Dobro jutro! Dame i gospodo zastupnice i zastupnice, nastavljamo sa sjednicom i prelazimo na točku dnevnog reda - Prijedlog odluke o razrješenju dosadašnjeg i imenovanju novog člana Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Vlada je predložila ove odluke na temelju članka 6. Zakona o Državnoj komisiji za kontrolu postupka javne nabave. Prijedlog akta primili ste u pretince. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Da. Gospođa Tamara Obradović Mazal, državna tajnica u Ministarstvu gospodarstva. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Na temelju članka 6. stavka 1. Zakona o državnoj komisiji za kontrolu postupaka javne nabave predlaže se razrješenje dosadašnjeg člana državne komisije Ante Perdića, obzirom na okolnosti koje su sažete u citiranom članku i istodobno Vlada predlaže Saboru imenovanje gospođe Rožike Gužvanj novom članicom Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave. Životopis isto tako koje sadrži obrazovanje dosadašnje radno iskustvo smo priložili iz čega proizlazi da udovoljava uvjetima iz postojećeg zakona. Zahvaljujem.
Hvala. Otvaram raspravu. U ime kluba HNS-a, gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani predstavnici Vlade, poštovane kolegice i kolege. Pred nama je tek naoko tehnička točka dnevnog reda u kojoj bi trebao riješiti jedno kadrovsko pitanje, odnosno zamjenu jednoga člana Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave. Međutim, to pitanje i taj postupak otkriva čitav niz problema kojima je opterećena Republika Hrvatska i zbog kojih se Republika Hrvatska u mnogim stranim krugovima doživljava kao izrazito korumpirana zemlja, kao zemlja čije institucije nisu u stanju oduprijeti se pa niti prepoznati situacije izrazito visoke razine korumpiranosti. Znademo da je glava korupcije hidre uvijek u vrhu politike. I mnogi upozoravaju da se ne možemo problemu korupcije suprotstaviti ukoliko nemamo otvoreno, jasno, čvrsto stanovište o potrebi radikalnih rezova u vrhu same politike. Međutim, jednako tako praksa pokazuje da je tehnologija koruptivnog ponašanja nevjerojatno razvijena, upravo u sustavu javne nabave. Činjenica da je Hrvatski sabor u nekoliko godina, nekoliko puta vrlo ozbiljno mijenjao Zakon o javnoj nabavi, kazuje sama po sebi da se na tom prostoru ili oni koji su dužni predlagati nova rješenja ili oni koji donose takav zakon ne snalaze ili možda da je sustav tako postavljen da omogućava da kaže da je na papiru sve divno, a u praksi, eto što ćemo, ljudi su takvi kakvi jesu, pa stvar ne štima. Čitav je niz primjera iz sustava javne nabave koji pokazuju, da kada je država posrijedi bez obzira bila ona kontrolor ili provoditelj javne nabave, ima velikih problema s poštenjem. Mi smo nedavno ovdje raspravili jedno pitanje, a vezano je bivšega ministra Rončevića i "Kamione", međutim ja ću ukazati na jednu drugu situaciju. Naime, tijekom rasprave, odnosno saslušanja kolege Rončevića na Istražnome povjerenstvu ja sam eksplicite postavio pitanje. Od kuda mu pravo da se poziva na izuzeće definirano Zakonom o javnoj nabavi, ne samo kada je posrijedi nabava bojne opreme, nego kada je posrijedi nabava donjega rublja, hrane i svih ostalih potrepština koje je ministarstvo bilo naručitelj u postupcima javne nabave po onom članku kojem omogućuje izuzeće iz sustava koje definira obvezu javnoga natječaja? Nisam mogao vjerovati na svoje uši. Čovjek je bio potpuno iskren i rekao je pred svim članovima Istražnog povjerenstva, da se sustav javne nabave praktički krši, da bi se zaštitili interesi domaćih proizvođača. Ja mogu razumjeti porive ministra koji tako radi, a navodno nije bivši ministar obrane jednini. To vidimo iz nalaza Državne revizije svake godine koji dolaze pred Hrvatski sabor. Ali pomanjkanje dobre volje da se stane u kraj tom pogodovanju koje je najstrože zabranjeno i zbog kojeg u Europskoj uniji imamo čitav niz problema, e to je nešto što svjedoči da članovi Vlade kada su na mjestima na kojima se odlučuje u postupcima javne nabave ne funkcioniraju proeuropski. Ne funkcioniraju interesi Republike Hrvatske, nego s osnovanom sumnjom da pogoduju određenim proizvođačima. Jer što je postupak neposredne pogodbe, nego pogodovanje. Ne možemo nikada utvrditi koja je šteta nastala, zato jer nemamo usporedne pokazatelje, jer nije proveden javni natječaj. A sada imamo još slučaj k tome, da nam član Državne komisije bude uhićen zbog toga što je manipulirao statusom ratnog vojnog invalida. I to ne jučer, ne prije dvije godine. Netko je morao znati za činjenicu da je gospodin Perdić falsificirao dokumente, zanijekavši da je vlasnik nekretnine i stekavši braniteljske povlastice koje mu ne pripadaju. Time otvaramo još jednom ono pitanje, što se sve nalazi u registru Hrvatskih branitelja skriveno od očiju javnosti i na koji način ljudi poput gospodina Perdića zloupotrebljavaju status koji imaju? Ako takve ljude biramo u državnu komisiju onda nije ni čudo da nam u sustavu javne nabave postoji čitav niz problema. Kako se ponaša ta komisija? Evo vam jedan jedini primjer. U Velikoj Gorici proveden je javni natječaj za izradu za određivanje izvođača radova za gradnju nove sportske dvorane. Prvi je poništen iz formalnih razloga, drugi je proveden po zadnjem slovu zakona. Proveden je davno prije izbora lokalnih i kad su istekli rokovi za potpis ugovora sa izvođačem gradonačelnik je bio dužan taj ugovor sklopiti. To što je to palo između dvaju krugova izbora sud je kasnije na zahtjev novog gradonačelnika iz HDZ-a protumačio kao nevažeći ugovor jer se time krši Zakon o prijenosu vlasti. A znate tko je donio i potpisao tu sudsku odluku? Nitko drugi nego gospođa Vesna Žužić koja je suspendirana odnosno u postupku je stegovnih mjera pred Državnim sudbenim vijećem. Nakon toga umjesto da gradonačelnik potpiše novi ugovor ako je već ugovor koji je bio potpisan bio u sukobu sa Zakonom o prijenosu vlasti on se obraća državnoj komisiji. Državna komisija kaže da zbog toga što je sud procijenio da potpis na ugovoru kao zadnjem elementu u pripremnoj fazi javne nabave prije izvođenja radova cijeli postupak ne valja što je naprosto suludo jer je rađen po svim pravilima struke i po zakonu, vođen je nekoliko mjeseci do zadnjeg detalja ispravno. I što se sad dogodilo? Gradonačelnik je zaboravio službeno poništiti javnu nabavu pa je izvođač radova tužio grad i sad traži izgubljenu dobit na projektu. Tko će sada odgovarati? Hoće li državna komisija? Hoće li članovi državne komisije odgovarati za tu štetu? A građani Velike Gorice najmanje godinu dana neće imati dvoranu za koju su bila predviđena sredstva. Eto tek jednog primjera. Ja govorim o onim primjerima o kojima znam jer dolazim iz te izborne jedinice. Ja se toplo nadam da je predlagatelj pazio što radi kad je predložio zamjenu za gospodina Perdića. Bio bi to skandal ravan prvorazrednim skandalima u ovoj državi ukoliko je ova zamjena predložena na brzinu i nije do kraja domišljena. Ne želim reći ni riječi kontra interesa gospođe koju se predlaže jer ne poznam osobu ali se nadam da se nisu vodili istim kriterijima kao kad su predlagali gospodina Perdića. Poznato je iako je u javnosti malo eksploatirana činjenica da velike primjedbe nam postupak našeg pridruženja Europskoj uniji nije imala i nema samo Slovenija, ali eto mi smo zabavljeni slučajem Slovenije kako bi se potisnulo u drugi plan da čitava grupa zemalja a to su Nizozemska, Belgija, Luksemburg, Velika Britanija i Danska imaju ozbiljne primjedbe na stanje u našem pravosuđu u pregovaračkome poglavlju - Pravosuđe i temeljna prava i u nekim drugim elementima koji su vezani prije svega za borbu protiv korupcije. A mi govorimo ovdje upravo o tome. Zašto je ministar Šimonović išao u Veliku Britaniju? Zašto glavni naš državni pregovarač 11.10., 11. ide na saslušanje pred Vanjsko-politički odbor nizozemskog parlamenta. Upravo zbog toga. Ako sudjeluju koji sudjeluju u kreiranju naše antikorupcijske politike, u kreiranju naše kadrovske politike, u borbi države protiv organiziranog kriminala i korupcije ne shvate koja je važnost pravodobnog i brzog djelovanja neće biti ništa ni od novih datuma koji nam se predlažu. Najveća je odgovornost upravo na Vladi i nije to puka floskula nekoga iz opozicije ili nekog parlamentarca koji vazda mora braniti interese ovoga parlamenta suprotno kao interesima Vlade. Nije istina, ti interesi nekad mogu biti identični. U ovome slučaju jesu i moraju biti. Na Vladi je velika odgovornost i nadam se da ni na ovim na oko malim stvarima kao što su kadrovske zamjene nije bilo propusta i da znamo što radimo. Vlada snosi potpunu odgovornost za ovo. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Dame i gospodo zastupnici, ako mi sa saborske govornice počnemo spominjati imena ljudi protiv kojih se vodi postupak onda preuzimamo ulogu Državnog odvjetništva i suca. Presumpcija nevinosti znamo što znači i ja vas molim da izbjegavate kad protiv nekoga se pokrene neki postupak da mi sa saborske govornice spominjemo ta imena. To nije korektno. Molim vas, govorim to općenito bez obzira o kome se radi. Nemojmo pretvarati saborsku govornicu u sudnicu ili preuzimati ulogu Državnog odvjetništva. U ime kluba HDZ-a gospodin Krunoslav Markovinović.
Gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Evo došli smo do jedne točke za koju sam ja mislio da će nam biti potrebna minuta, ali očito da je iskorištena za nešto drugo a to nešto drugo imali smo prošlo vrijeme prilike slušati i mislim da smo ispričati valjda sve ono što nam je onako bilo pri srcu ili što nas je već dugo tištilo pa smo onda rekli e to je tako. Jasno, govorimo o svom mišljenju. Klub HDZ-a sigurno da će podržati u svakom slučaju sve ono što će doprinijeti razrješenju bilo kakvih koruptivnih djela uključujući i javnu nabavu. Mogu reći da mi je evo bilo drago da državna komisija oformljena ali ne mogu reći iz vlastitog iskustva da smo baš bili uvijek prezadovoljni s time. Naime, kriterij nije bio uvijek jednak s obzirom da je eto u nekakvo vrijeme i došli su ljudi koji su ipak po nekim zaslugama tamo bili, mislim da je 2003. negdje to oformljeno. I zato je dobro da ipak dođu i pojedini novi članovi, da ne bude stalno isti pogled na iste stvari. Mogu reći još nešto što se u Državnoj komisiji događalo s čim nismo bili zadovoljni da je previše bilo poništenih natječaja. Dakle, bio je potreban i nekakav sitan razlog da se natječaj poništi, a poništavanje natječaja zbog opet velim sitnog i neuvjerljivog razloga dovodi do jasno kašnjenja poslova, jer morate raspisati novi natječaj, opet ista priča. Djelujete neuvjerljivo. Prema tome, nije baš sve uvijek bilo blistavo. Ali evo izmjenama i rukovodećih ljudi i dolaskom novih ljudi vjerujem da je došlo konačno iskustvo. Dakle, da su došli ljudi koji shvaćaju što je javni natječaj, kako se provodi i na koji način. Evo moram reći meni je, slušam kolegu Beusa Richembergha koji govori u ime kluba i s kojim sam evo proveo onako popriličan broj sati u jednom od povjerenstava da mi je žao što nije bio u prethodnom povjerenstvu, istražnom povjerenstvu. Tamo smo imali nevjerojatno puno kršenja svih mogućih natječaja, jer je eto ministar čije smo proučavali a gotovo stotinjak kojekakovih ugovora do te mjere kršio zakon da bi Europa se hvatala za glavu, itekako hvatala za glavu. Naime, ministar je bio potpisnik s jedne strane, a s druge strane su redom bili šefovi njegovih firmi. Dakle, kompletno Coning grupe. Mislim da ne treba uopće obrazlagati tko je bio ministar. Reći ću vam samo nekoliko primjera. Da su poslovi podijeljeni, a natječaj raspisan 5 mjeseci kasnije, da je recimo dobiven natječaj Coning inžinjering dobije natječaj za obnovu 7 milijuna, a anexom još 10 milijuna, da je čitav niz sumnjivih stvari. Evo gledali smo jučer POS zgradu na Cresu. Hvali se projektantica kako je to lijepo sve skupa, da je na neshvatljiv način Coning dobio tamo ne znam 29 garaža i 3 poslovna prostora bez ikakvog traga koji je bio izvođač radova. Dakle, nevjerojatno puno primjera kršenja ugovora. Gotovo nije bilo ugovora bez bar pet, šest, sedam anexa ugovora. Dakle, jedan primjer koji bolje bi bilo da zaboravimo nego što ga spominjemo. Ali ne možemo ga zaboraviti, jer i evo upravo Hrvatski sabor potvrdivši ono što je istražno povjerenstvo našlo poslao to evo prije četiri, pet godina skoro Državnom odvjetništvu u nadi da će Državno odvjetništvo to sve skupa istražiti. Ja vjerujem da će kolega Bajić i njegova ekipa naći malo vremena da se malo prisjetimo i tih idealnih vremena. Što se tiče javne nabave imamo na žalost bezbroj primjera sličnih ovim kojima je kolega rekao. Ja ću ponavljati do beskraja da je na potpuno jednak način kao što su nabavljeni kamioni nabavljeno 210 vatrogasnih cisterni tipa Mercedes nakon poništenog natječaja. Dakle, po potpuno jednakom postupku samo to se događalo u nekoj drugoj Vladi 2003. godine, a što se tiče čuvanja interesa naših firmi pritom treba reći da je pritom uništena firma za opremanje vatrogasnih vozila u Mariji Bistrici, potpuno. I nakon tog je firma propala. Ja znam da smo još mi evo u grad, govorim sad osobno grad Sveta Nedelja smo još naručili jednu vatrogasnu cisternu tamo koja nam je isporučena u Mariji Bistrici, jer smo eto bila je najpovoljnija ponuda. Ali ovo je bilo na tajnoj sjednici Vlade donešena odluka da se kupe najkvalitetnije Mercedesove cisterne. Očito, nemam ništa protiv, dapače vatrogascima najbolje. Ali zašto vojsci najjeftinije? Ako se kupe skuplja vozila za vojsku onda je to kriminal. Ako se kupe skuplja vozila za vatrogasce bez nakon poništenog natječaja, dakle nakon poništenog natječaja to nisu ni vojna vozila, to ne potpada uopće pod ovo. Prema tome, to je nešto drugačije, da. Dalje imamo jedan krasan primjer isto što se tiče javne nabave kupnja nagibnih vlakova. Osam garnitura nagibnih vlakova opet 2003. Dakle, ta 2003. Trebalo je malo istražiti upravo radi povijesti nabave gdje je 30, gotovo 37 milijuna eura potrošeno za nagibne vlakove bez natječaja. Dakle, tu Državna komisija nije imala posla, jer nije bilo natječaja. Od tih, e sad da vidimo posljedicu, od tih osam garnitura vlakova, dakle gotovo 37 milijuna eura voze 3, a ta 3 su svaki čas u kvaru. Kom je bilo u interesu da kupi skupe vlakove, a da za javnu, onu našu jadnu preostalu ličku prugu, znamo da se do devedesete godine isključivo popravljala Unska pruga, obnavljala, elektrificirala i slično. Lička pruga bila je stvarno pastorče koje je evo nakon rata jedino ono što nam je preostalo do mora, pa smo trebali obnoviti i vozni park i ostalo. Ali zašto kupovati vlakove potpuno neadekvatne za takvu prugu. Čiji je to bio interes? Da se potroši 37 milijuna bez natječaja, eura, bez natječaja za neadekvatne vlakove koji nigdje u Europi ne voze na takovim relacijama. Čini mi se da su ovi iz Kanade valjda kanadski nekakvi vlakovi i slično. Dakle, imamo o čemu govoriti. Gospodo, ako želite pričati o sadašnjim primjerima, ako želite optuživati ljude bez sudskih presuda onda ste se prekasno rodili. Jer na kraju tamo negdje '45. na '46. postigli bi zavidnu karijeru. Tamo nije trebalo baš previše sudova. Bilo je odmah nekog optužit, pokazat prstom i likvidirat. Upravo se tako, na žalost, i moji dragi kolege i kolegice neki i od vas ponašaju. Pustimo Državno odvjetništvo neka radi svoj posao. Negdje su brzi, negdje su sporiji, jer i oni imaju masu odvjetnika, svaki dobije nekakve poslove. Netko gurne u stranu, netko požuri negdje. Ali moramo imati povjerenja i u Državno odvjetništvo i u USKOK, jer ja vjerujem da će se ipak puno stvari raščistiti. Ali ako se bacimo kamenom, onda se malo prisjetimo, pogledajmo malo i svoje kolege, kolegice, svoje šefove da li su grešni. Ne znači da ne treba ići u ovo sada, dapače svi smo mi sretni da se raščiste situacije čim prije bez obzira na ime, prezime. Ali ovo što se događa zapravo je linč. A linč u demokratskoj zemlji sigurno nije ja mislim ono što nas čini demokracijom. I zašto cijelo vrijeme pokazujemo u drage nam europske prijateljske zemlje. Pa pogledajmo primjer, imate primjer Patrije iz Slovenije što se događalo. Imate čitav niz drugih primjera. Dajte malo gledajte, čitajte i nemojte se samo udarati po vlastitoj zemlji, jer ispada s obzirom da smo mi izvještači, mi smo izvještači ovdje, naše je pa mogu reći i ne znam udruge, nezavisne udruge koje i mi financiramo i drugi financiraju pričaju sve najgore o vlastitoj zemlji, a pritom zaboravljaju da se masa tog događa i u razvijenim zemljama. Jer zapravo moć i novac sigurno dovodi ljude u iskušenje. Ne samo građane Hrvatske, nego i građane iz svih drugih zemalja. Samo je tamo riječ o daleko većim iznosima nego što je kod nas jel. Ali i o građanima koji nekog smjenjujući ili protiv nekog ne ocrnjuju cijelu zemlju. Ali mi ne govorimo kriv je pojedinac, nego Hrvatska je takova i takova zemlja, Hrvatsku svi tako gledaju. Dragi moji rodoljubi, imao sam prilike u prošlom mandatu kao član evo Odbora za gospodarstvo primati mnoge delegacije, evo bio je ne znam kolega Jurčić i bivši predsjednik, uglavnom nas trojica, gdje su nam dolazile delegacije različitih sastava stranaka koji se vjerojatno na vlastitom terenu itekako žestoko bore, ali ovdje su bili jedinstveni. Dakle tu su bili građani zemlje, iste zemlje i nisu udarali jedan protiv drugog. Mi to ne radimo. Mi ćemo ako treba izmišljati, ispričati priče da bi nekako svoj položaj malo digli. Mi ćemo udarati protiv svega i na svakog. Koliko ćemo dobiti? Možda nešto poena, ali što dalje bit ćemo sve manje uvjerljivi jer i naši dragi stanovnici jednostavno znadu što je istina, a što nije istina. I vjerujem da daleko bolje pamte, nego što se mi svi skupa nadamo. Dakle, vjerujem da će državna komisija i dalje raditi svoj posao i brzo i dobro i efikasno, da neće više gledati kao što se, mogu vam reći, prije nekoliko godina i gledalo tko raspisuje natječaj, iz kojeg je grada i tko je tamo na vlasti, da neće poništavati natječaje ako za to ne postoji opravdani razlog, jer u lokalnoj upravi u gradovima, općinama, županijama, kako god hoćete, svaki poništeni natječaj znači odgodu posla za 6 mjeseci, pa nekad i za godinu dana i slično. Dakle treba gledati da li je nešto namješteno ili nije namješteno. Svi mi znamo ja mislim jako dobro u kojim smo godinama bili upravo u općinama, gradovima, županijama, na koji način natječaj može biti ovakav ili onakav priređen, ali to je providno. To može uspjeti, ne znam možda jedanput ili ne znam. Ali je činjenica postoji problem, u javnoj nabavi postoji problem i to treba reći da često znamo koje firme nešto mogu ili ne mogu. Vi ne možete odbiti posao firmi za koju znate neće to napraviti, jer ima reference ili joj je netko drugi potpisao jer će ju državna komisija podržati i dalje, i to je loše. Loše je jer eto znate u što se upuštate, dajete nekom posao kojeg će razvući, koji će tražiti na bezbroj drugih načina da se poveća novac koji su za taj posao i slično. Dakle nema razloga da danas dižemo toliku galamu oko jednog člana državne komisije. I opet velim žao mi je, moglo je to puno prije proći a da pritom ne ispričamo sa ove govornice sve što smo pročitali jutros u novinama i medijima. Hvala.
Hvala. Imamo jedan ispravak, gospodin Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče. Čitav je niz navoda koje bih volio ispraviti, čak i nekih stvari s kojima bih volio polemizirati iako ne mogu. Ali ovaj navod da se ovdje radi o tehničkoj raspravi o jednom članu državne komisije zapravo zaslužuje demanti. Ovdje se radi o čovjeku koji je uhićen. Dakle to nije redovna i regularna situacija u kojoj smo mi procijenili da on nešto malo nije dobro radio ili mu je istekao mandat, pa sad idemo na zamjenu. Čovjek je uhićen pod optužbom za teško kazneno djelo prijevare. I druga stvar, kad god nema argumenata on potegne priču o ministru Čačiću, a za razliku od nas koji govorimo o Rončeviću, protiv kojega je dignuta optužnica, gospodina Čačića rastežu kao žvakalicu već godinama i nikad ništa nisu uspjeli potaknuti ili provesti protiv njega, a HDZ je na vlasti 6 punih godina i kontrolira sve sastavnice izvršne vlasti, pa i državnu komisiju, pa i Državno odvjetništvo. Hvala lijepo.
Činjenica da je netko uhićen ne znači da je osuđen. I kada ćemo to mi uspjeti u Hrvatskom saboru shvatiti? Ili to shvaćamo samo u odnosu na one druge, a ne na svoje. Molim vas, nemojmo spominjati imena ljudi sa saborske govornice kao da to govori državni odvjetnik. Mi nismo odvjetnici, niti smo suci. Mi smo Hrvatski sabor i držimo se onog što je zadaća i ovlast zastupnika Hrvatskog sabora. To ja samo govorim. Ja uopće ne spominjem imena. To govorim za svakog, bez obzira o kome se radi. Sabor nije to mjesto. Kako bi se bilo tko od nas osjećao kad bi ga netko tako prozivao, a na kraju ispadne da nije kriv. A šta onda? Tko može pokupiti ovo sa saborske govornice i po cijeloj hrvatskoj javnosti? Tko to može više vratiti? Tko može vratiti ako popneš se na 20-i kat pa prospeš perje? Tko ga može pokupiti više? O tomu ja govorim. Ja uopće ne govorim o tome je li netko kriv, nije kriv, itd. Govorim o stvarima koje su elementarne stvari u jednoj demokratskoj zemlji. Oprostite, ali ja sam ovo morao ovako reći i ne adresiram na nikoga pojedinca, nego adresiram na sve nas. Na redu je gospodin zastupnik Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa žao mi je sad što se nisam javio u ime kluba, jer je gospodin Markovinović izrekao toliko nelogičnih činjenica kada je u pitanju kontrola postupaka javne nabave, da jednostavno nemam vremena u pojedinačnoj raspravi sve to ispraviti. Ali neka, drugi put ću onda. Korupcija počinje preko javnih nabava i to pitanje treba sistemski riješiti. I to je bio jedan od zaključaka Europske Komisije. A ono što želim posebno naglasiti da današnja rasprava nije samo tehničkog karaktera, zapravo je suštinska. Jedna od primjedba Europske Komisije, pa i ljudi koji su čitali to izvješće je bilo da Hrvatska treba to sistemski riješiti. Hrvatska je to sistemski riješila, i Hrvatska nema sistemskog problema ako uzmemo da je sistemski okvir zakonodavni okvir. Mi padamo na ljudima i upravo je današnja rasprava ključna rasprava kroz koju trebamo dokazati i pokazati kako će se riješiti problem i javnih nabava i korupcije u javnim nabavama, ali i u cijelom društvu. Dakle u Hrvatskoj problem korupcije pada na ljudima, naš zakonodavni okvir općenito pa i za javne nabave je izvrsno riješen, evo ga poslušajte samo; Zakon o javnoj nabavi, Zakon o koncesijama, Zakon o javno privatnom partnerstvu, Zakon o državnoj komisiji za kontrolu postupaka javne nabave, Uredba o uvjetima primjene jedinstvenog rječnika javne nabave, Uredba o načinu izrade, postupanju, dokumentacije za nadmetanje i ponudama, Uredba o objavama i evidenciji javne nabave, Uredba provođenja nadzora kroz obavljene preventivno instruktivne djelatnosti, Uredba o sadržaju i načinu dostavljanja izvješća o javnoj nabavi, Uredba o popisu obveznika primjena Zakona javne nabave, Uredba o oblicima načinima, uvjetima, izobrazbe u sustavu javne nabave i da dalje ne nabrajam. Naši Zakoni, naš okvir javne nabave je izvrsno riješen i tu ne treba nikakvog poboljšanja ali kada dođemo u situaciju kontrole postupaka javne nabave, kada dođemo u situaciju da netko raspisuje natječaj javne nabave počinju ogromni problemi. I zato je rasprava o ovom čovjeku, koji je zaista ogromnom greškom onih koji su ga predložili došao u Komisiju koja treba kontrolirati postupke javne nabave je ključna poruka da natječaj javne nabave mogu provoditi samo profesionalci i općenito u javnoj nabavi bez integriteta ljudi od lokalne vlasti pa do državne vlasti neće se riješiti problem javne nabave. U Hrvatskoj javna nabava evo 2007. da još jedanput ponovim iznosila je 45 milijardi kuna što je 16% bruto-domaćeg proizvoda. Prošle godine negdje 30 milijardi, svake godine u pravilu javi se ukupno polovica javnih nabava na koje se ljudi žale, bude poništena, i to se kreće u iznosima od 2 do 4 milijarde. Zašto se krši javna nabava? Javna nabava se krši zbog toga što u brojnim slučajevima se želi ostvariti korist, da li je to korist koja ide u privatne džepove, u stranačke džepove ja neću danas govoriti ali želim naglasiti da bez integriteta i bez osude svih ljudi koji sudjeluju u izvrgavanju postupaka javne nabave bez obzira da li oni bili u SDP-u ili HDZ-u ništa nećemo učiniti. Ja pozivam sve kolege u Saboru, da prestanemo štititi kriminalne pojedince u bilo kojoj stranci jer zbog njih najviše mi patimo, mi smo predmet poruge građana Hrvatske, nas političare osuđuju a istovremeno korumpirani pojedinci u pojedinim državnim tvrtkama, gradskim tvrtkama koje su bez obzira u kojoj sredini, pojedinci se bogate, voze Audi 6 i imaju hrabrosti reći ljudima Hrvatske zašto bi se mi vozili u Golfu, zašto bi se mi vozili u Golfu nama pripada Audi A6. Pa zar mi to kao političari u ovom Saboru to trebamo dozvoliti i amenovati da su oni u pravu. Sve što se događa ovog trenutka u Hrvatskoj u području pojedinih državnih tvrtki koje provode javne natječaje i javnu nabavu, a posebno ja ću reći bez imena ljudi, Hrvatske autoceste su dokaz da je previše prljavštine u tim državnim tvrtkama i da sve to zajedno mi moramo spriječiti. Ne dozvoliti da pojedinci se bogate na račun građana Republike Hrvatske i svima nama se smiju u lice. Oni se svima nama smiju u lice i bahato poručuju to je naše pravo. Novci koji su potrošeni u Hrvatskoj cestogradnji su novci građana Hrvatske, svih poreznih obveznika a tim novcima se trebaju graditi autoceste, a ne apartmani, vikendice pojedinaca koji rade u tim tvrtkama i ne da se na teret građana Hrvatske kupuju automobili koji onda završavaju u njihovim rukama. Kako se krši javna nabava? Vrlo jednostavno se krši javna nabava i sve u skladu sa zakonom. Gradnja tunela u Hrvatskoj, bojanje tunela u Hrvatskoj, što se radi? Kaže se da tunel u Hrvatskoj treba obojiti tvrtka koja ima 200 certificiranih radnika za antikorozivnu zaštitu. Koliko ima takvih tvrtki u Hrvatskoj? Samo jedna i vrlo je skladna i konstruktivna i zove se „Sklad gradnja“. NI jedna druga tvrtka u Hrvatskoj ne može ispuniti taj uvjet na natječaju za bojanje tunela i sve u skladu sa zakonom, ali to je način kako se krši javna nabava. U Pripremi natječajne dokumentacije unaprijed se pogoduje pojedinom budućem investitoru, to svi znaju, a oni nam se smiju u lice. Tko je poništio dodatni natječaj od 8 milijuna kuna? Kakav je to voditelj projekta koji unaprijed ne zna da će trebati 8 milijuna kuna dodatnih radova? Poništila je Uprava za javne nabave, koja dakle ima mogućnost da unaprijed analizom natječajne dokumentacije utvrdi da nešto nije u redu, i to je još jedan pokazatelj da se može doskočiti pojedincima koji troše naše novce. Kako se još može kršiti javni natječaj, dakle u nekom ministarstvu državni tajnik pozove buduće izvođače i kaže im vi ćete se javiti, toliko ćete dati ponudu i nitko se od vas ne smije žaliti, ali ovaj koji dobije natječaj će svima vama podijeliti radove. Na taj natječaj će biti i tuneli, neće se javiti tvrtka „Sklad gradnja“, ali ćete joj morati dati posao. Tako se krše natječaji kada se grade Hrvatske autoceste, i zato su Hrvatske autoceste jedne od najskupljih cesta u Hrvatskoj. Prema tome, drage kolegice i kolege naš zakonodavni okvir je dobar, tijela koja su oformljena i po strateškom planu borbe s korupcijom postoje ali sve pada na ljudima, ljudima koji zloupotrebljavaju svoje položaje i koji troše novac poreznih obveznika za svoje osobne interese, ja mislim da je vrijeme da stanemo tome na kraj a ne da se pozivamo na 2003. stalno, kolega Markovinoviću zašto niste podnijeli prijave, 6 godina ste na vlasti, mogli ste podnijeti prijave, osnovati istražna povjerenstva, riješiti taj problem, da nas prestanete opterećivati sa time. Idemo razgovarati o današnjim javnim natječajima, o današnjem novcu koji curi na sve strane, a istovremeno građani Hrvatske ostaju bez posla, 300 tisuća građana ostaje bez posla, vanjski dug 42 milijarde eura, unutrašnji dug 20 milijardi, a dobrim dijelom zbog korupcije i organiziranog kriminala koji nam godišnje odnose 12,5 milijardi kuna, ajmo to riješiti da napokon u Hrvatskoj pokažemo da se zaista možemo boriti sa korupcijom pa tako i korupcijom u javnim nabavama. Nemojmo štititi pojedince u svim strankama koje nam štete. Direktne pogodbe, evo Zagrebački Holding, njegov je budžet 5 milijardi kuna, od tih 5 milijardi kuna 2,5 milijarde idu na javne nabave, a od tih 2,5 se milijardu i pol potroši u direktnim pogodbama, a direktne pogodbe su ključni način koruptivnih aktivnosti u javnim nabavama. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo ispravke netočnih navoda. Gospođa Suzana Bilić Vardić.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora ispravljam netočan navod kolege Jovanovića koji je citiram rekao: „Prestanite štititi one koji čine kriminalne radnje“. Kolega Jovanoviću to nije točno, ne pada nam na pamet bilo koga štititi nego to prepuštamo nadležnim institucijama sustava i za razliku od vas kolega Jovanoviću, ne sumnjičimo, ne optužujemo, ne osuđujemo, a pokušali bismo i kažnjavati jer poštujemo presumpciju nevinosti da je svatko nevin dok mu se krivnja ne dokaže. Hvala lijepo.
Ispravak, gospodin Boris Matković.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa evo na tragu ovoga isti dakle ispravak, samo s potvrdom ovoga u jednom drugom pravcu, a to je optužba već unaprijed i iskonstruirana, dakle cijela priča, način kako državni tajnici raspisuju natječaj. Gospodine i kolega Jovanoviću je li to možda iz iskustva govorite kako se radi? Ja koliko znam kao gradonačelnik u 3 mandatu tako nitko ne radi. Tako možda radite samo vi ako imate određeno iskustvo po tom principu.
Ispravak netočnog navoda, gospodin Krunoslav Markovinović.
Evo moram ispraviti kolegu koji tvrdi da ja opterećujem, evo valjda njega i njegove kolege i kolegice, sa svojim tvrdnjama. Ja samo želim reći da ako govorimo o korupciji onda pogledajmo najsvjetlije primjere korupcije. I zamjeram što kolega zloupotrebljavajući svoj položaj predsjednika jednog Nacionalnog vijeća za borbu protiv korupcije isključivo viče: "Treba Vladu smijeniti." Prema tom nije kolegi bitno da li postoji korupcija ili ne, nego je samo bitno kako doći na vlast i zato su i podijelili uloge. Jedan napada ne znam Kalmetu, drugi napada Polančeca, treći ovog, četvrti onog, gospodo imate izbore. Ako na izborima ne uspijete dolaze slijedeći izbori, a to što znate da nećete uspjeti to je vaš problem.
Idemo dalje. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Poštovane kolegice i kolege, gospodine predsjedniče. Prvo bih vas želio podsjetiti na naše parlamentarne rasprave u Izvješću o radu te Državne komisije koje su nam svako uredno redovito prikazivali koliko žalbenih postupaka su imali, koliko žalbi su usvojili, koliko odbili i davali vrijednost kontroliranih javnih nabava. Ta Državna komisija, a i zbog novog zakona koji je ovdje bio raspravljan prije nepunih mjesec dana ako se ne varam, svi smo zajedno ocijenili da se radi o jednom veoma značajnom antikorupcijskom tijelu. Uostalom neću reći ništa novoga ako kažem da je javna nabava majka većina korupcija u svakoj državi ne samo kod nas. Raspravili smo dakle u izvješću svake godine, donijeli novi zakon u kojem je bilo zapisano da mandat sadašnjih članova komisije traje do isteka mandata na koji su imenovani. Vlada je došla pred nas s prijedlogom da se jedan član te komisije razriješi i izabere novi. Što piše u obrazloženju razloga razrješnjenja? Je li dosadašnji član komisije otišao u mirovinu ili mirovnu misiju? Je li moguće da Vlada pred Parlament dolazi s prijedlogom razrješenja bez navođenja ijednog jedinog razloga zašto netko nema više uvjeta da ostane članom te komisije? Moramo li nagađati da je razlog njegove smjene činjenica da je zloupotrijebio status i protupravno stekao imovinu? Dakle, mi moramo čitati novine da bi razumjeli, znali i shvatili zašto će Vlada predložiti ili zašto Vlada predlaže nečije razrješenje. Pa kada nas već Vlada upućuje na to da iz novina saznajemo zašto gospodin Perdić Ante više ne može biti član Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave onda bi ja morao podsjetiti na još jednu činjenicu koja je bila prisutna u medijima, a to je to da su tog istog člana Državne komisije nekoliko mjeseci ranije mediji uslikali da se vozi u automobilu koje je kupilo jedna tvrtka ili firma koja je sudjelovala u jednom od postupaka kontrola javne nabave. Tada ta medijska informacija nije bila dostatna nikome u Vladi da izvrši provjeru točnosti tih navoda i već tada pokrene postupak razrješenja. Međutim ovaj primjer otvara 2 ključna pitanja. Prvo, da li je još netko osim tijela istrage otkrivanja kriminala znao za dijela koja je taj čovjek učinio? Da li postoji bar teoretska mogućnost da je svo vrijeme članstva u komisiji taj čovjek bio ucjenjivan od onih koji su znali za zloupotrebu statusa i protupravno stjecanje imovine i ucjenom ga prisiljavali na odlučivanje u samoj komisiji? To je teorijski moguće. Isto kao što ono kad je izašlo u javnost da vozi tuđi auto, netko je za to znao, netko je poslao novinare i fotoreportere da to snime, tako je isto netko mogao znati i ove druge činjenice zbog čega je došlo do uhićenja. I drugo, da li postupak predlaganja kandidata za članove te komisije koji smo upisali novi zakon jest najbolji. Ja sam u svojoj raspravi o zakonu problematizirao rješenje, po meni nejasno i nepotpuno, na koji način će Vlada prikupiti kandidaturu ili kandidature. I sada pitam kako, kojim postupkom je Vlada Republike Hrvatske došla do prijedloga da se gospođa Rožika Gužvanj imenuje za člana komisije, izabere za člana komisije? Da li se za te kandidate vrše sigurnosne provjere? Ne bi li sada bilo ovaj slučaj dovoljno jak da recimo Nacionalno vijeće, Antikorupcijsko nacinalno vijeće ovlastimo da prije imenovanja i rasprave u Saboru ima intervju s kandidatima? Da javnim razgovorom na otvorenoj sjednici provjerimo sve o kandidatima i saznamo sve o njima, tko su, što su, ima li ili nema zapreka za njihov izbor? Ako Sabor već ima jedno antikorpucijsko tijelo koje je ovlašteno da nadzire kontrolira provedbu antikorupcijskih mjera, državna komisije jeste jedno od antikorupcijskih tijela. Zašto se ne bi zaštitili od mogućnosti da u postupku predlaganja izbora članova te komisije napravimo takve pogreške kao što je bilo u ovom slučaju? Koje jamstvo Vlada Saboru nudi i da novopredložena kandidatkinja nema zapreka za izbor imenovanja, kojim postupkom je to utvrđeno? Tko? Kada? I gdje? Ja se sada ne sjećam napamet podatka, koliko je bila vrijednost kontroliranja postupaka javne nabave pred tom komisijom u prošloj godini, ali čini mi se da se spominjalo negdje oko 18 milijardi. Dakle, govorimo o članovima tijeka koja u ime države odlučuju o zakonitosti ili protuzakonitosti postupaka vrijednosti 18 milijardi kuna. A članove te komisije Sabor bira na način da od Vlade dobije razrješujemo ga i predlažemo imenujete ju. I par šturih podataka, gdje je tko rođen, kakve škole je završio i koje radionice je završio. I to je sve. Ja želim vjerovati da će i predsjednik Antikorupcijskog nacionalnog vijeća, kolega Jovanović, ozbiljno razmisliti o mom prijedlogu, da ćemo predložiti zajedno proširenje ovlasti Nacionalnog vijeća, upravo zbog toga što se i jedna i druga stvar daje u nadležnost Saboru. i imenovanjem ili izborom člana bilo kojeg tijela koje za svoj rad odgovara Saboru, mi praktički preuzimamo odgovornost za ispravnost odluke, a na nikoji način ne sudjelujemo u prethodnim radnjama da bi se osigurali od mogućih pogrešaka novih uhićenja, novih spoznaja za djela učinjena prije nego što je netko bio imenovan za člana tako važnog tijela kao što je ova državna komisije. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Željko Jovanović.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolega Lesar i vi ste zapravo potvrdili ono o čemu sam ja govorio da je ključno u provođenju svih naših zakona, a ovdje u slučaju javne nabave da su kadrovi najveći problem. I sam postupak imenovanja ne samo ovog povjerenstva, sjetite se Povjerenstva za sprečavanje sukoba interesa, kako je završila predsjednica koja je predložena, pokazuje da je puno problema u imenovanju kadrova koji su ključni za neka suštinska pitanja u ovom slučaj korupcija i mi ćemo uskoro imati raspravu u ovoj sabornici o radu Nacionalnog vijeća za praćenje provedbe strategije suzbijanja korupcije, pa se nadam da možemo razmotriti ovaj vaš prijedlog koji sigurno ide na tragu da se kadroviranje ovdje počne provoditi na temelju struke, a ne politike. Evo ja ću vas podsjetiti da mi nismo nikada dobili objašnjenje, zašto nije ponovno produžen mandat Goranu Matešiću, predsjedniku ove državne komisije, koji je dobio same pohvale od Europske komisije za svoj rad i unapređenje rada Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Dragutin Lesar.
Gospodine Jovanoviću, s vama se potpuno slažem u ocjeni o tome da smo u zakonodavstvu i propise uskladili sa europskim. I neke u petoj brzini, neke u trećoj, jedan, dva su bili čak i u rikvercu, ali to nije sada bitno. Ali jedno usklađenje koje nikako da napravimo sa Europom a to je ono kada kadroviramo i biramo ljude. Sve do toga trenutka smo europski orijentirani, a kada dođe izbor ljudi na odgovorne dužnosti u pitanje, e onda niti europska praksa, niti europska procedura, niti europske želje u ovoj sabornici nisu prisutne. I zbog toga se uvijek zalažem, da one ovlasti Sabora, kada već imamo ovlast izbora nekoga što nam je zakonom dato, da prije toga i u trenutku kada s one strane Markovog trga dođe prijedlog, ne bude to samo puka formalna rasprava na plenarnoj sjednici, nego da za svaki takav prijedlog Vlade pri izboru, postoji matično radno tijelo koje će provesti javni razgovor s kandidatima i tek onda predložiti Saboru raspravu i njihov izbor.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prijedlog odluke o razrješenju dosadašnjih i imenovanju novog člana Državne komisije za kontrolu postupka javne nabave. Predlagatelj je Vlada. Dajem na glasovanje Prijedlog odluke o razrješenju člana Državne komisije za kontrolu postupka javne nabave. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je jednoglasno sa 102 glasa za donijeta odluka o razrješenju člana Državne komisije za kontrolu postupka javne nabave. Dajem na glasovanje prijedlog Odluke o imenovanju člana Državne komisije za kontrolu javne nabave. Uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 94 glasa za i 6 suzdržanih donijeta Odluka o imenovanju člana Državne komisije za kontrolu postupka javne nabave.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane dame i gospodo saborske zastupnice i saborski zastupnici. Evo pred vama je drugo čitanje prijedloga Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji. Vlada Republike Hrvatske potaknula je izmjenu ovog zakona iz razloga zbog toga što je bio veliki broj prekršajnih kaznenih djela nasilja u obitelji, zbog potreba unapređenja rada svih tijela koja su dužna postupati po zaštiti Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji i Protokol o postupanja i slučaju nasilja u obitelju, a radi pružanja učinkovite zaštite članova u obitelji, te prigovora javnosti uslijed nemogućnosti provođenja nekih odredbi Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji koji nisu dobro normirane, a posebice radi usklađivanja zakona s međunarodnim smjernicama i napucima. Pri izradi novog zakona uvaženo je stupanje na snagu novog Prekršajnog zakona, posebice vezane za odredbe koje se odnose na sankcije, zadržavanje, kazne zatvora i mjere opreza, odredbe novog prijedlog Zakona o zaštita od nasilja u obitelji usklađene su sa međunarodnim preporukama i Nacionalnom strategijom od zaštiti od nasilja u obitelji, odnosno propisana je svrha zakona koji uključuje prevenciju, sankcioniranje i suzbijanje svih vrsta nasilja u obitelji, primjenu odgovarajućih mjera prema počinitelju, ublažavanje posljedica već počinjenog nasilja pružanjem zaštite i pomoći žrtvi nasilja. U definiciji nasilje u obitelj, dodatno, znači za razliku od prvog čitanja dodatno je razrađen pojam, ekonomskog nasilja, koji podrazumijeva oštećenje ili uništenje osobne ili zajedničke imovine ili zabranu ili onemogućavanje korištenja osobne i zajedničke imovine ili pokušaj da se to učini, te oduzimanje prava ili zabrana raspolaganje osobnim predmetima ili imovinom stečenim osobnim radom ili nasljeđivanjem, onemogućavanje i zapošljavanje rada, prisiljavanje na ekonomsku ovisnost, uskraćivanje sredstava za odražavanje zajedničkog kućanstva i skrb o djeci ili drugim uzdržavanim članovima zajedničkog kućanstva. Prošireni krug osoba koje spadaju u obitelj uvođenjem bivših bračnih i izvanbračnih partnera u definiciju obitelji te sada obitelj čine žena i muškaraca koji su živjeli zajedno u bračnoj ili izvanbračnoj zajednici, djeca svakog od njih i njihova zajednička djeca ukoliko su nakon prekida bračne ili izvanbračne zajednice povod predmetnog sukoba bili bivši bračni ili izvanbračni odnosi. Dodatno je razrađen članak kojim se propisuje obaveza službenih osoba da nasilje za koje su saznali u obavljanju svoje dužnosti prijave policiji ili Državnom odvjetništvu te su stručnjaci u djelatnosti zdravstva, socijalne skrbi, obitelji, odgoja i obrazovanja, stručnjaci zaposleni u vjerskim ustanovama, humanitarnim organizacijama i udrugama civilnog društva u djelokrugu djece i obitelji obvezni prijaviti policiji ili Državnom odvjetništvu počinjenje nasilja u obitelji za koje su saznali obavljanjem svojih poslova. Povišene su kazne za počinitelje nasilja u obitelji sukladno odredbama Prekršajnog zakona. Novčana kazna propisana je u iznosu od najmanje tisuću do najviše 50 tisuća kuna dok je za kaznu zatvora umjesto 60 dana predviđena kazna od 10 do 90 dana zatvora. Punoljetni počinitelj nasilja u obitelji koji ponovi nasilje u obitelji na štetu djeteta ili maloljetne osobe kažnjava se novčanom kaznom u iznosu od najmanje 15 tisuća kuna ili kaznom zatvora u trajanju od najmanje 60 dana. Zakon propisuje da su interesi djeteta izloženog nasilju u obitelji prioritetni u svim postupcima. Ukoliko se kao žrtva pojavljuje dijete nadležan sud dužan je o pokretanju prekršajnog postupka službu socijalne skrbi radi poduzimanja mjere za zaštitu prava i dobrobiti djeteta. U postojećem zakonu osiguranje zaštite osobe izložene nasilju dana je kao mogućnost. Novi zakon ovo uvodi kao obvezu nadležnog suda da izda nalog policiji da otplati osobu izloženu nasilju u kuću, stan ili drugi stambeni prostor radi uzimanja osobnih stvari i osobnih stvari drugih osoba koje su s njom napustile prostor a koje su neophodne za zadovoljavanje svakodnevnih potreba. U odnosu na Prijedlog zakona o zaštiti od nasilja u obitelji iz lipnja ove godine sukladno prijedlogu Ministarstva unutarnjih poslova izmijenjen je članak 19. na način da je brisan stavak kojim se propisivala ovlast policijskog službenika da radi zaštite osoba izloženih nasilju može počinitelj nasilja udaljiti iz kuće, stana ili drugog stambenog prostora radi otklanjanja izravne životne opasnosti te osobe ili drugih članova obitelji. Postojeći zakonski propisi omogućavaju policiji da počinitelja nasilja odvede u policijske prostorije, nad njim se tada vrši kriminalističko istraživanje događaja tog, utvrđivanje činjenica vezanih uz sumnju da je počinio kažnjivo djelo, prekršaj ili kazneno djelo nasilja u obitelji te ga se po utvrđenoj sumnji da je počinio kazneno djelo privodi prekršajnom sudu s prijedlogom za izricanje zadržavanja zaštitnih mjera. Sud može odrediti zadržavanje do 15 dana ili istražnom sucu s prijedlogom za izricanje za zadržavanje a sud može odrediti zadržavanje od 48 sati i/ili pritvor do 30 dana. Nadležni sud zaštitne mjere zabrane približavanja žrtvi nasilja u obitelji, zabrane uznemiravanja ili uvođenja osobe izložene nasilju, udaljenje iz stana, kuće ili nekog drugog stambenog prostora mora izreći i prije pokretanja prekršajnog postupka najkasnije u roku od 24 sata od podnošenja prijedloga. Predmetne mjere mogu se primijeniti na prijedlog osobe izložene nasilju ili ovlaštenog tužitelja. To može biti i policija. Uz normalno to mora biti i suglasnost dotične žrtve. Zakon predviđa i primjenu odredaba na partnere u istospolnoj zajednici a sukladno ... [[Govornik se ne razumije.]] Nacionalne strategije zaštite od nasilja u obitelji u zakon se uvodi odredba o potrebi umrežavanja nadležnih službi, primjerice služba socijalne skrbi, zdravstvene ustanove i druga nadležna tijela dužna su voditi brigu o svim potrebama žrtve i omogućiti pristup odgovarajućim službama. Kao posebna novina ističe se uvođenje odredbe kojom će se nadležna državna tijela obavezati na prikupljanje statističkih podataka o nasilju u obitelji koji bi uključivali podatke policije, zdravstvenih ustanova, ustanova socijalne skrbi, odgojno-obrazovnih ustanova, sudova i državnog odvjetništva o slučajevima nasilja u obitelji, te odredbe o potrebi praćenja provedbe zakona kojom se sankcionira nasilje u obitelji izradom godišnjeg izvješća o provedbi zakona od strane nadležnih državnih tijela i organizacija civilnog društva. Nadležno tijelo za obradu statističkih podataka znači po ovom novom zakonu postaje Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti. Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo hvala vam na pozornosti.
Hvala. Odbori za zakonodavstvo, za ravnopravnost spolova, za obitelj, mladež i šport, rad i socijalno partnerstvo? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HSS-a gospođa zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, zastupnice i zastupnici, gospodine državni tajniče. Počela bih svoju raspravu na slijedeći način. Čitajući "Anu Karenjinu" zapamtila sam jednu rečenicu koju je Tolstoj napisao: "Sve sretne obitelji nalik su jedne na drugu. Svaka nesretna obitelj nesretna je na svoj način.". I čini se da je to upravo tako. Obitelj je temeljno mjesto nastajanja, rasta, ukupnog vrijednosnog odgoja svake ljudske osobe, svakog naroda, konačno cijelog društva. Mjesto je rađanja, sazrijevanja i odrastanja, mjesto gdje se očekuje da ljudi postupaju velikodušno jedni prema drugima. No, danas živimo u vremenu teške krize obitelji. Roditelji ne samo da nemaju vremena za svoju djecu, nemaju ga niti jedni za druge kao ni sami za sebe. Obitelj je univerzalna društvena institucija ali isto tako je i temeljna jer bez nje društvo ne može funkcionirati. U Hrvatskoj se obitelj doživljava kao opće i zajedničko dobro te 98,8% hrvatskih građana izjavljuje da im je obitelj vrlo važna u životu. Prema istom istraživanju 89,6% ispitanika smatra da brak nije zastarjela institucija. Prema europskom istraživanju vrednota za brak su najvažniji poštivanje, uvažavanje, vjernost, razumijevanje, tolerancija. Koliko je od tih vrednota ostalo u obitelji koja je pogođena nasiljem? Nažalost, neke obitelji su sklonije nasilju jer je nasilje naučeno ponašanje koje se prenosi iz generacije u generaciju. Kod tih obitelji nasilje je jedina reakcija kojom znaju odgovoriti na stresne situacije. Iako se obitelj redovito postavlja pri vrhu ljestvice vrednota obitelji danas nedostaje podrška. Zakon nažalost rješava i rješavat će posljedice zajedničkih ali i osobnih brodoloma i neće ublažavati duševne rane, otkloniti modrice, zaliječiti ozljede jer kad dođe do nasilja u obitelji koja bi za svakog od nas trebala biti sigurno, zaštićeno mjesto gdje smo prihvaćeni i voljeni, gdje dijelimo sve s onima koji su nam najbliži tada je već prekasno. Kako spriječiti porast nasilja kada obitelj nije na cijeni, kada djeca odrastaju uz nasilje na televizijskim ekranima i igrajući nasilne računalne igrice. Zar će naučiti kako se treba ponašati prema drugim ljudskim bićima ukoliko gledaju svakodnevno verbalno i tjelesno maltretiranje kojem su i sami nerijetko izloženi. Kakvu to budućnost ima hrvatsko društvo ako raste nasilje među djecom, ako svakodnevno crne kronike bilježe nasilje muževa nad ženama i djecom ili pak djece nad starim roditeljima. Činjenica je da na svaku prijavljenu osobu dolaze skoro dvije žrtve. U znatnom broju slučajeva žrtve obiteljskog nasilja su žene i to najčešće udane, ali isto tako žrtve obiteljskog nasilja su i djeca. Uglavnom kad govorimo o nasilju prvo pomislimo na tjelesno ili fizičko nasilje koje obuhvaća sve oblike fizičkog kontakta usmjerenih prema nanošenju boli i ozljede. No, često neprimjetno za okolinu, ali ubitačno za ljudsku psihu jest emocionalno i psihičko nasilje koje obuhvaća sve oblike zlostavljanja koji su usmjereni na uništavanje samopoštovanja. Ništa manje prisutno je i ekonomsko nasilje koje obuhvaća sve oblike uskraćivanja i oduzimanje materijalnih sredstava i imovine, zabranu ili kontrolu zapošljavanja, izbjegavanje plaćanja alimentacije, zabranu raspolaganja vlastitim pokretninama i nekretninama. A po prvi puta se definira ovim izmjenama zakona. Ne treba smetnuti s uma da su na našem području se događala i ratna zbivanja, a seksualno nasilje je posebno rašireno za vrijeme rata, sukoba i humanitarnih katastrofa. Tako je u vrijeme rata u Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini silovano 25000 žena i djevojaka, a seksualno nasilje događa se na žalost i danas u obiteljima između supružnika i između nevjenčanih parova. Rezultati opsežnih izvještaja i istraživanja potvrđuju da je nasilje nad ženama u obitelji najčešći oblik nasilja nad ženom u svijetu, da se vrlo često pojedine vrste zlostavljanja ne javljaju izdvojene već žrtva biva izložena različitim oblicima zlostavljanja, te da se radi o vodećem javno-zdravstvenom problemu i eklatantnom primjeru kršenja temeljnih ljudskih prava isključivo na temelju rodne različitosti. Zbog toga mi u klubu HSS-a podržavamo ove izmjene i dopune Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji, jer ovim zakonom se propisuje što jest nasilje u obitelji, propisuje se koje se osobe smatraju članovima obitelji, te vrste i svrha prekršajno-pravnih sankcija za počinjenje nasilja u obitelji. Svrha zakona treba biti svakako i prevencija ali i sankcioniranje i suzbijanje svih vrsta nasilja u obitelji primjenom odgovarajućih mjera prema počinitelju, te ublažavanje posljedica već počinjenog nasilja pružanjem zaštite i pomoći žrtvi nasilja. U svim postupcima vezanim uz nasilje u obitelji prema ovom zakonu primjenjuju se odredbe Prekršajnog zakona, Zakona o kaznenom postupku i Zakona o sudovima za mladež. Naime, treba spomenuti da važeći Zakon o zaštiti od nasilja u obitelji u primjeni je od 30. srpnja 2003. godine i tijekom njegove primjene sigurno je došlo do mnogih značajnih pozitivnih pomaka u području razvoja, prevencije i zaštite od nasilja u obitelji. Unatoč tome i unatoč pozitivnim iskustvima tijekom primjene zakona uvidjela se i potreba za njegovu doradu, a sve u svrhu postizanja više razine zaštite članova obitelji izloženih nasilju. Iskustva iz neposredne primjene pokazala su da u pojedinim slučajevima osobe izložene nasilju u obitelji najčešće nisu upoznate sa svojim pravima propisanima ovim zakonom ali i drugim propisima. Isto tako, pokazalo se da neke odredbe važećeg zakona nije moguće primijeniti iz razloga nedovoljne jasnoće odredbe ili propisane nadležnosti u postupanju ili je pak propisana odredba bila više upućujuća što je stvaralo nedoumice u primjeni samog zakona. Nasilje u obitelji donošenjem ovog zakona prestalo se smatrati privatnim problemom i ono je postalo društveni problem. Sva nadležna tijela koja poduzimaju radnje vezane za nasilje u obitelji postupat će hitno i svi postupci pokrenuti po ovom zakonu su hitni što mi u klubu HSS-a pozdravljamo. Naglašena je i potreba i obaveza žurnog i neodgodivog postupanja svih nadležnih tijela u slučajevima nasilja u obitelji kao i osjetljivost nastale situacije u slučaju počinjenog prekršaja. U svim postupcima vezanim za nasilje u obitelji službe socijalne skrbi, zdravstvene ustanove, te druga nadležna tijela dužna su voditi brigu o svim potrebama žrtve i omogućiti joj pristup odgovarajućim službama. Interesi djeteta izloženog nasilju u obitelji prioritetni su u svim postupcima. Uvidom u epidemiološku raširenost nasilja nad ženama može se dobiti, naravno iz Ministarstva unutrašnjih poslova i to po vrsti i po broju prekršajnih i kaznenih djela. A primjera radi u razdoblju od 1.7.1999. godine do 31.12.2003. godine zbog tzv. nasilničkog ponašanja u obitelji policija je prijavila ukupno 24518 počinitelja. S obzirom na spol žrtava 67,99% od ukupnog broja oštećenika bile su osobe ženskog spola. Iz srodne analize podataka o počinjenim kaznenim djelima opisanim člankom 215a. Kaznenog zakona razvidno je da u razdoblju od 1.1.2001. godine do 31.12.2006. godine policija je otkrila i kazneno prijavila 3888 osoba zbog počinjenja kaznenog djela nasilničkog ponašanja u obitelji. Od tog broja bile su optužene 2152 osobe, a osuđeno tek 1807 osoba. U promatranom razdoblju vidljiv je konstantan trend kako povećanja broja prijavljenih osoba, tako i optuženih i osuđenih osoba. Postotak muškaraca kao počinitelja kaznenog djela je 97% dok je postotak žena 3%. Analizirajući podatke po spolu i godinama života može se zaključiti da su znatno češće počinitelji kaznenog djela nasilničkog ponašanja u obitelji muškarci u dobi od 40 do 49 godina, te muškarci dobne skupine od 30 do 39 godina. U razdoblju od 2001. do 2006. godine za prekršaj nasilja u obitelji okrivljeno je 40961 počinitelj, a proglašeno krivim 30169 počinitelja. Prekršajni postupak obustavljen je za 22,9% počinitelja. Odbačeno je 929 zahtjeva za pokretanje prekršajnog postupka. Primijenjene su 434 zaštitne mjere bez izricanja kazne, a za 56 počinitelja je utvrđeno da je riječ o neubrojivim osobama. U odnosu na okrivljene počinitelje prekršaja nasilja u obitelji broj okrivljenih počinitelja u 2006. godini veći je za 29% u odnosu na prijašnju godinu. Noviji podaci pokazuju da je u razdoblju od 1.1. do 31.12.2007. godine prekršajem nasilničkog ponašanja u obitelji oštećeno je 22 tisuće 158 osoba, od kojih su 12 tisuća 171 osoba odrasle žene. Najčešći počinitelji nasilja nad 6 tisuća 261 osobom su bili suprug nad suprugom, a nad tisuću 160 osoba izvanbračni muž nad ženom. Zbog počinjenog prekršaja iz članka 18., a vezano uz članak 4. Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji prekršajno je prijavljeno 17 tisuća 391 osoba što je za 13,84% više nego za 2006. godinu kada su prekršajno prijavljene 15 tisuća 277 osoba. Prema najnovijim podacima ravnateljstva policije u razdoblju od 1. siječnja do 31. prosinca 2008. godine zaprimljeno je ukupno 16 tisuća 885 zahtjeva građana za pružanjem policijske intervencije radi zaštita od nasilja u obitelji, što je za 5,4% manje nego u 2007. godini. Zbog prekršaja počinjenog nasiljem u obitelji, među kojima je najviše oštećeno odraslih ženskih osoba njih 11 tisuća 248, ukupno je prijavljeno 16 tisuća 169 osoba što je za 7,03% manje nego u odnosu na 2007. godinu. U 28,42% slučajeva počinitelj nasija bio je suprug nad suprugom, a u 5,70% izvanbračni muž nad ženom. Temeljem provedene intervencije policija je prekršajnim sudovima predložila izricanje 9 tisuća 833 zaštitne mjere. Podaci o provedenim mjerama pokazuju da je od 788 izrečenih mjera zabrane približavanja žrtvi nasilja policija provela samo 265. Sličan je podatak da je od 377 izrečenih mjera udaljenje iz stana, kuće ili nekog drugog prostora, policija provela svega 109 izrečenih mjera. U istom razdoblju analiza podataka koji se odnose na počinjeno kazneno djelo nasilničkog ponašanja u obitelji, iz članka 215. Kaznenog zakona policija je otkrila i kazneno prijavila tisuću 412 osoba zbog počinjenja tisuću 642 kaznena djela. Navedenim kaznenim djela ukupno je oštećeno tisuću 359 osoba ženskog spola što predstavlja 78,65% u ukupnom broju oštećenih osoba. Svi navedeni podaci pokazuju da i u Hrvatskoj, kao i u brojnim drugim zemljama nasilje nad ženama u obitelji predstavlja prvorazredni moralni, zdravstveni, kaznenopravni problem, pri čemu podaci iz policijskih izvještaja o broju počinjenih prekršaja, i podaci o broju izvršenih mjera pokazuju jasnu diskrepancu između zločina i kazne, te licemjeran odnos društva prema ženama žrtvama nasilja koje pozitivni zakonski propisi u potpunosti tek deklarativno štite, dok se izricanje i provedba zaštitnih mjera svodi na gotovo pojedinačne slučajeva. Vjerujemo da će novi Zakon o zaštiti od nasilja u obitelji tu nepravdu ispraviti, i mi u klubu HSS-a ćemo podržati njegovo donošenje. Hvala lijepo.
Hvala. Klub SDP-a, gospođa zastupnica Romana Jerković. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, uvaženi gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Moram reći da će klub SDP-a prihvatiti Prijedlog Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji, jer pozdravljamo sve napore koji idu u smislu boljeg reguliranja problematike nasilja u obitelji. Smatramo da su učinjena značajna poboljšanja, te da prijedlog zakona koji danas imamo na klupama je kvalitetniji od postojećeg. Međutim jednako tako ću u ime kluba izraziti svoje žaljenje što nismo imali više spremnosti, više hrabrosti suočiti se s problemima s kojima se suočavamo i pokušali kvalitetnije riješiti neke objektivne, realne probleme s kojima se susreću kako žrtve nasilja, tako i svi oni koji se na indirektan ili direktan način ovom problematikom bave. Dobro je poznato da mi u SDP-u stojimo na poziciji da, kada govorimo o općem kontekstu značenja ovog zakona kojeg često kao zakonodavci ili zaboravljamo ili poklanjamo nedovoljno brige, treba uzeti u obzir da prostor obiteljskog nasilja jest prostor iz kojeg se, na žalost vrlo često, regrutiraju budući nasilnici. I svakodnevno smo na žalost svjedoci situacija da se govori o nasilju, previše, prečesto aktualno je u posljednje vrijeme nasilje navijačkih skupina. Naravno pitamo se odakle dolaze ti nasilnici? Stručnjaci se slažu da nerijetko oni dolaze upravo iz obitelji u kojima je nasilje na žalost bilo modus vivendi. Dakle klub SDP-a stoji pri stanovištu da je izuzetno važno obnoviti vrijednosti, prije svega hrvatskoga društva, a to znači da ovaj zakon kao i svaki drugi mora biti u funkciji očuvanja, razvoja, implementacije onih vrijednosti koje će postupno iz hrvatskog društva protjerati nasilje jednom zauvijek. Kada sa tih pozicija pogledamo ovaj zakon, tada se ne možemo oteti dojmu da on sadrži i neke nedostatke, da sadrži neke deficite, kako u dijelu norme koje se odnose na rekla bih opći okvir u društvu, tako i u nekim posebnim normama koje se tiču pojedinih segmenata unutar organiziranog društva. U ovom općem okviru ono od čega polaziti svakako jest prevencija u najširem smislu, jer borba protiv nasilja u obitelji zapravo počinje borbom protiv nasilja u društvu. Naravno ako postavimo pitanje gdje i kada, tada je odgovor svugdje, u vrtićima, u školama, u bračnim savjetovalištima. Zbog toga sam eto izrazila svoje žaljenje što nismo bili hrabriji kao npr. 2003. godine kada smo zakon po prvi puta donijeli. Ovaj zakon na žalost neće prisiliti nadležne institucije da brže, kvalitetnije, učinkovitije, bolje rade svoj posao negoli to čine danas. A suština rada sa žrtvama nasilja jest upravo to skratiti vrijeme intervencije. Brza i efikasna međusektorska suradnja, dobra koordinacija onih koji su uključeni u rješavanje ove problematike. Naravno mislim na policiju, na centre za socijalnu skrb, na sudstvo. Ključna stvar u rješavanju ove problematike jest protok informacija među subjektima koji mora biti jednostavan, koji mora biti brz, koji mora biti učinkovit. Primjere dobre prakse naći ćemo u Austriji, naći ćemo u Nizozemskoj i samo ih treba preuzeti. Ono što ohrabruje jest činjenica da struka sama poduzima korake i u ovom trenutku odvija se projekt koji je financiran od strane Nizozemske vlade u organizaciji društva za psihološku pomoć Hrvatske. Po Hrvatskim županijama provodi se edukacija o međusektorskoj suradnji koja okuplja upravo ove subjekte policiju, sudstvo, stručnjake iz domene socijalne skrbi. Cilj projekta je unaprijediti upravo ovo o čemu govorim, suradnju među ustanovama koje se bave nasiljem u obitelji kako bi brže, kako bi učinkovitije odgovarale na svaki pojedini slučaj, jer učinkovita prevencija nasilja moguća je jedino ako je svaki dio slagalice na svome mjestu i žurno odrađuju svoj dio posla. U zadnjih nekoliko 4, 5 mjeseci svjedoci smo događanjima s tragičnim ishodom koji govore u prilog tome koliko smo kao Klub u pravu kada ističemo potrebu suradnje i koordinacije nadležnih službi. Sjetimo se slučaja iz srpnja ove godine i muškarca iz Ozlja koji je ubio svoju pastorku i teško ranio suprugu. Svega par dana policija je imala informaciju o prijetnji od strane nasilnika pa na žalost nije bila ozbiljno shvaćana, tko je u lancu odgovornosti zakazao netko jest. Prisjetimo se muškarca koji je pušten sa psihijatrijskog liječenja u bolnici POpovača, koji dan kasnije ubija svoju 43-godišnju suprugu. Tko je odgovoran za krivu procjenu zdravstvenog stanja i sposobnosti? Netko definitivno jest. Prisjetimo se slučaja iz Poreča, gdje je bivši partner nožem izbo ženu, žena je u nekoliko navrata prijavila zlostavljanje i prijetnje i samo nekoliko dana prije policija ga je privela zbog zlostavljanja i prijetnje. Dakle, čak je kažnjen sa 300 kuna zbog narušavanja javnog reda i mira, koje ironije. Tko je u lancu odgovornosti zakazao, tko nije dobio informacije a trebao je, i do koga su to informacije tako dugo putovale dok se još nije dogodilo jedno ubojstvo. Žrtvi suludog nasilnika i njenoj obitelji vjerojatno je potpuno svejedno tko je zakazao, ali bilo bi još tragičnije kada bismo dozvolili da se ovakvi događaji ponove i kada iz ovakvih događaja ne bismo baš ništa naučili. Silno me zanima, ne znam da li vi gospodine državni tajniče imate odgovor na to pitanje, da li su nadležne institucije i službe nakon ovih nemilih događaja sjele zajedno za stol da porazgovaraju o tome što će u budućnosti poduzeti kako se ovakve situacije ne bi više događale, jesu li to učinile? MI danas imao protokol o postupanju i to je doista bio vrlo kvalitetan i pozitivan iskorak koji obvezuje nadležne institucije ali s pravom se pitamo kako ti protokoli funkcioniraju i jesu li završili u nečijim ladicama. Kako skratiti vrijeme intervencije u slučaju nasilja i kako omogućiti brz prijenos informacija s policije na centre za socijalnu skrb, na zdravstvene ustanove, sa centara na sudstvo, kako je to moguće. Danas u vrijeme tehnologije kakvu imamo, nema doista potrebe da žrtva nasilja svaki puta iznova mora drugom policajcu govoriti svoju anamnezu, pa onda isto to socijalnom radniku, pa onda isto svom odvjetniku, i opet, i opet i uvijek ispočetka. Dakle, stručnjaci se slažu oko toga da tzv. Sekundarna viktimizacija tj. Prečesto ponavljanje i prepričavanje toga što se i kako dogodilo je zapravo iznova proživljavanje traume. Znate da kod djece imamo situaciju da se ne dozvoljava da negdje više od dva do tri puta svjedoče o istom događaju. Dakle, ovakva situacija kakvu danas imamo loša je iz najmanje dva razloga. Prvo, opetovano ponavljanje o događaju nasilja za žrtvu znači ponovno proživljavanje i drugo značajno usporava proces pomoći žrtvi nasilja. Kako riješiti dakle ovaj problem, kako doskočiti ovoj situaciji? Prijedlog Kluba SDP-a jest da se oformi jedinstvena baza podataka kojoj će imati naravno pristup samo nadležne institucije, samo oni koji su u procesu zaštite i pružanja pomoći žrtvama nasilja uključeni. Smisao baze podataka ne bi bilo puno skupljanje nekakvih statističkih podataka vezanih uz ovu problematiku, već da to je ključna stvar, poveže nadležne institucije u funkcionalnu cjelinu u kojoj žrtva nasilja ne mora stalno iznova govoriti u kojoj ulici živi, u koju školu je išla, da li radi, da li ne radi, koliko djece ima, kako joj se djeca zovu itd. Dakle, baza podataka bi omogućila bolju i bržu komunikaciju i razmjenu informacija između nadležnih institucija i te komunikacije danas ili nema ili je prespora, ja se nadam da smo svi toga svjesni i to je najveći ključni problem danas za sve one koji se danas tom problematikom bave. Baza podataka omogućila bi brzo upoznavanje sa slučajem, poboljšala bi učinkovitost institucija i skratila bi vrijeme intervencije. Osvrnula bih se na članak 11. ovog Zakona, podsjetila bih vas da je Zakon o zaštiti od nasilja u obitelji koji smo donijeli 2003. godine bio vrlo napredan, bio vrlo inovativan rekla bih u odnosu na zemlje Europske unije, upravo zbog toga članka, zbog članka broj 11. i zbog činjenice da smo ovim člankom predvidjeli izricanje zaštitnih mjera. Dakle, obveznog psiho socijalnog tretmana, udaljavanje iz stana, obveznog liječenja od ovisnosti itd. Međutim, svih ovih godina mi zapravo čekamo da se te mjere počnu primjenjivati. Iz izvješća pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2008. godinu vidljivo je da je mjera psihosocijalnog tretmana nasilnika izrečeno u 4 tisuće 607 slučajeva, a prema dostupnim podacima ta mjera je izvršena odnosno provedena u svega 56 slučaja. Dakle, u 2008. godini Ministarstvo pravosuđa je sklopila ugovore s provoditeljima psiho socijalnog tretmana da ih zbog nedostatka novca u državnom proračunu nakon godinu dana više nije produžilo, držimo kao klub da je to apsolutno pogrešno jer je poznato iz iskustva zapadnih zemalja da su troškovi takvog tretmana i do 4 puta manji od troškova koji prate ponovljeno nasilno ponašanje jer uključuje i rad policije i medicinsku intervenciju i suda i trošak zatvora itd. Moram skrenuti pažnju na još jedan problem, a odnosi se na članak 19. naime izbačen je stavak 2. koji je govorio o tome da policijski službenik može počinitelja nasilja udaljiti iz stana. To nije dobro, ali ne čudi što je to učinjeno obzirom da stavak 2. nije bio u skladu sa postojećim Zakonom o policijskim ovlastima. I umjesto da mijenjamo Zakon o policijskim ovlastima što Ministarstvo unutrašnjih poslova nije htjelo učiniti mi brišemo vrlo važan stavak i činimo korak unatrag. Mislim da je to pogrešno. Austrijskim zakonom npr. propisano je da se nasilnik trenutačno udalji iz žrtvina doma na 10 dana, izdaje se privremena sudska mjera zabrane približavanja na 3 mjeseca i dulje te se žrtva upućuje u intervencijski centar. Kada se nasilnika udaljava iz doma nekoliko dana pri čemu mu policajci oduzimaju ključeve doma potpuno je nevažno tko je vlasnik nekretnine. Dakle, bojim se da ćemo i dalje biti situacija koje smo navikli vidjeti, a to su one u kojima policijski djelatnik prati ženu, žrtvu nasilja i pomaže joj da uzme svoje vrećice i djecu, otprati je iz stana i odvede tko zna gdje, roditeljima, prijateljima ili u neko sklonište. Dakle, premda je nasilje u obitelji pojava o kojoj u zadnje vrijeme puno govorimo kao društvo, osuđujemo, donijeli smo evo i zakon kojim želimo regulirati ovu problematiku, ipak se zapitajmo da li kao društvo činimo sve da pomognemo žrtvama nasilja, uglavnom ženama i njihovoj djeci, da li pomoć dolazi u pravom trenutku, da li pomoć dolazi na vrijeme, da li žrtva ima adekvatnu zdravstvenu skrb i psihosocijalnu pomoć, da li i koliko činimo u prevenciji nasilja? Da li činimo dovoljno u reintegraciji žena u nekakav normalan život? Znam, svjesna sam toga da odgovori na ova pitanja nadilaze ovaj zakon, ali mislim da je vrijeme da počnemo davati odgovore na ova pitanja. Hvala lijepo.
Hvala. Nekoliko ispravaka. Prva je gospođa zastupnica Nedjeljka Klarić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Evo ja bih ispravila netočan navod kolegice Jerković koja kaže da predloženi tekst prijedloga zakona neće prisiliti institucije na brže rješavanje nasilja u obitelji. Upravo suprotno gospođo Jerković, jer želim vjerovati da niste vidjeli odredbu koja kaže da su djelatnici u socijalnoj skrbi jednako kao i u zdravstvenim institucijama biti kažnjeni najmanjom novčanom kaznom do 3 tisuće kuna ukoliko su u saznanju obiteljskog nasilja i takvo nasilje i takvo ponašanje ne prijave odgovornim tijelima kao što su Državno odvjetništvo i policija. Hvala lijepa.
Gospođa zastupnica Željana Kalaš.
Hvala gospodine predsjedavajući. Evo ja bih se nadovezala na ispravak koji je rekla zastupnica Klarić, a odnosi se na tvrdnju gospođe Jerković koja je rekla da ovaj zakon u ovom novom obliku neće prisiliti institucije na suradnju i brzo postupanje u slučajevima nasilja u obitelji. To naprosto nije točno. Ja neću ponavljati ono što je gospođa Klarić rekla, ali ću reći da je u svom izlaganju onda imala jedan paradoks jer i sama je spomenula protokol o postupanju u slučajevima nasilja u obitelji u kojem je suradnja i aktualno brzo postupanje već navedeno, dakle kao obaveza svih aktera u okviru ovog protokola to se odnosi na policiju, na centre i na sudstvo, a i kako se ne bi svela ova rasprava na odnose između vladajućih i opozicije reći ću jedno objektivno mišljenje i to Europske komisije. Nedavno smo, prije par dana dobili "Croatia 2009" dakle report o napretku u kojem točno kaže da je implementacija Nacionalne strategije za zaštitu od obiteljskog nasilja u razdoblju od 2008. do 2010. "has improved", evo rekla sam na engleskom točno onako kako piše na stranici 12., dakle ostvaren je napredak. Hvala lijepo.
I gospođa zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Naime, netočno je da ovaj zakon ne donosi ništa novo u brzini zaštite žrtve. Ako pročitamo članak 5. zakona sva nadležna tijela koja poduzimaju radnje vezane za nasilje u obitelji postupat će hitno, svi postupci pokrenuti po ovom zakonu su hitni pa tako i sud može donijeti odmah bez odgode, a ne da kasnije u roku od 24 sata od podnošenja ovoga prijedloga sve one zaštitne mjere koje su predviđene člankom 11. I netočno je da zbog nedostatka novca nije došlo do psihosocijalnoga tretmana. Po meni nemamo dovoljno stručnjaka, ni psihologa niti psihijatra. Hvala.
Gospodi zastupnik Stjepan Milinković.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice prije mene su ispravile uglavnom ovaj navod, ali i iz izlaganja kolegice se stječe jedan pesimističan dojam da se uistinu ne može ništa učiniti i da se ne može smanjiti nasilje. Ja držim da trebamo se svi ohrabriti naravno u tom lancu kako ste rekli i da to zasigurno može polučiti rezultat, ali naravno isto tako ne mogu prihvatiti ni onu vašu uvijek na kraju ostaju krivi doktori. Mislim ipak u svakom sustavu, prije godinu dana smo imali priliku slušati u jednom slučaju isto su bili krivi doktori. Svaki put su krivi doktori. Doktori rade jedan težak i odgovoran posao gdje su prosudbe ključne u datom momentu itd., ali svakako jednoznačno donositi jednu ovakvu ocjenu da na kraju ostaju krivi doktori, mislim to ne mogu prihvatiti. Hvala lijepa.
Doktori su nevini, u načelu. Klub zastupnika HNS-a, gospođa zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege. Evo čuli smo opsežno uvodno izlaganje državnog tajnika, ali nije zgorega ponoviti neke osnovne stvari, pa dopustite. Dakle, ovim zakonom se propisuje što je nasilje u obitelji, osobe koje se smatraju članovima obitelji u smislu ovoga zakona te vrste i svrha prekršajno pravnih sankcija za počinjenje nasilja u obitelji. I drugo što bi spomenula svrha je dakle ovog zakona prevencija, sankcioniranje i suzbijanje svih vrsta nasilja u obitelji primjenom odgovarajućih mjera prema počinitelju te ublažavanje posljedica već počinjenog nasilja, pružanje zaštite i pomoći žrtve nasilja. Mi znamo da korijeni obiteljskog nasilja leže u strukturnoj nejednakosti muškaraca i žena u našem društvu, pa su tako narušeni odnosi u obitelji posljedica ukupne nejednakosti među spolovima. Danas svjedočimo različitim oblicima i silini nasilja u obitelji, u školi, u ulici, stadionu i veoma se teško i složeno nosimo s istima. Uvjerena sam da generiranje ukupnog nasilja kreće u najvećem dijelu iz narušenih obiteljskih odnosa, pa je preveniranje nasilja u obitelji po meni zadaća svih zadaća. Broj prijavljenih slučajeva nasilja u obitelji unazad nekoliko godina stalno se vrti negdje oko 17 tisuća, što svjedoči o tvrdokornoj konstanti tog društvenog i političkog problema. Statistika govori da žene čine dvije trećine svih žrtava, a onu posljednju trećinu većinom čine nemoćni starci i djeca. I da su zlostavljači u premoćnoj većini njihovi sinovi, očevi, supruzi i izvanbračni partneri ili preciznije. Od svih zabilježenih slučajeva nasilja u obitelji 27,49% ih je počinio suprug nad suprugom, 19,59% otac nad kćeri, 12,44% sin nad majkom i 5,29% izvanbračni partner nad izvanbračnom partnericom. Dakle, podatak da nemamo pad prijavljenih slučajeva, govori da prevencija nije najdjelotvornija pa moramo inzistirati na provedbi svih odrednica predloženog zakona, ali jednako tako raditi na intenzivnom osvješćivanju cjelokupnog stanovništva od najmanjih do najstarijih, kakao bi nasilje bilo koje vrste postalo neprihvatljiv oblik ponašanja. Po meni to je najvažniji dio cijele priče. Dakle, cjelokupno osvješćivanje u našem društvu. Dopustite nekoliko riječi o sankcijama. Predložene veće novčane kazne će po mome uvjerenju uticati na smanjenje broje obiteljskog nasilja, bez obzira što će obiteljski budžeti trpjeti. Tamo gdje će biti problem naplatiti novčane kazne, iste predlažem pretvoriti u zatvorske. Možda nije najzgodnija usporedba, ja ću je koristiti i kazati da je pad poginulih u prometnim nesrećama uslijedio između ostalog i znatnim podizanjem novčanih kazni za prekršaje u prometu Mislim da jednako vrijedi spašen život u prometnoj nesreći kao i u obiteljskoj nesreći. Nasilje u obitelji držim obiteljskom nesrećom, da. Stoga je pitanje na koliko slučajeva će se primijeniti maksimalne novčane kazne, koje po meni moraju dati pozitivan pomak i na ovom području. I dopustite da spomenem što je novo u ovome zakonu u odnosu na prijašnju verziju iz srpnja 2003. Novitet je proširenje definicije obitelji, pa ona sada obuhvaća i usvojenu djecu. Podigli su se kao što sam spomenula iznosi novčanih kazni za počinitelje, te možda najvažnije, proširenje definicije nasilja, tako da ona obuhvaća i ekonomsko nasilje uz tjelesno, psihičko i spolno. Ekonomsko nasilje odnosi se na uskraćivanje pristupa novcu, zaposlenju ili obrazovanju i upravo je ono jedan od primarnih razloga kojim kućni zlostavljači drže žrtve, u većini slučajeva to su žene, u šaci. Pa je prirodno i krajnje je vrijeme da se tako ozbiljna stvar uvodi u zakon, koji želi biti ozbiljan, a mi danas donosimo vrlo ozbiljan zakon. Mi danas imamo zakon gdje se u većini slučajeva žrtve obiteljskog nasilja, gdje su žrtve obiteljskog nasilja žene, djeca i starce štiti od obiteljskih zlostavljača izmještanjem iz vlastitih domova u sigurne kuće, što predstavlja kao što znamo dodatno traumatiziranje žrtve. Tako se dodatno kažnjavanje žrtava ne bi smjelo nazivati zaštitom žrtava, niti bi takvo što trebalo ozakoniti. Ali novi zakon kao u ostalom i onaj prijašnji, upravo nameće takva rješenja. Naime, iako u njemu postoji stavka da se počinitelja nasilja može udaljiti iz kuće ili stana u kojemu je zlostavljao druge članove obitelji, mnogo se mnogo češće puta policijski službenici vode prema onoj drugoj stavci koja im nalaže da omoguće žrtvi nasilja da iz stana ili kuće sigurno pokupi svoje stvari da je smjeste u kakvo sklonište. Ja se pitam, čini li se to zato što je policiji lakše osigurati izmještanje žrtve, koje su obično žene i djeca, nego zlostavljača? Za mene odgovor nije upitan. No, bez obzira na sve trenutno prihvaćam i ovakav oblik spašavanja žrtava obiteljskog nasilja, jer sam svjesna, da bi bez tih sigurnih za sada su to ženskih kuća, situacija bila lošija nego je danas. I na kraju, žao mi je što nije prihvaćen prijedlog kolegice Jelaš, koja je tražila da se u zakon uvrste mehanizmi zaštite starijih osoba i osoba sa invaliditetom. Ja i sada koristim prigodu da nas sve skupa upozorim na veliki porast nasilja u odnosu na naše starije građane i osobe sa invaliditetom. Apeliram, povedimo računa i o tom dijelu našeg građanstva. Klub zastupnika Hrvatske narodne stranke će podržati ovaj prijedlog zakona, jer ocjenjujemo da će njegovom primjenom doći do pozitivnih pomaka u rješavanju ove problematike. Zahvaljujem.
Hvala. Klub zastupnika HDZ-a, gospođa zastupnica Željana Kalaš. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedavajuće. Poštovani državni tajniče, članovi Sabora. Evo danas u prigodi ovog drugog čitanja prijedloga Zakona o zaštiti od obiteljskog nasilja u ovom Viskom domu raspravljamo o jednom izuzetno važnom prijedlogu zakona za hrvatsko društvo. Radi se dakle o zaštiti od nasilja u obitelji. S obzirom da smo pred nekoliko dana dobili izvješće Europske komisije o napretku Hrvatske u 2009. godini želim ponovno kao što sam već i napravila u ispravku gospođe zastupnice SDP-a koja je govorila u ime kluba reći da je u tom izvješću istaknut napredak u implementaciji Nacionalne strategije zaštite od nasilja u obitelji koje se odnosi na razdoblje 2008., 2009., 2010. godine. Stoga čestitam svim akterima borbe protiv nasilja u obitelji kako na državnoj tako i na lokalnim razinama ali želim i iskoristiti ovu svoju raspravu u ime kluba HDZ-a kako bih progovorila još o nekim dvojbenim postupcima najčešće žrtava nasilja koje ne žele prijaviti zlostavljače unutar vlastite obitelji pa čak i onda kada se radi o zlostavljanju njihove maloljetne djece ali i o obvezi prijave slučajeva nasilja od strane svih koji su u kontaktu s obitelji a to se odnosi na centre za socijalnu skrb, na obiteljske centre, dakle na sve pripadnike zdravstvenih ustanova, odgojno-obrazovnih djelatnika, pripadnika udruga, vjerskih zajednica itd. i kako to ovaj zakon i predviđa. Još do pred nekoliko godina problema nasilja unutar obitelji u Hrvatskoj se gledao na način koji ću nazvati "niti vidim, niti čujem a niti me se tiče, to je privatna stvar obitelji". To je pogrešan stav. To je pogrešan i opasan stav. To želim jasno i glasno reći svima onima koji su ikada bili žrtve nasilja, svima onima koji nas gledaju a bili su počinitelji nasilja i svima onima koji su upoznati sa slučajevima nasilja a nisu ih prijavili niti pokušali sudjelovati u rješavanju problema bez obzira tiče li se to njihove vlastite obitelji, članove njihove obitelji, njihovih susjeda, kolega na poslu, sasvim svejedno. Na sreću danas 2009. godine obiteljsko nasilje u javnosti se ne tretira kao privatni problem. Veliku ulogu u senzibiliziranju javnosti imali su mediji i ja im zato ovdje želim čestitati na tome i apelirati s ove govornice da i dalje nastave davati svoj značajan doprinos adekvatnom pristupu slučajevima obiteljskog nasilja. Navest ću jedan konkretan primjer koji se dogodio pred neki dan u Splitu. Maloljetnu majku svog djeteta jedan je nasilnik toliko pretukao da je završila na hitnom prijemu. Ona maloljetnica od 17 godina majka nasilnikova djeteta nije htjela prijaviti zlostavljanje koje je pretrpjela, od straha od javnosti možda. Možda od straha od ponavljanja nasilja ili od straha da je nitko neće zaštiti. Konačno, nasilnika je prijavio liječnik koji ju je pregledao na hitnom prijemu. I to je jedna od onih značajnih novina u ovom prijedlogu zakona o kojoj želim reći. Nitko, ali baš nitko ne smije prešutjeti slučaj obiteljskog nasilja i zato me osobito veseli činjenica da su predviđene novčane kazne za sve one koji su bili upoznati sa slučajem obiteljskog nasilja a nisu pokušali ga riješiti. Reći ću i vrlo konkretno neke statističke podatke. Svaka peta žena koja živi u vezi bez obzira je li to bračna ili izvanbračna zajednica preživjela je tjelesno nasilje barem jednom, svaka peta žena. Slične su statistike i u slučajevima psihičkog, spolnog i ekonomskog nasilja u obitelji koje su kao novina izrijekom navedene u ovom prijedlogu i koje su značajno poboljšanje u odnosu na dosadašnji Zakon o zaštiti od obiteljskog nasilja koji smo usvojili u ovom Saboru 2003. godine. Pokušajmo ovaj statistički parametar o žrtvama zlostavljanja prikazati konkretnim brojkama na konkretnim slučajevima. Namjerno ću kao i prošli put u slučaju mog izlaganja kod prvog čitanja ovoga zakona, prijedloga ovog zakona iskoristiti nas članove Sabora kao statistički uzorak za prikaz stanja u društvu. Sjećam se jako dobro da su neki naši muški kolege zastupnici tada bili zatečeni tim mojim postupkom ali želim objasniti zašto to radim upravo na našem uzroku. Namjera mi je istaknuti da se nasilje u obitelji može dogoditi apsolutno svakome od nas i najvažnije namjera mi je reći da počinitelj nasilja u obitelji ne smije, ne može nikako biti osoba koja obavlja značajne javne dužnosti u Republici Hrvatskoj. Dakle, niti saborski zastupnik, niti član Vlade, niti evo aktualnog primjera kandidat za predsjednika Republike Hrvatske, niti župan, niti gradonačelnik, nikako niti član županijskih skupština gradskih vijeća, niti ijedan drugi istaknuti pripadnik javne sfere u hrvatskom društvu. Dakle, vratit ću se na statistiku. Kada bismo statistiku nasilja prenijeli na uzorak zastupnika u Saboru ili pak novinara koji prate donošenje ovog zakona ovo bi bile činjenice. U Hrvatskom saboru sjedi 35 žena zastupnica a prema statistikama najmanje bi moglo 7 zastupnica biti žrtvom obiteljskog nasilja. To ne znači da one to jesu. Saborsku raspravu pretpostavljam danas prati barem petnaestak žena novinarki. Prema statistikama najmanje dakle tri od nazočnih novinarki moglo je biti žrtvom obiteljskog nasilja. Naravno, ponovno kažem da ne znači da one to zbilja i jesu. Dalje, pojedinačna rasprava zastupnika o ovom prijedlogu zakona ili bilo kojem drugom prijedlogu zakona može trajati do 10 minuta. Svakih 10 minuta jedna je žena izložena tjelesnom zlostavljanju od strane muškaraca. To su podaci koje prate i hrvatske i svjetske statistike o obiteljskom nasilju. Ja se nadam da su vas ovakvi podaci šokirali ali možemo ovom problemu pristupiti i drugačije. U Hrvatskom saboru sjeti 118 zastupnika muškaraca. Prema statistikama najmanje je 17 zastupnika moglo biti počinitelj obiteljskog nasilja. Ne dao Bog da itko od njih to je. Saborsku raspravu nadalje pretpostavljam prati danas desetak novinara. Prema statistikama najmanje tri od tih nazočnih novinara danas u Saboru moglo je biti počinitelj obiteljskog nasilja. Ne dao Bog da on to zbilja i jest, ijedan od njih. Dalje, pojedinačna rasprava zastupnika o Prijedlogu zakona o obiteljskom nasilju može trajati do 10 minuta i još uvijek svakih 10 minuta jedna žena izložena je tjelesnom zlostavljanju od strane muškaraca. Toliko o statistikama. Nasilje je u svakom pojedinačnom slučaju kršenje temeljnih ljudskih prava. A upravo je obiteljsko nasilje najrasprostranjenije, stoga je od iznimne važnosti progovoriti o njemu javno kao što to činimo danas ovdje u Saboru i kao što to čine različite institucije i stručnjaci i na lokalnoj i na državnoj razini. Ali i pojedinačno što bi trebale raditi upravo one žrtve koje se svakodnevno suočavaju s nasilnikom. Već sam rekla da je Zakon o zaštiti od nasilja u obitelji u prvom zapravo svom obliku u novijoj Hrvatskoj državi ovaj Visoki dom donio 2003. godine. Donošenjem tog zakona po prvi put je u hrvatskom zakonodavstvu eksplicitno nasilje u obitelji kvalificirano kao prekršajno djelo na sveobuhvatan način za razliku od tada važećih odredbi Obiteljskog zakona. I ovo namjerno ističem jer je nedavno na matičnom Odboru za obitelj, mladež i šport u kojem sam između ostalog i potpredsjednica postavljeno pitanje treba li nam ovaj lex specialis odnosno zaseban zakon o sprječavanju nasilja. Moj odgovor je vrlo jasan, treba. Itekako nam treba jer bez jasno postavljenih zakona koji se tiču problematike obiteljskog nasilja, bez službene statistike o žrtvama obiteljskog nasilja, bez ozbiljnih istraživanja o obiteljskom nasilju, a osobito bez doprinosa medija koji bi o problemu obiteljskog nasilja trebali izvještavati sustavno pokrivajući njegove različite aspekte, a ne samo iznoseći i pojedinačne slučajeve u crnoj kronici. Bez svega ovog navedenog nasilje će i dalje u društvu biti zanemaren i podcijenjen problem s nerazumljivo visokim stupnjem prihvaćenosti i tolerancije čak. Ipak u Hrvatskoj su se a to je osobito važno naglasiti dogodili mnogi pozitivni pomaci po pitanju zaštite i sankcioniranja od obiteljskog nasilja kao i po pitanju postupanja svih nadležnih tijela, sudstva, centara socijalne skrbi i dalje. Još od 2003. godine mnogo se toga promijenilo na bolje i to pogotovo zahvaljujući protokolu o postupanju u slučajevima obiteljskog nasilja koji su onda dorađivani jednako kao i ovaj zakon. Jer obiteljsko nasilje još pred nekoliko godina kao što sam već rekla bilo je moguće simbolično opisati kao santu leda. Samo desetak posto bilo je vidljivo na površini, prijavljivano i sankcionirano u društvu, a sav onaj ogroman dio od 90% bilo je sakriveno među obiteljska četiri zida. Još do pred nekoliko godina samo je mali broj žrtava progovarao, suprotstavljao se i prijavljivao nasilnika u obitelji. Do sada je najveći dio obiteljskog nasilja u kojem je žrtva bila podvrgnuta različitim oblicima kontinuiranog zlostavljanja ostajao neprijavljen. Pritom se mora imati na umu da je u žena mnogo više nego kod drugih žrtava i drugih krivičnih djela prisutan sukob dvaju interesa, a to je interes žrtve da se počinitelj kazni, da njezina želja za pravdom bude zadovoljena, te drugi interes da ne bude obilježena, osramoćena i odbačena u svojoj sredini. Ja ću pred sam kraj ovog svog izlaganja pročitati jedan aktualni članak koji sam pronašla, zapravo samo podnaslov tog članka koji sam pronašla u dnevnom tisku pred neki dan. Kaže, tata iz noćne more seksualno zlostavljao četiri sinčića i kćerćicu, a njegova supruga, dakle supruga tog monstruoznog zlostavljača kaže: "Nije on tako loš čovjek i nije mu lako. Ne želim mu se zamjeriti da me ne ostavi." Naravno neće ga prijaviti. Ona ga neće prijaviti iako je on seksualno zlostavljao njihovu kćer, njihove sinove, fizički zlostavljao nju. Zaključit ću. Nadam se da su ovu našu raspravu vidjele osobe koje su ikada bile ili su danas žrtve nasilja u obitelji i da su vidjeli da smo svi koji smo dosad govorili na njihovoj strani i da im ovim novim poboljšanjem Zakona o zaštiti od obiteljskog nasilja želimo pomoći. Želim ih ohrabriti i potaknuti na konačno rješavanje njihovih problema radi njihovih života i radi života njihove djece. Apeliram na njih da uzmu svoje živote i živote njihove djece u svoje ruke, jer ovom zakonu nije cilj razoriti obitelji, nije mu cilj samo kazniti već i pomoći obiteljima da ponovno profunkcioniraju, da prestane zlostavljanje unutar četiri zida. To je moguće dobrim psiho socijalnim tretmanom svih članova obitelji. Samo tako oni mogu postići mir i samo tako mogu riješiti svoj problem. Ja konkretno znam nekoliko slučajeva iz moje lokalne sredine koji su uspjeli. To želim i svima ostalima. I za kraj mogu samo reći, klub HDZ-a podržat će ovaj zakon o zaštiti od nasilja u obitelji. Hvala lijepo.
Hvala. Pojedinačna rasprava, gospođa zastupnica Sunčana Glavak. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče. Dakle, obiteljsko nasilje ozbiljan je problem koji se javlja u svakoj kulturi i u svakoj socijalnoj grupi. Možemo kada kažemo obiteljsko nasilje govoriti da ima razarajući fizički, emocionalni, financijski i socijalni efekt na žene i djecu, obitelj i zajednice širom svijeta. Dakle, on nije specifičan samo za našu zemlju. Iako su i druge forme nasilja u obitelji jednako tako ozbiljne malo ću se možda više osvrnuti na jedinstvena obilježja nasilja počinjeno nad ženama od strane njihovih spolnih partnera. Statistike naravno variraju, ali one uglavnom kažu da su žene žrtve obiteljskog nasilja u otprilike 90% slučajeva. Nasilje nad ženama ugrožava ponekad njihove živote, ponekad ugrožava njihova tijela, psihološki integritet i slobodu. I u svijetu je poznato ali najmanje priznato možda kao ugrožavanje ljudskih prava. Nasilje nad ženama često se zove i nasilje u odnosu na osnovu rodne pripadnosti zato što djelomično proizlazi iz ženinog ponekad podređenog položaja u društvu. Obiteljsko nasilje predstavlja i nasilno ponašanje i prijetnju koja se stalno ponavlja i ona može dakle uključiti i ono fizičko nasilje, emocionalno, seksualno, može biti izraženo kroz izolaciju, zatim kroz zastrašivanje, a jednako tako uključuje i fizičku povredu, imovinsku štetu, emocionalno zlostavljanje i slično. Obiteljsko nasilje nije slučajno. Ja bih rekla obiteljsko nasilje je namjerno ponašanje. Svrha takvog nasilja je kada govorimo u odnosu muškarca i žene obično uspostaviti i obaviti nadmoć i kontrolu nad nekim drugim. Namjerno sam rekla u odnosu muškarac žena ili žena muškarac jednako tako. Muškarci to obično koriste protiv svojih partnerica. Oni koji nanose ove povrede koristit će razne vrste prisiljavajućeg nasilnog ponašanja protiv svojih žrtava. Mnoga od ovih ponašanja završe tjelesnim povredama koje povrijede žrtve ne samo fizički nego i emocionalno. Druga tehnika koja se koristi jest emocionalno zlostavljanje, iako ovo ponašanje ne završi sa fizičkim povredama vidjet ćemo ga možda tek kasnije, možda u kasnijim godinama života i psihološki su veoma štetna. Obiteljsko nasilje je različito od nasilja neke strane osobe. Dakle, ono se dešava između intimnih partnera obično u četiri zida i moramo reći da se ono ne događa nekome drugome. Dok žrtve koje iskuse bilo koje od ove dvije vrste nasilja prežive traumu. Trauma žrtve obiteljskog nasilja je mnogo veća. Naime, nasilnik ima stalan pristup svojoj žrtvi i žrtva proživljava ponavljanje napada obično tijekom dužeg razdoblja. Veza koja postoji između žrtve i izvršitelja otežava ženi da se zaštiti od zlostavljanja. Razdvajanje od onoga koji zlostavlja je složeno zbog složenosti ili jačine veze. Dijelom se na to osvrnula i kolegica Kalaš. Žrtva možda ima djecu s tim čovjekom. Tu su naravno neka nova pitanja koja se postavljaju, možda vjeruje da će se on promijeniti, nekada jasno to i priznaje. Dakle, ne želi na neki način sama sebi priznati što se zapravo događa. I nerijetko se osjeća dužnom da ostane u vezi zbog mnogih razloga ili možda financijski ovisi o njemu. Pošto žrtva i nasilnik imaju intimnu vezu to može utjecati i na način kako se zločinac postavlja u odnosu na ženu da je on na neki način i razumije. Zbog intimnosti u vezi nasilje koje se dešava u njoj se tradicionalno razumijevalo kao privatna stvar. Dakle nećemo se miješati u to, to je njihova privatna stvar ili nemojte se miješati u to, to je naša privatna stvar. To trebamo promijeniti. O tome trebamo još glasnije govoriti. Da, mediji su dali svoj doprinos, ali mislim da to trebaju još glasnije činiti. Nasilnik može nastaviti s nasilnim ponašanjem zbog uvjerenja u društvu da muž ima pravo kontrolirati ženu u vezi i da ima pravo koristiti silu da osigura tu kontrolu. Zajednica mora reagirati i to mora reagirati sasvim drugačije na obiteljsko nasilje, za razliku od nasilja koje uzrokuje neki stranac, a to je upravo uređeno i ovim zakonom. Zašto zakon mijenjamo? Pa za svaki zakon obično kažemo da je živi organizam, da ga treba mijenjati, da ga treba dopunjavati u odnosu na ono što se događa u društvu, u odnosu na promjene u društvu. I zato je dobro ovo što je se ugradilo u ove izmjene i dopune i mislim da je državni tajnik to sasvim dobro rekao. Obiteljsko nasilje i obrazac zlostavljanja i nasilničkog ponašanja, a obično uključuje zastrašivanje, koristi se da se zadrži nadmoć i kontrola nad nekim drugim, a iako su obiteljsko nasilje i nasilje koje stranci uzrokuju slični, doživljaj nasilnika, žrtve i zajednice različiti su u oba slučaja. Obiteljsko nasilje krši mnoga prava koja štite međunarodna i ljudska prava i smatraju se kao prekršaj zakona. Sve države odgovorne su za uklanjanje obiteljskog nasilja i obranu, zaštitu žrtava zakonom. Ne postoji naravno jedinstveno objašnjenje, ali istraživanje zaključuje da obiteljsko nasilje nastaje usred podređenog položaja žene koje tradicionalno imaju u privatnom i javnom životu u mnogim društvima. Vlada se na promjene Zakona o nasilju u obitelji odlučila zbog uočenih nedostataka, na zakon koji je eto bio donesen 2003. godine. Među ostalim na to su ukazivale i nevladine udruge i jednako tako i sudska praksa i mislim da se eto nakon duže rasprave, nakon uključivanja svih institucija došlo do izmjena i dopuna koje će na neki način usavršiti postojeći zakon. Ja ću još samo podsjetiti da prema podacima Ministarstva unutarnjih poslova do kraja lipnja prošle godine policija je prijavila gotovo 7 tisuća 500 obiteljskih nasilnika, čije su žrtve u gotovo 65% slučajeva bile uglavnom supruge i kćeri, ali i majke ili izvanbračne partnerice. Novim zakonom prvi puta je definirano i tzv. ekonomsko nasilje, o tome su već eto govorile i moje prethodnice, odnosno oduzimanje prava na ekonomsku neovisnost. Zakonske odredbe odnose se i na udomljeno dijete, a svi predmeti vezani uz obiteljsko nasilje na sudovima se moraju rješavati žurno. Uvedena je i odredba prema kojoj se službe socijalne skrbi, dakle zdravstvene ustanove i druga nadležna tijela moraju brinuti o žrtvama nasilja, a interesi zlostavljanog djeteta postavljene su kao prioriteti. Policija je osim toga dobila nove ovlasti, uspostavljene su i novčane kazne. Dakle one se kreću od najmanjeg do najvećeg iznosa koji je 50 tisuća kuna, zatvorski maksimum je povećan, uvedena je kazna do 90 dana. Do sada smo imali 60 dana. Dakle i uvedena je novčana kazna za sve koji su uočili, a nisu prijavili obiteljsko nasilje. Dakle tu prije svega govorimo o zdravstvenim, prosvjetnim, socijalnim radnicima. Dakle nitko se više ne smije oglušiti na nasilje. Ono što želim reći pri kraju da zakonski okvir postoji, međutim ostaje činjenica koja nam se potvrdila i ovih dana, kada su u obitelji zlostavljana djeca, a majka, odnosno supruga opravdava čin nasilja svog partnera i ne želi ga napustiti. Zakoni postoje, no postavlja se pitanje što je sa svijesti o mogućnosti odvajanja od nasilnika te da se to ponašanje ne učini javnom tajnom i nečim što se prešutno odobrava. Dakle bit će zanimljivo vidjeti primjenu zakona, možda dogodine, koji će biti tada prikazan u svom punom svijetlu i vidjet će se koliko su ove izmjene i dopune bile dobre, u što ne sumnjam. Ali još jednom apeliram dakle nasilje u obitelj ne događa se nekome drugome i na nasilje u obitelji moramo svi zajedno reagirati. Pa eto i ovi mladi ljudi koji su danas s nama isto tako mislim da je ovo jedna pouka za njih, jedan poziv za cijelu našu zajednicu. Obiteljsko nasilje je ozbiljan problem i o njemu trebamo glasno razgovarati. Hvala lijepa.
Hvala. U 11 i 35 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Dvije replike. Prva, gospođa zastupnica Milanka Opačić. Izvolite.
Evo gospodine potpredsjedniče, htjela bih iskoristiti ovu repliku da naprosto ukažem na još jedan problem. Vi ste govorili ovdje o tome da trebaju ustvari snositi sankcije ono koji ne prijavljuju, rekli ste liječnici, ne znam profesori, učitelji. To je apsolutno točno. Međutim ja bih htjela reći da jednako tako sankcije moraju snositi i one majke koje znaju da njihovi očevi godinama zlostavljaju djecu, a to ne prijavljuju. Postoji odredba u Kaznenom zakonu koja kaže da je to kazneno djelo i koliko ja znam vrlo malo se sudaca ustvari hvata za tu mjeru i sankcionira neodgovorne, često puta su to dakle majke, koje godinama znaju da očevi zlostavljaju njihovu djecu, često puta i seksualno, a o tome ne žele progovoriti. Rekli ste da još uvijek se negdje tretira obiteljsko nasilje kao to je naša privatna stvar. To je na žalost još uvijek tako, a ja mislim da je nasilje u obitelji, posebno kada je u pitanju nasilje nad djecom nešto što ne može ostati privatna stvar ničija. To mora biti stvar na koju društvo naprosto mora reagirati. Prije nekoliko dana smo imali slučaj u jednom malom mjestu gdje je dakle otac priveden zbog toga što je zlostavljao obitelj, ispostavilo se godinama, seksualno zlostavljao svoju djecu. Znate što se dogodilo? Nakon dva dana je taj isti čovjek vraćen u obitelj. To samo znači da i danas dok mi ovdje raspravljamo možda ta ista djeca trpe i dalje njegovo nasilje i zlostavljanje. Pa se ja pitam gdje je učinkovitost tog sustava da napokon tog zlostavljača makne iz obitelji i da ga stavi u jedan psihosocijalni tretman u kojem će se onda raditi s njim i sa njegovim dakle načinom ponašanja i rješavanje problema u obitelji koje je neprihvatljivo.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Sunčana Glavak.
Hvala lijepa. Pa slažem se sa kolegicom Opačić dijelom, a ovo što se tiče zakonskih okvira razgovarali smo već i na odboru i pojašnjeno je naravno da po drugim zakonima može se postupati. U svakom slučaju tragično je ovo što se događa, dakle negiranje žene u obitelji da se nešto događa sa njezinom djecom, da se djeca zlostavljaju. Dakle, u svakom slučaju trebamo osuditi taj čin. A kažem još jednom i pozivam još jednom sve institucije da obave svoj posao, da reagiraju i da se takvo nešto spriječi i mislim da bi bilo dobro da pratimo sve slučajeve od danas pa nadalje, i ono što se prije događalo, što je sa tom djecom, da im posvetimo više pozornosti i da se mi ovdje upitamo možda da vidimo kako se postupalo u određenom slučaju, nema ih toliko puno, moramo možda svaki pojedini slučaj znati.
Druga replika gospođa zastupnica Snježana Kalaš, izvolite. Željana.
Hvala gospodine predsjedavajući, sve u redu. Ja se potpuno slažem sa vašim izlaganjem gospođo Glavak i ja sam htjela zapravo replicirati, dodatno istaknuti jednu činjenicu koju ste rekli, a to je da nasilnik ima pravo koristiti silu unutar obitelji, on to tako smatra jer je to privatna stvar radi uspostave kontrole unutar njegove vlastite obitelji, a ja bih ovoj prigodi htjela istaknuti još jednu stvar o kojoj se mislim nedovoljno priča u Hrvatskom društvu. Prošle godine smo započeli sa kampanjom protiv tjelesnog kažnjavanja djece i u slučajevima tjelesnog kažnjavanja djece i jednako kao slučajevima zlostavljanja unutar četiri zida šutnjom odnosno neprijavljivanjem i nesankcioniranjem mi pomažemo trans generacijskom procesu prijenosa obiteljskog nasilja odnosno prijenosa uopće nasilničkog ponašanja. Upravo zato se slažem sa vama i sa vašom tvrdnjom kada ste rekli da je dužnost sviju nas, cjelokupne zajednice da reagiramo u ovim slučajevima ali ja i u ovoj prilici, s obzirom da se također radi o obliku nasilja unutar obitelji želim progovoriti još jednom protiv tjelesnog kažnjavanja djece. Hvala vam lijepa.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Sunčana Glavak.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, u svakom slučaju slažem se ne smije nasilje postati obrazac za ponašanje a vjerujem da upravo to postaje nerijetko, djeca koja imaju ovakav obrazac ponašanja i sami postaju nasilnici, to nije ništa novo, dakle još jednom potvrda i poziv da sve institucije ove države svi koji su u ovom Zakonu navedeni, ne samo zbog toga što bi mogli biti novčano kažnjeni nego zbog svoje moralne i društvene odgovornosti odrade svoj dio posla, dakle ne želimo obrasce ponašanja prenositi sa roditelja na dijete jer i ta djeca biti će roditelji. Hvala lijepa.
Gospođa zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče, na žalost moram utvrditi ovom prilikom da danas o ovom Konačnom prijedlogu zakona o zaštiti u obitelji od nasilja u obitelji raspravljaju uglavnom ili isključivo žene. Tu je časan izuzetak bio uvaženi kolega Milinković, međutim, njegov komentar, odnosno ispravak netočnog navoda se odnosio na zaštitu digniteta liječničke struke koliko sam uspjela vidjeti a ne na sam meritum stvari o kojoj mi danas raspravljamo. Na početku izlaganja želim reći da ću podržati donošenje ovog Zakona, iako smatram da ima još dosta prostora za njegovo poboljšanje, a neke od sugestija pretočila sam u amandmane za koje se nadam da će ih predlagatelj Ministarstvo obitelji ozbiljno i pomno razmotriti i nadam se prihvatiti. Moram reći da mi je žao što predlagatelj nije prihvatio moju sugestiju iz prvog čitanja a koja se odnosila na preciznije definiranje odredbi Zakona koji se odnose na uznemiravanje ili maltretiranje članova i članica obitelji ili bivših članova ili članica obitelji od strane drugog ili druge članice ili člana obitelji ili bivše obitelji, na radnom mjestu žrtve. To se maltretiranje manifestira kao stalno nazivanje žrtve, ili pak poslovnih suradnika ili suradnica žrtve, iznošenje netočnih i uvredljivih informacija o žrtvi poslovnim suradnicima i suradnicama žrtve, slanje faxova ili mailova u kojima se dovodi profesionalni ili moralni kredibilitet žrtve i slično. Prije nekoliko dana na portalu Indeks.hr pročitala sam članak o tome kako je jednu britansku manekenku njen bivši partner nakon što ga je ostavila prvo pretukao a potom angažirao kompanjona koji je njegovu bivšu partnericu zalio kiselinom i tako joj unakazio lice za cijeli život. Ono što me zgrozilo više od same vijesti bili su komentari čitatelja, namjerno ću reći čitatelja ne čitateljica, ispod ovog teksta od kojih je iznimno veliki broj cinično i negativno komentirao žensku žrtvu ovog nasilja. Upravo zbog takvih neprihvatljivih i neprimjerenih reakcija određenog da ne kažem i dobrog dijela Hrvatske javnosti na slučaj obiteljskog nasilja smatram da su edukacija, prevencija te posebice dosljedna i kvalitetna provedba psihosocijalnih tretmana nad počiniteljima nasilja u obitelji ključni za obračun društva sa ovim iznimno teškim društvenim problemom. U tom sam smislu s iznimnim zadovoljstvom dočekala informaciju državnog tajnika o tome kako resorno Ministarstvo planira obvezne psiho socijalne tretmane nasilnika regulirati posebnim zakonom. NO, ne mogu iskoristiti ovu priliku a ne osvrnuti se na neke odredbe zakona koje se dotiču upravo ovog područja a koje su u ovom Prijedlogu zakona nedovoljno precizne i nedorečene. To se posebice odnosi na odredbe koje se odnose na primjenu zaštitnih mjera. Primjerice u članku 18. stavka 1. ne precizira se tko će izricati zaštitne mjere iz članka 11. ovog zakona te što to znači da se te mjere mogu primijeniti samostalno. U članku 12. stavku 3. koja se tiče zaštitnih mjera obveznog psihosocijalnog tretmana nedovoljno je definirano tko može provoditi te mjere a nužno je naglasiti da u Hrvatskoj ima premalo educiranih osoba koje uopće mogu provoditi psiho socijalni tretman, a ove se mjere često ne provode ili se čak ukidaju zbog nedovoljnih financijskih sredstava. U članku 22. stavak 3. ne definira se koje je to nadležno tijelo koje su osobe iz članka 8. ovog Zakona a koje u djelokrugu svoje djelatnosti saznaju da počinitelj nasilja ne postupa u skladu s primijenjenom zaštitnom mjerom dužne obavijestiti u slučaju obiteljskog nasilja. U prijelaznim i završnim odredbama u članku 25. stavku 3. a koje se odnose na stručno povjerenstvo osnovano temeljem odredbe članka 22. Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji, trebalo bi znači odrediti vrijeme na koje se povjerenstvo imenuje, te definirati pod kojim uvjetima se stručna povjerenstva mogu promijeniti. Na ovaj prijedlog zakona podnijela sam tri amandmana. Prvim amandmanom predlažem brisanje dijela članka 4. stavka 1. alineje 1. jer bi se time smanjila pravna nedokazivost i pravna neodrživost formulacije koja glasi: „Bez obzira je li nastupila tjelesna ozljeda ili ne a koja otvara veliki prostor manipulacije za obje strane u postupku“ Ukoliko ostane definicija iz prijedloga zakona, odnosno konačnog prijedloga zakona, ona će izazvati mnoga problema u praksi koji će se morati riješiti ponovnim izmjenama zakona. U drugom amandmanu predlažem proširivanje formulacije, odnosno uključivanje svih osoba koje imaju saznanje o nasilju u obitelji, to je dodavanje izrijekom i djelatnika iz predškolskih ustanova koji su često upravo ti koji prvi vide i primijete ozljede na djetetu u one osobe koje su zakonski obvezne prijaviti policiji ili Državnom odvjetništvu počinjenje nasilja u obitelji. Na to se osvrnula i kolegica Kalaš, ali ja smatram da u ovom članku zakona nije u dovoljnoj mjeri znači definirano da znači svi oni koji se suoče ili koji primijete nasilje u obitelji trebaju to nasilje i prijaviti. Trećim amandmanom predlažem da se odrede prisilno liječenje obiteljskih nasilnika jer mnogi počinitelji nasilja često boluju od PTSP-a, neredovito se liječe ili su nedijagnosticirani duševni bolesnici pa bi se u slučaju da ih se obveže na psihijatrijsko liječenje koje utvrdi liječnička komisija u bolnici, problem nasilja u obitelji riješio dugotrajno. Naime, ukoliko liječenje nasilnika nije prisilno često se događa da žrtve nasilja daju pisano odobrenje u bolnici za izlazak nasilne osobe s liječenja, a time se problem ne rješava već upravo suprotno, često eskalira u teže oblike nasilja. I na kraju u nadi da će predlagatelj razmotriti moje amandmane izražavam nadu da ćemo uskoro u Saboru raspravljati o prijedlogu Zakona o psihosocijalnom tretmanu. Hvala lijepa.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Dragutin Bodakoš. Izvolite.
Uvaženi potpredsjedniče Hrvatskog sabora, državni tajniče, kolegice i kolege. Pa, kolegica Mirela Holy izrazila je na neki način svoje i nezadovoljstvo da upravo ovaj dio proširenja zakona koji se odnosi na izvanbračne partnere, odnosno uznemiravanja na poslu ili sl. da nije dovoljno kroz ovaj zakon i određen. Mislim da upravo ovaj dio učestalog nasilja između bivših supružnika, odnosno partnera u bivšim izvanbračnim zajednicama je danas dosta prisutan jer i ono što se dešava i što čitamo, čitamo često puta da je upravo bivši izvanbračni ili bračni partner nanio nasilje prema bivšoj partnerici. Međutim isto jedan od primjera koji se javlja, a o kojem se također malo ili nedovoljno govori to su slučajevi kada se djeca na neki način i maltretiraju i u tim zajednicama koje su se raskinule jel'da da se pojavljuju tzv. da ne kažem i telefonski očevi koji uznemiravaju tu djecu, savjetuju nešto im itd., a na neki način dovodi do poremećaja u toj drugoj zajednici u kojoj ta djeca sada žive jer ne znam supruga ili novi suprug itd. Mislim da u tome segmentu nasilja trebalo bi puno više poraditi i u određenim situacijama jer se stvaraju i jedne nenormalne situacije u novim tim zajednicama. Hvala.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Mirela Holy.
Kolega Bodakoš vi ste apsolutno u pravu i ja doista ne razumijem zbog čega ustvari predlagatelj i Ministarstvo obitelji nije uvažilo ovu moju sugestiju iz prvog čitanja zakona, ali ja nisam željela ići amandmanom na ove članke zbog toga što sam shvatila da očigledno predlagatelj neće prihvatiti taj amandman pa bi u tom smislu bilo izlišno, ali vi ste apsolutno u pravu i doista ima jako veliki broj slučajeva uznemiravanja i djece, ne samo znači bivših partnera, odnosno partnerica od strane njihovih sada već bivših partnera, odnosno partnerica telefonom i to su doista jako veliki problemi i u njihovom radnom okruženju, a i kažem i djeca jako puno trpe od takvog uznemiravanja. Hvala lijepa.
Gospođa zastupnica Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Nasilje u bilo kojem obliku neprihvatljivo je, a posebice ono koje se događa u obitelji i najčešće pogađa nažalost žene i djecu. Obiteljsko nasilje je ozbiljna povreda temeljnih ljudskih prava svakog člana obitelji, a osobito žene koja je najčešće izložena ovom riziku te se u širem smislu može smatrati i povredom cijelog društva uključujući i buduće generacije. Republika Hrvatska činila je i čini puno na prevenciji, sankcioniranju i suzbijanju svih vrsta nasilja u obitelji. Zbog toga ću odmah reći da ću podržati konačni prijedlog Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji koji je predlagatelj doradio i dopunio u skladu s primjedbama i prijedlozima zastupnika i zastupnica kao i saborskih radnih tijela sa rasprave održane u srpnju ove godine. Podržat ću ga jer se njime omogućava viša razina zaštite onih koji su izloženi nasilju kao i pozitivni pomaci u području prevencije nasilja u obitelji. Kad je Hrvatski sabor 2003. godine donio Zakon o zaštiti od nasilja u obitelji uza sve dobro što je ovaj zakon donio tada je učinjen i velik pomak i u području senzibiliziranja javnosti u ovom obliku krajnje neprihvatljivog ponašanja i od tada se nasilje u obitelji prestaje smatrati privatnim problemom i postalo je društveni problem. Primjena važećeg zakona koji je evo na snazi već 6 godina pratila su i nacionalne strategije zaštite od nasilja u obitelji, kako ona od 2005. do 2007. godine, tako i ova od 2008. do 2010. godine. kao i protokoli o postupanju u slučaju nasilja u obitelji, dokumenti koje je donosila Vlada Republike Hrvatske i resorno Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti. Inače bih ovdje istaknula i veliku ulogu koju su odigrale brojne institucije Hrvatske države. Od Vladinog ureda za ravnopravnost spolova pa preko pravobraniteljice za ravnopravnost spolova do brojnih udruga civilnoga društva predvođenih udrugama za ženska prava. Ovdje bih, nikako ne bi trebalo, odnosno dapače ja bih istaknula, i ulogu koju je u zaštiti od nasilja u obitelji imala i današnja predsjednica Hrvatske Vlade gospođa Jadranka Kosor, u proteklome razdoblju potpredsjednica Vlade i ministrica resornoga Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti. I kad govorim o ovome dijelu založit ću se da pored ovoga zakona se nađe u državnome proračunu i sredstava kako za skloništa za žrtve obiteljskoga nasilja, tako i za otvaranje obiteljskih sredstava koji su za posljedice, dakle za žrtve obiteljskog nasilja, a obiteljski centri sigurno svojim radom pridonose prevenciji od nasilja u obitelji. Kada smo prije dva dana ovdje raspravljali i usvajali, odnosno glasovat ćemo nadam se danas, izvješće o radu državnih odvjetništava u 2008. godini, također smo mogli u tom iscrpnom materijalu pronaći i podatke o nasilju u obitelji, jer Državno odvjetništvo s posebnom pozornošću prate i odvojeno iskazuju kaznena djela nasilničkog ponašanja u obitelji iz članka 215.a Kaznenoga zakona. Tako podaci pokazuju da u proteklih pet godina imamo stalnog porasta, dolazi do stagnacije prijava, ali ne i broja optuženja, što ukazuje na bolju kvalitetu prijava. Za 2008. godinu tako je prijavljeno tisuću 285 nasilnika, od kojih je optuženo 933, a 758 je osuđeno. Uzrok stalnog porasta konstatira se u izvješću državnog odvjetništva nije samo porast nasilja, već i sve veća osjetljivost društva na ovo nasilje, što pomaže žrtvama da se odluče na prijavljivanje nasilnika. Znamo li da na svakog prijavljenog nasilnika, odnosno prijavljenu osobu, dolaze skoro dvije žrtve. Pomnožimo li ovih tisuću 285 doći ćemo do 2 tisuće 494 žrtve. Od tih žrtava u znatnom broju slučajeva žrtve nasilja su žene, ali isto tako žrtve obiteljskog nasilja su i djeca. Stoga ne čudi da se među žrtvama nalazi svega 27% osoba muškoga spola. Naime, od 2 tisuće 494 žrtve u protekloj godini, njih 909 ili 36% bilo je maloljetno. Ukoliko se razmatraju žrtve prema spolnoj dobi, tada se dođe do podatka da je od 403 muškarca njih 436 ili 65% maloljetnih. Radi se o djeci i maloljetnicima koji su izloženi nasilju u obitelji. Udane žene su najčešće žrtve obiteljskoga nasilja. Od tisuću 827 žena koje su bile izložene nasilju, njih 473 ili 26% su maloljetni članovi obitelji. Sudovi su za ova djela u protekloj 2008. godini, izrekli ukupno 876 presuda od kojih 762 ili 87% bilo osuđujućih. A od ukupnog broja osuđujućih presuda izrečeno je 116 zatvorskih kazni. Međutim, treba kada govorimo o Zakonu protiv nasilja u obitelji trebamo reći da žrtve nisu samo žene i djeca. Naime, događa se i onaj obrnuti slučaj. Ja sam citirala u prvom čitanju ovoga zakona, ponovit ću to i danas. Prema podacima Ministarstva unutarnjih poslova, lani je u Hrvatskoj registrirano 3 tisuće 500 slučajeva obiteljskog nasilja u kojima su roditelji bili žrtve, a među nasilnicima našlo se i 200 maloljetnika. No uglavnom je riječ bila o fizičkom nasilju. Jer kažu pokazatelji da roditelji emocionalno nasilje najčešće prešućuju. I kako smo u današnjoj raspravi, mislim da je ovaj novi zakon ujedno bio i poruka hrvatskome društvu, da nasilnicima nije mjesto u javnom životu i da nasilnici ne mogu biti uglednici u državnim tijelima. Pa stoga mi se na određeni način malo statistika koju je iznijela kolegica Kalaš, gdje je nas ovdje saborske zastupnike i zastupnice pokušala prikazati u jednom svjetlu koje, mislim da smo mi svi toga svjesni i da nije potrebno u ovom Viskom domu i nas svrstavati. Mislim da je Vlada kada je predlagala ovaj zakon Hrvatskome saboru, jasno poručila da nasilnicima nema mjesta u državnim tijelima i uglednicima u hrvatskom društvu. I zaključno. Kolegice i kolege, u cijelosti podržavam donošenje ovog novog Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji, kojim se poboljšava i unaprjeđuje dosadašnja regulativa, a sve u interesu prevencije svih vrsta nasilja u obitelji, a na dobrobit onih koji nažalost trpe posljedice obiteljskoga nasilja. Hvala lijepo.
Hvala. Dvije replike, prva gospođa zastupnica Sunčana Glavak. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa osvrnula bih se samo na ovo što je kolegica rekla. Dakle, evidentno je da se prijavljuju ili da se reagira tek kada vidimo konkretno fizičko nasilje. Dakle, nikako ne smijemo odustati od toga da postoje i različite vrste drugog nasilja. Ono emocionalno može ostaviti možda i dublje tragove nego fizičko. Naravno, nećemo se sada upuštati u to koliko je jedno bolno ili koliko je drugo bolno. U svakom slučaju, trebamo se odmaknuti od onih mitova, da žrtva zaslužuje nešto, jer kao što se to zna nekada reći, sama je to tražila. I trebamo se dotaći činjenice da to trebamo sankcionirati, da to trebamo prijaviti i da o tome trebamo govoriti. I htjela bih samo reći, ukoliko treba, zašto ne, pozvati ugledne osobe iz javnog života, zašto ih ne iskoristiti kako bismo progovorili i o tome. Eto danas u nekim tiskanim medijima, primjerice u Američkom kongresu pozvana je poznata glumica Nicole Kidman, kako bi progovorila o nasilju nad ženama. Ako je to model, ako će to imati odjeka u javnosti, apsolutno zašto ne. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku. Gospođa zastupnica Suzana Bilić-Vardić.
Hvala lijepa. Po,štovana kolegice Glavak, u cijelosti se slažem s ovim prvim dijelom koji ste rekli u replici. I nadam se da je to poruka ovo prijavljivanje svih oblika nasilja u obitelji, da je poruka hrvatskoj javnosti i svakom građaninu, poglavito stoga što i u zakonu stoji odredba ona koja mene puno više zabrinjava, a to je da moramo imati u zakonu prekršajnu odredbu, odnosno bit će novčano kažnjene službene osobe koje ne prijave. Mi ovdje imamo problem kod neprijavljivanja, hoće li susjed prijaviti zlostavljanje u obitelji susjeda ako vidi, hoće li član obitelji prijaviti zlostavljanje. Zbog toga sve radimo sve ovo u javnosti i potičemo sve da prijavljuju nasilnike i to nasilje. A ovaj drugi dio također se slažem s vama, poznate osobe moraju govoriti o nasilju nad ženama ali ako ste me shvatili ja sam se samo djelom ogradila i rekla nije dobro saborske zastupnike i zastupnice svrstavati u statistiku. ... [[Upadica se ne čuje.]] Ne svrstava. Ovo je replika kolegici Glavak. Prema tome, podržavam. Mislim da u Hrvatskoj državi poznate osobe čine to u promociji borbe protiv nasilja u obitelji.
I gospođa zastupnica Željana Kalaš replika.
Hvala gospodine predsjedavajući. Želim replicirati uvaženoj kolegici Bilić-Vardić jer se osvrnula na moj primjer što sam zapravo uzela za statistički uzorak kako bih potkrijepila činjenice u slučajevima u zaštiti od obiteljskog nasilja baš saborske zastupnike. Upravo ovo njezino reagiranje mi je i dalo za pravo odnosno uspjela sam u svojoj nakani. Htjela sam sve nas ovdje šokirati, sve nas ovdje bez obzira je li se radi predsjedavajućem ili se radi o službenicima Hrvatskoga sabora, nisam vas htjela istaknuti kao primjer, ne dao Bog, je li se radi o članovima državnih tijela. Ja sam se samo nadovezala na onu tezu koju je i gospođa predsjednica Vlade koja je i sama jedan od najaktualnijih boraca u hrvatskome društvu protiv nasilja u obitelji rekla da nitko tko je zlostavljač pogotovo ne zlostavljač u obitelji ne smije biti javna osoba. Zašto bi itko od nas pa počevši od mene da ne bi se sada ponovno povuklo pitanje da sam vas istakla jer to nisam napravila. Zašto bi se zapravo itko od nas mogao izuzeti. Nasilje se može dogoditi svakome i u bilo kojem obliku, ne samo unutar bračnih drugova nego kao što ste i sami rekli od strane djece prema roditeljima, ne samo u bračnim zajednicama nego i u vanbračnim zajednicama a i nešto što smo do sada već spominjali a govori se zapravo o nasilju u adolescentskim vezama koje naravno ne pripadaju obitelji ali porazna je činjenica da se u više od 2/3 adolescentskih veza javlja nasilje. I upravo se u ovom slučaju nadovezujem na repliku gospođi Glavak gdje sam rekla da ako šutimo i ako javno ne sankcioniramo obiteljsko nasilje sami tom šutnjom stvaramo nove generacije nasilnika. Hvala lijepa.
Hvala. I ja sam malo takoreći skoro šokiran. Odgovor na repliku gospođa zastupnica Suzana Bilić-Vardić.
Vrlo kratak kolegice Kalaš. Mene niste šokirali, jedino nisam imala dovoljno u prvom redu ispred nas deset zastupnika pa nisam mogla brojeći utvrditi na koga bi bio red, inače da sam šutjela i sad ste mi opet u replici rekli da sam prešutjela odgovor na vašu repliku. Ispalo je da pomažem u odgoju nasilnika budućih generacija a to mi nikako nije ni namjera niti cilj.
Gospodin zastupnik Stjepan Kundić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine tajniče. Ja se javljam nakon kolegica i odmah ću unaprijed priznati da će moja rasprava biti izuzetno suhoparna jer ja ću se vratiti uvodnom, ishodišnom izlaganju gospodina tajnika Adanića tako da ću samo podvući glavne crte odnosno glavni cilj ovog konačnog prijedloga zakona. Naime, toliko je bilo živopisnih situacija u iznošenju mojih kolega, primjera bilo je Lava Tolstoja, bilo je ovoga, onoga da ja mislim da bi ja sad mogao to samo pokvariti. Prema tome, idem s riječi na djela. Naime, statistički podaci, spomenut ću ih sedam, do lipnja 2009. godine. 8 tisuća 242 zahtjeva za intervenciju zaprimila je policija i može se reći da je u svim tim slučajevima intervencija i pružena. Velika brojka. Druga brojka 7 tisuća 815 počinitelja nasilja prijavila je policija zbog počinjenih prekršaja u smislu nasilničkog ponašanja u obitelji. Treća brojka 9 tisuća 823 je ukupan broj nasilničkog ponašanja. Iduća brojka 62,94 kao što su kolegice spomenule su žrtve ženskog spola. Najčešći počinitelji prekršaja bili su suprug nad suprugom i to u 62,71% slučajeva. Što se tiče izvanbračnih drugova i tu ima dosta slučajeva. Znači, izvanbračni drug nad izvanbračnom suprugom bio je počinitelj nasilja u 13,34% slučajeva. I bivši suprug u 6,33% slučajeva. Naime, šta je naglašeno u ovom prijedlogu zakona? U ovom prijedlogu je naglašeno da donošenjem ovoga zakona prestaje se smatrati nasilje u obitelji privatnim problemom nego je postalo društveni problem. Idući, nadalje donošenjem ovog zakona prvi puta u hrvatskom zakonodavstvu eksplicitno je nasilje u obitelji kvalificirano kao prekršajno djelo na sveobuhvatan način za razliku od važeće odredbe Obiteljskog zakona od 2003. godine. I nadalje, ovim zakonom je osigurana učinkovitija i trajnija zaštita ugroženih članova obitelji izloženih nasilju. I sad ću nabrojiti novine konkretno njih ima osam u odnosu na onaj od 2003. godine. Prvo što se tiče svrhe. Svrha zakona uključuje prevenciju, sankcioniranje i suzbijanje svih vrsta nasilja u obitelji primjenom odgovarajućih mjera prema počinitelju te ublažavanje posljedica već počinjenog nasilja pružanjem zaštite i pomoći žrtvi nasilja. Pod dva možemo reći na odgovarajući način se primjenjuju odredbe Prekršajnog zakona, Zakona o kaznenom postupku i Zakona o sudovima za mladež. Pod tri radi se o proširenju kruga osoba koje spadaju u obitelj s obzirom na ostale zakone koji uređuju odnose u obitelji, Obiteljski zakon, Zakon o socijalnoj skrbi. Pod četiri, e sad imamo definicije. Znači, proširenja je definicija nasilja u obitelji te se dodatno uvodi novi pojam ekonomsko nasilje tj. oduzimanje prava na ekonomsku neovisnost odnosno izrijekom se navodi zabrana tjelesnog, psihičkog, spolnog i ekonomskog nasilja u obitelji. Nadalje, uvedena je odredba prema kojoj su službe socijalne skrbi i zdravstvene ustanove te druga nadležna tijela dužna voditi brigu o svim potrebama žrtve i omogućiti joj pristup odgovarajućim službama. Što se tiče počinitelja nasilja počinitelju nasilja službe su dužne pružiti odgovarajuću također informaciju o svim njegovim pravima. Nadležni sud o pokretanju prekršajnog postupka u kojem se kao žrtva pojavljuje dijete dužan je o tome obavijestiti službu socijalne skrbi radi poduzimanja mjera za zaštitu prava i dobrobiti djeteta. Interesi zlostavljenog djeteta prioritetni su u svim postupcima. I sad nešto o kaznama koje su znatno povišene. Visine kazni za počinitelja nasilja u obitelji su pooštrene. Novčana kazna pooštrena je propisivanjem najmanjeg i najvišeg iznosa u skladu s odredbama Prekršajnog zakona, odnosno od najmanje 1000 do najviše 50000 kuna, dok je za kaznu zatvora umjesto dosadašnjeg maksimuma od 60 dana prijedlogom novog zakona predviđena kazna od 10 do najviše 90 dana. Nadalje, počinitelj nasilja u obitelji koji ponovi nasilje, znači koji ponovi nasilje u obitelji na štetu djeteta ili maloljetne osobe kažnjava se novčanom kaznom u iznosu od najmanje 15000 kuna ili kaznom zatvora u trajanju od najmanje 60 dana. Najmanji i ono što su već kolegice spomenule, najmanji iznos, ja ću samo spomenuti iznos novčane kazne od 3000 kuna za osobe koje su dužne prijaviti nasilje u obitelji za koje su saznale u obavljanju svoje dužnosti, a koje nisu prijavile policiji ili nadležnom Državnom odvjetništvu. Prema tome, Hrvatska demokratska zajednica će podržati ovaj kvalitetan zakon.
Hvala. Dvije replike. Prvi je gospodin zastupnik Boro Grubišić.
Gospodine potpredsjedniče, poštovani kolega i kolegice koje su raspravljale tijekom dana sasvim sam suglasan sa vašim raspravama ili vašom raspravom u kojoj ste rekli da zapravo nasilje u obitelji postaje sada ovim zakonom i dakle, društveni problem, odnosno problem društva koje će se njime pozabaviti stavkama, člancima ovoga zakona. Evo da ja samo obavijestim s obzirom da su bili brojni primjeri danas u ovoj raspravi da je u Republici Srbiji u gradu Ćupriji osnovana i sigurna kuća za muškarce. Evo mi to još nemamo, ali evo pošto ste vi kao muški prvi raspravljali o tome samo jedan mali prilog tome. Hvala lijepo.
Druga replika, gospođa zastupnica Mirjana Ferić Vac. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, ne bi trebalo banalizirati jedan gorući problem u našem društvu i šire od Republike Hrvatske. No međutim, ja se nisam javila kolegi zbog neslaganja sa njegovim izlaganjem prvenstveno, nego zbog jednog elementa koji se u svim ovim raspravama proteže, a tiče se djeteta kao žrtve. Izravno da, međutim u svakom ovom nasilnom odnosu bilo da je to bračna, izvanbračna zajednica dijete je žrtva jer je promatrač nasilja i tu mustru, taj obrazac nasilja nosi u sebi i reproducira ga kasnije na ovaj ili onaj način. Prema tome, o tome mi trebamo voditi računa kad govorimo o prevenciji. Prevencija počinje kod nas činom nasilja, a prevencija je ono što se dešava da bi se uopće spriječilo nastajanje nasilja. Mi smo uvijek zagovarali princip. Stavimo u školski sustav, predškolski odgoj, naprosto odgoj protiv nasilnog rješavanja konflikta. Kao prvi i osnovni korak u pravcu kojeg će možda za deset godina, ali će biti učinkoviti polučiti rezultate. Dakle, svraćam samo pažnju na to da su djeca uvijek žrtve neovisno tko vrši nasilje u ovom i da li su dakle indirektno ili direktno žrtve, ali je to činjenica koja proizlazi iz svih slučajeva nasilja u obitelji i djece koje se to tiče. Hvala lijepo.
Hvala. Gospođa zastupnica Nedjeljka Klarić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Pa evo zahvaljujući primjeni Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji od 2003. godine na ovamo došli smo zaista do velikih pomaka u prevenciji i zaštiti od nasilja u obitelji. Prvi put je u našem zakonodavstvu ova vrsta nasilja kvalificirana kao prekršajno djelo na jedan zapravo sveobuhvatan način i osigurana je učinkovitija i trajnija zaštita članova obitelji koji su izloženi nasilju kao što smo i mogli čuti kroz današnju raspravu. S obzirom da ova Vlada teži ka višoj razini zaštite, pa isto tako je uočeno da osobe koje su izložene nasilju često nisu upoznate sa svojim pravima i ponovo upravo to ovaj zakon rješava. Za sada je primijećeno da nije moguće primijeniti zaštitne mjere obvezatnog liječenja od ovisnosti ili obvezni psiho-socijalni tretman radi manjka institucija, naravno i stručnog kadra. Isto je što je i praksa pokazala da novčana kazna počinitelja nasilja ima negativan učinak i prema samim članovima, odnosno žrtvama nasilja, tj. članovima obitelji. Ali ipak primjenom ovog zakona tijekom pet godina značajno je doprinijela uspješnom procesuiranju počinitelja nasilja u obitelji. U sveukupnom broju obiteljskog nasilja žene su ipak najzastupljenije kao žrtve. Kroz raspravu smo čuli što su sve i uzroci takvih ponašanja. Poznato je da međusobni odnosi roditelja uzrokuju i trans generacijski prijenos agresije na djecu koja su kao svjedoci agresivnom ponašanju u obitelji u užem i široj zajednici isto tako podložna učenju ovakvog nasilnog ponašanja u svim situacijama i prema svakome. Isto tako je i poznato da roditelji često odabiru nasilje prema svojoj djeci kao oblik odgojne mjere. Često se to događa i među mladima, naravno i u institucijama u kojima mladi borave. Uzroci nasilja se mogu ipak, dakle svrstati u četiri skupine i to trans generacijski prijenos nasilničkog ponašanja s roditelja na djecu, socijalni stres, tj. obiteljski nepovoljni uvjeti življenja kao što su primjerice nezaposlenost, samohranost, bolest, invalidnost, loši stambeni uvjeti, smrt člana obitelji poglavito onoga koji je hranitelj te obitelj, zatim socijalna izoliranost odnosno obitelj koja je smanjeno uključena u širu socijalnu sredinu, poremećena struktura obitelji kao što su kvalitativno deficijentne obitelji. Tjelesno zlostavljano dijete je samodestruktivno. Ono je ili izrazito povučeno ili agresivno, često pokazuje poremećaj u ophođenju čime ugrožava elementarna prava drugih, ali isto tako i važnije norme. Zlostavljanje je značajan prediktor delinkvencije, pa se usudim reći da je ovaj zakon zapravo ima i preventivni učinak s obzirom na ovu dimenziju. Veliki pomak postignut je i primjenom ovog zakona, jer je problem prestao kao što smo već nekoliko puta čuli biti privatna stvar. Dakle, ono što se događa u četiri zida to postaje i društveni problem i nije naravno na odmet još jedanputa to ponoviti, jer je definitivno ni jedan zastupnik i zastupnica koji su jutros tijekom rasprave, svi su zapravo istaknuli ovu dimenziju što je vrlo važno. Ali je isto tako važno kazati da zasluge svakako pripadaju. Nije sad razlog u tome da se želimo hvaliti, ali je potrebno istaknuti da bez senzibiliziranosti Središnjih tijela državne uprave i javnih ustanova kroz provođenje nacionalne strategije zaštite od nasilja u obitelji, kako one za razdoblje od 2005. do 2007. i od 2008. do 2010. i protokola u postupanju u slučaju nasilja u obitelji, ne bismo postigli ovakve rezultate. Naravno da su ovo dokumenti koji su dodatno potaknuli na poboljšanje postojeće regulative. Zakon pred nama nudi nam i novine, također smo već čuli, a to je širi krug članova koji se smatraju dakle članovima obitelji, s obzirom na i Obiteljski zakon i Zakon o socijalnoj skrbi, a to su i žene i muškarci koji su živjeli zajedno u bračnoj i izvanbračnoj zajednici, njihova djeca i djeca svakoga od njih. Ono što mislim da je posebna vrijednost ovoga zakona je šira definicija nasilja koja je dodatno, uveden novi pojam ekonomskog nasilja, odredba je prema kojoj se službe socijalne skrbi i zdravstvene zaštite dužne voditi brigu i o potrebama žrtve nasilja, jednako kao što su i dužne obavljajući svoju redovnu djelatnost prijaviti saznanje o nasilju u obitelji i Državnom odvjetništvu i policiji. Ali ono što nikako ne smijemo u ni jednom trenutku zaboraviti da nasilje i agresija ne nastaju odjedanputa, ne nastaju odjednom, niti će se iskorijeniti i prekinuti odjednom ili sada. Prijedlog ovoga zakona je svakako nova kvaliteta postojećoj pozitivnoj legislativi i zato ću podržati donošenje ovoga zakona. Hvala vam lijepa.
Hvala. Gospođa zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. U svojoj raspravi ja ću se ograničiti samo na jedan oblik nasilja u obitelji, dakle na ekonomsko nasilje kao pojavni oblik koji predstavlja novinu u ovom zakonskom prijedlogu i to zapravo na ekonomsko nasilje na samo jednoj određenoj skupini građana, dakle na osobama treće životne dobi. Naime, činjenica je da su dom i obitelj najveće vrijednosti, međutim isto je tako činjenica i to da zastrašujuće velik broj ljudi upravo dom i obitelj predstavljaju mjesto opasnog i ponižavajućeg življenja. S druge strane uvođenje u zakon ekonomskog nasilja kao novog pojma zaslužuje pohvalu, obzirom da je ekonomsko nasilje sve raširenije i da je često upravo se provodi na starijim osobama. Koji su razlozi eskalacije obiteljskog nasilja nad starijom populacijom građana? Gubitak zaposlenja, a time i stalnih novčanih primanja u ovim kriznim vremenima sve češće uvjetuje egzistencijalnu ovisnost djece o svojim roditeljima, a onda i materijalno i financijsko iskorištavanje roditelja. Alkoholizam i narkomanija dodatno također su vrlo čest razlog ekonomskog nasilja djece nad roditeljima. U današnje vrijeme u kojem novac i uspjeh su vodeće vrijednosti, zlostavljanje je zapravo često potaknuto i osjećajem neuspjeha i vlastite nesposobnosti. Zato više od dvije trećine zlostavljača starijih osoba jesu upravo članovi obitelji i to najčešće djeca. No vrlo često u materijalnom i financijskom iskorištavanju starijih osoba učestvuju i zaposlenici u određenim ustanovama, dakle u socijalnim ustanovama, u zdravstvenim ustanovama, u općinskim uredima, odvjetničkim uredima i slično, koji isto tako zloupotrebljavaju svoj službeni položaj i iskorištavaju starije građane, naročito one koji nemaju obitelj ili su na ovaj ili onaj način izolirani od svoje obitelji, a posjeduju neku imovinu ili pak ostvaruju redovite primitke. Što je najžalosnije, sve se uglavnom odvija u tišini, bez znanja okoline, a ostarjeli su poput djece žrtve koje rijetko prijavljuju nepravde koje ih pogađaju. Žrtvama nasilja osobito je teško i ponižavajuće tražiti pomoć upravo u situacijama kada su njihovi zlostavljači njihova vlastita djeca. S obzirom na demografske trendove i sve veću zastupljenost osoba starijih od 65 godina u ukupnoj populaciji, realno je očekivati da će fenomen zlostavljanja starijih osoba tek zaokupiti i pažnju i interes stručnjaka, ali dakako i šire javnosti. A da bi se mogle poduzimati i učinkovite mjere zaštite starijih osoba potrebno je, eto za početak, osigurati i podatke o razmjerima pojave zlostavljanja starijih osoba, koje zapravo sada nemamo. Istina u poglavlju 3 prijedloga zakona koji govori o prikupljanju, obradi i pohrani statističkih podataka u članku 24. stavku 1. kaže se da je ministarstvo nadležno za poslove obitelji ovlašteno za prikupljanje, obradu i pohranu statističkih podataka iz područja primjene ovog zakona. Međutim, ako će se ti podaci skupljati na način kako ih primjerice prikuplja Državno odvjetništvo, a što smo imali prilike vidjeti iz izvješća koje je bilo u raspravi prije dva dana, tada nećemo dobiti posebne podatke o starijoj populaciji i zlostavljanju. Naime Državno odvjetništvo iskazuje podatke o žrtvama obiteljskog nasilja na način da sve žrtve razdvaja na samo dvije skupine. Prvu skupinu čine djeca i maloljetnici, a drugu skupinu čine odrasle osobe. Dakle upravo tu drugu skupinu odraslih osoba trebalo bi podijeliti na one do 65 godina starosti i na one iznad 65 godina starosti i o ovome bi bilo dobro povesti računa kada se budu donosili podzakonski akti. Jer starije osobe, jednako kao i djeca, jesu posebna skupina, nemoćna skupina, skupina s posebnim potrebama koju treba štititi i posebnim mjerama. Hvala lijepa.
Hvala. I gospodin zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
hvala. Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospodo iz Vlade. Rado se priključujem raspravi o nasilju u obitelji iz razloga što mislim da je to jedno veliko društveno zlo i htio bih dati neki svoj doprinos tome da se, da barem to društveno zlo bude, odnosno kad kažem društveno mislim ljudsko zlo, bude što manje. Ne čudi nasilje u obitelji uopće ako smo okruženi nasiljem u društvu u cjelini, prema tome obitelj je samo jedan od prostora manifestacije nasilja koje je sveobuhvatno i zato bih rado izgovorio riječ koju nisam čuo danas da se uopće spomenula, niti je nalazim u ovom Prijedlogu Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji. To je riječ odgoj. Mislim da odgoj je pojam koji stoji u podlozi nasilja i da možda napori u pogledu odgoja mladih prema životnoj dobi starijoj bi također možda smanjilo nasilje u obitelji, i općenito u društvu a ne samo odnosno prekršajne mjere koje se ovdje pojavljuju. Zato bih htio afirmirati neke vrijednosti koje su možda prije bile, koje se gube danas jer se na drugačiji način afirmiraju, ali je obitelj uvijek na neki način bila nositelj, barem u mom svjetonazoru i svjetonazoru kojeg dijelimo i ne bih tu htio religijski tu postaviti neke ograničenja, mislim da sve religije ovoga svijeta zastupaju čovjeka u smislu dijela jedne male zajednice nukleusa obitelji pa onda tako i dalje. Dakle, čini mi se da bi obitelj trebala biti i mogla biti jedno da tako kažem fertilno tlo za stvaranje dobrih ljudi itd., i da dobri odgoji iz obitelji zrače prema društvu a ne da neka loša ozračja društva se manifestiraju u stanje u obitelji. Prema tome bih kao primjer ili ilustraciju kako te stvari nastaju spomenuo riječ psovka koja je postala toliko svakodnevna u našem životu da je više niti ne osjećamo, po meni je psovka način u izražavanja u jednom posebnom psihičkom stanju kada se ne možemo nositi sa nabojem svojih emocija da bi ih izrazili svakodnevnim riječima onda nam psovka da ispraznimo taj jedan višak naboja, agresije unutarnje. Ali nekome kome psovka postaje svakodnevni govor onda tome logično da se agresija, ruka koja poleti donosi ono pražnjenje onome koji ne psuje, psovka donese pražnjenje. Psovka mi se čini manje nasilje nego što je ruka koja nekoga udre a da ne kažemo noga. Dakle, mislim da bi bilo dobro afirmirati te neke stvari poput odgoja i obitelji, da bi i u samoj obitelji nasilja bilo što manje. Naravno postoje urođene genetske patologije koje neovisno o odgoju, neovisno o svim naporima društva ili drugih članova obitelji ne mogu otkloniti posebice takvih patologija, ali i s patologijama se nosimo na različite načine. U smislu Zakona spomenuo bih posebno članak 3. i 4. U članku 3.a obitelj predstavlja zajednicu, u članku 3. od svih navedenih definicija na koje se odnosi ovaj Zakon, odnosno što se smatra pod obitelji samo se na dva mjesta spominje zajednica. Zapravo se spominje samo na jednom mjestu zajednica, žena i muškarac u izvanbračnoj zajednici, a u liniji prije žena i muškarac u braku, brak je zajednici, pa ako se govori o izvanbračnoj zajednici moglo bi se kazati u bračnoj zajednici, kao što bi se moglo kazati i žena i muškarac izvan braka. Samo to su zajednice sve ostalo su određeni odnosi koji ne predstavljaju zajednicu ovako pročitanu. Drugo u članku 4. kada se spominje koja su sve to nasilja koja se ovim zakonom razmatraju i uvode čini mi se da ako bi bili samo ovo nasilja koja su predmet sankcioniranja da to nije dovoljno i da bi trebalo ugraditi određeni instrument prepoznavanja novoga nasilja, ne mogu govoriti. Novoga nasilja, jer mašta onih koji su agresivni i nasilni je neograničena prema tome, pretpostavlja da zakonodavac nije mogao predvidjeti sve vrste nasilja nego da je samo registrirao ona nasilja koja danas se prepoznaju, ali bi trebalo otvoriti mogućnost i tim nekim novim nasiljima koje će se pojaviti. Jedno od nasilja koje svakako nije spomenuto u okviru ovoga članka 4. to je već nekoliko puta spomenuto nasilje prema roditeljima, prema starijim članovima obitelji koje se taksativno ne navodi, a navodi se ponižavajuće postupanje prema djeca u odgojne svrhe, ponižavajuće postupanje i djece i drugim članova prema starijim članovima obitelji. Naime, uopće potreba donošenja Zakona o zaštiti od nasilja od obitelji je praktički zaštititi nemoćne od onih koji su prema njima fizički superiorni,zato imamo najviše nasilja nad ženama, zato imamo najviše nasilja nad djecom, ali postoji nasilje nad starijim osobama koji su u starijoj dobi fizički manje moćni nego što su prije bili, i čini mi se da je nedostatak ovoga Zakona što to ne navodi. Ja bih naveo još nešto, pogotovo u smislu definicije članka 3. u kojem se govori o skrbnicima, štićenicima, udomiteljima itd., mislim da postoji jedna jako izražena agresija prema osobama koje su rekao bih žrtve već samim ugovorom, žrtve dosmrtnog uzdržavanja. Za razliku od doživotnog uzdržavanja kod dosmrtnog uzdržavanja osoba koja je takav ugovor potpisala postaje potpuno ovisna o onome tko o njemu skrbi i nema praktički nikakvu zaštitu ni za fizičko, ni za psihičko a niti za ono ekonomsko nasilje koje se u istome članku broj 4. spominje. Tako mi se čini da je nedostatak toga jedan značajan manjak kojega bi bilo dobro otkloniti nekim amandmanom, ali ga ja stavljam na stol kao izuzetnog važnog. Ja bih spomenuo još nešto što mi se čini bitnim kao nasilje koje se manifestira kasnije, a ne u trenutku nastajanja tog nasilja to je uskrata očinstva i majčinstva. Imamo slučajeve kada se roditelji jednostavno rješavaju djece, daju ih u domove, različiti su motivi zašto se to događa, plemenito je kada netko tu djecu uzme i o njima skrbi kao da su njihova vlastita, ali isto tako uskrata majčinstva i očinstva ako nije ničim opravdana nego samo nekom vlastitom egoističnom namjerom, mislim da bi na neki način trebala biti sankcionirana jer su manifestacije u negativnim smislu kasnije vrlo negativne. Na kraju bih htio još samo jednu stvar dodati, podržavajući apsolutno potrebu donošenja ovog Zakona, ali mislim da bi određene korekcije barem što mog sagledavanja se tiče u ovom smislu bile korisne, htio bih kazati da veliki dio nasilja koji je ovdje predviđen jednostavno se čini ne može biti dovoljno sankcioniran prekršajnim mjerama kao što su ovdje učinjene, premda su određena nasilja naravno Kaznenim zakonom sama po sebi predviđena i čini mi se da bi trebalo otvoriti mogućnost u pravcu redefiniranja nekog nasilja da nije prekršajno, nego da je kazneno djelo kao što se kod bespravne izgradnje, određena bespravna gradnja može tretirati i krivičnim djelom na način da inspektor u dvojbi je li to kazneno djelo ili samo prekršajno Državnom odvjetništvu prijavi dotični krimen. Hvala lijepo.
Hvala. 2 replike, prva gospodin zastupnik Boris Matković.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolega Rošin je dotakao ovu temu sa jedne razine koja je bila izuzetno zanimljiva i interesantna i apsolutno podržavam, a kolega Rošin ja bih samo htio nadopuniti sa jednom kratkom rečenicom, a ona se odnosi na to da najvjerojatnije danas bismo ovdje o ovoj temi puno manje razgovarali kada bi mnogi samo uzeli Bibliju i pročitali 10 zapovjedi Božjih. Ništa dalje od toga ne bi trebalo. Puno bismo manje raspravljali i odgoj o kojem ste vi govorili je dakle vezan upravo i uz to.
I gospođa zastupnica Mirjana Ferić-Vac replika.
Hvala vam lijepo. Replika zapravo na jedan dio onoga što je gospodin Rošin govorio i spominjao u smislu urođenih, patoloških preduvjeta nasilju to je vrlo teška jedna ocjena i ja bih volila da to u nekom drugom kontekstu možda nekom prijedlogu drugog zakona malo drugačije ovaj diskutiramo jer je to, ako uče da su nekakve rasne i druge stvari što nije dobro sa takvim urođenim defektima ili nešto. Osnovno je što ste spomenuli, a što je dijelom i onoga što sam ja govorila u prvoj replici je odgoj. Vi ste spomenuli obitelj i ja se slažem u tome, ali kažem da je školski sustav itekako odgovoran, dakle društvena nekakva regulacija onoga što mi kroz školu hoćemo postići jer škola je odgajanje nije samo učenje "facts and figures" nego je i odgajanje određenim postavkama. Govorili ste o odnosu prema starijima i bilo je par puta riječi o ekonomskoj neovisnosti starijih osoba. Nisam čula u ovoj raspravi, a evo i prije 2 tjedna smo obilježili Međunarodni dan žena na selu, o ekonomskoj neovisnosti žena na selu koje se nađu u procesu nasilja u obitelji koje zapravo nemaju ni kuda, ni kako, niti se itko brine oko toga. Dakle, to je jedno područje o kojem se treba itekako voditi računa, a pogledat ćemo proračun, nastojat ćemo da proračun ima neke stavke koje će u tom smislu biti otvorene prema potrebama i manifestaciji nasilja onima koji su apsolutno ekonomski ovisni o zajednici u kojoj žive i nemaju izgleda ni otići, a ni biti oni koji će procesuirati one koji čine nasilje u takvim zajednicama. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Jerko Rošin.
Kolegice naravno da nisam mislio u rasističkom smislu to kad sam kazao iako su nekad u Sovjetskom savezu postojale teorije o tome kako genetika … [[Govornik se ne razumije.]] ne znači ništa nego je sve odgoj u društvu. Međutim, evo kad to … [[Govornik se ne razumije.]] demantirala onima kojima je potrebno da pojasnim što sam htio kazati, mi se svi rađamo sa različitim naravima, dakle to su neke naše urođene zadatosti i netko se rađa kao kolerik, agresivan ili ovako, netko se rađa kao blag. Htio sam napraviti samo jednu distinkciju između nasilja koje nastaje nekim društvenim odgojnim mjerama, poticajima, za razliku od onih koje narav, temperament nekoga nosi po sebi. Vjerujem da ste me razumjeli i da je to bilo samo u ilustraciji ovoga drugoga kao jedan kontrapunkt. Hvala lijepa.
Hvala. Završni osvrt, državni tajnik Stjepan Adanić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane dame i gospodo saborske zastupnice i zastupnici. Meni je drago da su svi klubovi pa i pojedinačna rasprava pokazali da je ovo jedan dobar zakon, dapače da je to odličan zakon i da će on u budućnosti odlučiti svoje rezultate na terenu jer mislimo da bi upravo donošenjem ovog novog zakona trebala se poboljšati situacija i na ovom vrlo bitnom i važnom pitanju, a to je znači zaštita od nasilja u obitelji. Ja bih se ovom prilikom osvrnuo na nekoliko vaših pitanja koje ste ovdje postavili. Jednostavno zato da ne ostane visjeti u zraku. Naime, klub SDP-a i gospođa zastupnica Romana Jerković su postavili pitanje da se Zakon o zaštiti u nasilju u obitelji ne osigurava učinkovitu zaštitu mjera koja se može odrediti kod zlostavljača odmah. I postavili ste pitanje da je to u prvom čitanju na neki način bilo bolje riješeno. Međutim, ja vas moram upoznati ili upozoriti s tim da smo mi zajedno s Ministarstvom unutarnjih poslova jako dugo i miniciuzno radili na ovom problemu i došli do jednog zaključka da ako bi policijskom službeniku dali ovlasti da može zlostavljača ili zlostavljačicu samostalno udaljit iz stana bez sudske odluke, da bi nam ta odredba mogla pasti na Ustavnom sudu. Isključivo zbog toga smo išli ovom drugom metodom gdje smo postigli isti cilj. Znači da se zlostavljač ili zlostavljačica može odmah po općim propisima, a opći propisi su prekršeni, zakon i Zakon o policijskim poslovima i ovlastima, znači da se zlostavljač može odmah izdvojiti iz stana. U roku od 24 sata dajemo nalog ovaj zakon sudu da mora donijeti odluku, znači da je ta akcija policije pokrivena i tom sudskom odlukom. Inače bi to bilo protupravno, na neki način bojali smo se da to ne bi, ta odredba, pala na Ustavnom sudu, a onda opet ne bi imali valjan zakon. Isto tako prijedlog saborske zastupnice Romane Jerković, ja sam ovdje zapisao, o razmatranju formiranja jedinstvene baze podataka o osobama koje su doživjele nasilje u obitelji ako sam dobro shvatio. Naime mi smo mišljenja da upravo suprotno, da ćemo mi imati bazu podataka, ali o zlostavljačima, da će Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti voditi tu statistiku i da ćemo na drugi način imati te podatke, a ne da dodatno stigmatiziramo žrtve nasilja, da ih stavljamo u nekakvu jedinstvenu bazu podataka, a morate jako dobro znati ako stvaramo tu jedinstvenu bazu podataka da onda moramo dobiti pristanak te žrtve nasilja da bude u toj bazi podataka jer ako ona to neće, ona ne da odobrenje, onda ćemo imati manjkavu bazu podataka što zasigurno ne bi bilo nikome, apsolutno nikome, u interesu. Još jedno pitanje je bilo tu, koliko sam ovdje zapisao, od gospođe saborske zastupnice Mirele Holy. Uznemiravanje članova, odnosno članica obitelji i više članova i članica obitelji od strane drugog člana i članice obitelji bivšeg člana i članice obitelji na radnom mjestu. Mi to nismo prihvatili iz vrlo jednostavnog razloga, jer smo rekli da članak 4. konačnog prijedloga zakona ima vrlo široko definirano nasilje u obitelji te među ostalim podrazumijeva citiram: "uhođenje ili uznemiravanje preko svih sredstava za komuniciranje ili preko elektroničkih i tiskanih medija ili na drugi način ili komuniciranje s trećim osobama, protupravna izolacija ili ugrožavanje slobode kretanja." Mi mislimo da ugrožavanje na radnom mjestu da se može podvesti pod nekoliko opisa nasilja iz članka 4. i zbog toga mislimo da je to sasvim dovoljno i sasvim odlično napravljeno. Ja bih sada evo pri kraju još jedanput zahvalio svima, zbilja bih svima zahvalio na izuzetnom trudu koji ste dali u čitanju ovog zakona i u afirmativnim i konstruktivnim diskusijama, jer takve diskusije samo mogu roditi još i boljim prijedlozima. I ovdje moram spomenuti, jer je to naprosto točno, višu potpredsjednicu Vlade i ministricu obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, današnju premijerku koja je u zadnjem ovom desetljeću napravila velike iskorake i na tom području, jer ona je bila stjegonoša svih tih promjena na bolje koje se događaju i na ovom području. Amandmane koje ste vi ovdje podnijeli, mi ćemo pozorno proučiti, argumentirano ćemo na njih odgovoriti za par dana i onda kada će na neki način biti glasovanje ćemo se o njima očitovati, a to će vjerojatno biti sljedeći tjedan. Hvala vam lijepa, hvala na pozornosti.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na glasovanje o raspravljenim točkama dnevnog reda. Prvo, Konačni prijedlog Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji, bilo je drugo čitanje, P.Z. br. 386. Predlagatelj je bila Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandmane su podnijeli zastupnici Ljubica Lukačić, zastupnica Milanka Opačić i zastupnica Mirela Holy. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o podnesenim amandmanima. Državni tajnik gospodin Stjepan Adanić. Prvo molim amandman gospođe Ljubice Lukačić, na članak 20.
Prihvaća se.
Prihvaća se jel? Postaje sastavni dio prijedloga. To je prvi amandman, drugi isto tako je li?
Prihvaća se, da.
Znači oba amandmana gospođe Lukačić su prihvaćena, postaju sastavni dio prijedloga. Amandman gospođe Milanke Opačić, članak 4.?
Ne prihvaća se iz razloga što su pravo na susret i druženje djeteta s članovima obitelji uređeno je obiteljskim zakonom odgovarajućom odlukom suda i sporazum roditelja. Za slučaj narušenih obiteljskih odnosa u kojima jedan od roditelja ili članova iz zajedničkog kućanstva priječi ili ometa drugog roditelja u obavljanju ovog ustavnog ili zakonskog prava i dužnosti, mjerodavan sud će odrediti ovrhu svoje odluke ili odrediti osobne kontakte roditelja i djeteta. Obzirom da je predloženo već uređeno drugim propisima njegovo propisivanje konačnim prijedlogom zakona bilo bi suvišno.
Hvala. Gospođa Opačić, izvolite.
Gospodine državni tajniče ovo vaše obrazloženje je djelomično točno. Činjenica je da mnogi zakoni definiraju to područje, ali je isto tako činjenica da to nama u praksi ne funkcionira. Pogledajte sve statistike pa ćete vidjeti da je najveći broj djece nažalost traumatiziran nekvalitetnim, konfliktnim razvodom braka i svim onim što se poslije toga događa. Dakle, jest nasilje, prvenstveno nad djetetom, kada se neodgovorni roditelji obračunavaju preko njegovih leđa, ne dopuštaju djetetu godinama da vidi jednog od roditelja, truju odnos djeteta sa roditeljem koji više nije u bračnoj vezi sa drugim roditeljem i djecu naprosto na taj način dodatno traumatiziraju. To jest svojevrsno nasilje nad djecom i budući da je toga sve više i da nemamo dobrih mehanizama kojima ćemo to rješavati ja vas molim da se i u ovom zakonu to ugradi kao svojevrsno nasilje nad djecom i da još jedanputa pojačamo neke mehanizme koji će zaštiti djecu jer nažalost dosada to nismo učinili, svakodnevno u praksi je sve više djece koja su žrtve svojih neodgovornih roditelja koji ne mogu probleme riješiti kao 2 odrasle osobe nego im kao najbolji predmet prepucavanja služe njihova vlastita djeca. Tražim glasovanje.
Hvala. Molim da o amandmanima glasujemo dizanjem ruku, ide brže. Tko je za ovaj amandman kojeg inače Vlada ne prihvaća? Hvala lijepa, nije dobio potrebnu većinu. Zatim imamo amandman gospođe zastupnice Mirele Holy na članak 4. stav 1.
Amandman se ne prihvaća. Određivanje da je nasilje u obitelji između ostalog i svaki oblik tjelesnog nasilja, a osobito primjena fizičke sile bez obzira je li nastupila tjelesna ozljeda ili ne, ne odstupa od dosadašnjeg uređenja prema važećem zakonu čime se zaštićuje žrtva za svaki slučaj fizičkog nasilja. Jer sam fizički napad nužno ne uvjetuje tjelesnu ozljedu. Navedena odredba ne bi trebala uzrokovati probleme u dokazivanju obzirom da se ista već primjenjuje te da se elementi djela u ukupnom dokazivanju raspoloživim dokaznim sredstvima se mogu dokazati.
Gospođa Mirela Holy. Nema je? Stavljam ovaj amandman na glasovanje, tko je za? Hvala, nije dobio potrebnu većinu. Amandman drugi gospođe zastupnice Mirele Holy na članak 8.
Amandman se ne prihvaća iz razloga što je predmetna odredba obuhvaća dovoljno širok krug službenih osoba koje u obavljanju svoje djelatnosti mogu imati saznanja o eventualnim počiniteljima djela nasilja u obitelji kao što su zdravstveni radnici, stručni radnici u djelatnostima socijalne skrbi, obiteljske prevencije i zaštite, odgoja i obrazovanja te stručni radnici zaposleni u vjerskim ustanovama, humanitarnim organizacijama, udrugama civilnog društva u djelokrugu djece i obitelji te je prekršajno pravnim sankcijama propisano kažnjavanje navedenih osoba ukoliko ne prijave policiji ili Državnom odvjetništvu počinjenje nasilja u obitelji za koje su saznali obavljajući svoju redovitu dužnost.
Tko je za ovaj amandman gospođe Holy koji Vlada ne prihvaća? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. Amandman iste zastupnice treći na članak 11. stavak 2.
Amandman se ne prihvaća iz razloga što je zaštitna mjera obveznog psihijatrijskog liječenja je jedna od zaštitnih mjera koje prekršajni zakon propisuje i može se primijeniti samo prema počinitelju koji je prekršaj počinio u stanju znatno smanjene ubrojivosti, ako postoji opasnost da razlozi za takvo stanje mogu i u budućnosti poticajno djelovati za počinjenje novog prekršaja. Svrha je ove zaštitne mjere da se njenom primjenom otklone uvjeti koji omogućuju ili poticajno djeluju na počinjenje novog prekršaja. Također naglašavamo da je konačnim prijedlogom Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji propisano da sud može nad počiniteljem nasilja u obitelji sam, osim zaštitih mjera propisanih prekršajnim zakonom, što uključuje mjeru obaveznog psihijatrijskog liječenja, primijeniti kao jednu od zaštitnih mjera i mjeru obveznog psiho-socijalnog tretmana.
Hvala. Tko je za ovaj amandman koji Vlada ne prihvaća? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. Dajem dakle, hvala lijepa državni tajniče, dajem dakle na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj Konačni prijedlog Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji je prihvaćen većinom glasova, 106 glasova za, 5 suzdržanih i ništa protiv, zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Idemo na sljedeću točku - Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Konvencije o radu pomoraca iz 2006. godine, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. broj 455 Predlagatelj zakona je Vlada. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave koju su proveli Odbor za zakonodavstvo, europske integracije, pomorstvo, promet i veze. Državni tajnik u Ministarstvu mora, prometa i infrastrukture Željko Tufekčić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite državni tajniče.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Cijenjene saborske zastupnice i saborski zastupnici. Znači i ovim se zakonom potvrđuje Konvencija o radu pomoraca iz 2006. godine. Sama konvencija o radu pomoraca usvojena je na 94. sjednici Međunarodne organizacije rada u veljači 2006., a na kojoj je sudjelovalo i tripartitno izaslanstvo Republike Hrvatske. Ovdje je riječ o najvećoj konvenciji ikada usvojenoj u okviru Međunarodne organizacije rada, a posvećenoj pomorcima. Naime, ova konvencija obuhvaća standarde do sada sadržane u gotovo 60 različitih instrumenata i preporuka. Na taj je način postignuta harmonizacija, ali i osuvremenjivanje standarda konvencije. Donošenjem ove konvencije postignuto je osuvremenjivanje čitavog niza odredaba sadržanima u instrumentima početkom ili sredinom prošlog stoljeća, a koje više ne udovoljavaju suvremenim razvojem tehnologija, te životnim i radnim uvjetima na brodu. Jedna od najznačajnijih novina konvencije je uvođenje sustava tehničkog nadzora i certifikacije brodova po zahtjevima konvencije, što je dosada bilo imanentno samo konvencijama koje uređuju sigurnost plovidbe i zaštitu morskog okoliša, dakle instrumentima Međunarodne organizacije rada. Zbog svoga značaja, ovu konvenciju nazivaju i super konvencija ili 4. stupnjem globalnog pravnog uređenja pomorstva. Konvencija u ovom trenutku nije na snazi. Stupit će na snagu 12 mjeseci od dana registriranja ratifikacije najmanje 30 zemalja s ukupnim bruto učešćem u svjetskoj bruto tonaži brodova od najmanje 33%. Kako su danas konvenciju ratificirale države sa najvećim postotkom svjetske flote, udovoljen je uvjet u pogledu tonaže. Obzirom na preporuku Europske unije državama članicama da do kraja 2010. godine ratificiraju konvenciju, može se očekivati njeno stupanje na snagu do kraja 2011. godine. U pripremi ovog zakona, konzultirali smo socijalne partnere, dakle Sindikat pomoraca Hrvatske i Hrvatsku pomorsko-brodarsku udrugu "Mare nostrum" koji su u cijelosti podržali ratifikaciju ovog instrumenta. Naime, na taj se način omogućava hrvatskim mornarima pravodobna priprema za njenu primjenu od stupanja na snagu. Istovremeno Hrvatska tako daje jasan znak o svojoj opredijeljenosti za razvoj pomorstva, na temeljima zaštite socijalnih i radnih prava pomoraca, kao i osiguranje dostojanstvenih životnih i radnih uvjeta na brodovima, neovisno o zastavi pod kojom plove. Ne treba posebno naglašavati da time štitimo interese hrvatskih pomoraca koji više od dvije trećine ili oko 18 tisuća plovi u međunarodnoj plovidbi na brodovima različitih zastava. Vrijednost same konvencije o radu pomoraca iz 2006. godine, prepoznala je i Europska unija, time što je donesena odluka vijeća u 2007. godini, kojom se daje ovlast državama članicama za ratifikaciju Konvencije o radu pomoraca iz 2006. godine, te se pozivaju države članice da što skorije, a poželjno prije kraja 2010. godine ratificiraju konvenciju. Pored toga u veljači ove godine usvojena je i Direktiva o primjeni ugovora zaključenog između Udruga brodovlasnika Europske unije i Federacije europskih transportnih radnika o Konvenciji o radu pomoraca iz 2006. godine, kojom direktivom je izmijenjena stara direktiva. Istom se direktno implementiraju odredbe konvencije u pravni sustav Europske unije u dijelu koji se odnosi na prava i obveze socijalni partnera. Primjena direktive vezana je uz datum stupanja na snagu konvencije. Stoga donošenjem ovog zakona Republika Hrvatska usklađuje svoje zakonodavstvo sa pravnom stečevinom Europske unije u ovom području, te se tako predlaže donošenje zakona po žurnom postupku. Hvala lijepo.
Hvala. Odbori zakonodavstvo, europske integracije, pomorstvo, promet i veze. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Živko Nenadić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Međunarodna organizacija rada sazvala je godine 2006. sjednice radi sveobuhvatnog rješavanja radnih, životnih i socijalnih uvjeta pomoraca. Do tada su ti životni problemi pomoraca bili propisani u gotovo 60 različitih konvencija i preporuka. Pored objedinjavanja 60-ak konvencija propisa u jednu konvenciju, propis, važno je bilo i ujednačiti standarde kao preduvjet funkcioniranja pomorstva kao globalne gospodarske grane i dakako kao jamstvo osiguranja pravne sigurnosti za pomorce neovisno o zastavi broda pod kojim plove. U našem Pomorskom zakoniku nalaze se odredbe o radnim i socijalnim pravima pomoraca. Također i u radnom zakonodavstvu i kolektivnim ugovorima. Iako konvencija još nije na snazi Republika Hrvatska želi je čim prije ratificirati kako bi između ostalog još jednom pokazala svoju opredijeljenost za razvoj pomorstava na temeljima zaštite socijalnih i radnih prava pomoraca, kao i osiguranja dostojanstvenih životnih i radnih uvjeta na brodovima. Ne kaže se uzalud da je to život sa 7 kora. I još što pomorci kažu, živjeti se ne mora, ali ploviti se mora. Očekuje se da će konvenciju tijekom iduće godine ratificirati dovoljan broj država, kako bi ona stupila na snagu, iako su je već ratificirale države s najvećim postotkom svjetske flote, što je također jedan od uvjeta za stupanje na snagu. Naravno, usvajanjem ove konvencije ona postaje dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske a to upravo i želimo jer mi kao pomorska zemlja a još više zemlja čiji pomorci plove na stranim brodovima diljem svijeta hoćemo dati svoj maksimalni doprinos u ostvarivanju radnih i zaštiti životnih i socijalnih prava pomoraca. Klub HDZ-a zdušno podupire usvajanje ove Konvencije o radu pomoraca. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika HSS-a gospodin zastupnik Boris Klemenić. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ja ću nekoliko rečenica o ovoj konvenciji. Konvencija o radu pomoraca iz 2006. godine usvojena je na 94. Konvenciji Međunarodne organizacije rada u Ženevi 23. veljače 2006. godine u radu u kojem je sudjelovalo i izaslanstvo Republike Hrvatske. Usvajanjem navedene konvencije provedena je modernizacija i ujednačavanje standarda koji se odnose na sva područja života i rada pomoraca te je stvorena podloga za osiguranje pravne sigurnosti za pomorce neovisno o zastavi broda pod kojom plove. Ovo iz razloga toga što je pravni okvir u području radnih, životnih i socijalnih uvjeta pomoraca do sada postavljen u gotovo 60 različitih konvencija i preporuka usvojenih pod okriljem Međunarodne organizacije rada što u svakom slučaju otežava primjenu i nadzor primjene tih istih pravnih pravila. Radna i socijalna prava pomoraca u pravnom sustavu Republike Hrvatske uređena su Pomorskim zakonikom te općim radnim zakonodavstvom kao i kolektivnim ugovorima. Imajući u vidu da s obzirom na globalnu prirodu brodarske industrije pomorci trebaju posebnu zaštitu konvencija kao jedinstveni instrument obuhvaća sve najnovije standarde postojećih konvencija i preporuka o međunarodnom radu pomoraca. Pri tome je isto tako važno istaknuti da se nakon ispunjenja uvjeta koji se odnosi na broj položenih isprava o ratifikaciji stupanje na snagu konvencije može očekivati tijekom 2010. godine. Direktiva vijeća od 16. veljače 2009. godine koja se implementira u ugovor zaključen između Udruge brodovlasnika Europske unije i Europske federacije radnika o transportu o Konvenciji o radu pomoraca iz 2006. godine stupiti će na snagu istovremeno sa konvencijom gdje će na taj način obvezujući standardi iz konvencije postati djelom pravne stečevine Europske unije. Polazeći od činjenice da svaka država koja želi pristupiti u članstvo Europske unije mora uskladiti svoje zakonodavstvo s pravnom stečevinom Europske unije donošenjem ovog zakona potvrđuje se Konvencija o radu pomoraca iz 2006. godine kako bi njezine odredbe u smislu članka 140. Ustava Republike Hrvatske nakon ispunjenja uvjeta za njezino stupanje na snagu postale dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. Iako pravila konvencije imaju za cilj osiguranje najveće moguće prihvatljivosti između vlada, brodovlasnika i pomoraca obvezanih načelima dostojnog rada, njezinom ratifikacijom i implementacijom u pravni sustav Republike Hrvatske ne odriče se i pravo Republici Hrvatskoj da svojim propisima odredi povoljnije uvjete za pomorce, radnike koji rade u bilo kojem svojstvu na brodu. Predmetna konvencija obuhvaća članke, pravila i kodeks ... [[Govornik se ne razumije.]] i pravila izražavaju osnovna načela, prava i temeljne obveze ratificirajućih članica konvencije. Kodeks sadrži pojedinosti za primjenu pravila te obuhvaća obvezne standarde i neobvezne smjernice. Pravila i kodeks su priređeni u pet glavnih poglavlja i to najmanji zahtjevi za rad pomoraca na brodu, uvjeti zaposlenja, smještaj i sredstva za odmor, prehrana i posluživanje hrane, zaštita zdravlja, zdravstvena skrb, socijalna skrb i sigurnost, te udovoljavanje i provedba. Člancima i pravilima konvencije postavljene su čvrste skupine prava i načela. Kodeksom je omogućen određeni stupanj slobodnog postupanja u načinu primjene tih prava i načela čime je ostavljen širi okvir za slobodniju odluku u svezi postupovnih pravila koja se utvrđuju na državnoj razini. Budući da se u odredbi članka 10. konvencije daje cjelovit popis postojećih konvencija koje se revidiraju ovom konvencijom njezino potvrđivanje ne zahtijeva istovremeno otkazivanje postojećih konvencija. Međutim, sukladno članku 5. konvencije Republika Hrvatska će po stupanju na snagu konvencije biti odgovorna za njezinu provedbu i primjenu te u svezi s tim biti obvezna, provoditi i primjenjivati zakone, pravila i druge mjere koje je usvojila na način kako je to konvencijom i određeno. Zakonom o potvrđivanju Konvencije o radu pomoraca iz 2006. godine omogućava se da konvencija postane dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske te za hrvatsko zakonodavstvo usklađuje se s pravnim propisima Europske unije. Slijedom navedenoga mi u klubu HSS-a podržavamo donošenje Zakona o potvrđivanju Konvencije o radu pomoraca iz 2006. godine. Hvala lijepo.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Niko Rebić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Zakon o potvrđivanju Konvencije o radu pomoraca iz 2006. godine koji se donosi po hitnom postupku je još jedan u nizu zakona u kojima se zakonodavstvo Republike Hrvatske usklađuje sa zakonodavstvom Europske unije. Na sjednici Međunarodne organizacije rada koja je održana u veljači 2006. na kojoj je konsolidirana Konvencija o radu, životnim i socijalnim pravima i među 104 izaslanstva država članica sudjelovalo je i izaslanstvo Republike Hrvatske. Tada na toj sjednici usvojena je Konvencija o radu pomoraca. Iako je konvenciju 2000. prihvatilo i usvojilo preko 100 država činjenica je da u ovom trenutku konvencija još nije na snazi. Zapravo tek donošenjem Direktive Vijeća Europe u veljači ove godine stvoren je pravni temelj za provedbu Ugovora o Konvenciji o radu pomoraca sklopljenog u svibnju prošle godine. Dakle, navedena Direktiva mogla bi stupiti na snagu istovremeno sa Konvencijom o radu pomoraca. U članku 8. kojim se regulira stupanje na snagu ove konvencije u stavku 3. kaže se da ova konvencija stupa na snagu 12 mjeseci od datuma registriranja najmanje 30 članica s ukupnim učešćem u svjetskoj bruto tonaži od najmanje 33%. Ako je preko stotinu država ratificiralo ovu konvenciju a to su države sa najvećim postotkom svjetske flote tada je ispunjen jedan od glavnih uvjeta za stupanje na snagu ove konvencije. S obzirom da se najveći broj položenih isprava o ratifikaciji može očekivati tijekom 2010. godine realno bi bilo očekivati da će zakon stupiti na snagu 2011. Sada a i sve dok ne stupi na snagu Konvencija o radu pomoraca u važećem zakonodavstvu odredbe radnim i socijalnim pravima pomoraca nalaze se u Pomorskom zakoniku, u općem radnom zakonodavstvu i kolektivnim ugovorima. Treba napomenuti stupanjem na snagu ove konvencije revidirat će se i uskladiti 40 od 60 postojećih različitih konvencija i preporuka do sad usvojenih u okviru Međunarodne organizacije rada, a sve u cilju modernizacije i ujednačavanja standarda u području radnih, životnih i socijalnih uvjeta pomoraca. Za Međunarodnu organizaciju rada ujednačavanje standarda je preduvjet djelovanja globalne industrije kakvo je pomorstvo, ali i jamac osiguranja prava sigurnosti za pomorce bez obzira o zastavi pod kojom plove. Pravila i kodeks, članci i pravila izražavaju srž prava i načela, dok kodeks sadrži pojedinosti za primjenu pravila. Konvencija ima svrhu utvrditi svojim člancima i pravilima čvrstu skupinu prava i načela, omogućiti kroz kodeks poželjni stupanj slobodnog postupanja članica u načinu primjene ovih prava i načela. I na kraju odgovarajuću primjenu i provedbu pravila i načela. U članku 9. propisano je kada članica koja je ratificirala ovu konvenciju može je i otkazati, a to je nakon isteka 10 godina od datuma na koju je konvencija prvi put stupila na snagu aktom upućenim glavnom ravnatelju Međunarodnog ureda rada radi registracije. Svaka članica koja nije u roku od jedne godine od isteka razdoblja od deset godina iskoristila pravo na otkaz predviđeno ovim člankom bit će obvezana za razdoblje sljedećih deset godina, a zatim može otkazati ovu konvenciju. U svakom slučaju ratifikacijom ove konvencije koju je usvojilo preko stotinu zemalja daje se jasan znak o opredijeljenosti Republike Hrvatske za razvoj pomorstva na temeljima zaštite socijalnih i radnih prava pomoraca kao i osiguranje dostojanstvenih životnih i radnih uvjeta na brodovima. Zato ću ovaj prijedlog, dakle dat ću potporu da ovaj prijedlog ima moju potporu i da se donese Zakon o potvrđivanju Konvencije o radu pomoraca. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa sasvim sigurno da će ovaj Zakon o potvrđivanju Konvencije o radu pomoraca iz 2006. godine naići na odobravanje svih nas u Hrvatskom saboru jer on doista regulira sva područja života i rada pomoraca i dok su na brodu, ali rekao bih i izvan broda. Jer dobar dio članaka se odnosi i na njihovu sigurnost i zdravlje i sprječavanje nezgoda i sve ono što je potrebno da bi jedan pomorac odgovorio zahtjevnim zadacima dok je na brodu. Ali isto tako utvrđuje i sigurnost koja nastaje nakon što zbog gubitka i potonuća broda pomorci dođu u neugodnu situaciju da ostaju nezaposleni i također i to je pitanje riješeno ovom konvencijom. Naime, s razlogom je ova konvencija nazvana super konvencijom jer objedinjuje brojne druge konvencije i na taj način zapravo regulira do u detalje cjelokupnu, rekao bih cjelokupne norme i standarde za zapošljavanje pomoraca i njihovu sigurnost u tom pogledu. Ono što se postavlja kao pitanje da li će hrvatski brodovlasnici odgovoriti ovim zahtjevima koji se postavljaju pred brodovlasnike, da li će uspjeti u svim detaljima ove konvencije odgovoriti. Ali obzirom da smo mi već na neki način vrlo pozitivno napravili i uredili ovu oblast kroz Pomorski zakonik ja sam uvjeren da će i ti preduvjeti koji su stvoreni Pomorskim zakonikom koji doista znači značajan iskorak i za pomorce i za brodovlasnike da će na neki način, da će i svi naši brodovlasnici udovoljiti svim ovim kriterijima i standardima koji se postavljaju pred njih usvajanjem ove konvencije. Naravno, konvencija će stupiti na snagu onog trena kad se stvore preduvjeti. Očekujemo da će to biti 2010. godina, posebice nakon preporuka Europske komisije jer će sasvim sigurno ratificirati i sve članice Europske unije. I ja sam siguran da će ovaj datum koji se predviđa, dakle 2010. godina biti datum početka primjene ove konvencije o radu pomoraca. Ono što je izuzetno bitno, a to je da se temeljna prava, prava na rad, zatim zaštita ljudskih prava također u ovoj konvenciji itekako obrađuju, pa se tako primjerice jedno od prvih poglavlja dotiče najmanje dobi. Dakle, na brodovima ne smiju raditi djeca. Najmanja dob je prema konvencijama koje su do sada važile 16 godina. Naravno to i sada ostaje u ovoj konvenciji. Ali ono što je bitno recimo noćni rad na brodu ne smije biti osoba mlađa od 18 godina. To je također bitno. Dakle, izuzetno je bitno da se i ta temeljna prava poštuje. Riječ je o zanimanju koje se na neki način dotiče svih obala svjetskih i dotiče se svih brodovlasnika i svjetskih kompanija. I u tom smislu je izuzetno bitno da na neki način 2/3 naših pomoraca koji su na stranim brodovima neke od njih i osobno poznajem da na neki način kroz ovu konvenciju doista dobiju što je moguće veća prava i što je moguće veću sigurnost. Izuzetno je važno i recimo ovaj pristup službi za pribavljanje i zapošljavanje pomoraca kako vidite je besplatan za pomorce. To je također dosta važno, jer takvih bilo je slučajeva da su pomorci itekako morali plaćati za tu dostupnost i u tom smislu je i to izuzetno važno, jednako kao što su i ovi ugovori koji moraju biti dolični i naravno pitanje osposobljavanja u čemu Hrvatska prednjači, jer hrvatske pomorske škole su sasvim sigurno jedne od najboljih pomorskih škola ne samo u Europi nego i u cijelom svijetu i hrvatski pomorci su izuzetno cijenjeni i traženi i na svim brodovima i u trgovačkim flotama. Dakle, ono što je bitno da se zapravo našim pomorcima koji su na stranim brodovima kroz ovu primjenu, odnosno kroz početak primjene ove konvencije osigurala rekao bih mirniji san na tim brodovima. Zapravo sve ono što je, što se događa na brodu je predmet ove konvencije o radu pomoraca, pa tako i prostorije za smještaj, prostorije za odmor, hrana, posluživanje. Sve je to regulirano na jedan vrlo, vrlo kvalitetan način. I kažem, meni je samo želja da što moguće prije dođe do primjene ove konvencije i naravno da svi naši brodovlasnici i svi pomorci uživaju rekao bih blagodati ove konvencije o radu pomoraca i da na taj način imaju sigurniju i bolju budućnost. Evo, stoga pozdravljamo donošenje ove konvencije koja će sasvim sigurno biti prihvaćena u Hrvatskom saboru. I dakle da bude mirno i dobro more našim pomorcima. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije o radu pomoraca iz 2006. godine, predlagatelj Vlada. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije o radu pomoraca iz 2006. godine. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 101 glasom za i 1 suzdržanim donijet spomenuti zakon.
Zahvaljujem. Gospodine predsjedniče, uvažene gospođe i gospodo saborski zastupnici. Zakon o obveznim i stvarnopravnim odnosima u zračnom prometu donesen je 1998. godine, izmijenjen 2008. godine. Također, podsjetit ću, u svibnju 2008. godine ratificiran je i Sporazum o zajedničkom europskom zračnom prostoru, tzv. ECAA sporazum, cilj kojeg je potpuna harmonizacija hrvatskog nacionalnog zakonodavstva, naravno na području zračnog prometa sa zakonodavstvom Europske unije. Donošenje ovog zakona predviđeno je i nacionalnim programom za pristupanje Republike Hrvatske Europskoj uniji za 2009. godinu, a najvažniji dijelovi su ti koji se odnose na prava putnika u zračnom prometu i odgovornost prijevoznika. Uz to dozvolite da spomenem da je Republika Hrvatska u ožujku 2008. godine, da je za nju stupila na snagu Konvencija o ujednačavanju određenih pravila za međunarodni zračni prijevoz, tzv. Montrealska konvencija. Budući da je u Europskoj uniji ukinuta razlika između domaćeg unutarnjeg teritorija Europske unije i međunarodnog prometa, dakle prometa sa trećim državama, što se tiče prava putnika i odgovornosti zračnog prijevoza, te s obzirom na to da Montrealska konvencija regulira samo međunarodni prijevoz potrebno je Zakon o obveznim i stvarnopravnim odnosima implementirati EU uredbe koje u sebi sadrže rješenja iz Montrealske konvencije. Na taj način se ujednačuje sustav odgovornosti prijevoznika i u međunarodnim i domaćem zračnom prijevozu Republike Hrvatske, što će naravno za posljedicu imati i jačanje mjera zaštite putnika u zračnom prometu. Ujedno želim samo nakratko spomenuti da se usklađujemo nomotehnički pretežno sa dvije uredbe, Uredbom o utvrđenju zajedničkih pravila u svezi s naknadom i pomoći putnicima u slučaju uskraćivanja ukrcaja i otkazivanja i otkazivanja ili kašnjenja letova, te sa Uredbom o odgovornosti zračnih prijevoznika u slučaju nesreće. Za sva pitanja stojimo na raspolaganju. Hvala.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo, europske integracije, Odbor za pomorstvo, promet i veze. Predsjednik odbora gospodin Slavko Linić. Izvolite.
Potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za pomorstvo, promet i veze Hrvatskog sabora na 37. sjednici održane 21. listopada ove godine raspravio je Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obveznim i stvarnopravnim odnosima u zračnom prometu kao matično radno tijelo. Uvodno izlaganje dao je predstavnik predlagatelja, koji je kazao da je odredbe koje se odnose na prava putnika u zračnom prometu i odgovornost prijevoznika potrebno uskladiti sa odgovarajućim EU propisima, što je i jedan od uvjeta pridruživanja Republike Hrvatske Europskoj uniji. Također je naglasio kako je u Europskoj uniji ukinuta razlika između domaćeg, odnosno unutarnjeg teritorija Europske unije i međunarodnog prometa. Što se tiče prava putnika i odgovornosti zračnog prijevoznika. Te s obzirom na to da Montrealska konvencija regulira samo međunarodni prijevoz, potrebno je u ovom zakonu implementirati EU uredbe koje u sebi sadržavaju rješenja iz Montrealske konvencije, kako bi se ujednačio sustav odgovornosti prijevoznika kako u međunarodnom, tako i u domaćem zračnom prijevozu u Republici Hrvatskoj. Bez rasprave Odbor za pomorstvo, promet i veze predlaže Hrvatskom saboru donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obveznim i stvarnopravnim odnosima u zračnom prijevozu.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HNS-a, gospođa zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi predlagatelju zakona, kolegice i kolege. Evo vrlo kratko ću reći, nastavno na uvodno izlaganje, nastavno na izlaganje gospodina predsjednika odbora, klub, zastupnici HNS-a podržat će Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obveznim i stvarnopravnim odnosima u zračnom prometu.
Hvala. Završni osvrt, državni tajnik Dražen Breglec. Izvolite.
Zahvaljujem na potpori, kako odborima, tako i klubovima. I izražavam svoje uvjerenje da će prava putnika u zračnom prometu biti bolja, da će propis koji to regulira biti jasniji i nedvosmisleniji. Preostaje nam jedino da kontroliramo i obratimo pažnju na dosljednu primjenu prava o kojim putnici u Republici Hrvatskoj dosad definitivno premalo znaju i naravno na činjenicu da ih je potrebno i o tome obavijestiti na mjestima koje su propisima za to predviđena. Ujedno koristim priliku zaključno se očitovati o prihvaćanju amandmana Odbora za zakonodavstvo, dakle predlagatelj prihvaća oba amandmana Odbora za zakonodavstvo. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obveznim i stvarno-pravnim odnosima u zračnom prometu, P.Z.E. 457, predlagatelj je Vlada. Amandmane je podnio Odbor za gospodarstvo. Tijekom rasprave predstavnik predlagatelja prihvatio je amandmane odbora i o njima se ne glasuje jer oni postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona sukladno članku 169. Poslovnika. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obveznim i stvarno-pravnim odnosima u zračnom prometu. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Jednoglasno sa 101 glasom za donijet je predloženi zakon zajedno sa prihvaćenim amandmanom. Odbor za zakonodavstvo predlaže Hrvatskom saboru donošenje zaključka koji glasi: Ovlašćuje se Stručna služba Hrvatskog sabora da objavi redakciju teksta ovog zakona prije objave u Narodnim novinama. Dajem na glasovanje prijedlog ovog zaključka. Uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Jednoglasno sa 97 glasova za donesen je predloženi zaključak u tekstu kako ga je predložio Odbor za zakonodavstvo.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane dame i gospodo zastupnici Hrvatskoga sabora. Ja ću biti, nastojat ću biti što kraći, iako bi ovo izvješće za prošlu godinu zahtijevao širu elaboraciju. Ipak mi dozvolite da prije nego bih se fokusirao na samo izvješće i rezultate poslovanja za 2008. godinu, da vas sa nekoliko informacija vratim malo u bližu povijest a to je 2002. godine, kada je Financijska agencija ustrojena temeljem Zakona o financijskoj agenciji kao pravni slijednik Zavoda za platni promet. Nastanak Agencije je vezan uz transformaciju poslovnog sustava Zavoda za platni promet što je značilo preobrazbu iz monopolističke u tržišno orijentiranu agenciju. Dakle, FINA je u 2002. godini kada je na snagu stupila reforma platnog prometa u Republici Hrvatskoj nalazi se na tržištu. Uloga i pozicija na tržištu, ulogu i poziciju na tržištu FINA je osigurala kao treća „strana“ u poslovima platnog prometa koristeći mogućnost koja joj je ostavljena za takvo pozicioniranje. Također od 2002. godine dao bih vam nekoliko pokazatelja poslovanja, odnosno trendova koji su bili i jesu jedan od bitnih razloga što je FINA u 2008. godini po drugu godinu za redom ostvarila negativni financijski rezultat. Pa je tako u razdoblju od 2008., 2003. do 2008. godine su poslovni prihodi padali su po prosječnoj stopi od 2,7% kroz godinu. Nadalje, udio troškova osoblja u poslovnim prihodima je rastao u ovom razdoblju prosječno po stoji od 4,5% godišnje te je s 41,7% 2003. godini dostigao iznos od 52,1%. Neki dan smo, jučer su bili u HR-u da bez FINE javna poduzeća imaju negdje oko 26% troškova osoblja u ukupnoj strukturi troškova a mi imamo 52,1. U godinama pozitivnog poslovanja a to je bilo razdoblje 2003., 2006. godine rezultat iz poslovne aktivnosti je padao po prosječnoj stopi od 54,5% godišnje, dakle, odnosi se to se odnosi na dobit iz financijske imovine. A kada se uključi dobit financijske imovine, taj pad ukupnog godišnjeg poslovnog prihoda u prosječno po godini iznosi 59,3%. Ono što je također zanimljivo da kroz taj period od 2002. do 2008. godine ukupnoj dugotrajnoj imovini čija je vrijednost padala po stopi od 1,1% godišnje jedino je rastao udjel nematerijalne imovine čija vrijednost je rasla po prosječnoj stopi od 21,2% godišnje. Međutim, interesantna je struktura te nematerijalne imovine, koja predstavlja udjel tuđeg, dakle kupljenog intelektualnog vlasništva, dok je vrijednost imovine koja bi trebala biti rezultat vlasničkih istraživačkih i razvojnih aktivnosti padala po stopi od 30%. Mišljenje moje osobno ali i uprave zbog čega je došlo do takvih trendova, što je uzrok ovakvim pokazateljima poslovanja Financijske agencije. Mi smo ih podijelili u dvije grupe vanjske i unutarnje. Neću elaborirati posebno svaki od tih naših detektiranih usluga nego ću samo taksativno ih nabrojiti. Kao vanjski razlozi ovakvih pokazatelja financijskog poslovanja prvo je gubitak kao što je rečeno monopola u poslovima platnog prometa, drugo orijentacija banaka na prihode od usluga, drugim riječima da to malo pojasnim. Bankarski sustav Hrvatske kao i bankarski sustavi ostalih zemalja sve više su pribjegavali i orijentirali se na povećanje nekamatnih prihoda odnosno prihoda od usluga i naknada onih koje su predstavljale najznačajniji tržišni segment na kojem je FINA nastupila. I treći vanjski uzrok po nama bi bio značajan utjecaj tehnološkog napretka u razvoju zamjenskih proizvoda ili usluga Financijske agencije. Znači tehnološki napredak u Internetskim i u drugim informatičkim rješenjima čini značajan dio tradicionalnih FINA-inih usluga nepotrebnih i preskupih dovodeći u pitanje ekonomsku održivost poslovne mreže temeljene na tim uslugama. Prvenstveno, tu mislim na Internet bankarstvo i ostale usluge gdje tehnologija je odradila svoje i na žalost na tradicionalan način obavljanja tih usluga FINA-i predstavlja … FINA ne može biti konkurentna zbog cijene tih usluga. Unutarnji, po nama unutarnji razlozi koji su doveli do toga, također taksativno je pogrešno strateško usmjeravanje prema ključnim klijentima a posebno tu mislim na banke. Dogodilo se u jednome periodu 2003. i 2005. kada su banke na žalost prema zatečenome stanju počele biti smatrane ne samo glavnim strateškim partnerom Financijske agencije, nego kao konkurencija i koja je na žalost dovelo do toga da su prihodi od strane banaka dosta u najvećem postotku padali tijekom ovih nekoliko godina. Nadalje, sljedeći unutarnji uzrok po nama jesu dosta visoka ulaganja bez nekad dodatnog tržišnog opravdanja i s upitnim efektima. Nadalje, zanemarivanje osnovne djelatnosti i razvoja proizvoda sa visokim udjelom dodane vrijednosti od strane same FINA-e koje su omogućile tranziciju financijske agencije i njezino pozicioniranje na tržištu kao out sourcing dakle kompanije koja pruža usluge u poslovima platnog prometa, obrade gotovog novca i poslovima za državu. Nadalje, definitivno je činjenica da i zatečena i postojeća još uvijek troma neefikasna organizacija unutar same Financijske agencije koja ne omogućava da FINA bude malo agresivnija i na tržištu i da FINA više izbacuje proizvode i usluge sa većom dodanom vrijednošću ali od samih djelatnika Financijske agencije. Nadalje, ne bježimo od toga da i nedostatak strateškog pristupa upravljanju imovinom također je jedan od razloga jer nije bilo do sada strateškog pristupa u prihodovanju imovine. FINA kao što vam je jako dobro poznato raspolaže imovinom vrijednom cirka 1 milijardu kuna, prvenstveno se to misli na građevinske objekte, koji na žalost zbog gubitka nekih poslova više nisu u funkciji, ali stvari se mijenjaju to ću kasnije reći u tom segmentu. Na žalost, utjecaj na takve rezultate imao je i … stručnjaka zbog neprikladnog sustava plaća i nagrađivanja. Nas dan danas još uvijek veže ugovor sa socijalnim partnerom iz 2002. godine gdje su ne samo materijalna prava nego i ostala prava zaposlenika takva da dosta financijsko opterećuju financijsku agenciju i u tom dijelu pokrenute su određene aktivnosti u eliminaciji i tog dijela opterećenja. Sad bi se fokusirao na samo poslovanje Financijske agencije za prošlu godinu. Kao što imate i u izvješću Financijske agencije, dakle već drugu godinu za redom bilježi negativni financijski rezultat poslovanja. 2007. godine je to bilo 22 milijuna 616 tisuća kuna, dok je prošle godine '08. dakle financijski gubitak, odnosno gubitak 34 milijuna i 413 tisuća kuna. Veliki dio razloga spomenuo sam kroz trendove koji su se događali zadnjih nekoliko godina, međutim najbitniji razlog koji se dogodio je politika, odnosno odluka Hrvatske poštanske banke da preuzme obradu svih platnih naloga iz Hrvatskih pošta, a prihod koji je trebao biti ostvaren po toj osnovi praktički je identičan ostvarenom gubitku u prošloj godini, a iznosio bi 33,4 milijuna kuna. A gubitak je ostvaren kao što sam rekao 34 milijuna i 413 tisuća kuna. Prihodi, možda komentar od samih prihoda. Ponekad još uvijek mislim percepcija je u javnosti da Financijska agencija, s obzirom na vlasničku struktru jer je u 100%-nom vlasništvu države, na jaslima države, odnosno da od državnog proračuna dobiva najveći dio prihoda. Međutim, stvari nisu takve. Svega 22,4% su prihodi od strane države i to se registrira i u sektoru od servisa za državu, a ostalo se radi sve u komercijalnim poslovima. I bez obzira na najveće gubitci koji su ostvareni u 2 segmenta, a to je platni promet i poslovanje sa gotovinom. Još uvijek Financijska agencija od ta 2 sektora ostvaruje najveći prihod i to 60,8%. O ostalim prihodima ne bi. Vidite i sami jedino došlo je do povećanja u segmentno platnog prometa u poslovanju u gotovinsko-platnom prometu, dakle gdje se radi u poslovanju sa stanovništvom. Dakle, to govori i u daljnje povjerenje koje stanovništvo ima u instituciju, a to je Financijska agencija. Možda nekoliko riječi treba više reći o strukturi rashoda. Spomenuo sam koliki je trošak osoblja u ukupnim rashodima Financijske agencije, dakle to je 49,1%, odnosno ukupnim rashodima kad se pribroje i izvanredni rashodi i negativni prinosi iz financijske imovine koji nosi kao što sam prije rekao 52,1%. Za razliku od ostalih javnih poduzeća koje imaju status kao što ima "FINA" gdje je taj postotak puno manji i iznosi, prema podacima koje smo čitali, 26,7% u ukupnoj strukturi rashoda. To nije razlog velike plaće. Financijska agencija zadnjih 10 godina nije mijenjala, odnosno nije povećavala plaće svojih zaposlenika nego prvenstveni razlog je u prevelikom broju zaposlenika, a jedna od mjera koje ću kasnije spomenuti je i zbrinjavanje utvrđenog tehnološkog viška bez kojega Financijska agencija, bez čije organizacije nažalost za 2, 3 godine, procjene su takve, da bi akumulirala gubitak koji bi bio preko 300 milijuna kuna, onda je upitno i sam opstanak kompletne Financijske agencije. Što smo prošle godine poduzeli, a nije vidljivo u samom izvješću kao nova uprava koja je dobila mandat sa 01. ožujkom prošle godine, nakon snimka stanja prišlo se izradi nekoliko projekata koji bi trebali dovesti i do restrukturiranja, a samim tim i do konsolidacije stanja u Financijskoj agenciji i samim time dugoročno pozicioniranje "FINE" kao respektabilnog čimbenika u financijskoj industriji da skraćeno kažem. I samo taksativno da velim koji su projekti pokrenuti. Neki od njih su završeni, a onaj krucijalni, glavni projekt, a to je Program zbrinjavanja tehnološkog viška djelatnika je u završnoj fazi i taj program se radi sa povjerenjem na transparentan način zajedno sa socijalnim partnerom. Naravno još treba neke stvari odraditi, ali možda neću biti preoptimističan, ali mislim da do kraja godine bi taj program zbrinjavanja uz suglasnost našeg socijalnog partnera trebao biti isporučen prema Zavodu za zapošljavanje i onda bi se krenulo u zbrinjavanje. Što ne znači da utvrđeni, kad će biti, trenutno nije, ali kad će biti stvarno utvrđeni broj prekomjernih zaposlenika, da to ne znači na ulicu nego znači rješavanje. To su sve moguće mjere od stimulativnih otpremnina, prekvalifikacije, program je u završnoj fazi, program prekvalifikacije jer naziru se i novi poslovi koje bi djelatnici Financijske agencije mogli obavljati. Ne bih vas opterećivao sa tehničkim podacima kao što je broj zaposlenih, jedino mogu reći da zatečeno stanje je bilo 5 tisuća i 12 ljudi, zaposlenika 2008., a sa današnjim danom je to 4 tisuće 412 djelatnika. I ono što je bitno jer aktualna tema je nelikvidnost, moram reći da Financijska agencija bez obzira na ove iskazane financijske rezultate poslovanja na dan 31.08. nije imala dospjelih neizmirenih obveza i izvršavala ih je u roku bez obzira na to što se zbog pogoršanih općih gospodarskih uvjeta povećao rok naplate. A rok naplate se povećao sa 31.12.2007. sa 137 dana na 149 dana, dakle 12 dana prekomjerno produžio se rok naplate našeg potraživanja. S time da "FINA" u roku prema svojim politikama o financijskim politikama izvršava svoje obveze i prosjek izvršavanja obveza je 72 dana i inače gro ugovora naših je zaključen da "FINA" svoje obveze podmiruje u roku od 90 dana. Dakle, "FINA" ničim nije doprinijela općoj nelikvidnosti u društvu. I zaključak, kratki zaključak, odnosno viđenje uprave kako konsolidirati do kraja fino, odnosno restrukturirati. Na unutarnjem planu jasno su vidljiva tri neodgodiva zadataka. A to je zbrinjavanja viška zaposlenika, transformacija poslovanja prema stvaranju novih proizvoda koji će generirati prihod na efikasan i troškovno učinkovit način, te dovođenje postojećih poslova koji generiraju gubitak u zonu konstitabilnog poslovanja. I to zaslužuje isto elaboraciju, međutim ne bih vas opterećivao. Dakle, nabrojao sam projekte koji jesu u tijeku, koji bi trebali i uvjereni smo rezultirati da bi financijska agencija u 2010. godini, nažalost u ovoj godini se neće to dogoditi, trebala pozitivno poslovati. I ako ću još imati mandat do toga datuma, ja ću sa velikim zadovoljstvom prezentirati poslovanje za 2009. godinu, a to će biti pozitivno iskazani financijski rezultat. Zahvaljujem.
Hvala. Odbor za financije i državni proračun. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HNS-a, gospodin zastupnik Zlatko Koračević. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče. U raspravi u ime kluba po nekakvom našem uobičajenom rasporedu trebao sam biti treći. Pozvali ste me prvoga. Ne znam, vjerojatno postoji neki razlog. Ali bez obzira na to čitajući ovo izvješće o poslovanju FINA-e za 2008. godinu, slušajući ovo obrazloženje predsjednika uprave, stavarno je teško, izuzetno teško donijeti stav, donijeti sud kako glasati o toj točci. Samo izvješće je korektno napisano, uobičajeno po normama, uobičajenim normama. Ono što piše u tom izvješću definitivno nije nešto što bi nas moglo zadovoljiti i ne vidim tu razloga zašto ne prihvatiti ovo izvješće. Međutim, kada se uđe malo dublje, kada, a hvala Bogu sjećamo se, pamćenje nas služi da je FINA sljednica jedne izuzetno uspješne financijske agencije, bez obzira što je ona bila prisiljena, kao što veli predsjednik uprave FINA-e se transformirati s onog bivšeg SDK-a ili "Komunističke" agencije u tržišnu agenciju. Ali činjenica je da bivši SDK bila je jedna vrhunska agencija, bila je hrvatski brend kao što je to kolegica Jelaš neki dan rekla, bila hrvatski brend i po pitanju brzine plaćanja po pitanju efikasnosti platnog prometa, a posebno i to naglašavam posebno, kontrolinga. I kada se usporedi funkcioniranje bivšeg SDK-a nije bitno što je "Komunistička agencija". Ali ta agencija je imala brzi platni promet, efikasan, jeftin i ponavljam imala je kontroling. Slijedom svega što se dogodilo u vremenu od kada se ta agencija transformira iz komunističke u tržišnu, svega što se dogodilo, vidljivo je koliko fali ta funkcija kontrolinga. I tu se postavlja vrlo opravdano pitanje. Da li se to slučajno dogodilo? Da li se slučajno dogodilo da ova agencija danas, zbraja rezultate koje zbraja? Ona se još uvijek predstavlja kao vodeća hrvatska tvrtka na području financijskog poslovanja. Temeljem duge poslovne tradicije, definitivno ima razloga. Međutim, da li ima elemente i prema ovom izvješću o kojem raspravljamo danas, da li ima elemente temeljem onoga što smo čuli od predsjednika uprave, čije izlaganje se svelo 90% na godine prije 2008., nešto malo 2008., a najmanje o budućnosti. Da li to daje pravo da tu agenciju i dalje zovemo kao vodeća hrvatska tvrtaka na području financijskog poslovanja? Činjenica je da se svih ovih godina lutalo oko poslovne strategije, činjenica je da se izgubio monopol u platnom prometu. Da li slučajno isto je pitanje, da li slučajno? Činjenica je da se agencija nije moga preustrojiti u ono što se mogla, činjenica da a i čuli smo u uvodu, da agencija bilježi kontinuirani pad svih pokazatelja poslovanja. I sada se postavlja ono ključno pitanje. Tko je odgovoran? Uprava? Ne. Nadzorni odbor? Da. Tko predstavlja nadzorni odbor? Vlasnik. Tko je vlasnik? Država. I tu je ključni glavni problem, kroz sve ove godine. Vlasnik je ovu agenciju iz jedne vrlo uspješne agencije sa velikim potencijalom, sa odličnim hardverom, vrhunskim softverom, danas doveo u situaciju da imamo hardver, objekti, nekretnine. I tu sada opet jedno pitanje. Da li slučajno se ova priča nastavlja o smanjivanju poslovene aktivnosti FINA-e? da li je to slučajno, temeljem potencijala kojega ta agencija ima u nekretninama? A u softverskom dijelu, luta se, plaćaju se konzultantske kuće. Konzultantske kuće pišu strategije. Koja je od tih strategija uključena u poslovanje FINA-e? Ne znamo. Ali u svakom slučaju ona koja je uključena je neefikasna jer FINA posluje gubitkom i što je najgore u ovom trenutku prijeti preko tisuću otkaza. Ona da bi se sačuvala, što je potpuno normalno i opravdano čisto s gospodarskog stanovišta, prijeti otkazima. Smatram i mi u klubu Hrvatske narodne stranke smatramo da bi bilo odgovorno, prije svega odgovorno prema hrvatskim građanima jer hrvatski građani su vlasnici FINA-e da ovdje danas o poslovanju FINA-e govori predsjednik nadzornog odbora jer predsjednik nadzornog odbora i nadzorni odbor je taj koji se mora brinuti o ... [[Govornik se ne razumije.]] društvu ili kontrolirati upravu da li kvalitetno, dobro vodi u javnom interesu ovu javnu instituciju. Međutim, njega nema. Ali i dalje ostaje pitanje tko je odgovoran. Predsjednik uprave je spomenuo i vanjske i unutarnje razloge. Među vanjskima je rekao pogrešno strateško pozicioniranje. Tko je odgovoran za pogrešno strateško pozicioniranje? Uprava i nadzorni odbor. Pogrešno investiranje, uprava ali nadzorni odbor kontrolira upravu. Zanemarivanje osnovnih djelatnosti, uprava ali kontrolira nadzorni odbor. Neefikasna organizacija FINA-e, organizira ju uprava kontrolira nadzorni odbor. Upravljanje imovinom. Prema tome, kolegice i kolege mislim da nam je svima jasno ako želimo da nam bude jasno, prije svega ako smo spremni a slijedom svih ovih negativnih događanja u posljednje vrijeme mislim da moramo progovoriti o nadzornim odborima jer u ovom slučaju, u slučaju FINA-e po mišljenju nas u klubu Hrvatske narodne stranke maksimalno smo se uključili jer pored značaja financijske agencije, pored neizvjesne sudbine preko tisuću ljudi koji će dobiti otkaz zbog nečinjenja jer da se činilo FINA ne bi bila u ovoj situaciji. Smatramo da moramo i progovoriti o nadzornom odboru i smatramo da nadzorni odbor financijske agencije mora objasniti građanima Hrvatske a definitivno mi ovdje u Hrvatskom saboru smo predstavnici građana Hrvatske kako i na koji način se upravljalo sa nečim što smo imali, nažalost nemamo ali zato imaju drugi. U svakom slučaju mi u klubu Hrvatske narodne stranke tražimo od nadzornog odbora, tražimo od FINA-e da u vremenu pred nama, da postavi održivu strategiju očuvanja i eventualnog razvoja FINA-e zbog općeg interesa i zbog onih koji su zaposleni u ovoj financijskoj agenciji. Ponavljam na kraju, teško mi je reći u ime kluba Hrvatske narodne stranke kako glasovati o ovom izvješću jer izvješće je korektno napisano ali onaj zločin koji je napravljen nad tom agencijom stvarno teško je podržati i gotovo nemoguće i bilo bi licemjerno ga podržati i prema tome ovisno o raspravi da li i odlučit ćemo se kako i na koji način glasati. Ali u svakom slučaju osuđujemo odgovornost vlasnika, odgovornost nadzornog odbora o pozicioniranju FINA-e i načinu i sustavu gospodarenja FINA-om, jedne vrhunske agencije koja je dovedena praktički u bezizlazni položaj sa preko 4 tisuće zaposlenih. Hvala lijepa.
Hvala. Dva ispravka. Gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh.
Rekli ste kolega Koračeviću u jednom trenutku, kasnije ste to relativizirali kao da uprava ne bi imala svoj dio odgovornosti. Uprava naravno snosi frontalni glavni dio odgovornosti i jasno je kao dan da njima i po Zakonu o trgovačkim društvima.
Šta ispravljate, koju tvrdnju?
Ispravljam, kolega Koračević je rekao da li je kriva uprava. Ne, kriv je nadzorni odbor, kriv je vlasnik. Ja dijelim tu odgovornost, ne bih eskulpirao i ispravno je reći i uprava jer u njoj sjede ljudi kojima je jedina referenca što su članovi HDZ-a poput člana uprave gospodina Šimunovića. Vrlo dobro se zna tko ga je doveo i kako je došao. A kad već govorimo o nadzornom odboru pa što govorimo ezopovskim jezikom, zna se tko vedri i oblači, gospodin Ivan Šuker predsjednik Nadzornog odbora FINA-e. I izvješće nije korektno jer skriva ključnu stvar a to je klanovsku bitku dvaju klanova u FINA-i zbog koje FINA već godinu dana stupa u mjestu i propada. Hvala lijepa.
Gospođa zastupnica Nevenka Majdenić ispravak netočnog navoda.
Zastupnik Koračević je rekao da ovdje treba biti predsjednik nadzornog odbora, da ne može tu biti predsjednik uprave. Zaista to nije točno. Predsjednik uprave ovdje sve može reći što vas zanima. Ali kada se već govori o tome tko je kriv, da li uprava, nadzorni odbor onda gospodine Koračević vi ste rekli da je bivši SDK vrhunski brend. Vrhunski platni promet, sve, kontrola, zašto ste 2002. ukinuli onda SDK. To je vaša onda odgovornost.
Što je netočno, kolegice Majdenić? Klub zastupnika HSS-a gospodin zastupnik Boris Klemenić. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, gospodine predsjedniče uprave. Mi u klubu HSS-a ćemo se držati ipak Godišnjeg izvještaja o poslovanju FINA-e za 2008. godinu ne šireći posebno temu iako ću se nadovezati i na ovo. Što se tiče financijske agencije kao slijednice Zavoda za platni promet ona je nastavila sa pružanjem financijskih, administrativnih i informatičko-komunikacijskih usluga svojim klijentima te kontinuirano unapređuje kvalitetu usluga, proširuje paletu usluga, otvara neke nove poslovnice. Također, FINA pokazuje i svoju socijalnu dimenziju kroz mnoga sponzorstva, donacije i tome slično. U prošloj 2008. godini FINA je otvorila nove poslovnice u Rijeci, Vodicama i Zadru, u cijeloj Hrvatskoj primjenjuje vlastitu tečajnu listu, uvela je nove on line modele računovodstvenog servisa, isplaćivala dividende Fonda hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji, poduzima značajne korake u poticanju hrvatskog izvoza te pružanju podrške izvoznicima, sudjeluje u izgradnji dostupnije, jednostavnije i brže gradske i županijske uprave kroz projekte i grada i županija a u svom radu iskazuje kvalitetu i inovativnost za što je FINA-i dodijeljeno ne iz certifikata a za novu uslugu FINA je nagrađena i za najbolju inovaciju u visokim tehnologijama. U FINA-i je krajem 2008. godine bilo zaposleno 4 tisuće 519 radnika. Na početku vidjeli smo godine preko 5 tisuća a najviše ih je u Regionalnom centru Zagreb 38%. Zanimljiv je podatak da najviše zaposlenih ima preko 50 godina života, znači starosna dob i to je 33% te srednju stručnu spremu čak 63% zaposlenih. Tek je 16% zaposlenih sa visokom stručnom spremom, a samo 35% zaposlenih mlađe je od 40 godina. Prema izvještaju zaposlenici FINA-e imaju mogućnost educiranja, a tijekom 2008. godine provodila se interna edukacija iz područja komunikacijskih, prezentacijskih i prodajnih vještina, te upravljanja stresom i upravljanja vremenom. Uz to provodila se i edukacija po ECDL programu. Iako je kadrovskoj politici FINA-e posvećena znatna pažnja u izvještaju nije prikazan podatak je li broj visoko obrazovanih zaposlenika u porastu, opadanju ili stagnira. Vodi li se računa o tom pitanju tim više što je FINA sklona uvođenju inovacija u svoje poslovanje, a svakako moramo priznati da su zaposlenici stariji od 50 godina iako obilnog radnog iskustva ipak izloženi velikom pritisku i stresu zbog uvođenja novina u poslovanju koje moraju savladati. A vidljivo je iz izvješća da od 4519 zaposlenih samo je njih 659 upućeno na seminare, stručna usavršavanja i obrazovanja izvan FINA-e. Ovi podaci navode na zaključak da vrlo malen broj zaposlenih sudjeluje u kreiranju poslovne politike FINA-e, odnosno da je vrlo malen broj zaposlenih stručno osposobljeno za obavljanje složenih poslovnih procesa. Na to ukazuje i podatak da je u 2008. godini obavljeno 9 redovnih i 2 izvanredne revizije pri čemu je predloženo čak 56 preporuka koje su sve i prihvaćene, a neke su još u statusu provođenja. Na žalost, nisu navedeni nalazi revizije kao niti sadržaj preporuka, ali za zaključiti je da postoje izvjesni problemi u poslovanju ili funkcioniranju FINA-e koji zaslužuju značajniju pažnju i nas kao Hrvatskog sabora. Konačno i sami predsjednik uprave je u uvodnoj riječi naglasio postojanje poteškoća s kojima su se u FINA-i suočili tijekom prošle godine, a naglašeni su i teški uvjeti poslovanja, no nije objašnjeno o čemu se radi iako smo jedan dio sada čuli iz ovog usmenog obrazloženja predsjednika uprave. Iz svega toga za zaključiti je da se Financijska agencija ipak sa izvjesnim uspjehom nosi sa svim izazovima sa kojima se susreće u svom poslovanju. Nadamo se da u FINA-i neće biti viška radnika i otpuštanja istih, da će se provesti zbrinjavanje i to na najbolji mogući način. I na kraju, jedna usporedba koju smo čuli ovdje za govornicom ovdje za govornicom u ime kluba, jednog od klubova. Teško je uspoređivati vrijeme u kojem je radio SDK kao monopolista i danas ovo vrijeme u kojem mora poslovati FINA. Našli bismo bezbroj drugih poduzeća koja su u bivšoj državi funkcionirale na jedan način. Danas je to potpuno, potpuno drugačije. Uz puno sreće i uspjeha klub HSS-a će podržati ovo Izvješće FINA-e za 2008. godinu. Hvala lijepa.
Hvala. Jedan ispravak, gospodin zastupnik Ivan Hanžek. Izvolite.
Pa ja moram ispraviti uvaženog kolegu i prijatelja iz HSS-a. Naime, kao i ovaj podatak kojeg je gospođa ubacila sa 2002. tisuću puta ponovljena laž postaje istina. Na žalost njihovu nije tako. Austrija i Njemačka su zaviđale bivšoj Jugoslaviji, a posebno Hrvatskoj, a i od devedesete do devedeset i treće dok nije ukinut SDK zaviđali su svi vanjski partneri da imamo instituciju preko koje se vodi platni promet da se brže okreću novčana sredstva. Danas banke, jer nema monopolizma, banke po tri, četiri dana zadržavaju sredstva gospodarstvenika kojih ima i među vašim redovima, a da zapravo je projekt gašenja ZAP-a projekt smišljene politike prebacivanje zarade i dobiti bankarskim institucijama.
Klub HDZ-a, gospođa zastupnica Nevenka Majdenić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, predsjedniče uprave, kolegice i kolege. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice razmatrao je Godišnji izvještaj FINA-e za 2008. godinu te predlaže da se on prihvati. Poslovanje FINA-e kao državne financijske agencije mora se promatrati u okviru specifičnosti njenog nastanka, preoblikovanja, restrukturiranja, zadaće i ciljeva koji se pred nju postavljaju. Sa tog polazišta ne smijemo ocjenu uspješnosti njezinog poslovanja analizirati samo sa stajališta ekonomskih pokazatelja uspješnosti poslovanja. Moramo biti svjesni da FINA nije klasična financijska institucija tipa poslovnih banaka kojoj je osnovni motiv poslovanja profit, odnosno ostvarenje što veće dobiti za vlasnika. Ona putem svoje vrlo razgranate mreže poslovnica i ispostava zadovoljava svakodnevne potrebe svojih klijenata i u najudaljenijim mjestima diljem Hrvatske koja nisu atraktivna, a time niti zanimljiva drugim financijskim institucijama. Cjelokupno stanovništvo nije niti educirano niti opremljeno za suvremene oblike plaćanja internet bankarstvo pa im FINA ostaje jedina mogućnost za obavljanje financijskih transakcija, mirovinskih, mjenjačkih. Ima u svom sastavu preko 140 mjenjačnica stranog novca i drugih financijskih informacija i usluga. Mislim da u suštini tu i leži vrijednost FINA-e da male stvari, male usluge tim ljudima puno znače, a država kao vlasnik FINA-e mora voditi računa i o tim malim ljudima pod navodnicima koji ne donose profit ali trebaju usluge. S druge strane u smislu poboljšanja uspješnosti poslovanja FINA je u 2008. godini započela reorganizaciju i konsolidaciju koja je u ovoj godini nastavljena daljnjim restrukturiranjem i prilagodbama vrlo zahtjevnom financijskom tržištu. U pravcu zadržavanja postojećeg osvajanja novog tržišta napravljeno je nekoliko novih projekata i informatičkih rješenja i povećanja vrste informatičkih usluga. Ponuđeni su novi računovodstveni servisi, izdavanje boniteta, vođenje raznih registara, a uspješno su završeni projekti vezani uz javnu ponudu dionica, isplati dividendi Fonda hrvatskih branitelja Domovinskog rata i njihovih obitelji. U 2008. godini nastavljena je strateška suradnja sa Vladom Republike Hrvatske na provođenju nacionalnih projekata i započeti novi projekti suradnje namijenjeni lokalnim zajednicama. To se proje sveg odnosi na projekte "Informatizacija grad" koji bi trebao izgraditi efikasniju i dostupniju gradsku upravu. Ovaj projekt je već potpisan sa 12 gradova i sa jednom županijom. FINA je organizacija s dugogodišnjom tradicijom i njeni zaposlenici po broju i kvalifikacijskoj strukturi odgovaraju potrebama ustroja obavljanja poslova kojima se bavi na jedan tradicionalniji način. Tehnološki napredak i pad obujma posla dovodi do konstantnog smanjenja broja radnika, tako da je u 2008. godini broj radnika smanjen za 216 zaposlenika. Pad broja zaposlenih prisutan je konstantno od 2004. godine. Svi radnici kojima je prestao radni odnos su na odgovarajući način zbrinuti pri čemu se itekako vodilo računa o socijalnom položaju radnika. Za svoj rad i zalaganje u unapređivanju sustava, upravljanje kvalitetom i razvijanja inovacija FINA je dobila nagradu za e-račun "Zlatno Teslino jaje" i nekoliko certifikata kao priznanje za unapređenje i kvalitetu rada. Uvažavajući navedene činjenice, kao i tranzicijsku strategiju FINA 2009.-2012. čija je izrada završena i kojom je razrađena strategija razvoja u pravcu pozitivnog tržišnog poslovanja, mi u klubu Hrvatske demokratske zajednice smatramo da ovo izvješće je objektivno, realno, te predlažemo da se kao takvo prihvati u ovom Visokom domu. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Moram reći da i klub SDP-a je u dvojbi što učiniti oko izvješća. Izvješće ukazuje da u FINA-i nemamo strategije, da u FINA-i nemamo odlučnih koraka, da u FINA-i probleme odlažemo, da u FINA-i jednostavno stvaramo gubitke, ugrožavamo zaposlene. I to u izvješću vrlo jasno i nedvosmisleno piše. Izgleda da je malo ljudi došlo iz gospodarskog sektora, 6 godina za tranziciju smatrate da je kratak period. U gospodarstvu je na tržištu godinu dana se treba prilagoditi tržištu. Godinu dana. Mi u 6 godina tranzicije FINA-e smo daleko od onoga što je bilo početkom tranzicije. I to su zabrinjavajući podaci. To je nešto što nas mora potaknuti da budemo nezadovoljni. To je nešto što mi ovdje u Saboru ne možemo prihvatiti da pojedinci odlažu rješenja. I očekuju da ćemo to riješiti u 2010., 2011., 2012. Sad ja vas pitam da li shvaćamo što poručujemo gospodarstvu. Od gospodarstva tražimo u 6 mjeseci prilagodbu krizi tržišnim odnosima, i ostavljamo ih same. A kad su u pitanju trgovačka društva za koje odgovara Vlada 6 godina je malo, trebamo još 3 godine. 9 godina, gdje ćemo biti? Gdje ćemo biti sa FINA-om. Ali sad ja prelazim na ono najvažnije. Radi čega je stvorena ovakva organizacija? Da li zato da nastavi sa platnom prometom i da konkurira bankama ili radi nečeg drugog? Pa vidite da ste pogledali sve dokumente kad se elaborat pisao o FINA-i, tada smo vrlo jasno napisali da je Financijska agencija u vlasništvu Republike Hrvatske prije svega trebala biti baza podataka, raznovrsna podataka. Koja raznovrsna baza podataka je najviše trebala služiti za potrebe hrvatske države. Najviše za potrebe hrvatske države. Jer smo ocijenili da konkurencija banaka u platnom prometu neće biti efikasna. Što znači baza podataka za potrebe hrvatske države? Pa to je bilo vrijeme kad smo polako sve više uvodili tzv. neovisnih regulatora, tržišnih regulatora, financijskih regulatora. I što se dogodilo u tom istom periodu u kojem mi provodimo tranziciju FINA-e? Mi stvaramo glomazne aparate i u Agenciji za tržišno natjecanje, i u HANFA-i, i u regulatorskom dijelu telekomunikacijskom, poštanskom. Prema tome, što mi radimo? S jedne strane smo opterećeni kako ćemo riješiti 4 tisuće zaposlenih. S druge strane gomilamo broj zaposlenih u masu regulatornih tijela. Umjesto da je ova agencija se organizirala da bude baza podataka za rad svih regulatornih tijela. Sad smo stvorili ogroman broj zaposlenih, ovdje ništa nije riješeno, a u upravnim tijelima masu administracije. Jer regulatorna tijela ne trebaju administraciju, oni trebaju ono što se zove upravu koja će odlučivati na bazi podataka koje je trebala dobivati FINA. Očito da smo to promašili. Očito da pred nama i nije dilema da li ćemo racionalizirajući upravu smanjivati zaposlene u regulatornim tijelima koji su ništa drugo nego administrativni kadar, koji opet stvara svoju bazu. I najveći problem je svaka agencija je monopol za sebe. Ima svoju bazu. Bazu koju ne može drugi koristiti. Najveći ratovi su uvijek bili između porezne uprave i FINA-e, jer svatko drži svoju bazu, ne dozvoljava ulaz. Umjesto da se hrvatska Vlada pobrinula da stvara jedinstvene transparentne baze koje je trebala organizirati FINA, radi toga biti na tržištu, a te su podatke trebale stvarati, koristiti masu regulatornih tijela, sama državna uprava, lokalna samouprava, poslovni sustavi i poslovne banke. U 6 godina mi smo to potpuno promašili. I naravno, još se sada dogodilo da je i pošta uzela platni promet, Hrvatska poštanska banka FINA-i i jednostavno stvaraju se gubici i ne vide se rješenja. Ali zbog, ono zbog čega smo platni promet usmjerili prema Financijskoj agenciji, a to je neovisnom tijelu koje će raditi na zajedničkim bazama Republike Hrvatske, da bude transparentan sustav, da to ne bude privatno vlasništvo porezne uprave, da to ne bude privatno vlasništvo Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja. Da tome ne drži kao, ja bih rekao, vojnu tajnu HANFA, itd. To se nismo pobrinuli. I naravno za to punu odgovornost nosi Vlada Republike Hrvatske, ja bih rekao financijski dio ministara koji u Vladi sjede i koji su trebali se pobrinuti. Sa ovakvom organizacijom koju smo mi proveli u 6 godina polako smo se okrenuli ka tome da više ni ne vidimo koja je svrha FINA-e. Ne vidimo. Tih zajedničkih baza nema. Tko će ih sutra raditi? Kako ćemo ih objediniti? U ovom materijalu nemaju ni jedne riječi. To je razlog zašto je jednostavno klub SDP-a i zabrinut sa ovakvim izvješćem, ovakvim načinom pristupa rada, gdje jednostavno nismo dobili ono zbog čega je FINA i stvorena iz platnog prometa kao Financijska agencija iz razloga što smo platni promet prilagodili europskoj praksi. Ali istina je, pojedini ministri su u prošloj godini koristili FINA-u za pojedine čudne malverzacije. Znate nismo mi zaboravili da je FINA trebala svoje baze podataka kupiti od nekih čudnih osnivača Otoka znanja, koji je također promašaj u privatizaciji i poslu Hrvatskog fonda za privatizaciju. Afera koja je cijelu prošlu godinu bila na dnevnom redu i ovu godinu i znamo koji su ministri to zahtijevali. To su bili u biti opet promašene investicije koje je trebala financirati državna agencija sa ovim novcem, a što će biti sa 4000 ljudi to nije bitno. Zato i mi najvećim dijelom držimo odgovorne ministre u Vladi Republike Hrvatske i nadzorni odbor koji očito nije proučio ni osnovne dokumente o osnivanju ove Agencije. Prema tome, upozoravajući dokument, previše olako pristupamo tome i nemojte se iznenaditi kada sutra FINA bude zaista jedna od krupnijih problema Hrvatske vlade.
Hvala. Jedan ispravak, gospođa zastupnica Nevenka Majdenić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Zaista nije istina ovo što je gospodin Linić rekao da je Zakon 2002. godine o Agenciji donesen zato da to bude baza podataka. U onom obrazloženju koje ste onda davali je bilo to da ZAP ima monopol na poslove platnog prometa, da su cijene visoke, i lijepo ste to sve usmjerili, dali ste mogućnost bankama. Sada kada ste dali mogućnost bankama, a ja sam radila u banci kada je to počelo, banke su to preuzele, i sada ima monopol banke, FINA je u ovom slučaju samo … usluga platnog prometa. Prema tome, kada donosite zakon onda trebate vidjeti posljedice tih zakona, a sada ćete vi reći da je FINA osnovana zbog toga da imamo bazu podataka. FINA ima bazu podataka, ali tu bazu podataka bi trebala ne znam što raditi ona ima, i tko god treba može dobiti podatke iz FINA-e.
Pojedinačna rasprava gospodin zastupnik Gordan Maras. Nema ga, gubi pravo na riječ. Gospođa zastupnica Nadica Jelaš.
Hvala lijepa. Poštovani potpredsjedniče, predsjedniče Uprave, kolegice i kolege. Vrlo kratko. Obzirom da dolazim iz FINA-e jednostavno moram reći par rečenica o ovome Izvješću. Naime, očito iz svih rasprava koje su do sada vođene da su ovo izuzetno teška vremena za FINA-u a ja jednostavno moram podsjetiti da unatoč činjenici da je uvijek bila u vlasništvu države, od one institucije od posebnog društvenog interesa onda kada je bila kada je bila SDK do tržišne orijentirane tvrtke kakva je danas FINA nikada nije bila na državnim jaslama, dapače uvijek je vrlo izdašno punila državnu kasu. Čak i onda kada je stavljena u jedan diskriminirani položaj, u odnosu na banke u smislu oporezivanja njezinih usluga PDV-om. Naime, sjećamo se da je dugo vremena su na usluge platnog prometa koje su se uvaljale u ZAP-u i FINA-i se plaćao PDV što su ga banke što se tiče platnog prometa bile oslobođene. Nakon što je s krajem 2007. i pošta zahvalila FINA-i na obradi dokumentacije poštanskih ureda FINA od početka 2008. praktički obavlja samo platni promet za građane dok za banke odnosno njihove klijente FINA obavlja platni promet isključivo u ulozi out sourcing partnera što podrazumijeva pravu šumu najrazličitijih tehnoloških modela postupanja da bi se do posljednjeg detalja zadovoljili svi zahtjevi banaka. Zbog eto otkazivanja pošte čiji su nalozi činili veliki dio platnog prometa FINA-e a eto kao što vidimo država, odnosno nadzorni odbor kao predstavnik države, kao vlasnika nije iznašao rješenje za FINA-u. FINA već drugu godinu za redom bilježi gubitke i to na žalost sa trendom visokog rasta. Evo podsjetit ću samo 2006. godine FINA je imala 23 milijuna kuna neto dobiti, u 2007. imala je 23 milijuna gubitka da bi u 2008. taj gubitak bio povećan na čak 34 milijuna i to je veliki problem i to je velika ugroza za FINA-inu budućnost jer svi jako dobro znamo da iskazivanja ovako velikih gubitaka prije ili kasnije dovodi do nelikvidnosti a nelikvidnost prije ili kasnije do propasti. Dva osnovna resursa koji su bili FINA-ine najveće komparativne prednosti, a to su stručni ljudi dakle riječ je o 5000 stručnih, kvalificiranih koji su odlično obavljali svoj posao, a sada je taj broj sveden na 4,5 tisuće, i vrlo razgranata mreža organizacijskih jedinica. Znamo da FINA i danas ima gotovo u svakom većem mjestu svoju organizacijsku jedinicu. Dakle, zbog tog dramatičnog i drastičnog smanjenja posla, sada su ta dva FINA-ina najveća resursa njezino najveće breme jer vidimo iz ovog izvješća da 60% ukupnih troškova čine upravo troškovi plaća i troškovi amortizacije. NO, ja želim vjerovati da uvijek ima rješenja i da svako vrijeme donosi neke nove šanse. Dakle, upravo ta činjenica da FINA ima izuzetno vrijednu imovinu od oko 2 milijarde kuna, treba osmisliti jedan racionalan model kapitalizacije te imovine, a s druge strane taj drugi FINA-in resurs njezini stručni ljudi, znanje njihovo, know how FINA-in on bi morao dobiti svoju šansu u novom Zakonu o platnom prometu koji će vjerujemo omogućiti da platni promet uz banke obavljaju i institucije za platni promet kakva je FINA. FINA je u tom smislu u velikoj prednosti i ja želim vjerovati da će FINA tu prednost znati i iskoristiti.
Gospodin zastupnik Ivan Hanžek. Izvolite.
Pa s obzirom da se približava trenutak glasovanja o zakonima, ja ću skratiti ali iz lokal-patriotskih razloga ne mogu preskočiti, ovu svoju raspravu. Prvo zato jer kao i na željeznici tako i u FINA-i kada voda dođe do grla onda više nije u kadrovskoj žiži interesa neke druge regije, onda se poziva zagorce u pomoć i spas i ja želim svojom zemljaku gospodinu Mati Regvaru da uspije u svemu onome što stoji pred njim, a nije mu lako. Naime, na FINA-i se pokazuje neke stvari, i tu se čak slažem sa kolegicom, donosimo neo-liberalne zakone „u skladu sa Europom“. Jest doneseni su zakoni i prepušteni su poslovi platnog prometa na bankama, ali mi istovremeno nismo zakonski regulirali na koji način će te banke postupati u platnom prometu. Pa se onda počelo događati to da smo u FINA-i imali najbrži protok i okret novca i u bivšem "SDK"-a, pa "ZAP"-u, pa "FINI", da je maltene u 12 sati ili u 6 sati se moglo izvršiti doznaku i sjesti novčana sredstva od jednog gospodarskog subjekta drugome, a da danas banke rješavaju svoju noćnu likvidnost zadržavanjem sredstava svojih komitenata ili ostalih sudionika platnog prometa. Ovi problemi koji su prisutni, ja sjećam nekih razgovora i određenih inicijativa koje su dolazile iz "FINE" i 2000. godine i činjenicom da nekima nije odgovarao način na koji se vodila kontrola u tadašnjem "ZAP"-u. Jer oprostite porezi, doprinosi, zdravstvo, mirovinsko preko "ZAP"-a kada su išli osobni dohodci ili plaće nije se moglo dogoditi da ne platite mirovinsko jer vam plaća nije mogla proći. U banci može proći sve, a da ne platite državi ništa. Druga stvar, ja ću reći banalni primjer danas. Razgovaramo i sa revizijom. Mi imamo u gradu Zaboku negdje oko 250 pravnih subjekata koji nisu imali dana poslovanja. Uplatili su osnivački kapital, registrirali tvrtku, ali ona nije saživjela. "FINA" ima o tome vjerodostojne podatke, ali oni ne mogu poslužiti za otpis potraživanja i onda mi iz godine u godinu vučemo porez na tvrtku koju nemamo temeljem čega otpisati. Jer izvješće "FINE" nije službeni dokumenat, a naše sudstvo i trgovačko sudstvo to morate dočekati vjerojatno kad budemo i mi pokojni da dobijemo dopis da netko ne funkcionira, da nije saživio. Zbog čega ovakva kvalifikaciona struktura kao što su govorile kolegice i kolege u "SDK"-a, "ZAP", "FINA" svi promijenjeni nazivi. Jedan dobar dio ljudi je počeo sa 20-ak danas imaju 50 godina. "FINA" više nije atraktivno zapošljavanje. Nekad se smatralo da "SDK"-a, "ZAP" dobiti posao tamo za financijskog ekonomskog stručnjaka to je bio glavni zgoditak. Danas "FINA" nema perspektivu, nema odgovora šta će biti s njom i nije interesantna mladim školovanim kadrovima koji imaju potencijala u financijskom gospodarstvu. I ono što želim reći na kraju. Ja osobno mislim da zaista "FINA" svojim potencijalom i hardwerom i softwerom može biti baza za sve ono što nas čeka u približavanju Europi i u funkcioniranju u okviru europskih propisa i pravila. Traži čvrstu strategiju i pravu strategiju Vlade, neću reći Nadzornog odbora jer je za mene predsjednik Nadzornog odbora predstavnik Vlade, znači Vlada se mora opredijeliti što želi i da onda nećemo imati takvu situaciju da smo u situaciji da s jedne strane bi podržali ljude koji su prihvatili breme realizacije vođenja ove tvrtke, s druge strane smo nezadovoljni jer nemamo odgovore što će biti. Stoga još jedanput želim i mislim da i vjerujem kao što je u sektoru javne nabave uspješno gospodin Regvar vodio poslove na zadovoljstvo svih, da će uspjeti to i u "FINI", ali mu želim da dobije podršku decidiranu, jasnu i glasnu pa i pred ovim Saborom raspravljenu o tome što mi želimo i kud treba povesti "FINU".
Hvala. Jedan ispravak, gospođa zastupnica Nevenka Majdenić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo gospodine zastupniče Hanžek vi ste rekli iz lokal patriotskih razloga nismo reagirali kako su banke organizirale platni promet. Banke su organizirale platni promet na osnovu zakona, kontrolu platnog prometa vrši HNB, tržište samo regulira cijene i ponovno govorim kada je donesen zakon 2002. godine vi ste platni promet direktno usmjerili bankama i dali ste bankama monopolistički položaj. Da nema "FINE" te cijene platnog prometa bile bi veće. "FINA" je ta koja je korektiv i na osnovu toga ona ima jednim dijelom taj gubitak. Prema tome, platni promet u bankama se radi prema zakonu koji ste donijeli 2002. godine.
Gospodin zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovani predsjedniče Uprave "FINE", cijenjene kolegice i kolege. Čuli smo ovdje mnogo opreznih razmišljanja. Pa naravno nije zgodno kad se pročita da jedna ustanova ima gubitak od 34 milijuna kuna. Prije toga, godinu ranije, 22 milijuna kuna. Onda to postaje razumljivo da traži i raspravu o tom. Ali valja nešto ipak istaknuti. Iako u raspravama sam ovdje čuo da se istodobno gomilajući gubitke gomilao i broj zaposlenih. Broj zaposlenih se nije gomilao, broj zaposlenih se zatekao i proizlazi iz onog vremena kad je nekadašnji SDK-a obnašao veliku ulogu u platnom prometu i jedinu ulogu u platnom prometu. "SDK"-a je prošao tranziciju u "ZAP", pa iz "ZAP"-a u "FINU". Čak smo čuli sa iste strane različita razmišljanja zbog čega je se to događalo. Pa ne bih koristio taj međusobno razilaženje u promišljanju, ali intencija je valjda bila kad se "SDK"-a preoblikovao u "ZAP" da se omogući bankama da rade platni promet, da se stvori konkurencija na tržištu platnog prometa, da bi se dobila što niža cijena usluge platnog prometa jer je prema tadašnjim procjenama cijena usluge bila monopolistička i enormno visoka. Mogu samo kazati da smo dobili više institucija za platni promet, da smo ostali u problemima velikog broja zaposlenih, ali da nismo dobili niže cijene. To je otprilike, iako svaki dan slušamo da ta konkurencija banaka da se natječu koja banka će imati nižu cijenu platnog prometa to me otprilike podsjeća kao što svaki dan slušamo da su cijene telefonskih impulsa jeftinije, a računi sve veći. Tako i usluge platnog prometa sve jeftinije, a računi za platni promet gospodarstvenicima sve veći. I ta konkurencija nije polučila rezultat koji inače konkurencija na tržištu treba polučiti, a to je niža cijena usluge. I to je ono što najviše zabrinjava i dodatno opterećuje gospodarstvo. Ali problem još jedan nastaje koji bih ovdje kada se govori nema strategije, nema perspektive. Ma FINA ima sigurnu perspektivu, samo treba pronaći pravi put za unaprijed utvrđene ciljeve. Mnogo godina se lutalo sa ciljevima. Ali isto tako FINA je žrtva jednog pogrešnog pristupa u hrvatskom podneblju stvarajući godinama okružje u kojima će privatni kapital uživati u monopolističkom položaju, a državna tvrtka da iziđe na tržište, a da zadrži zaposlenike. I to je najveća posljedica ovoga. Sve države na svijetu ako postoji monopol, onda taj monopol uživa državna institucija ili tvrtka u 100%-om vlasništvu države. Nažalost i nakon 20 godina Hrvatske države, još uvijek ima privatnih tvrtki koje uživaju u monopolističkom položaju ostvarujući enormne profite iznadprosječne cijene, a imamo FINA-u koju smo zapravo ostavili prilično u nezgodnoj situaciji i koja u ovim teškim vremenima iznalazi neka rješenja, ali svakako da se uvijek može i racionalnije i učinkovitije djelovati. I ja vjerujem da će FINA na tom putu uspjeti. A što se tiče samog tehničkog izvješća, izvješće je sasvim korektno napravljeno i ja ga podržavam i glasovat ću za njegovo prihvaćanje. Pa ja sam jučer hvalio i SDK-a ali kada se pretjeruje u tim hvalospjevima, pa SDK-a je bila odlična institucija ali bilo je i tamo pogrešnih poteza. Pa sjetimo se da je samo jedna banka osnovana preko noćnom posudbom SDK-a '90—ih godina i temeljni kapital 50 milijuna kuna posudila što nikada nije smjela učiniti. Hvala lijepo.
Hvala. Replika. Gospodin zastupnik Slavko Linić.
Nisam osoba koja plače za prošlošću, ali vrijednost SDK-a nije bio platni promet. Vrijednost SDK-a je bila kontrola i nadzor. Nestajući upravo toga, mi smo upali u probleme i privatizacijske naravi i ja bih rekao propasti društva, propasti trgovačkih društava. Prema tome, bilo je potrebno ponovno postaviti na jedno mjesto baze podataka koje će sveobuhvatno pratiti što se događa u gospodarstvu. Prema tome, platni promet je bila jedna vrijednost, ali druga vrijednost je bila stvaranje neophodnih masu podataka na jednom mjestu. A ne da danas imamo parcijalne podatke koje kada se zloupotrebljavaju. I razlog masu afera i problema je upravo to što FINA kada je formirana nije krenula ka stvaranju ove baze. Jer su sve institucije u državnoj hijerarhiji bile protiv. Od nadležnih ministara, Porezne uprave, HANFA-e, Agencije za zaštitu državnog ... a da ne govorimo telekomunikacijske agencije, poštanske, energetske itd. To su trebali biti osnovni poslovi i tada visoko vrijedni poslovi FINA-e. nažalost državna vlast nije tako razmišljala. I postoji još nešto što morate znati. Platni promet je bio način da održimo broj zaposlenih još uvijek. Ali dozvolit ćete Poštanska banka nije tržišna institucije. Poštanska banka ima vlasnika, Hrvatsku državu i hrvatsku Vladu i ona je njoj oduzela platni promet. Što dalje komentirati? Nemojte mi govoriti o problemima tržišnih monopola imamo ponašanje i hrvatske Vlade. Poštanska banka je oduzela platni promet.
Odgovor na repliku gospodin zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepo. Kolega Linić slažem se s vama kada kažete da je platni promet samo jedan segment FINA-e i da je izgubio funkciju kontrole i da ima i da bi trebala biti veliki potencijal baze podataka. Ali se ne slažem kada kažete da je izgubila posao što je Poštanska banka oduzela. FINA je odnosno ZAP je izgubio posao kada su banke preuzele ogromni dio posla platnog prometa. Čak nisu bile ni sposobne same to obnašati, nego su koristile usluge FINA-e, a zaračunavale te usluge dodatno i FINA-e i gospodarstvenicima i pravnim osobama. Dakle, omogućeno im je prije nego što uopće tehnički i kadrovski bili osposobljeni taj posao raditi. I to je bio početak. Istina taj Platni promet je smanjio prihod, nedostatak poslova je smanjio prihod, a da je ostao broj zaposlenih i to je nešto što je dodatno opterećivalo. Ali isto tako treba naglasiti da već sadašnja baza podataka FINA-e je itekako visoke razine ali se nedovoljno koristi. I ja tvrdim da nedovoljno da uopće neke institucije ili pravni subjekti ne znaju s čime sve FINA raspolaže. Ima ogromnu bazu podataka, samo nju treba znati nekada i koristiti. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. I Godišnji izvještaj o poslovanju Financijske agencije za 2008. godinu, podnositelj Financijska agencija. Sukladno prijedlogu saborskog matičnog radnog tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se Godišnji izvještaj o poslovanju Financijske agencije za 2008. godinu. Molim uključimo se. Molim glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 73 glasa za, 2 suzdržana i 26 protiv donijet preloženi zaključak.