle u prosincu prošle godine 124 tisuće 535 korisnika iz osnovnog … [[Ne razumije se.]] je dobilo svoju ratu obeštećenja, to je ona puna, puni iznos … [[Ne razumije se.]] isplaćuje u 6 godina sveden na 2 godine, dakle tada treća rata i 14 tisuća 677 korisnika obiteljskih i najviših mirovina koji su dobili također svoju … [[Ne razumije se.]] , ali sad tada drugu ratu obeštećenja. Toliko od mene u ovom izvješću, ovdje sam da odgovorim na sva pitanja i vaše komentare. Hvala lijepo.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. U ime Odbora za financije i državni proračun predsjednik odbora gospodin Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, poštovani predstavnici središnjeg ureda, cijenjeni kolegice i kolege. Odbor za financije i državni proračun Hrvatskog sabora raspravio je na 62. sjednici održanoj 29. rujna 2010. godine izvješće o poslovanju umirovljeničkog fonda za 2009. godinu, i to kao matično radno tijelo. U uvodnom izlaganju predstavnik Središnjeg državnog ureda za razvojnu strategiju i koordinaciju fondova Europske unije istaknuo je da je temeljem članka 19. Zakona o umirovljeničkom fondu HPB invest d.o.o., društvo za upravljanje investicijskim fondovima u skladu s ugovorom o upravljanju imovinom umirovljeničkog fonda obavljao poslove upravljanja umirovljeničkim fondom. HPB invest d.o.o. je profesionalno i učinkovito organizirao i omogućio provedbu projekta umirovljeničkog fonda. Posebice treba istaknuti sigurnu, konzervativnu politiku vođenja umirovljeničkog fonda, kao što smo čuli i u uvodnom izlaganju. No istaknuto je da su izvršene isplate svih rata obeštećenja po otkupu udjela modela A i osnovnog registra i registra korisnika obiteljskih i najviših mirovina, tri rate obeštećenja o otkupu dijela modela B, te dvije rate obeštećenja modela B korisnicima obiteljskih i najviših mirovina. Istaknuto je da je 16.12.2009. godine isplaćena treća rata modela B osnovnog registra i druga rata modela B registra obiteljskih i najviših mirovina u ukupnom iznosu nešto više od 830 milijuna kuna. Cijena udjela u umirovljeničkom fondu po svim portfeljima od unosa imovine neprekidno raste. Usprkos svjetskoj financijskoj i gospodarskoj krizi koja je zadesila i Hrvatsku, HPB invest kontinuirano ostvaruje prinose članovima fonda, tako da od početka rada fonda ostvario dobit od 13 milijuna kuna, od ulaganja u vlasničke i vrijednosne papire. Odbor za financije i državni proračun odlučio je većinom glasova, 8 glasova za i 1 glas suzdržan predložiti Hrvatskom saboru da se prihvati Izvješće o poslovanju Umirovljeničkog fonda za 2009. godinu. Hvala lijepa.
Hvala. Otvaram raspravu. U ime kluba HDZ-a gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, predstavnici fonda, kolege zastupnici. Pa u skladu sa Zakonom o umirovljeničkom fondu određena je Hrvatska poštanska banka invest d.o.o. da obavlja poslove i upravlja Umirovljeničkim fondom. Zakonom o Umirovljeničkom fondu uređen je način obeštećenja korisnika mirovina koje je nastupilo zbog djelomičnog usklađivanja mirovina za razdoblje od 1. rujna 1993. godine do 31. prosinca '98. godine. Zakonom o provođenju odluke Ustavnog suda RH od 12. svibnja '98. godine uređuje se obeštećenje umirovljenika i provođenje odluke Ustavnog suda. Radi obeštećenja korisnika mirovina Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje utvrdio je razliku između starosne, prijevremene starosne, invalidske, obiteljske mirovine koja pripada korisnicima mirovina od 1. rujna, kao što sam rekao, '93. do prosinca '98. godine i isplaćenih mirovinskih primanja prema uredbama Vlade. Prema izračunu svote obeštećenja u listopadu 2005. godine kada su u obradu ušli podaci za 674 tisuće 668 umirovljenika pravo na obeštećenje imalo je 424 tisuće 744 korisnika mirovine, a njih 249 tisuća 924 nije imalo pravo na obeštećenje. Najveći broj korisnika koji su ostvarili pravo na obeštećenje bili su oni koji su pravo na mirovinu ostvarili do 31. prosinca '93. godine, a njih je oko 370 tisuća sa prosječnom svotom obeštećenja od 28 tisuća kuna. Prema napravljenom registru članovi fonda odlučivali su o izboru modela obeštećenja. Birajući između polovične isplate svote obeštećenja u roku od 2 godine ili taj poznati "model A" ili isplate cjelokupnog iznosa obeštećenja u roku od 8 godina s dvije godine počeka, to je taj "model B". Tako se za "model A" odlučilo cca 72% članova fonda, a za "model B" cca 28% članova fonda. Hrvatska poštanska banka d.d. ima definiran način isplate s Hrvatskom poštom d.d. i ta sredstva isplaćuju promptno po donošenju poštanskih uplatnica u uredu pošte. No, postoji problem za jedan dio članova fonda koji se nisu opredijelili za mjesto i način isplate, a što bi trebali što hitnije učiniti. Na dan 31. prosinca 2009. godine podatke nije prijavilo 11 tisuća 435 članova fonda za isplatu 4-te rate po "modelu A" te 8 tisuća 385 članova fonda za isplatu 3-e rate po "modelu B". Zaključno s 31. prosincem 2009. godine HPB investu d.o.o. prijavljeno je 309 tisuća 471 mjesto i način isplate po "modelu A" i 116 tisuća 150 mjesta za isplatu po "modelu B". U suradnji s Upravnim odborom fonda i Hrvatskim zavodom za mirovinsko osiguranje te uz pomoć ostalih institucija izvršene su isplate svih rata obeštećenja po otkupu udjela "modela A" i osnovnog registra, registra korisnika obiteljski i najviših mirovina, tri rate obeštećenja po otkupu udjela "modela B" te dvije rate obeštećenja "modela B" korisnicima obiteljskih i najviših mirovina. Treća rata "modela B" osnovnog registra i druga rata "modela B" registra obiteljskih i najviših mirovina iznosila je 833 milijuna 474 tisuće 944,75 kuna. Za isplatu četvrte rate obeštećenja po "modelu B" osnovnog registra i treće rate obeštećenja po "modelu B" registra obiteljskih i najviših mirovina u zadnjem tromjesečju 2010. godine potrebna sredstva koja osnivač fonda Vlada Republike Hrvatske treba unijeti u fond iznose cca 830 milijuna kuna. Točan iznos se ne zna jer se cijena udjela mijenja faktički svakodnevno. Cijena udjela u Umirovljeničkom fondu po svim portfeljima od unosa imovine neprekidno raste te usprkos financijskoj i gospodarskoj krizi HPB invest d.o.o. kontinuirano ostvaruje prinose članovima fonda. Premda je manji dio imovine fonda uložen u vlasničke vrijednosne papire HPB invest je otpočetka rada za članove fonda ostvarila dobit od ulaganja u vlasničke vrijednosne papire u iznosu od 13 milijardi, 5 milijuna itd., 832 tisuće kuna. Klub HDZ-a je podržao Izvješće o poslovanju Umirovljeničkog fonda za 2009. godinu.
Hvala. U ime kluba HNS-HSU-a gospodin zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicima. Pred nama je jedno Izvješće o poslovanju Umirovljeničkog fonda za 2009. godinu, jedno vrlo profesionalno izrađeno izvješće sa puno podataka i kažem tko želi čitati i analizirati ove podatke može dobiti jednu dobru sliku o ovom velikom projektu. No, i ovo je prilika da ne prođemo samo suhoparno preko ovog izvješća nego da malo i proširimo i da se podsjetimo i među nama to raspravimo, ali i našim cijenjenim gledateljima i slušateljima kažemo nešto malo više podataka. Ustvari zašto Umirovljenički fond? Zar to nije moglo, kako neki danas govore dug, nije mogla država namiriti? Međutim, uvijek se otišlo od odluke Ustavnog suda. A odluka Ustavnog suda je dosudila naknadu štete onim umirovljenicima kojima je mirovina smanjena u periodu od 1993. do 1998. godine i to na način da su u zakonu imali jedno pravo, a da se mirovina smanjivala uredbama Vlade. Što je proglašeno protuzakonitim i dakle Ustavni sud je dosudio naknadu štete. DA je dosudio dug vjerojatno ni dva državna proračuna ne bi bila dovoljna da se to namiri jer dug podrazumijeva i glavnicu i kamate ali Ustavni sud je išao od pozicije da mirovinski sustav kao takav ne poznaje riječ dug. Mirovinski sustav poznaje riječ nedospjele, odnosno dospjele ali neizvršene isplate mirovina ali ne i riječ dug. Dakle, došli smo do obeštećenja ili naknade štete i to se nikako nije moglo učiniti na način da se to isplaćuje iz mirovinskog fonda ili iz državnog proračuna i našao se izlaz u investicijskom fondu. Umirovljenički fond je po svojoj formi investicijski fond, ne takvog tipa da je prepun dionica i udjela i da ih trži i stvara novu vrijednost, nego u suštini ima ulogu garancije isplate udjela po svojoj nominalnoj vrijednosti, to je osnovni zadatak tog fonda, a zašto investicijski fond, mogao je biti bilo koji drugi fond, zato što po zakonu isplate iz investicijskog fonda ne podliježu oporezivanju, a ukoliko bi bilo isplate iz nekih drugih institucija onda se tu radi o izvansudskoj nagodbi države i umirovljenika dakle korisnika obeštećenja, u tom slučaju obzirom da nema pravomoćnog sudskog rješenja tada bi porezni sustav djelovao i bilo bi to oporezivo, zato je to investicijski fond radi zaštite vrijednosti i neoporezive isplate umirovljenicima. Prema tome, vrijedi to još jednom ponoviti jer postoji puno ljudi koji kažu pa mogla je to država iz proračuna riješiti, e pa nije mogla, nije mogla, ako poštuje svoje pozitivne zakonske propise koje je ovaj Visoki dom donio. Ovo što karakterizira ovaj umirovljenički fond je potpuna transparentnost i čistoća poslovanja i ako vi pogledate ova sva izvješća uvjeriti ćete se u takvo nešto a dobiti ćete masu podataka ako hoćete i o industrijskoj razvijenosti države, odnosno koji je dio Hrvatske imao više industrijske proizvodnje, koji je imao više radničkih mirovina, tu su i obeštećenja veća pa će tako vjerojatno, takva jedna procjena da sjeverozapadna Hrvatska zajedno sa gradom Zagrebom praktički nosi 60% od ukupnog obeštećenja. Što znači da je tu bilo više godina staža i ovo dokazuje da staž ima svoju vrijednost u mirovinskom sustavu pa i posljedično u obeštećenju onih kojima je dio novca uzet u periodu od 93. do 98. godine. Osim te čistoće poslovanja i potpune transparentnosti, treba reći da Fond ako je ulagao, ulagao je konzervativnim metodama, da je Fond kao takav pa makar ih netko želio optužiti ali je to nemoguće vrlo malim dijelom prodavao dionice da bi osigurao novac za otkup udjela, većinom je država prodala, sjetimo se INA-e i Plive prodala veliki paket dionica i uplatila novac u umirovljenički fond, tako da s te strane je pozicija poslovanja umirovljeničkog fonda i društva za upravljanje HPB Investa u potpunosti čista. Ono što isto treba podcrtati radi se o jednom iznimno velikom projektu koji je vrlo često zaboravljamo jer to ide nekim svojim tijekom, radi se o tome da je gotovo 730 tisuća umirovljenika obrađeno u projektu obeštećenja a da je njih 469 tisuća ostvarilo pravo na obeštećenje. Naravno i oni koji nisu ostvarili pravo na obeštećenje, jedna kolektivna metoda koja je bila na snazi od 1998. do 2004. godine a to je kolektivna isplata svima 100 kuna i 6% na račun obeštećenja, 2004. godine je ugrađena u mirovinu, tako da i oni koji nisu dobili obračunatu svotu obeštećenja nisu u minusu jer im je tih 100 kuna i 6% ugrađeno u mirovinsku osnovicu. Tako veliki projekat naravno ima svoje poteškoće, imao je svojih porođajnih muka, on je dugo nastajao ali odradio je sve one obveze koje se pred njega stavilo. Ovo nije, ponavljam običan investicijski fond, ovaj Fond preko svog društva za upravljanje umirovljeničkim fondom, HPB Investa, morao je odraditi iznimno tešku i obimnu komunikaciju sa građanima korisnicima obeštećenja, ne samo umirovljenicima, umirovljenicima i njihovim nasljednicima jer ovo pravo na obeštećenje ne prestaje smrću nego se prenosi na prvi nasljedni red. Ono što treba reći, što je objektivno problem nije problem u financijskom obliku, jer negdje je nemoguće u ovom trenutku oko 140 skoro 150 milijuna kuna isplatiti, to je problem, jer ne postoje adrese, korisnici obeštećenja nisu dostavili svoje adrese ili račune ili način na koji ih se treba obeštetiti međutim, to je negdje na razini 1,5% od ukupne mase novaca koje treba isplatiti, dok se u odnosu na broj članova Fonda radi negdje oko 22 tisuće problematičnih gdje ne postoji ili banka, ili način isplate ili ne postoji adresa. Na njih trebamo i odavde sa ovog mjesta apelirati da ukoliko su zaboravili da pogledaju i ta nasljedstva i sve te papire i neka još jednom provjere da li su dostavili sve podatke. Ono što je vrijedno reći ovdje u tih 22 tisuće korisnika, kojima nije moguća isplata postoji 7 tisuće, točnije 6932 osobe gdje isplata nije moguća jer se nikada nisu javili u HPB Invest, istraživali smo to dugo zbog čega se nisu javili i došli smo do podataka da postoje obeštećenje vrlo smiješnih u iznosima. Npr. iznos obeštećenja izračunat je 0,50 kn ili 25 kn ili 70 kn i s obzirom da je tehnologija za sve ista, kada nekome ponudite da li hoće 50 lipa prihvatiti u 4 rate ili u 6 rata naravno da vam se neće ni javiti. I jednostavno tih 7 tisuća korisnika obeštećenja koji prosječno potražuju negdje oko tisuću i par stotina kuna, vrlo teško ih je motivirati da se odluče na bilo što jer se radi zaista o zanemarivim iznosima. Tako da znate da se išlo u analizu, a da se za ove druge koji su se javili, koji su djelomično dostavili dokumentaciju, u više navrata komuniciralo sa svim korisnicima fonda odnosno nasljednicima i pokušava se učiniti sve da do isplate dođe. Naravno postoji jedan dio tzv. ošasne imovine, dakle to je imovina koja pripada RH. Radi se o osobama koje su u međuvremenu umrle, a nemaju nasljednika prvog nasljednog reda. Taj novac se ne izvlači iz Umirovljeničkog fonda, taj novac se prvenstveno koristi i za one koji će u prigovoru još uvijek to traje, koji će u prigovoru dokazati da im je pogrešno izračunata svota obeštećenja. To je u kontinuitetu je taj registar Umirovljeničkog fonda i osnovni i dopunski registar otvoren i broj korisnika se mijenja i po poziciji što je netko umro a njegove udjele su naslijedili nasljednici kao i po poziciji da Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje rješava pritužbe kao što ima jedan dio ljudi koji tužbama na sudu nastoje ustanoviti svoje pravo. I stoga je taj registar uvijek otvoren, nije fiksan, ali kažem to ste mogli pogledati kako se to mijenja u ovim tablicama, gdje je to i po godinama ali po mjesecima ako se ne varam kako se taj broj mijenja. Dakle, ja sam osobno dao svoj doprinos, ali ja sam tu najmanje bitan ovom na neki način konstituiranju Umirovljeničkog fonda, na porođajnim mukama i funkcioniranju. Bio sam član Upravnog odbora umirovljeničko fonda do konca prošle godine i više od svega, dakle ne ljutim se na premijerku što je umirovljeničke predstavnike zamijenila ajmo reći sa isluženim kadrovima odnosno umirovljenim HDZ-ovcima, ja se na to ne ljutim to je njezino pravo. I više od svega u ovoj priči mini znači pohvala koju sam dobio od upravljačkih struktura Umirovljeničkog fonda, pohvala i zahvala na doprinosu koji su predstavnici umirovljenika imenom Dorotea Mujić, Rudolf Čurčić, gospodin Stjepan Krajačić i Marijan Živković dali radu ovog fonda i transparentnosti i ukupne jasnoće rada ovog fonda. I ja im se ovdje ispred svih još jednom zahvaljujem, jer kada je dobro učinjen posao puno njih ga mogu nastaviti raditi do kraja. Unatoč blagoj ljutnji da ti ljudi, kažem opet ja nisam u toj priči, nisam bitan, da ti ljudi nisu trebali biti zamijenjeni neovisno što je HSU-a napustila vladajuću koaliciju, unatoč svemu toj blagoj ljutnji, moram reći da će klub HNS-a i HSU-a zdušno podržati ovo Izvješće o poslovanju Umirovljeničkog fonda u 2009. godini. Hvala vam lijepa.
Hvala. U ime kluba HSS-a gospođa zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani predstavnici predlagatelja, zastupnice i zastupnici. HPB Invest d.o.o. društvo za upravljanje investicijskim fondovima povjereno je obavljanje poslova upravljanja Umirovljeničkim fondom sukladno zakonu. O svom radu HPV Invest d.o.o. dostavio je izvještaj o provedbi projekta Umirovljeničkog fonda u 2009. godini. U dostavljano izvješću dan je detaljan pregled o nasljednicima članovima Umirovljeničkog fonda, članovima fonda koji nemaju nasljednike prvog nasljednog reda, tužbama članova fonda protiv HZMO-a, prigovorima članova fonda na pravo i na iznos visine obeštećenja, isplatama po otkupu udjela te stanju imovine fonda. HPB Invest d.o.o. je inicijalno članovima fonda je poslao obavijest o članstvu i visini svote obeštećenja i izjave o načinu stjecanja i raspolaganja udjelima u Umirovljeničkom fondu za one koji imaju pravo na obeštećenje te obavijesti o izračunu svote obeštećenja za one koji nemaju pravo na obeštećenje. U skladu sa zakonom i izjavama članova fonda HPB Invest d.o.o. je obračunao i dodijelio kamate članovima fonda u ukupnoj visini od 2 milijarde 300 milijuna kuna na način da je iznos kamate podijelio sa iznosom obeštećenja, te tako dobiveni iznos prepisao iznosu obeštećenja članovima fonda. Pripisom kamata stvoreni su preduvjeti za dodjelu udjela članovima fonda. Prije same konverzije u udjele u skladu sa odabirom modela članova fonda putem izjava izvršeno je umanjenje ukupnog iznosa obeštećenja za 50% za model A, te na taj način formiran osnovi registar članova fonda. HPB Invest d.o.o. je uz pomoć angažiranih pravnih stručnjaka od strane Hrvatska poštanske banke obradio sva pristigla rješenja o nasljeđivanju za koje je u medijima davao jasne naputke o postupanju kao i o potrebnoj dokumentaciji koji potencijalni nasljednici trebaju dostaviti HPB Invest d.o.o. Do dana 31. prosinca 2009. godine ukupno je obrađeno i provedeno 56 tisuća 434 urednih rješenja o nasljeđivanju, a samo u 2009. godini njih 5 tisuća 554. Za sve članove fonda za koje je jednoznačno utvrđeno da nemaju nasljednike prvog reda dana 27. ožujka 2009. godine po zaključenju popisa smrti članova fonda iza kojih ne postoje nasljednici neraspoređena sredstva koja se nalaze na rezerviranom računu člana fonda u Hrvatskoj poštanskoj banci HPB Invest d.o.o. prenio je na RH kao člana fonda, te u skladu s time dodijelio pripadajuće udjele RH kao članu fonda pri osnovnom registru članova fonda. U bazi podataka zaprimljeno je od HZMO-a evidentirano je tisuću 704 podignutih tužbi prije dodjele udjela i prijenosa svih tada postojećih podignutih tužbi na RH kao člana fonda, a 31. prosinca 2009. godine, njih 60 koji su odabrali model obeštećenja. U osnovnom registru nalazi se još 224 člana od 1704 inicijalno prebačenih na Republiku Hrvatsku kao člana fonda koji imaju podignutu tužbu, a nisu odabrali model obeštećenja. Za korisnike obiteljskih i najviših mirovina evidentirana je 71 podignuta tužba prije dodjele udjela i prijenosa svih tada postojećih podignutih tužbi na Republiku Hrvatsku kao člana fonda, a 31. prosinca 2009. godine njih 7 koji su odabrali model obeštećenja. Ukupan iznos neisplaćenih sredstava članova fonda na dan 31. prosinca 2009. godine je za A model osnovni registar 68 milijuna 950 tisuća kuna za 14423 člana, a za B model osnovni registar 88 milijuna 371 tisuća kuna za 9905 člana. Zaključno sa 31. prosincem 20096. godine HPB Investu je prijavljeno 309 tisuća 471 mjesto i načina isplate za model te 116 tisuća 150 za model B. Profesionalnim upravljanjem sredstava članova fonda HPB Invest d.o.o. je u želji da konzervativnom strategijom maksimizira prinose članovima fonda uz posebnu pozornost usmjerenu prema riziku investiranja sredstva u fondu uložio na financijskim tržištima u Republici Hrvatskoj. O samoj veličini ovog projekta govore i podaci kontakt centra i centra unose koje je HPB Invest uspostavio za efikasno upravljanje fondom. Kontakt centar sa besplatnim brojem telefona zapošljavao je i još uvijek zapošljava i do 30 operatera sa radnim vremenom svaki dan od 7 do 24 sata. Zaključno sa danom 31. prosincem 2009. godine broj poziva na besplatni broj bio je 679 tisuća 571. Umirovljenicima koji nisu prijavili promjenu adrese stanovanje u HZMO-u omogućena je prijava promjene adresa putem besplatnog telefona HPB Investa. Iz predmetnog izvješća razvidno je da je HPB Invest d.o.o. profesionalno i učinkovito organizirao i omogućio provedbu projekta te predlažemo u klubu HSS-a da se ovaj Izvještaj o Umirovljeničkom fondu prihvati. Hvala lijepo.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je gospodin Gordan Maras. Nema ga. Potom gospođa Neda Klarić, izvolite.
Hvala vam lijepa, gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Poštovani predstavnici Fonda, kolegice i kolege. Pa evo već smo velikim dijelom čuli o čemu se radi, a ja ću još jedanputa ponoviti da je temeljem ugovora o upravljanju imovinom Umirovljeničkog fonda od 22. studenoga 2005. godine i 22. studenoga 2007. godine HPB Invest d.o.o. obavlja poslove upravljanja Umirovljeničkim fondom. Kao što smo i mogli čuti odrađen je iznimno osjetljiv posao sa umirovljenicima, odnosno korisnicima mirovina odnosno njihovim nasljednicima. HPB Invest d.o.o. tijekom 2009. godine je obradio sva pristigla rješenja o nasljeđivanju o kojima su potencijalni nasljednici imali pune informacije, to je vrlo važno podvući, a u obliku naputaka o postupanju i o potrebnoj dokumentaciji koju trebaju dostaviti HPB Investu. Izvršene su isplate svih vrsta obeštećenja po otkupu udjela modela A i Osnovnog registra i Registra korisnika obiteljskih i najviših mirovina, tri rate obeštećenja po otkupu udjela po modelu B i dvije rate obeštećenja po modelu B korisnika obiteljskih i najviših mirovina i to je obavljeno uz suradnju sa Upravnim odborom Fonda i Hrvatskim zavodom za mirovinsko osiguranje. Vlada Republike Hrvatske kao osnivač fonda u zadnjem tromjesečju ove godine bi trebala unijeti u fond oko 830 milijuna kuna. Također smo već čuli da je to potrebno za isplatu četvrte rate obeštećenja po modelu B Osnovnog registra i treće rate obeštećenja po B modelu Registra obiteljskih i najviših mirovina. Cijena se stalno mijenja, svakodnevno dakle pa se ne može reći sad ovog trenutka decidirano točan iznos, ali je isto tako potrebno kazati da HPB Invest d.o.o. stalno ostvaruje prinose članovima fonda. Cijena udjela po umirovljeničkom fondu po svim portfeljima, od unosa imovine stalno raste usprkos financijskoj i gospodarskoj krizi. Na kraju, osobno ću podržati Izvješće Umirovljeničkog fonda za 2009. godinu. Hvala vam lijepa.
Hvala. Dalje idemo. Gospođa zastupnica Nevenka Majdenić, izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovani predstavnici Fonda, kolegice i kolege. Kao što je već rečeno, Zakonom o Umirovljeničkom fondu osnovan je Umirovljenički fond kojim se uređuje način obeštećenja korisnika mirovine iz članka 2. stavka 1. Zakona o provođenju odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske od 12. svibnja 1998. godine čime se u cijelosti izvršava odluka Ustavnog suda Republike Hrvatske od 12. svibnja 1998. godine. Smatram da je dobro što Hrvatski sabor jednom godišnje ima mogućnost biti upoznat sa situacijom Umirovljeničkog fonda kojim upravlja HPB Invest d.o.o., društvo za upravljanje investicijskim fondovima. Posebno je važno da su potencijalni nasljednici dobivali jasne naputke o postupanju i potrebnoj dokumentaciji, za dobivanje rješenja o nasljeđivanju jer se iz izvješća vidi da je u 2009. godini obrađeno i provedeno 5554 rješenja o nasljeđivanju, a stanje do 31.12.1999. godine ukupno iznosi 56 tisuća 434. Iz izvješća je vidljivo da jedan broj nasljednika članova fonda nisu dostavili rješenje o nasljeđivanju, mjesto i način isplate i na dan 31. prosinca 1999. godine dakle podatke nije prijavilo 11 tisuća 435 članova fonda za isplatu četvrte rate po modelu A te 8 tisuća 385 članova fonda za isplatu treće rate po modelu B. Dakle zaključno s 31. prosincem 2009. godine HPB Invest d.o.o. prijavljeno je 309 tisuća 471 mjesta i načina isplate za model A te 116 tisuća 150 za model B. Mislim da je također važno istaknuti koliki je ukupni iznos dakle koji predstoji, koji se treba isplatiti članovima fonda na dan 31.12.2009. godine, a to je dakle po modelu A osnovni registar 68 milijuna 950 tisuća 644 kune za 14423 članova. Po modelu B iz osnovnog registra, dakle 88 tisuća 371 tisuću 494 kune za 9905 članova. Ukupni iznos dakle neisplaćenih sredstava članova fonda korisnika najviših mirovina na dan 31.12.2009. godine iznosi po modelu A 9 milijuna 508 tisuća 813 kuna 38 za 1227 članova. Po modelu B 19 milijuna 236 tisuća 628 kuna za 1713 članova. Mislim da je i dalje važno pozivanje i podsjećanje, dakle svi oni koji se nisu javili da se jave sa rješenjima i mjesto i način isplate iako znam da postoji i kontakt centar i centar uno za besplatni broj i to je zaista jako dobro. Dakle, da postoji jedan besplatni broj na koji se umirovljenici mogu javiti promjene adrese da ne moraju dolaziti. Ono što bih posebno istaknula, a radi se o stanju imovine, odnosno o načinu upravljanja imovinom Umirovljeničkog fonda. Smatram da je to bilo profesionalno upravljanje imovinom prema članku 21. Zakona o Umirovljeničkom fondu. Dakle, vodilo se računa o sigurnosti ulaganja imovine, održavanja odgovarajuće likvidnosti, profitabilnosti. I vidljivo je da je dobit Fonda, dakle od početka rada iznosi dakle preko 13 milijuna kuna, da je to bilo ulaganje u vlasničke vrijednosne papire. I ono što je također važno da je to bilo ulaganje na financijskim tržištima u Republici Hrvatskoj. S obzirom da znamo kakvo je bilo stanje da je bilo i krize na financijskom i gospodarskom planu u svijetu, nešto se prelilo i na Hrvatsku, smatram da je zaista dobro vođeno upravljanje, da to pokazuje i jednu sigurnost nebankarskog, financijskog područja a isto tako mislim da je u svemu tome odradila jednu važnu ulogu i HANFA, jednu važnu kontrolnu ulogu, nadzornu ulogu i evo na osnovu svega ja ću podržati Izvješće o Umirovljeničkom fondu za 2009. godinu.
Hvala. Imamo jednu repliku, gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolegice, možda bi bilo još vrlo značajno naglasiti da koliko god bila teška financijska situacija u Hrvatskoj da je ova Vlada uvijek pronalazila načine i rješenja da pronađe sredstva da isplati povrat duga umirovljenicima. I mislim da to treba naglasiti kao i ostalim socijalnim strukturama u Republici Hrvatskoj. Znači, nikada se nije desilo niti da kasni, a niti da se ne isplate te obaveze Vlade Republike Hrvatske. Ali mi je vrlo znakovito da o tom dugu, evo sad razgovaramo o tom Umirovljeničkom fondu, o tim obavezama koje se isplaćuju prema umirovljenicima još uvijek itd. Nitko od zastupnika iz Socijaldemokratske partije danas nije progovorio. Očito da se to njih ne tiče iako normalno u svojim raspravama uvijek se sjete umirovljenika, uvijek se sjete radnika, socijalnih struktura, uvijek ih sažalijevaju. Ali danas kad govorimo o isplatama duga umirovljenicima niti glasa čuti nije od naše desnice. Tako da je to možda znakovito i samo sam htio naglasiti da nije na odmet pohvaliti da Vlada stvarno je uvijek snalazila se koliko god mogla, ali umirovljenike nije ostavila u ovoj teškoj financijskoj situaciji ni jednom bez i jedne rate ili kasnila ni sa jednom ratom povrata duga umirovljenicima. Hvala.
Hvala. Odgovor gospođa Nevenka Majdenić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa evo uvaženi kolega Kunst ja se zaista s vama slažem Vlada zaista vodi računa o umirovljenicima. Činjenica je da je i ovaj, ja bih rekla ovo vraćanje ili obeštećenje umirovljenicima da je to u stvari ustrojila Vlada Republike Hrvatske, naša Vlada, Vlada HDZ-a. A također treba reći da Vlada i dalje vodi računa o umirovljenicima. I nedavno smo imali državni proračun, dakle primanja odnosno naknade umirovljenicima se neće smanjivati bez obzira koliko situacija bude teška ili koliko je bila teška. Treba također reći da se zaista vodi račina i na taj način da mirovine stižu redovito. To daje jednu značajno veliku sigurnost umirovljenicima i moram reći da ono što je bilo a to je bilo stalno spominjanje od strane SDP-a da će se smanjivati mirovine i prije onog rebalansa državnog proračuna za 2009. godinu. Stvarala se tako jedna velika psihoza, jedna nesigurnost da su jednostavno umirovljenici bili na neki način uplašeni. I zbog toga je dobro što je bio onaj rebalans proračuna za 2009. godinu u ono vrijeme kada je bio, a isto tako je dobro što i ovim rebalansom proračuna koji je išao sada za koji su neki govorili da je preuranjen. Mislim da je upravo na sigurnost svih umirovljenika i svih onih koji primaju dakle mirovine iz državnog proračuna da je važno da oni imaju jednu sigurnost da ova Vlada vodi računa o njima, da su financije stabilne državnog proračuna. Dakle, da će dobivati mirovinu i da ta mirovina neće biti smanjena. Hvala.
Hvala. I u ime kluba pet minuta završno gospodin zastupnik Silvano Hrelja, u ime kluba HNS-a, HSU-a. Izvolite. Ja se ispričavam. Ovdje je izgleda došlo do neke pogreške. Gospodin Goran Marić je imao posebno, dakle posebnu raspravu od deset minuta. Da, izvolite. Oprostite to je očito došlo vidim nema ovdje prijave.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, cijenjeni kolegice i kolege. Pitali jednoga filozofa u staroj Grčkoj što je najvažnije u životu. Kaže on ne izdati tajnu, zaboraviti nepravdu i ispravno upotrijebiti svoje vrijeme. Ne bih se baš sa svim tim složio. Nepravde se ne smiju zaboravljati. I ovo je primjer, izvrstan primjer gdje se velika nepravda nije zaboravila, nego velika se nepravda otklonila. I zahvaljujući Ustavnom sudu, da ne bi Ustavnog suda vjerojatno ne bi bilo ni Umirovljeničkog fonda i danas ne bismo ni raspravljali o Izvješću Umirovljeničkog fonda. Ali u Hrvatskoj vrlo često smo prisiljeni ispravljati nepravde, toliko je otkaza podijeljeno protuzakonito, toliko je zaposlenika otpušteno protuzakonito, toliko je direktora nasilno smijenjeno a sve posljedice i štete nastupe sa odmakom za nekoliko godina, kad više ne odlučuju oni i ne trpe štetu oni koji su prouzročili tu štetu, jer tek presudama sudova na naplatu dolaze i isplate i kamate i naknade štete i vraćanje ili na posao ili vraćanje u prvobitno stanje. Još jedan apsurd u pravilu oni koji su to prouzročili su na dobrom glasu, a oni koji ispravljaju te štete su vrlo često na lošem glasu, jer su i rezultati gori zbog nastanka tih šteta, pa je tako jedna naivna jedna poznata osoba u Francuskoj pitala njihovog poznatog odvjetnika tko su ti koji određuju tko je to na dobrom glasu, a tko je to na lošem glasu. A on njoj odgovori, pa to su oni, oni vama sude koji su već odavno osuđeni. Ovo je primjer umirovljeničkog fonda, primjer profesionalnog odnosa prema državnoj instituciji, prema državnoj imovini. I govor gospodina Hrelje iz opozicije upućuje na takav zaključak i drago mi je bilo čuti takav zaključak. Jer jedan vrlo rijetki primjer da je u ovo vrijeme iskušenja, vrijeme izazova, vrijeme rizika, vrijeme ekonomske krize, vrijeme pritisaka sa svih strana upravljalo se na ovakav profesionalan, konzervativan, i siguran način. Ulagalo se najviše u tržište novca, nešto u dionice HT-a, a izbjegavalo se ono što su vrlo često oni nadobudni neiskusni poletni menadžeri ulagali u dionice poduzeća po Crnoj Gori, Kosovu, Srbiji, Bosni i Hercegovini, pa izgubile stotine milijuna kuna. I čestitam HPB-u na načinu upravljanja ovim umirovljeničkim fondom. Samo izviješće i skraćeni oblik i puni oblik je vrlo stručno, profesionalno i sadržajno napravljen, iz njega se može toliko toga iščitati. Naravno što je kolegica Majdenić rekla da je veliku ulogu odigrala i HANFA koja je svojim nadzorom pridonijela takvom konzervativnom upravljanju i takvim dobrim rezultatima. Lijepo je čuti da su isplaćene sve štete, lijepo je čuti da je isplaćena velika nepravda umirovljenicima koja je učinjena jednom olakom i neodgovornom odlukom, ali isto tako je iznašao se način najbolji način za isplatu štete koja je učinjena tim umirovljenicima. I samo bih iskazao javnu potporu ovom izvješću, i da nastavite tako raditi ubuduće. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Završno 5 minuta u ime kluba HNS-a, HSU-a uvaženi zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicima. Ma reagirat ću na par stvari. Ja se slažem da svi mi govorimo kolokvijalno povrat duga umirovljenicima, ali mi kao zastupnici doista moramo govoriti ono što je u duhu odluke Ustavnog suda radi se o naknadi štete, o obeštećenju naših građana, umirovljenika, odnosno njihovih nasljednika. I doista ovo ne spada u kategoriju redovne brige, kako želi netko prikazati Vlade umirovljenicima, o održavanju dakle standarda umirovljenika, ovo je jedan od najvećih doprinosa za dokazivanje funkcioniranja Hrvatske kao pravne države. I naravno treba ovdje ponovno reći, 2003. HDZ nije spominjao u predizbornoj utrci ni povrat duga, ni obeštećenje, SDP je rekao da je to izvršeno. Ne može nešto što je uzeto individualno biti izvršeno i vraćeno kolektivnim metodama. I da se tada nije dogodila Hrvatska stranka umirovljenika sa ciljem, naravno koji je u okviru koalicije prihvatila Vlada HDZ-a od ovog obeštećenja vjerojatno ne bi bilo ništa. I iznijele su dvije vlade ovo obeštećenje sviđalo se to nekom ili ne. Međutim podcrtavam, uloga HANFA-e je bitna, ali najbitnije u ovoj priči transparentnog poslovanja umirovljeničkog fonda je uloga Upravnog odbora umirovljeničkog fonda, koji je imao tako čvrstu volju da nije htio ni jednu isplatu, ni jedan papir dati, izdati van, donijeti odluku, ako to nije bilo provjereno i ako to nije bila kompletirana ukupno sva dokumentacija. Ono što je isto tako fer reći da su u ukupnom projektu obeštećenja zbog nedostatka političke volje ispuštene tri kategorije, to su ispuštene kategorije obiteljskih mirovina, kojima je prethodila osobna mirovina, mirovine osoba koje su se nakon 1998. ponovno zaposlile, a u tom periodu su bile oštećene, i političkih zatvorenika koji su svoj status dobili nakon 1998. godine. To nije problem upravnog odbora, to nije problem ovog izvješća, ali govorimo o toj materiji i treba reći da zbog nedostatka političke volje te tri kategorije su ispuštene, da je to ajmo reći krimen cijelog ovog projekta, ako bude političke volje to se može na isti način reći, fond to može i naknadno riješiti. Ono što je bitno za istaći je na temelju Zakona o umirovljeničkom fondu, na temelju statuta, obavijesti umirovljenicima, korisnici obeštećenja imaju iznimnu pravnu sigurnost. Država definitivno ne može reći ja nemam para, ne mogu to, ne mogu vas obeštetiti, jer je država priznala, dakle svojom obavijesti umirovljenicima i njihovim izborom modela odštete, dakle ona je priznala dug, a oni su se opredijelili korisnici za način obeštećenja. Dakle radi se o iznimnoj pravnoj sigurnosti korisnika obeštećenja, a obeštećenje se ne vrši iz proračuna, nego iz imovine Republike Hrvatske. I na kraju, ipak jedna dobra vijest, koliko sam informiran, iako nisam član upravnog odbora umirovljeničkog fonda, ali uvijek dođem do informacija, i ove godine će sa isplatom četvrte rate obeštećenja biti sve u redu, transferirana je dovoljna imovina umirovljeničkom fondu, i svakako prije Božića nekih 120 tisuća korisnika obeštećenja mogu očekivati uplatu tog obeštećenja četvrte rate na svoje račune. A to otprilike ovako iznosi: Zagreb i Zagrebačka županija treba oko 250 milijuna kuna dobiti na račun obeštećenja, odnosno umirovljenici i njihovi nasljednici, Splitsko-dalmatinska 100, Istarska 70, Primorsko-goranska županija 100 milijuna. Mislim da je to i lijepi dar prije Božića jer prosječno obeštećenje iznosi negdje blizu 7 tisuća kuna, da je to dobar dar, ali i sigurno doprinos ukupne ekonomske sigurnosti umirovljenika, odnosno njihovih obitelji. Hvala lijepa.
I završni osvrt, uvaženi Hrvoje Dolenec, državni tajnik središnjeg Državnog ureda za razvojnu strategiju i koordinaciju fondova EU. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo, samo par riječi. Projekt Umirovljeničkog fonda i isplate obeštećenja nije završen, dakle mi i dalje radimo, uvlačimo nove ljude koji rješavaju rješenja u isplate i isplaćuju se obeštećenja. Slijedi nam još nekoliko godina isplata i o njima se brine i njima se radi. Druga stvar koju sam želio reći da s ove govornice pozovem, ono što je gospodin Hrelja već i prije napomenuo, sve korisnike i nasljednike koji nisu dostavili podatke za isplate svojih, a ima ih nekoliko tisuća, neka dostave podatke da dobiju svoja sredstva jer ona stoje na računima i spremna su za isplatu u svakom trenutku. I treće, samo da potvrdim i za ovu ratu, dakle za ovaj ciklus isplate, 4 ratu obeštećenja osnovnog registra i 3 ratu obeštećenja korisnika obiteljskih i najviših mirovina sredstva su osigurana i ona će ići redovito netom prije Božića da svi budu imali i božićni poklon koji proizlazi iz njihovih prava iz obeštećenja. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu za to potrebni uvjeti.
Prelazimo na Izvješće Umirovljeničkog fonda za 2009. godinu. Podnositelj je Središnji državni ured za razvojnu strategiju i koordinaciju fondova Europske unije. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "Prihvaća se Izvješće Umirovljeničkog fonda za 2009. godinu." Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovo izvješće prihvaćeno je jednoglasno sa 108 glasova.
Idemo dalje po dnevnom redu, a to je - Prijedlog Zakona o cestama, točka br. 7., prvo čitanje, P.Z.E. br. 661 Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuje se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona, članak 144. do 150. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za pomorstvo, promet i veze i Odbor za lokalnu i područnu samoupravu. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Tomislav Mihotić, državni tajnik u Ministarstvu mora, prometa i infrastrukture. Izvolite.
Cijenjeni predsjedavajući, cijenjeni saborski zastupnici. Normativni okvir i podloga za dugoročni razvoj javnih cesta čini Zakon o javnim cestama osnovni iz 2004. godine uz 6 izmjena i dopuna. Obzirom na velika postignuća u radu cestovnog sektora i stečena iskustva proteklih 6 godina u korištenju sazrio je trenutak za nadogradnju zakonske regulative. Između ostaloga odmah se pokazalo potrebnim Zakon o javnim cestama uskladiti sa odredbama Zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi s novim direktivama EU s područja sigurnosti prometa na cestama i elektroničke naplate cestarine, otvoriti pitanje nerazvrstanih cesta uz njihov upis u zemljišne knjige kao i dodatno urediti dosad korištene odredbe i doraditi temeljem prethodnih iskustava. Detektirana područja odredila su i promjenu naziva zakona u Zakon o cestama. Znači, ne zove se više Zakon o javnim cestama nego Zakon o cestama. Prijedlog uz konzultiranje svih zavisnih resora rješava sljedeća bitna pitanja: zakonom se uklanjaju prepreke za učinkovito upravljanje i održavanje javnim cestama te se provodi daljnja decentralizacija upravljanja cestama na području velikih gradova. Gradova od preko 35 tisuća stanovnika i središta županija. Pooštravaju se mjere za zaštitu javnih cesta preciznijim definiranjem izvanrednog prijevoza, uvođenjem prekomjerne uporabe javnih cesta, odredbama o kontroli vozila koja obavljaju prijevoz na javnim cestama. Zakon se dodatno usklađuje s europskom regulativom. Direktiva EU o sigurnosti upravljanja cestovnom infrastrukturom i odlukom komisije o definicije usluge europske elektroničke naplate cestarine. Uređuje se pitanje uknjižbe javnih cesta u zemljišne knjige što će imati za posljedicu sređivanje faktičkog stanja vlasništva nad javnim cestama u odnosu na današnje neuređeno stanje u zemljišnim knjigama, odnosno omogućit će brisanje društvenog vlasništva i vlasništva drugih osoba uz upis neotuđivog vlasništva RH na javnim cestama. Danas možda najslikovitiji primjer je Jadranska magistrala rađena u periodu negdje oko '64. godine koja još uvijek kompletno nije upisana i pojavljuju se non stop problemi vezano za to pitanje. Proširuju se prava za osobe kojim je utvrđeno tjelesno oštećenje osjetila vida od 100%, odnosno uvodi se njihovo oslobađanje plaćanja cestarine. Precizno se utvrđuje nadležnost Ministarstva mora, prometa i infrastrukture da u upravnom postupku određuje ispunjavanje uvjeta propisanih za stjecanje i ostvarivanje prava na oslobađanje plaćanja godišnje naknade za uporabu javnih cesta koja se plaća pri registraciji vozila. I predloženi zakon će otkloniti pravne praznine u vezi s uređivanjem nerazvrstanih cesta u definiranju pojma i dijelova nerazvrstanih cesta, određivanju pravnog statusa nerazvrstanih cesta kao cesta u vlasništvu jedinica lokalne samouprave, propisivanju građenja i održavanja ovih cesta i uređivanju upisa u zemljišnim knjigama površina koje se u naravi koriste kao nerazvrstane ceste. Ovo su osnovni naglasci vezano za stvari koje su u ovom zakonu izmijenjene. Stojim vam na raspolaganju za daljnja pitanja i komentare. Hvala.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Odbor za zakonodavstvo? Ne. Odbor za europske integracije? Ne. Odbor za pomorstvo, promet i veze? Ne. I Odbor za lokalnu i područnu samoupravu? Ne. Otvaram raspravu. Prvo su na redu klubovi. U ime kluba HDZ-a uvaženi zastupnik Ivan Bogović. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Danas imamo prijedlog Zakona o cestama, ovim zakonskim prijedlogom usklađuje se zakonodavstvo RH sa zakonodavstvom EU. Javna cesta je dobro od interesa za RH u općoj uporabi, a nad javnim cestama se ne može pravo vlasništva niti druga stvarna prava po bilo kojoj osnovi osim prava služnosti i prava građenja radi izgradnje komunalnih, vodnih i energetskih građevina kao i građevina elektroničkih komunikacija. A cestovno zemljište može se davati na korištenje radi obavljanja postojećih djelatnosti pružanja usluga korisnicima javnih cesta. Sukladno tome nekretnina koja se izvlašćuje radi građenja rekonstrukcija i održavanja javnih cesta postaje opće dobro od interesa za Republiku Hrvatsku. Najvažniji javni učinak proglašenja javnih cesta općim dobrom je isključenje javne ceste iz općeg vlasničko pravnog režima a time i iz mogućnosti da se na njima po bilo kojoj osnovi kao što su na primjer pravni posao, Zakon odluke suda ili druge nadležne vlasti stječu vlasništvo i ograničena stvarna prava. Zbog toga se na javnim cestama ne može provoditi niti ovrha, na njima se ne mogu osnivati prisilna založna prava u postupcima osiguranja, a javne ceste ne ulaze u imovinu osoba koje su po zakonu njima ovlaštene upravljati. Navedeno osigurava i posebnu zaštitu javnih cesta kao dobra od interesa za Repbuliku Hrvatsku a javna cesta upisuje se u zemljišne knjige na temelju pravomoćne uporabne dozvole kao javno dobro u općoj uporabi i kao neotuđivo vlasništvo Republike Hrvatske. Ovdje svakako treba napomenuti problem uknjižbe javnih cesta koje su izgrađene davno prije i koje ne da nemaju uporabnu dozvolu nego nemaju građevinsku dozvolu, najčešće nije obavljano niti izvlašćenje zemljišta, danas se to pojavljuje kao veliki problem obzirom da nam je poznato da najčešće nije riješeno suvlasništvo vrlo teško se dolazi do stvarnih vlasnika i obzirom na stanje katastra ili gruntovnice, vlasnici ili suvlasnici zemlje žive ne samo širom Hrvatske nego širom svijeta i zasigurno će to biti jedan od najvećih problema uknjižbe. Javne ceste se ovisno o njihovom društvenom, prometnom, gospodarskom značenju razvrstavaju u autoceste, državne ceste, županijske i lokalne ceste. U javne ceste razvrstano je ukupno 29 tisuća 546,9 km cesta i to 1562,6 km autocesta, 6819,7 km državnih cesta, 10.867,4 km županijskih cesta i 10.297,2 km lokalnih cesta. Javne ceste razvrstavaju se u jednu od četiri skupine ovisno o ispunjavanju propisanih mjerila a odluku o razvrstavanju donosi ministar mora, prometa i infrastrukture i objavljuje ih u Narodnim novinama. Javnim cestama upravljaju i gospodare Hrvatske ceste d.o.o., državnim cestama Hrvatske autoceste d.o.o., autocestama, koncesijska društva autocesta Rijeka-Zagreb d.d., autocesta Zagreb-Macelj d.o.o., i BINA Istra d.d., autocestama i objektima sa naplatom u koncesiji, a 20 županijskih uprava za ceste i upravno tijelo grada Zagreba županijskim i lokalnim cestama. Ovim Zakonom se predlaže da županijama u nadležnost ostaju županijske i lokalne ceste izvan područja velikih gradova i gradova koji su sjedište županija a kojima upravlja Županijska uprava za ceste. Velikim gradovima smatraju se gradovi sa više od 35 tisuća stanovnika i gradovima sjedištima županija u nadležnosti građenju i održavanje se prepuštaju županijske i lokalne ceste na njihovom području koje prestaju biti javne i postaju nerazvrstane ceste, posebno određene kao gradske ceste. Sredstva za održavanje, građenje i rekonstrukciju i građenje gradskih cesta osiguravaju se dijelom iz godišnje naknade i naknade za financiranje, građenje i održavanje javnih cesta iz trošarine na gorivo, proporcionalno udjelu duljine gradskih cesta u ukupnoj duljini županijskih i lokalnih cesta razvrstanih prema odluci o razvrstavanju javnih cesta u državne, županijske i lokalne ceste. Ovaj Prijedlog može dovesti u tešku situaciju županijska središta koja imaju mali broj stanovnika samim tim mali broj vozila te i manje prihode od plaćene cestarine. Poznato nam je da imamo županijskih središta koji imaju od 10, 15 tisuća stanovnika pa do 100, 150, 200 tisuća stanovnika i sigurno da proporcionalno tome je veći broj vozila, različite su dužine cesta, samim tim i prihodi što će zasigurno otežati održavanje tih prometnica za manje sredine. Smatramo da bi raspodjele sredstava trebalo propisati na drugi način, možda da jedan od kriterija bude stupanj razvijenosti. Trebalo bi zakonom propisati koje su gradske ceste, da li one koje prolaze kroz gradsko naselje ili one koje prolaze administrativnim područjima gradova, znamo da su administrativna područja gradova vrlo različita i najčešće mali gradovi, manje sredine imaju veliko teritorijalno područje što znači da imaju veliku dužinu kilometara cesta, a obzirom na broj stanovnika i manje prihode i sa osnova registracije vozila i ovih drugih prava. Da bi se javnim cestama moglo kvalitetno upravljati, graditi i održavati iste, potrebno je izraditi planske dokumente i to Strategiju razvitka javnih cesta koju donosi Hrvatski sabor, program građenja i održavanje javnih cesta za četverogodišnje razdoblje koji donosi Vlada Republike Hrvatske, te godišnje provedbene planove koji donose subjekti koji upravljaju javnim cestama. Zakonom se propisuju i mjere zaštite javnih cesta, osvrnut ću se na prekomjernu uporabu kao jednu od čestih pojava na našim cestama, gdje uglavnom tvrtke kojima je djelatnost eksploatacija mineralnih sirovina, sječa šuma, industrijska proizvodnja, izvođenje građevinskih radova i slično, zbog pretovara ili prevelikog osovinskog pritiska i prekomjernog korištenja cesta dolazi do uništenja istih. Nakon završetka nekih od navedenih aktivnosti vrlo rijetko se cestu dovede u prvobitno stanje i najčešće trošak sanacije i popravka snosi onaj tko upravlja cestom ili ako uspije naplatiti troškove popravka i održavanje tih cesta to je proces koji traje godinama, a za sve to vrijeme cesta je najčešće oštećena i nije za uporabu. Vjerujem da će ministar pravilnikom preciznije propisati kriterije i mjerila prekomjerne uporabe cesta i da će se moći brže i lakše primorati onog tko je napravio štetu na cestu da je otkloni o svom trošku. Naknada štete od divljači, odgovornost za štetu koju na javnoj cesti osobama ili na vozilu prouzroči divljač snosi prvo: vozač ukoliko nije postupio po prometnom pravilu ili znaku, u zadnje vrijeme primijetili smo da se povećao broj prometnih znakova koji obavještavaju sudionika u prometu o mogućnosti prijelaza ili naleta divljači. I sada moje pitanje bi bilo ukoliko vozač se kreće propisanom brzinom prometi, iskoči mu divljač u kom smislu je on postupio sukladno prometnom pravilu? Ili drugo, osoba ovlaštena upravljati javnom cestom prema odredbama ovog zakona ukoliko nije postupala sukladno članku 16. ovog Zakona, a članak 16. kaže: "javne ceste moraju biti građene, rekonstruirane i održavane tako da ih na siguran način mogu koristiti svi korisnici cesta kojima su namijenjene". E sada ovdje na koji način zaštititi korisnika javne ceste od naleta divljači, smatram da bi to bilo potrebno preciznije pojasniti. Predloženim odredbama u odnosu na važeći Zakon o javnim cestama proširuje se krug osoba s invaliditetom koje mogu ostvariti oslobađanje plaćanja cestarine i na kategoriju osoba kojima je utvrđeno tjelesno oštećenje osjetila vida od 100%. Obzirom da je riječ o jednoj skupini osoba s najtežim invaliditetom uz to Zakonom se predlaže propisati nadležnost Ministarstva mora, prometa i infrastrukture za detaljnije propisivanje uvjeta i isprava na temelju kojih se ostvaruje pravo, provedbu postupka i donošenje rješenja o ostvarivanju prava osoba sa invaliditetom, na oslobađanje godišnje naknade i cestarine. Pravo na oslobađanje od plaćanje cestarine sada ostvaruje 8 tisuća 453 osobe s invaliditetom. Ugrađivanjem odredbi direktive Europske zajednice 2009/750 o europskoj elektroničkoj naplati cestarine osigurati će se provedba europskog modela plaćanja cestarine u RH i uključivanje hrvatske cestovne mreže u kojoj se naplaćuje cestarina u sustav interoperabilnog plaćanja cestarina na cestovnoj mreži EU. Pružatelj usluga europske elektroničke naplate cestarine ENC je pravna osoba koja raspolaže odgovarajućom opremom koja omogućuje ENC način naplate cestarine, udovoljava uvjetima za pružanje ENC usluge i upisan je u upisnik pružatelja ENC usluge u zemlji članice EU u kojoj ima sjedište. Ovim zakonom također preciznije se određuje financiranje građenja i održavanje javnih cesta, a člancima 135. i 136. propisuju se rokovi u kojima će Vlada Republike Hrvatske donijeti uredbe i odluke, a ministar provedbene pravilnike za koje su ovlašteni odredbama ovog zakona. Klub zastupnika HDZ-a podržava donošenje ovog zakona kojim bi se u osnovi preuzeo normativni pristup važećeg Zakona o javnim cestama o pravnom položaju javnih cesta, razvrstavanju javnih cesta, uređenju, građenju i održavanju te mjerama zaštite javnih cesta, koncesijama, financiranju i upravljanju javnim cestama, uskladili odredbe sa odredbama Zakona o lokalne i područne (regionalne) samoupravi i novim direktivama EU s područja sigurnosti prometa na cestama i elektroničke naplate cestarine, uredile nerazvrstane ceste te riješilo pitanje upisa javnih i nerazvrstanih cesta u zemljišne knjige.
Zahvaljujem. U ime kluba SDP-a uvaženi zastupnik Luka Denona. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Gospodo iz ministarstva. Dakle, pred nama je Prijedlog Zakona o cestama koji je ovako kako ga iščitavamo usuglašen sa europskim direktivama i unio je neke novine koje su se dogodile na način da se po meni je najveća novina je ta da se dio upravljanja i vlasništva nad tim cestama daje i jedinicama lokalne samouprave odnosno gradovima na način da i one ceste koje su u gradu budu na usluzi održavanja i svemu ostalom jedinici lokalne samouprave. Osim što je ovaj zakon relativno dobro napisan, drago mi je i da ste poslušali da ide u drugu čitanje budući da su neke odredbe koje su u ovom zakonu donesene kao novine, unijele i dosta pitanja na koja treba dati još odgovore u smjeru da taj zakon zaista bude kvalitetan i da zaista služi građanima na način da nema nikakvih nedoumica oko provedbi članaka ovoga zakona. S tim u vezi evo ja bih htio samo reći par osobnih primjedbi koje smo dobili i koje znamo da bi ih trebalo možda probati doraditi, a radi se prije svega o onom dijelu zakona koji govori o gradskim cestama. Dakle, bilo bi dobro da se ta regulativa koja je ovdje određena po pitanju gradskih cesta da ona bude preciznija. Što znači preciznija? Da se točno utvrdi koje su gradske ceste u kojim granicama razgovaramo o gradskim cestama da li o granicama naselja, da li o granicama nekih drugih kategorija. U svakom slučaju bilo bi potrebno da se te gradske ceste onda definiraju na jedan precizniji način da gradovi znaju kada dobivaju što to dobivaju i u kojem obimu dobivaju na upravljanje. Osim toga po pitanju gradskih cesta vidimo da je sada iz statusa dio cesta koje prolaze sada gradovima jesu u statusu javnih cesta kao što su to županijske ili dio državnih cesta, u ovom slučaju sada se tretiraju kao nerazvrstane cesta. Jedan od osnovnih primjedbi je da bi i te ceste koje su u gradu koje su do sada imale status javnih cesta, da bi bilo dobra da i u gradu te nerazvrstane ceste budu javne ceste, jer znamo razlog zašto bi se one pretvorile u nerazvrstane, jer bi se onda financirale iz komunalne naknade. Siguran sam da će komunalna naknada kao relikt jednog prošlog vremena biti kad tad biti zamijenjena nečim drugim, pa bi bilo dobro da i u ovom slučaju i u gradovima ceste budu javne ceste kao što su to u svim ostalim dijelovima RH. Također smatramo da bi bilo dobro da se i pravo služnosti preciznije definira da ne bilo zabuna oko tog prava služnosti, kada se npr. da pravo služnosti nekome na nekoj javnoj cesti onda kada treba nešto napraviti to pravno služnosti nešto košta pa bi se ti odnosi trebali urediti da ne ide na uštrb i da ne usporava moguću rekonstrukciju, izgradnju ili nešto drugo što se treba učiniti na cestama. U ovom dijelu cesta koje se prenose na razinu velikih gradova i na gradove središta i županija također bi možda bilo potrebno definirati ovim zakonom da to bude preciznije što je s onim dijelom javne rasvjete koja je uz javnu cestu dosadašnjeg značenja bila u prijašnjem zakonu, tako da bi se i te definicije mogle drugačije napraviti. Imamo nekih primjedbi koje bi možda također trebalo pojasniti s ovim zakonom, a to je prije svega kada se podnosi prijedlog za izvlaštenje, za županijske i lokalne ceste na području grada Zagreba. Tko to može napraviti? Nije definirano ovim zakonom pa bi bilo dobro da se ova primjedba uvaži. Isto tako ovdje je navedeno u članku 38. da je infrastruktura koja se smješta ili izmješta izvan cestovnog zemljišta, a radi koje je potrebno potpuno izvlaštenje, potrebno je definirati koja je to infrastruktura. Znači nije definirano koja je. Mislim da bi zbog jasnoće zakona bilo dobro da se definira koja je to infrastruktura. Također u članku 100. bilo bi dobro da se pojasni tko odlučuje o osnivanju prava služnosti. Ovdje je navedeno kako se da iščitati da to može biti predstavničko tijelo, ali onda to poprilično traje, znamo kao predstavničko tijelo se sastaje u principu jedanputa mjesečno. Da li razmišljati na taj način da se dio osnivanja prava služnosti može pustiti u nadležnost izvršne vlasti, a ne da to bude ovako kako je ovdje definirano ili kako se može iščitat iz ovog zakona, nije definirano. Možda bi trebalo preciznije odrediti da to bude izvršna vlast ili ako se složite da bude ova druga predstavnička vlast onda znajte da će to onda usporavati mogućnost da se na cestama nešto događa brže i kvalitetnije. Isto tako, mislim da bi bilo dobro da se također povede računa o jednoj pravednijem, ja bih tako rekao, financiranju javnih cesta. Znamo da glavnina prihoda za javne ceste ide od onih 0,60 iz cijene benzina i taj prihod ide u Hrvatske ceste, onda to Hrvatske ceste pravilnikom raspoređuju prema županijama, pravilnikom koji donosi ministar. Mislim da bi bilo korektnije da se napravi nekakav drugačiji model raspodjele, da to bude nekakva formula koja će biti neutralna, koja će moći onda na neki način i onim jedinicama lokalne samouprave kroz koje se promet odvija i koji ima više vozila i kroz koju se promet odvija dosta češće da i one dobiju taj dio kolača da bi onda takve svoje prometnice mogli održavati u onoj kvaliteti koja je predviđena Zakonom o cestama. Naravno da bi to financiranje onda trebalo na taj način biti i za, ako prijeđu gradske ceste u status javnih cesta, da onda bi iz tog dijela i te formule bi se onda mogle financirati i te ceste znajući pritom da jedinice lokalne samouprave i gradovi koji će sada dobiti pravo da upravljaju tim cestama bi bilo dobro da im se onda omogući da imaju i novčane prihode, ne samo komunalnu naknadu, iz kojih će onda održavati takve javne ceste. Dakle potrebno je, mislim da je vrijeme da se onda i taj jedan način financiranja javnih cesta u Republici Hrvatskoj drugačije odredi. Ja znam da ćete reći da postoje županije koje imaju dosta prometnica, ali imaju manje vozila i da onda i takvima treba pomoći da kvaliteta održavanja njihovih prometnica bude zaista na jednoj europskoj razini. Ali bilo bi dobro da onda i one jedinice lokalne samouprave koje imaju puno vozila, gdje se odvija veći promet, da također imaju adekvatnu naknadu za to kvalitetnije održavanje cesta. Mislim da bi u drugom čitanju primjedbe koje su uputili i udruge gradova i udruge županija, da bi bilo dobro da ih se iščita i da se proba vidjeti da se u svakom slučaju zakon preciznije odredi prema ovim zahtjevima koje su oni naveli. U svakom slučaju, potrebno bi bilo, znam da postoji i Udruga županijskih uprava za ceste pa možda i njih konzultirati u ovom drugom dijelu tako da zaista zakon izgleda i da bude operativan i da bude precizniji u onim stavkama koje su ovdje definirane, ali nisu baš dosta precizne. Prijedlog je također da se, ovdje u ovom zakonu je predviđeno ono što možda nekako je sa strane, ali da 100%-tni invalidi, oni koji ne vide imaju pravo besplatnog korištenje javnih sredstava. Bilo bi dobro da možda 10%-tni invalidi svi imaju pravo na mogućnost da se voze besplatno, a ne samo oni koji ne vide. 100%-tni invalid je zaista kategorija koju bi u ovoj Hrvatskoj trebalo osloboditi plaćanja cestarina ili nekih drugih naknada što se tiče javnih cesta. Dakle, zakon je korektan, zakon je relativno dobar, ali trebalo bi uvažiti u drugom čitanju primjedbe udruge gradova, primjedbe udruge županija i koliko je moguće uvažiti u onom dijelu da članci koji su navedeni u ovom zakonu budu precizniji radi, vjerujem da će zakon biti dugotrajan jer je dosta dobro napravljen, ali ta preciznost nam je izuzetno važna pogotovo sada kada se dio nadležnosti, kako ovdje kaže, decentralizira na velike gradove i gradove sjedišta županija, da onda bude jasno i precizno, granični dio naših financiranja, javna rasvjeta koja onda pripada tamo. I naravno ovo što sam negdje na početku bio rekao pravo služnosti da se to preciznije odredi da ne bi to zaustavilo moguće investicije. Npr. znamo da u javnoj cesti postoji nekakva infrastruktura. Pa ako se dogodi da treba iz te javne ceste zbog održavanja javnih cesta premjestiti kabel koji je, električni kabel ili napona ne znam koliko onda to trebaju učiniti oni koji su investitori. Investitor je naravno ili županijska uprava ili Hrvatske ceste ili neki drugi investitor, ali u biti to rade oni koji se bave strujom. Oni traže najprije da im se plate novci da bi otvorili natječaj jer nemaju novaca za to da bi onda to izmjestili iz postojećeg trupa ceste. Nema logike, znači trebalo bi jasnije precizirati kako se to radi da onda ne dolazi do sukobljavanja interesa, a da se radovi na cestama održavaju po zakonu i da radovi na cestama budu u onoj kvaliteti koja bi zadovoljila sigurnost prometa na tim cestama. Evo, ja se nadam da ćete do drugog čitanja dio ovih primjedbi uvažiti pa ćemo onda raspraviti dalje. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Na redu je klub HNS-HSU, uvažena zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Uvaženi državni tajniče sa suradnicama. Kolegice i kolege. Evo na samom početku ću reći da ću vrijeme određeno za klub podijeliti sa svojim kolegom Hreljom pa ću pokušati biti što kraća. Ovaj zakon koji je pred nama danas zapravo naslanja se na zakon iz 2004. godine koji je otada do danas doživio šest promjena pa je dobro da eto imamo zakon u tom prvom čitanju koji će razjasniti sve promjene, stavit na jedno mjesto i neće biti više problema u snalaženju i traženju pojedinosti u svim izmjenama i promjenama. Osnovna pitanja koja se trebaju urediti ovim zakonom su pravni status javne ceste, razvrstavanje javnih cesta, planiranje razvoja, građenja i održavanja javnih cesta, povjeravanja upravljanja javnim cestama, građenja, održavanja i ostalih poslova upravljanja javnim cestama, imovinskopravne odnose nastale u vezi s građenjem, mjere zaštite javnih cesta, sigurnosni zahtjevi za javne ceste i tunele. Dalje koncesije se obrađuju po ovom zakonu, financiranje javnih cesta, osobe sa invaliditetom. Tu ću se malo zaustaviti. Evo već je moj prethodnik to kazao moram s radošću reći da je predlagatelj prepoznao potrebu da se u zakon vrate sto postotni invalidi. Ovdje precizirate samo one koji su slijepi. Ti ljudi neće po ovom zakonu biti u obvezi platiti cestarinu. Ja bih se ovdje založila da se u zakon vrate zaista svi stopostotni invalidi. Ne mislim pritom da tu trebaju ući oni koji kumulacijom imaju stopostotni invaliditet ali svi, sve osobe koje imaju stopostotni invaliditet trebali bi po nama ući u prijedlog ovog Zakona. Dalje se zakonom regulira nadzor inspekcija javnih cesta kao i nerazvrstane ceste. Ja ću se također založiti da se do drugog čitanja uzmu u obzir i rasprave, sve primjedbe i prijedlozi koje je donio Odbor za lokalnu, regionalnu samoupravu. Evo izvješće tog odbora je napisano na tri strane. Nešto je od toga već govorio kolega Denona. Ja bih možda glasno samo spomenula da treba zaista voditi računa o roku stupanja na snagu ovog Zakona, jer po Zakonu ministar je u obvezi donijeti mnoge pravilnike i mislimo da po ovom prijedlogu u prvom čitanju neće se to uspjeti napraviti. Stoga molimo da se i taj stav i to mišljenje uzme u obzir. Loša cestovna i još lošija željeznička infrastruktura pridonose prometnoj izoliranosti mnogih regija u našoj zemlji što je ozbiljna prepreka integraciji njihovog gospodarskog i društvenog života s ostalim dijelovima Hrvatske. To se odrazilo na njihov usporen razvoj s poznatim i teškim posljedicama depopulacije. Osim toga na sigurnost prometa u osnovi utječe čovjek, prometni put, prijevozno sredstvo, društvo i okolina prometnice. Kvaliteta ili nekvaliteta cestovne mreže je često puta veći uzročnik razvijenosti ili zaostalosti regija nego se to statistički prikazuje. S te osnove ja ću se sa par riječi osvrnuti na situaciju cestovnih prometnica u mojoj Krapinsko-zagorskoj županiji i krenut ću od autoceste Zagreb – Krapina – Macelj koja predstavlja jedan od najznačajnijih cestovnih pravaca u Republici Hrvatskoj a nije imala i nema takav tretman u dokumentima koji govore o njezinoj sudbini i o učincima koje je proizvela. Autocesta od Zaboka do Krapine građena je tako da je državna cesta D1 ili poznatija kao Zagorska magistrala od Zaboka do pred Krapinu ugrađena u jedan trak nove autoceste Zagreb – Macelj čime se izgubio dobar alternativni pravac autocesti. Autocesta bez kvalitetne alternativne ceste za sve kategorije vozila slovi kao jedina prometnica, svjetski je presedan jer autocesta ne smije biti isključiva prometnica na određenom području. Zbog te je činjenice bilo nužno izgraditi alternativnu spojnu cestu između Zaboka i Krapine. To se nije dogodilo, te se od 2006. godine po uvođenju zatvorenog sustava naplate cestarina na autocesti za potrebe lokalnog stanovništva i gospodarstva mora koristiti postojeća lokalna cesta koja unatoč uređenja i rekonstrukcije ne odgovara potrebama i opasna je za prometovanje. Postavljam pitanje kada će početi gradnja nove spojne ceste Zagreb – Krapina. Odgovorni su nas 2007. uvjeravali o početku gradnje, a danas smo kao što znamo pri kraju 2010. godine. 2008. godine došlo je do podizanja cestarine na autocesti Zagreb – Macelj u prosjeku za 11% za sve kategorije vozila. Cestovni prijevoznici s područja moje Krapinsko-zagorske županije posjeduju 10% ukupnih prijevozničkih kapaciteta u Hrvatskoj i čine značajan dio gospodarske djelatnosti u županiji. Činjenica je da imaju neusporedivo najskuplju cestarinu i nikakvu alternativu. Osjeća li se tko odgovornim za tu nepravdu? Građanima Krapinsko-zagorske županije putovanje autocestom možda je sigurnije i put se primjerice od Mokrica do Zaprešića skraćuje za otprilike pet minuta u jednom smjeru. Isplati li se? I tko si to od Zagoraca može priuštiti da za dva puta po pet minuta vremenske uštede plati dva puta po 11 kuna, tj. za 10 minuta eventualno kraće putovanje na dan izdvojiti 22 kune. Za 20 radnih dana to je kolegice i kolege 440 kuna. Ja postavljam pitanje, a puno Zagoraca i Zagorki radi u Zagrebu da li si to itko od njih može priuštiti? Sigurno ne. Brza cesta Zabok – Bračak – Marija Bistrica – Popovec sa spojem na Breznički Hum po svojoj koncepciji treba spojiti negdje polovicu općina i gradova naše županije i to onog dijela koji upravo zbog loše ili nikakve prometne infrastrukture zaostaje u razvoju svojih brojnih potencijala u gospodarstvu, školstvu, zdravstvu. Planirana i tako nužna cesta još uvijek je i bojimo se da će još dugo biti dijelom državnih prometnih strategija i prostornih planova i nije ušla u Betement B program. Zar je zaista trebalo raditi na preseljenju nekih ministara u naše zeleno more kako bismo se prometno razvijali poput nekih drugih krajeva. Turizam i to onaj toplički, zdravstveno-rekreativni, vjerski, kulturno povijesni u Hrvatskom zagorju može trajati cijele kalendarske godine i jeste realna šansa Hrvatskog zagorja a time naravno i cijele države. Kako da zažive brojne termalne toplice, kako da se obiđu brojni zagorski dvorci i kurije najveće Marijansko svetište, mjesta rođenja dičnih i znanih zagorskih sinova bez odgovarajućih cestovnih prometnica. Kome to još nije u interesu staviti u funkciju i tko će odgovarati za ovakav pristup ovom dijelu naše države? Po programu građenja i održavanja javnih cesta za razdoblje 2005./2008. trebale su se u Zagorju rekonstruirati cestovni pravci Kuzminec-Začretje, Risica-Dubrovčan, Valentinovo-Krapina, rekonstrukcija je išla samo na relaciji Kuzminec-Začretje. Ostale dionice, evo hvala Bogu vidimo da su ušle u betterment B, moram reći da smo skeptični jer smo evo, mi Zagorci jer smo evo do sada imali previše rekla bih praznih obećanja, ali ja ipak vjerujem da će do realizacije tih dionica doći. I na kraju gospodine tajniče, preko vas postavljam pitanje gospodinu Kalmeti, kojega sam pisanim putem zatražila za prijem, naime prijem traže trojica mojih gradonačelnika i načelnika iz moje Krapinsko-zagorske županije. Gospodin Kalmeta do sada nije našao vremena za nas, pitam zašto? Hvala vam lijepa.
Nastavak uvaženi zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Koristim priliku da ispred kluba Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika ukažem na ajmo reći nedostatak odredbi članka 50. koji govori o naknadi štete od divljači. Naime taj članak prepoznaje tri temeljne pozicije da odgovornost za štetu koju na javnoj cesti osobama ili na vozilu prouzroči divljač snosi vozač ukoliko nije postupao po prometnom pravilu ili znaku, druga varijanta osoba ovlaštena upravljati javnom cestom prema odredbama ovog zakona ukoliko nije postupala sukladno članku 16. ovog zakona koji govori o konstruiranju i održavanju cesta i treća varijanta osoba koja gospodari lovištem u skladu s propisima koji uređuju lovstvo u ostalim slučajevima. Upozoravam da treba staviti tri zakona u korelaciju, Zakon o lovstvu je doživio izmjenu 2009. godine u 6. mjesecu, i oslobodio je obaveze lovačka društva da se osiguravaju od štete koju eventualno divljač prouzroči na vozilima, a oni poznato je novaca nemaju. Drugo po stavku 2. ovog članka i dalje će naknadu štete izvršiti autocesta koja je i ograđena, koja je i uređena, unatoč tome oni će se osigurati jer su štete velike, osigurat će se kod osiguravajućeg društva da ne snose sami štetu, jer divljač može preskočiti i tu takvu ogradu. Svi ostali nemaju obaveze zaštite državne ceste i lokalne ceste, prema tome neće tako uređivati i štititi prometnice i štete će nastajati. Ukazujem da u Istarskoj županiji u ovom trenutku 250 građana potražuje od županijske uprave za ceste negdje oko 3 milijuna kuna odštete zbog štete na vozilima prouzročene iskakanjem ili sudarom sa divljači. Prema tome ne smatram uređenom državom onom koja ostavlja građane da trpe štetu, a da nisu odgovorni za štetu koju su pretrpili. Prema tome mislim da se ovdje treba urediti i da to treba staviti u korelaciju kažem sa Zakonom o lovstvu, i sa Zakonom o obveznim odnosima, jer sam pročitao, pročitao sam što opunomoćenik županijske uprave za ceste odgovara svima onima koji su štetu pretrpili. On ih upućuje na vještačenje, na sudski postupak, dakle em su pretrpili štetu, nisu odgovorni, nisu si naručili takav sudar, em moraju potrošiti brdo novca da bi dokazali da su oni u pravu. Ističem u toj priči jedan dobar primjer, primjer županijske uprave za ceste Krapinsko-zagorske županije, koja je skužila da ovdje postoje neka zamka, i koji su uredno izdvojili određeni novac i platili premiju osiguranja, i njihovi vozači ne trpe takvu štetu, ne moraju dokazivati, ukoliko je policijski zapisnik u redu da nisu prekoračili brzinu, da su poštivali znakove, oni uredno dobiju naknadu štete. Prema tome na tragu tih rješenja, ili osiguranja od takvih rizika ukupno za sve vozače preko osiguravajućeg društva, kažem ja vas molim da do drugog čitanja da se konzultirate sa županijskim upravama za ceste, i da najbolja rješenja molim vas pretočite u ovaj zakon. Biti ću vam zahvalan i u ime ovih 250 oštećenih u Istarskoj županiji. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Milivoj Škvorc. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, moram ispraviti jedan netočni navod kojega je naša kolegica Hursa rekla, a to je da na žalost cesta, brza cesta Mokrice-Vračak-Marija Bistrica nije ušla u program bettermenta. To jednostavno nije moglo ući u program bettermenta jer je to stvar izgradnje nove ceste, koja je nama potrebna, a program bettermenta je koliko ja znam pojačano održavanje postojećih cesta. Ali još jednu stvar moram reći, spomenuta je autocesta Zabok-Krapina, i problem što je istina da je to jedini slučaj, da je to iskorišteno državna cesta u autocestu, ali bih podsjetio kolegicu Hursu da je nekada javno ministar Čačić i danas predsjednik HNS-a rekao gospodo Zagorci paralelnu cestu možete si samo sanjati.
Zahvaljujem. Nastavak rasprave po klubovima. U ime kluba HDSSB-a uvaženi zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Kako je državni tajnik bio relativno kratak u svom uvodnom izlaganju, tako ću i ja biti kratak, ali vrlo konkretan. Naime ovaj prijedlog zakona nosi E oznaku, dakle usuglašavanje ili usklađivanje dakle hrvatskih zakona s europskim standardima i propisima o cestama, ovdje se govori o javnim i nerazvrstanim cestama. Dakle u, primjedbe koje konkretno na ovaj zakonski prijedlog imam, odnose se na članak 50. Kako su neki od prethodnika ovdje govorili, radi se o naknadi štete od divljači, odnosno odgovornosti za štetu. Ovako formuliran članak, dakle članak 50. je bio i u zadnjoj izmjeni zakona, a nametnut zapravo od strane lovačkih saveza, udruga itd., od strane lovaca. Ovaj prijedlog nije jasan u svojoj formulaciji, i u praksi završava na sudovima, uz povećanje troškova i nezadovoljstvo svih stranaka. Obzirom da se divljač ponaša nepredvidivo i iznenadno gotovo da nema postupka vozača koji može spriječiti nesreću. Odredbama Zakona o lovstvu nije jasno što su obveze lovoovlaštenika ili lovozakupnika kada su u pitanju štete na vozilima koja se kreću cestama kroz otvoreno lovište. Prema članku 50. naša odgovornost je ako ne postupamo prema članku 16. ovog Zakona o cestama koji glasi: "Javne ceste moraju biti građene, rekonstruirane i održavane tako da ih na siguran način mogu koristiti svi korisnici cesta kojima su namijenjeni", što je potpuno općenito i nejasno te se u postupku na sudu može svakojako tumačiti. Ovisno od suca koji vodi slučaj. Kako je u stvarnosti nalet divljači na vozilo ili vozila na divljač gotovo uvijek nepredvidiv događaj i obzirom na odredbe i definicije važećeg Zakona o lovstvu bilo bi puno bolje rješenje da se naknada štete od divljači riješi kroz obvezno osiguranje vozila. A da se uopće ne spominje u Zakonu o cestama. Obzirom da je prvenstveno problem dakle financijske naknade štete jednostavnije je za vlasnike vozila, za nas sve, a i za lovoovlaštenike da se to riješi na taj način, a da se cijena obveznog osiguranja vozila, da kažem gotovo neznatno poveća s obzirom na broj vozila, za određeni iznos kojim bi se refundirali troškovi naknade štete u slučaju da je došlo kontakta između dakle vozila i divljači. Nadalje, u samom tekstu zakonskog prijedloga došlo je do neusklađenosti između pojedinih članaka. To je nastalo najvjerojatnije stoga što su se radile i prijašnje izmjene prijedloga pa je onda došlo do određene kažem do određenih neusklađenosti. Naime, primjer u članku 51. stavku 1. ispravno se formulira da raskrižje javnih cesta međusobno te javnih cesta i nerazvrstanih cesta ne smatra se u smislu ovog zakona priključkom i prilazom na javnu cestu. A istovremeno u članku 2. točki 11. pogrešno definira priključak na cestu je dio ceste kojim nerazvrstana cesta ili druga prometna površina se povezuje s javnom cestom. Dakle, ovdje se to može ispraviti, jasno ovo je prvo čitanje. Da se iz članka 2. točke 11. izbaci nerazvrstana cesta. U članku 85. stavak 2. piše da županijska Uprava za ceste kada je županija jedini član ili upravlja, dakle kada je ona pravna osoba, ona će koristiti dobit, dakle ŽUC ili Županijska Uprava za ceste, dobit koju ostvari za građenje i održavanje županijskih i lokalnih cesta kojima upravlja. A u članku 2. stavak 19. definira se Županijsku Upravu za ceste kao ustanovu za upravljanje, građenje, rekonstrukciju i održavanje županijskih i lokalnih cesta. Ako smo definirali ŽUC kao ustanovu onda ona nema dobiti jer je stavak 2. članka 85., pa je onda stavak 2. članka 85. nepotreban. Dakle, članak 85. stavak 2. te ga treba izbaciti ako je to ustanova onda ona nema dobiti, nije trgovačko društvo ŽUC. Prema tome te, evo rekao bih možda male neusklađenosti, bi se moglo popraviti. Također je dobro da je netko ovdje u raspravi primijetio da će dio cesta prijeći u, da kažem, u nadležnost gradova ili županijskih središta. Onda je u svakom slučaju ministarstvo moralo uzeti u obzir veličinu jednoga i broj vozila, a veličinu teritorija i dužinu kilometara cesta koje će kao županijskom središtu pripasti npr. Gospiću koji ima ne znam da li ima 20 tisuća stanovnika, nema ni 20 tisuća stanovnika, a ima ogroman teritorij i površinu. Ili npr. Slunj koji ima 400 kvadratnih km grad i Split recimo, evo sad Split uzmimo za primjer koji ima daleko iznad ili blizu 200 tisuća stanovnika, jedan gusti, jedna gusta gradska jezgra s trenutno na maloj površini. Pa onda kada gledamo kilometražu cesta koje su na tim površinama onda je u vrlo nepovoljnom položaju su, dakle mala županijska, dakle gradovi koji imaju županijska središta sa malim brojem stanovnika. Da li se može ili može li se u drugom čitanju nešto po tom pitanju napraviti? Bilo bi dobro da se to uzme u obzir. Kada je već gospođa Hursa počela sa jadikovanjem u svezi, opravdanim jadikovkama, u svezi cesta Zagorsko-krapinske županije onda moram reći gospodine državni tajniče da u novom proračunu i izvanproračunskim sredstvima RH koji ste usvojili i dalje nema, ja bih rekao jednog od najtežih i najgorih slučajeva, dakle nema govora ili ulaganja u izgradnju na državnoj cesti 423 koja prolazi kroz gotovo bih rekao centar Slavonskog Broda i koja neće pripasti gradu Slavonskom Brodu s obzirom da je državna cesta, tako je kategorizirana, i podvožnjak u Slavonskom Brodu koji je u nekakvim vizijama predviđen za izgradnju pa čak i nekako u sklopu istočna vezna cesta. Kada je gospodin Sanader 22. rujna 2005. godine obećao izgradnju i istočne vezne ceste u Slavonskom Brodu i južne obilaznice oko Nove Gradiške, a imamo, dakle paneuropski koridor željeznički kojim prođe 60 vlakova dnevno i 60 puta se zatvori brklja, a 16 tisuća vozila je brojano prije godinu i pol dana da prođe tom cestom sa 60 zastoja dnevno. I dalje, ni vama u ministarstvu, a ni u Hrvatskim cestama ne pada na pamet, očito, da riješite taj problem. A rješavaju se neki drugi slučajevi. Građani Slavonskog Broda su zaista nezadovoljni sa ovakvim rješenjem, a imamo problem i u Novoj Gradišci gdje postoji i industrijski park, a kamioni zbog niskog profila nadvožnjaka ne mogu proći do industrijskog parka. I to je problem. I južna obilaznica Nova Gradiška. Dakle, hrvatska Vlada dođe u Slavonski Brod, dođe u Slavoniju obeća a onda ništa od toga ne izvršava, pogotovo u ovom konkretnom slučaju govorim o infrastrukturnim cestovnim objektima koje se zaista neophodno potrebni u ovom dijelu, valjda smo i mi Hrvatska tamo iako se zovemo Slavonija i Baranja. Što se tiče ovog samog Zakonskog prijedloga, kako su moji suradnici napisali da je on relativno dobar, da je usklađen sa direktivama Europske unije i da nemamo razloga da ga u prvom čitanju ne prihvatimo, ali ne mogu ne iskoristiti ovu priliku da vama u Ministarstvu kažem ono što nas zaista tišti i što je zaista krajnje vrijeme da se pobrine i to Ministarstvo, a i Hrvatske ceste i Hrvatske željeznice koje imaju taj 10. Paneuropski koridor da daju već jedanput dozvolu kako bi se gradio, ili je to samo alibi države kako se ne bi ulagalo u podvožnjak u Slavonskom brodu. U prvom čitanju jasno da ćemo biti za ovaj Prijedlog zakona o cestama, a za ispravke i ove primjedbe koje su dobronamjerne ne nikako sa nikakvim zlom i nikakvom lošom vjerom ovdje izrečene, Klub HDSSB-a će biti za Prijedlog zakona o cestama.
Zahvaljujem. Imamo tri ispravka netočnih navoda. Prvo, uvaženi zastupnik Niko REbić. Izvolite.
Zahvaljujem. Pa kolega Grubišiću rekli ste da su županijska središta sa manjim brojem stanovnika u nepovoljnijem položaju u odnosu na one županije koje imaju više vozila i više stanovnika, to je držim netočno jer upravo po ovom Prijedlogu izjednačavaju se kriteriji i dolazi do prelijevanja sredstava iz onih koji imaju više vozila i stanovnika na one koji su manji po broju vozila i stanovnika, dakle to je jedno pozitivno izjednačavanje da bi svi mogli funkcionirati bez obzira na broj i veličinu stanovnika.
Zahvaljujem. Imamo drugi ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Nada Čavlović Smiljanec.
Pa kolega Grubišić ja bih ispravila vaš netočan navod kada ste rekli da ustanove ne mogu biti obveznici poreza na dobit, to naprosto nije točno. Ustanove mogu biti obveznici poreza na dobit u slučaju ako ste, rekli ste, ja sam to tako razumjeli, da oni ne mogu biti obveznici poreza na dobit. Znači ustanove mogu biti obveznici poreza na dobit ako se bave profitnom djelatnošću. Imate primjer ustanove za pomoć i njegu u kući koja se također zove ustanova ali obveznik je poreza na dobit, znači sam naziv ustanova ne znači da oni nisu obveznici poreza na dobit, ne moraju biti trgovačka društva. Hvala.
Zahvaljujem. Idemo dalje s ispravcima, na redu je uvažena zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Grubišić ispravljam vaš netočan navod da sam ja jadikovala, žao mi je što ste to tako doživjeli. Naime, ja sam opravdano iznijela kritiku i legitiman zahtjev, da se sve regije cestovno ravnomjerno razvijaju kako moje Zeleno Zagorje, tako i vaša lijepa zlatna Slavonska ravnica. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Idemo na pojedinačnu raspravu i prvi na redu je uvaženi zastupnik Zvonimir Mršić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, predstavnici predlagatelja. Jedan od ključnih razloga zašto se išlo u izradu novog Zakona o cestama je obaveza koja je nastala izmjenama Zakona o lokalnoj samoupravi još iz 2007. godine kada je rečeno da će javne ceste na području velikih gradova, a veliki gradovi su gradovi sa više od 35 tisuća stanovnika i sjedištima županija biti dane na upravljanje tim velikim gradovima. To je točno tako izrijekom taj Zakon definira. Evo čekali smo gotovo tri godine da bi došli do Prijedloga zakona koji bi omogućio velikim gradovima da to imaju, međutim, onda u ovom Prijedlogu zakona se ignorira odredba Zakona o lokalnoj samoupravi koja je to na takav način definirala jer ako iščitavamo ovaj Zakon onda de facto mi ne predajemo ili ne dajemo na upravljanje javne ceste velikim gradovima nego mi javne ceste na području velikih gradova pretvaramo u nejavne ceste. Dakle, ukidamo status javnih cesta, pretvaramo ih u nešto što se zovu gradske ceste a onda te gradske ceste imaju status nerazvrstanih cesta. Dakle, prije svega prijedlog da se gradske ceste definiraju u pojmovniku ovog Zakona, da se gradske ceste definiraju kao javne ceste, a te javne ceste trebaju biti županijske i lokalne ceste na području velikog grada, pri čemu isto tako predlažem da sve vrste cesta definirate u nekim tehničkim karakteristikama jer mislim da je ovaj Zakon koji treba odrediti ne, što primjerice povezuje državna cesta ili što povezuje županijska cesta, nego kako ta državna odnosno ta županijska cesta mora izgledati. Moram reći koliko mora imati minimalni koridor Kolovoza, što je sastavni dio ceste i u kojim rokovima se u konačnici takav standard mora napraviti. MI imamo isto tako dalje apsurd da primjerice kada kažemo što jeste sastavni dio javne ceste, onda je taj standard niži od onoga što definiramo da mora biti nerazvrstana cesta. Pa primjerice kažemo da nerazvrstana cesta čini i javna rasvjeta, a ta javna rasvjeta nije opisana kao neki standardni element javne ceste. Dakle, prijedlog je da na početku definiramo gradsku cestu kao javnu cestu i da ta gradska cesta ostane u statusu javne ceste i da onda naprosto konzistentno kroz Zakon provučemo gradske ceste kao javne ceste. Četiri petine zakona odnosi se na javne ceste, jedna petina se odnosi na sve ostalo, na gradske ceste, na nerazvrstane ceste, na prijelazne i završne odredbe i na inspekcijski nadzor. U tom jednom dijelu tek tu i tamo govorimo nešto o nerazvrstanim cestama, govorimo o vlasništvu, upisu u gruntovnicu, o standardu ali sve ovo što se odnosi na javne ceste, kao što je prekomjerna upotreba, kao što je infrastruktura itd., se ne odnosi na nerazvrstane ceste odnosno gradske ceste koje smo stavili u posebnu kategoriju. Dakle, puno toga ćemo riješiti ukoliko gradske ceste definiramo kao javne ceste na području velikog rada. Jer nama logike da gradska cesta, županijska cesta koja postaje gradskom cestom na području velikog grada prestaje biti javna cesta, a ista ta cesta u nekom drugom gradu koji nije veliki grad i dalje ostaje županijska cesta i dalje ostaje javna cesta i dalje ima više izvora financiranja, drugačiji način upravljanja, drugi standard itd. Osim toga trebalo bi u potpuno drugačiju poziciju staviti jedinice lokalne samouprave od ovoga kako se ovdje definira u ovom zakonu. Ja prije svega mislim da je apsolutno neprimjereno da se ovim zakonom derogiraju odredbe Zakona o komunalnom gospodarstvu, jer vi ovdje u jednom članku kažete da se na građenje i rekonstrukciju javnih cesta ne plaća komunalni doprinos. Ja mislim da vi to ovim zakonom ne možete predvidjeti, jer je Zakon o komunalnom gospodarstvu rekao na što se plaća komunalni doprinos. Prema tome, ako ne želite da se na to plaća komunalni doprinos onda morate ići izmijeniti Zakon o komunalnom gospodarstvu. Isto kao što u članku 80. mislim ovdje kažete da će se na građenje cesta po modelu javno-privatnog partnerstva primjenjivati Zakon o javno-privatnom partnerstvu. Pa to je logično. Pa ne možete vi odrediti da li se nešto hoće ili nešto neće, jer smo rekli u Zakonu o javno-privatnom partnerstvu na što se taj zakon odnosi, a on se odnosi na sva javno-privatna partnerstva u RH. Dakle, to vam je jedan nepotrebni članak u ovom zakonu. Nadalje, vi imate Zakon o otpadu. Zakon o otpadu je rekao da onečišćivač plaća prema tome ne možete onda u ovom zakonu u članku 27. predvidjeti da kada je kanalizacija dio mjesne kanalizacije, onda odvodnja i pročišćavanje voda sa državne ceste ide na teret lokalne samouprave, a kada nije djelo mjesne kanalizacije onda vlasnik ceste plaća odvodnju i pročišćavanje te iste vode. Dakle, prema Zakonu o otpadu uveden je nacionalni princip koji kaže onečišćivač plaća. Budući da vlasnici vozila prilikom registracija plaćaju naknadu za korištenje javnih cesta iz te naknade za javne ceste mora se plaćati ono što se na toj javnoj cesti zbiva, bez obzira da li ona prolazila kroz naselje ili ne i bez obzira tko će pružati uslugu onoga što se događa kao rezultat te ceste. Prema tome, u članku 27. nikako ne može stajati da će mjesnu kanalizaciju graditi i plaćati odvodnju i pročišćavanje mjesna odnosno lokalna samouprava nego može jedino isključivo stajati da će to platiti onaj tko je vlasnik te ceste. Dakle, za autoceste, autoceste, za državne ceste HRvatske autoceste, za županijske ceste ŽUC-evi. Jer inače u potpuno neravnopravni položaj dovodimo lokalnu samoupravu. Znate kada gradite cestu na području jedinice lokalne samouprave onda vam Hrvatske ceste ili Županijska uprava za ceste uvjetuje da morate napraviti oborinsku odvodnju koja će vam se spojiti na mjesnu kanalizacijsku mrežu. Dakle, prvo vam uvjetuju da nešto napravite, morate to isfinancirati, a onda na kraju morate još i plaćati rezultat onečišćenja koji nastaje temeljem korištenja ceste na koju te županijska uprave za ceste ili Hrvatske ceste naplaćuju naknadu za korištenje istoga. Nadalje, ovdje se predviđa da će se puno toga rješavati raznim pravilnicima koje će donositi ministar. Potrebno je u zakonu definirati u kojim rokovima će ministar donositi te pravilnike i potrebno je definirati da ti pravilnici budu takvi da se otkloni bilo kakvo diskrecijsko pravo bilo kojeg ministra da odlučuje mimo kriterija koji su vlo jasni i vrlo nedvosmisleni. Jer ne može se dogoditi da primjerice na prijedlog ŽUC-a moje županije ministar odredi da na području moga grada, trećina županijskih cesta prestaje biti javnim cestama i postaje nerazvrstanim cestama iz sljedećih kriterija, dakle ministar Kalmeta obrazlaže: "Prijedlog da to napravim bio je nedostatak financijskih sredstava i slijedom toga nemogućnosti održavanja navedenih cesta". Dakle, ŽUC iz moje županije piše ministru Kalemeti, ministru nemamo novaca za održavanje županijskih cesta, bi li ti to prebacio na teret grada u nerazvrstane ceste. I ministar Kalmeta se smiluje i kaže vidiš ŽUC nema novaca dajte to gradu pa neka se on brine o tim cestama. Dakle, moramo imati nedvosmislene kriterije koji će otkloniti mogućnost političkog arbitriranja u tome da se određuje što nešto jeste županijska a što nije, što nešto jeste gradska a što nije. Zato je potrebno da upišemo tehničke karakteristike na početak. I zaključna rečenica. Udruga gradova je dala vrlo konkretne prijedloge oko toga kako da se obračunava preraspodjela sredstava zajednički prikupljenih. Mislim da je prijedlog korektan i da bi ga bilo dobro uvažiti.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku uvaženi zastupnik Mario Habek. Izvolite.
Kolega Mršić kada ste spominjali ovo program Vlada Republike Hrvatske evo ja ga imam ovdje ... 2009.-2011. godine. Htio bih se nadovezati na vas i napomenuti za još jedan problem, a to je problem ove Vlade koja je u svoj program stavila odnosno oni su to već dugo vremena, brza cesta Varaždin-Krapina znači cesta koja je povezivala 4 grada, a to su Varaždin, Ivanec, Lepoglava, Krapina. To je cesta koja je jedna prometnica neophodna za razvoj cijelog ovog kraja koja je povezala tri županije, možemo reći Međimurku, Varaždinsku, Krapinsku i Zagorsku županiju, jer možemo isto tako reći da bez jedne takve poveznice teško je pokrenuti sve poslovne zone koje su moguće u tom kraju, s obzirom da je to 50 km udaljenosti. Te poslovne zone sigurno bi zaposlile nove radnike i tako bi se pomoglo u razvijanju toga kraja koji je nažalost zaboravljen od ove Vlade. S obzirom da je to cesta koja se iz godine u godinu iz programa samo produljuje i ništa se ne radi po tom pitanju, možemo čisto i zaključiti da nažalost s obzirom da HDZ nije pobijedio u te tri županije da se na taj način indirektno kažnjavaju građani kojima se ne daje mogućnost da se izgradi jedna takva cesta, da se pokrene jedan takav projekat koji bi sigurno pomogao u razvoju sve tri županije prvenstveno Varaždinske, Krapinske i Zagorske i povezao nekoliko gradova. Tamo postoji niz zona poslovnih, gospodarskih koje bi se mogle aktivirati, međutim nitko ne želi ulagati s obzirom da ne postoji nikakva dobra prometnica.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Zvonimir Mršić.
Pa vidite kolega Habek, mi ovdje u Hrvatskom saboru nikada nismo bili u poziciji da nam netko podnese izvješće o tome što se napravilo iz namjenski prikupljenih sredstava od benzina, odnosno od naknade za korištenje javnih cesta. I tako kao što ste vi bili izloženi silnim obećanjima da će biti vaša cesta napravljena i ja sam izložen silnim obećanjima da će A11 i A12 biti 2011. u Križevcima, 2011. u Koprivnici ili u Virovitici. Ali stvar u tome jeste dakle da ovaj zakon bi trebao definirati stvarne kriterije i onda odgovornost temeljem tih stvarnih kriterija. Vidite, ovaj zakon predviđa da Vlada donosi strategiju građenje i održavanje javnih cesta na području Republike Hrvatske pa znači i županijskih i lokalnih cesta, a da ministar donosi plan o tome što će se to raditi. Ja mislim da bi trebali imati wunderkinda za ministra da može on donijeti plan kako će se svaka lokalna cesta graditi i održavati na području neke županije ili sada grada. Dakle, bilo bi logično da se Vlada brine o autocestama i državnim cestama, a da županije i županijske uprave za ceste se brinu o cestama na području, županijskim i lokalnim cestama. Ali tada moramo znati koji su namjenski izvori sredstava i moramo dobit izvještaj o tome što je sagrađeno iz tih 0,60 kuna iz benzina. Ne možemo misliti da nešto jeste odnosno misliti da nešto nije. Nažalost, niti ovaj zakon ne predviđa da predstavničko tijelo u Hrvatskoj, a to je Sabor, ima ikakvog uvida o tome kakvo je stanje prometne infrastrukture u Hrvatskoj. Dakle, mi nećemo po ovom zakonu dobit izvještaj o tome niti kakve su ceste niti što je rađeno niti kako niti kojim novcem ni kako je taj novac utrošen.
Zahvaljujem. Moram za druge upozoriti. Vi ste replicirali na nešto o čemu uopće nije govorio u svom izlaganju gospodin Mršić, a on je opet odgovarao ne na vašu repliku. Mislim, držimo se teme i moramo se toga držati. Idemo dalje s pojedinačnom raspravom. Uvažena zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić, izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Kolegice iz ministarstva, kolegice i kolege. Pa evo meni je drago da je ovim zakonom ispravljena je donekle diskriminacija, ali samo za 100%-tne slijepe osobe, međutim ostaju naravno drugi 100%-tni invalidi koji su i dalje diskriminirani s ovim zakonom. Ja bih danas govorila zapravo o rangiranju ovih cesta koje smo vidjeli zapravo i u ovim diskusijama prije da ne postoje pravi kriteriji gdje bi se rangirale ceste i upravo zbog toga što je i kolega prije mene rekao, mislim da bi najbolje bili tehnički kriteriji, da bi to zadovoljavali bolje nego ovi kako jesu sada. Naime, čitajući ovaj zakon meni je unio zbrku u definicijama. Pa tako imamo članak 2. stavak 1. točka 5. gdje su opisane lokalne ceste i piše tamo ceste u urbanom području koje povezuju gradske četvrti sa županijskim cestama, povezuju susjedne gradske četvrti međusobno te koje su razvrstane kao lokalne ceste sukladno ovom zakonu. Kad pogledate članak 98. stoji da su nerazvrstane ceste ceste koje povezuju naselja, ceste koje povezuju susjedne gradske četvrti međusobno odnosno dijelove naselja. Jedina razlika je u činjenici da su lokalne ceste razvrstane, a ceste u naselju nisu. Treba isto tako napomenuti da su prema važećoj Uredbi o mjerilima za razvrstavanje javnih cesta lokalne ceste bile ceste u urbanom području koje povezuju gradske četvrti sa županijskim cestama i ceste koje povezuju susjedne gradske četvrti međusobno. Međutim, i pored ovoga dvije županijske ceste u Dubrovniku su izbrisane s popisa javnih cesta iako su imale uvjete za razvrstavanje u lokalne ceste. Naravno, ovo će se sada odraziti na izostavljanje naknade iz članka 107. novog zakona gdje naravno sada ide financiranje nerazvrstanih cesta iz proračuna jedinica lokalne samouprave. Možda zbrku oko naziva prometnica stvara isto tako i neusklađenost pojmova sa zakonom o cestama s pojmovima iz Zakona o sigurnosti prometa na cestama gdje imamo u članku 2. piše se da je cesta svaka javna cesta, ulica u naselju i nerazvrstana cesta na kojoj se obavlja promet pri čemu je javna cesta površina od općeg značaja za promet kojom se svatko može slobodno koristiti uz uvjete određene ovim zakonom i koju je nadležno tijelo proglasilo javnom cestom. E sad, u Zakonu o sigurnosti prometa na cestama je prvi put uveden pojam ulice u naselju, ali nije posebno objašnjen. Istovremeno za nerazvrstanu cestu stoji da je to površina koja se koristi za promet po bilo kojoj osnovi i koja je dostupna većem broju raznih korisnika, a u zagradi stoji seoski, poljski, šumski putovi, putovi na nasipima i obranu od poplava, pristupne ceste, prostori parkirališta, benzinskih crpki i sl. Pa mogu predložiti da u novom Zakonu o cestama u kojem se sada javlja i novi pojam gradske ceste, o kojem je kolega govorio o tom pojmu, trebalo bi uskladiti sve ove nazive s nazivom iz Zakona o sigurnosti prometa na cestama, a pogotovo odredbama članka 2. i 98. Zakona o cestama gdje su u članku 2. pojmovi nabrojani, a u članku 98. govori se o nerazvrstanim cestama. Kako se u našim prilikama najveći dio prometa, a time i potrošnje goriva i trošenje cesta, obavlja u gradovima i gradskim cestama u proporcionalnu raspodjelu godišnje naknade za upotrebu javnih cesta bi trebalo uključiti i dosadašnje nerazvrstane ceste kao i nerazvrstane ceste i gradske ceste koji će to postati nakon donošenja novih mjerila iz članka 7. ovog zakona, odnosno donosi ih Vlada odnosno ministar. Međutim kao što je govorio kolega Mršić, pravih kriterija nema, odnosno nisu objektivni jer se može dogoditi u nekakvoj županiji koja npr. ima malo vozila dobit će malo prihoda, a ima puno kilometara na što treba u biti potrošiti puno sredstava. Još bih se nešto osvrnula na imovinsko-pravne odnose. Naime, velika je razlika u cijeni nekretnina u raznim dijelovima Lijepe naše. Prema tome, imamo problem Dubrovnika gdje je skup kvadratni metar. Prema tome, da li je moguće ne mogu reći, utvrditi jedinstvenu visinu naknade za izvlaštenje nekretnina radi građenja, rekonstrukcije i održavanja javnih cesta, nerazvrstanih cesta i gradskih cesta. Nisam sigurna da možemo isto ali da li tu možemo nekakvu gradaciju obzirom na velike razlike cijena nekretnina. Zatim bih isto tako rekla nešto o upisu nerazvrstanih gradskih cesta. Naime, člancima 129., 130. reguliran je upis ovih cesta u zemljišne knjige pa znamo isto tako da imamo velik broj primjera da su javne ceste, pogotovo gradske ulice izgrađene na zemljištima koje je u zemljišnim knjigama bilo upisano kao opće narodno dobro. Međutim, osim kolničkih površina ugrađivane su i komunalne instalacije u to i oprema i sada je naravno to zemljište u zemljišnim knjigama upisano kao privatno vlasništvo nekad postojećih recimo društvenih poduzeća fizičkih osoba. I sada se događa da neke od vlasnika su ogradili svoj posjed. Čak zahtijevaju premještanje autobusnih postaja itd. i nadam se da će se zapravo ovim Zakonom to riješiti, izregulirati. I za kraj evo mogu reći što se tiče Dubrovačko-neretvanske županije mi nemamo niti metra autoceste. Što se tiče državnih cesta imamo 396 km, od toga na području grada 28 km, županijskih imamo, lokalnih imamo 644 km, u Dubrovniku 42 km. I još jednom bih htjela naglasiti Vlada Republike Hrvatske je donijela Uredbu o mjerilima za razvrstavanje javnih cesta. Međutim, nije jasno zašto bivša županijska cesta puta Iva Vojnovića nije uvrštena u lokalne ceste kojima isto upravlja ŽUC iako u potpunosti zadovoljava kriterije lokalnih cesta. Prema tome, još jedanput naglašavam potrebne su tehnički kriteriji za razvrstavanje cesta. Evo, nadam se da će u drugom čitanju biti jasnije i da će se uvažiti primjedbe koje ste čuli iz naših diskusija. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Mi imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik Zvonimir Mršić. Izvolite.
Pa kolegice ovdje kad ste govorili o vlasništvu ima još jedan dodatni apsurd koji bi svakako trebalo promijeniti u konačnom prijedlogu zakona, a to je pitanje naplate služnosti kada je zemljište u vlasništvu jedinice lokalne samouprave, a na tom zemljištu je javna cesta. Onda se kaže da u tom slučaju se služnost ne plaća. Dakle, ovdje ponovno dolazimo do toga da ono što je u vlasništvu jedinica lokalne samouprave nije vlasništvo. Mi moramo definirati vlasništvo kao vlasništvo bez obzira tko jest titular toga vlasništva i prema svakoj vrsti vlasništva se moramo na isti način odnositi. Jer kada primjerice gradite javnu rasvjetu uz državnu cestu onda vam Hrvatske ceste lijepo naplate služnost za korištenje cestovnog zemljišta. Kada gradite kanalizaciju uz državnu cestu onda vam državne ceste naplate služnost za korištenje cestovnog zemljišta. Ali kada ta cesta je na zemljištu koje u vlasništvu jedinice lokalne samouprave e tada ne bi trebalo platiti služnost za korištenje toga zemljišta. Ja sam za to da ne treba se platiti, ali neka onda se to zemljište kupi, isplati se jedinicama lokalne samouprave kao što se plaća i svim drugim vlasnicima. Dakle, ne može vlasništvo jedinice lokalne samouprave se tretirati kao da nije vlasništvo. U konačnici i tu se treba striktno primjenjivati Zakon o vlasništvu i drugim stvarnim pravima.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica barem sam tak shvatil ruku. Morate imati pločicu molim vas lijepo. Ali u redu, izvolite.
Hvala lijepo. Pa evo kolega Mršiću vi ste u biti rekli problem koje nas svih muči u lokalnoj samoupravi kod izgradnje bilo kakve infrastrukture. I upravo i ono što smo danas govorili mi bi mogli govoriti sto primjera na koje nailazimo i upravo zbog toga treba jasnije definirati upravo taj pojam služnosti da se znamo korigirati u pojedinim momentima. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Sljedeća za raspravu se prijavila uvažena kolegica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite kolegice.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicama, kolegice i kolege. Osuvremenjuju se naše ceste i sasvim logično je da dobijemo konačno i jedan suvremeni novi Zakon o cestama. Međutim, on u svakom smislu mora značiti prije svega zaštitu javnog dobra. Naše ceste, naše autoceste izgrađene su javnim novcem, izgrađene su novcem poreznih obveznika. Zbog toga već u startu smatram da se ne smije ni pod koju cijenu odustati od definicije javne ceste kao što je to imao, kao što je to dosadašnji zakon učinio. Naime, postojeći zakon definira cestu, javnu cestu kao javno dobro u općoj uporabi u vlasništvu Republike Hrvatske izvan pravnog prometa na koje se ne može stjecati pravo vlasništva itd. Novi prijedlog zakona relativizira stvar pa kaže da su javne ceste, ceste razvrstane kao javne ceste. Dakle, imamo jednu pautologiju, imamo jednu definiciju bez ikakvog sadržaja. Zbog čega Vlada boji se ostaviti i definirati javne ceste kao u dosadašnjem zakonu. Je li to način jedan korak dalje da u nestašici novca se prodaju autoceste ili ceste. Nešto ću poslije reći što je i sa koncesijama koja na nešto malo drugačiji način definira, odnosno omogućuje koncesije nego što to izrijekom propisuje Zakon o koncesijama, pa čak onda i Zakon o javnoj nabavi na koji upućuje i sam Zakon o koncesijama. Mi koji smo ovdje opareni iz čega se nismo izvukli još do dana današnjega je Hrvatska traumatizirana tom privatizacijom. Hoćemo li sada kao Prijedlogom zakona o vodama, nekim drugim zakonima pa i u ovom zakonu dakle na mala vrata pripremati privatizaciju i prodaju. Vi ćete reći da to nije tako. Ali onda ja vama kažem ne odustajmo, jer nema za to nikakvog razloga da se odustane od definicije javne ceste i da se javnim cestama dade pun sadržaj. Javne ceste su ceste ne koje su samo definirane kao javne ceste, nego itekako ih mora se definirati kao one koje su u javnoj uporabi. Jer upravo taj termin onda otklanja svaku mogućnost anticipaciju bilo kada i bilo kome da bi se te ceste autoceste mogle privatizirati. Zašto zakon ne govori o javnoprivatnom partnerstvu o kome govori Zakon o koncesijama. Neka se nove ceste, neka se nove autoceste grade javnoprivatnim partnerstvom, ali ono što je sagrađeno javnim novcem, dakle novcem poreznih obveznika od čega se još nismo ni riješili postoje još veliki dugovi u tom smislu, ali ti se dugovi, odnosno krediti financiraju, odnosno opslužuju, servisiraju i nije, ja ovdje vidim neku nečistu stvar, koju treba do konačnog prijedloga u svakom slučaju ispraviti. Nadalje kada smo za vrijeme Račanove Vlade i kada je Račan pitao stručnjake možemo li izgraditi autocestu za 3 godine, imamo li financijskih sredstava za to? Neki hrabriji su ga ohrabrili i rekli da se to može. To je tako i napravljeno. Ali moram vam reći zašto to spominjem. Ne radi nikakve propagande, nego zbog toga što se nije ni pedalj ušlo u zemljište nečije. Bilo je jedinica lokalne samouprave, bilo je privatno što je još najvažnije u privatno vlasništvo, da nije bilo unaprijed plaćeno, i čitava autocesta je uknjižena u zemljišnim knjigama. Zato se osiguralo i educiralo 5 stotina ZK referenata koji su posebno educirani i kao pojačanje, pogotovo u sudovima kojima je prolazila autocesta. Ti su ljudi spremno poslije dobili otkaz, iako posao još nije riješen što se tiče nekih drugih stvari, to je šteta što država nije imala novca da ti ljudi riješe i zaostatke jer je puno sredstava utrošeno u njihovu edukaciju. To su specijalistička znanja koja se ne stječu ni u jednoj srednjoj školi, a to je uglavnom su ljudi referenti srednje stručne spreme. Dakle danas imamo situaciju, počesto se to događalo u zadnje vrijeme da su naši visoki dužnosnici kad su to doznali morali dakle otkazati neko svečano otvorenje neke određene dionice, jer se utvrdilo da nemaju potrebnu dokumentaciju, a da ne govorim o tome da ljudi nisu isplaćeni. Ljudi danas ono što se izgradilo u zadnje vrijeme, nekoliko zadnjih godina ljudima nije plaćena poštena naknada. I više kao da se i ne spominje onaj Zakon o oduzimanju imovine za vrijeme koji je nosio tako pompozni naziv da bi se na neki način oslikala grozomornost tog sustava koji je oduzimao ljudima privatno vlasništvo, a nije im plaćao. Podsjetimo se Zakona o oduzimanju zemljišta za vrijeme Jugoslavenske komunističke vladavine. Danas se više uopće ne spominje taj zakon, vrlo malo, slabo se po njemu i postupa, a ovdje dakle i kada se grade ceste oduzima se ljudima privatno vlasništvo, a za to ne dobivaju naknadu, ne dobivaju adekvatnu naknadu ili je dobivaju uz mukotrpno suđenje. To ne može biti. Država bolje da ništa ne gradi, ako ne gradi pošteno u startu, jer to kažem ima dalekosežne posljedice, inače kako se građani, kako se poslovni partneri ponašaju i kažem da ima dalekosežne i kobne posljedice po jačanju našeg poslovnog i građanskog morala koji je srozan a počesto i ovakvim javnim ponašanjem tijela javne vlasti, i to najviših, sa najviše razine, da ne govorimo čak počesto i sa lokalnih razina. Želim posebno napomenuti, o tome nešto više govorili su moje kolege ranije, ali zašto zakon, i to je postojeći, mislim da mu je to bila mana, ja mislim da ako osuvremenjujemo zakon da širimo i neke bolje poruke, te nerazvrstane ceste, zašto ako već imamo, smo definirali koje su koje ceste, taj pojam nerazvrstane ceste ne odražava pravo stanje stvari i trebalo bi ih nazvati lokalne ceste. Znam da zakon spominje i lokalne ceste, ali onda mogu biti lokalne ceste, dvije vrste lokalnih cesta. Taj pojam nerazvrstane ceste kao da zakon nije znao što će s njima, pa ih je tamo negdje razvrstao, a to nije tako, jer one imaju svoje definicije, posebno je kolega Mršić o tome govorio, o načinu tih financiranja, i takve vrste cesta, lokalnih cesta i ovih nesvrstanih. Ja bih htjela posebno onda naglasiti i u tom dijelu da se država ne može ponašati da su jedinice lokalne samouprave nešto što su pomoćni kotačići države, i to u situaciji kad nije decentralizirala sredstva a to su već opjevane stvari, a decentralizirala im je obveze i zadaće, i da se i u pogledu nekadašnjih … [[Ne razumije se.]] , odnosno županijskih cesta a sada ovih lokalnih, odnosno nerazvrstanih cesta ponaša tako kao da su eto to je ceste ničije, odnosno da im daje ovakav status kako ne bi financirala ili sufinancirala u onom određenom omjeru koji se sada ipak spominje, ali u znatno manjem dijelu nego što je to do sada činila. Jednako tako, ako već se ovdje spominju i koncesije, spominju se druga, osim vlasništva druga stvarna prava na cestama, nema nikakve logike dakle da načelno, to je druga stvar što sam maloprije rekla počesto ne izvršava, ali da se pruža zakonska, mogućnost zakonske naknade, naravno i obveza, a da to država nije obvezna prema jedinicama lokalne samouprave kada odluči tu raditi ceste takvog značenja, državnog značenja. To ne može biti, to jednostavno treba poštivati autonomiju i pravnu osobnost jedinica lokalne samouprave, da ne govorimo da je to i u suprotnosti sa zakonom koji definira prava, dužnosti i obveze jedinice lokalne samouprave i njihov djelokrug rada. Prema tome, tu onda već vidimo diskrepanciju između tog zakona i ovog zakona, mi moramo graditi jedan jedinstven pravni sustav, ne samo zbog onih na koje se on primjenjuje, nego onih koji će te zakone primjenjivati, jer će često doći u koliziju. Pa prema tome da i nije sadržajni problem i čak ovaj normativni je tu vidim problem, pa ga molim vas do drugog čitanja usuglasite, ali jednako tako da jedinice lokalne samouprave se izjednače bar sa statusom fizičke osobe kojoj se oduzima, odnosno izvlašćuje njezina nekretnina za potrebe gradnje ceste. Hvala lijepa.
Hvala lijepo kolegice Antičević. Milivoj Škvorc sljedeći se javio. Izvolite uvaženi kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicama, kolegice i kolege. Prijedlog Zakona o cestama na daleko jasniji način regulira neka od bitnih pitanja u ovom području, a koja se već neko vrijeme otvaraju i traže nova zakonska rješenja. A proizašla su iz prvo značajnih promjena koje su se posljednjih godina dogodile na ovom području i drugo iz stečenih iskustava koja govore u prilog tome da nam je nakon čak 6 izmjena zakona potreban novi Zakon o cestama. Daljnja decentralizacija u upravljanju cestama, a posebno uvođenje po prvi puta tzv. gradske ceste na području velikih gradova s više od 35 tisuća stanovnika i gradova sjedišta županija, trebala bi donijeti novu kvalitetu u upravljanju. Ali, slažem se s ovim diskusijama gdje se upozorilo da treba voditi brigu, posebno kod gradova, da li su to administrativne granice ili da li su to granice područja užeg naselja grada. To je velika razlika i kod određenih kriterija to je vrlo bitno uzeti u obzir. Ono što u ovom prijedlogu zakona posebno treba podržati jest pooštravanje mjera za zaštitu javnih cesta. Velika ulaganja posljednjih godina u cestogradnju osobito kada je riječ o novoizgrađenim autocestama daju za pravo zakonodavcu da svoja ulaganja pravodobno i na adekvatan način zaštiti. Osim toga, takve mjere trebale bi sigurno pridonijeti i većoj sigurnosti u prometu što je uvijek krajnji cilj svakog zakonskog rješenja u ovom području. Jedno od najvažnijih pitanja koje se uređuje ovim zakonom je ono vezano uz uknjižbu zemljišnih knjiga. Svi ćemo se složiti kako je jedno od temeljnih pitanja kojima se dokazuje pravno uređenje jedne države upravo stanje u zemljišnim knjigama. Javne ceste ne mogu iz tog biti izuzete, iz tog razloga pozdravljam namjeru predlagača da se današnje neuređeno stanje i sređivanje vlasničkih pitanja te mogućnosti upisa neotuđivog vlasništva RH nad njezinim javnim cestama konačno riješi. Ovdje je već bilo govora o elektroničkoj naplati cestarina, ovaj prijedlog omogućiti će dodatno usklađenje s regulativom EU s obzirom da nas očekuje provedba europskog modela plaćanja cestarina. Tu bih posebno upozorio i na ono što sam rekao na Odboru za promet, da apeliram na ministarstvo da pokuša organizirati da i autocesta Zagreb-Macelj uključi mogućnost naplate ENC-a jer vidimo putujući po Hrvatskoj i na hrvatskim autocestama i na autocesti Zagreb-Rijeka potpuno kompatibilnost i vrlo zgodan prolaz načinom naplate ENC-a koji omogućava i smanjenje gužvi i mnogih drugih problema. Za lokalne zajednice od posebne je važnosti zakonsko uređenje pojma nerazvrstane ceste. Ovim prijedlogom nerazvrstane ceste uređuje se kao javno dobro u općoj upravi i vlasništvo su jedinica lokalne samouprave. Sadašnje pravne praznine trebale bi biti riješene jer zakon predviđa određenje koje su to ceste, što čini sastavne dijelove nerazvrstanih cesta, propisuje njihov upis u zemljišne knjige te način rješavanja imovinsko-pravnih odnosa prilikom njihovog građenja i rekonstrukcija što se u praksi često pokazuje kao problem. Prijedlogom ovog zakona također proširuju se prava za osobe kojima je utvrđeno tjelesno oštećenje osjetila vida od 100%, odnosno uvodi se njihovo oslobađanje od plaćanja cestarina što znamo da je bilo i dosad traženo, nažalost nije bilo riješeno, i ovo je pohvalno da je taj dio uključen. I na kraju malo osvrt na problematiku i situaciju cesta na području Krapinsko-zagorske županije. Moja kolegica Hursa je rekla da je skeptična. Ja nisam skeptičan, ali koristim ovdje prisustvo državnog tajnika da pokušamo pogurati realizaciju zakona kojega smo ovdje donijeli, a to je bio zadnji … [[Govornik se ne razumije.]] gdje Zagorje ima 4 pravca za rekonstrukciju u programu Bettermenta, a to je stara zagorska cesta znamo od Zaprešića prema Zaboku; D205 to je od Zaboka prema Kumrovcu u dužini od 11 km je predviđena rekonstrukcija; onda je to prilazna cesta prema Mariji Bistrici od strane Zagrebačke županije Laz-Marija Bistrica i Krapina-Valentinovo i jedna jako važna, ali u jako lošem stanju cesta. Sve su pretpostavke napravljene, zakon je donesen o potvrdi tog ugovora i apeliram ako jedna, a znam da navodno jedna od tih cesta nije riješena što se tiče projekata, da se barem paket od te 3 ostale ceste napravi natječaj. Em su u pitanju ceste koje su zbilja u lošem stanju, a mislim da je i to stvar zapošljavanja velikih kapaciteta u građevinarstvu. Još bih se osvrnuo na jednu situaciju, pitanje autoceste Zagreb-Macelj. Kad putujemo po Hrvatskoj vidimo da skoro svugdje uz autoceste izgrađeni su bukobrani i što se tiče zadnjeg dijela građenja te ceste od Krapine prema Macelju je to fino riješeno, ali na ovom dijelu koji je već bio spominjan da je kao državna cesta iskorištena u autocestu, a to je potez recimo od Zaboka do Krapine, prvenstveno uz naselja Zabok i Sv. Križ bukobrani nisu napravljeni. Bilo je tu i određenih protesta i svega pa ja apeliram ako možemo na neki način razgovarati sa koncesionarom da napravi sve da do tih bukobrana dođe. Iskoristit ću priliku, mislim da kolege Habeka nema ovdje, on puno puta voli ovak reći jedan dio županija koje nisu ili su ovakve ili nisu onakve pa su zakinute. Znate, mi smo ovog trenutka uspjeli ishoditi da se jedna cesta koja je baš na granici sa Varaždinskom županijom, a to je D24 koja vodi od Zlatar Bistrice kroz Konjščinu, ide Budinščina, Hrašćina, ona se ovog trenutka radi, to je projekat od nekakvih 30 milijuna kuna, ali godinama smo bili malo i ljubomorni što onaj dio što je na varaždinskom dijelu je zbilja napravljen skoro kao autocesta, što treba pohvaliti. I mislim da kolega Habek nema niti najmanje prava govoriti o tome ili moj kolega Mihalić nego dapače da je puno ulagano, a ja vjerujem da Hrvatske ceste i ministarstvo vodi brigu o tome, o ravnomjernom investiranju samo je problem ako nema novaca ili ako negdje nema projekata ili ako nema mogućnosti da se sve najedanput ali ja vjerujem u dobru namjeru, dobru volju i korektnost, i zakonski gledano sve da će se o svim cestama voditi brigu što je i u županijskim i u državnim cestama. Postoji onaj program kojega ministar jedan posebni dio za županijske programe mislim da tu apeliram ako je moguće, da se tamo povećaju sredstva kako bi se određene intervencije na županijskim cestama, na prostoru naše županije mogle napraviti jer sudionici smo lošeg vremena koje je bilo u tijeku cijele godine i ovog trenutka mnoga klizišta su se otvorila i na lokalnim i županijskim cestama i mislim da je tu potrebno se angažirati sa većim sredstvima, a ne samo kod nas. Svjedoci smo da klizišta i na dijelu Varaždinske županije, sada ću reći, nešto u prilog, pitanje Bednje i onog dijela potrebno puno sredstava. Priklanjam se i nekim zaključcima koji su bili i na Odboru za promet i čitajući zaključke s Odbora lokalne uprave da mnoga rješenja o kojima se govori, mislim da je do drugog čitanja ih potrebno razmotriti ozbiljno i pokušati što više uključiti unutra kako bi se što više stvari, a namjera im je sigurno iskrena, riješilo kako bi Zakon bio što kvalitetniji. Podržat ću Zakon u prvom čitanju. Hvala lijepo.
Hvala lijepo kolega Škvorc. Na redu je za raspravu uvaženi zastupnik kolega Niko REbić. Kolega Rebić izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ovo je jedan od onih Prijedloga zakona za koje možemo bez zadrške reći da je dobro pripremljen i napravljen i da je veliko poboljšanje u odnosu na važeći Zakon. Zakonom o javnim cestama uređen je pravni status cesta, mjere zaštite, koncesije, upravljanje, financiranje, nadzor, inspekcija, zakon je donešen 2004. godine imao je nekoliko izmjena i dopuna kroz ovo vrijeme, no sve do izmjena iz prosinca 2009. godine javne ceste imale su pravni status od općeg dobra od interesa za Republiku Hrvatsku. I upravo iz toga sada nema kolegice Antičević, je proizlazilo čitav niz problema. Tu prije svega mislim na imovinsko-pravne poslove koji nastaju izgradnjom, rekonstrukcijom i održavanjem javnih cesta, jer kada javna cesta ima status općeg dobra, čitava nekretnina koja se izvlašćivala radi izgradnje javne ceste ulazi u režim općeg dobra. Zbog toga se značajni dio izvlaštenog zemljišta nije koristio u svrhe u koje se mogao koristiti bez obzira što nije ulazio u cestovno zemljište javne ceste. Ovaj novi Prijedlog zakona o cestama, a ne više o javnim cestama, rješava i bolje regulira niz složenih pitanja u provođenju Zakona o javnim cestama. S njim se nužno uređuje uknjižba vezana za upis javnih cesta u zemljišne knjige, upravljanje, tj. provest će se lakše decentralizacija, pojačati odredbe o zaštiti javnih cesta, ali ugraditi u Zakon odredbe novih smjernica Europske unije iz područja sigurnosti prometa na cestama i elektroničke naplate cestarine koje su donesene 2009. i 2010. godine. Ono zašto je potrebno donijeti novi Zakon je loša provedba Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi iz 2005. godine taj Zakon sadrži odredbe da se županijama i velikim gradovima, i gradovima sjedišta županija povjeravaju poslovi koji se odnose na održavanje javnih cesta, provedbu toga zakona o javnim cestama, nije na odgovarajući način taj Prijedlog nije riješio. Naime, županijskim upravama za ceste u cijelosti je prenijeto u nadležnost održavanje, građenje i ukupno upravljanje županijskim i lokalnim cestama, a velikim gradovima, dakle onim gradovima koji prelaze 35 tisuća stanovnika nije dana u nadležnost nad javnim cestama niti u jednom segmentu. Ono što postojeći Zakon o javnim cestama također ne uređuje napravi način je sustav cestovne mreže u Republici Hrvatskoj koji se uređuje sa dva zakona. Javne ceste Zakonom o javnim cestama, a nerazvrstane ceste Zakonom o komunalnom gospodarstvu. Tako odvojeno i različito uređivanje jednostavno sustava cestovne mreže, pokazalo se nepraktičnim glede subjekata koji sudjeluju u provedbi tih zakona i u pogledu međusobnog odnosa javnih i nerazvrstanih cesta. Ovim se Zakonom nerazvrstane ceste predlažu odrediti kao javno dobro u općoj uporabi u vlasništvu jedinica lokalne samouprave na čijem se području nalazi. Ne mogu se otuđiti iz vlasništva jedince lokalne samouprave niti se na njoj mogu stjecati stvarna prava osim prava služnosti i prava građenja radi izgradnje građevina sukladno odluci predstavničkog tijela. Osim pravnog nerazvrstane ceste ovim Zakonom se predlaže odrediti koje su to ceste propisati uknjižbu, kao i upravljanje i financiranje nerazvrstanih cesta. Na način i uz primjenu odredbi kojima je uređeno komunalno gospodarstvo. Možda bi se u članku 106. koji uređuje upravljanje nerazvrstanim cestama trebalo utvrditi da se upravljanje, građenje i održavanje nerazvrstanih cesta na odgovarajući način primjenjuje odredba za javne ceste. Možda. Trebalo bi razmisliti da li u ovom članku, trebalo bi onda propisati da jedinice lokalne samouprave za poslove građenja, upravljanja ili održavanja može osnovati pravnu osobu a onda ta pravna osoba od jedinice lokalne samouprave dobije da vodi evidenciju o tim nerazvrstanim cestama. Ono što držim osobito važnim, a što će se dobiti donošenjem ovog Zakona to su odredbe koje uređuju uknjižbe javnih cesta u zemljišne knjige, koji će imati za posljedicu sređivanje faktičnog stanja vlasništva u odnosu na današnje neuređeno stanje u zemljišnim knjigama i koji će omogućiti upis neotuđivog vlasništva RH na javnim cestama. Dakle, i na kraju bih rekao da jedna cesta koja izaziva u zadnje vrijeme zapravo je pala a to je cesta D1 dakle od Dugopolja do Karlovca. To je cesta koja trpi otvaranjem autoceste veliku izolaciju i pučanstvo u tim krajevima koje je jako udaljeno od ove autoceste nema niti ne samo da nema kvalitetnu cestu, nego ono nema niti autobusnih linija koliko bi trebalo imati, a nema rekao bih ta mjesta su puno, puno lošije povezana u odnosu na ono što su nekada bile. Nekada su ta mala mjesta poput Vrlike, Slunja, Gračaca imale toliko linije koliko god je imao grad Split. Danas je to nemjerljivo manje. Trebalo bi se naći načina da se te linije subvencioniraju, nešto kao na otocima da bi ljudi mogli komunicirati i naravno više ulagati u odražavanje te ceste, jer ona je iz godinu i godinu sve više zapuštena. Inače kako sam rekao na početku ovdje se radi od jednog dobro pripremljenog zakona, zato ću ga podržati i mislim da u drugom čitanju će biti još kvalitetniji. Hvala.
Hvala lijepo. I imamo posljednju prijavu za pojedinačnu raspravu. Uvaženi kolega Vlatko Podnar. Izvolite kolega Podnar.
Hvala lijepo. gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicama, kolegice i kolege zastupnici. Pa čitajući ovaj prijedlog zakona malo sam naišao na neke nelogičnosti odnosno malo i arhaizma mogu tako reći, a to je prvenstveno sječa šuma. Ovdje se spominje na par mjesta sječa šuma. Pod sječom šuma se davno smatralo i razmatralo da je to krčenje šuma radi privođenja novih vrijednosti odnosno novim površinama. Mislim da bi bilo bolje i da upravo u tom smislu upotrijebite naziv proizvode iskorištavanja šuma, jer budući da u Hrvatskoj prema Zakonu o šumama na upravo na državnim gospodare Hrvatske šume odnosno na privatnim šumovlasnicima ukinuta savjetodavna služba koja je sada pod Hrvatskim šumama, nigdje se ne spominje i ne govori niti o Zakonu o šumama, sječi šuma nego se govori o proizvodima iskorištavanja šuma, jer na taj način i prema Zakonu o šumama se gospodari šumama u RH. Razumijem zašto je ostao taj naziv ali volio bih da se promijeni u proizvode iskorištavanja šuma jer je on logičniji i prikladniji Zakonu o šumama. Također sam naišao na jednom mjestu da je po javnoj cesti zabranjeno vući grede, balvane, granje i sl. također smatramo da bi trebalo promijeniti u stabla i dijelove stabla, jer grede betonske sigurno neće vući po javnoj cesti, a pod gredom obično smatramo da je to propiljena građa pa je onda pod tim nazivom greda, a balvani su nećemo valjda ponovno u balvan revoluciju u Hrvatskoj pa nam ne treba taj naziv. Stoga smatram da je to bolje da to budu stabla i dijelovi stabla, jer su onda i deblo i granje zabranjeno vući. Kada sam pročitao članak 42. Zakona o javnim cestama pogotovo stavak 2. gdje govori da "U slučaju izdvajanja iz šumsko-gospodarskog područja šuma i šumskog zemljišta u vlasništvu RH radi građenja, rekonstrukcije i održavanja javnih cesta ne plaća se naknada za prenesena prava propisana zakonom, koji se utvrđuje gospodarenje šumom". Činjenica je da se Zakonom o šumama predviđa i naknada za izdvajanje šumsko-gospodarske osnove područja, što se tiče naknade za zemljište i što se tiče naknade za neiskorištenu drvnu masu i opće korisne funkcije šuma. Znači ona prema pravilniku o izračunu te naknade, u ovom slučaju bi bilo jasno da je to samo za izgradnju državnih cesta, da je samo za izgradnju autocesta. No međutim, ovdje pod javnim cestama se podrazumijevaju i županijske i lokalne ceste. Ja moram budući da iz iskustva znam da je dosta lokalnih i županijskih cesta napravljeno iz sredstava bivših pravnih prednika Hrvatskih šuma, znači bivših šumskih gospodarstava, a da su te ceste sada preimenovane bilo u lokane ceste bilo u županijske ceste i onda dolazi do problema, tko tu treba održavati ceste. Hrvatske šume mislite da više nisu obavezne, bez obzira koliko iskorištavaju te ceste, a lokalna samoupravo odnosno općine, ne budući da im prema Zakonu o šumama ona sredstva koja se izdvajaju kao šumska renta i koja trebaju biti utrošena za razvoj infrastrukture se ne troše i jednostavno nisu dovoljna za održavanje tih cesta. Stoga mislim da upravo iz tog razloga, ovdje moramo razdvojiti što je interes RH, a što je interes jedinica lokalne samouprave odnosno županija i općina i gradova i koliko ta cesta će stvarno biti u interesu RH pa da onda se ona oslobađa naknade plaćanje prema pravilniku o obračunu za izgubljenu vrijednost šuma i šumskog zemljišta. To govorim iz jednostavnog razloga što ovo može biti jednostavno atak na šume i šumska zemljišta gdje god se tko sjeti povezati će dva mjesta i proglasit će to da su to od interesa, ne mora plaćati naknadu za izdvajanje iz šumsko-gospodarske osnove područja odnosno po tom pravilniku, a Hrvatske šume odnosno RH ostaje bez šuma i šumskog zemljišta koje onda nema na temelju čega vratiti ili kupiti drugo zemljište, drugu šumu koja će ostati slične površine. Zatim imamo također i ovdje uveden pojam prekomjerne uporabe javnih cesta i opet se tu spominje sječa šuma, zato ponovo napominjem promijenite to u proizvode i iskorištavanje i tu kaže što je to prekomjerna uporaba. Činjenica, ponovo se vraćam i na neko izgrađeno, šumski promet odnosno prometnice koje su služile u otvaranju, primarnom otvaranju šuma i šumskih zemljišta i one su sada proglašene u javne ceste, bilo županijskog bilo lokalnog karaktera i na njima lokalne i županijske ceste stavljaju znakove ograničenja osovinskog opterećenja na 5, 10 tona ovisno kako se tko sjeti da ne bi to trebalo se iskorištavat. Zato bih molio da mi se malo pojasni ovaj pojam prekomjerne uporabe budući da prema Zakonu o sigurnosti prometa je člankom 154. predviđeno da ukupna nosivost ne smije prelaziti 40 tona kamionske kompozicije, dok pravilnik mislim predviđa da se u slučaju kad je vozilo preko 40 tona plaća povećana naknada za korištenje upravo cesta, znači prilikom registracije. Da li je to ta prekomjerna uporaba javnih cesta ili je to nešto drugo ili je to samo onaj dio koji se odnosi na županijske ceste, odnosno lokalne ceste koje onda upravo tim znakovima ograničavaju promet pa se onda mora tražit dozvola za povećano opterećenje te ceste. Sada ispada da ćemo na dva načina, odnosno bilo vlasnici takvih kamionskih pozicija, bilo u okviru Hrvatskih šuma, bilo privatni vlasnici kamiona, privatni prijevoznici, morat plaćat barem po ovome. Dalje piše da će ministar donijet pravilnik po kojem će se obračunavat ta naknada, da li će se onda i koliko će se to plaćati. Jer na taj način i onaj dio koji, ako govorimo o ruralnom razvoju, a znamo gdje su šume u ruralnim područjima, da li ćemo onda još više opterećivat to drvo sa cijenom proizvodnje odnosno sa cijenom transporta ili ćemo omogućit da upravo ruralni razvoj, tamo gdje je to moguće, da što manje to drvo putuje od recimo prema Zagrebu po autocesti ili obrnuto prema Vinkovcima, da što više ustvari se preradi i propili u blizini tih ruralnih mjesta odnosno općinskih mjesta koje su bliže tog. Ovdje je već bilo spomenuto da za naknadu šteta od divljači, očito da vozači koji imaju takav bliski susret sa bilo kojom vrstom divljači neće moći prema ovom prijedlogu zakona izvršit naknadu svoje štete. Jer prema članku 16. uvijek će Hrvatske ceste ili županijske ceste će reći da, mi smo poduzeli sve, jedino vi niste prilagodili brzinu uvjetima na cesti, a divljač ne zna da li je to skupi automobil, da li je jeftini, da li je kamion, da li je bilo što. Ja sam imao takav bliski susret pa jednostavno srna vam iskoči pred auto, a da niste niti je možete vidjet iz šume, niti je možete vidjet niti je možete primjetit. Prema tome, mislim da je to ili to okrenut kroz osiguranje lovišta, a ona su se Zakonom o lovstvu odvezala da tako kažem od te obaveze ili kroz obavezno automobilsko osiguranje koje onda će na taj način moći pokrivat troškove. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepo, kolega. Iscrpili smo sve prijave za pojedinačnu raspravu. Zaključno u ime predlagatelja državni tajnik gospodin Tomislav Mihotić. Izvolite, tajniče.
Hvala. Pokušat ću prokomentirat temeljem osnovnih primjedbi. Najprije klubovi su postavljali pitanja vezano za obuhvat gradskih cesta. To ćemo sasvim sigurno razmotrit do drugog čitanja i definirat točne granice i način na koji će se gradske ceste odredit tj. prepustit gradovima i općinama na upravljanje. Što se tiče financiranja gradskih cesta one jednim dijelom se financiraju kao nerazvrstane ceste, ostaje ta mogućnost iz komunalnog doprinosa i komunalne naknade. S druge strane, to su ona sredstva prenesena sada na način kako se financiraju ŽUC-evi. Prema tome, ta sredstva temeljem onoga što je predviđeno u zakonu bi trebala prema kilometraži koliko pripadne gradovima i općinama preći u ingerenciju gradova i općina. Znači, i sredstva kod naknade za registraciju vozilu i ona sredstva koja se iz cijene od 0,6 za Hrvatske ceste prepuštaju ŽUC-evima temeljem kriterija, ali uglavnom su kriteriji nerazvijenosti u tom dijelu i kriteriji snage županije. Znači, županija sa lošijim proračunom dobiva veći postotak tih sredstava pa prema tome i gradovi koji se nalaze na području tih županija će u prosjeku dobivat veća sredstva nego oni gradovi koji se nalaze u razvijenim županijama. Ali to je sasvim sigurno ona stvar koju ćemo u konačnosti sa Udrugom općina i gradova i sa Udrugom ŽUC-eva do kraja uskladiti do drugog čitanja, imat ćete odgovor kakav prijedlog će biti. Pitanja koja su bila vezana za divljač, dosta ih je bilo. Uskladit ćemo sve one što se odnosi na Zakon o lovstvu sa Zakonom o cestama. Već prethodno su van snage stavljene određene odredbe Zakona o lovstvu, prema tome na neki način smo išli na to usklađenje. Pokušat ćemo simulirat sve situacije o kojima ste govorili i vidit u konačnosti na kakav način i kako će se odgovornost dijeliti između svih onih čimbenika koji su unutra navedeni. Osnivanje prava služnosti i prava građenja na javnoj cesti, to je bilo pitanje vezano i za oslobađanje od komunalnog doprinosa općina i gradova tj. javnih cesta kad se rade na području općina i gradova. Točno da je ta odredba stavljena unutra, ali isto tako su stavljene i odredbe koje olakšavaju situaciju općinama i gradovima. Tako je npr. jedna od tih odredbi u članku 86. stavak 5. i 6. gdje se govori o osnivanju prava služnosti ili prava građenja na javnoj cesti jer te naknade ne plaćaju općine i gradovi kad rade instalacije, a definirano je koje su to instalacije znači vode, struje, kanalizacije itd. na području javne ceste. Znači, oni su u tom slučaju oslobođeni. Isto tako, oslobođeni su, tj. olakšana im je situacija kod gospodarenja gdje je bilo dosta primjedbi sa nadvožnjacima i podvožnjacima gdje je sada definirano da veći rang ceste u tim slučajevima snosi troškove održavanja tih objekata. Znači, tamo gdje državna cesta a siječe se sa gradskom ili nerazvrstanom cestom tamo kompletne troškove održavanja konstrukcije tog objekta snose znači ceste višeg ranga. Prema tome, i to je ona situacija u kojoj je olakšana pozicija općinama i gradovima vezano za troškove koje imaju kod održavanja tih sredstava. Šta se tiče bojazni o eventualnoj mogućnosti privatizacije javnih cesta kroz ove odredbe koje zakon predviđa. U članku 3. stoji decidirano da su javne ceste javno dobro u općoj uporabi u vlasništvu Republike Hrvatske. Prema tome, tu ne vidim ništa nečisto što bi se moglo dogoditi vezano za budući status javnih cesta. E sad ova tehnička pitanja vezano na primjer za Zagreb – Macelj, problem ENC-a i uključivanja u ENC. Tu je činjenica. Inače cijeli zakon ide u tom smjeru da se prihvate između ostalog i europske direktive koje govore o tome da u budućnosti bi sav sustav autocesta na području cijele Europe bio uključen u jedan ENC. Te pretpostavke se uspostavljaju kroz odredbe ovoga Zakona, a samo stavljanje u sustav zajedničkog ENC-a na području Hrvatske kod autoceste Zagreb – Macelj ima jedan tehnički problem. Ta autocesta ima jedan prekid od 3,8 km i mi ćemo sasvim sigurno voditi računa da se u konačnosti ta cesta dovrši do punog profila sa obje strane. Sada korištenje tih 3,8 km radi prekid u sustavu eventualno ako bi ga stavili u sustav ENC-a. Onda bi tu trebalo doći do prekida i komplicirano je usklađivanje i stavljanje to u ukupni sustav svih autocesta na području Hrvatske. Prema tome, u budućnosti će se na tome raditi ali danas je to jednostavno iz tehničkih razloga problematično. Što se tiče primjedbi vezano za stanje na D1 i na području od Splita dao Zagreba, isto tako i kroz Krapinsko-zagorsku županiju. Tu je čitav niz zahvata na D1 predviđen. Dobar dio tih zahvata je i kroz Betterment. Inače, što se tiče samo Krapinsko-zagorske županije tu je predviđen također i kroz projektiranje čitav niz pretpostavki da se riješe ovi prometni problemi o kojima je ovdje govoreno. Isto tako, što se tiče istočne obilaznice i nadvožnjaka, tj. podvožnjaka u Slavonskom Brodu i on je u planu i u razradi. On je trenutno u razradi. Prema tome, Hrvatske ceste rade pretpostavke kako bi se taj problem mogao riješiti, a nadam se do drugog čitanja da ćemo imati konkretniji odgovor vezano za to pitanje. Eto mislim da sam obuhvatio najveći dio problema koji su se ovdje iznijeli. U svakom slučaju između dva čitanja raščistit ćemo znači u prvom redu ove stvari koje se odnose na gradske ceste i na razgraničenja sredstava između županija i gradova i općina vezano za problem financiranja gradskih cesta. Hvala.
Hvala lijepo. Imamo jedan ispravak navoda, uvaženi kolega Boro Grubišić. Izvolite kolega Grubišić.
Hvala gospodine potpredsjedniče, uvaženi gospodine državni tajniče. Dakle, u svezi ovog podvožnjaka u Slavonskom Brodu. Naime, 22.9.2005. godine donešena je odluka Vlade, ako je odluka Vlade obvezujuća onda ja ne znam šta je u ovoj državi obvezujuće ako nije odluka Vlade, a do danas evo pet godina više je prošlo a od toga nema ništa. Ja bih volio kada bi vi meni konkretno mogli reći nešto o tome. I to građani Broda, grada šestog po veličini u Hrvatskoj očekuju od vas.
Kolega Grubišić, digli ste tablicu ispravak navoda. Svaki saborski zastupnik po Poslovniku svakom resoru, ministarstvu može napisati upit. Vlada mu mora u ... [[Govornik se ne razumije.]] roku odgovoriti. I ja mislim da vas i za građane je bolje napišite to, neka napišu to pa to mediji objave i oni će znati onda kakvo je stanje i što je umjesto da ovako kroz tablicu ispravka to rješavate [[Upadica Grubišić: Pisao sam, pisao sam gospodine potpredsjedniče.]] Jeste. E onda je to drugo. Onda ja urgiram da vam odgovore. Hvala lijepo. S ovime smo iscrpili ukupne prijave za raspravu. Zaključujem točku dnevnoga reda. Glasovat ćemo kada se steknu uvjeti.
Prelazimo na Prijedlog zakona o cestama, prvo čitanje, P.Z.E. br. 661, predlagatelj Vlada Republike Hrvatske, rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "1. Prihvaća se Prijedlog zakona o cestama. 2. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja izneseni u raspravi dostavit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona." Molim uključimo se i glasujmo o ovom zaključku. Rezultat. Ovaj prijedlog zaključka je prihvaćen jednoglasno sa 107 glasova.
I prema dnevnom redu idemo na sljedeću točku, a to je - Konačni prijedlog zakona o Hrvatskoj radioteleviziji, drugo čitanje, P.Z.E. br. 586. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili smo poštom. Kod donošenja ovog Zakona primjenjuju se odredbe poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave prema našem Poslovniku. Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja dostavila je na temelju Zakona o državnim potporama prethodno obvezujuće mišljenje koje ste također dobili otpremom Sabora. Raspravu su proveli: Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za informiranje, informatizaciju i medije, Odbor za turizam, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina i Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske. Izvješća sa sjednica odbora smo također primili. Amandmane je do sad podnio zastupnik Dragutin Lesar, te Odbor za zakonodavstvo, Odbor za informiranje, informatizaciju i medije, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske, Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice i zastupnica Ljubica Lukačić. U ime predlagatelja ovdje je uvaženi gospodin ministar kulture Božo Biškupić. On će uvodno obrazložiti prijedlog zakona. Izvolite ministre.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, uvaženi zastupnici. Dopustite prvo da u nekoliko rečenica iznesem razloge zbog kojih se zapravo ovaj Zakon donosi. U razdoblju donošenja Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji iz 2003. godine do danas nastupile su znatne promjene u odnosu na način određivanja sadržaja javne funkcije, javne televizije, te tehnološki razvitak koji pretpostavlja diversifikaciju usluga javne televizije s obzirom na različite platforme distribucije i na proces digitalizacije. Donošenjem novog Zakona o elektroničkim medijima prošle godine otvorila se mogućnost emitiranja programa putem općeg i specijaliziranog programskog kanala što Hrvatskoj radioteleviziji otvara mogućnost proizvodnje i emitiranja specijaliziranog radijskog i televizijskog programa radi ostvarivanja njezine uloge javne televizije. Uz to u međuvremenu su nastupile i značajne promjene unutar organizacije javnih televizija u Europi na način da se traži funkcionalni pristup organiziranju obavljanja djelatnosti u novim tržišnim okolnostima, povećanog broja komercijalnih nakladnika, uz obvezu poštivanja pravila u državnim potporama, a imajući u vidu način financiranja javne televizije putem pristojbe, i komercijalnih prihoda. Poseban problem predstavlja financiranje javne televizije u novonastalim okolnostima, s obzirom da Hrvatska televizija koristi dualistički način financiranja svojih programa, pristojbu i komercijalne prihode. Korištenje ovih izvora financiranja javne televizije mora biti u skladu s odlukom Vlade Republike Hrvatske o objavljivanju pravila o državnim potporama za javne radiodifuzijske usluge, što zahtjeva ustvari preciziranje javne funkcije HRT-a i visinu sredstava za njezino objavljivanje te kontrolu trošenja sredstava. Stoga u tijeku dugog procesa više od godine dana izrade ovoga zakona koji je upućen u dva čitanja u ovaj Visoki dom, i koji je prošao široku javnu raspravu pokušalo se unijeti što više primjedaba i prijedloga iznesenih tijekom javne rasprave. Također između dva čitanja prihvaćen je najveći dio prijedloga koji su bili izneseni tijekom saborske rasprave. Nacrt teksta bio je na čitanju i u stručnim službama Europske Komisije, koje su se pozitivno očitovale na prijedlog ovog zakona. Usvajanjem ovog konačnog prijedloga zakona omogućit će se održanje stabilnosti i neovisnosti Hrvatske radiotelevizije, što je iznimno važno za kulturnu i medijsku raznolikost za pluralizam medija i demokraciju, omogućit će se HRT-u obavljanje javne funkcije da se u isto vrijeme ne narušava tržišna utakmica. Osigurat će se stabilno i odgovorno upravljanje HRT-om, i osigurat će se financijska stabilnost HRT-a sukladno preporukama Europske unije. Konačnim prijedlogom zakona uređuje se status HRT-a kao javne ustanove, koja obavlja djelatnost pružanja javnih radiodifuzijskih usluga. Hrvatska radiotelevizija obavlja djelatnost pružanja javnih radiodifuzijskih usluga, te Republika Hrvatska za to osigurava samostalno i neovisno financiranje sukladno ovom zakonu i pravilima državnim potporama za javne radiodifuzijske usluge. … [[Ne razumije se.]] prijedlogom zakona ne uređuje se unutarnje ustrojstvo HRT-a već je to sukladno većini europskih zemalja se prepušta statutu HRT-a. Naime ne postoji jedinstven europski model organizacije javne televizije, već je to rezultat razvoja društvenih odnosa i iskustava u pojedinim zemljama. Uređuju se ovim zakonom programska načela, te je HRT dužan trajno, istinito, cjelovito, nepristrano i pravodobno informirati javnost o činjenicama, događajima i pojavama u zemlji i inozemstvu od javnog interesa, poštivati i poticati pluralizam političkih, religijskih, svjetonazorskih i drugih ideja, te omogućiti javnosti da bude upoznata sa tim idejama. HRT ne smije u svojim programima zastupati stajališta od interesa pojedine političke stranke, kao ni bilo koja druga pojedinačna politička, religijska, svjetonazorska i druga stajališta ili interese. HRT nepristrano mora obrađivati politička, gospodarska, socijalna, religijska, zdravstvena, kulturna, obrazovna, znanstvena, ekološka i druga pitanja, omogućujući ravnopravno sučeljavanje stajališta različitih izvora. U stvaralačkim procesima mora uvažavati kriterije izvrsnosti, stručnosti, kulturne vrijednosti i profesionalne kompetentnosti u smislu dosegnutih nacionalnih i europskih standarda. Prije objavljivanja mora provjeriti izvor i sadržaj informacija u skladu s priznatim profesionalnim standardima neovisnog novinarstva, i ono što mora … [[Ne razumije se.]] informacije i komentare, te jasno označiti komentare kao osobno mišljenje autora. Ovim se zakonom definira sadržaj i funkcija javnih usluga, tzv. public … [[Ne razumije se.]] , konačnim prijedlogom zakona detaljno se uređuje koje javne usluge pruža HRT, te se predviđa i sklapanje ugovora između HRT-a i Vlade Republike Hrvatske, kojim će se pobliže urediti programske obveze HRT-a u petogodišnjem razdoblju, kao naravno i financijski okvir njegova poslovanja. Posebno ističemo da se programske obveze HRT-a utvrđuju nakon provedene javne rasprave, u kojoj mogu sudjelovati građani i svi zainteresirani, tako da javnost može neposredno utjecati na sadržaj programskih obveza koje su sastavni dio ugovora HRT-a i Vlade Republike Hrvatske, te naravno potom može i nadzirati izvršava li HRT ugovorom utvrđene programske obveze. HRT je dužan osigurati da europska djela čine većinski udio njegovog godišnjeg vremena objavljivanja, a od toga najmanje 40% ovih djela mora emitirati izvorno na hrvatskom jeziku, na svakom općem televizijskom programskom kanalu HRT-a. Najmanje 15% svog godišnjeg programskog proračuna HRT je dužan osigurati za nabavu europskih djela, neovisnih proizvođača, od čega polovica tih sredstava mora biti namijenjena za djela proizvedena izvorno na hrvatskom jeziku. Hrvatska glazba mora činiti najmanje 40% korištenja cjelokupnog glazbenog sadržaja, hrvatsku glazbu predstavlja glazba hrvatskih glazbenih autora i/ili glazbenih izvođača. Uvode se specijalizirani televizijski programski kanali predviđa se da HRT pored dva opća televizijska programska kanala može emitirati dva specijalizirana televizijska programska kanala, vrsta koji se utvrđuju ugovorom između HRT-a i Vlade Republike Hrvatske. Uređuju se tijela HRT-a, predviđa se da HRT ima upravu, nadzorni odbor i programsko vijeće. Uprava HRT-a ima predsjednika i dva člana, koja na temelju javnog natječaja imenuju programsko vijeće i nadzorni odbor na zajedničkoj sjednici, kao jedno tijelo dvotrećinskom većinom. Uprava HRT-a upravlja i vodi rad i poslovanje HRT-a te izrađuje prijedloge programa rada, financijskog plana, naravno i drugo. Nadzorni odbor ima 5 članova, od kojih 4 člana na temelju javnog natječaja, a na prijedlog Odbora za informiranje, informatizaciju i medije imenuje i razrješava Hrvatski sabor, a jednog člana imenuje radničko vijeće Hrvatske radiotelevizije. Nadzorni odbor ima široke ovlasti glede kontrole financijskog poslovanja, tako da odobrava opće akte o financijskom poslovanju HRT-a opće akte o plaćama i drugim materijalnim pravima radnika HRT-a, i naknadama za vanjske suradnike, odobrava raspolaganje imovinom HRT-a te daje prethodnu suglasnost na sklapanje ugovora o zajmu ili kreditu. Nadzorni odbor utvrđuje i visinu mjesečne pristojbe, uz suglasnost Vijeća za elektroničke medije. Programsko vijeće pak HRT-a ima 11 članova, a bira ih i razrješava Hrvatski sabor, na temelju javnog poziva koji raspisuje Odbor za informiranje, informatizaciju i medije Hrvatskog sabora. Prijedloge za kandidate mogu odboru uputiti institucije, udruge građani, s time da u sastavu vijeća moraju biti ugledni intelektualci, priznati umjetnici, stručnjaci, i ostali javni djelatnici koji su se u javnom životu istaknuli zalaganjem za poštivanje demokratskih načela i vladavinu prava, izgradnju i unapređenje najviših vrednota ustavnog poretka Republike Hrvatske, razvitak civilnog društva, obranu ljudskih prava i sloboda, promicanje kulture, znanosti i umjetnosti, kao i zaštitu slobode medija i izražavanje. Za Programsko vijeće i druga tijela predviđene su odredbe o zabrani i sprečavanju sukoba interesa. Programsko vijeće prati provedbu programskih načela i obveza utvrđenih zakonom i Ugovorom između HRT-a i Vlade RH. Ono također imenuje glavne urednike na prijedlog uprave, a nakon provedenog natječajnoj postupka i pribavljenog mišljenja urednika i novinara i/ili drugog osoblja koje kreativno sudjeluje u stvaranju programa za koji će biti odgovoran glavni urednik. Povjerenika za korisnike usluga HRT-a, to je isto jedna od novina, imenuje Programsko vijeće HRT-a na mandat od 4 godine, a on je zadužen za razmatranje pritužbi i prijedloga gledatelja, slušatelja i drugih korisnika usluga HRT-a. Za povjerenika može biti imenovana osoba koja udovoljava uvjetima za izbor člana Programskog vijeća. Povjerenik 2 puta godišnje podnosi izvješće Programskom vijeću koje je dužno o tome raspraviti na prvoj sljedećoj sjednici. Zakonom se uređuju sredstva za rad i provedba nadzora. Za obavljanje svoje djelatnosti HRT može koristiti sredstva pristojbe i komercijalne prihode, to znači oglašavanje. Zakonom se uređuje i trajnije oglašavanje na radijskim programskim kanalima i općim televizijskim programskim kanalima HRT-a dok oglašavanje na specijaliziranim televizijskim programskim kanalima neće biti dopušteno. Radi provedbe nadzora nad korištenjem javnih prihoda uvodi se vođenje odvojenog računovodstva za javne prihode te propisuje da HRT svoju komercijalnu djelatnost mora obavljati u skladu s propisima u tržišnom natjecanju, ne smije snižavati cijenu oglašavanja pri kupnji prava za prijenos športskih događaja, ne smije nuditi cijenu, a za prijenos športskih događaja ne smije nuditi cijenu koja je iznad tržišne cijene. Vanjski nadzor nad provedbom ovog zakona i o odredbi Ugovora između HRT-a i Vlade RH povjerava se Vijeću za elektroničke medije kao nezavisnom regulatoru, a predviđena je i prekršajna odgovornost HRT-a za slučaj kršenja zakonskih odredbi. U prijelaznim završnim odredbama predviđeno je da HRT je dužan u roku od godinu dana od dana stupanja na snagu ovoga zakona uskladiti svoj rad, poslovanje i opće akte sa odredbama zakona. Zakonom se rješava i pitanje digitalizacije tako da HRT emitira opće i specijalizirane televizijske programske kanale na državnoj razini u zemaljskoj digitalnoj radio difuziji i unutar multipleksa. Radi što žurnije provedbe ovog zakona i provedbe reorganizacije u HRT-u predviđeno je da HRT odmah po stupanju na snagu ovoga zakona u roku od 45 dana mora Vladi RH dostaviti privremeni ugovor kojim će se urediti sve programske obveze HRT-a i njegovo financiranje u prijelaznom razdoblju do 1. siječnja 2013. godine, odnosno do potpisivanja ugovora iz članka 13. ovoga zakona. Na ovaj način osigurat će se programska i financijska stabilnost HRT-a u prijelaznom razdoblju dok HRT u cijelosti ne prilagodi svoj rad i poslovanje s uredbama ovog zakona. HRT usprkos svim problemima kroz koje je prolazila ustanova je od iznimne važnosti za hrvatsko društvo, a posebno za hrvatsku kulturu. HRT je ona koja osigurava neophodni prostor za promociju i prikazivanje hrvatske audiovizualne produkcije, ali i značajno sudjeluje u stvaranju ili barem financiranju proizvodnje glazbe, filmova, dokumentarnih programa i drugog. Ovim novim zakonom osigurat će se potrebna stabilnost i neovisnost HRT-a, ali u isto vrijeme i puno preciznije će se definirati javna funkcija HRT-a. Kroz proces izrade ovog ugovora javnost će moći dati svoje mišljenje o tome kako će HRT ispunjavati svoju javnu funkciju. Vjerujemo da će upravo proces izrade, potpisivanja i praćenja izvršenja ugovora u kojem će biti uključena javnost osigurati novi zamašnjak u programskom razvoju HRT-a. Hvala lijepo.
Hvala lijepo gospodine ministre. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Gospodin Stazić u ime Odbora za informiranje, informatizaciju i medije. Izvolite kolega Stazić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, ministre sa suradnicima. Odbor je konačni prijedlog zakona razmotrio kao matično radno tijelo. I u raspravi su svi članovi odbora podržali ovaj prijedlog zakona i moram reći pohvalili Ministarstvo kulture i ministra Biškupića zbog procedure donošenja ovog zakona. Ona bi trebala biti primjer kako se pristupa promjeni zakona. Od široke javne rasprave, radionice, okrugli stolovi na koncu saborska rasprava u dva čitanja. Naglašeno je također da je suradnja našega odbora i Ministarstva kulture u pogledu donošenja ovog zakona bila na vrlo visokom nivou. A na koncu je izraženo i zadovoljstvo što je odbor konsenzusom donio odluku o amandmanima koje će ovom visokom Domu predložiti na konačni prijedlog zakona. Pa dopustite mi samo nekoliko riječi o tim amandmanima. Zakon predviđa da HRT utvrdi cijene i druge uvjete uporabe arhivskog gradiva. Arhivsko gradivo nije digitalizirano u potpunosti, svega 10% te arhive je digitalizirano i nemoguće je da HRT odredi sada cijenu za svaku pojedinačnu jedinicu tog arhivskog gradiva, tih jedinica ima na tisuće. Zbog toga odbor predlaže amandman da HRT nema obavezu utvrditi cijene nego utvrditi način utvrđivanja tih cijena, princip jedan. Zakon propisuje obvezu HRT-u da 40% glazbe koja se emitira u programima HRT-a bude domaća hrvatska glazba. S tim odbor nema nikakvih problema, međutim zakon je predvidio i takvu obavezu da tih 40% treba biti na svakom pojedinom radijskom i televizijskom programskom kanalu. E, u tom pogledu odbor predlaže amandman i nada se da će ga ministarstvo prihvatiti. Ne bi bilo dobro da ostane ta obaveza na svakom radijskom i televizijskom kanalu, prije svega zbog trećeg programa Hrvatskoga radija koji od glazbe emitira uglavnom ozbiljnu glazbu. Pitanje je imamo li mi uopće 40% domaće kvalitetne glazbe da bismo nametnuli takvu obvezu. To bi možda čak snizilo kvalitetu trećeg radijskog programa nepotrebno. Dovoljno će i naši glazbenici biti zaštićeni ako ta obveza postane na svim kanalima, ali ne i na svakom pojedinom. Sljedećim amandmanom određujemo da programsko vijeće HRT-a a ne nadzorni odbor u slučaju nemogućnosti imenovanja vršitelja dužnosti članova uprave tu dužnost izvrši. To je u skladu sa demokratskim smislom, funkcijom i položajem programskoga vijeća. Neću spominjati neke tehničke amandmane jer se oni ne tiču javnosti, riječ je o nekim rokovima koje ovaj Odbor mora ispoštivati u pogledu ovog Zakona, predlažemo produženje tih rokova na razumnih 30 dana. Također malo preciznije u jednom od amandmana definiramo postupak usuglašavanja kod izbora, odnosno predlaganja članova Programskog vijeća i članova nadzornog odbora što će također spada u djelatnost Odbora za medije. Praksa je pokazala da to u sadašnjem Zakonu nije precizno uređeno i Odbor smatra da bi bilo dobro da se ta procedura malo pojasni. Zakon predviđa obvezu HRT-a utvrđivanja, javnog objavljivanja cijena, oglašavanja i ostalih komercijalnih usluga. Odbor smatra da bi to trebalo izbaciti iz zakona jer ako ta obveza ne postoji za komercijalne nakladnike, ne vidim razlog zašto bi morala postojati za javni servis. Prema tome, predlažemo to izbaciti iz Zakona. Važan amandman je onaj koji se tiče emitiranja u multiplexu A odnosno multiplexu B, dakle predlažemo da se ova odredba u Zakonu izmijeni i da Hrvatska radiotelevizija emitira u multiplexu A na svojim općim i specijaliziranim kanalima. Jedan od važnih amandmana, možda i najvažniji Odbora za medije, tiče se izbora članova Nadzornoga odbora. Dakle, predlažemo da se jedan od 4 člana Nadzornog odbora koji se biraju ovdje u Saboru bira na prijedlog parlamentarne manjine. Time bi se udaljilo ovaj Zakon od jedne namjere koje smo se bojali u početku kod prvog čitanja, da bi on mogao predstavljati etatizaciju HRT-a ovim amandmanom ako ga Vlada prihvati ta bojazan nestaje i zakon dobija svoju jednu demokratsku potku, i stječu se uvjeti da ovaj Zakon bude izglasan voljom ili većine ili svih klubova, zastupnika, pa i Kluba SDP-a. Evo odbor predlaže Saboru da prihvati i ove amandmane i Prijedlog zakona ukoliko ovi amandmani budu prihvaćeni. Hvala.
Hvala lijepo. Želi li još tko u ime Odbora? Da, kolega Bagarić. Odbor za Hrvate izvan RH.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo. Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske je o Konačnom prijedlogu zakona o Hrvatskoj radioteleviziji raspravljao kao zainteresirano radno tijelo. Predstavnica predlagatelja je upoznala članove Odbora s promjenama u odnosu na prvo čitanje Zakona, te kazala da je ovaj Prijedlog zakona u odnosu na dosadašnji donosi cijeli niz novina posebice u dijelu nadzora i poslovanja HRT-a. Najveća novina je zapravo ugovaranje programskih obveza koje proizlaze iz članka 9., 10., 11. i 12. između Hrvatske radiotelevizije i Vlade Republike Hrvatske. Ugovor koji će se sklapati će pokrivati programske obveze na period od pet godina s time da će se prethodno provesti javna rasprava o sadržaju ugovora. Stabilnost i financiranje jamstvo je neovisnosti HRT-a kazala predstavnica predlagatelja i stoga je predloženo dualno financiranje i pretplata i oglašavanje. U raspravi je naglašena važnost koju HRT igra kao javna ustanova od nacionalnog interesa na polju informiranja i svih ovlasti društvenog života proizvodnje različitih programa, među kojima su oni koji imaju za cilj očuvanje Hrvatske kulturne baštine, promicanje vrednota demokracije i slobode te općenito napredak Hrvatskog društva i države. Odbor daje potporu HRT-u kao mediju od kojih se očekuje ispunjavanje javnih funkcija među kojima su one koje se odnose na interes, poseban interes ovog odbora, u što spada pravovremeno informiranje naših ljudi u svijetu, o svemu što se događa u Republici Hrvatskoj. Kao i upoznavanje javnosti u Republici Hrvatskoj o životu, događajima i problemima Hrvata u svijetu. Imajući u vidu da Hrvati izvan Republike Hrvatske žive u različitim statusnim oblicima i različitim životnim i društvenim okolnostima pri tome dijeleći sudbinu okruženja, tj. država u kojoj se nalaze, svakoj od tih skupina treba pristupati uvažavajući njihove potrebe, očekivanja i posebnosti. Odbor osobito poziva na ozbiljnost i odgovornost u postupku sklapanja ugovora između Vlade i Hrvatske radiotelevizije kojom će se definirati, vrsta opseg, sadržaj programskih usluga ili obveza, od interesa Hrvatske javnosti i Hrvata izvan Republike Hrvatske. Odbor također pozdravlja dopunu Prijedloga zakona koji na prijedlog Odbora prihvatio predlagatelj kojom se HRT obvezuje da će proizvoditi i objavljivati programe namijenjene informiranju pripadnika Hrvatskog naroda izvan Republike Hrvatske, kao i programe namijenjene javnosti u Republici Hrvatskoj koji se odnose na život, probleme i događaje Hrvata koji žive izvan Hrvatske. Članovi Odbora su naglasili važnost koju HRT igra kao instrument povezivanja Republike Hrvatske s Hrvatima izvan Hrvatske, te su se založili da se među članove Programskog vijeća izabere i predstavnik Hrvatskih udruga koji promiču interes Hrvata izvan Republike Hrvatske. Očekuje se da će u bliskoj budućnosti Hrvati izvan Republike Hrvatske moći pratiti program HRT-a u stvarnom vremenu imajući u vidu nove tehničke mogućnosti. Također predloženo je da Hrvatska televizija razvije međunarodni program koji će po uzoru na programe poznatih svjetskih televizija na više jezika međunarodnoj javnosti odašiljati sliku Hrvatske. Što je od gospodarskog ali i općeg interesa Republike Hrvatske. Članovi Odbora su, nekoliko članova Odbora je poduprla prijedlog da se u Zakonu izričito navede da se HRT obveže na promicanje nacionalnih interesa i domoljublja. Nakon provedene rasprave Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske, većinom glasova odlučio je predložiti Hrvatskom saboru donošenje Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji uz sljedeći amandman: Amandman 1 u članku 25. stavak 8. iza riječi nacionalnih manjina briše se zarez i dodaju riječi, i udruga koje promiču interes Hrvata izvan RH. Pošto je Vlada Republike Hrvatske vlastitim amandmanom, dakle ovo je moje pojašnjenje sada, vlastitim amandmanom promijenila odnosno amandmanom ovog odbora kojeg je prihvatila promijenila članak 25. na način da se među članove programskog vijeća neće birati predstavnici posebnih skupina hrvatskog društva, onda ćemo mi u tom slučaju ispred odbora povući ovaj amandman. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Želi li još koji odbor? Ne. Prelazimo na raspravu po klubovima. Prvi klub je klub HSS-a i uvažena kolegica zastupnica Marijana Petir. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Zastupnice i zastupnici, gospodine ministre sa suradnicima. Budući da su od donošenja Zakona o HRT-i 2003. godine promijenjene okolnosti ne samo u smislu tehnološkog razvitka i načina određivanja sadržaja javne funkcije javne televizije već i unutarnje organizacije javnih televizija u Europi, potreban nam je novi zakon. Tako se donošenjem ovog zakona rad HRT-a usklađuje sa novim Zakonom o elektroničkim medijima kao i odlukom Vlade o objavljivanju pravila o državnim potporama za javne radiodifuzijske usluge kojima je propisano da se mjesečna pristojba smatra državnom potporom koja se mora trošiti isključivo za pružanje javnih usluga, odnosno za realizaciju programskih obaveza HRT-a. U prošlosti je politika u mnogočemu krojila program HRT-a no sada to ipak nije tako. Općenito gledajući medijski prostor sada sve više na sadržaj onog što ćemo ili nećemo gledati utječe interes velikog novca na što upozoravaju znanstvenici koji se bave područjem medija. Naime, medijski sadržaj sve manje služi informiranju građana, a sve više profitiranju njihovih vlasnika, odnosno umjesto ozbiljnog i kvalitetnog programa koji za cilj ima ne samo informiranje već i edukaciju i senzibilizaciju građana za neke specifične društvene teme nudi se program koji je napravljen tako da privuče oglašivače. HRT-a je imala i još uvijek ima važnu ulogu u hrvatskom društvu, jer znamo koliko veliku ulogu mediji općenito imaju u društvu. Posebno se to odnosi na male ekrane preko kojih se oblikuju preferencije građana te njihova mijenja, njihov pogled na svijet, politiku i gospodarstvo, način na koji doživljavaju zabavu kao i čitavo društvo. HRT-a stoga mora ispunjavati ono što se od njega kao javnog servisa i očekuje. HRT-a mora pravodobno, istinito i cjelovito i nepristrano informirati javnost pri čemu zasigurno ostaje dovoljno prostora da se informacija oblikuje na način prihvatljiv građanima bez da se kapitulira sa sve većim zahtjevima za zabavom zbog kojeg se iz fokusa gubi ono bitno. Uz to je dužan osigurati adekvatnu zastupljenost informativnog, umjetničkog, kulturnog, obrazovnog, dječjeg, zabavno, sportskog i drugog sadržaja. Jednom riječju proizvodit će i emitirati programe koji su važni za ovo društvo, za očuvanje nacionalne kulture iako nisu isplativi kao šou programi u kojem će pojedinci željni slave i zarade bez pokrića spremno pred javnosti izlagati vlastitu intimu. Kakva se pri tome poruka šalje mladima ne treba posebno izlagati, već je dosta o ovoj temi rečeno u ovdje u sabornici kada smo raspravljali o nekim drugim zakonima i nekim drugim izvješćima. Za razliku od komercijalnih televizijskih i radijskih postaja kojima je presudan profit zbog kojeg program prilagođavaju djelu građana koji zanima oglašivače te se na taj način i financiraju HRT-a je namijenjen svima hrvatskim građanima koji ga plaćaju kroz pristojbu i koji imaju pravo na kvalitetan program primjeren njihovim vrijednostima na kojima uostalom i počiva cijelo hrvatsko društvo. Kada se pročita članak 9. ovog prijedloga zakona u kojem se definira sadržaj funkcije javnih usluga HRT-a vidljivo je da je riječ o dugačkom popisu područja za koja se traži da im se pri proizvodnji programa posveti posebna pažnja. U većini slučajeva je riječ o programima koji da teško mogu biti komercijalno isplativi, a čiju je proizvodnju potrebno financirati jer je riječ između ostalog i o pripadnicima hrvatskog naroda izvan RH, nacionalnim manjinama, osobama sa invaliditetom, djeci sa teškoćama u razvoju ili zaštiti okoliša, očuvanju kulturne i prirodne baštine, vrijednostima hrvatskog sela i onim vrijednostima koji hrvatski čovjek živi stoljećima i prenosi ih na svoje potomke, a to su prije svega domoljublje i bogoljublje. Kvalitetan program zasigurno traži više truda i rada pa i sredstava od onoga sastavljenog od emisija složenih po principu gibanice, red jedno, pa red drugog, sa preljevom u žutoj boji, a čiji je cilj uložiti što manje da bi se zaradilo što više. Zbog toga se i može dogoditi da se na televizijskim ekranima može gledati između razno raznih šoua i šou na kojem nastupaju proricatelji i gatare, što na HTV-u na svu sreću nije slučaj. Doprinosi li takav program razvoju kulture, edukaciji građana ili njihovom objektivnom i pravodobnom informiranju, prosudite sami. Za postizanje kvalitete potrebno je stvoriti pretpostavke što znači da je potrebno dobro urediti ne samo poslovanje već i način na koji se bira uprava HRT-a kao i članovi programskog vijeća i nadzornog odbora. Treba jasno i otvoreno reći da to nije uvijek bilo bez miješnja politike. No želimo vjerovati da smo kroz proces demokratizacije došli do toga da politika prestane imati uređivačkih ambicija posebno se to odnosi na informativni program, iako se treba i to reći, ponekad stječe dojam da se kroz medijske sadržaje javnosti servira svjetonazor i vrijednosti autora vijesti ili priloga, odnosno određenih skupina posebice prilikom izbora sugovornika za neku temu, a naročito ako pri tome izostane mišljenje s druge strane. Time se zasigurno ne poštuju najviša stručna mjerila i etička načela kao i profesionalno priznati standardi neovisnog novinarstva a što je prema ovom zakonskom prijedlogu HRT-a dužan poštivati. Smatramo u HSS-u da će se ovim zakonskim prijedlogom osigurati transparentan izbor uprave programskog vijeća i nadzornog odbora budući da je krajnje vrijeme da se u poslovanje HRT-a uvede reda, no znamo da je za to budući da je riječ o velikoj instituciji zasigurno potrebno i određeno vrijeme, ali i novac. Iako HRT-a svojom proizvodnjom i emitiranim programom ne udovoljava u potpunosti javnim potrebama i onome što se od njega očekuje i onom što očekuju oni koji ga plaćaju koji plaćaju mjesečnu pristojbu, to ne znači da bi ga zbog toga trebalo kazniti ukidanjem prihoda od marketinga no da i tu treba uvesti reda i racionalnost to svakako u klubu HSS-a zagovaramo. HRT-a bi kao javna ustanova kako stoji u ovom prijedlogu zakona trebala biti neovisna od bilo kakvog političkog utjecaja i pritisaka promicatelja komercijalnih interesa. No, neki smatraju da smanjivanjem trajanja promidžbenih poruka na 4 minute po satu u vremenu od 18 do 22 sata u udarnom televizijskom terminu kada većina građana može sjediti pred televizor, HRT-a postaje zarobljenik nečijih poslovnih interesa. Drugi pak misle da je dobro da se otvori prostor za priljev djelatnih prihoda na komercijalne televizije i da je to pravedno s aspekta tržišnog natjecanja. Mi u klubu HSS-a smatramo da je ovako uređen članak zakona vezano uz trajanje promidžbenih poruka najoptimalniji u ovom trenutku jer zadovoljava i potrebe HRT-a, ali ostavlja prostor za zaradu i komercijalnim televizijama koje se bore na tržištu. U narodu bi rekli da smo ovim zakonskim rješenjem postigli da je vuk sit, a koza cijela. U prvoj godini primjene zakona predviđeno je da u tom udarnom terminu vrijeme promidžbenih poruka može trajati do šest minuta po satu iz čega se vidi da je to vrijeme ustvari namijenjeno za prilagodbu i da HRT nije ostavljen na vjetrometini što se moglo čuti ovih dana. Treba spomenuti i to da HRT ubere godišnje 1,2 milijarde kuna i od pristojbe koju plaćaju građani. Točno je da je od sredstava prikupljenih kroz plaćanje mjesečne pristojbe HRT obavezan uplatiti 3% Fondu za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija. Iz dijela ukupnog godišnjeg bruto prihoda u koji se ubrajaju javni i komercijalni prihodi HRT izdvaja sredstva u korist Hrvatskog audiovizualnog centra. Zakonom se također određuje i način utvrđivanja iznosa mjesečne pristojbe, a utvrđuju se i prihodi koje HRT stječe. Ti prihodi se dijele na javne prihode od mjesečne pristojbe i fondove Europske unije te komercijalne prihode od obavljanja komercijalne i ostalih djelatnosti pri čemu neka sredstva po svojem porijeklu spadaju u komercijalne, ali se izričito utvrđuje njihov javni karakter. Zabranjuje se korištenje javnih prihoda za komercijalne djelatnosti, a dođe li do toga Vijeće za elektroničke medije će naložiti njihov povrat za pružanje javnih usluga. Većoj transparentnosti trošenja prihoda i boljem nadzoru zasigurno će doprinijeti i vođenje odvojenog knjigovodstva za prihode od marketinga i prihode od pretplate. Pozitivnim držimo to što će se donošenjem ovog zakona odnosno kako on predviđa potpisivanjem ugovora sa Vladom kojim se određuju programske obveze na pet godina jasno definirati što je HRT kao javni servis dužan pružati svojim pretplatnicima, a smatramo da će se uvesti više reda i u njegovo poslovanje i osigurati njegova neovisnost što će u konačnici dovesti do većeg zadovoljstva građana programom HRT-a te će stoga Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke podržati donošenje Zakona o HRT-u. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Na redu je uvaženi kolega zastupnik Milorad Pupovac i klub SDSS-a.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Prije 20-tak godina sasvim sigurno i godine prije toga imperativ za one koji su demokratski razumijevali javni interes je bio da se pluralizmom i pluralizam medijski smatra glavnim instrumentom formiranja nečeg što se zove demokratski, slobodni, javni interes. Na temelju iskustva od proteklih 20 godina stvar se promijenila utoliko što razumijemo da pluralizam nije dovoljan da bi se zaštitio javni interes i javni medijski prostor. Ne samo da nije dovoljan nego bi zapravo zagovor javnoga interesa kao kriterija za oblikovanje medijskoga prostora morao biti snažniji, jači nego što jeste u našem medijskom prostoru. U tom smislu zakonodavac, u ovom slučaju Vlada kao predlagatelj, ministarstvo kao predlagatelj, ulaze u izmjene Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji u jednom ključnom momentu za pitanje daljnje kulture javnog komuniciranja i formiranja medijskog prostora u Republici Hrvatskoj. Sa kojim medijskim prostorom, medijskom kulturom, općim kvalitetama mi ne možemo biti zadovoljni? Ne samo da ne možemo biti zadovoljni pojedinačnim elementima slike, recimo stanje na Hrvatskoj radioteleviziji nego općenito kada govorimo o medijskom prostoru i kriterijima koji vladaju na tom prostoru. U tom smislu mi iz kluba Samostalne demokratske srpske stranke svoj posao u ovom domu razumijemo tako da zagovaramo taj javni interes što je moguće više i što je moguće jače, a Hrvatsku radioteleviziju kao instrument tog javnog interesa dodatno kao jak instrument i kao korektor u pluralizmu koji kao što znamo nije uvijek u pravom smislu te riječi pluralizam nego je zapravo pseudopluralizam. Jer ako više nema jedne ideologije i jedne partije koja bi vladala to ne znači da ne postoje drugi centri moći koji zapravo kontroliraju medijski prostor i kao što znamo, istina je da je to tako. Može se upravljati medijskim prostorom na temelju specifičnih interesa, može se upravljati medijskim prostorom na temelju trivijalizacije medijskoga prostora i ja mislim da je za nas kao malu naciju, za nas kao mladu demokraciju od iznimne važnosti da sačuvamo naš medijski prostor od daljnjih izazova s kojima se većina mladih demokracija zapravo suočavaju, a suočavaju se i neke od najstarijih demokracija u tom smislu. U tom smislu mi se čini da su neki od prijedloga koji su ovdje istaknuti, prvo i mi iz kluba SDSS-a se slažemo da je pregovaranje koje je do sada bilo u toku zapravo značajno postignuće u radu ne samo između ministarstva i Sabora nego i između saborskih klubova ovdje u Saboru i bilo bi od velike važnosti kad bi se ta praksa nastavila i u nekim drugim segmentima. I moram priznati da što se mene tiče šteta je što su neki elementi dogovoreni prije dva dana u međuvremenu revidirani. Reći ću nešto o tome što mislim i na što točno mislim. Prvo, što se tiče odnosa između proračunskih odnosno sredstava od pristojbi i komercijalnih sredstava koje prikupi Hrvatska radiotelevizija. Potpuno se slažem da je neophodno da se ta dva računa posebno vode i da se razgraniče. I prijedlog u rješenju je apsolutno dobar i prihvatljiv. S druge strane, mislim da pitanje prihodovanja temeljem tržišta i tržišne prisutnosti Hrvatske radio televizije u medijskom prostoru, posebno u prostoru oglašavanja je nešto što ne bi trebalo promatrati samo sa aspekta minutaže, dakle da li je to 6 minuta ili je 4 minute nego koliko sam čuo i koliko sam upućen i koliko sam obaviješten i sa aspekta cijena. Jer nije samo minutaža koja može biti mehanizam koji će donijeti više korektnosti u pogledu tržišnoga natjecanja između Hrvatske radiotelevizije i drugih komercijalnih televizija, dakle onih koji žive isključivo od komercijalnih prihoda ili gotovo isključivo iako znamo da neki uzimaju i od sredstava koje otprihoduje Hrvatska radiotelevizija temeljem pretplate. Na primjer kroz taj Fond za pluralizam medijski. Iako ta sredstva nisu velika ali za jedan dio malih medijskih kuća radio stanica i televizijskih stanica na lokalnom i regionalnom nivou to su značajna sredstva. S druge strane mi se čini da pitanje cijene oglašivanoga prostora je također važno sredstvo koje bi trebalo staviti u funkciju tržišne utakmice. I da ono što predstavlja problem u odnosu između komercijalnih kuća i javne kuće jeste upravo u tome što ponekad javna kuća, ispričavam se javni mediji zapravo ruši cijenu i stvara dampinške uvjete cijene na tržištu oglašavanja koje sa pravom privatni, komercijalni, medijski oglašivači smatraju nečim što je protivno zakonu i protivno principima tržišnoga natjecanja. Ja u tom pogledu ne mislim da bi trebala biti glavna dilema šest minuta ili četiri minute, nego bi trebala biti glavna tema između, jedna od glavnih stvari jeste pitanje cijene oglašenoga prostora. A što se tiče same minutaže mi iz kluba SDSS-a dok se ne regulira pitanje toga kako će se cijenama uspostaviti regulacija u tržišnom natjecanju kad je u pitanju oglašavanje. Mi mislimo da treba biti 6 minuta ne samo u narednih godinu dana, nego da treba biti i sljedećim, dakle ne samo 2011. nego i 2012. kako bismo mogli vidjeti kako će se i na koji način će se Hrvatska radiotelevizija restrukturirati. Hrvatska radiotelevizija se nalazi pred ozbiljnim zadatkom temeljitog restrukturiranja u pogledu broja zaposlenih, u pogledu načina vođenja financija, odnosno načina poslovanja i u pogledu načina na koji organizira svoju produkciju. Jer mislim da je od iznimne važnosti da se u slučaju Hrvatske radiotelevizije ne dogodi ono što se dogodilo u slučaju brodogradilišta, a to je da zapravo se televizija nasuče kao što su se nasukala neka brodogradilišta zahvaljujući i politici odnosa između brodograđevne tvrtke i kooperanata. Ali da ne ulazim sad u detalje. Dakle, ono što mi mislimo jeste da bi trebalo ostaviti ovih šest minuta ali uz obavezu da novo vodstvo Hrvatske radiotelevizije napravi temeljitu rekonstrukciju i onda nakon toga zakonodavac može vidjeti da li i dalje treba ići na redukciju vremena osiguranoga za oglašavanje na Hrvatskoj radioteleviziji ili je ovih šest minuta dovoljno za unapređenje toga što se zove javni medijski interes. Drugu stvar važniju od ove koju će klub SDSS-a zagovarati i u vezi sa kojom je on Saboru podnio amandman tiče se participacije novinara prije svega urednika i novinara i kreativnog osoblja na Hrvatskoj radioteleviziji kada je u pitanju postupak biranja glavnog urednika i urednika na Hrvatskoj televiziji i hrvatskom radiju. Sa ovim modelom koji je stvoren koji pozdravljamo kada je u pitanju nadzorni odbor, upravni odbor, Programsko vijeće. Mi ovdje u Saboru i Vlada smo na neki način osigurali svoj utjecaj kakav takav. I mi ćemo vidjeti koliko će on dobro funkcionirati, ali neki konsenzus oko toga smo postigli. I mi iz kluba SDSS-a pozdravljamo taj konsenzus. Ali mislim da zakon trpi od činjenice, od nedostatka što novinarima nije omogućeno da njihov stav nije bolje izražen, posebno u članku 21. stavku 11. ovoga prijedloga zakona. Drugim riječima, u ovom Zakonu se predlaže da se čuje mišljenje urednika, novinara i kreativnih osoba zaposlenih na Hrvatskoj radioteleviziji prigodom izbora glavnog urednika ili urednika na Hrvatskoj televiziji i Hrvatskom radiju. Ali to mišljenje je savjetodavno. I Programsko vijeće i Nadzorni odbor ne moraju držati do njega. Kao što smo imali slučajeve do sada da su novinari sa 50 i nešto posto negativno ocijenili neke kandidate ili kandidatkinje ali je Programsko vijeće unatoč tome te osobe izabralo na funkcije glavnog urednika. Ja mislim da mi ne bismo smjeli dopustiti više takvu praksu. Mi bismo morali dati više prostora novinarima i urednicima u stvaranju profesionalne etike i u stvaranju profesionalnoga profila kako njihovoga tako i kuće u kojoj rade. Ukoliko to ostavimo samo poslodavcima u ovom slučaju Vladi i Saboru onda u tom slučaju mi preuzimamo na sebe rizik koji imamo i do sada, a to je da smo mi ti koji zapravo u krajnjoj instanci odlučujemo tko će biti urednici, a to znači da u bitnom smislu te riječi možemo utjecati na to kakva će biti urednička politika. To će u dobroj mjeri opet vratiti stvar ovdje u Sabor pa ću reći stvar uređivačke politike na Hrvatskom radiju i televiziji ovisi o tome kakav je odnos snaga između HDZ-a i SDP-a a ne kakva je stvarna mogućnost rada te kuće, a ne kakvi su stvarni kapaciteti rada te kuće profesionalni, etički ili bilo koji drugi. I da bi se to promijenilo mi iz kluba SDSS-a smatramo da bi trebalo pojačati ulogu novinarskoga ceha, uredničkoga ceha i općenito osoba koje rade na televiziji u kreativnim ulogama kao što su producenti, kao što su režiseri, organizatori ili drugi ljudi. I zato predlažemo da se umjesto toga, da se programskom vijeću od strane novinara šalje samo mišljenje, mi smatramo da je neophodno da to mišljenje ima obavezujući karakter. Pa u tom slučaju onda programsko vijeće može to prihvatiti, ali i ne mora. Dakle u svakom slučaju može vratiti to natrag, može ponoviti postupak biranja, ali ne može se oglušiti o stajalište novinarskoga ceha. Mislim da je to od iznimne važnosti za daljnje unapređenje odgovornosti kod samih novinara, za daljnje unapređenje profesionalnosti novinarskoga poziva i istovremeno profesionalne etike unutar ceha. Netko će reći, kao što neki moji kolege s kojima sam uz veliko uvažavanje proteklih dana vodio raspravu o ovome, da bi na taj način to bio samo upravni model po kojem bi novinari birali sami sebe, sami svoje šefove, pa ti šefovi ne bi imali dovoljno kredibiliteta u radu. Nije to. Programsko vijeće je to koje bira. Nedavno je naša susjedna Slovenija dvadeset i nekog 10. imala takav zakon, odnosno izmijenila takav zakon u tom smislu, Francuska to ima od ranije, Danska to ima od ranije, ne vidim razloga zašto mi ne bismo u tom poslu zapravo dali nešto više povjerenja gospodine ministre, i zato ću biti slobodan i nakon ovoga govora podijeliti s vama argumente dodatne, a osim ovim koje sam uputio za govornicom, da se to napravi jer to će sasvim sigurno imati dodatnoga odjeka na status i novinarske profesije, i status novinara i naravno na veću samostalnost uređivačke politike. Manje će ovisiti o vlasnicima, manje će ovisiti o osnivačima, a morat ćete ovisiti i o onome što je prirodno, o onima s kojim neposredno surađuje, a to su novinari i drugi urednici s kojima se radi. Ta vrsta kontrole koja dakle nije samo sa jedne strane, nego sa više strane po mojem mišljenju je bolja nego ukoliko je samo sa jedne strane. U tom smislu zapravo vraćamo se na početak onog što sam rekao, a to znači zapravo imamo pluralizam kontrole koji je bolji za čuvanje javnog interesa, nego ukoliko je taj pluralizam ograničen samo na vlasnički interes, ili ograničen na osnivački interes. Zahvaljujem.
Hvala lijepo. Sada dajem stanku do 15 sati. U 15 sati prvi na redu je klub Hrvatske demokratske zajednice, i uvažena kolegica Sunčana Glavak. Kolegice i kolege prosim da zauzmete svoja mjesta i da nastavimo s radom. U tijeku je rasprava po klubovima o konačnom prijedlogu Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji. Na redu je klub HDZ-a i uvažena zastupnica Sunčana Glavak. Izvolite kolegice.
… [[Govornica naknadno uključena.]] Hrvatska radiotelevizija dobit će novi zakon kojim se nastoji otkloniti sve manjkavosti postojećeg i urediti funkcioniranje javne televizije. Podsjetit ću samo da je izrada nacrta novog zakona započela krajem 2009. godine, a u tijeku dugog procesa izrade prošao je široku javnu raspravu, održane su brojne tribine, okrugli stolovi i pokušalo se unijeti što više primjedaba i prijedloga iznesenih tijekom javne rasprave. Također, između dvaju čitanja prihvaćen je i dio prijedloga iznesenih tijekom saborske rasprave. O tekstu zakona pozitivno su se očitovale i službe Europske komisije. Na ovoj proceduri i na svemu što je eto danas pred nama čestitam na velikom poslu Ministarstvu kulture. No, put do novog zakona, najblaže rečeno, bio je turbulentan. I prije no što je nacrt zakona bio raspravljen na radnoj skupini već je plasirana vijest kako Vlada tobože želi preuzeti televiziju i pretvoriti je iz javne u državnu bez argumenata za te tvrdnje što dokazuje i novi prijedlog zakona. Bila je to nepotrebna politizacija. Osim toga, u izradi zakona nezaobilazne su bile i činjenice lošeg ili manjkavog postojećeg zakonodavnog okvira, kriza nadzora, kriza upravljanja i sve ono što smo nebrojeno puta čuli i ovdje u Saboru. Zato je zakon nužan kako bi među ostalim osigurao odgovorno i stabilno upravljanje javnom televizijom. Zakonom će se osigurati i uvjeti da HRT obavlja svoju javnu funkciju, a da se istodobno ne narušava tržišno natjecanje te da se osigura transparentnost i financijska stabilnost. Uređuje se status HRT-a kao javne ustanove koja obavlja djelatnost pružanja javnih radiodifuzijskih usluga te RH za to osigurava samostalno i neovisno financiranje sukladno ovom zakonu i pravilima o državnim potporama. Što se tiče unutarnjeg ustrojstva kao i u većini europskih zemalja bit će uređeno statutom HRT-a što će omogućiti i njegovu reorganizaciju. HRT je dužan, sukladno svojoj javnoj funkciji među ostalim, nepristrano i pravodobno informirati javnost o svim događajima od javnog interesa, u izvještavanju biti nepristran, profesionalno kompetentan ili u suštini poštivati esencijalna načela demokracije. Najveća je novina i jedan od najvažnijih dijelova zakona definiranje sadržaja i funkcije javnih usluga što će biti definirano ugovorom koji će sklapati Vlada Republike Hrvatske i Hrvatska radiotelevizija, a to znači programske obveze koje ispunjavaju demokratske, socijalne, kulturne potrebe hrvatskog društva, jačaju pluralizam, uključujući kulturnu i jezičnu raznolikost. Ugovorom će se pobliže odrediti programske obveze HRT-a u 5-godišnjem razdoblju kao i financijski okvir njegova poslovanja i važit će od 1. siječnja. Iznos javne naknade za obavljanje djelatnosti pružanja javnih usluga utvrđen ugovorom ne smije prelaziti neto troškove obavljanja te djelatnosti, a osim toga HRT mora izraditi prijedlog programskih obveza, o njemu provesti javnu raspravu kako bi se javnost očitovala o tome ispunjavaju li predložene programske obveze ovim zakonom propisane kriterije. Uključujemo javnost, to je ono što smo i željeli. Prijedlog ugovora HRT dužna je dostaviti Vladi RH 6 mjeseci prije isteka važenja. Važećim je zakonom javna funkcija bila vrlo široko definirana, a posljedica toga bila je i samostalna interpretacija HRT-a o obavljanju javne funkcije, a kao što znamo i kao što smo i mnogo puta ovdje isticali, javnih sadržaja nije bilo dovoljno. Osim toga, i Programsko vijeće imalo je vrlo široke ovlasti i to bez jasnih parametara za praćenje uspješnosti rada HRT-a. Što se tiče ugovora takve primjere nalazimo i u drugim europskim zemljama. Spomenut ću samo charter BBC-a, primjere u Danskoj ili Irskoj. Predviđa se i uvođenje specijaliziranih televizijskih kanala i to 2 specijalizirana televizijska programska kanala što će također biti u ugovoru između Vlade i HRT-a. Podsjetit ću još jednom da je HRT dužan osigurati da europska djela čine većinski udio njegova godišnjeg vremena objavljivanja, najmanje 40% ovih djela HRT mora emitirati izvorno na hrvatskom jeziku na svakom općem televizijskom programskom kanalu. I o hrvatskoj glazbi čuli smo, 40% najmanje korištenog cjelokupnog glazbenog sadržaja. Predviđa se da HRT ima Upravu, Nadzorni odbor i Programsko vijeće. Upravu čine 2 predsjednika, 2 člana koje na temelju javnog natječaja imenuje Programsko vijeće i Nadzorni odbor HRT-a. Uprava HRT-a upravlja i vodi i radi poslovanje Hrvatske radiotelevizije i izrađuje prijedloge programa rada, financijskog plana i utvrđuje prijedlog ugovora. Što se tiče nadzornog odbora, sastavljen je od 5 članova. Četiri člana na temelju javnog natječaja na prijedlog Odbora za informiranje, informatizaciju i medije imenuje i razrješava Hrvatski sabor, a jednog člana imenuje Radničko vijeće. Programsko vijeće ima 11 članova, također ih bira i razrješava Hrvatski sabor na temelju javnog poziva ponovno Odbora za informiranje, informatizaciju i medije, a Programsko vijeće prati provedbu programskih načela i obveza utvrđenih zakonom i ugovorom između HRT-a i Vlade HRT-a. Za obavljanje svoje djelatnosti HRT može koristiti sredstva pristojbe i komercijalne prihode od audiovizualnih komercijalnih komunikacija i to plasmanom svojih proizvoda, sponzorstvima ili oglašavanjem. Zakonom se uređuje i trajanje oglašavanja na radijskim programskim kanalima i općim televizijskim kanalima, ali bez oglašavanja na specijaliziranim televizijskim programskim kanalima. Definirana je jednako tako i provedba nadzora nad korištenjem javnih prihoda. Predviđeno je da se većina komercijalnih prihoda utroši na stvaranje javnih usluga, ali javni se prihodi ne smiju koristiti u komercijalne svrhe. Zato je predviđeno i vođenje odvojenog računovodstva za javne prihode i propisano da HRT svoju komercijalnu djelatnost mora obavljati u skladu s propisima o tržišnom natjecanju. Nadzor nad provedbom ovog Zakona o ugovora između Vlade i HRT-a povjerava se Vijeću za elektroničke medije s time da ću reći da ova odredba traži i administrativno jačanje Vijeća za elektroničke medije. Hrvatska radiotelevizija dužna je u roku od godinu dana od stupanja na snagu ovog Zakona uskladiti svoj rad, poslovanje i opće akte s odredbama Zakona. Zakonom se rješava, što smo ovdje danas čuli dana, i pitanje digitalizacije. Radi što žurnije provedbe ovog Zakona i reorganizacije u HRT-u predviđeno je da HRT odmah od stupanja na snagu ovog Zakona, u roku od 45 dana mora Vladi Republike Hrvatske dostaviti privremeni ugovor kojim će se urediti sve programske obveze HRT-a i njegovo financiranje u prijelaznom razdoblju do 1. siječnja 2013. godine, odnosno do potpisivanja ugovora iz članka 13. ovog Zakona. Na ovaj način osigurat će se programska i financijska stabilnost HRT-a. Da je moguće kada se sagleda javni interes, pronaći konsenzus, dogodilo se to na sjednici Odbora za informiranje, informatizaciju i medije gdje se amandmani jednoglasno prihvaćeni, i sjednica je imala, mnogi će reći nemoguće ali jest, demokratsko ozračje za razliku od svih prethodnih. I na kraju televizija je danas neizostavni dio naše svakodnevice, ona živi u našim obiteljima, kreira, mijenja, utječe javno mijenje, a u tako bogato okruženju televizija konstantno redefinira svoju ulogu. Otkrivaju se novi načini stvaranja i širenja podataka, svijet je postao umrežen i televizija je dio te mreže. Ona će zasigurno i dalje igrati ključnu ulogu u širenju informacija, u sve dinamičnijem svijetu gdje živimo. NO, jednako tako zadržat će utjecaj na razvoj demokracije. Ne samo javna televizija o kojoj danas govorimo, već i komercijalne televizije sa svojom programskom platformom dragocjenom za poticanje pluralizma. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će donošenje Zakona o HRT-u. Hvala lijepo.
Hvala kolegice. Klub zastupnika SDP-a i uvaženi kolega zastupnik Nenad Stazić.
Hvala lijepa. Očekivao sam stav Kluba HDZ-a o ovom Prijedlogu zakona a čuli smo samo prepričavanje zakonskih odredbi kao da ih nismo pročitali i čuli smo jednu konstataciju da Hrvatska televizija stvara podatke, to nije novost. Ona informacije bi trebala prenositi i podatke, a ne stvarati ih, a ako ih stvara onda bi to stvarno bilo loše za javnu televiziju i za javnost uopće. Odnos SDP-a prema javnom radiju i javnoj televiziji je poznat. Javna televizija ne postoji oduvijek, ona je ustanovljena u davno komunističko doba, osnovana kao državna televizija, mogli bismo reći kao stranačka televizija u jednostranačkom sustavu. Demokratskim promjenama nije se izmijenila i uvođenjem višestranačja nije se izmijenila takva pozicija jednostranačke televizije, ona je ostala državna i ona je bila stranačka, bilo je sasvim normalno da potpredsjednik vladajuće stranke bude i direktor radiotelevizije. Dakle, odnos između stranke i televizije je bio izrazito naglašen. 2001. godine, a onda Zakonom iz 2003. SDP tada vladajućoj poziciji se odlučio za stvaranje javne televizije. On je taj HRT dobio kao jedan izborni plijen 2000. godine i prvi ravnatelj tada GAlić svoj prvi mandat je dobio na način da ga je premijer Račan predložio Saboru a Sabor ga izglasao kao ravnatelja HRT-a, dakle na jedan način na koji se biraju čelnici nekih vladinih organizacija. SDP se mogao koristiti tim izbornim plijenom ali nije to htio, nego je krenuo putem stvaranja javne televizije i u tom smislu donio dva zakona. Taj zakon iz 2003. godine, evo i sada danas dok o ovome govorimo na snazi i treba ga inovirati zbog novih tehnološkog napretka, zbog uvođenja digitalizacije, zbog mogućnošću otvaranja novih kanala, treba ga modernizirati. U tom moderniziranju kod prvog čitanja Zakona iznijeli smo brojne primjedbe. Pojavila se opasnost da se s ovim novim Zakonom vratimo na koncept državne televizije, tako je izgledao nacrt Zakona u prvom čitanju. NO na sreću, a vjerojatno uz dužno priznanje Ministarstvu kulture, ministru Biškupiću vjerojatno i njegovim zalaganjem, mišljenje koje smo iznosili ne samo mi kao stranka i kao politika, nego stručna i opća javnost nakon prvog čitanja su uvažene. One su uvažene odustalo se od takvog koncepta državne televizije, dakle vraćanja na taj koncept, odlučilo se nastaviti putem na koji smo pozivali i Vladu i Ministarstvo da unaprijedi javnu televiziju i da nastavi tamo gdje je ovaj prethodni zakon stao. Te naše primjedbe su uvažene i ja ovdje, možda malo neobično za mene odajem javno priznanje i Ministarstvu kulture, i ministru Biškupiću i njegovom timu na ovome trudu. Mislim da on zaslužuje pohvalu, jer je javna televizija opće dobro. Ona ne može pripadati ni Vladi, ni stranci, vlade se mijenjaju, stranke dolaze druge na vlast i javna televizija ne može biti izborni plijen, jer to nije dobro za tu televiziju da se mijenjaju njezina vodstva, njene koncepcije, svaki puta nakon izbora. Ovo odustajanje od etatizacije televizije osobito je uočljivo kod izbora članova Programskog vijeća, zadržan je koncept koji postoji u sadašnjem zakonu i koji to jamči, a onda i prihvaćanjem jednog od amandmana Odbora za medije, a to je način izbora Nadzornog odbora. Da se barem jedan član toga Odbora bira na prijedlog parlamentarne manjine. Takvim rješenjem nitko neće imati 2/3 većinu zagarantiranu u tom zajedničkom tijelu koji će birati glavnoga ravnatelja. A znamo od glavnoga ravnatelja dalje proizlaze ravnatelji podružnica, urednici, uopće programska politika, glavni ravnatelj htjeli mi to ili ne ima bitnu ulogu u kreiranju pozicije televizije kao javne ili kao pristrane ili sklone jednoj od opcija. S obzirom da je uvažana ta naša glavna primjedba stvorili su se uvjeti da se zakon kada je to bitno riješeno unaprijedi i u onim nekim dijelovima u kojima je pokazao neke manjkavosti ali koje nisu tako važni. I kada bismo i te druge sve ove naše primjedbe uvažili a da nije uvažana ova, nama bi zakon bio neprihvatljiv. Međutim, kako je ona uvažena kako je ta glavna opasnost otklonjena zakona je sa amandmanima koje je podnio Odbor za medije, ali vidim koji su podnijeli i neki drugi klubovi pa eto klub SDSS-a inzistira svojim amandmanom na većoj participaciji novinara kod izbora urednika, što mislim da je dobro što mislim da također treba uvažiti, pozivam ministarstva da razmotri taj amandman i da ga usvoji jer je to i zamjeram i sebi što kao predsjednik Odbora za medije nismo to proveli kroz naš odbor, jer je to matično mjesto gdje bi takve primjedbe trebale biti i raspravljene i argumentirane i onda predložene ovom Domu. Najvažnija novina u ovom zakonu je ugovor. Uvodi se ugovor čime se razdvaja javno od komercijalnog. Što je javna televizija? Javna televizija je ona televizija koja proizvodi program za javnost, koja je financirana od javnosti i koja je kontrolirana od javnosti. Bez jedne od te tri funkcije ne možemo govoriti o javnoj televiziji. Javna televizija će sada biti transparentno financirana od javnosti, jer će se ugovorom riješiti koji su to javni sadržaji koje televizija mora proizvoditi i koji će biti financirani javnim novcem, novcem pristojbe. To je jedan parafiskalni namet, to rješenje sa pristojbom je dobro, to imaju i druge demokratske zemlje, to je dobar način financiranja jednog javnog servisa. Odvojit će se javni novac od komercijalnog novca, od novca prikupljenog marketingom. I sadržaji će se odvojiti i bit će posve jasno da se javnim novcem može financirati samo javni sadržaj koji predstavlja nekakvu javnu potrebu. Morat će se to voditi dvostruko knjigovodstvo. Kada je riječ o minutama marketinga to ne smatramo najvažnijim pitanjima ili ga smatramo u cijelom ovom nizu pitanja o kojima sam govorio najmanje važnim. A nekako se o njemu i u brojnim javnim raspravama posvećivalo najviše pažnje. Do toga je došlo zbog pritisaka zainteresiranih strana koji je sasvim normalan koji je sasvim logičan, koji je očekivan jer postoji različiti interesi u društvu i naravno da svatko želi zadovoljiti svoje interes. Bilo bi neprirodno da nije tako. Kako pristupamo ovom problemu? Pristupamo principijelno. Što je opći javni interes svih građana Hrvatske? Njihov javni interes je da postoji javna televizija ali da postoji i alternativa toj javnoj televiziji, da postoji više izvora iz kojih se građani mogu informirati, da postoji različite uređivačke koncepcije na tim medijima i da građani imaju pravo izbora što će gledati i kome će vjerovati. Bez toga taj opći javni interes ne bi mogao biti zadovoljen. Prema tome, očuvanje komercijalnih televizija na tržištu jest dio javnog interesa građana. drugi cilj koji se mora postići da bi se ovaj opći ispunio jeste stabilno poslovanje javne televizije HRT-a. Ona ukoliko dođe u financijsku zavisnost više neće moći biti javni servis, više neće biti nezavisna. Bilo koja takva televizija ako dođe u zavisnost Vlade ako mora kucati na vrata Vlade, a osnivač HRT-a je RH, prema tome to je ustanova, prema tome osnivač solidarno odgovara za gubitke. Kada bi pala u gubitke Vlada bi morala iz proračuna taj gubitak nadoknaditi ili bi morala tu televiziju poslati u stečaj. Ona televizija koja bi zakucala na vrata Vlade koja bi tamo tražila novac više ne bi bila nezavisna. Prema tome, financijska nezavisnost i stabilnost HRT-a je uvjet za njezinu nezavisnost. To nije samo želja naša da HRT-a bude financijski neovisan i stabilan, to je nužan uvjet za javnu televiziju. Treći princip o kojem moramo voditi računa, to je pravedna tržišna utakmica. I mislimo znači u toj pravednoj tržišnoj utakmici svi subjekti koji se pojavljuju na tržištu moraj poslovati po sličnim, ako je moguće po istim uvjetima, i ostvarivati pravo na zaradu. Nitko u tome ne bi trebao biti favoriziran. S obzirom na sve izneseno mislimo da je prijedlog koji je iznijela Vlada odnosno rješenje koje se nalazi u konačnom prijedlogu zakona takvo da mu se klub SDP-a neće suprotstaviti. Klub SDP-a mu se neće suprotstaviti iz jednoga razloga, bitnoga razloga, što to rješenje predviđa jednu godinu, a mogli bi je nazvati probacija. 9 minuta u svim terminima osim u prime time kada se u prvoj godini smanjuje u 6 minuta, a kasnije na 4 minute. Bitno nam je ovih 6 minuta ili godinu dana. To je godinu dana vremena da vidimo kako stvar funkcionira. U tih godinu dana treba donijeti ugovor, treba sklopiti ugovor, treba vidjeti obaveze radiotelevizije, treba vidjeti kako ona ispunjava, može li ona ispunjavati svoju javnu funkciju i može li se održati na tržištu po tim uvjetima. Za sada bi to bilo prejudiciranje prerano bi bilo govoriti da bi nekakvo drugo rješenje bilo bolje, jer nemamo ulaznih podataka. To vrijeme neće protaći uzalud. SDP će pomno pratiti vrlo pomno pratiti i djelatnost Hrvatske radiotelevizije i djelatnost komercijalnih televizija. Da vidimo koliko oni taj dio marketinškog kolača u koji će sada malo više zagrabiti, koliko će koristiti na ispunjavanje onih javnih funkcija za koje su prihvatili obavezu oko sklapanja koncesijskih ugovora. Koliko će im taj višak novca koji će sad dobiti pomoći da se održe na tržištu, ali i da u skladu sa svojim koncesijskim ugovorima ispunjavaju bar dio javnih funkcija. Oni ih i danas ispunjavaju, ako ničim drugim onda informativnim programom. Pomno ćemo pratiti i djelatnost HRT-a i djelatnost komercijalnih televizija. Godinu dana je dovoljno vremena da nakon proteka te godine ponovno razmotrimo situaciju i da vidimo da li bi onda u ovom zakonu trebalo raditi neke promjene i u kojem pravcu bi ih trebalo raditi. S obzirom da su najvažnije primjedbe na prijedlog zakona uvažene, zbog čega još jednom pohvaljujem ministarstvo, zbog toga što mislim da možemo biti zadovoljni tekstom zakona, nijedan zakon nije savršen i ne može biti savršen, ne treba težiti tom idealu, ali glavne prepreke su otklonjene, klub SDP-a će glasati za ovaj zakon. Hvala.
Hvala lijepo. Imamo dva ispravka navoda. Uvažena kolegica Suzana Bilić Vardić, izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Stazić, rekli ste u svojoj raspravi da je neobično za vas hvaliti ministarstvo. Nije točno kolega, upravo obrnuto. Uvažavajući ulogu ministarstva na čelu s ministrom Biškupićem i njegovim suradnicima ovaj zakon je u Hrvatski sabor uputila Vlada Republike Hrvatske na čelu sa gospođom Jadrankom Kosor, ali to kolega Stazić ne može izgovoriti, a istina je da ju ni mi ne očekujemo. I drugi netočan navod je da je ovaj prijedlog, dakle konačni prijedlog zakona otklonio pokušaj, citiram: PTT-izacije HRT-a zahvaljujući primjedbama SDP-a pa navodi primjer sastav i izbor Programskog vijeća. Kolega Staziću, to uopće nije točno. Kad govorite o upravo o sastavu i izboru Programskoga vijeća zakon u prvom čitanju u tim člancima je imao alternative i ako se sjećate rasprave, zastupnici iz parlamentarne većine i klubova su uglavnom ostali za alternative, dakle da ostane kako je to bilo riješeno u dosadašnjem zakonu i Vlada Republike Hrvatske je samo to što smo mi iznijeli ovdje uvažila u konačnom prijedlogu zakona.
Hvala. Drugi ispravak navoda. Uvažena kolegica Sunčana Glavak.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Nekoliko je bilo netočnih navoda koje bih rado ispravila. Dakle informacija se stvara kolega Staziću, a činjenice se prenose. Glavni ravnatelj ne kreira program, osim ako vi ne pretendirate na neku novu ulogu pa želite još nešto promijeniti. Pojavila se opasnost od urušavanja javne televizije, to ste izrekli, smatram da je to netočno. Jedino što je pojavila se opasnost da ukoliko se ne donese novi zakon da tamo i dalje vlada kaos i financijska netransparentnost što smo imali eto zakonom koji je bio do sada na snazi. I rekli ste još nešto, naše su primjedbe uvažene. Kolega Staziću, nisu to bile samo vaše primjedbe bila je široka javna rasprava. Bile su to primjedbe i nas zastupnika parlamentarne većine, bile su to primjedbe različitih skupina društva koje su sudjelovale u javnoj raspravi. Nemojte sebi pripisivati zasluge za to što se dogodilo. A što se tiče toga, nismo čuli ništa novo ni oko vašeg stava, prepričali ste ugovor, to jest velika novina, ali čini mi se da ste izrekli gotovo isto što i ja samo ste bili puno, puno stroži, ali to valjda odgovara vašem temperamentu. Hvala lijepo.
Hvala. Dalje je na redu Klub zastupnika HNS-HSU-a, uvaženi kolega zastupnik Goran Beus Richembergh.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa suradnicima. Evo došao je i vrlo važan dan kada raspravljamo konačnu verziju Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji i od kojega mnogi mnogo očekuju. Čitava je javnost svjedokom agonije u kojoj se Hrvatska radiotelevizija kao sustav ne samo poslovni nego onaj kreativni našao rekao bih proteklih godinu, godinu i pol dana s jednim stalnim pogoršanjem situacije gdje se javnost nepodijeljeno zapravo pita može li ovim novim zakonom koji je pred nama biti ispravljeno sve ono što su u javnim raspravama kroz Hrvatsko novinarsko društvo, nevladine organizacije, radna tijela Sabora, različiti sugovornici naznačili kao ključne probleme izvorišta tih problema u sustavu Hrvatske radiotelevizije. Ako bismo danas ustvrdili da će novim zakonom biti riješeni svi problemi Hrvatske radiotelevizije mislim da ne bismo govorili istinu jer uvijek su ključ svakoga problema ljudi. Praksa je pokazala da smo mi šampioni u nepoštivanju zakona, da smo šampioni u izbjegavanju provođenja zakonskih normi ma kako one lijepe, korisne, dobro napisane i s najboljim namjerama predložene bile. Svaki je zakon moguće nažalost zloupotrijebiti pa je tako bilo moguće da se i zakon iz 2003. godine koji je bio krupan korak naprijed u dotadašnjoj praksi na kraju izvitoperio u praksi do nekih situacija za koje smo tvrdili da su posljedica prije svega političkih pritisaka i različitih interesa. Hrvatska radiotelevizija našla se u jednome procjepu, rekao bih škripcu, između s jedne strane interesa komercijalne konkurencije kojoj je stalo da se omeđe, suze, suzbiju neki kapaciteti Hrvatske radiotelevizije koja već po prirodi stvari ima određen povlašten položaj i samom činjenicom da je to televizija koja nije nastala jučer, koja ima dugu tradiciju i s druge strane, pokušaja da se uvede politički patronat koji nije imanentan samo jednoj stranci. Sve su političke garniture na ovaj ili onaj način pokušavale kontrolirati taj sustav potpuno svjesne da tko kontrolira informaciju taj kontrolira društvo, ali valja izaći iz tog predpolitičkog doba i treba pogledati interesima nacije u oči, i valja biti na razini zadatka pa suspregnuti ono što je možda u prirodi svake političke stranke, izići iz toga okvira i raditi za dobrobit naroda. Novi Zakon kao što rekoše moji prethodnici donosi čitav niz novina, ja ih neću ponavljati ali spomenut ću one za koje držim da su osobito važne. Potpuna novost je jedno transparentno definiranje odnosa između Hrvatske radiotelevizije i Vlade, putem ugovora koji će na posve novim osnovama, ali i tehnološki gledano na nov način utvrditi što su zapravo gabariti i sadržaji javnog interesa, koliko to košta, i na koji način će se to sufinancirati iz parafiskalnog prihoda. To je nešto što do sada nismo imali i za što neki upozoravaju da također može biti prostor političke manipulacije ukoliko stranka ili koalicija koja drži Vladu ne bude svjesna svoje šire društvene odgovornosti već ukoliko bude usko strančarski nastrojena. Ne zaboravimo radi se o dokumentu kroz kojega valja proći svake godine, kojega valja iznova potpisivati i gdje uvijek postoji tehnička i teoretska mogućnost vršenja pritiska, ali nemojmo unaprijed osuđivati institut koji nije zaživio. Daj Bože da se pokaže da će s jedne strane poslovodstvo s Hrvatske radiotelevizije sa svima onima koji kreiraju program biti dovoljno zreli i pametni da predlože odličan program i realne cijene po kojima će se on proizvesti, a s druge strane da bude narodna Vlada, a ne stranačka Vlada. Ako to se dogodi onda bi ugovor trebao postati jedna forma koja će omogućiti javnosti uvid na sve što se događa u tom sustavu a ne bi smjela prijećiti razvoj Hrvatske radiotelevizije ali prije svega proizvodnju programa, jer to je esencija Hrvatske radiotelevizije. Nadalje, otvaranje dvaju specijaliziranih kanala omogućiti će da Hrvatska radiotelevizija kao javni servis pokrije pružanjem javnih usluga na polju informiranja i sve ono što su do sada različite skupine od Hrvata koji žive u inozemstvu, nevladinih organizacija, ljudi koji se bave kulturom, oni koji se bave zaštitom i promicanjem prava čovjeka, građanina, osobito djece, rodnih prava, sve te primjedbe vjerojatno će se moći ublažiti otvaranjem novih specijliziranih kanala, odnosno širenjem minutaže emitiranja cjelokupnog programa jer do sada objektivno gledano, mnogo od onoga što smatramo društveno opravdanim, objektivno potrebnim nije moglo naći mjesta u programskoj šemi jer je ona limitirana na 24 sata u dva programa. Nadalje, ono što je novost svakako je jedan limit za emitiranje Hrvatske glazbe. Ja se nadam da će taj limit pomoći Hrvatskoj glazbenoj produkciji da se razvija ali da će s druge strane postojati brana koja neće dopustiti da na Hrvatsku radioteleviziju uđe svaki kukolj i svaka plijeva, koje ima i u Hrvatskoj glazbi. Nadalje, povjerenik za korisnike usluga, jedan mini ombucman, osoba koja će brinuti o tome kako se ispunjava javni interes, odnosno s druge strane kako se apliciraju primjedbe krajnjih korisnika na stvaranje programa. Smatramo da je Zakon bolji od onoga dosadašnjega ali da u svome izvornom obliku nije dovoljno dobar, i zato je više nego važno da su se svi dobronamjerni angažirali da se kroz amandmane on poboljša i dobro je i odlično je da je Ministarstvo kulture u tome smislu kao ključna spona. Naravno u širem smislu to je Vlada ali u užem smislu zna se tko je odradio ovaj posao, zna se tko je bio na liniji s Europskom komisijom, dakle u užem smislu je Ministarstvo kulture tu pokazalo visoku razinu zrelosti i fleksibilnosti. S druge strane da nije bilo intervencije Odbora za informiranje mnoge vrlo važne amandmane ne bismo danas ovdje vidjeli, a njima se otklanjaju političke zamke koje je sadržavao i početni prijedlog zakona. Nemojmo zaboraviti amandmane drugih koji su ih predali. Postoje više amandmana, tu su amandmani nekih Odbora, od Odbora za ljudska prava, nacionalne manjine pa nadalje. Hrvatska radiotelevizija jedan je od najsnažnijih brandova koje Hrvatska uopće ima, to je jedan od najkvalitetnijih medija kroz koje možemo izraziti ne samo svoj identitet, nego i svoje interes. Hrvatska radiotelevizija jedini je medij koji je moguće doseći iz drugih zemalja čitavo južnoslavenskog govornog područja, vrlo jednostavno i još uvijek s visokom dozom respekta. Ako je to tako, ako se ono što radi Hrvatska radiotelevizija cijeni od Slovačke do Grčke onda je to šansa koju mi ne smijemo potratiti. Onda je to alat kojega imamo za izgradnju svoga regionalnog utjecaja, svoje regionalne pozicije, mi još uvijek o mnogo čemu možemo biti predvodnici u svojoj regiji i ne trebamo se sramiti tih mogućnosti koje nam se daju. To je obiteljsko srebro koje se ne smije odbaciti i to je uostalom i u Ujedinjenoj Europi i izvan nje, medij kroz koji komuniciramo sa svima koji govore sa našim jezikom, a s druge strane i sa svima Mediji kroz koji komuniciramo sa svima koji govore našim jezikom, a s druge strane i sa svima koji se smatraju Hrvatima u etničkom smislu što nije ... [[Govornik se ne razumije.]] čak štoviše. Zato je odgovornost na Hrvatskome saboru da zakon bude što bolji, da se prihvate predloženi amandmani ali jednako tako da se odmah po njegovu stupanju na snagu krene operativno u njegovu primjenu kako bi se s druge strane omogućilo da profunkcioniraju upravljačke strukture na Hrvatskoj radioteleviziji i Nadzorni odbor i buduća uprava i Programsko vijeće u novome mandatu. Ali i jednako tako da bi konačno ljudi koji znaju, hoće, mogu i koji su to pokazali do sada mogli nesmetano nastaviti raditi. Ali jednako tako i da se suzi prostor ovoga političkog pritiska s jedne strane, a s druge strane neobičnog ponašanja dijela uprave, vršitelja dužnosti uprave koji rezultiraju i slučajevima cenzure. Nismo i ne možemo biti sretni kad se god dogodi cenzura u našoj državi, a osobito ne tamo gdje je Hrvatski sabor osnivač i gdje ima svoja neposredna prava, obveze, prije svega moralne obveze da očuva taj prostor. Ako budemo dozvoljavali cenzuru na Hrvatskoj televiziji to je prostor po kojemu nećemo biti u buduće ponosni, a mnogi ljudi uključujući i onih 398 koji ostadoše bez posla, a ne spadaju u neradnike, ne spadaju u one koji su zabušavali, koji su ostajali sa strane kad je trebalo raditi najvažnije programske sadržaje HTV-a. Dakle, i oni očekuju od ovoga Zakona nešto. Očekuju da se uvede red i da s televizije odu oni koji ne rade, a da se vrate oni koji znaju raditi i koji žele raditi. Klub Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika ovaj će Zakon podržati naravno uz uvjet da predlagatelj eksplicite prihvati amandmane Odbora za informiranje i da pomno razmotri sve ostale amandmane koji su na stolu uključujući i amandman koji omogućava Hrvatskoj radioteleviziji da u prime timeu ima šest minuta jer ne zaboravimo već je to rezano donedavno bilo je 12. Ako želimo do kraja stegnuti drvenu čizmu ili čeličnu omču onda se igrajmo s tim. Ali ako smo svjesni što u ruci imamo i što je velika vrijednost to nećemo učiniti. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Završili smo raspravu po klubovima. Prelazimo na pojedinačnu raspravu, kolega Lesar. Nema ga? Onda gubi pravo na raspravu. Idući se prijavio kolega Boris Kunst. Izvolite kolega Kunst.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče, ministre, kolege zastupnici. Pa prijedlog novog Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji zasniva se na standardima medijskih sloboda i političke neovisnosti. Zakon je dobar temelj za nužne promjene na Hrvatskoj televiziji kako bi se nakon mnogih kriza u poslovanju i međuljudskim odnosima na Hrvatskoj radioteleviziji ponovno približila svim tim strukturama društva u Republici Hrvatskoj. Činjenica je da Hrvatska radiotelevizija ima povlašteni položaj na našem medijskom prostoru, ali zato mora imati i veću odgovornost da opravda funkciju javne televizije, javnog dobra koje će isticati naše nacionalne vrijednosti, jezik, kulturu koji su identifikacijski kod hrvatskog naroda. Danas je Hrvatska radiotelevizija prevelika i troma, ali prihoduje veliki novac. Samo u 2009. godini od oglašavanja uprihodila je 210 milijuna kuna, a još od televizijske pretplate uprihodi godišnje negdje preko jedne milijarde kuna, pa sigurno da se onda moramo ozbiljno zapitati kako se taj silni novac i troši na Hrvatskoj radioteleviziji. Građani danas su s pravom nezadovoljni programom Hrvatske televizije, plaćaju mnogostruko više cijenu od vrijednosti proizvoda. Hrvatska televizija je na žalost danas jedan od najvećih uvoznika stranih ideja i stranih roba, potpuno neinventivan kojim je zadnji domet preprodati minutažu producentima sapunica kojih je sve više na televiziji a i posebno na Hrvatskoj televiziji. Hrvatska televizija, radiotelevizija ne bi smjela biti predmetom čestih afera i to oko sumnjivih isplata honorara za fiktivne članove što smo imali primjera čuti negdje 2008., 2009. godine. Plaćanje prekobrojnih savjetnika i pomoćnika koji su sigurno preskupi za financijski krhku radioteleviziju, međusobne svađe, podmetanja i normalno da se može steći jedan dojam u javnosti loših međuljudskih odnosa koji vladaju na Hrvatskoj radioteleviziji. Na Hrvatskoj radioteleviziji se ne smiju ponašati kao pijani milijarderi pa taj novac je privilegij povlaštenog položaja, a ne rezultat kvalitete rada ili kvalitete programa na Hrvatskoj televiziji. Takva politika Hrvatskog radiotelevizije dovodi do financijskog samouništenja. Nedopustiv je pad gledanosti Hrvatske televizije negdje od cirka 30% kao i pad gledanosti a i kvalitete Dnevnika u kojem su bolje komercijalne televizije prema istraživanju fakulteta Političkih znanosti za 2008., 2009. godinu a često danas možete u Dnevniku Hrvatske televizije čuti više jednostranih komentara nego stvarnih vijesti. Zato po donošenju ovog predloženog Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji, Hrvatska radiotelevizija treba hitno reformirati i osposobiti da sama proizvodi nova intelektualna dobra, i zanimljive emisije, tj. kvalitetniji program. No moram isto tako naglasiti da nikako ne odobravam način na koji su mnogi honorarci, znači honorarni suradnici na Hrvatskoj radioteleviziji ovih dana ostali bez posla. Naprosto preko noći. Među njima ima onih koji honorarno rade i preko 15 godina na Hrvatskoj radioteleviziji i ima iznimno stručnih i kvalitetnih i iskusnih profesionalaca, a da pri tome kada su ostali bez egzistencije nije se vodilo računa niti se uzeo u obzir niti radni, a niti socijalni kriterij. I zato stvarno molim i mislim da je to dobro netko rekao da i kad se donese ovaj zakon da se vidi da oni kvalitetni ljudi natrag vrate, oni koji su iskusni, koji imaju znanja ako toliko dugo su honorarno mogli raditi sa televizijom bili dobri toj Hrvatskoj radioteleviziji, da se takvi ljudi natrag vrate i da im se omogući da svoju egzistenciju i dalje osiguravaju u toj kući, i normalno toj kući pomognu. Jer znate ti ljudi nisu stvari, nisu stvari koje koristiš kad trebaš, a onda kad ne da ih odbaciš. Zato vjerujem da će ovaj novi Zakon o Hrvatskoj radioteleviziji napraviti velike pomake na konsolidaciji poslovanja, racionalizaciji trošenja, raznolikosti programa i pluralizmu, da će buduće financirati se bez zaduživanja i plaćanja preskupih kamata koje danas plaća Hrvatska radiotelevizija kad posuđuje određena sredstva. Osobno mislim da je ovaj zakon došao u pravo vrijeme i zato ga podržavam. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Dalje se za riječ prijavio i dajem mu riječ, uvaženi kolega Ivan Bagarić. Izvolite kolega Bagarić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Budući se radi o zakonu koji izravno regulira pitanje rada najvažnije medijske kuće u Hrvatskoj, i kao zastupnik u ovom Saboru, ali i kao predsjednik Odbora za Hrvate izvan Republike Hrvatske priklanjam se ovoj raspravi s ciljem davanja potpore, prije svega davanja potpore i Vladi i ministarstvu nadležnom u donošenju ovog zakona kojim će se urediti na jednim novim osnovama kvalitetnije nadamo se rad Hrvatske radiotelevizije. Zbog čega izdvajam, odnosno zbog čega naglašavam pitanje u ovom slučaju Hrvata izvan Republike Hrvatske i Republike Hrvatske, a u kontekstu Hrvatske radiotelevizije? Poznato je da Hrvati u svijetu žive u različitim statusima, osim hrvatske nacionalne manjine u europskim zemljama, i kao hrvatska dijaspora, tj. hrvatski iseljenici i njihova djeca u svijetu, ali i Hrvati u Bosni i Hercegovini kao poseban narod, i da je zapravo Hrvatska radiotelevizija najbolja spona između svih tih skupina, i Hrvatske kao države. Dakle imajući u vidu da gotovo polovina stanovnika Republike Hrvatska na ovaj ili onaj način živi izvan Republike Hrvatske, onda i u vremenu globalnom u kojem živimo, i u vremenu u koje ulazimo, nadamo se sutradan u Europskoj uniji, koji će pružiti mnoge druge višestruke mogućnosti suradnje od političke, gospodarske, kulturne i svake druge, ta dva segmenta, dakle hrvatske države, i Hrvata izvan Hrvatske, onda držimo da Hrvatska radiotelevizija može igrati, da treba igrati i da će igrati još važniju ulogu u povezivanju i u prenošenju svih potrebnih informacija, odnosno informiranosti i Hrvata u svijetu o Republici Hrvatskoj, ali i javnosti u Republici Hrvatskoj o Hrvatima u svijetu. Ta informiranost je preduvjet svake druge suradnje i moja potpora ovom zakonu u tom kontekstu. I moja zahvala ovdje nazočnom ministru, njegovim suradnicima koji su prihvatili da u jednoj od odredbi koja se odnosi na program će stajati da će Hrvatska radiotelevizija proizvoditi i emitirati programe i sadržaje za Hrvate izvan Republike Hrvatske, i da će hrvatsku javnost informirati o Hrvatima u svijetu. To rade i sve druge televizije, nek to radi i Hrvatska radiotelevizija. Sad nekoliko riječi dopustite mi, one jesu osobne, i ja ne želim svojim govorom apsolutno utjecati ni kreirati mišljenje o mojem viđenju Hrvatske radiotelevizije, ali želim iznijeti svoj stav i podijeliti ga s vama. Hrvatska radiotelevizija će biti ili kvalitetna ili je neće biti. Dakle ovaj zakon joj je omogućio, otvorio mogućnost, dao mogućnost da bude doista neovisna, da bude financirana, i da bude kvalitetna. Komunizam je propao kaže se ne samo zbog nedavanja sloboda, nego i zbog nevođenja računa o tome što ljudi trebaju, pa je gospodarstvo došlo tamo gdje je, iako je ovo sada vidimo u ovom globalnom divljem kapitalizmu svjetskome da ni ono nije Bog zna neki odgovor pa kreira ovakve krize kakve kreira u svijetu, ali pad komunizma između ostaloga tumači se neimanjem sloboda, i proizvodnjom, davanjem onih proizvoda koje ljudi nisu željeli i zbog pada gospodarstva. Isto tako naša Hrvatska radiotelevizija osim onog dobroga i lijepoga što radi i što proizvodi, i s čim sigurno doprinosi svekolikom dobru Hrvatske i svih njenih građana, sigurno da proizvodi i materijale koji nisu dobri, i koji moraju biti bolji, koji moraju biti drukčiji, koji moraju naprosto biti ovo što je kolega Kunst kazao da moraju biti onakvi kakvi se očekuju, kakvi ljudi žele, kakve narod želi i kakve njegovo gledateljstvo želi na koncu, ono ih plaća i ono ima pravo rekao bih i izbora. Prema tome HTV treba promicati ljubav prema svemu lijepome, prema slobodi, prema domovini, prema ljubavi prema domovini i domoljublju, jer su to naprosto vrijednosti ma što tko kazao koje su zapravo neprolazne, kao što je zdravlje, kao što je čistoća, kao što je izvor, voda, i nema zamjene i nikad je neće biti za te vrijednosti. Moram kazati da centralna emisija Hrvatske radiotelevizije, iako dakako nisam stručnjak za to, ali jesam konzument, onaj koji gleda Hrvatsku radioteleviziju, dakle centralna emisija "Dnevnik" najgledanija emisija HTV-a u kojem kad se ne prikaže događaj kao da se dogodio nije, a u kojem se toliko često prikazuje onoga što bi bilo bolje da nije prikazano. Dakle ne govorim da treba obmanjivati ljude, ali ne treba ljudima ni manipulirati, niti treba ubijati u ljudima elan i želju za napretkom, za i širenjem dobrih vibracija. Naprosto nakon gledanja hrvatskoga Dnevnika vrlo često i na HRT-u vrlo često čovjek doista izgubi moral za nastaviti uopće gledati taj program, ali bome i za život. Prema tome, mislim da ne treba manipulirati, ali da treba biti otvoren, iskren i na određen način poticati sve ono što je dobro i što je lijepo, vrlo često u Dnevniku koji bi trebao biti zbroj vijesti puno toga nema, puno toga nedostaje i upravo se to vrijeme koristi kako bi se plasiralo nekakve sadržaje, nekakve reportaže koji su sve drugo doli vijesti. Protivno nedostacima o kojima sam ovdje samo natuknuo i o kojima ne želim sada dugo govoriti jer bi to potrajalo, i protivno tome što nažalost na HRT-u neki ljudi imaju prioritet i nastupa i vremena i dakle uređivačka politika je takva da od nekoliko ljudi stvara zvijezde i te zvijezde su toliko i toliko često u medijskom prostoru da zapravo njihovi stavovi postaju zamalo stavovi koji se vrednuju i prema kojima se ocjenjuje ponašanje drugih. I na temelju takvih stavova i takvih ljudi često se prosuđuje druge. Ne samo da ih se prosuđuje nego ih se tobože u ime javnosti i osuđuje. Televizija je iskreno, to je moje uvjerenje, ogledalo je nacije. Dakle, nacionalna, javna televizija je ogledalo nacije koja treba objavljivati, ponavljam ne obmanjivati,ne manipulirati, podizati moral, što se mene tiče stalno i uvijek ću nastojati ako treba i kritizirati, ali ću je u odnosu na sve komercijalne televizije, iako su i one dobrodošle, apsolutno favorizirati. Prema tome, HRT je prevažan instrument i u rukama onih koji rade na HRT-u, ali i javnosti i s te strane trebaju biti svjesni odgovornosti i jedni i drugi. Na koncu, uvjeren sam da HRT u vremenu koje je ispred nje treba krenuti i u proizvodnju međunarodnog programa kojim će zapravo odašiljati sliku o Hrvatskoj u svijet, kojeg će plasirati na različitim jezicima i koji će se moći u svijetu vidjeti slobodno, dakle besplatno i u cjelodnevnome programu. To je način da kreiramo sliku o Hrvatskoj, po svim osnovama. To nije samo više pitanje ne znam Hrvata izvan Hrvatske nego je to pitanje i hrvatskog turizma i hrvatskog gospodarstva i općenito hrvatskog interesa. Zaključujem svoju raspravu potporom ovom zakonu, potporom svim onim ljudima na HRT-u koji savjesno obavljaju svoj posao i koji na taj način daju sliku Hrvatske onakva kakva ona je, a ona je lijepa, Ona može biti i ljepša. Velika uloga i velika odgovornost je u tom slučaju i na HRT-u. Nek tako bude i ubuduće. Hvala.
Hvala lijepo kolega Bagarić. Imamo jednu prijavu replike, uvaženi kolega zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite kolega.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče. Ja sam sad prošao kao neki dan Sanader, ovi prije mene povukli prijave pa izgubio pravo rasprave i moram se replikom koristiti. Kolega Bagariću rekli ste, a ja se s vama s tim ne slažem, da je HRT i njen program ogledalo nacije. Zato želim vjerovati da ćete podržati jedan od mojih amandmana na recimo članak 8. koji propisuje obavezu da Hrvatska televizija, radiotelevizija se služi hrvatskim jezikom i latiničnim pismom i to čini u svim programima osim u propagandnim programima jer u propagandnim programima je 70% stranog jezika i stranih pisama. Tako da čuvanje tog hrvatskog i baštinjenje hrvatskog jezika i latiničnog pisma bi bilo dobro da u članku 8. propišemo i za propagandni program. Naime, tamo ne samo da ime proizvođača i proizvoda može biti i na kineskom, ali i upute za upotrebu se daju na stranim jezicima, i karakteri proizvoda. Tako kad gledate propagandni program morate ga s rječnikom stranih riječi pratiti da bi ga razumjeli. Ali, nešto što me dodatno zbunilo je bila rasprava u ime klubova zastupnika. Kolega Pupovac je to direktno rekao, kolega Stazić u ime SDP-a nešto malo uvijenije. Čuo sam da je u ovom zakonu sve do jučer su trajali nekakvi pregovori, razgovori, usuglašavanja. S obzirom da ja u tim usuglašavanjima i pregovorima nisam sudjelovao očekivao sam da će svi otvoreno javno reći što su to ispregovarali, što su istrgovali da bi se dala potpora ovom zakonu. Da li je predmet trgovine bilo i pitanje neovisnog statusa urednika Informativnog programa HRT-a? Neovisni status i sloboda novinara u Informativnom programu HRT-a ili je predmet tih svih natezanja recimo bilo samo pitanje koliko vaših, a koliko njihovih članova Programskog vijeća? Lakše bi raspravljali i o ponuđenim amandmanima i o samom prijedlogu zakona.
Hvala kolega Lesar. Odgovor na repliku, kolega Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem. Kolega Lesar kazao sam da HRT treba biti ogledalo nacije koje će vijesti i informacije objavljivati, neće obmanjivati, koja neće manipulirati, ali će podizati moral i davati ljudima krila. I kazao sam da ću je stalno kritizirati, ali s ciljem da bude bolja, da bude, da unapređuje svoj program. Ali, isto tako da ću je stalno favorizirati u odnosu na komercijalnu televiziju. Jer mi ne možemo utjecati na rad komercijalnih televizija, a na HRT možemo i trebamo. Jer mi smo, između ostaloga, javnost koja je na svoj način odgovorna za HRT, a i kao zastupnici u Saboru donijet ćemo ovaj zakon, vjerujem dobar zakon koji će omogućiti HRT-u da u budućnosti bude bolja.
Hvala lijepo. Na redu je uvaženi kolega Antun Vujić. Izvolite kolega Vujić, možete.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Nije baš često da čovjeku bude ugodno kada raspravlja o javnoj televiziji, a da je to istodobno u uglavnom povoljnom okruženju. Jer očito je to okruženje napredovalo i očito pred sobom imamo zakon, a onda i zajednički rad odbora koji se približio onome što bi bilo poželjno i što ćemo nadam se, ne samo osobno nego i kao Klub podržati. Zato je možda vrijeme da objasnimo što se to dogodilo? I kolega Stazić i kolega Pupovac, pa i ministar Biškupić, koristim priliku da pohvalim također način na koji se vodila rasprava o ovome Zakonu, su se nešto vraćali u povijest događanja, pa onda i u kontekste različitih zakona koji su bili ovdje svojedobno donošeni. Naime, mi smo imali proces koji je otprilike išao ovako, najprije je terbalo privatizirati tiskovne medije i to se izvršilo. To se izvršilo u ime slobode medija da bi mediji kao sada privatni konačno bili slobodni i nitko nije sporio da je to ostvareno. U međuvremenu se dogodilo da se pojam slobode medije počeo vezivati sa pojmom vlasništva nad medijima. Tako da sada imamo različite izvještaje gdje se mnogi novinari žale, pa i samo Društvo novinara da pitanje slobode medija je dobilo novu rundu i da se ono odvija u pitanjima slobode novinara i novinarske profesije u odnosu na njihove vlasnike, pa se konstatira da ne postoji sloboda medija nego sloboda vlasnika i sloboda oglašivača. I cijela ova naša rasprava i možda je to korijen onoga zbog čega smo sada u stanju da donesemo zakon prilično usklađen sa zajedničkim mišljenjima se odvija u sjeni medijskog obračuna koji je ujedno i politički obračun i koji je obračun različitih vrsta vlasnika sa jednim medijem koji nije ničiji vlasnik, jer je tu vlasnik država Hrvatska, koju zastupa u ovome Zakonu još više Sabor nego je to bilo u početku. To je stvarna priroda konflikta. Nije konflikt HDZ-a i SDP-a na ovom području jer je svakom razumnom u bilo kojim strankama, oprostiti što samo sam spomenuo, da imamo medije kao neutralnu tehnologiju na koju se može nadmetati politika jedna sa drugom i na koju onda mogu ocijeniti ljudi koja je bolja. Međutim, mi imamo medije koji su dio lanca političkih odnosa, koji su dio lanca koji su ti odnosi vlasnički odnosi, interesni odnosi, oligarhijski odnosi, mi danas imamo tajkunske medije, i jedan medij koji to još nije uspio biti. I zato kritika, ovoga medija, dolazi prvenstveno s te strane, zato se mi ovdje bavimo pitanje redukcije određenih dostignuća koja je javna televizija imala a koja se zapravo ipak sve više smanjuju. Smanjuju se na žalost u nekim stvarima i u ovom Zakonu iako se korpus čuva. Ja bih volio da nema te redukcije međutim, je ima. TA se redukcija samo ne očituje u pitanju reklama, ta se redukcija očituje i u nekim drugim pitanjima, u pitanju programskih osnova, ne mogućnosti da se iz jednog korpusa sredstava kombiniraju programske, programi za različite stvari itd. Jedan dio toga je i pod pritiskom onoga što je danas liberalni model u Europi i gdje mi kao provincijske žrtve toga modela usvajamo stvari prije nego što bi to morali i mislim da se ne borimo dovoljno za ovo. Međutim, ono što je postignuto, postignuto je to u ovome Zakonu a kada kažem uračunavam u to pretpostavku da će biti prihvaćeni amandmani ovoga Odbora, uračunati je osnovni korpus, a to je nezavisnost televizije i određena njena zaštita. Pitanje minutaže je otprilike sljedeće. Najprije moram demantirati nešto što je kolega Pupovac rekao, možda nehotice ili ga možda ja nisam dobro razumio, pa mu se ispričavam ako ću nešto krivo reći. Nije bilo nikakvog monopola i nikakvog dumping cijena na televiziji, to su utvrdile udruge agencija koje su se time bavile i koje su nezavisne i koje bi bile itekako zainteresirane pa ... neki dumping, toga nije bilo. Međutim, oglašavanje tarifa oglasnog prostora može biti samo tako da to onda svi čine, ako će to činiti privatne televizije, onda može i javna, ako neće privatne zašto bi to javna činila. Redukcije se odvijaju na nekim drugim elementima. Prethodni zakon je ipak imao da se razumijemo od onoga udjela koji bi trebao biti izvoran na Hrvatskom jeziku imao je 55%, sada je to na 40%. Loše je da mi restrukturiranje televizije vidimo u smanjivanju obujam udjela programa na Hrvatskom jeziku. Ja razumijem da je to na neki način pod pritiskom odgovarajućih krugova ali nisam siguran da li se baš takvim stvarima treba predavati ili se treba inzistirati na onome što se zove pravo na identitet, gdje je javna televizija jedini ovakvi medij koji objavljuje sadržaje jer druge uopće nisu prisutni, na komercijalnim televizijama uopće nema tih sadržaja, da imamo takvu jednu redukciju od 55% na 40%. Pozvao bih Ministarstvo neovisno što u osnovi podržavam cjelokupan ovaj Zakon da preispita takvu jednu stvar i da vidi da li je to baš nužno da pada udio proizvodnje na Hrvatskom jeziku to vam je inače članak 10. ovog Zakona. Postoji također još na jednom mjestu koja slabi poziciju javne televizije u odnosu na druge televizije to je kada se radi, što je spomenuo ministar Biškupić a to je da se na specijaliziranim programima neće objavljivati reklame. Meni nije jasno zašto? Zbog toga što Zakon o elektroničkim medijima, mislim da je to članak, naći ćemo ga lako, ako budemo ga tražili, Zakon o elektroničkim medijima predviđa mogućnost od tri minute reklama na specijaliziranim programima koji su nekomercijalne prirode. Prema tome, ako bi HRT imao program nekomercijalne prirode ne vidim ni jedan jedini razlog zašto on ne bi mogao imati tri minute programa. Uzet ću za pretpostavku možda se jednog dana odluče za kulturni program, zar se ne može u tri minute reklamirati neka knjiga na tome kulturnom programu. Mislim da ovo nije potrebno da ovako glasi, ja nisam spremio amandman, ali ću ga reći verbalno mislim da bi to trebalo tu točku gdje se kaže da nemaju nikakvo pravo, reći da imaju pravo onoliko koliko imaju pravo po Zakonu o elektroničkim medijima nekomercijalni programi ako su ti programi nekomercijalni, inače potpuno nepotrebno ... domaće kljuse koje je ionako okljašteno na nekim mjestima. Pa molim da se recimo to možda uzme u obzir. Pitanje minutaže koja je izazvalo najveće probleme nije toliko važno koliko je ono važno kao indikator tko da tako kažem što zastupa. Ovdje mnogi ljudi koji su se oko toga zalagali pa ja mislim i oni koji su tražili ovakve i onakve minutaže, ne znaju jednu stvar ili nisu uzeli u obzir jednu stvar. 4 minute u vrlo gledanom programu je mnogo više nego 6 minuta u malo gledanom programu, jer se na taj način obračunavaju reklame. Prema tome, gospodin Bagarić ima potpuno pravo kada kaže, a ne bih se složio sa svime što je rekao, ali s ovom rečenicom jakom mi je dobro sjela i potpuno se slažem, a to je da ova televizija mora biti ili dobra ili je neće biti. S time se potpuno slažem. Budući da je vrijeme isteklo eto završit ću sa jednim osjećajem relativnog optimizma. Ministarstvo je napravilo veliki posao u jednom vrlo teškom poslu. Znam kako se teško dolazi do toga i znam da je teško pogotovo postići određeni konsenzus za koji se nadam da će biti postignut kažem pretpostavkom usvajanja ovih amandmana koji su prošli kao amandmani odbora. Hvala lijepa.
Hvala kolega Vujić. Imamo prijavu replike. Kolega Dragutin Lesar.
Kolega Vujiću istakli ste u svojoj raspravi značaj javne televizije odnosno javne usluge koje ona mora pružati građanima ove zemlje. Ono je definirano u članku 9. I mislim da ono što jeste u članku 9. napisano je dobro. Pa primjerice nabraja obavezu javne televizije da ima programe posebne o pripadnicima nacionalnih manjina, osobe sa invaliditetom i djecom u teškoćama u razvoju, ravnopravnosti muškaraca i žena, poticanje poduzetništva, športske i rekreativne aktivnosti i to je sve dobro. Ali želim vjerovati da je za razvoj ispunjavanje demokratske, socijalne, kulturne potrebe hrvatskog društva, a to je citat iz točke 1. članka 9. podjednako gospodine ministre važno i programi javne televizije koji ide u korist zaštite prava potrošača. U globalnom tržištu i na tržištu pitanje pozicije potrošača i emisije koje je do sada HTV ima na tu temu su izuzetno vrijedne i značajne. Ali isto tako osim potrošača smatram da bi HTV kao javni servis, javna usluga trebala imati i specijalizirane emisije za edukaciju i zaštitu prava pacijenata, jer Hrvatska ima i privatne zdravstvene usluge, ne samo državni i javni servis, i da zaštita tih kategorija stanovništva a to je najbrojnije, jer potrošači i pacijenti smo mi 4,5 milijuna ljudi, bi trebalo biti predmet članka 9. kao sastavnica onog javnog servisa javne usluge koje građanima garantiraju da putem televizije. Od komercijalnih televizija ovo ne možemo očekivati. Neće komercijalna televizija koja živi od novaca kapitala imati emisiju o zaštiti potrošača. I onih koji na tržištu nude zdravstvene usluge neće naravno davati program za zaštitu pacijenata jer oni su financirani od njih, po sadržaju propagandnog programa to se jako dobro vidi. I zato jeste ovaj moj 3. amandman u tom smislu da to postane sastavni dio članka9.
Hvala. Odgovor na repliku kolega Vujić.
Gospodine predsjedavajući, ja apsolutno nisam kriv za što je gospodin Lesar zakasnio pa nije mogao u ime kluba diskutirati. Ja zbilja kolega Lesar nisam tome kriv, a molim vas ako upućujete repliku meni onda je uputite meni a ne ministru. Tako da ovo smatramo da je bila povreda POslovnika ali ne inzistiram da se ona oblikuje kao neka vrsta kazne ili mjere.
Jedan dio rasprave je bio tako koncipiran da se stvarno mogao ovaj dio vezati za to komercijalne, nekomercijalne, ako ništa drugo ono u zadnju rečenicu ... [[Govornik se ne razumije.]] Idemo mi dalje sa raspravom. Uvažena kolegica i potpredsjednica Željka Antunović.
Hvala lijepo. gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnici. Ja mislim da ovaj zakon oko kojeg se sada vodi raspravi i koji će uskoro biti donesen, da je ustvari riječ o jednom jako važnom zakonu. Mi u Saboru trošimo puno vremena raspravljajući o različitim stvarima koja svaka na svoj način imaju važnost za normalno funkcioniranje života, gospodarstva i društva, ali ovaj zakon predstavlja jedan po meni jako važnih zakona koji na izgled uređuju samo jednu veliku i važnu ustanovu, ali u suštini uređuju mnoge tokove, društvene tokove pa čak i razvoj i budućnost našeg društva, da li će ono ići jednim demokratskim pravcem, da li ćemo čuvati i sačuvati neke vrijednosti ili ćemo sve žrtvovati u ime profita, kapitala i zaboraviti da postoje neke tradicije, da postoji nešto što se stoljećima ili desetljećima izgrađivalo na ovom prostoru i da to vrijedi ne samo pamtiti, nego i čuvati i očuvati. Možda vam ove riječi zvuče svima malo pretenciozno ali vi znate da mediji općenito imaju snažan utjecaj na stvaranje onoga što se zove javno mnijenje. A javno mnijenje pak ima jako veliki utjecaj na mnoge važne odluke koje se donose na razini upravljanja državom i javno mnijenje koje se stvara na kvalitetnim i dobrim informacijama, na kvalitetnom i dobrom informiranju ili pružanju svih mogućih širokih informacija, bit će poticajno za sve one koji odlučuju o budućnosti Hrvatske da te odluke budu donesene u doista pravom pravcu u doista dugoročnom interesu građana ove zemlje. Mi smo malo prije u jednoj raspravi čuli da jedan takav medij koji se zagovara ovim zakonom i koji većinom zagovaramo u sazivu ovog Sabora pa i ranije može imati puno širi utjecaj, ne samo na javno mnijenje u Hrvatskoj nego na javno mnijenje u regiji, zahvaljujući nekakvim povijesnim odnosima, sličnostima jezika. Hrvatska radiotelevizija ako sačuva svoju kvalitetu može širiti i produbljivati interese, pozitivne interese Republike Hrvatske i na području čitave regije. Mi smo kroz povijest o kojoj je također danas bilo dosta riječi, kroz povijest razvoja HRT-a kao danas javnog servisa prošli mnoge faze i stekli mnoga iskustva. Osim različitih pritisaka unutar zemlje na sve prijedloge zakona koji su do sad pravljeni i zakone koji su donošeni Hrvatska je bila u tom pogledu izložena i brojnim savjetima, savjetodavcima, pa čak ja bih rekla i pritiscima iz razvijenog demokratskog okruženja Europe, u zadnje vrijeme najčešće iz redova Europske unije. Predlagatelj ovog zakona, opće je poznat jedan moj stav koji je inače bio pozitivan na čitav proces predlaganja ovog zakona pa čak i na ovaj konačni tekst zakona, ne u cjelini ali u najvećem dijelu, ali poznata je moja primjedba da su i u ovom procesu donošenja zakona da smo se previše obazirali na savjete koji su dolazili iz Europske unije, odnosno na ugrađivanje nekih standarda koji nisu isprobani još ni u starim članicama Europske unije. Mislim da to Hrvatskoj nije potrebno i mislim da će ukoliko predlagatelj zakona Vlada Republike Hrvatske prihvati ove amandmane koji su usuglašeni na saborskoj razini, na razini Odbora za informiranje, da ćemo otkloniti i tu primjedbu koju sam ja nekoliko puta glasno izgovarala. Dozvolite mi isto da u prilog podrške ili tome da Vlada kao predlagatelj prihvati usuglašene amandmane, da kažem i nekoliko riječi o tome kako ja doživljavam javni servis, javnu radio i televiziju i rekla sam već nešto o tome zašto je ona važna. Ali često puta čini mi se nema jasne predodžbe u javnosti šta to ustvari znači javni servis i šta će to morati ispunjavati Hrvatska radiotelevizija nakon što po ovom zakonu sklopi ugovor o ispunjavanju nekih javnih funkcija zbog kojih ubire pretplatu, ima pravo na pretplatu. Maloprije je kolega Vujić rekao da Hrvatska radiotelevizija kao javni medijski servis treba biti ili dobra ili je ne treba biti. Ja bih ovo "biti dobra" još malo dopunila ili proširila pa bih rekla da takav javni servis ima smisla ne samo ako postoji nego ako je i gledan i prihvaćen od naših gledatelja. A da bi bio gledan i prihvaćen od naših gledatelja onda taj program mora biti prilagođen prosječnom građaninu Hrvatske, prosječnom gledatelju koji voli pogledati emisiju o prirodnim ljepotama Hrvatske, koji voli pogledati neku povijesnu emisiju o povijesti naše domovine ili o široj povijesti, povijesti svijeta, koji voli pogledati neki koncert ozbiljne muzike, ali koji voli pogledati i plesni show i neku stranu kriminalističku seriju, koji isto tako voli pogledati nešto što se kolokvijalno zove sapunica, ali ne mora to biti ona klasična bezvrijedna ili besmislena televizijska serija koja teče, teče i teče i nama joj niti početka niti kraja. Da bi postojala takva televizija i u tom slučaju vjerojatno bila gledana televizija ne možemo se i ne smijemo se ograničiti samo na one zakonom propisane ili ugovorom ugovorene sadržaje nego to mora biti televizija koja će u svakom segmentu programa koji postoji plijeniti svojom kvalitetom, plijeniti prilagođenošću našem gledatelju, domaćem gledatelju i koja će biti kvalitetna, gledana i na taj način utjecajna. To bi u tom slučaju bila televizija koja bi bila brana čistoj komercijalizaciji, koju ne zanima sadržaj nego čisti profit za kojeg također, sukladno različitim interesima u ovoj zemlji postoji isto prostor. Međutim Vlada Republike Hrvatske, Sabor kao zakonodavno tijelo nemaju dužnost voditi računa o tome kako će izgledati taj komercijalni program, naravno uz neka temeljna ograničenja, ali imaju zadaću itekako brinuti o jednoj televiziji koja će biti brana kiču, šundu, 100%-tnoj komercijalizaciji i svemu onome što nema pozitivan nego u principu negativan utjecaj na društveni razvoj. I zbog toga ja ustvari apeliram na predlagatelja da ozbiljno razmotri amandmane koji su dani, da ovaj zakon koji je na tragu 10-godišnjeg iskustva jednog otvorenog, bar u zakonodavnom smislu otvorenog, javnog medijskog servisa da nadogradi zakon sa onim stvarima koje su se pokazale ili nedostatne ili naprosto je vrijeme, protek vremena i promjene koje se događaju prije svega u tehnološkom smislu, da se taj zakon dopuni i da nastavljamo kvalitativno stvarati vlastitu praksu, da prihvatite ove amandmane. Oni sigurno neće biti u suprotnosti sa razvojem javnog servisa i demokratskog okružja unutar javnog HRT-a i svakako doprinijet će konsenzualnom donošenju ovoga zakona.
Hvala lijepo. Za raspravu se prijavila i uvažena kolegica Suzana Bilić Vardić. Izvolite, kolegice.
Hvala lijepo, poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Slažem se sa kolegom Vujićem da nije uobičajeno u ovom Visokome domu govoriti u ovako pozitivnoj atmosferi kad je tema Hrvatska radiotelevizija u kojoj svi klubovi podržavaju donošenje novoga Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji ali evo. Konačni prijedlog zakona valjda i to svjedoči o značaju koji Hrvatska radiotelevizija ima za demokratsku državu Hrvatsku. Konačni prijedlog zakona o Hrvatskoj radioteleviziji koji danas raspravljamo označava da smo na kraju puta započetog formalno u listopadu 2009. godine osnivanjem radne skupine u Ministarstvu kulture kojim se paralelno sa izradom i usvajanjem novog Zakona o elektroničkim medijima krenulo u usklađenje postojećeg Zakona o HRT-u s pravnom stečevinom Europske unije u području tržišnog natjecanja i koja evo traje nekih 14 mjeseci i rezultirala je novim Zakonom o HRT-u čije donošenje podržavam. Kako su i kolege i kolegice rekle u svojim raspravama izrada ovoga Zakona koji je išao u dva čitanja i uz koji su održane brojne javne rasprave, okrugli stolovi dokaz su da hrvatska Vlada nije vršila nikakav pritisak na Hrvatsku radioteleviziju i da nije bilo pokušaja etatizacije javne televizije. Ovim prijedlogom zakona uređuje se djelatnost HRT-a koju Hrvatska radiotelevizija obavlja na dva načina. Prvo kao javnu uslugu i kao komercijalnu djelatnost pri tome s jasno razgraničenim izvorima prihoda i strogo razgraničenom namjenom trošenja sredstava, pa se u ovom Konačnom prijedlogu zakona propisuje i vođenje dvostrukoga računovodstva kako ne bi došlo do korištenja sredstava koji se dobivaju iz pristojbe za komercijalne sadržaje niti onih koje dobije obavljanjem usluga, odnosno komercijalnih, iz komercijalne djelatnosti za javnu namjenu. Kolegice i kolege, ja ne bih bila tako stroga u odnosu na Hrvatsku radioteleviziju kao što su to izrekli neki od kolega i kolegica u svojim raspravama, jer nemojmo zaboraviti da je zakon, postojeći zakon po kojem djeluje Hrvatska radiotelevizija donijet 2003. godine, a da smo 2009. ili početkom 2010. kad se krenulo u izradu ovoga Zakona zatekli krizu upravljanja na Hrvatskoj radioteleviziji koja je posljedica lošeg zakonodavnog okvira, krizu nadzora i to onoga programskog ne samo zbog tijekom godine nepotpunog broja članova Programskoga vijeća nego i nejasno definiranom zakonskom ulogom Programskoga vijeća, financijskom situacijom na Hrvatskoj radioteleviziji zbog toga što pravi nadzor nad financijama na Hrvatskoj radioteleviziji ne postoji od 2003. godine. Naime, takav je bio zakon. O krizi na tržištu oglašavanja koja nije pogodila samo medije u Republici Hrvatskoj, nego i u svijetu ne treba govoriti o trendu koji je zabilježen na Hrvatskoj radioteleviziji a to je da iz godine u godinu ostvaruje sve manji prihod od komercijalnih sadržaja. I jasno, stanje je takvo da se nameće potreba restrukturiranja i digitalizacije. Nemojmo zaboraviti kad govorimo o Hrvatskoj radioteleviziji da je ona 2009. godinu završila sa ukupnim prihodima od milijardu 464525 kuna od čega je samo prihod od pristojbe bio milijardu 130 milijuna kuna. Na stranu sad i onaj gubitak koji su u svome poslovanju ostvarili, ali postavlja se pravo pitanje jesu li mogli drugačije u takvom okruženju u kojem Programsko vijeće nije imalo ulogu nadzora nad financijama, a znamo i sa krizom upravljanja, ostavkama i privremenom upravljačkom strukturom. Osim toga, Hrvatska televizija je 2009. godinu završila sa 3522 zaposlenika i nekih oko 300 honoraraca. Prema podacima koje sam nedavno imala u rukama, dakle izvješće FINA-e o poslovanju tvrtki u 2009. godini Hrvatska radiotelevizija se po broju zaposlenika nalazi na 12 mjestu. Dakle, među onim tvrtkama koje imaju preko 1000 zaposlenika. Za jedan ovakav Konačnim prijedlogom zakona utvrđeni javni servis potrebno je bilo uvesti upravu Hrvatske radiotelevizije, Nadzorni odbor, dakle nova tijela Uprava Hrvatske radiotelevizije, Nadzorni odbor Hrvatske radiotelevizije i Programsko vijeće. Rekla sam sa smo se u prvoj u raspravi u prvom čitanju prijedloga ovoga Zakona svi, većina u ovome Saboru založila da izbor i broj članova Programskoga vijeća ostane prema ponuđenoj alternativi. I pozdravljam što je Vlada uvažila taj stav i dakle ne mijenja se način izbora i sastav Programskoga vijeća u kojem je njegova uloga osnažena. Jasno su u konačnome prijedlogu definirani odnosi između ova tri tijela upravljanja u Hrvatskoj televiziji, a Konačnim prijedlogom zakona dano je povjerenje, dakle iskazano povjerenje i još veća odgovornost saborskom Odboru za informiranje, informatizaciju i medije da odradi u ovome prijelaznome razdoblju one zadaće kako bi ciljevi Konačnog prijedloga zakona, a to je da Hrvatska radiotelevizija svoje poslovanje uskladi sa odredbama ovoga Zakona u roku od godinu dana bili izvršeni. Pa evo, ja se nadam da ćemo po usvajanju ovoga zakona ozbiljno prionuti kao članica toga odbora ozbiljno prionuti toj zadaći kako bismo ispunili zadane rokove, dakle postupali u zadanim rokovima i kako bismo pripomogli da se formiraju i izaberu nova tijela na Hrvatskoj radioteleviziji i kako bi Hrvatska televizija mogla zaživjeti sukladno novom Zakonu o Hrvatskoj radioteleviziji, ispuniti one zadaće zbog kojih smo se odlučili na izradu i donošenje novoga zakona, a jasno na korist svima onima koji koriste usluge Hrvatske radiotelevizije kao javnoga servisa. Pri tome mislim na sve one građane i građanke Republike Hrvatske koji sukladno zakonu plaćaju pristojbu i da će se s novom upravom, novim Programskim vijećem i Nadzornim odborom ostvariti u cijelosti u najvećoj mogućoj mjeri programska načela koja ovaj Zakon Hrvatskoj radioteleviziji nameće a koja se ne razlikuju u mnogome od postojećih zakonskih rješenja. Evo želeći da što prije usvojimo ovaj zakon u ovako jednoj ipak, jednim konsenzusom podržat ću donošenje Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji. Hvala lijepa.
Hvala kolegice. Replika, uvaženi kolega Dragutin Lesar.
Kolegica Bilić Vardić rekli ste da su svi klubovi podržali prijedlog ovog zakona. Nisam čuo sve klubove, oni koji su sudjelovali u pregovorima i dogovorima do jučer vjerojatno jesu, ali svi zastupnici još uvijek nisu podržali prijedlog zakona. Mala razlika ali bitna. A moja potpora ovisi samo o tri stvari, da li će Vlada prihvatiti one amandmane koje jačaju ulogu urednika i novinara od običnog prava na razmišljanja do odlučivanja, drugo da li nećemo rezati, skraćivati vrijeme za marketing jer svi tražimo bolji program, manje marketinga, i protiv smo povećanje pristojbe. To je nemoguće realizirati i mislim da ako nam i europska pravila dozvoljavaju do 12 minuta, ne trebamo biti papski od pape. I na kraju najbitnije, da li će javna televizija imati obavezu da nakon svih izbora objavi koliko sekundi, tko i koliko kunića je platio direktno ili preko FIMA-medije, onda smo načisto.
Hvala. Odgovor na repliku, kolegica Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Lesar, ja znam da vas muči koji klub je povukao, odnosno odustao od rasprave, pa ste vi propustili svojih 10 minuta. … [[Upadica se ne razumije.]] Ne, nije svađa, nego mi je simpatično. Znam da vas muči koji klub, ne znam bi li i taj klub podržao donošenje ovoga zakona, ali govorila sam o jednoj pozitivnoj atmosferi u kojoj se odvija rasprava o ovome zakonu, o amandmanima koji su, od kojih su neki kao primjerice amandmani Odbora za informiranje, informatizaciju i medije donijeti konsenzusom, iako i tu treba naglasiti da većinu članova kao i u ostalim radnim tijelima Hrvatskoga sabora ima parlamentarna većina, ali su donijeti konsenzusom, i očekujemo, odnosno ne očekujemo, ali smo navikli na ovo što ste vi rekli da podržat ću ako. Pa onda se to zove kolega, neću onu grubu riječ, to su pregovori, neću reći ucjena, ali reći ću da je to također predmet dogovora, razgovora i određenoga kompromisa koji može onda rezultirati konsenzusom oko donošenja ovoga zakona. Ali ne znam, nisam vas shvatila ili nisam dobro čula o kojem povećanju pristojbi kolega Lesar govorite, kad u ovome prijedlogu zakona, dakle u konačnom prijedlogu zakona se jasno kaže za razliku od dosadašnjeg da je iznos, visina mjesečne pristojbe 1 i po posto u postojećem, a u novome do 1 i pol posto prosječne mjesečne plaće, godišnje plaće na razini Republike Hrvatske. Znači manja je.
Hvala. Replika, kolega Ivan Bagarić.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče. Kolegice vi ste kazali kako su neki zastupnici govorili na određeni način više kritički, sa osvrtom kritičkim prema Hrvatskoj radioteleviziji. Pa vidite, dakle kao predsjednik Odbora za Hrvate izvan Republike Hrvatske i u tom segmentu, ja ne mogu drugačije govoriti, dakle ja moram pohvaliti Hrvatski radio jer je to dobar program i namijenjen doista Hrvatima izvan Hrvatske u punom opsegu. Međutim izgleda na Hrvatskoj radioteleviziji da još postoje mentalni sklopovi komunistički koji Hrvate izvan Hrvatske doživljavaju kao neku neprijateljsku emigraciju, pa onda npr. mi smo imali na tom, na televiziji sastanak odbora, tematsku sjednicu odbora još u 2008. godine na temu Hrvatska radiotelevizija most između Hrvatske i Hrvata u svijetu, gdje je jedan od zaključaka našeg odbora bio da će se uvažavajući punu medijsku slobodu i neovisnost odbora od svih programskih cjelina HRT-a očekuje unapređenje opsega i kvalitete programa osobito kad je u pitanju upoznavanje hrvatske javnosti o Hrvatima izvan Hrvatske, a osobito o Hrvatima u Bosni i Hercegovini. Međutim od tada do danas se ništa nije promijenilo, zapravo novo vodstvo sada, ako se tako može kazati koje je u ovoj poziciji u kojoj je, čini napor i je napravilo jedan korak, … [[Ne razumije se.]] hrvatsku kroniku Bosne i Hercegovine koja se emitirala samo na satelitu i uz potporu evo i ovdje Odbora za informatizaciju i medije je stavilo na prvi program HTV-a, međutim znate li kada? Subotom ja mislim u 7 sati ujutro. Prema tome dakle ajmo nešto napraviti a da napravili nismo. Prema tome to je za nas neprihvatljivo, mi naprosto smatramo da Hrvatska radiotelevizija mora biti instrument u povezivanju svih Hrvata, svih hrvatskih ljudi bez obzira gdje žive, i da će na taj način ispuniti svoju obvezu koju ima i prema nama ovdje, ali i prema gledateljstvu kao takvome. I doista više dosta s tim mentalitetom, sa tim prokletim mentalitetom, ja ne znam koji je to doli doista iz nekih vremena prošlih koji dijele Hrvate na ove i one, i odnose se prema Hrvatima u iseljeništvu kao još uvijek nekakvoj neprijateljskoj neprihvatljivoj migraciji. Mislim toga dosta doista.
Hvala. Odgovor na repliku, kolegica Bilić Vardić.
Hvala kolega Bagariću. Slažem se u cijelosti s vama i sa vašim zauzimanjem za mjesto i položaj Hrvata izvan Hrvatske u programima javne televizije, pa je to hrvatske javne televizije, i slažem se s vama da je Hrvata nas kao naroda premalo da bismo se dijelili na one koji su u Hrvatskoj i oni koji su izvan granica domovine, i da bi još zbog toga ovi koji su izvan granica domovine bili u nepovoljnijem položaju i to voljom nas koji živimo u svojoj domovini. Ne znam prozvali ste se, našli ste se prozvanim za ovo, a ja sam reagirala u onome smislu da na onoj, u onu izjavu da Hrvatska televizija ili će biti dobra ili je neće biti. Kolega ja mislim da se i vi slažete samnom da Hrvatska televizija postoji i sada, nismo njome zadovoljni ali ona postoji i ona će biti, ali druga stvar je što mi do sada robujući nekim stvarima kojima ne bi trebalo robovati, nismo poduzeli sve ono što smo mogli poduzeti. Nemojmo zaboraviti da je osnivač Hrvatske radiotelevizije Republika Hrvatska, a da osnivačka prava ima Vlada Republike Hrvatske, pa se onda ne trebamo bojati i robovati zakonima za koji su, to su europski zakoni i ne smijete dirati, što će reći javnost što će reći Europa. Ako se nešto primijeni i provedbi zakona pokaže da nije dobro, ja sam za to da puno prije i puno ranije i puno efikasnije djelujemo mijenjajući zakon ili ako treba mijenjajući i one koji taj zakon na Hrvatskoj radioteleviziji provode. Hvala.
Valjda oni koji ga ne provode, ovi koji ga provode ga ne bi smjeli. … [[Upadica se ne razumije.]] A dobro. Idemo dalje s raspravom, uvažena kolegica Ljubica Lukačić. Izvolite Ljubice.
Gospodine potpredsjedniče, poštovani ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Pa evo ja ću svoju raspravu početi na sljedeći način – sutra je Međunarodni dan osoba s invaliditetom i ja ću nakon ove rasprave morat otići na jedno obilježavanje, stoga evo zahvaljujem kolegi Goranu Mariću koji mi je ustupio svoje mjesto da govorim prije nego što dođem na red, a vama gospodine ministre i vašim suradnicima u ime svih osoba s invaliditetom želim zahvaliti jer evo igrom slučaja poklopilo se da baš danas raspravljamo o ovom zakonu. A želim vam zahvaliti zbog toga što ste u ovaj zakon u nekoliko članaka uvrstili osobe s invaliditetom što dosada nismo imali. Osobe s invaliditetom u cjelini, dakle u cijeloj RH nisu zadovoljne HRT-om u potpunosti, odnosno nisu zadovoljne time koliko je programa posvećeno njihovoj problematici pa i onda kad to je, dakle postoji samo jedna emisija na HRT-u koja se isključivo bavi problematikom osoba s invaliditetom, u nekoliko navrata smo već spominjali pa i ja u ovoj sabornici, a i same osobe s invaliditetom da je termin te emisije neprikladan, neprikladan je i termin, a i njena repriza. Dakle, kad osobe s invaliditetom uopće nisu u mogućnosti pratiti takvu emisiju, no dobro. Uspjeli smo u nekakvom dogovoru sa čelnim ljudima na HRT-u dogovoriti da taj termin pomaknemo, zamislite, za pola sata. Pa bolje išta nego ništa. Međutim, nije osobama sa invaliditetom u interesu da imaju samo svoju emisiju i da to bude jedna ili njih 5 ili 10 nego im je u interesu da se u svim emisijama govori o osobama sa invaliditetom, ne samo o njihovim problemima nego i o pozitivnim primjerima što zasigurno je daleko korisnije za cijelu naciju, ovdje slobodno mogu reći. Jer ako ćete iskreno, ja svoje probleme znam i znam vjerojatno i kako ću ih riješiti, ali mnogi ljudi koji se s njima ne susreću o tome znaju malo ili gotovo ništa pa su te emisije koje govore o osobama sa invaliditetom sigurno korisnije i edukativne su za one osobe bez invaliditeta. Jedan primjer, evo koji sam već isto tako jednom ovdje spominjala, vrlo važna činjenica, vrlo važan događaj, a to je potpisivanje Konvencije o pravima osoba s invaliditetom u New Yorku prije skoro 4 godine, nešto više od 3,5 godine Hrvatska televizija, odnosno središnji Dnevnik HRT-a nije pokazao slikom nego, zamislite, onako jednom rečenicom, a u pozadini kada se govori o Hrvatskoj i o tadašnjoj potpredsjednici Vlade koja konvenciju potpisuje u pozadini slika ne znam sad da li Urugvaja ili neke druge države. Osobe s invaliditetom tada su bile ogorčene jer je to zapravo u najmanju ruku bilo nekorektno. Konvencija UN-a je dokumenat koji je iznad svih zakona i po njemu smo se dužni ponašati, a hrvatska javnost o tome evo nažalost putem svoje javne televizije nije bila obaviještena na najkvalitetniji mogući način. Ali, evo nije se dugo čekalo, obzirom da smo tada puno, puno kritizirali, ipak su se i do ovog zakona, moram reći,neke stvari na HRT-u promijenile i ono zbog čega i u ovom trenutku želim pohvaliti HRT, a to je pristojba koju su neke određene kategorije osoba s invaliditetom oslobođene od čega HRT nije odustala, a mogla je. Jer zakon iz 2003. godine nije dao tu mogućnost i nije naložio oslobođenje određenih kategorija, ali HRT je poštivala stečena prava, dakle iz još davne bivše Jugoslavije kada su se tadašnji čelnici udruga osoba s invaliditetom teškom mukom izborili i za tu povlasticu. I evo, na poseban način zato pohvaljujem i ovaj zakon jer je evo ovaj zakon u svom članku 35-om dao mogućnost Nadzornom odboru da određene kategorije korisnika oslobodi od ili djelomično ili u potpunosti oslobodi od plaćanja pretplate za HRT. Ja čvrsto vjerujem da će se tu naći i osobe s invaliditetom. Poučeni evo dobrim iskustvom ljudi na HRT-u koji su za ovaj dio problema doista imali razumijevanja. I Odboru za informiranje i još i nekim drugim odborima pa i meni osobno pravobraniteljica za osobe s invaliditetom uputila je nekoliko prijedloga kako bi se ovaj zakon ipak malo doradio i kako bi on bio što kvalitetniji pa ne samo za osobe s invaliditetom nego i za sve druge ljude koji to možda danas nisu, ali obzirom da nikad ne znamo što nas sutra čeka, takve stvari moramo predvidjeti. Stoga, evo zahvaljujem ministarstvu što je već između ova 2 čitanja uvrstilo u konačni prijedlog zakona neke prijedloge pravobraniteljice, a evo jedan koji nije bio uvršten i to iz opravdanih razloga. Trebalo je možda to malo i detaljnije pojasniti. Ja sam pripremila i amandman pa vjerujem da ćete detaljno razmotriti a evo to je da se u članku 9. stavku dva u podstavku 7. uvrsti na kraju kada se govori da će HRT-a posebno osobito prilagođavati provodi itd. suproizvoditi programa o osobama s invaliditetom da se doda još na kraju da će i poticati prevođenje programa ne samo ovih. Zato objašnjavam ovo gospodine ministre jer sam napisala programa, dakle ne samo ovih o kojima se ovdje govori nego svih programa, ali poticati prevođenje tih programa na hrvatski znakovni jezik. To je ono što Hrvatski savez gluhih i nagluhih osoba već desetljećima moli i ja vjerujem da ćete detaljno razmotriti amandman i da ćete ga u konačnici prihvatiti. Unaprijed vam oni zahvaljuju jer to za gluhe osobe nešto što je izuzetno važno, to je njihov prozor u svijet a to nas obvezuje i konvencija o kojoj sam govorila, to nas obvezuju naši nacionalni dokumenti, strategija na nacionalnom nivou da medije i sve informacije i sve vijesti učinimo dostupnim osobama sa invaliditetom. Naravno imamo razumijevanja kada ovdje na samom početku zakona kada u članku 6. stavku 2. govorimo o kako moramo postupno dostupnim audiovizualne medijske usluge osobama sa oštećenjem sluha i vida. To se odnosi na razumnu prilagodbu i vjerujemo da će ljudi na HRT-a koji već govore od kako smo prešli na digitalni sustav, da će i sve ovo biti daleko jednostavnije i da neće trebati toliko financijskih sredstava o kojima se prije govorilo. U svakom slučaju evo ja na kraju ove rasprave želim reći kako podržavam ovaj zakon, zato što smatram da će on u cjelini naravno zajedno sa prihvaćenim amandmanima u što ne sumnjam gospodine ministre da ćete detaljno razmotriti i prihvatiti veći broj amandmana koji su predloženi. Dakle, da će ovaj zakon zajedno sa amandmanima sasvim sigurno učiniti Hrvatsku televiziju javnim servisom koji će biti još dostupniji, još kvalitetniji, još dostupniji svim građanima RH i kako je rekao kolega Bagarić i svim onim Hrvatima izvan domovine. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepo. Imamo jednu repliku kolegica Neda Klarić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolegice Lukačić meni je zapravo bilo jako ugodno slušati vašu pojedinačnu raspravu jer ste zasigurno odaslali poruku u ime svih osoba sa invaliditetom u konačnici o njihovoj boljoj kvaliteti življenja. Jednako kao što sam uvjerena kao što smo svi mogli pročitati da je ovo rezultat široke javne stručne rasprave niza tribina okruglih stolova, stručnih rasprava koje su doprinijeli ovako kvalitetnom zakonu. Ali bih jednako tako željela kazati da je i na drugim područjima rekla bih humanog pristupa življenju, jer sve što radimo, radimo na tom planu da bude nama ljudima dostupnije, ugodnije i da u konačnici svi budemo imati više koristi. I imam osobnu potrebu zahvaliti se također ljudima sa HTV kada jasno promiču svijest o sprečavanju nasilja u obitelji, nasilja među djecom i mladima, nad djecom i mladima, jednako kao što moram reći da svaka čast za sve javne pozive za sudjelovanjem u humanitarnim akacijama, jer je to svakako doprinos kvaliteti svih nas gledatelja u Hrvatskoj. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepo kolegice Klarić. Nema prijave odgovora na repliku, pa idemo dalje sa raspravom. Kolega Krunoslav Markovinović.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo danas je stvarno svečarska atmosfera. Nevjerojatno se svi slažemo. Donosimo izuzetno važan zakon o HRT-a i ipak na početku moram iskoristi priliku i pohvaliti i ministra i ove ljude koji su uz njega i gospođicu Ninu Obuljen koji su prošli sve i svašta, okrugle stolove i ne znam svih vrsta okruglih stolova, gdje su im i sugerirali puno dobrih stvari ali su ih i izvrijeđali. Dakle, bilo je svega i svačega egzibicionizma i slično i puno njihove dobre volje da zajedno s klubovima, nekoliko klubova koji sudjeluju u usuglašavanju amandmana da postignemo ovo što je sada pred nama. Dakle, ovaj zakon koji ćemo pretpostavljam svi podržati i koji bi bitno trebao promijeniti situaciju na HRT-a. to svi očekujemo. Jer ne bih se baš složio s kolegom danas vrlo citiranim kolegom Bagarićem koji govori ili će televizija biti dobra ili je neće biti. Ne bih se složio. Godinama već imamo televiziju koja nije ne znam kako dobra, pa se drži vrlo čvrsto. A držala bi se i puno čvršće da nije bilo rasipnosti bivših uprava koji su zapravo doveli televiziju u gubitke u manjkove, bilo je svega i svačega tamo po svim linijama, zarade i mislim dovoljno argumenata da kažemo da žilavost ne ovisi o zakonu. Ovaj zakon donosi malo definira stvari što je dobro, prije svega financiranje. Dvojno financiranje, ali sa dvojnim računovodstvom da se točno zna što se radi iz kojeg dijela, jer ljudi nerado daju pristojbu koju moraju dati, ako ne dobiju ono što hoće. A to znači da uz educiranje i uz sve one vrijednosti, tradicionalne vrijednosti naroda koje televizija mora dati, mora ljudima prikazivati, normalno da treba ići zabava i pjesma i sve ostalo, ali i kvalitetan informativni program. Ovdje HRT-u moramo poprilično spašavati jer čini mi se da joj konkurencija donosi velike gubitke, što se tiče informativnog programa i gledanosti i krajnje je vrijeme da se ipak malo ljudi zamislite koji na tome rade. Posebno ovih dana uz to što uvijek hvalim radio, dakle onaj radijski dio HRT-e gdje ima izuzetno zanimljive emisije koje svi rado slušamo, pogotovo ujutro kad putujemo na posao, dakle ona od pola 8 do 8, od 8 do 9, ali neke stvari uz sve pohvale su mi neshvatljive. Prije tjedan dana bila je gošća anonimna sindikalistica. Cijeli sat je pričala uporno protiv prije svega Hrvatskoga sabora u smislu ja doduše nisam ne znam kako obrazovana, ali pročitam koju, tu i tamo nešto pročitam, ali oni u Saboru što se tiče inteligencije sami su rekli koliko košta kilogram mozga, a što se tiče poštenja sami su rekli tko je jamio, jamio. Cijeli sat je urednik joj klimao glavom, davao joj skroz za pravo to što priča. I dobro ajde, bilo pa prošlo. Da danas ponovo ujutro ista sindikalistica ovaj put na telefonu, a ne u studiju opet udara na sve moguće načine po Saboru. Neshvatljivo je da ljudi ako biraju sugovornike da moraju izabrati samo one koji žestoko se okomljuju na nas koji zapravo donosimo Zakon o Hrvatskoj radioteleviziji i ne vjerujem da se to dogodilo slučajno. Dakle uz toliko podcjenjivanja, uz toliko pljuvanja po svima onima koji itekako dobro rade ovdje unatoč svim pričama. Lako je snimit Sabor ujutro u pola 9 ili pola 10, bilo je i tog isto da u pol 9 je snimljeno prije početka rada pa je rekla prazno ili u pola 10, ajde pogotovo ako neki klub još zasjeda, Sabor je prazan itd., nitko ništa ne radi. Lako je to reći, ali odgovornost Hrvatskoga sabora je velika i kod donošenja svih zakona i mislim da se tu puno i marljivo radi po odborima i ovdje, ali također odgovornost velika je i kod ovog zakona, a ovaj zakon je napravljen dobro. Prošli zakon imao je svoj rok trajanja, on je prošao. Očito posljednjih godina ništa više nije funkcioniralo jer je evo problem Programskog vijeća neizabiranje, a tu je bilo i puno politike, namjerno nećemo naše da ne bi bio kvorum pa ćemo optužit vas da nas blokirate i slično. Dakle, to su igre koje su evo u predizbornoj godini moglo bi se reći, neću reći normalne, ali shvatljive. A mislim da je ovaj način biranja Programskog vijeća, Nadzornog odbora i dalje da će, sličan je, ali vjerujem da će se naći dovoljno razuma da zapravo to obavimo dobro pogotovo na Odboru za informiranje i da se u puno tog složimo, a ono što je najvažnije da se složimo da televizija bude javna. Dakle ne stranačka nego javna, da to bude shvatljivo svima, da bude ravnopravna za sve stranke jer ja znam da je bio preventivni napad SDP-a da zakon ne valja, prvo čitanje i slično jer su se bojali izgubit svoju privilegiranu poziciju na Hrvatskoj radioteleviziji. To mi je bilo normalno, shvatljivo, ali vjerujem da toga više neće biti i da će i naši kolege iz oporbe, a i mi shvatiti da samo javna televizija, dakle televizija u kojoj će ravnopravno svi sudjelovati, imati pravo reći da će biti i gledana televizija. Sam kvalitet, teško je reći o kvalitetu. Bilo je, ja se sjećam prije 5, 6 godina nije bila nijedna zabavna emisija, nije bilo tamburaša, nije bilo folklora, ničeg nije bilo. Dakle, jedno sivilo koje smo evo mi upravo i ovdje u Saboru žestoko kritizirali i rekli zapravo da se moramo vratiti svojim korijenima i svemu onom što zapravo ljudi moraju, moraju dobiti da bi se osjećali dobro, potakli i to se promijenilo. Međutim ono što još malo mi je neshvatljivo, ja znam da je situacija na televiziji izuzetno loša i da to je vjerojatno razlog cijelog ovog sivila, crnila, pesimizma u televizijskim programima, televizijskim emisijama. Jer zašto svaka emisija počinje katastrofom, to ne znam po koji put pričam ovdje u Saboru. Svaka informativna emisija uvijek ako nema ovdje katastrofe, a ima je u Pakistanu, Indiji, Kini, uvijek neka katastrofa postoji koja će biti udarna vijest. Jasno, danas u ovom svijetu u kojem živimo svaka vijest je za par minuta ovdje na svim serverima, dakle može se naći, pokupiti. Ali zašto malo nismo i optimisti, jer mislim da optimizam ipak ne škodi nijednoj stranci pa ni oporbi, jer i oporba ako bude išla samo sa crnilom nisam siguran da baš svi vole crnilo. Sipa sindrom, ono što sam rekao i prije, baš nije ne znam kako ugodan pa vjerujem da to tako neće biti. Dakle, pozitivni pokazatelji svi mogući sakrivaju se ili odmah imate na jednog čovjeka koji kaže nešto pozitivno odmah se nađu tri čovjeka koji će govorit negativno. Jasno da ovdje ima jako puno i namještanja svih mogućih jer se snime po 20 ljudi pa se izabere troje, četvero. I nije mi jasno zašto urednici misle da ljudi vole isključivo crnu kroniku. To je ono što se događa i po tisku, ne samo televiziji i vjerujem da će se i tu situacija popraviti. Opet se vraćamo na informativni program, ali moram eto pohvaliti čitav niz emisija i dokumentarnih emisija i kvalitetnih zabavnih emisija koje su na Hrvatskoj radioteleviziji i dobro je da to Programsko vijeće podrži. Znam da ne može određivat što će biti, ali malo podrške uvijek dobro dođe. I vjerujem da u cijeloj ovoj situaciji da sve ipak može biti drugačije i bolje, pa neka upravo ovaj zakon evo s naše strane bude poticaj Hrvatskoj radioteleviziji da počnu drugačije razmišljat. Znam da u ovom trenutku privremena uprava ima strahovito puno problema, mora rješavati svoje kadrove u okviru zakona mora rješavati. Evo čuli smo još danas, možda među ovima honorarcima koji su otišli ima onih koji vrlo kvalitetno rade i među onima koji su ostali ima onih koji se dugo šlepaju ili ih uopće nema ili ništa ne rade ili loše rade pa jedan fini balans bilo bi dobro napraviti upravo radi kvalitete programa. Dakle još jedanput evo pohvala ministarstvu, pohvala ministru za puno strpljenja jer je morao saslušati mnoge od nas. Evo i ovaj zakon stvarno mislim da je jedan od rijetkih zakona o kojem ipak svi zajedno govorimo sve najbolje. Hvala.
Hvala. Imamo sada prijavljene četiri replike. Najprije kolegica Šuica.
Ja bih se htjela samo kratko osvrnuti na ovo što je rekao gospodin Markovinović, pa nije baš, ne slažem se baš da nije bilo folklora i toga, pa "Lijepom našom" imamo već godinama, to ste nešto preskočili. Drugo, očito i ljudi koji rade na televiziji, koji su stručni poznaju psihologiju čovjeka pa znaju da ljudi vole ponekad čuti ove lošije, crne vijesti, a morate voditi računa o tome da i oni vode računa o gledanosti, da je to vrlo važna gledanost, mogu postići jedino na taj način. Međutim, ono zbog čega sam se javila je pohvaliti gospodina ministra Biškupića i njegov tim zbog strpljivosti i načina na koji su vodili ovu javnu raspravu cijelu godinu dana. Posebno bih željela spomenuti ulogu mlade gospođice Nine Obuljen koja je na svim odborima bila i koja nam je to sve krasno objasnila, danas nažalost je spriječena biti tu. Zato želim da se zna da je ona uložila također dosta truda u ove sve okrugle stolove i javnu raspravu i sve ono što je tražila javnost, dakle vrlo je transparentan bio proces koji se vodio. A što se tiče bivših uprava i njihove rastrošnosti očito smo to ovim zakonom ćemo to prevladati. Isto tako je vrlo važan način na koji će se birati Programsko vijeće i Nadzorni odbor i neće nitko imati dvotrećinsku većinu ako sam dobro razumjela iz čega proizlazi da ćemo morati doći do konsenzusa i da će program biti sve bolji i bolji, da jako dobro napredujemo. Želim se osvrnuti na rasprave gospodina Bagarića i gospođe Lukačić. Mislim da je važno da se o ovome povede računa da Hrvati izvan Hrvatske također budu dobro zastupljeni, a i da vodimo i računa o osobama sa invaliditetom jer je to također vrlo važno za sveukupnu sliku Hrvatske.
Hvala. Odgovor na repliku, kolega Markovinović.
Pa evo moram reći kolegici da ipak nije u pravu jer bila je jedna po nekoliko godina pauza i od emisije Lijepom našom i slično. Ali dobro, dosta tog mi zlopamtila, svašta pamtimo pa onda tako ispadne. A što se tiče uprave govorili smo malo o upravi. Moram reći da je uprava dobro funkcionirala. Radili su vanjski program, pa su onda prodavali to sami sebi i to je dosta dobro ali i skupo bilo. Pa sad o kvalitetu teško je govorit. Hvala.
Hvala. Kolega Bagarić, replika.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Naš Kruno kad god govori i kad u dijelovima njegovog govora se naslažem meni se sviđa kako on govori i podupirem ovo njegovo govorenje o Hrvatskoj radioteleviziji. Međutim, samo jedan odgovor moj na ono kvalitetna, nekvalitetna Hrvatska radiotelevizija. Do sada je opstajala zahvaljujući sigurnim izvorima financiranja i zapravo nikakvome nadzoru. Međutim, sada člankom 13. hrvatska će Vlada potpisivati ugovor sa Hrvatskom radiotelevizijom i neće potpisati ugovor ukoliko ta televizija se ne obveže na kvalitetan program i na provođenje svih onih obveza koje se trebaju onda ispoštivati. Prema tome, stvarno vjerujem da je budućnost Hrvatske radiotelevizije, nadamo se da će biti takva, da će biti kvalitetna i da će opstati. U protivnom vjerujem da neće opstati. Također slažem se s vama kada ste govorili o sivilu koje doista prevlađuje na Hrvatskoj radioteleviziji i evo molim, nadam se da će netko doista podići malo više optimizma i voditi brigu o tome. S druge strane, sjetimo se svi one jedne vijesti o vuku koji je upao u bunar. Pa i to je zanimljiva vijest. Međutim, vijest u prvome dnevniku da bude na taj način prikazana dok recimo jedan narod u susjednoj državi, naš narod u ratu prepolovljen s tendencijom nestanka ispada da na Hrvatskoj radioteleviziji gotovo nikoga ne zanima. To je doista nedopustivo.
Hvala. Odgovor na repliku Kruno Markovinović.
Pa evo, točno je da će Hrvatska radiotelevizija potpisivati ugovor i da konačno je to neki osigurač, dakle nešto da će program biti kvalitetan ili bar pokušaj kvalitetan. Ali ja vjerujem u struku, prema tome bit će kvalitetan. Što se tiče udarnih vijesti ne znam vuku i onom ostalom teško je govoriti, ali je činjenica da Hrvatska radiotelevizija itekako mora voditi brigu o Hrvatima izvan Hrvatske jer tim prije zapravo što je i gledana recimo i u Bosni i Hercegovini, u Vojvodini. Dakle, vrlo gledana i rado gledana ono što čujem od ovih ljudi i mislim da je to posao koji se ne smije zanemariti i o kojem treba voditi brigu. I upravo u tom osiguraču budućem treba jasno i glasno to navesti. Dakle, očekujem od vas da zapravo vodite brigu i o našim evo Hrvatima izvan domovine.
Hvala. Dalje se za repliku javila kolegica Marijana Petir.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Markovinoviću vi ste u svojoj raspravi spominjali neke odnose i situacije na Hrvatskoj radioteleviziji i moram reći kao i u drugim profesijama i na drugim radnim mjestima u svakom žitu ima kukolja, pa tako logično da ima i na HTV-u. No, rekla bih da na HTV-u ima i sjajnih emisija i sjajnih novinara i svakom tko radi dobro bilo u novinarstvu, bilo u politici, bio u bilo kojoj drugoj profesiji za to treba odati priznanje. Sigurno da ima i onih situacija koje nisu dobre i mi smo ih već iznosili kad smo raspravljali o ovom Zakonu i o Izvješću o radu HRT-a. Naravno da one ne dobre situacije su najvidljivije u informativnom programu jer nas najviše zanimaju nas i cjelokupnu hrvatsku javnost. I sigurno je da na njih treba reagirati i da bi trebali reagirati oni koji su najodgovorniji, koji za to dobivaju plaće i to vrlo visoke plaće koje su puno veće od zastupničkih plaća, koji imaju službene automobile i kartice za razliku od saborskih zastupnika i da u takvim situacijama kakve ste vi spomenuli kad je riječ o gospođi sindikalistici koja proziva zastupnike da su neznalice, a sama priznaje da nije bila u stanju završiti fakultet za razliku od većine zastupnika koji imaju fakultet, neki doktorate, neki i dva fakulteta. Isto tako, ona govori u tim emisijama da zastupnici i političari su neradnici, a koliko znam nedavno se upisala u jednu političku stranku. Dakle, u takvim situacijama sigurno da je na voditelju da bude korektan i da reagira i da zaštiti dignitet posebno onih kojih nema u studiju i koji se ne mogu braniti.
Odgovor gospodin Markovinović.
Pa evo hvala kolegici što je evo prokomentirala ono što sam ja rekao sa jasno sve ovo što bi trebalo i kako bi trebalo biti. Ali činjenica je da sam ovo morao reći, neke stvari reći, jer u posljednje vrijeme neutemeljeni napadi na Hrvatski sabor stvarno već prelaze svu granicu. Ja znam da su, evo da je ovaj narod dugo bio bez svoje države, predugo bio i bez svoje vlasti i što ja velim neki kmetski geni su se prošvercali do dana današnjeg. Ali je činjenica da bez obzira tko bio na vlasti, koja stranka bila na vlasti da nevjerojatno kako ljudi ne vole vlastitu vlast u vlastitoj državi. I baš zato mislim, proći će neko vrijeme. Ljudi će shvatiti da imaju svoju državu i da im ne bi bio nitko bolji ni iz zemalja po kojoj su svojevremeno išli u povijesti, obišli su ne znam po cijeloj Europi traže nekog tko će im vladati, ni sami nisu mogli dogovoriti. Jel'? Što se tiče gospođe sindikalistice ne čudim se, pazite što priča te priče. Ima svoje viđenje, ali se čudim onima koji joj u desetak dana dva puta omogućuju da vjerojatno u najslušanijoj radio emisiji udara toliko neugodno, nekulturno, nepristojno po hrvatskom Parlamentu da to vjerojatno ni u neprijateljskom Parlamentu nitko ne bi pričao. Hvala.
A valjda ima žena ambicije! Idemo mi dalje sa replikama. Uvažena kolegica Suzana Bilić Vardić.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Kolega Markovinoviću, podržavam i slažem se kao nadam se i većina nazočnih u ovoj sabornici, s vašim stavom da javna televizija bude javni servis građana i to kao javna ustanova koju Republika Hrvatska obvezuje na obavljanje djelatnosti pružanja javnih radiodifuzijskih usluga. Međutim što reći danas kad jedan kolega, i zanima me vaše mišljenje, kad jedan kolega definirajući i određujući odnos svoje stranke prema javnoj televiziji i radiju, kaže da je taj odnos jako poznat, pa onda istu tu javnu televiziju naziva izbornim plijenom kojim se oni nisu mogli, kojim su se oni mogli ali evo nisu koristili. Tom kolegi i njegovoj stranci, zanima me vaše mišljenje, ja osobno želim da i sljedeći mandat ostane na mjestu predsjednika Odbora za informiranje, informatizaciju i medije, ma što on o tome mislio. Ili kolega Markovinoviću, što mislite kad, o programima, odnosno o emisijama koje Hrvatska radiotelevizija kao javni servis emitira u kasne večernje sate, u kojima uz četvoricu gostiju i voditelj ili voditeljica, nije važno neću govoriti o decidiranoj, iznosi svoj osobni stav priklanjajući se jednoj ili drugoj opciji. Što reći na jednom od okruglih stolova, odnosno javnih rasprava koje su bile u tijeku izrade konačnoga prijedloga zakona o HRT-u, kad jedan od urednika na Hrvatskoj radioteleviziji izjavi da na televiziji ima korupcije i ostane živ, jer ja nakon toga nisam vidjela, iako sam pitala vršitelja dužnosti koje su aktivnosti ne protiv urednika, nego zbog onoga što je on izjavio poduzete.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, kolega Kruno Markovinović.
Evo kolegice možda da krenemo od ovog, na kraju dakle od tužbe prema našem kolegu, televizije, prema našem kolegu Kajinu, koji je evo rekao da na televiziji ima emisija koje su kupljene i slično, ne ulazim u to ima ili nema, ali čini mi se da ima dobre izvore s televizije, jer puno stvari je rekao i točnih u svojim raspravama, ali mislim da je to presedan u Hrvatskom saboru, da netko za riječ izgovorenu u Saboru tuži ovaj put zaobilazno, dakle naknadom štete, jer na kraju mi nećemo više smjeti pričati o ničemu, ni o kriminalu u bilo kojoj firmi, a svaka od tih firmi ima dovoljno novaca da unajmi vrsne odvjetnike koji će tužiti zastupnike za štetu, jer svaka riječ naša može nekom načiniti štetu, a najviše štetočinama koji zapravo imaju najviše novaca i koji najviše mogu naškoditi upravo zastupnicima za izgovorenu riječ. I ovdje Hrvatska radiotelevizija mislim da nije trebala biti primjer onog što nadam se da sud neće uvažiti, pa makar i Ustavni sud na kraju priče, jer to je jedan od ružnih načina obračuna sa onima koji kažu često, i misle drugačije, koji često kažu istinu.
Hvala lijepo. Na redu je za raspravu uvaženi kolega zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite doktore.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, državni tajnici, kolegice i kolege. Zakon koji je pred nama opsežna i opširna su kolegice i kolege već opisali, pa ću ja govoriti zapravo više o potrebi donošenja ovog zakona, nego o njegovim sastavnicama. Zašto je zakon potreban? Zašto je nužan? Zašto dolazi u zadnji trenutak? Zato da ispravi tešku kroničnu hrvatsku bolest koja se zove Hrvatska radiotelevizija. Ta bolest ima dva velika teška simptoma. Jedan je financijski, a drugi je programski, pa ću govoriti i o jednom i o drugom, jer mislim da ovaj zakon otvara put za izlječenje i jednog i drugog teškog simptoma. Hrvatska radiotelevizija u financijskom smislu još uvijek jedan socijalistički mastodont koji siše na slamku iz svih džepova naših građanki i građana i svake godine isiše milijardu i 200 milijuna kuna, uz to zaradi još jedno 200 do 250 milijuna svojih, na svojim aktivnostima. Što za tih milijardu i 200 milijuna kuna daje? Trebali bi davati program javne televizije, no oni taj program na žalost ne daju, jer razlika programa javne televizije HRT-a i komercijalnih programa praktično ne postoji, u najvećem broju redakcija. Nekoliko riječi o njihovom financiranju, odnosno o načinu gospodarenja s našim novcem, s novcem hrvatskih građanki i građana. Prije svega ima ih 3 i pol tisuće plus 300 honoraraca koje nova uprava sad pokušava riješiti, 3 i pol tisuće na dva programa i zaradio, kad se usporedi sa satima programa komercijalne televizije njih je otprilike na jednu minutu programa 3 do 5 puta više nego na komercijalnim televizijama. Program bi dakle morao biti 3 do 5 puta bolji, na žalost nije. Plaće na Hrvatskoj radioteleviziji, menadžerski ugovori su tajna, javna televizija ima tajne menadžerske ugovore. Pa ono što znamo ne dobivamo iz izvješća HRT-a ovom Saboru, koji je njihovo nadzorno tijelo, nego čitamo samo u novinama, kako nisu demantirane ja u njih vjerujem. Npr. bivši glavni ravnatelj gospodin Vanja Sutlić imao je menadžerski ugovor, istekao mu je mandat, ali mu nije istekao ugovor, nego će on još 5 godina po pisanju medija dobivati plaću glavnog ravnatelja, i zaboravit će da je to već bio, a dobivat će tu plaću. Zašto? Jer je novac pao s neba, pa što nas briga nismo ga zaradili, došao je iz vaših džepova, trošimo ga. Isti je gospodin imao navodno 11 pomoćnika, i njihovi ugovori će im dati plaću još sljedećih 5 godina, nekima i više ako su mlađi, iako više nisu pomoćnici, i zaboravit će da su bili pomoćnici, ali nećeš zaboraviti na lijepe velike novce. Menadžerski ugovori im osiguravaju, kad im istekne mandat i velike odštete, jer su tako dobro radili da im hrvatski građani još plaćaju, … [[Ne razumije se.]] plaćaju zato što su otišli, a ne zato što su dobro radili. Kaže u novinama elektronička kontrola ulaza pokazala je da 300 zaposlenika mjesecima nisu uopće prošli kroz vrata HRT-a, ne oni koji rade na terenu, ti se uredno javljaju jer rade, ovi ne rade ni na terenu, ni u HRT-u, ne moraju čak više doći ni po plaću jer se ona šalje elektroničkim putem na njihove bankovne račune. Televizija posluje s gubicima, ali se plaće ne smanjuju. Televizija grca u dugovima, ali se broj zaposlenika ne smanjuje. Kada smo upozoravali na to u prethodnim raspravama, povodom izvješća HRT-a i kada smo im uskratili pozitivno mišljenje, odlazili su iz ovih klupa smijući se, jer negativno mišljenje njima ne znači apsolutno ništa. Čak su ih neki političari i štitili. Recimo sjećam se kada smo prije par godina uskratili njihovo mišljenje, dakle odbili smo ga. Tadašnji predsjednik Mesić je rekao – u Saboru su govorile sile tame. Sile tame smo bili mi koji smo prokazivali što se tamo događa. Nadam se da će USKOK i policija i Financijska inspekcija koji su tamo pokazati da nismo bili sile tame nego da smo bili sile svjetla u tom tunelu. Neću više o financijama jer će nadam se uskoro rezultati i nova uprava koja je počela dobro čistiti te nepravilnosti izaći van sa podacima. Ali, moram reći nešto o ulozi javne televizije. Javna televizija bi prije svega trebala imati program čija je svrha, čiji je cilj i čija je namjena štititi nacionalne interese. To je razlika između javne televizije i komercijalnih koja može štititi interese svog principala, svog vlasnika u drugoj državi. Ako ga hoćeš gledat gledati ćeš ga, ako ne, ne. Ali, javnu televiziju mi plaćamo da štiti naše nacionalne interese. Kako to ona čini? Najbolje ćete vidjeti u informativnim emisijama. Po informativnim emisijama najčešće centralni Dnevnik HRT-a izgleda kao da je snimljen u nekoj četvrtoj ili petoj zemlji. Jer po tom Dnevniku vi ne možete vidjeti čije nacionalne interese taj Dnevnik štiti. Recimo neki dan voditelj tog Dnevnika radi intervju sa predsjednikom susjedne zemlje i tako kritički govori o svojoj Vladi da predsjednik te zemlje njega ispravlja i kaže – ne ja pratim rad vaše Vlade i vaša Vlada dobro radi u toj gospodarskoj krizi. Predsjednik druge zemlje štiti nacionalne interese Hrvatske na našoj nacionalnoj televiziji pokraj našeg voditelja Dnevnika. Ili npr. kad isti voditelj Dnevnika razgovarajući sa prinudnim upraviteljem jedne tvrtke kaže – vi bi mogli biti i premijer u Hrvatskoj pa da spriječite Hrvatsku koja je pred bankrotom, a sugovornik mu lijepo kaže – ali ja sam gospodarstvenik, razumijem se u to, Hrvatska vam nije pred bankrotom. Taj voditelj ne štiti nacionalne interese, možda, ali neke druge nacije i neke druge zemlje. Ili kad npr. neki dan hrvatski predstavnici zatvore 3 poglavlja nakon 10 godina teškog pregovaranja u kojem je sudjelovalo 100-ine i 100-ine ljudi i u ta 3 poglavlja postignemo 3 velika uspjeha. Prvo, 7-godišnja odgoda o prodaji zemlje + mogućnost da se produži na 3 godine. To još nitko nije postigao u Europi. Nijedan kandidat za EU. Ili npr. moratorij za prodaju strancima naših morskih prijevozničkih linija. Ili npr. uvođenje hrvatskog jezika kao službenog. Što mislite na nacionalnoj, javnoj televiziji koja je to vijest po redu bila? Kladit ćete se da je bila prva. Ne, to je bila jedanaesta vijest po redu. Jedanaesta vijest nakon više godina truda, velikog dijela Vlade, stručnjaka, pozicije i opozicije, nacionalni interes ne razlikuje poziciju i opoziciju. Ali, nacionalna televizija ne razlikuje nacionalni interes od internacionalnog interesa. Mogao bih nabrajati ovakvih teških, ja bih rekao, povreda poštivanja nacionalnog interesa. Vremena nema pa ću spomenuti još samo da je na centralnom Dnevniku gospodin urednik o kojem je riječ, a čije ime neću izgovoriti da me ne tuže sudu, jer najnovija je praksa da televizija tuži zastupnike sudu, kada je taj gospodin najvećem poslodavcu u Hrvatskoj lažno optužio ga je da ne plaća doprinose i da ne plaća svojim poslovnim partnerima. Što to gospodarski znači? Jel to nacionalni interes uništiti najjačeg poslodavca u Hrvatskoj? Ja se nadam da će prema novom zakonu, nova upravna struktura pronaći adekvatnu terapiju, a usuđujem se reći neka to bude sankcija za takve urednike koji ne štite nacionalne interese. I koji je rezultat takvog HRT nacionalnog programa vidimo u gledanosti. Moram vam pročitati ono što ćete teško naći u medijima jer je zabrana da se objavljuju podaci. Centralni Dnevnik HTV-a čija minuta košta 3 puta više od 1 minute Dnevnika konkurencije, taj centralni Dnevnik pao je u gledanosti na 12,5% za vrijeme kada Nova tv ima 14,6% i kad ga je pretekla i jedna mala RTL ima također preko 12%. Ili ciljna populacija između 18 i 49 godina, to je ona koja je zapravo i najveći potrošač zbog čega se i reklame onda plaćaju. U ciljnoj populaciji je centralni Dnevnik gledan sa 6,9%, a npr. Nove tv sa 11%. Vjerujem da će novi sustav koji postavlja uspravnicu nadzora nad trošenjem novca, vjerujem da će novo Programsko vijeće postaviti kriterije nacionalnog interesa i da će konačno početi i sankcije. A do onda trpimo ovakav HRT i vjerujmo da će ovaj zakon zaživjeti i da će biti dobro terapeutsko sredstvo za ovu tešku kroničnu bolest koja se zove HRT. Hvala.
Hvala. Imamo prijavljenu jednu repliku. Uvaženi kolega Kulušić. Izvolite kolega.
Kolega Hebrang apsolutno se slažem sa vašom raspravom, ali ponukalo me kad ste pričali o ulozi javne televizije jedan primjer od prije 10-ak dana u Drnišu i Kninu se potpisivao ugovor od 22 milijuna eura za odvodnju Drniša i Knina i to Hrvatska televizija ni u jednom trenutku nije dala sebi za pravo, ne za pravo nego to bi trebalo bit obaveza, za važnost toga ugovora u ova krizna vremena da 170 milijuna kuna u Drnišu i Kninu za odvodnju da to bude u prvom Dnevniku, a to je jedan od milijun drugih primjera. A ono što je kolega Bagarić rekao izgleda da je veći javni interes, da je vuk upao u bunar nego da se negdje investiralo 170 milijuna kuna. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku, kolega Hebrang.
Hvala lijepo. Evo, kolega je dao jedan izvanredni primjer, što znači infrastruktura u Drnišu prema vuku koji je upao u bunar. I sad bi se pitali, a zašto je važniji vuk od Drnišana, zašto je važniji bunar od infrastrukture? Pa odgovor je vrlo jednostavan. Važniji je zbog toga što slijepci prave program, a slijepi su politički, slijepi su nacionalno, slijepi su stručno, slijepi su profesionalno. I vjerujem da će ovaj zakon im otvoriti oči.
Hvala. Dalje za raspravu se javio uvaženi kolega Jerko Rošin. Izvolite kolega Rošin.
Hvala gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospodine ministre sa suradnicima i ova hrvatska javnost koja nas gleda preko malih ekrana još uvijek. Ja bih započeo samo jednim komplimentom u odnosu na zakon koji je napisan vrlo profesionalno i predviđajući mnogo toga što bi trebalo osigurati dobar rad javne televizije. Pohvalio bih samo nazočnost ministra, jel tako, nemamo baš uobičajeno da nam ministri brane zakone koje donose. Pa u tom smislu s moje strane zahvala. Ali bih rekao da su zakoni načelno samo pretpostavke su dobrog rada, zakon ne garantira ni stručnost, ni profesionalnost ni urednost, ni sastav vijesti itd. i praksa često puta ne odražava ono što je zakonom bilo predviđeno. Odnosno zakoni najčešće ne reguliraju što se događa onda ono što je zakonom predviđeno baš tako i ne događa. No, međutim složenost problema javne televizije je puno veća od samog jednog programa ili jednog urednika, mada ne mislim da to nije bitno dapače, nego bih htio kazati da zapravo mi još nismo svjesni digitalne revolucije koja ne znači samo promjenu tehnologije drugačijeg emitiranja programa od analognog na digitalni, već je to više jedna i globalna promjena društva u cjelini. I ta se promjena događa jednom brzinom koja još u povijesti nije zabilježena. S ovim želim kazati da je prilagodba i onih koji na tome profesionalno rade i nas koji tome pristupamo kao konzekventni na određeni način je vrlo velika i da sama činjenica da je brzina dostupnosti vijesti koja se istodobno događa u nekom svijetu, u istom trenutku mi je imamo ovdje, čak sa jednog medija imamo ga prenesenog na drugi medij pokazuje što ta digitalna revolucija u svijetu danas znači. No naša je tema javna televizija, Zakon je o javnoj televiziji HRT-a i kada bi govorili što načelno javna televizija treba značiti onda bi kazali da je na neki način njen zaštitni znak bi trebalo biti informacija i kultura, a kultura ne samo kao širenje informacija iz kulture nego i obrazovanje koje dovodi do jedne kulture, dakle to bi trebao biti glavni interes. Nažalost, tome se danas suprotstavlja sasvim nešto drugo, a to je na temelju sve učestalijeg, sve jačeg i sve većeg idoliziranja tržišta. To je jedna šteta koja nastaje u kojoj se sve o čemu razgovaramo promatra kroz prizmu kako to prolazi na tržištu čime se praktički vulgariziraju odnosi između ljudi, između pojava na štetu etičnosti. U tom smislu komercijalne televizije koje svoju bazu nalaze u Americi odakle je sve to skupa pokrenuto, su razvili tu komercijalizaciju do savršenstva što mislim da komercijalne televizije ne trebaju i da nisu dobro došle, ali ovo ističem samo zato da bih razapeo taj napon između komercijalne i javne televizije da bi se sagledala različitost funkcije i namjene javne televizije u odnosu na komercijalnu televiziju. I ono što se u zadnje vrijeme cijelo vrijeme raspravlja o tome kolika je minutaža za reklame komercijalni dio s kojega se financira, a zapravo se ne govori o nečemu što je puno važnije i temeljnije kako je sastavljen program i što program sobom nosi, koje poruke nosi. Dakle, razgovaramo o komercijalizaciji javne televizije, mada smo svjesni da komercijalizacija vodi u te vulgarnosti o kojima sam govorio. Duhovita je ali zapravo licemjerna koliko god je duhovita izjava gospodina Silvia Barlusconia koji isto tako vladar određenog dijela komercijalnih televizija, koji je kazao da su zapravo vijesti čitavi program televizijski zapravo popunjavanje pauza između reklama, između propagande. To je vrlo ironično, cinično kako god hoćete riječ hoćete kazati, ali nažalost postoje sve češće istinito što znači da su mediji izgubili svoje temeljne vrijednosti davanja poruke i postali su sami po sebi svojevrsna roba. Ja bih vam rado pročitao jedan kratki citat jednog od teoretičara na televiziji koji je dao jednu gospodin se zove ... [[Govornik se ne razumije.]] koji je dao ispričavam se na ovom udaru u mikrofon, koji je dao puno misli važnih za poimanje funkcije javne televizije i on kaže: "Čimbenik informiranja šire javnosti koji je nekoć bio bit medija širenje informacija, obrazovanje kulture ustuknuo je pred pukom zabavom i razonodom pred neobuzdanom trivijalnošću". Reklamiranje bilo čega, pa makar vi u to vrijeme išli promišljati neku šaršu ili u zahod ili ne znam što dok te reklame traju, ali reklamiranje bilo čega, ostavljanje po strani bilo kakve obazrivosti prema diskreciji, tankoćutnosti, skromnosti u prirodi je današnje zabave. Naš oboljeli duh vremena smatra sve što se događa prikladnim za obznanjivanje u javnosti. Taj je štetan proces poznat pod nazivom puštanje van, što god vi o tom puštanju van mislili, neka vrsta praznoglavog pranja mozga. Društvo se okreće naglavce i onda se sjeti Sigmunda Freuda koji kaže: "Sigmund Freud je zapazio da je besramnost simptom slaboumnosti". Teške riječi ali izgleda da u tom Gerd Bacher ima pravo. Što god se tretira ne profitnim osuđeno je danas na propast. Ne samo mediji, već i sport, kultura, obrazovanje, zdravstvo, pa čak i ljudski odnosi i prijateljstva ako u njima nisu ugrađeni i materijalni ili politički interesi. Zapravo je tanka granica između kulture i barbarstva, a nigdje tanja nego u elektroničkim medijima. Pad kvalitete struke je očit, prisutan je i na Hrvatskoj televiziji ali i općenito ali brine nas naša Hrvatska televizija, što onda po zakonu ili po filozofiji dijalektike iz kvantitete u kvalitetu pokazuje što je manje kvaliteta potreban je veći broj ljudi da bi se ta kvaliteta dosegla. Jeli to znači da HTV ima previše uposlen broj ljudi u odnosu na kvalitetu koji bi htjela eventualno prezentirati. Priroda na niz primjera dokazuje da upravo tako da se povećanjem mase želi kompenzirati kvaliteta. No najgore to što će u multimedijsko doba i sama TV pogotovo javna prestati biti dominantan medij i gotovo će sasvim nestati u globalnoj megainudstriji. Izgledi za javnu TV nisu ružičasti to je sigurno i o tome treba ozbiljno govoriti. Politika problem javne televizije ne shvaća u suštini, jer da shvaća u suštini onda bi drugačije radila pa je zato primjer ovog zakona barem pokušaj da se institucionalno, zakonodavno postave neki okviri i uvjeti da bi praksa mogla biti bolja. Politika se bavi utjecajem, svi govorimo ili govori se kad političke stranke o tome govore, borbom za utjecaj na televiziji, a taj utjecaj na televiziji zaista može bit vrlo velik. Evo primjeri kolega koji su govorili, govorili su i o političkom i nacionalnom i profesionalnom utjecaju koji može biti vrlo negativan. Politika misli samo na danas, a danas zapravo znači živjeti u prošlosti. Da bi živjeli danas morali bi promišljat ono što nas u budućnosti čeka. Politika, mi u Saboru i svi ostali u prvom redu smo obavezni misliti o javnoj televiziji kao identitetu naroda, o tome je kolega Hebrang govorio. Hrvatska televizija mora promicati nacionalne interese i nacionalni identitet u svim aspektima koji to trebaju pokazati što znači da treba prenosit spoznaje o našoj zajedničkoj baštini i prenosit je iz prije u budućnost. Danas je javna televizija potrebnija nego ikad da bi sačuvali ove vrijednosti koje se prevelikom komercijalnošću tržišta kad vijesti i ono što se prikazuje postaju svojevrsna brza hrana, kao u gastronomiji brza hrana tako je to brze vijesti, medijska brza hrana. I zaključio bih vam, uz podržavanje potrebe za hrvatski znakovni jezik na televiziji, završio bih vam još jednim kratkim citatom istoga teoretičara televizije koji kaže: javna je televizija stoga u opasnosti zbog nehajnosti političke zajednice koja nije u stanju shvatiti da komercijalna medijska industrija nimalo ne mari za politička pitanja niti za opće dobro. Javna će televizija također postati svoj najveći, iako to ne želi, neprijatelj bude li i dalje brkala svoju funkciju s institucionalnim organizacijskim i korporacijskim identitetom. Nema nikakve svrhe u komercijalizaciji javne televizije jer konkurencija to može učiniti bez naplaćivanja dozvola. Zato mislim da treba vodit računa o svim načinima mogućeg financiranja televizije, ali da novac koji dobiju potroše na najbolji profesionalni način. Hvala lijepo.
Hvala, kolega Rošin. Dvije replike su prijavljene. Najprije uvaženi kolega zastupnik Hebrang, Izvolite.
Hvala lijepo. Pa kolega Rošin, moram reći da ste me zapanjili vašom informacijom da Hrvatska televizija prenosi ovu našu raspravu. Pa zar je moguće da toliko brinu o svojoj koži, a ne prenašaju raspravu kad ovdje govorimo o plaćama naših radnika, o nezaposlenosti, o problemima poljoprivrede, o mirovinama naših umirovljenika koji žive teško, mučno, kad govorimo o problemima naših mladih, o obrazovanju koje nije dostupno svakom. Onda se ne prenose te rasprave, a sada kad o svojoj koži brinu onda to prenose narodu da bi pokazali kakvi su. Ako je to istina da prenose onda mi je sad jasno i zašto su neke političke stranke izašle iz ove govornice, jer ne žele pred javnosti kritizirati Hrvatsku radioteleviziju budući da im ona ideološki ionako odgovara i podupire ih, indirektno naravno. Ali ipak moram zaključiti, a ne znam jel ćete se vi kolega složiti, ako doista prenose ovu raspravu zbog čuvanja svoje kože onda to više nije javno, to je ona jadno.
Kolega Rošin, odgovor na repliku. Izvolite.
Pa slažem se da ste iz te činjenice mogu izvlačit razni zaključci zašto Hrvatska televizija to prenosi i zašto smo i mi saborski zastupnici kad Hrvatska televizija prenosi sjednice aktivniji nego što bi bili inače jer je televizija na neki način i naša pozornica da se možemo javnosti obraćat sa porukama koje želimo da javnost čuje. Ali je u svakom slučaju, bez obzira na te konotacije ja sam zadovoljan da Hrvatska televizija prenosi raspravu o Hrvatskoj televiziji i da gledatelji mogu čuti što se o Hrvatskoj televiziji čuje ako nisu imali prigode od same televizije o tome čuti. Ali ono što sam htio istaknut to je različitost između komercijalnih i javnih televizija, ovaj put o HRT-u jer je njena funkcija puno odgovornija, veća i važnija od komercijalne televizije koja može biti onakva kako vlasnici te televizije žele. Hvala.
Hvala. I druga replika, uvaženi kolega Vukić. Izvolite, kolega.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Slušajući ove rasprave popodne o Zakonu o HRT-u da se lako zaključiti da je HDZ stranka koja želi urediti zakonsko stanje na javnoj televiziji i popraviti ga na bolje. Isto tako, da se zaključiti iz određenih rasprava da mi iz HDZ-a nismo zadovoljni stanjem na HRT-u. No gospodine Rošin, zabrinjava li vas, a i vas dragi ostali kolege, činjenica da je vrlo malo predstavnika oporbe u sabornici dok mi govorimo o Zakonu o HRT-u. I govori li to da su oni zadovoljni stanjem na HRT-u ili su u pravu oni građani koji kažu da je televizija SDP-ova pa su oni zadovoljni i ne treba im ova rasprava ili su možda otišli uređivati informativne emisije Hrvatske radiotelevizije.
Hvala. Odgovor na repliku, kolega Rošin.
Kolega Vukić, i vi ste konstatirali nešto što je evidentno, što se ne može, slika pokazuje taj odnos i zaključak bi bio upravo takav da netko tko ne sudjeluje u određenoj raspravi podržava stanje kakvo je. Prema tome, u tom smislu to je i ocjena i zakona da taj zakon njima nije potreban jer je onako kako je bilo do sad bilo sasvim zadovoljavajuće. To je već jedna politička dimenzija u odnosu na ono što sam razlikovao u svom govorenju između zakona i prakse jer zloupotreba medija koja je vrlo važna, isto tako kao što je važna i sloboda medija u … [[Govornik se ne razumije.]] smislu, tako zloupotreba medija u negativnom smislu govori da se mediji mogu izokrenut protiv nekoga, protiv nečega ili u svakom slučaju da mogu bit da nisu na korist onakovu kakva je pretpostavka zakonom bila predviđena. Zaista je iznenađujuće, ja neću govorit o zabrinjavajućoj situaciji jer oni sami znaju zašto su to tako učinili, ali je iznenađujuće da i u samoj raspravi i u nazočnosti u sabornici druge strane Sabora večeras nema. Hvala lijepa. … [[Upadica se ne razumije.]]
Hvala. Evo vidite što znači spomenuti prijenos, odmah se živnulo. Idemo dalje s raspravom. Kolega Goran Marić, vi ste na redu. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Poštovani ministre sa suradnikom, cijenjeni kolegice i kolege. Pa jedan od glavnih kriterija i mjerila razvijenosti jednog društva, društvenih odnosa je upravo i razvijenost i razina profesionalnost, razina subjektivnost, razina objektivnosti javne televizije. Po tome se mjeri i stanje u društvu. Kolega Vujić je ovdje kazao da HTV mora biti ili dobra ili je ne smije biti. HTV mora postojati i ne smije biti dobro nego mora biti izvrsno jer jedino tako može štititi nacionalne interese i samo zato, jedino tako i može odigrati svoju ulogu. A istina je da je proteklih godina sve bila samo ne izvrsna. Istina je prije da je mogla biti jedinica mjere za poslovni neuspjeh, za poslovni nered, a ako bismo to u jednu riječ kazali onda prije bismo rekli da je ona bila kaos jedan koji je vladao godinama i godinama tamo. Ali nije ni čudo tko je sve sjedio na čelnim mjestima i tko je sve upravljao od razno raznih neznalica, razno raznih hohštaflera, razno raznih pojedinaca koji su bili samo pozeri a ne ono, nisu činili ono što se od njih očekivalo. Ali ipak mora se naglasiti da je HTV-ovih proteklih 20 godina i odigrao jednu pozitivnu ulogu u društvu i ne smije se ni to zanemariti od rata na ovamo. Međutim, kad se raspravlja o HTV-u i svemu drugome treba imati na umu da svatko mjeri svojim metrom, svatko gleda iz svog kuta, svatko govori, razmišlja sa određenom dozom subjektivnosti, svatko sa različitim sklonostima, različitim i ukusima. Iako mi živimo svi pod istim nebom naši obzori su različiti. Zato je toliko i različitih primjedaba, različitih opaski, sugestija kako bismo ovaj zakon uredili i bilo ih je u prvom čitanju. Ima ih i danas. Nije ni čudo. Imao sam i ja dosta primjedbi. Neke su prihvaćene, neke nisu. I to je, niti je to čudno, a to je i dobro jer nemoguće je svima ugoditi i uzaludna je težnja svima ugoditi. Svatko onaj tko gradi kuću posluša sve tuđe savjete sagradi izvitoperenu kuću. Ali ja ću pokušati o HTV-u i o ovom prijedlogu zakona kazati nekoliko načelnih rečenica brineći se, brineći i vodeći računa o jednom temeljnom načelu da nikada ne bi smjela manjina terorizirati većinu. Siguran sam da će ovaj prijedlog zakona biti dobar okvir za mogućnost bolje, učinkovitije, profesionalnije, odgovornije Hrvatske radiotelevizije a hoće li to biti ovisi najviše o onima koji će biti izabrani u Programsko vijeće, u Nadzorni odbor i u upravu, o njima će ovisiti ponajviše i profesionalnost i uspješnost Hrvatske radiotelevizije. Mislim da emisije na HTV-u ne bi smjele biti ideološki obojene a ima ih. Primjerice, Latinica najavljuje sljedeću Latinicu i u najavi govori o gostima koji ne gostuju u emisiji, a ne najavljuje goste koji gostuju u emisiji. Najavljuje one koji su u prilozima, a kad se emisija emitira onda se montažom redoslijed mijenja govornika, pa onaj koji je govorio peti, u emisiji kad ide prikazivanje emisije ide prvi, a onaj tko je govorio prvi ide drugi i sve izmijeni. To nije slučajno i to se namjerno radi, a to je nedopustivo na Hrvatskoj radioteleviziji, na javnoj televiziji da se tako radi. Toliko puta sam vidio prilog iz Sabora kad se komentira nečija rasprava, a prikazuje se slika drugog pojedinca koji uopće u tom trenutku nije u Saboru, niti je taj dan dolazio u Sabor. Ni to nije slučajno, čak ni u sazivu prethodnom nije bio. I takvih slučajeva ima. Ako nije slučajno onda je to neprofesionalno, neodgovorno, krajnje neprimjereno ponašanje. Angažiraju se i plaćaju posebni honorarni voditelji, a toliko ljudskog potencijala neiskorištenog na Hrvatskoj radioteleviziji i toliko dobrog potencijala da mogu birati najbolje od dobrih i od izvrsnih. A oni ne, oni ne žele birati svoje nego dovode izvana i plaćaju da se i ne zna koliko plaćaju, koliko koštaju ti, duplo više nego što je zastupnička plaća, dvostruko više pojedini se voditelji plaćaju. Pa tako je Peti dan osmišljen, pa tako su kvizovi razno razni osmišljeni. Je li to interes javne televizije? Ne može biti nikako. Nikako niti nacionalni interes, niti je interes to Republike Hrvatske, niti nas ovdje svih. Auto utrke, treninzi Formule 1. Ne postoji javna televizija na svijetu koja prenosi auto utrke i treninge. Ne postoji, samo hrvatska javna televizija. Zašto pitam se? Oni koji budu imenovani ne smiju dopustiti više tako i promjena mora biti promptna po tom pitanju. Ne smijem prednjačiti i to biti jedini samo u lošem. To je nedopustivo. Ali ima i pohvala. Uvijek koristim priliku pohvaliti Potrošački kod. To je emisija za primjer koja je i glediva i slušljiva, interesantna, profesionalna i služi zaštiti potrošača i ona je čak i edukativna. Ona je toliko interesantna i dobra društveno poželjna za razliku od razno raznih emisija u kojim jedan glavni lik stalno gostuje u gostima, pa više je dosadio i gostima i televiziji i nama i samom sebi. U drugoj emisiji se izmišljaju razno razna natjecanja između ruralnih i urbanih pod nadzorom države. To je jednostavno negledljivo. Ali to nije prostor za javnu televiziju. Hrvatski radio ima i pozitivnih i negativnih primjera, ali u suštini vrlo pozitivni primjeri. Hrvatski radio je sa zadovoljstvom posebice drugi program slušam. To je primjer profesionalnog radija i svaka čast kako su ga, ali naravno da ima nekakvih i malih propusta. Gosti na televiziji javnoj to su posebna priča. A od koga smo napravili medijske instant zvijezde to je zastrašujuće. Tko sve gostuje i u čime ime, po kojem kriteriju to je nedopustivo. Više u tjedan dana gostuju razno razni menadžeri i poslodavci na javnoj televiziji nego u godinu dana na britanskoj javnoj televiziji i dominiraju i zapravo da budem jednostavan riječima sole pamet cijeloj Hrvatskoj. Neka prestanu ih zvati a neka prestanu i oni soliti pamet. Neka vode svoje tvrtke, a ne da im se kaže joj kako biste vi bili dobar premijer ili kako biste vi bili dobar ministar. Pa nek ide u izbore, pa nek bude ministar slobodno ali ne na takav način. Ima mnogo neistine na televiziji. Na javnoj televiziji je to nedopustivo. Hrvatska radiotelevizija, HTV mora biti riznica istine, riznica neoborivih i nespornih činjenica. I kad je Aristotel govorio da više voli, da voli Platona, ali više voli istinu, i ja volim HTV, ali više od HTV-a istinu. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Imamo tri replike. Najprije uvažena kolegica Ingrid Antičević Marinović.
Ja mislim da kad raspravljamo o Zakonu o Hrvatskoj radioteleviziji, da možda nije korektno da raspravljamo o pojedinoj emisiji, što je bilo u prvoj minuti, tko se ukazao u drugoj i tako. Svi bi mi ovdje valjda mislili da je svaki dan moramo biti u prvoj minuti, i to uopće nije tema. I takve rasprave nisu plodonosne, i ne vode ničemu. Međutim dok mi raspravljamo na ovaj ili onaj način, više ili manje uspješno interesantno o Zakonu o Hrvatskoj radioteleviziji, u ovom trenutku nestaje 20-godišnja emisija poslovnog kluba, koju je toliko uspješno vodio Đuro Tomljanović, koja je približila te teme, govoreći i sa znanstvenog, a i sa, na jedan popularan način obrazovni prije svega, pristupila te bitne za život Hrvatske, to su teme od nacionalnog interesa, a ne hoće li se reći ogledalo ili zrcalo, i to je važno. Ove ekonomske teme, to su od interesa, nacionalnog interesa Hrvatske, pogotovo u ovim teškim ekonomskim trenutcima. To je osnovni, to je prvi problem, drugi problem je što se naš znanstveni program u ovom trenutku smanjuje za 50%, to su te naše istine o čemu mi moramo govoriti. A ja ne bih rekla da baš istina, da je tu konkurencija od strane HDZ-a i Hrvatske radiotelevizije u jednoj konkurenciji. Naime sjetimo se, o tome je govorio naš kolega Stazić, do 2000. godine kada je … [[Ne razumije se.]] sva industrija u Hrvatskoj, ostala je tada vladajućoj klasi, odnosno vladajućem HDZ-u jedina industrija u što su bili tada pretvorili Hrvatsku radioteleviziju, u jedinu svoju tešku industriju. Ti procesi su zaustavljeni, odnosno uspostavljeni ponovo na jedne zdrave noge 2000. godine i nama je sada u interesu, nama je u interesu. Daj se smiri ti tamo, nećeš … [[Govornici govore u isto vrijeme, ne razumije se.]]
Hvala. Nemojmo se evo sada u zadnjim minutama pred prognozu vremena, da je dnevnik to bi već bili tu negdje blizu, stvarati oluju. Odgovor na repliku, kolega Marić. Kolega Bagarić, imate tablicu, javite se. Kolega Marić ima riječ.
Hvala lijepa. Kolegice Antičević prozivate me za nekorektnost, i kažete da nije korektno govoriti o pojedinim emisijama, o pojedinim slučajevima, a onda vi govorite upravo o pojedinom slučaju, i navodite ovu emisiju poslovni klub. Istina je da se emisije uvode i ukidaju bez sustavne analize, a to je nedopustivo. Svaka emisija prije uvođenja trebala bi proći stručnu, profesionalnu analizu, analizu javnog interesa, pa tek onda vidjeti s njom ići ili ne. Isto tako i kad je u pitanju ukidanje. Ne može se emisija ukinuti ako nije izvršena analiza gledanosti, analiza javnog interesa, analiza profesionalnosti, analiza koristi od te emisije za društvo, a ne hoće li netko svoju knjigu prodati preko te emisije, ili hoće li netko gostovati u toj emisiji. I mislim da će se promijeniti mnogo toga jer, i zahvaljujem što se prihvatila moja opaska da se iz programskog vijeća maknu predstavnici Hrvatske udruge poslodavaca i sindikata, jer će se time sigurno mijenjati i programski sadržaj, koji će više biti na korist nacije, a ne pojedinaca. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Kolegica Zdenka Čuhnil se javila za repliku. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Naime želim kolegi Mariću replicirati u dijelu, odnosno reći da se slažem sa onim što je rekao da ne jedanput se dogodilo da uz određeni komentar ide slike Sabora tri, četiri dana stare, da ne kažem i nešto više, čak se dogodilo i iz prošlih mandata, a možda smo si i sami krivi. Naime iz iskustva boraveći u Kanadi, kod njih su donijeli zakon da televizija nema pravo snimati sabornicu. Ona mora snimati govornike, predsjedavajući stol, onaj tko govori, jer kaže da javnost ne interesira tko je ili nije, odnosno ne treba interesirati u sabornici, već zaista tko govori, koliko govori i što govori. Prema tome, a nikome nije palo na pamet da kaže da je Kanada nedemokratska, da ograničava slobode govora. Kod njih uvijek i isključivo televizija kada je u Parlamentu ima u žiži govornike. Upravo sam to naglasila i stoga jer uloga televizije jeste prije svega informiranje, educiranje, obrazovanje, a ne spletkarenje i vođenje politike. Prema tome možda smo i od toga trebali poći ako to mogu svjetske, odnosno zemlje demokratske sa stotinu godina demokracije napraviti, zašto nebismo mogli mi, jer zaista naše televizije najbitnije, jer netko ovdje sjedi ili ne sjedi, je li će pasti s bicikla ili neće, ali mogao je govoriti i reći ne znam što, ne bi ga se komentiralo.
Hvala. Odgovor na repliku, kolega Marić.
Kolegice Čuhnil, taman sam mislio, upravo sam mislio kazati kako su zabilježili svi da ste vi imali nezgodu sa biciklom. I ne zašto, i ne objašnjavajući, nego samo je bitno to da ste vi na zemlji sa biciklom. A mnogo bitnije stvari, odnosno to je nebitno za društvo uopće, nema mjesta na televiziji. Pa primjerice, samo da potkrijepim i ovaj vaš dio replike, sastanak delegacije MMF-a, izaslanstva MMF-a sa Odborom za financije i proračun zakasnili su na, Hrvatska radiotelevizija je zakasnila na taj sastanak, i ušla je nakon početka sastanka. Nakon toga je pogrešno izvijestila sa tog sastanka. Kad je bilo 60 godina obljetnica zatvaranja Auschwitza u Krakowu, na "Dnevniku" Hrvatske televizije je bilo izvješće o toj obljetnici, gdje su prikazali da su svi gostovali iz raznoraznih država, iz Austrije, iz Srbije, iz Bosne i Hercegovine, iz Rusije, samo nisu kazali da su bili predstavnici Hrvatskog sabora, a imali su reportažu o tome. Ne znam kako to objasniti. To je jednostavno neobjašnjivo. Hvala lijepa.
I kolegica Glavak, također replika. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Mariću složit ću se s vama i reći ću da smatram da je HRT značajno zapuštena ustanova, ako to možemo tako reći, i čini mi se da ponekad kad ih slušamo da su patentirali kukanje i tu se slažem da se situacija otela kontroli. Pa se ponekad to sve svodi na unutarnji rat, svodi se na to hoće li netko voditi neku emisiju, dobiti za to naknadu za odijelo, imati besplatnu frizuru ili šminku, i hoće li netko imati besplatan službeni automobil. Vratit ću se i na ono što je već bilo ovdje izrečeno, a to je koliko ljudi se upošljava za isti prilog koji se radi na javnoj televiziji, odnosno kasnije emitira, a koliko ljudi može obaviti vrlo profesionalno taj isti posao na komercijalnoj televiziji. To su pitanja koja se trebaju jednako tako na HRT-u urediti. Slažem se da je prostor javnih medija dragocjen resurs, međutim HRT nije samo informativni program iako mi najčešće progovaramo o informativnom programu jer naš posao zapravo uvijek i spada u informativni program i možda se tu najviše pronalazimo. HRT je i kultura, HRT je i obrazovni program, HRT je i sportski program. I dakle, to je ono što će definirati javni interes, dakle sve ono i to je ono što će se definirati ugovorom. Prioriteti definiranja javnog interesa nekada nas začuđuju, dakle redoslijed slaganja javnog interesa u središnjoj informativnoj emisiji Hrvatske televizije, a to je Dnevnik o kojem se najviše govori, možda su i jedan od razloga što Dnevnik više nema takav rejting kao što je nekad imao i što se možda više ne govori ono što se nekad govorilo – ako nisi bio u središnjem Dnevniku kao da se nije dogodilo. Hvala lijepa.
Hvala. I odgovor na repliku, kolega Marić.
Kolegice Glavak slažem se s vama da je potencijal zaposlenika ogroman na HTV-u, ali je selekcija pogrešna, zapravo kazao bih negativna. Toliko je stručnih, obrazovanih, vrhunskih zaposlenika i stručnjaka na HTV-u da je umijeće izabrati pogrešnog, umijeće je izabrati nesposobnog jer ih ima previše. Ali je problem što tamo ti sposobni ispaštaju, većina sposobnih, stručnih i profesionalnih ispaštaju od dobro plaćenih neradnika. To je problem. A isto tako problem je i emisija … [[Govornik se ne razumije.]] Ja još nisam vidio emisiju na javnoj televiziji koja bi propagirala nešto pozitivno, poslovni moral recimo promicala. Promicala temeljne vrednote društva, nacionalne i strateške interese. Pa se pitam, onda nije ni čudo zašto je predstavnik katoličke Crkve istupio iz Programskog vijeća prije nekoliko godina i nije više želio sudjelovati u tome. Jer nema emisija koje su okrenute tomu, a ugošćuju se oni u emisiji na Dnevniku ili u Otvorenom koji sutra ujutro u Remetincu završavaju. To je nedopustivo.
Hvala lijepo. Kolege Leka nema, prema tome iscrpili smo sve prijave za pojedinačnu raspravu. Zaključno u ime predlagatelja uvaženi gospodin ministar Božo Biškupić. Izvolite ministre.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Prije nekoliko rečenica zahvale htio bih samo napomenuti budući da je ovdje bilo riječ, da pojasnim neke stvari, bilo je ovdje riječ kako nema reklama na specijaliziranim programima. Naime, na tim programima je dopušteno sponzorstvo i plasman proizvoda bez ograničenja i to će nadam se biti dovoljno tako da, a na prvom i drugom programu ima dovoljno reklama, tako da citirajući citat od zastupnika Rošina da nije uloga javne televizije da program popunjava prostor među reklamama mislimo da je ispravno da specijalizirani programi nemaju tih reklama. Bilo je također rečeno da smo previše slušali EU. Nije točno, uzimali smo samo ono zapravo ona dostignuća vrhunskih demokratskih standarda iz Europe. I to je logično, mislim da je to bilo za očekivati i da je to na neki način i određeno i za pohvaliti što smo na taj način postupili. Drugo, bilo je ovdje riječi o postotcima koliko treba biti europskog koliko hrvatskog programa. Europska komisija je tražila da se članak 10. starog zakona, to znači zakona koji dosada vrijedi, da se uskladi s direktivama i audiovizualnim medijskim uslugama i Zakonom o elektroničkim medijima. To znači, a mi smo u zakon stavili da najmanje 50% moraju biti europska djela, od toga najmanje 40% hrvatskih djela emitirano na izvornom hrvatskom jeziku. Ovo najmanje znači može biti više. Ne smije biti samo ispod toga. Prema tome, uvaženi gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo, a tijekom rasprave u ovom Visokom domu iznijeta su brojna stajališta i mišljenja o tekstu končanog prijedloga zakona kao i podneseni su amandmani koje ćemo mi pomno razmotriti i prihvatiti sve one koji zapravo poboljšavaju tekst zakona. Zahvaljujemo zastupnicima, odborima i klubovima stranaka u Hrvatskom saboru koji su dali svoj doprinos u poboljšanju teksta zakona. U tijeku procesa izrade ovog zakona svoj doprinos su dali i mnogobrojni stručnjaci kojima zahvaljujem, a napose članovima Radne skupine za izradu zakona o HRT-u, kolegama iz Ministarstva kulture koji su pripremali tekst zakona kao i kolegama iz Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja koji su dali značajan doprinos kako bi dio zakona koji se odnosi na državne potpore i tržišno natjecanje bio usklađen s pravnom stečevinom. Zahvaljujem svima koji su tijekom javne rasprave o tekstu zakona dostavili ministarstvu svoje mišljenje radi poboljšanja njegovih odredbi kao i građanima, pojedincima, tako i udrugama građana. Zahvaljujem i svima koji su organizirali okrugle stolove na temu ovog zakona, napose Hrvatskom novinarskom društvu, strukovnim udruženjima iz područja medija, strukovnim udrugama iz područja kulture, predstavnicima akademske zajednice, Hrvatskoj udruzi radija i novina, Nacionalnoj udruzi televizija, Hrvatskoj udruzi producenata te Hrvatskoj udruzi nezavisnih televizijskih producenata. Uvjereni smo da je ovaj zakon koji predlaže Vlada Republike Hrvatske veliki napredak u medijskom zakonodavstvu RH. Ali ipak, poštovane gospođe i gospodo vi ste svi svjesni provedbu zakona čine ljudi i sad bih možda ako dopustite citirajući česte izreke zastupnika Jarnjaka rekao: "Daj nam Bog sreću s izborom tih ljudi."
Hvala lijepo. Gospodin ministar zahvalio je svima koji su učestvovali u tome, pa evo ja u naše ime i njemu zahvaljujem jer je jedan od rijetkih koji s nama od početka rasprave do kraja izdrži sa svojim suradnicima pa neka to bude i primjer brige za donošenje zakona, a ja vjerujem da će onda takva briga biti i u njegovom provođenju. Ovime bih i zaključio ovu točku. Glasovat ćemo kada se uobičajeno za to steknu uvjeti, a vjerujem da će uvjeti za to biti sutra u 12 jer je najavljeno glasovanje sutra u 12. Počet ćemo uobičajeno u 9,30, a na dnevnom redu će biti sljedeća točka, ona je pripremljena, a to je Konačni prijedlog Zakona o pravu na pristupu informacijama. Želim vam svima ugodnu večer. Hvala lijepa.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o Hrvatskoj radioteleviziji, to je drugo čitanje, P.Z.E. br. 586, predlagatelj Vlada Republike Hrvatske, rasprava je zaključena. Pregled amandmana podijeljen vam je na klupe. Molim predstavnika predlagatelja da se izjasni o podnesenim amandmanima. Glasovanje o amandmanima koje predlagatelje ne prihvaća itd. to ćemo raspraviti i glasovati. Prvo, evo gospodin ministar kulture Božo Biškupić. Izjašnjavanje o 1. amandmanu Kluba zastupnika HDZ-a na članak 2.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. 2, Odbora za informiranje, informatizaciju i medije na članak 4.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. 3, Kluba zastupnika HDZ-a na članak 6.
Prihvaća se s time da se u stavku 1. podstavku 1. ispred riječi pridonositi dodaju riječi: "promicati nacionalne interese," i s time da se izričaj uskladi u rodu, broju i padežu.
Prihvatio je predsjednik kluba zastupnika u tekstu kako je pročitao gospodin ministar. 4, amandman zastupnika Dragutina Lesara na članak 8.
Ne prihvaća se jer je člankom 8. detaljno uređena primjena hrvatskog jezika u svim programima HRT-a kao izuzeci od te primjene, napose kad se radi o programima namijenjenim nacionalnim manjinama, stranim turistima i drugo. Nije stoga potrebno dodatno uređivat ovo pitanje s obzirom da je ovo pitanje detaljno uređeno i člankom 4. Zakona o elektroničkim medijima, hrvatski jezik i latinično pismo i prijevod na hrvatski jezik već je potrebno navedene odredbe dosljedno provoditi.
Gospodin zastupnik Dragutin Lesar, izvolite.
Gospodine ministre, u članku 8. prijedloga zakona nabrajaju se ali doista svi značajniji dijelovi u kojima je uporaba hrvatskoga jezika nužna. Smatram da je i marketinški ili propagandni program također dio emitiranja programa u kojem bi podjednako trebali voditi računa o očuvanju hrvatskog jezika što dosad nije navedeno, u praksi je to najgori dio programa. Žao mi je što ovaj amandman niste prihvatili iz čisto formalnih razloga jer tvrdite da je već sve precizno regulirano. Praksa pokazuje da sam ja u pravu, a ne vi i tražim glasanje.
Hvala. Glasovat ćemo dizanjem ruku o amandmanima. Molim tko je za ovaj amandman koji Vlada ne prihvaća? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. 5. amandman također zastupnika Dragutina Lesara na članak 9.
Ne prihvaća se. HRT je naime dužan izvješćivati građane o svim pitanjima od javnog interesa, političkim, gospodarskim, socijalnim, zdravstvenim, kulturnim, obrazovnim, znanstvenim, religijskim, ekološkim, športskim i drugim događajima i pojavama u zemlji i inozemstvu što uključuje naravno izvješćivanje o takvim pitanjima kad se ona raspravljaju u Hrvatskom saboru i u središnjim tijelima državne uprave. U navedenom kontekstu HRT će izvješćivati o svim važnijim pitanjima koja se raspravljaju u Hrvatskom saboru i središnjim tijelima državne uprave kao i do sada. Ni sadašnji važeći zakon ne obvezuje HRT da redovito izvješćuje o pitanjima koja se raspravljaju pred Hrvatskim saborom i središnjim tijelima državne uprave pa to HRT redovito čini kad se radi o pitanjima od javnog interesa. Uz to, sjednice Hrvatskoga sabora se prenose putem Saborske kabelske televizije, a s obzirom na digitalizaciju i slobodne kapacitete za zasebne televizijske programske kanale unutar digitalnih multipleksa bit će mogućnosti da se za Saborsku televiziju osigura i jedna digitalna frekvencija ako zato bude interesa. Iz navedenih razloga nije potrebno ovo pitanje uređivati na predloženi način.
Hvala. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar, izvolite.
Gospodine ministre, očito je došlo do nesporazuma. Ja nisam predlagao amandman u kojem bi pisalo da HTV mora prenositi sjednice Hrvatskog sabora nego pratiti i izvještavati. To je prvo. Drugo, ako u članku 9. se nabrajaju 28 značajnih područja koja Hrvatska radiotelevizija mora pratiti onda smatram da je 29. zakonodavna i izvršna vlast, državna tijela i institucije s javnim ovlastima. Dakle, želio sam samo članak 9. pojasniti, precizirati i dodati nešto što je po meni značajnije od onoga što se u postojećem članku 9. nabrajaju kao društvo pčelara i ostalih udruga građana. Tražim glasanje.
Hvala. Tko je za ovaj amandman kojeg Vlada ne prihvaća? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. Prelazimo na šesti amandman Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina na članak 9. stavak 2.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. Sedmi amandman Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, članak 9. stavak 2. alineja 7.
Ne prihvaća se jer amandman pod broj 8. izrika, nedostaje ovdje izričaj hrvatski zakon i jezik. Prema tome, iz tog razloga se prihvaća amandman.
Ovaj amandman broj sedam je povučen. Osmi amandman zastupnice gospođe Ljubice Lukačić na članak ... [[Govornik se ne razumije.]]
Prihvaća se.
Prihvaća se?
Da.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. Deveti amandman zastupnika Dragutina Lesara na članak 9.
Ne prihvaća se. Programi koji bi uređivali pitanje zaštite potrošača i pacijenata u kontekstu kršenja njihovih prava u pravnom sustavu Republike Hrvatske već su obuhvaćeni odredbama članka 9. konačnog prijedloga zakona. U članku 9. u stavku 2. podstavcima 12. i 17. konačnog prijedloga propisano je da će HRT osobito proizvoditi, suproizvoditi i objavljivati programe namijenjene unapređenju pravne i socijalne države, te programe od nacionalnog interesa namijenjene prevenciji kriminaliteta društveno neprihvatljivih i rizičnih ponašanja, te promicanju sigurnosti u zajednici. Također u članku 9. stavku 2. podstavku 1. i 9. predviđeno je informiranje javnosti o zdravstvenim događajima i pojavama u zemlji i inozemstvu, te informiranje i obrazovanje o zaštiti ljudskog zdravlja.
Hvala. Gospodin Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala gospodine ministre na očitovanju. Ja tri put iščitavajući članak 9. nisam našao riječi: "potrošač" i "pacijent". Vi tvrdite da ovim kobasičarskim rečenicama se to podrazumijeva. Siguran sam, siguran sam da nakon ovih promjena područje emisija koje bi bile specijalizirane na temu zaštite prava potrošača a i prava pacijenata će polako nestajati iz programa. I zato članak 9. nigdje. Socijalna prava i prava potrošača, te zdravstveni događaji i prava pacijenata doista po mom sudu nisu isto. Tražim glasanje.
Hvala. Tko je za ovaj amandman kojega Vlada ne prihvaća. Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. Prelazimo na 10 amandman odbora za informiranje, informatizaciju i medije na članak 12.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. 11 Odbora za informiranje, informatizaciju i medije u članku 19. stavak 9.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. 12 Kluba zastupnika SDSS-a u članku 21.
Ne prihvaća se. Predloženi amandman nije u skladu sa člankom 24. stavkom 1. Zakona o medijima koji propisuje da prije imenovanja ili razrješenja glavnog urednika nakladnik mora pribavit mišljenje uredništva ako Statutom nije drukčije određeno. Dakle, zakon ne predviđa obvezujuće mišljenje novinara i drugog kreativnog osoblja, ali se to pitanje može urediti Statutom HRT-a.
Hvala. U ime kluba gospodin zastupnik Milorad Pupovac. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre. Klub zastupnika SDSS-a kao što sam u svojem govoru pred ovim Domom kazao smatra da je neophodno da se pojača uloga novinara, urednika u odlučivanju onih koji će obavljati uredničke dužnosti bilo da je riječ o glavnom uredniku, bilo da je riječ o drugim urednicima. Sabor i Vlada imaju ovlasti oko imenovanja Nadzornog odbora i Programskoga vijeća i preko njih oni zadržavaju pravo da utječu na to tko će biti i urednik i tko će biti urednici. A mišljenje novinara se smatra samo savjetodavnim mišljenjem. Mi mislimo da to nije dobro za novinarsku profesiju, mi mislimo da to nije dobro za profesionalnu etiku u novinarstvu i mi mislimo da je trebalo ovaj amandman prihvatiti u ovoj ili u nekoj drugoj formi. Jer jako dobro znamo da u posljednjih 20 godina imamo problem sa političkim utjecajem na medije i sa utjecajem onih koji su vlasnici medija i da se nismo dovoljno borili za ono što se zove autonomija u sferi novinarske profesije. I iz toga razloga minimum je mogao biti ili trebao biti da ostavimo prostora na to, da mišljenje urednika, dakle oni s kojima će urednik raditi, ne koji će ga birati, nego oni koji imaju svoj stav o tome, o profesionalnim i drugim kriterijima da to mišljenje ima nešto veći rang nego što ga zakon predviđa. I bila je prilika da to uradimo. Iz tog razloga klub SDSS-a traži da se glasa o ovom amandmanu.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Molim vas držite, čini mi se da nije dobio potrebitu većinu. Ali molim da se prebroji. Nije dobio potrebitu većinu 38 zastupnika. 13 amandman istog Kluba zastupnika SDSS-a na članak 21. stavak 2. točka 11.
Ne prihvaća se. Predloženi amandman nije u skladu sa člankom 24. stavkom 1. Zakona o medijima koji ne propisuje da bi nakladnik prije imenovanja ili razrješenja urednika pojedinog programa bio dužan pribaviti mišljenje uredništva pogotovo ne obvezujuće mišljenje. Dakle, zakon ne predviđa obvezujuće mišljenje novinara i drugog kreativnog osoblja za izbor urednika pojedinog programa već se to pitanje može urediti Statutom HRT-a.
Hvala. Gospodin zastupnik Milorad Pupovac. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Iz istog razloga iz kojeg smo zagovarali u prethodnom amandmanu to zagovaramo i sada s tim što imajući na umu činjenicu da u procesu pregovaranja između HDZ-a i SDP-a došlo do promjene u stajalištu i da se umjesto 6 minuta za javni medij za Hrvatsku radioteleviziju spušta na 4 minute i nula minuta u dva specijalizirana programa mi smatramo da je donošenje ove vrste rješenja zakonskoga najbolji način da se Hrvatska radiotelevizija kao javni medij zapravo vodi u pravcu njegove postepenoga gašenja i da se Hrvatska radiotelevizija time što od 4 programa dobiva 8 minuta, a komercijalne televizije za 2 programa dobivaju 4 minute stavlja u neravnopravan položaj na tržištu i iz tog razloga mislimo da donošenje ovakvog zakonskog rješenja je protivno interesu javnog medija. I ja doista ne razumijem ako je logika najprije brodogradilišta, pa INA, pa Hrvatska radiotelevizija gdje ćemo stati. Hoćemo tako postupiti i sa zastavom? Tražim glasanje.
Hvala. Tko je za ovaj amandman koji Vlada ne prihvaća? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. Prelazimo na 14 amandman Odbora za informiranje, informatizaciju i medije na članak 22.
Prihvaća se s time da se u novom stavku trećem iza riječi: "nadzornog odbora" dodaje riječ: "HRT-a", Nadzornog odbora HRT-a.
Predsjednik odbora prihvaća u izričaju ministra? Hvala. Znači, ovaj amandman je prihvaćen uz ovu dopunu. 15. amandman Odbora za informiranje, informatizaciju i medije na članak 25. stavak 5.
Prihvaća se, s time da se u stavku 5. riječi najkasnije zadnji dan roka zamjenjuje riječima u propisanom roku, a taj rok je 15 dana.
Izvolite.
Prihvatljivo je.
Predstavnik odbora. Prihvaćen je i ovaj, malo dopuna gospodina ministra. Dakle prelazimo na 16. amandman Odbora za Hrvate izvan Republike Hrvatske, na članak 25. stavak 8.
Ne prihvaća se, jer je prihvaćen amandman, 15. amandman.
Obzirom da je došlo do promjene članka 25. u međuvremenu, jer ga je Vlada tako predložila i u temelju se promijenio način izbora članova programskog vijeća, na što smo htjeli utjecati, onda u skladu s tim i povlačim amandman.
Ovaj amandman je povučen. 17. amandman Kluba zastupnika HDZ-a na članak 37.
Ne prihvaća se.
Molim? … [[Upadica se ne razumije.]] Ovaj amandman je povučen. 18. amandman Odbora za informiranje, informatizaciju i medije. Molim? … [[Upadica se ne razumije.]] Hoćeš ti dati obrazloženje? Evo izvolite, u pogledu 17. amandmana Klub zastupnika HDZ-a, gospodin Andrija Hebrang.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče povlačim ovaj amandman iz sljedećeg razloga. Sa klubom SDP-a smo se dogovorili da podržimo 16 minuta u kontinuitetu u udarnom terminu, 6 minuta umjesto 4 u kontinuitetu za HRT, u želji da postignemo što veći konsenzus u izglasavanju ovako važnog zakona, što je bila i poruka i domaće … [[Ne razumije se.]] javnosti, međutim klub SDP-a je odustao od 6 minuta i priklonio se 4 minute, pa se mi usuglašavamo na taj način da bude konsenzus i mi predlažemo da se povlači amandman i ostaje kao do sada 6 minuta prvu godinu, a 4 drugu i treću.
To znači povučen amandman, je li tako? Ovaj amandman je povučen uz ovo obrazloženje. 18. amandman Odbora za informiranje, informatizaciju i medije u članku 40.
Prihvaća se, s tim da se iz nomotehničkih razloga u članku 21. stavku 2. podstavak 14. briše a podstavci 15., 16. i 17. postaju 14., 15. i 16. i u članku 23. u stavku 1. podstavak 7. se briše, a podstavci 8., 9., 10. i 11. postaju 7., 8., 9. i 10.
Hvala. Izvolite, predstavnik odbora.
Prihvaćamo.
Prihvaćen je u izričaju ministra. 19. amandman Kluba zastupnika HDZ-a na članak 45. stavak 3.
Prihvaća se.
Ovaj amandman je prihvaćen, postaje sastavni dio prijedloga zakona. 20. amandman Odbora za zakonodavstvo, na članak 47.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. 21. amandman Odbora za zakonodavstvo članak 48.
21. prihvaća se.
Hvala lijepo. Također postaje sastavni dio prijedloga zakona. 22. Odbora za informiranje, informatizaciju i medije na članak 50. stavak 1.
Ne prihvaća se, jer nema posebnog opravdanja da se opći specijalizirani televizijski programski kanali HRT-a pozicioniraju u prvim multipleks, a imajući u vidu da su trenutačno kanali svih nakladnika na nacionalnoj razini pozicionirani u prvom multipleksu. Uz to HRT nije definirao, niti pokrenuo specijalizirane televizijske programske kanale, koji bi se mogli pozicionirati u prvi multipleks, odnosno multipleks … [[Ne razumije se.]]
Hvala. Predstavnik odbora, gospodin Stazić.
Poštovani ministre, ovo odbijanje ovog amandmana predstavlja iznenađenje. Prije svega zbog toga što postoji nacionalna strategija digitalizacije, i postoji posebna odluka Vlade, koja kaže da će rješenje biti upravo ovakvo, tj. da će se nacionalnoj televiziji omogućiti emitiranje u multipleksu A. Ovaj amandman Odbora za informiranje, informatizaciju i medije sukladan je takvoj strategiji Vlade. Vaše odbijanje znači protivljenje strategiji koji je upravo vaša Vlada donijela, i ovaj Sabor usvojio. Ono je protivno i odluci Vladi, posebnoj odluci Vlade, da će u multipleksu A biti emitirani programi nacionalne televizije, a osim toga to je i dio dogovora između HDZ-a i SDP-a u zaštiti javne televizije, u njezinom boljem pozicioniranju kad se pojave ova dva dodatna kanala. Hrvatska radiotelevizija je spremna početi s emitiranjem specijaliziranih kanala, i zbog toga tražimo glasanje o ovome, pogotovo stoga što je to usuglašeni amandman.
Hvala. Znači glasujemo o amandmanu. Tko je za ovaj amandman kojeg Vlada ne prihvaća? Nije dobio potrebnu većinu. 23. amandman Odbora za informiranije, informatizaciju i medije na članak 51. stavak 1.
Ne prihvaća se zbog potrebe žurnog objavljivanja javnog poziva za imenovanje programskog vijeća HRT-a, a isto uzimajući naravno i u obzir stanje na HRT-u. Mislimo da je potrebno da se u tih 8 dana naravno uputi javni poziv da je dovoljno vremena za imenovanje.
Gosopdin zastupnik Stazić.
Svrha ovog amandmana je da se omogući jedan razuman rok, zakon donosimo evo pred kraj zasjedanja, ako se ne uspiju obaviti sve pripreme ući ćemo u ustavnu stanku, neka ne uspije jedno sazivanje Odbora za medije i dovodite nas u poziciju da prekršimo zakon.
Malo jače mora se govoriti, jer ne čuje se.
Dakako da će Odbor za medije nastojati u što kraćim rokovima obaviti sve svoje zadaće predviđene ovim zakonom, ali ovaj amandman smo postavili zbog toga da nas slovo zakona i nemogućnost da to odradimo u roku od 8 dana natjera u kršenje zakona. Ovaj amandman također je bio usuglašen s Klubom zastupnika HDZ-a. Tražim glasanje.
Tko je za ovaj amandman, kojeg Vlada ne prihvaća? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. 24. amandman Odbora za informiranje, informatizaciju i medije na članak 52.
Ne prihvaća se, isto tako zbog potrebe žurnosti pokretanja postupka za imenovanje članova nadzornog odbora. Jednako tako isto uzimajući u obzir i današnje stanje na HRT-u.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Stazić.
Iz istih već navedenih razloga tražim glasanje.
Tko je za ovaj amandman kojega Vlada ne prihvaća? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. 25. amandman Kluba zastupnika HDZ-a na članak 57.
Ne prihvaća se zbog činjenice da nije ni. Da. Povlačiš.
Molim? … [[Upadica se ne razumije.]] Gospodin zastupnik Hebrang u ime kluba je povukao ovaj amandman. I 26. amandman Odbora za zakonodavstvo na članak 59.
Prihvaća se.
Ovaj amandman postaje sastavni dio Prijedloga zakona. Dame i gospodo, dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o Hrvatskoj radioteleviziji. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj Konačni prijedlog zakona o Hrvatskoj radioteleviziji prihvaćen je većinom glasova 88 glasova za, 7 suzdržanih i 4 protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Dame i gospodo, najavljujem da ćemo 8. 12. srijeda u 9 i 30 sati nastaviti rad sa točkom dnevnog reda Prijedlog odluke o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnoj operaciji u Afganistanu. Želim vam svima ugodan vikend i povratak u srijedu. Dobro jutro, gospođe i gospodo, zastupnice i zastupnici nastavljamo sa radom 20. sjednice sa točkom dnevnog reda - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama, drugo čitanje, P.Z.E. br. 570. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske, prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koji se odnose na drugo čitanje Zakona, amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za Europske integracije, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, Odbor za lokalnu i područnu, regionalnu samoupravu, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, Odbor za informiranje, informatizaciju i medije. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podni Odbor za zakonodavstvo, Odbor za područnu, regionalnu samoupravu, Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost te Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Želi li predstavnik predlagatelja obrazložiti? Da. EDmond MIletić, državni tajnik u Ministarstvu uprave, izvolite.