Spoštovani kolegice in kolegi! Nadaljujemo s prekinjeno 25. sejo Državnega zbora. Nadaljujemo s prekinjeno 27. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Poročila o delu Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb v letu 2015. Prehajamo na razpravo o ocenah in ugotovitvah in stališčih komisije ter o predlogu sklepa, ki ga je Državnemu zboru predložila Komisija za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, in sicer v okviru preostanka časa. Besedo ima predlagatelj. Izvolite, mag. Branko Grims.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav! Nekoliko nenavadno je, da je ob najpomembnejši temi, ki preoblikuje Evropo, dvorana tako zelo prazna. Tragičen dogodek, ki smo mu bili priča pred samo nekaj urami v Berlinu – 12 je mrtvih, 48 zelo hudo ranjenih, šlo je za terorističen napad z uporabo tovornjaka in po izjavi Angele Merkel, ki je imela ravnokar tiskovno konferenco, naj bi bil storilec azilant – je na nek način uvod, kakršnega si res ne bi nihče želel, v tisto, kar je tema današnje dne, to je vprašanje varnosti, vprašanje nadzora in vprašanje spoštovanja človekovih pravic. Komisija je svoje ugotovitve oblikovala v več stališč in ta stališča, to posebej poudarjam, so bila potrjena soglasno s strani vseh članov, ki so bili takrat na seji, prisotni pa so bili člani prav vseh poslanskih skupin oziroma strank, ki so zastopane v Komisiji za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, ki jo vodim. To soglasje seveda odraža pomen teh stališč in obenem upam, da bo to tudi izhodišče za naše nadaljnje skupno delo. Kajti ko gre za vprašanje varnosti, v modernem svetu kompromisov očitno ne more več biti in jih pravzaprav ne bi smelo biti. Danes se Evropa sooča z varnostnim izzivom, ki je mnogo večji, kot je bil kadarkoli doslej. Slovenija je del Evrope in zato lahko stavek ponovimo. Slovenija se danes – in se je v letu 2015, za katero obravnavamo poročilo – sooča z največjimi varnostnimi izzivi od časa osamosvojitvene vojne naprej, to se pravi ves čas svojega obstanka. Migrantska kriza in pa terorizem islamskih skrajnežev, ki je pljusknil v Evropo in žal zdaj tragično segel tudi tja, kjer so jih nekoč najbolj vabili, se pravi v Berlin, je bil tudi v letu 2015 tema, ki ji je komisija posvetila največ svojih sej. Leta 2015 je namreč preko Slovenije šlo približno 400 tisoč migrantov, ilegalnih migrantov. Zgodba se je kasneje nadaljevala še z nekaj 10 tisoč v letu 2016, potem pa se je ta pot zaprla. Že pred tem so seveda v Evropo prihajali migranti na legalen način in danes smo priča tistemu, čemur se reče razpršen prihod, to se pravi prihod v manjših skupinah. Ogromno jih prestrežejo na meji, potem odkrijejo v raznih tovornjakih, kot je bil primer pred nekaj dnevi. Žal pa je to zgodba, ki se zna še dodatno zaostriti. Ne samo z dejanji, kot je bilo to, ki smo mu bili priča, in žal mi lahko verjamete, da ne bo zadnje. Po drugi strani pa tudi s prihodom novih skupin. Nove skupine zdaj uporabljajo predvsem mediteransko pot, pretok migrantov v Italijo je večji, kot je bil kadarkoli doslej, in tukaj bi morali tudi nekaj resno reči o področju zunanje politike in varnosti. Kajti lahko mi verjamete, da bo Italija prišla prek Evropske unije in bo rekla, zdaj pa povečajte kvote, mi smo preplavljeni z migranti [[…]]Oprostite, zakaj jih pa uvažate? Nehajte jih vabiti in ubranite svoje meje. To je nekaj, kar bi morala storiti vsa Evropa, da se stvari, kot smo jim bili priča, ne bi več dogajale. Evropa bi morala začeti dosledno braniti svoje meje, izvajati svojo zakonodajo, kajti če bi se izvajala zakonodaja, šengenski sporazum v celoti pa vse drugo, kar ureja to področje, se nič od tega, kar se je zgodilo, sploh ne bi moglo zgoditi. Nič od tega. Vse je bilo v resnici nezakonito, tudi to, kar se zdaj dogaja s kvotami, je nezakonito, kajti po mednarodnih sporazumih bi v prvi varni državi moral vsakdo, ki želi azil, zaprositi zanj. V Evropi velja načelo, da prva država, v katero vstopi, odloči v imenu vseh, ne pa da se to razvozi okoli, potem imaš pa problem na svojem teritoriju. In potem se dogajajo tragedije, kot smo ji bili ravnokar priča v Berlinu. Na vse to smo na komisiji opozarjali, opozarjali smo na možnost, da se pritihotapijo z azilanti seveda tudi radikalni islamisti, teroristi, in vsaj za dva je zdaj znano, da sta prišla preko Slovenije. Bila sta neposredno udeležena v napadih v Parizu, vsaj še šest je bilo že aretiranih, trije v Avstriji, trije v Nemčiji, takih, ki so šli preko Slovenije. Se pravi, za osem njih je nesporno, da so šli preko Slovenije, da so bila opozorila komisije upravičena, za več deset se to še preiskuje. Vsekakor pa opozarjam posebej, da je ta nevarnost danes večja kot kadarkoli doslej. Namreč, islamska država je pred zlomom, vojaško je potolčena, poražena, in to je tisti trenutek, pred katerim sem posebej opozarjal. Zdaj bodo pač uporabili vsa sredstva, da bodo na tak ali na drugačen način prišli v Evropo, in če kdaj, bi zdaj morala Evropa dosledno izvajati vse svoje predpise, zapreti svoje zunanje meje za vse ilegalne migrante in seveda dosledno izvajati nadzor ter znotraj sebe z uporabo tajnih služb pač najti vse celice radikalnega islama in jih pač ustrezno odstraniti, drugače ne bo šlo. Evropa se ne sme, tako kot je nekdo rekel, in to žal eden od vodilnih, navaditi živeti s terorizmom. Evropa mora biti prijazna, varna institucija. Mora biti ustrezna mednarodna povezava, v kateri bodo ljudje radi živeli, in mora zagotavljati blaginjo, varnost in spoštovanje človekovih pravic vsem svojim državljankam in državljanom, brez izjem. Temu je bilo posvečeno naše delo, ki je zajeto v predlogih stališč, ki so pred vami. Poleg ukvarjanja s problematiko terorizma in varnosti smo opravljali v letu 2015 še številne druge zadeve. Ukvarjali smo se recimo z vprašanjem, kaj se je zgodilo z arbitražnim sporazumom. Arbitražni sporazum veste, da še ni doživel ustreznega epiloga, in tista zgodba tudi ne. Več o tem smo rekli na zaprtem delu seje, na odprtem iz določenih razlogov to, upam, da razumete, ni možno. Ukvarjali smo se s spoštovanjem človekovih pravic, ko gre za uporabo posebnih metod in sredstev. In sicer pri treh: ko gre za Sovo, ko gre za OVS, to se pravi varnostno-obveščevalno službo Ministrstva za obrambo, in Policijo. Glede Sove in OVS lahko rečemo, da je bilo sodelovanje z njihove strani zgledno. Ugotovljene napake so potem doživele tudi ustrezen epilog z zamenjavo enega od ministrov. Ko pa gre za vprašanje Policije, je zadeva nekoliko bolj kompleksna. Tam smo obravnavali zadevo Tetra, ki je na odprtem delu seje podrobneje ne morem razlagati, vendar smo se tam srečali s problemom, ki ga vsi tudi preko javnosti poznate, to je zgodba Ornig. Tam se je odprlo vprašanje tako imenovane obveščevalne službe oziroma obveščevalne dejavnosti kriminalistične službe, ki ima v delu, ko gre za nadzor raznih socialnih omrežij in potem elektronske komunikacije v taki ali drugačni obliki, neko mejno področje, ko gre za njihove sodelavce, kakršen je bil Ornig. Zato smo trdno prepričani, da je tudi to področje, ki mora biti na nek način pod ustreznim nadzorom, ker drugega nadzora ni. Tukaj ne gre za sodne odločbe in mora biti ta nadzor zagotovljen s strani naše komisije. Žal na drugi strani to razumejo drugače in zaradi tega imamo kar nekaj težav tudi s pridobivanjem dokumentov, s čimer ste verjetno seznanjeni in je na nek način še vedno aktualen problem. V letu 2015 je na predlog komisije Državni zbor praktično soglasno sprejel, mislim, da je bil brez glasu proti, tudi stališča, da je treba bistveno povečati sredstva, ki so namenjena za vojsko, za policijo, za vse tiste službe, ki so vpletene v področje varnosti na tak ali drugačen način, tudi civilna zaščita, jasno, in da je treba na tem področju spremeniti politiko zaradi varnostnega izziva, katerega vprašanje se je prav včeraj v Berlinu znova tako tragično odprlo. To vprašanje je danes prav tako aktualno ali pa še bolj, kot je bilo. Na tem je bilo nekaj storjenega, določena sredstva, zlasti za policijo, so bila povečana. Žal pri vsem drugem ostajamo daleč na začetku, predvsem je to problematika Slovenske vojske, ki je povsem podhranjena, nima niti ustreznega streliva v zadostni količini, pa potem seveda tudi vprašanje služb, ki so v mnogo manjšem obsegu, mnogo manj operativne, kot so v primerljivih evropskih državah. In tukaj kakšnim velikim spremembam pri financiranju oziroma obsegu financiranja, žal, nismo bili priča. Zaradi tega tudi komisija ugotavlja, da je bil ta naš sklep uresničen samo v manjši meri in bi ga bilo treba še ustrezno realizirati. Toliko v uvodnem delu. Še enkrat bi končal s tistim, kar osebno mislim, da je najbolj pomembno – vsa stališča, vse ugotovitve, ki ste jih prejeli v pisni obliki in so javne, so bile sprejete popolnoma soglasno. To je način dela, ki odraža skupno voljo vseh članic in članov komisije, ki se jim zato posebej zahvaljujem, da ko gre za varnostna vprašanja, ko gre za vprašanja spoštovanja človekovih pravic, ko gre za vprašanja ustavnosti in zakonitosti, ne sme biti nobenih kompromisov in ne sme biti nobenih dvomov, ampak je varnost ena in edina in enotna in smo dolžni storiti vse, da jo državljankam in državljanom Republike Slovenije tudi zagotovimo v največji možni meri ob hkratnem doslednem varovanju človekovih pravic. V imenu vseh članic in članov komisije zagotavljam, da bomo tako ravnali tudi v bodoče.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin. Pripravita naj se gospa Anja Bah Žibert in gospod Marijan Pojbič.
V svoji razpravi bi se rad dotaknil treh področij, ki so tako ali drugače povezana z delom Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb oziroma z zagotavljanjem varnosti v širšem pomenu v Sloveniji, in sicer: situacija na Balkanu, migracije in terorizem ter arbitraža. Glede Balkana lahko v zadnjem času opazujemo, da se dogajajo precej neprijetne stvari. V času, na katerega se nanaša to poročilo, leto 2015, se je zgodil tisti napad v Makedoniji v Kumanovu, zatem se je zgodila objava vseh teh prisluhov, ki je zelo napela politično situacijo v Makedoniji. Imeli so zdaj predčasne volitve, ampak razmere se v Makedoniji vsekakor ne spreminjajo. Če k temu dodamo še politične napetosti v Črni gori, kjer se pozicija in koalicija ne moreta dogovoriti niti glede poteka sej, če dodamo k temu še precejšnje napetosti zaradi islamske radikalizacije v Bosni, najdeno orožje blizu hiše srbskega premierja in izjemno nepredvidljivo Hrvaško, potem lahko vsi skupaj ugotovimo, da Balkan še vedno predstavlja velik sod smodnika. Zato si v Poslanski skupini Nove Slovenije želimo, da bi vse obveščevalne in varnostne službe temu področju namenjale posebno pozornost in mu podrobno sledile, ker je to izjemno pomembno tudi za zagotavljanje širše varnosti Slovenije. Tukaj imamo določene možnosti, imamo tudi določene konkurenčne prednosti pred drugimi zahodnoevropskimi službami in naš predlog bi bil, da na tem področju še bolj intenzivno delamo. Kar se tiče migracij in terorizma je bilo danes že veliko povedanega. Ko je preko Slovenije šlo pol milijona migrantov, sta bila v tej skupini zagotovo potrjena tudi dva terorista. Če pogledamo zgodbo, ki se dogaja na Bližnjem vzhodu, lahko ugotovimo, da je Islamska država pod celovitim pritiskom, v defenzivi, zato mislim, da tudi sprožajo določene povračilne ukrepe. Eden izmed teh je zagotovo ta napad včeraj v Berlinu, drugi uboj oziroma umor ruskega veleposlanika v Ankari, in če k temu dodate potem še Marseille, Bruselj in Pariz, dobite precej neprijetno sliko. In tudi na tem področju bo treba vlagati večje napore. V primerjavi z nami so zahodnoevropske službe šle v povečanje proračunov za službe v dodatno zaposlovanje. V Sloveniji se kaj podobnega ni zgodilo, seveda pa opozarjamo, da brez denarja, brez resursov tudi ni mogoče zagotavljati ustrezne varnosti. Seveda se boste številni oglasili in boste dejali, ja, ampak problem je treba reševati pri izvoru. Se vsekakor strinjam, ampak dokler se ne reši pri izvoru, pa je pomembno, da sami čim več postorimo za to, da državljanom zagotovimo čim boljšo varnost. In zadnji, tretji sklop, o katerem sem rekel, da bi govoril, je arbitraža. Bojim se, da bo arbitraža ena neuspešna epizoda v slovenski zgodovini. Jasno je, da Hrvatom vse od začetka, od podpisa arbitražnega sporazuma, ni bilo v interesu, da bi do zaključka arbitražnega procesa sploh kadarkoli prišlo. Prepričan sem, da so vlagali enormne napore tako z vidika varnostnih in obveščevalnih služb kot tudi po diplomatski in politični poti, da to arbitražo diskreditirajo in na nek način sesuvajo. Sodnik Sekolec je bil po vseh podatkih izjemno izkušen sodnik, vedel je, kaj se sme, česa ne sme, in temeljno vprašanje je, zakaj je klical, zakaj je komuniciral z našo agentko Drenikovo. Moja ocena je, da je sodnik Sekolec prostovoljno ali pa prisilno sodeloval s hrvaškimi obveščevalnimi službami. Zagotovo lahko rečem, da nas je Hrvaška v tem primeru nadigrala, celotno igro so režirali sami, vse so ustvarili sami, ampak na koncu pa mednarodno in tudi po diplomatskih poteh ustvarjali vtis, kot da smo za vse to odgovorni mi. In zato tudi verjetno niso presenetljive besede nekdanjega premierja Milanovića, ki je rekel, da je treba bivšemu direktorju obveščevalne službe dati posebno nagrado.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert, pripravita naj se gospod Matjaž Nemec in gospod Marjan Dolinšek. Izvolite, gospa Žibert.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Na nek način lahko rečemo, da je prav ironično, da danes obravnavamo poročilo Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, ko se je praktično včeraj zelo blizu nas zgodil nov teroristični napad. Nov teroristični napad, ki je zagotovo tudi povezan s tem, kako delujejo posamezne službe v vseh teh državah, ki se soočamo z migrantsko problematiko, in ne nazadnje tudi s tem, kako je poskrbljeno za varnostna in nadzorna vprašanja in pa sisteme, ko gre za tako imenovano migrantsko pot. Zato dovolite, da se tudi sama ustavim na točki 4 sklepov omenjene komisije, katere poročilo danes obravnavamo. Namreč, večkrat smo komisija in tudi poslanci, predvsem SDS, v Državnem zboru opozorili, da je treba narediti vse, da zaščitimo varnost naših državljank in državljanov in da tudi poskrbimo za varnost naših sodržavljanov, kar se tiče Evropske unije. Tukaj je zagotovo vztrajanje pri izvajanju šengna eden od pomembnih segmentov. Dejstvo je, in to je bilo že ničkolikokrat poudarjeno, da je okoli pol milijona ljudi prečkalo Slovenijo in da nadzor tukaj, kakorkoli že želimo zdaj obračati, ni bil popoln. Mi dejansko ne vemo, kdo vse je prečkal to državo, stvari so se odvijale tudi zelo hitro. Naj spomnim na dileme, ko smo s poslansko skupino prvič obiskali tako imenovano pot preko Slovenije v Rigoncah, kjer smo se pogovarjali tudi s policisti tam, ki so povedali, da praktično, ne vem, po 30 posameznih migrantov poda iste podatke. Se pravi eno ime in potem so imeli kar vsi ostali podobna imena, samo kakšno črko so spremenili, ker so dejansko vedeli, da tega nadzora ni. No, in tudi, ker ti nadzori niso bili takšni, kot bi morali biti, se dogaja danes to, kar se dogaja. Žal je včeraj odjeknilo v Berlinu, in po podatkih gre najverjetneje za azilanta. To so pač te zadnje informacije. Podobno je bilo v Parizu oziroma tudi na drugih žariščih. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, prosim? Tudi Nica, tako, ampak tudi Pariz je imel pred tem, tako da dejstvo je, da pač tukaj se soočamo vsi skupaj s hudimi problemi in da je četrti sklep komisije več kot pomemben in da je dejansko tudi na Državnem zboru, da storimo vse, kar lahko storimo, za zaščito lastnih državljank in državljanov. Se pravi, naj bi bil nek zakon, spremembe zakona. Jaz sem slišala, da je največji problem ravno v koalicijskih strankah, da pride do res tistih striktnih ukrepov, ki bodo omogočili, da bo država ta nadzor uspešno izvajala. Prav tako pa je ta 4. točka kot marsikatera točka povezana tudi s 13. točko. Tukaj pa govorimo seveda o podhranjenosti varnostno-obveščevalnega sistema, o podhranjenosti varnostnega sistema, o stanju v Slovenski vojski smo ničkolikokrat govorili. Vi dobro vsi veste, da smo spremenili Zakon o obrambi ravno zato, da bi prišlo v primeru potreb tudi do pomoči slovenskih vojakov na kriznem žarišču, če bi se t. i. smelo ali pa bi se zgodilo, in da nismo na tem področju storili skorajda nič. Policisti so resda dobili dodatek, se je poskrbelo za njih, medtem ko za t. i. Slovensko vojsko ne. In to je še vedno stvar, ki ostaja odprta. Prav tako komisija opozarja na to, da ni uresničljivo, v popolnosti seveda, ker sem omenila; da policija je finančno iz tega izvzeta in se ji je finančno pomagalo, ampak vse ostale skupine, ki vplivajo na našo varnost in tudi na obveščevalni sektor, pa ne. In ta sklep ni realiziran. Sredstva so za ta področja, spoštovani, še kako pomembna. In danes glede na to, da Vlada poudarja pozitivno rast, govori o večjih prihodkih na odhodkih, deli nove proste dneve ali dela proste dneve, bi bilo temeljno razmisliti, kaj pa na teh področjih. Kajti če se nekaj takega zgodi jutri v Sloveniji, bo prepozno, da se bomo ukvarjali s tem, ali je imel posamezen obveščevalno-varnostni sektor zadosti kakovostnega kadrovskega potenciala, ali so imeli dovolj sredstev, da opravljajo svoje delo, in ne nazadnje, ali so vsi organi sploh lahko izvajali svoje funkcije. Naj še enkrat tukaj izpostavim zadevo, ki se mi zdi res kritična, in to je, da se slovenski vojaki raje odločajo za to, da ostajajo doma in se odpovedujejo delu na terenu, ker jim to omogoča zakon, ko gre za mlado družino, samo zato, ker če so na terenu, ne dobivajo potnih stroškov, potni stroški pa so zanje vir, pomemben vir dohodka, da preživijo mesec. Tako daleč smo prišli na posameznih področjih. In veste, deljenje bombončkov na drugi strani pa ne poskrbeti za nek, bi jaz rekla, v teh varnostnih situacijah pravzaprav primarni sektor, ob nekaterih drugih, ne obeta nič dobrega.Jaz se samo bojim, da bomo na koncu izvedeli še to, da je sostorilec ali celo storilec v Berlinu šel po tako imenovani slovenski poti, pa balkanski poti. To bo pa potem zopet še drugo vprašanje in nova črna pika za Slovenijo. Dejstvo je, da je ob tem, da se napovedujejo novi prihodi migrantov, zelo pomembno, da smo pri tem zelo zelo previdni, da naredimo vse, da pač ta nadzor povečamo in da smo seveda pri tem uspešnejši. Kot rečeno, ne gre več samo za nas, gre tudi za naše sodržavljane in ne nazadnje tudi naši državljani živijo v vseh teh državah. Kar nekaj izzivov je pred nami in res, morda je usoda danes želela, da imamo to poročilo na mizi ravno ob tem, ko se je zgodil nov teroristični napad v naši Evropi. Upam, da bo Vlada tukaj prisluhnila tudi tako imenovani Komisiji za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, ki je v svojih sklepih tudi glede omenjenega povedala tisto, kar bi veljalo okrepiti, pri čemer bi bilo treba stvari spremeniti. Žal, kot rečeno, nekateri sklepi niso bili realizirani, nekateri pa seveda še čakajo. Verjamem, da bo Državni zbor te sklepe podprl tudi zato, ker je delovanje teh služb pač potrebno, seveda pa se jih ne sme izkoriščati ali zlorabljati za kakšna druga področja, ki s tem delom ali s primarnimi nalogami te službe nimajo opravka. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marjan Dolinšek, pripravita naj se dr. Jasna Murgel in dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Danes imamo v obravnavi potrditev poročila o delu Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb za leto 2015. Vemo, da imamo Sovo, imamo obveščevalno vojaško službo in pa policijo oziroma kriminalistično policijo. Se pravi, vse te tri dele naša komisija nadzira, kontrolira v mejah, v skladu s pooblastili, ki jih imamo. Velikokrat je dilema, saj vemo, da se te službe poslužujejo tudi posebnih metod pri svojem delu, s pomočjo katerih zbirajo podatke doma in v tujini, in včasih se postavlja vprašanje, ali so ti ukrepi nujni, potrebni in tako naprej. Žal so ti pomisleki in razmišljanja vmesni. Važno pri vsem tem pa je, da se vprašamo, ali so ti ukrepi učinkoviti, ali službe izvajajo ukrepe učinkovito z vidika zakonitosti, so nujni in so v sorazmernosti. Če želimo na vsa ta vprašanja dobiti odgovore, potem moramo poznati delovanje teh služb, od kadrov, usposobljenosti, tehničnih sredstev, uporabe vseh teh sredstev in pa brez finančnih sredstev žal ne gre. In to poznavanje je pomembno. Naša komisija kot nadzorni organ našega parlamenta, kot zakonodajna veja oblasti ima pristojnost, da vse to njihovo delovanje in postopke in metode kontrolira in nadzira. Tovrstni nadzor, ki ga opravljamo, moram reči, da je še kako potreben, ker kakor je bilo danes že nekajkrat slišati, kaj pomeni varnost, vemo šele takrat, ko varnosti nismo več deležni. Mislim, da živimo v razmerah, ki nas obdajajo, stanje v Evropi in tudi širše, da mogoče še premalo [[…]]Ne mogoče, bistveno premalo se resnosti zavedamo in namenjamo resnemu delu, kar se tiče področja varnosti, še premalo pozornosti. Ob tej priliki sem prepričan, da bodo vsi predstojniki oziroma vodje, direktorji teh služb vzeli to dobronamerno, resno. Verjamem, da se zavedajo resnosti situacije. In ob tej priliki moram reči tudi to, da je profesionalnost, ki jo sam pričakujem od uslužbencev v vseh teh službah, ključnega pomena. Profesionalnost, še enkrat ponavljam, je ključnega pomena. Vemo, priča smo bili tudi nekim anonimnim pismom, očitno uslužbencev, in take stvari, se mi zdi, so nedopustne. Na čelu vsake službe je oseba, katerakoli, in naloga je, da poskrbi za red, za profesionalnost in da vsak opravi tisto nalogo, ki mu je naložena. Moram poudariti to, kar je bilo že tudi slišati s strani predsednika komisije, pri našem delovanju v tej komisiji, naj gre za opozicijo ali koalicijo, res ni bilo večjih razhajanj, ker vsi se zavedamo, kaj pomeni varnost, če ne bomo tukaj skupaj, ker naša naloga je, da zagotovimo varnost za naše državljane, državljanke Republike Slovenije. Ocenjujem, da so bili naši sklepi, ki smo jih sprejeli tekom leta, koristni tako za vlado kot tudi za te posamezne službe, za katere je naša pristojnost, da jih nadziramo, in da je bilo samo dobronamerno in prepričan sem, da se je marsikakšna stvar dogodila in potem nadgradila tudi zaradi naših sklepov, naših opozoril, ki so bila dobronamerna. Na koncu bi želel podati samo še apel vsem službam, vsem trem, da le nekako vzamejo sodelovanje dobronamerno, da z našo komisijo sodelujejo aktivno. Ne trdim, da niste sodelovali, na nekem delu je bilo sodelovanje super, na nekem delu je malo manj dobro, na nekaterih delih pa je pač prihajalo tudi do manjših zapletov. Ampak prepričan sem in apeliram, da v prihodnje sodelujemo še boljše, ker skupni cilj nam je isti. Moramo pa nekaj vedeti, vsaka stvar se izve, skrivnosti ni, žal. Tako da sem prepričan, da bomo v prihodnje sodelovali še boljše, kot smo do zdaj. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Jasna Murgel, pripravita naj se dr. Franc Trček in gospod Žan Mahnič. Izvolite, gospa Murgel.
Hvala lepa. Lep pozdrav predsedujočemu, kolegom in vsem, ki spremljajo to sejo! Mislim, da so ti sklepi seveda pomembni, ampak stojim na stališču, da moramo pri izvrševanju pooblastil Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb upoštevati tudi določbe zakona, ki ureja parlamentarno preiskavo v tem primeru. In nadzor, torej 5. člen tega zakona, in sicer drugi odstavek, ki določa obseg in predmet nadzora. Tega je treba upoštevati in tudi je tukaj v tem zakonu določeno v 4. členu, v 6. točki 4. člena, kaj je lahko sploh predmet nadzora v primeru varnostnih služb. Komisija torej nadzoruje, kar zadeva obveščevalne službe, celotno dejavnost, kadar pa gre za varnostne službe, pa nadzoruje posamezne ukrepe, in sicer tako imenovane prikrite preiskovalne ukrepe. Tukaj smo se večkrat imeli priložnost pogovarjati ja – ne, ampak opozorila bi, da je treba pristojnost, obseg in predmet nadzora upoštevati, tudi kadar gre za to komisijo. Torej če gremo gledat nek nalog, predlog za preiskavo in zaradi tega izvršimo nadzor ali presežemo svoja pooblastila, takrat obstaja nevarnost, da posežemo v pristojnost drugega pristojnega organa, druge veje oblasti, in mislim, da se to ne bi smelo dogajati, da ne bi smeli presegati teh pooblastil, ki jih imamo v zakonu, v poslovniku Državnega zbora itn. Kajti včasih se poskuša dati nek občutek, kot da je zdaj KNOVS edini, ki nadzira varnostno-obveščevalne službe. Seveda temu ni tako. Sovo nadzira Vrhovno sodišče, Varuh človekovih pravic, Računsko sodišče, ne vem, kdo vse. Tudi v posameznih postopkih ima vsak posameznik pravna sredstva tudi pred sodiščem, tako da ni KNOVS prvi in zadnji, pred katerim se vse konča. Ja, seveda, parlamentarni nadzor – pri njem tudi kot članica KNOVS sodelujem – ampak v okviru pooblastil. Morda samo, če omenim, da imam težave z enim izmed sklepov, v katerem se govori, da so organi pregona uporabili svoja pooblastila v primeru preiskav proti politikom, da bi ustrahovali te politike. S takšno trditvijo se res ne morem strinjati, kajti preiskava, ki jo sproži sodišče, je pač preiskava, v kateri je treba po Zakonu o kazenskem postopku in Kazenskem zakoniku izpolniti pogoje. In mislim, da pri tem res ne moremo vztrajati v okviru tega sklepa, sklep je sprejet, lahko pa, tako kot smo rekli, v stališču nadaljujemo razpravo o tem, kakšna so pooblastila Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb in ali dejansko nekatere stvari spadajo v našo pristojnost. Sklep pa seveda bom podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček, prijavi naj se gospod Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala za besedo. Glejte, glede na kratkost časa, ki ga imam na razpolago [[…]]Prej je nekdo omenjal usodo; ne verjamem v usodo, verjamem v ustrezne ali neustrezne politike. Večina tega, kar smo danes razpravljali na odprtem, na zaprtem delu seje, je pač posledica zgrešenih politik, tako globalnih kot tudi v tej družbi in državi. Na globalni ravni smo pogosto držali lonček zraven in bom rekel, neke poenostavljene rešitve, ki jih predlagajo po celem delu političnega spektra, kažejo zgolj na nerazumevanje problematike. Preprostih rešitev ni in jih ne bo. S temi zadevami se bo ukvarjala ta politična generacija, verjetno še katera za nami. V Sloveniji imamo žal ali pa na srečo to srečo, da smo si najbolj nevarni sami, še zlasti v politiki. Moje osebno mnenje je, da te službe, ki jih nadziramo, ne le mi, kot je povedala kolegica Murgel pred menoj, potrebujejo očiščenje, pomlajenje in dober razmislek o sorazmernosti svojega delovanja znotraj zakonitih okvirov. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Žan Mahnič. Marjan, lepo bi prosil, imate zelo globok glas, tako mimogrede. Izvolite, gospod Mahnič.
Hvala za besedo, gospod Hainz. Kolegice in kolegi, direktor Klemenčič, gospod Šefic! Seveda se strinjam z vsemi ugotovitvami, ki smo jih v komisiji strnili v 13 točk tega poročila. Prav tako se strinjam z obema predlogoma sklepov, o katerih bomo danes glasovali. To je rezultat in plod skupnega dela te komisije, tako s strani koalicije kot tudi opozicije. Ko sem bral poročila za nazaj in ko sem poslušal starejše kolege, ki so bili že prej člani te komisije, kakšne hude težave so imeli v preteklih mandatih – da so imeli praktično onemogočen nadzor, ker vemo, nadzor je lahko napovedan ali pa nenapovedan, v obeh primerih pa mora biti zasedba mešana, najmanj trije poslanci, pri čemer mora biti zastopana tako koalicija kot opozicija – lahko izrazim zadovoljstvo, kljub temu da smo imeli številne težave, da smo formirali to komisijo. Službe so bile v tistem delu konec leta 2014, dokler nismo, mislim da, na decembrski seji, celo na zadnji dan decembrske seje v letu 2014, končno formirali komisije, v tem mandatu na začetku Vlade Mira Cerarja celo brez nadzora, saj nobeno drugo delovno telo tega parlamenta nima takšnih pristojnosti, kot jih ima Komisija za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb. S strani predhodnice sem slišal, da ni KNOVS edini, ki nadzira obveščevalne in varnostne službe, da imamo Vrhovno sodišče, da imamo Varuha človekovih pravic in tako naprej. S tem se zagotovo strinjam, velja pa spomniti na eno od sej Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, na katero je bil vabljen tudi direktor Sove mag. Zoran Klemenčič. Spomnim se tistih njegovih besed, ko sem ga vprašal, kakšen pa je nadzor nad službami s strani Varuha človekovih pravic, in je odgovoril, »noben organ ne more tako učinkovito nadzorovati obveščevalnih in varnostnih služb, kot to lahko počne ravno Komisija za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb«, kar samo potrjuje, da je ta organ pomemben. Želeli bi si še več pristojnosti, ker si pogosto organi, ki jih nadzorujemo, glede na situacijo, v kateri se znajdejo, in glede na predmet, ki je v obravnavi s strani KNOVS, po svoje razlagajo, kakšne so naše pristojnosti in določila. Tako pogosto slišimo, da je KNOVS pristojen samo za vpogled v pravilnost oziroma obstoj odredb, vse ostalo pa nas naj ne bi zanimalo in naj ne bi bili pristojni. Tukaj velja poudariti, da nimamo težav s sodelovanjem niti z obveščevalno-varnostno službo niti s Sovo, imamo pa v komisiji hude težave pri sodelovanju s Policijo, posebej z Upravo kriminalistične policije, o čemer smo tudi javno že na seji spregovorili. In ta tematika se vleče še naprej. Komisija za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb je ugotovila, da na Policiji obstajajo tajni pravilniki o tem, kako se naj uporabljajo prikrite preiskovalne metode, kdo je lahko sodelavec, kako zunanji sodelavci oziroma viri to uporabljajo, predvsem pa tudi, da obstaja pravilnik, kako se ta dejavnost financira. In ko je Komisija za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb od Policije zahtevala ta pravilnik, ga ni dobila oziroma je dobila pravilnik na ta način, kot si Policija razlaga, da je komisija pristojna. Skratka, dobili smo pravilnik, kjer so stvari prečrtane oziroma potemnjene, tako je vse skupaj nek zmazek, iz katerega težko oziroma praktično nemogoče razbereš, kakšna pa so pravila, po katerih se ravnajo in po katerih se uporabljajo prikrite preiskovalne metode, sredstva, tehnike in vse druge aktivnosti. In če KNOVS – tukaj smo poslanci, ki smo laiki, tukaj nismo tisti, ki smo bili kdaj zaposleni v obveščevalnih službah, in smo predvsem odvisni od tega, ali pristojnim v obveščevalnih in varnostnih službah verjamemo na besedo ali ne, odvisni smo od medijev, če kdaj kakšna zgodba pride v javnost, in če slučajno kdaj pride kakšna anonimka ali če kdo iz notranjega ustroja teh služb da komu od poslancev kakšno informacijo. Tako da bi si tukaj želeli, da smo poslanci seznanjeni, kakšna so notranja pravila. Ne gre tukaj za neke interne akte, ampak je to splošen pravni akt. O tem smo se že pogovarjali in upam, da to zagato čim prej razrešimo. Ker, veste, kaj je bistveno in najbolj zanimivo? Poslanci koalicije in opozicije smo zopet soglasno sklenili, da naj Policija dostavi te dokumente, da bomo imeli poslanci lahko vpogled v to. In to zopet dokazuje to sodelovanje med koalicijo in opozicijo na neki točki, na neki ravni, kjer se zagotovo strinjamo, da ne sme biti nekih aktov vzporedne pravne države oziroma tajnih aktov. Kajti iz tega smo leta 1991 izšli in ne bi se smeli ponavljati in vračati nazaj, da državljani ne vedo, kakšne so tiste metode, ker to se nanaša na državljanke in državljane, kako se financirajo primeri, kot so bili Ornig in pa ostali sodelavci, katerih naj bi bilo v teh službah nekaj sto. In tudi to je nadzor. Ne samo odredbe, ampak vse, kar se tiče delovanja obveščenih služb v smislu uporabe prikritih preiskovalnih metod in sredstev. Pravilnik, ki narekuje, kako naj se to uporablja, je še koliko interesanten in predmet obravnave takšen, kakršen je v celoti, in ne, da ga dobimo zakritega. S tega stališča moj poziv, še enkrat, Upravi kriminalistične policije oziroma Policiji, da nam vendarle dostavi takšne pravilnike, kot jih moramo, želimo in pa tudi seveda smemo videti. Veliko je bilo danes govora, in tukaj se v celoti strinjam z dr. Francom Trčkom, ki vedno izpostavi problem – tudi o tem problemu se pogovarjamo na sejah KNOVS – in to je denar in pa kadrovski bazen. Veliko težave imamo na tem področju. Premalo sredstev se nameni za varnostno-obveščevalne službe. Vemo, v kakšnem stanju je Sova, v kakšnem stanju je OVS, poleg tega, da ni vse na teh materialnotehničnih oziroma finančnih sredstvih, je veliko tudi na tem, kakšno je notranje vzdušje v službah. Mene osebno zelo skrbi, ko beremo raznorazne anonimke o tem, kaj se dogaja znotraj Sove, ko se neki zaskrbljeni uslužbenci Sove očitno v želji po rušenju direktorja mag. Klemenčiča – in seveda tudi prejšnjih, saj nismo prvič temu priča – poslužujejo takšnih in drugačnih anonimk. S tem se seveda služba slabi tako javnomnenjsko kot tudi kadrovsko. Da ne govorim o problemih, o katerih tudi sam veliko slišimo kot član Parlamentarne skupščine zveze NATO, ko nas poslanci v tujini sprašujejo oziroma opozarjajo, da tudi v tujini pride do njih in do ostalih poslanskih kolegov iz drugih evropskih držav, ki so ravno tako člani komisij za nadzor nad temi službami, da imajo zaradi tega tudi sami težave, ker je ugled teh služb zamajan, ker ne dobivajo informacij takšnih, kot bi morali. Skratka, nekaj stvari v teh anonimkah zagotovo drži. Nekaj je seveda napihnjenih, tudi prenapihnjenih, pa vendarle imaš občutek, da se tisti, ki bi morali skrbeti za našo varnost na način, da državljanke in državljani kar najmanj vedo oziroma vemo, na kakšen način to zagotavljajo, namesto tega ukvarjajo sami s sabo, namesto da bi se ukvarjali s čim drugim. Konkretno, če drži to, da je teroristični napad, ki se je zgodil danes v Berlinu, povzročil migrant, ki naj bi februarja prišel v Nemčijo – to pomeni, da je po vsej verjetnosti šel čez slovensko ozemlje – bi državljani pričakovali, da se obveščevalno-varnostne službe ne ukvarjajo toliko s tem, kako se bo nekoga rušilo oziroma nastavilo v določeni službi, ampak da se bodo ukvarjale s tem, kako detektirati, prepoznati in pa potem tudi onemogočiti prehod takšnemu potencialnemu teroristu, ki si je spremenil ne vem koliko imen, ki se je predstavljal z različnimi identitetami skozi različne države članice. Če se to potrdi, kar se sedaj govori, bo Slovenija dala na spisek še nekoga, ki je storil teroristični napad in je mirno prečkal naše ozemlje. Žal, kakor sem seznanjen, nismo nikogar zavrnili v tej migrantski krizi. Z izjemo tega, da smo za nekaj deset oseb sporočili naprej, da so potencialno varnostno zanimive, nismo na meji nikogar zavračali. Še več, ko smo bili poslanci na meji, ko smo videli tiste formularje, koga vse so spustili naprej v Evropsko unijo, smo tam videli, da so bili kot državljanstvo napisani Pakistan, Alžirija, Iran, skratka države, kjer ni nekih oboroženih konfliktov, kjer ni nevarnosti, pa kljub temu smo vse od A do Ž, brez kakršne koli varnostne preverke ali pa vsaj nekih strožjih kriterijev spuščali v Slovenijo. Ker če bi se res striktno držali pravil, verjetno ljudi, ki so bili iz Pakistana, Alžirije, Maroka in kaj jaz vem, katerih varnih držav še vse, zagotovo ne bi spuščali naprej v šengensko območje, in danes tudi ne bi imeli teh problemov. In že sedaj, če upoštevamo še prejšnje teroristične napade v Franciji, v Nici, tega sedaj v Bruslju, mislim, da je bilo v letu dni praktično 300, če ne več, smrtnih žrtev, Evropejcev. Skratka, tistim, ki so na široko odpirali evropska vrata islamu, tistim, ki so na široko odpirali evropska vrata ilegalnim migrantom, jih nekritično sprejemali, tistim se sedaj nastavlja ogledalo in človek bi pričakoval, da bo kdo tudi prevzel odgovornost za takšno zgrešeno politiko. V Slovenski demokratski stranki smo na to stalno opozarjali, imeli smo veliko sej odborov, ki pokrivajo to varnostno področje. Žal niti eden od naših sklepov ni bil upoštevan. Da bi zagotovili večjo varnost državljankam in državljanom, smo predlagali tudi zaostritev azilne zakonodaje, tudi na tem področju smo bili zavrnjeni. Da pošljemo jasno sporočilo, da je Slovenija država, ki temelji na evropski in pa zahodni civilizaciji, ki spoštuje enakopravnost med spoloma, ki spoštuje svobodo in pa demokracijo in ki ne tolerira takšnega in drugačne nasilja nad ženskami, smo predlagali, da se prepove nošenje burk. Tudi tukaj smo bili zavrnjeni, pa sedaj vidimo, da evropske države že razmišljajo in da bodo ena za drugo začele uvajati prepoved nošenja burke, ki je ne samo simbol islama, ki nikakor ne spada v ta evropski prostor, ampak je tudi simbol neke vere, neke ideologije, ki slovi po tem, da predvsem v državah Bližnjega vzhoda tepta človekove pravice, da zatira enakopravnost med spoloma, da z ženskami ravna kot s sužnjami, da jim ne priznava osnovnih človekovih pravic. To je burka, gospe in gospodje. To je ta simbol vsega tega, zaradi česar smo v Slovenski demokratski stranki predlagali prepoved, vendar takrat žal ni bilo za to posluha. Še s številnimi drugimi vprašanji se je ukvarjala komisija, številne stvari smo slišali, tudi strogo zaupne, če lahko temu rečem, državne skrivnosti, in nobena od teh informacij ni nikoli prišla ven iz komisije, kajti zavezani smo k molčečnosti in to tudi upoštevamo. In zaradi tega nima smisla imeti strahu oziroma da bi se Policija bala, da bo kdorkoli od članov kaj izdal in da nam zaradi tega ne posredujejo oziroma nam ne dajo na voljo za vpogled dokumente, ki jih zahtevamo, bodisi ko imamo seje komisije bodisi kadar pridemo v napovedan ali pa nenapovedan nadzor. To poročilo, ki ga imamo danes pred sabo, in pa sklepi, da nas naj Vlada pri tem tudi seveda upošteva, kajti sklepi so bili sprejeti s strani vseh, so samo jasno sporočilo, da se zavedamo, vsi zavedamo potencialnih nevarnosti. Žal pa vidim v Državnem zboru – kar se vidi predvsem pri sklepih in predlogih, ki jih predlaga opozicija, tako zakonskih aktov kot recimo tudi, ko smo predlagali amandmaje k proračunu – da so stališča različna, kar se tiče tega, kako bomo te sklepe in ta priporočila izvedli. Kljub temu da smo že leta 2015 sprejeli, da se naj zagotovijo večja, bistveno znatnejša finančna sredstva za delovanje obveščevalnih in varnostnih služb, žal Vlada tega ni upoštevala, in želeli bi si, da končno začnemo v prihodnje tudi v ta sektor, ki je bil v zadnjih letih zaradi varčevanja in pa zaradi gospodarsko-finančne krize bistveno in pa lahko rečemo v največji meri podhranjen, investirati nazaj. In glede na vse to, kar sedaj vidimo, da se dogaja po Evropi, kar se je zgodilo včeraj v Berlinu, ko je migrant zapeljal s tovornjakom in očitno sledil navodilom, ki jih je dal Daesh oziroma Islamska država, naj se poslužujejo kakršnihkoli sredstev od orožja do prevoznih sredstev do kaj jaz vem kakšnih možnih oblik za izvajanje nasilja, da bodo izvajali teroristične napade, je samo vprašanje, koliko takšnih ljudi je še prišlo v tem migrantskem valu preko tudi Slovenije v Evropo in koliko jih je še prišlo z namenom, za kakršnega je Islamska država dejala, da bo med teh pol milijona migrantov, ki jih bodo v letu 2015 poslali v Evropo, pomešala tudi teroriste, da bi izvajala teroristične napade. Tukaj ne krivim obveščevalnih služb. Veste, najlažje je reči, ali so obveščevalne službe zatajile. Obveščevalne službe delujejo v tajnosti in niti zavedamo se ne, koliko je pa terorističnih napadov, ki jih preprečijo, koliko je takšnih in drugačnih akcij, s katerimi – vidimo po televiziji in razberemo iz medijev, da – so razbili teroristično celico. Obveščevalno-varnostne službe, gospe in gospodje, bomo lahko kritizirali takrat, ko bomo sami oziroma boste sami ustvarili idealne pogoje za njihovo delo, česar pa sedaj ni. Nekritično sprejemati migrante, sprejeti milijon ljudi, za katere se jasno ve, da je med njimi tudi precejšnje število tako potencialnih kot tudi že teroristov, potem pa reči, da so obveščevalno-varnostne službe zatajile, pri tem pa vedeti, da ima recimo Francija hude težave, ker naj bi bilo 8 tisoč ljudi samo v Franciji, ki jih morajo obveščevalne službe pokrivati – takšna politika je neodgovorna tako do obveščevalnih služb kot tudi do državljank in državljanov ne samo Republike Slovenije, ampak celotne Evropske unije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo predstavnik Vlade gospod Boštjan Šefic. Izvolite, državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! Glede na to, da je poslanka gospa Murgel pravzaprav že zelo dobro definirala nekatere dileme, ki so bile danes tako na odprti kot zaprti seji izpostavljene, mi dovolite samo dve, tri stvari kot dodatno pojasnilo. Prvič, treba je povedati, da – in ne bi želel, da je kakršenkoli napačni vtis – Policija oziroma Ministrstvo za notranje zadeve ne želi nadzora nad delom naše varnostne službe, to pomeni Policije. Nasprotno. Nadzor je ne le potreben zaradi varovanja človekovih pravic in seveda tega, da se vsa pooblastila izvajajo v okviru zakonskih pooblastil, pač pa od nadzora pričakujemo tudi na nek način kakovosten prispevek, se pravi, opozorila na pomanjkljivosti, na slabosti, in seveda na podlagi tega lahko potem gradimo ne nazadnje tudi zakonodajo, o kateri bomo recimo danes popoldne govorili. Seveda mora biti pa ta nadzor posamezne institucije – seveda danes govorimo o parlamentarnem nadzoru – v obsegu, ki je zakonsko opredeljen, in na način, ki je zakonsko opredeljen. Tu je res, to je treba povedati, bilo nekaj razprav na to temo. Mislim, da bomo s komisijo še kakšno besedo rekli, s ciljem, da to nekako vendarle premostimo, zaradi tega, ker je pomembno, da se izvaja ta osnovna in ključna naloga te komisije. Ali so ta pooblastila – mislim, da je gospod Mahnič to omenil – zadostna za delo te komisije, o tem je bilo v preteklosti že govora. V tem primeru bom izključno svoje mnenje povedal, mislim, da bi prav gotovo ta komisija potrebovala še kakšne strokovne sodelavce, strokovnjake in tako naprej, o tem ni nobenega dvoma. V prvi vrsti je to stvar parlamenta, da se dogovori o tem, ampak če bi razmišljali v taki smeri, ne vidim težav, tudi glede pomoči. Ampak kot rečeno, je to stvar predvsem parlamenta. Drugič. Želim povedati, da Policija je nadzorovana, zlasti ko govorimo o posebnih preiskovalnih ukrepih in v predkazenskem postopku seveda tudi, tako s strani tožilstva, ki vodi in usmerja predkazenski postopek, kakor tudi s strani preiskovalnega sodnika, preko katerega se vse odločitve potem preverjajo, in seveda kasneje tudi v samih postopkih, in se morebitne napake lahko tudi odpravijo. In tu moram reči, da se tudi s poslanko gospo Murgel še kako strinjam. Pri vsaki pripravi predloga ali pobude za uvedbo posameznega ukrepa mora biti zagotovljen standard utemeljenega razloga za sum in seveda, ta mora biti tudi v okviru ustavne odločbe, mislim – da je iz leta 1995 – ki zelo natančno opredeljuje te elemente. Seveda pa mora biti ta poseg sorazmeren in seveda, da se na nek drug način, se pravi s klasičnimi pooblastili Policije, tega ne da izvršiti. Želel bi poudariti še to, da seveda govorimo o varnostni službi, ki je Policija, ki ima svoje notranje organizacijske enote, kot sta Uprava kriminalistične policije, Nacionalni preiskovalni urad in tako naprej. In tisto osnovno, s čimer utemeljujemo – in Policija utemeljuje – nekatere svoje odločitve in stališča; seveda je treba izhajati, kot rečeno, iz zakona, kjer se zelo jasno opredeljujejo in razlikujejo nadzorovana dejavnost obveščevalne službe in nadzorovani ukrepi varnostne službe, pri čemer potem tudi v nadaljevanju zakon opredeli, kako se to izvaja. V to, ali je to zadostno ali ne, se ta trenutek seveda ne spuščam. Omenjen je bil tudi problem migracij. Jaz mislim, da smo o migracijah izjemno veliko v preteklem obdobju govorili, tudi zelo natančno pojasnjevali vse okoliščine; tudi regulirani migracijski tok, ilegalne migracije, s katerimi se danes soočamo in srečujemo, tudi pristope v primeru že omenjenega migracijskega toka, tudi osnovne za takšno delovanje. Seveda pa, to smo tudi na drugih sejah ugotavljali, je bila to izjemna situacija, znotraj katere smo, lahko rečem, naredili maksimalno, in to nam tudi danes vendarle priznavajo tudi druge države. Dejstvo je, da lahko ravno zaradi dobrega dela naše policije in zaradi tega, ker imamo vse podatke, ker imamo podatke o teh ljudeh, prstne odtise, slike, druge podatke, ki smo jih takrat zbirali za izjemno velik procent vsega migracijskega toka, danes zelo hitro in učinkovito tudi identificiramo določene osebe in potem v sodelovanju s tujimi službami ugotavljamo, ali predstavljajo nevarnost za našo nacionalno varnost oziroma varnost, bom rekel, naše skupne Evropske unije. Dejstvo je, da vsi ukrepi, ki jih danes izvajamo, gredo ravno v smeri zavarovanja šengenskega prostora. Šengen je vrednota naša, pomembna, ne le s političnega in varnostnega vidika, ampak tudi z gospodarskega, in zato je še kako pomembno, da vsi ti ukrepi, tudi tisti, ki jih predlagamo in o katerih, verjamem, da bomo v naslednjem obdobju še govorili, predstavljajo neke vrste boljše, bolj učinkovito orodje za to, da bomo lahko zaščitili to naše območje. Moram tudi povedati, da je tudi Republika Slovenija zavračala migrante, tiste zaradi kakšnih varnostnih razlogov, zaradi tega smo tudi v določenem obdobju imeli nekaj izzivov, ki pa smo jih seveda uspešno razrešili. Skratka, da ne bom predolg in da se ne ponavljam, s strani Ministrstva za notranje zadeve in seveda tudi Vlade je absolutna pripravljenost, da, kot je bilo danes večkrat poudarjeno, v sodelovanju in skupaj opravimo vse potrebno, da bo delovanje celotnega nacionalnega varnostnega sistema učinkovito, zakonito in seveda da bo tudi to sodelovanje potem dalo takšne rezultate, kot jih mi želimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. V tem sklepnem delu dobi besedo tudi predlagatelj mag. Branko Grims.
Še enkrat hvala za besedo. Bom nadaljeval tam, kjer je dal izhodišče predstavnik Vlade. Rekel je, da želi korektno in tvorno sodelovanje. In z vso odgovornostjo trdim, da je tudi bilo, tudi če morda kdaj na prvi pogled ne izgleda tako. Delo Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb je bilo od njenega nastanka učinkovito, zelo učinkovito. Po samo štirih mesecih našega dela je bil zaradi naših ugotovitev zamenjan en minister Vlade Republike Slovenije in je bila to torej naša pomoč Vladi in vladajoči koaliciji, da naredi red v svojih vrstah in zagotovi dosledno spoštovanje ustavnosti in zakonitosti. Na naš predlog, na predlog Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, je Državni zbor sprejel stališča, ki so pomenila, da se zahteva sprememba na področju varnostne politike, da se mora varnost kot vrednota postaviti na prvo mesto in da je treba za zagotavljanje varnosti zagotoviti bistveno več sredstev; tako, ko gre tako za vojsko, policijo kot tudi za varnostno-obveščevalne službe in vse druge, ki so vključeni v področje varnosti. Ta sklep je bil potrjen praktično soglasno in tudi tukaj, če ste konkretno, ker ste predstavnik Ministrstva za notranje zadeve, je bila zajeta policija. Torej ko gre za vprašanje vašega dela, podpore vam, je bila tukaj nedeljena stoodstotna podpora komisije in vesel sem, da je temu prisluhnil tudi Državni zbor. Temu je prisluhnila tudi Vlada in za Policijo je dejansko namenila bistveno več sredstev kot doslej. Žal ostaneta podhranjeni obe obveščevalni službi in pa seveda Slovenska vojska in druge službe, ki so povezane s tem področjem. Tukaj pa ta sklep, žal, še ni bil uresničen in pričakujemo v imenu komisije, to je tudi eno od današnjih stališč, da še bo. Nesrečna zgodba, tragična zgodba, ki se je zgodila včeraj, je samo dodatna spodbuda, da se naj vendar prisluhne opozorilom komisije in da se s tem nadaljuje. Pri vsem ostalem je bilo vedno z naše strani korektno sodelovanje. Lahko samo ugotovimo, da niti en dokument, niti en poseben zaupen tajen podatek, ki je bil pokazan ali dan komisiji, ni šel v javnosti. Zato seveda govoriti, recimo, ko kdaj kaj zahtevamo, da je to problematično, ker potem stvari uhajajo [[…]]Ko gre za našo komisijo, se to doslej ni zgodilo in tudi s tega vidika vsem članicam in članom komisije, ki je zelo pestro sestavljena – kar lahko ugotovite, če pogledate imena in priimke – izrekam pohvalo in zahvalo in iskreno pričakujem, da bo tako tvorno sodelovanje v korist države in odgovorno ravnanje prisotno tudi naprej. S svoje strani bom seveda storil vse, da tako tudi bo. Pri posameznih zadevah pride včasih do zelo nenavadne situacije, ko bi želel tudi sam, recimo, kot poslanec, ne kot predsednik komisije, podpreti, konkretno, ministrico za notranje zadeve, pa niti ne dobim te priložnosti. Recimo, ko je ministrica predlagala odličen amandma, da tisti migrant, ki vstopi preko varne države, v Sloveniji nima pravice do azila, kar je edino skladno z mednarodnimi predpisi, sem to vsekakor podprl, pa je potem koalicija glasovala proti, kar je zelo nenavadna situacija. Po drugi strani je, recimo, ministrica na sestanku predstavila nove predloge za zakon, s katerim bi zagotovili, da ne more priti do neke kritične situacije, da se torej pravočasno ukrepa, kar je ja edino razumno in trdim tudi edino ustavno – norost je čakati, da neka situacija poči in da šele potem uporabiš posebne ukrepe za kritično situacijo in dodatna pooblastila; treba je ukrepati prej, da se zagotovi varnost, da se zagotovi mir, da se zagotovi blaginja – in tu ministrico absolutno podpiram, ampak, žal, ta zakon sploh še ni prišel do Državnega zbora, ker menda ima o njem neke pomisleke eden od ministrov, konkretno, minister za pravosodje, ker ima on pač neke druge cilje v življenju, ki očitno odstopajo od te politike, ki jo je s tistim sklepom potrdil Državni zbor. Ampak jaz še vseeno pričakujem, da se bo ta zakon sprejel, in vsekakor sem sam osebno trdno prepričan, tudi člani komisije, da bomo ta zakon z veseljem podprli, saj je povsem skladen s tistim, za kar smo si vsa ta leta prizadevali in tudi na to upravičeno opozarjali. Pri graditvi nadzora v službah je treba opozoriti na zgodbe, ki zdaj stalno curljajo v javnost in niso dobre za varnost Slovenije. To so razne igrice, vprašanje, koliko so v resnici vpleteni zaposleni v posamezni službi, recimo, v Sovi, koliko pa to lansirajo določeni mediji po nekem političnem diktatu, zato ker se pač želi koga znebiti ali pa koga drugače nastaviti. Ampak zdaj, oprostite, ni čas za take igrice, no. Jaz bi vsaj toliko razsodnosti in odgovornosti pričakoval od vseh. Službam je, če kdaj v zgodovini, treba zdaj, ko se država Slovenija sooča z največjimi varnostnimi izziv od časa svojega nastanka naprej, dovoliti in omogočiti, da delajo polno, da se jim zagotovi ustrezna sredstva, da se jim zagotovi mir za delovanje, in seveda hkrati od njih zahtevati, da delajo z vso svojo močjo in v okviru ustave in zakonov Republike Slovenije. To je trenutek, ki je tako usoden, da si morda niti ne predstavljamo. Tisto, kar je bilo včeraj v Berlinu, je samo majhno opozorilo o tem, kar se lahko še zgodi. Že prej sem poudaril, da se moramo zavedati trenutka, v katerem živimo. Islamska država oziroma ISIS je bila praktično vojaško poražena, je pred uničenjem in teroristi zdaj masovno bežijo nazaj proti Evropski uniji. V Ameriko zdaj, ker je bil izvoljen Donald Trump, zanesljivo ne bodo šli, ker vedo, kaj jih čaka. In Evropska unija bo morala začeti ravnati enako. Ne smemo dovoliti situacije, s kakršno se soočajo recimo Francija ali pa Španija in še nekatere druge države, Italija konkretno, kjer so njihove tajne službe same javno povedale, da enostavno ne morejo več opravljati nadzora, ker zaradi orjaškega priliva migrantov, zaradi vseh tistih, ki bi potrebovali nadzor, to fizično ni več mogoče. Morate se zavedati, da če se recimo zazna neka problematična oseba, to zahteva 5 ljudi 24 ur na dan, da se ta oseba ustrezno nadzoruje. Zdaj si pa predstavljajte, da v državo spustiš tisoč ljudi, kar tako, ker se potem lepo slikaš, glejte, kako smo multikulti in kako smo odprti. In potem se zgodi Pariz, Nica, Berlin, Bruselj itd. Kako naj potem službe prevzamejo odgovornost za to? Ali se hkrati omogoča službi, da je 5 tisoč novih ljudi, ustrezno usposobljenih, zaposlila, zato da boš nadziral vse tiste, ki pridejo, ker si jih nekontrolirano brez nadzora spustil notri? To je ta neodgovornost tega ravnanja politike, ki smo ji priča. Ko se pod krinko humanizma dejansko uvaža tuje vojake in tuje vojske na evropska tla in se ravna tako neodgovorno, kot se nikdar v zgodovini nikjer ni ravnalo. Konec vseh civilizacij. So bile nekontrolirane migracije, to vse zgodovina uči, to je bil konec civilizacije. In da se iz tega Evropska unija nič ne nauči in da pri tem aktivno sodeluje žal tudi slovenska Vlada, to pa je zelo velik in zelo resen varnostni problem. Ljudem je treba pomagati, ampak pomoč mora biti taka, da ne ogroziš sebe. Tudi v avionu, če izgubiš kisik, najprej boš masko dal sebi na obraz, potem boš pomagal vsem okoli sebe. Tudi vsaka normalna država bo tako ravnala, sicer pridemo v absurdno situacijo, ko za varnostne službe zmanjkuje denarja, zraven pa delavec, ki je 40 let delal, dobi 400 evrov penzije, nekdo, ki je ilegalno prečkal mejo in vpije, da je azilant, stane pa to državo 2 tisoč evrov na mesec po ugotovitvah Računskega sodišča. Pa to je popoln absurd, to je norost tega. To je mimogrede tudi protiustavno, potrdim. Očitno protiustavno, ker je skregano z vsemi principi. Zaradi tega je treba vrniti stvari v normalne ustavne kriterije in vode ter spoštovati določila mednarodnih predpisov, ustave in zakonov. Kjer pa je treba, pa jih pač še na novo urediti in potrditi tako, da se zagotovi tista dobrina, ki smo jo dolžni zagotavljati vsi. To je varnost. Kajti varnost je kot zdravje. Tako dragocena in se tega zaveš takrat, ko to izgubiš. Evropa je, in z njo tudi Slovenija, žal na tej točki. Zaradi tega je ta odgovornost, ki je pred nami, zgodovinska odgovornost. Na to smo ves čas v komisiji tudi opozarjali in temu, verjemite, bomo posvečali tudi naprej največji poudarek v svojem delu. Zato pričakujemo – z naše strani ponujamo vsem sodelovanje in izražamo vso pripravljenost za pomoč, kjerkoli in kadarkoli bo treba, konec koncev, če se spet vrnem na Policijo, ker je prej govoril predstavnik Ministrstva za notranje zadeve, smo jih sedaj tudi zagotovili in je bila tukaj naša intervencija tudi uspešna – po drugi strani, da se našega dela ne omejuje, da se nam omogoči, da normalno lahko pogledamo stvari, da ocenimo tudi tista mejna področja, kjer so seveda vsi zmeraj malo živčni in bi raje videli, da tega nihče ne pogleda. Zaradi tega, ker ko gre za varnost, je varnost ena in nedeljiva. Ampak varnost je treba zagotavljati na način, da so dosledno in brez izjem tudi spoštovane človekove pravice. To pa je tista naša naloga, ko gre za opravljanje te kontrolne funkcije. Noben naš predlog ni bil zlonameren, to trdim z vso odgovornostjo. Velikanska večina vseh predlogov in sklepov, tudi vsi, ki so danes pred nami, je bila sprejeta na komisiji popolnoma soglasno. To bi moral biti pravzaprav en princip, ki bi moral postati zgled, ko gre za zagotavljanje varnosti tudi na nivoju parlamenta kot celote, zaradi tega, ker gre za vprašanje varnosti, za vprašanje blaginje, ki mora temeljiti na varnosti, saj drugače ne more obstajati, ker gre za vprašanje demokracije, ki mora temeljiti na varnosti, saj drugače ne more obstajati, ker gre za vprašanje spoštovanja osebne integritete, žensk, otrok, varnosti ljudi, znova vsega tistega, kar brez varnosti v resnici sploh ne more obstajati. To je naša skupna naloga in k tej vas vabim, da danes storimo tisto, kar lahko, to je, da potrdimo predloge in sklepe, ki jih je soglasno oblikovala naša komisija. Z naše strani pa zagotavljam ustrezno delo in vso strokovnost in vso energijo pri našem zahtevnem nadzoru tudi naprej.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Ostalo nam je še 2 minuti in pol časa. Je še kakšna želja za razpravo? Ne, torej hvala lepa, zaključujem razpravo. Amandmaji k predlogu sklepa niso vloženi. Državni zbor bo glasovanje o predlogu sklepa, ki ga je zboru predložila Komisija za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, opravil danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 21. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 27. točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH DOLOČENIH ZAKONOV S PODROČJA ZDRAVSTVENE DEJAVNOSTI PO NUJNEM POSTOPKU Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, ki je žal ni. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zdravstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Tomažu Gantarju.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem! Odbor za zdravstvo je na 26. nujni seji kot matično delovno telo obravnaval predlog zakona o spremembah in dopolnitvah določenih zakonov s področja zdravstvene dejavnosti. Državnemu zboru ga je v obravnavo predložila Vlada in je objavljen tudi na spletni strani Državnega zbora in v Poročevalcu. K predlogu zakona so bili vloženi amandmaji, in sicer poslanskih skupin koalicije in pa italijanske in madžarske narodne skupnosti. V imenu predlagatelja je uvodno obrazložitev podala državna sekretarka Ministrstva za zdravje gospa Sandra Tušar. Poudarila je, da je temeljni cilj predloga zakona uskladitev slovenskega pravnega reda s pravnim redom Evropske unije. Zakon prinaša določbe direktive, ki določajo pogoje usposobljenosti poklica diplomirana medicinska sestra, diplomirana babica, mag. farmacije, zdravnik in dr. dentalne medicine. Določa stopnjo znanja slovenskega jezika za tuje zdravstvene delavce, ki v Republiki Sloveniji opravljajo zdravstveno dejavnost oziroma zdravniško službo, podrobneje ureja občasno oziroma začasno opravljanje zdravstvenih storitev oziroma zdravniške službe in uveljavlja mehanizem opozarjanja. Zakonodajno-pravna služba je predlog zakona preučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo Republike Slovenije, pravnim sistemom in z zakonodajnotehničnega vidika in oblikovala vrsto pripomb k posameznim členom predloga. Z amandmaji, ki so jih vložile poslanske skupine koalicije, so nekatere pripombe upoštevane. Pripombe, ki niso upoštevane, pa se nanašajo predvsem na nepreglednost pravnega reda, ki je bila povzročena s spremembami več zakonov. Predlog zakona, ki novelira dva ali več zakonov, tako imenovani omnibus, ni najprimernejši, prav tako sam naslov zakona, iz katerega ni razvidno, kaj je vsebina samega predloga zakona. Iz predloženega gradiva tudi niso razvidni razlogi za posebno nomotehnično obliko predloga zakona. Po mnenju Zakonodajno-pravne službe se v predlogu zakona postavljajo rešitve, ki jih že ureja zakon o postopku priznavanja poklicnih kvalifikacij. Predstavnik komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide Tomaž Horvat je poudaril, da komisija predlog zakona podpira. V razpravi je bilo s strani članov odbora opozicije poudarjeno, da se ponovno sprejema zakon, pri katerem je vloženih toliko amandmajev, kot je členov, in se zakon na novo piše v Državnem zboru. Predlagatelj je zahteval obravnavo po nujnem postopku z obrazložitvijo, da Slovenija ni pravočasno izpolnila obveznosti in nalog, ki bi jih morala, da bi se navedena direktiva prenesla v slovenski pravni red. Tudi člani odbora s strani koalicije so bili kritični do predloga zakona, ki se zaradi časovnega roka in morebitnih finančnih posledic sprejetja v zadnjem hipu, s tem pa se odgovornost prelaga na Državni zbor. Odbor je sprejel amandmaje poslanskih skupin koalicije, ni pa sprejel amandmaja Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti k 4. in 10. členu. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni vsi sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Jernej Vrtovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani kolegice in kolegi, en lep dober dan tudi pri tej točki dnevnega reda! Razlog za sprejetje tega zakona je zelo enostaven, in sicer prenos dela direktive, ki še ni bila prenesena v slovenski pravni red in se nanaša na opravljanje poklica zdravnika, farmacevta in medicinskih sester ter babic. Zaradi prepoznega prenosa te direktive grozi Sloveniji tudi tožba s strani Evropske komisije in posledično seveda visoke kazni, ki bi jih morali plačati. In zaman je zopet opozorilo, da naj Vlada pravočasno poskrbi za uskladitev in posredovanje usklajenega predloga Državnemu zboru, kajti ti slabi prenosi direktiv ali pa prepozni prenosi direktiv, govorim na vseh področjih, ne samo na področju zdravstva, postajajo že neka stalnica in poslanci smo potem vedno pod tem časovnim pritiskom sprejetja. Torej, z zakonom se spreminjata Zakon o zdravniški službi in Zakon o zdravstveni dejavnosti, ki po novem določata minimalne pogoje usposobljenosti za zdravstvene poklice, za katere velja avtomatično priznavanje poklicnih kvalifikacij. Predlog zakona prav tako določa stopnjo znanja slovenskega jezika za zdravnike, magistre farmacije, doktorje dentalne medicine in druge zdravstvene delavce. V predlog zakona je bilo zopet s strani Zakonodajno-pravne službe, seveda to obžalujemo, temeljito in utemeljeno poseženo, vendar predlagatelj še vedno ni upošteval vseh njenih pripomb. In tukaj bomo spet lahko prišli v nadaljevanju do zagate, ko bo na kakšni drugi instanci prihajalo potem do težav. In se sprašujem, zakaj imamo mi sploh to službo v Državnem zboru, če v bistvu dobrih priporočil, mnenj ne znamo pravno formulirati in jih vključiti v zakonodajo. Po seji pristojnega odbora se je z amandmaji dokaj zadovoljivo popravila določba glede znanja jezika za zdravnike in druge zdravstvene delavce, in sicer morajo tako zdravniki kot preostali zdravstveni delavci, ki neposredno delajo s pacienti, pri sporazumevanju uporabljati slovenski jezik na stopnji znanja C1. Visoka raven znanja je torej ključna in tudi varovalka za celovito obravnavo v procesu zdravljenja, tako med bolniki in zdravniki kot med samim zdravstvenim osebjem. Krščanski demokrati torej podpiramo visok nivo znanja slovenskega jezika za vse strokovne kadre, ki kakorkoli prihajajo v stik z bolniki ali pa ne, saj je le tako zagotovljena kakovostna obravnavava, česar pa ta zakon žal ne prinaša, saj se za poklice v zdravstvu, ki ne delajo neposredno z bolniki, lahko določi kot najnižja raven znanja slovenščine stopnja B2. Tukaj prihaja do – ne vem, jaz tega res ne razumem, zakaj za ene C1, za druge B2, oboji so pa v komunikaciji z ljudmi, v neposrednem stiku z bolniki. Seveda se zdravstveno osebje v praksi srečuje tudi z obratnimi primeri, ko se zaradi migracij povečuje število oseb, ki ne znajo in ne uporabljajo slovenskega jezika, ob tem se seveda sprašujemo, kdo je v tem primeru pristojen, da se bosta pacient in zdravnik ustrezno sporazumevala. Zakon pa med drugim ne ureja srednjega zdravstvenega kadra, poklica zdravstvenega tehnika. V teku je namreč sprememba poklicnega standarda za ta poklic, vendar ostaja kar nekaj odprtih dilem, na katere pristojno ministrstvo, spoštovana gospa državna sekretarka, vsaj po našem mnenju žal ni znalo zadovoljivo odgovoriti. In zdi se, da v bistvu se en del poklica, to je srednja šola, s tem zakonom dejansko ukinja. Odprto je tudi vprašanje na drugi strani s strani ministrstva za izobraževanje, ki pa po mojem vedenju temu nasprotuje oziroma te stvari so nedorečene. Torej, kaj bomo s tem kadrom, kako bo ta kader potem v nadaljevanju zaposljiv? Mi ukinemo en del poklica. Tako da tukaj je odprto to vprašanje, in pričakujemo v Novi Sloveniji tudi odgovore. Ker odgovorov v teku sprejemanja tega zakona do sedaj nismo prejeli, sploh za to zadnjo točko, se pravi ukinjanje poklica, tega zakona mi ne bomo podprli. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Mag. Alenka Bratušek bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Hvala. Gospod podpredsednik, kolegice in kolegi! Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah določenih zakonov s področja zdravstvene dejavnosti. Pravzaprav bi lahko rekli, da gre za nek tehnični zakon, ker se s tem zakonom implementira evropska direktiva, ki je bila sprejeta 20. novembra 2013, se pravi pred tremi leti. Nimamo problema z vsebino, res je, da je kar nekaj odprtih vprašanj, ampak kakor rečeno, ker gre za implementacijo evropske direktive, temu zakonu v naši poslanski skupini ne bomo nasprotovali. Želim pa opozoriti na način sprejemanja tega zakona. Kot rečeno, evropska direktiva je bila sprejeta 20. novembra 2013, se pravi tri leta nazaj. Sprašujem se, kaj in zakaj je Ministrstvo za zdravje potrebovalo tri leta, da je bolj ali manj tehnični zakon pripravljalo tako dolgo. Druga stvar, ki bode v oči, je, da smo 3. 11. 2016 od Vlade, podpisana mag. Lilijana Kozlovič, generalna sekretarka, dobili dopis, kjer nam Vlada predlaga takole: Vlada Republike Slovenije predlaga Državnemu zboru, da predlog zakona obravnava po nujnem postopku, da se preprečijo težko popravljive posledice za delovanje države. Dva meseca, dve seji Državnega zbora, tako rekoč redni postopek zakona bi bil mogoč, na Kolegiju ste kljub opozorilom kar nekaj opozicijskih strani terali svojo in odločili, da zakon mora po nujnem postopku, takoj za tem so na odboru ugotovili, da ni tako nujno, da je treba zakon popravljati, in je postopek takšen, kot je. Zato sprašujem, kakšne – glede na dopis, jaz verjamem, da gospa Kozlovič ve, kaj podpisuje – so te težko popravljive posledice za delovanje države. Ker sicer ne vem, ali tem dopisom, ki jih pošiljate z Vlade, sploh še verjeti. Kot že rečeno, v naši poslanski skupini sprejetju tega zakona ne bomo nasprotovali, vas pa še enkrat pozivam, da nujne postopke, če že mislite, da je zakon potreben, da se ga spelje po nujnem postopku, speljete tudi do konca. In prosim, da se tekom razprave pove, ker očitno so nastale težko popravljive posledice pri delovanju države, kakšne so te posledice in kdo bo za te posledice odgovarjal. Hvala.
Hvala lepa. Dr. László Göncz bo predstavil stališče Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani prisotni! Naj uvodoma omenim, da kljub zapletom v zvezi s sprejemanjem tega zakona je le neko zadovoljstvo, da je prišlo do besedila tega predloga, ki je vsaj do neke mere kvalitetnejši od tistega, ki se je prvotno pojavil na naših klopeh. Zaradi tega bova tudi midva prispevala svoja glasova k sprejetju zakona. V interpretacijo splošnih določb, torej določb, ki se nanašajo na strokovna vprašanja in veljajo za celotno državo, se v okviru stališča naše poslanske skupine ne bom poglabljal. Poudariti pa želim, da sta določbi v 4. in 10. členu predloga zakona, ki govorita o izvajalcih zdravstvene dejavnosti na območjih, kjer živita madžarska in italijanska narodna skupnost oziroma njuni pripadniki, ter o izvajanju omenjene dejavnosti na tem območju, zelo korektno in vsebinsko konkretno opredeljeni. Torej, ti dve določbi, ta dva odstavka sta, lahko to z zadovoljstvom trdim, boljša, kot je to zagotavljal dosedanji zakon. V okviru sprejemanja predloga zakona pa v skladu s stališčem in pričakovanjem Pomurske madžarske samoupravne narodne skupnosti želimo popraviti še eno pomanjkljivost. Pripadnikom madžarske narodne skupnosti namreč do sedaj de jure ni bila zagotovljena pravica možnosti uporabe maternega jezika v ustanovi, ki izvaja zdravstveno dejavnost na sekundarni ravni, torej v bolnici, saj tovrstne ustanove na narodnostno mešanem območju preprosto ni. Jasno je, da izven narodnostno mešanega območja ni možno urejati uporabe jezika avtohtoni narodni skupnosti identično s kriteriji, ki veljajo za narodnostno mešano območje, zato se lotevamo te naloge prilagojeno razmeram, vendar pa nedvomno skladno z veljavnimi ustavno-zakonskimi okviri in pa določbami. Za lažje razumevanje te specifične problematike navajam, da pripadniki madžarske narodne skupnosti v bolnišnici, ki je pristojna tudi za območje, ker živimo, to je bolnišnica Rakičan oziroma Murska Sobota, formalno nimajo možnosti komunikacije v maternem jeziku, kljub določbi Ustave Republike Slovenije, ki to formalno zagotavlja. Četrti odstavek 64. člena Ustave Republike Slovenije namreč določa, da se z zakonom določijo tiste pravice, ki jih pripadniki avtohtonih narodnih skupnosti uresničujejo tudi zunaj območij, kjer živijo. Torej, ta določba do zdaj ni bila urejena. Da bi premostili omenjeno vrzel, smo na osnovi usklajevanj in dogovorov, ki so trajali praktično vse do danes, vložili amandmaja k 4. in 10. členu predlaganega zakona, s katerima želimo omogočiti zgolj možnost uporabe maternega jezika v ustanovi, ki se nahaja izven narodnostno mešanega območja, opravlja pa nedvoumno zdravstveno dejavnost tudi za pripadnike avtohtone madžarske narodne skupnosti. Predlagana vsebinska rešitev ne pomeni širitve pravic avtohtonih narodnih skupnosti na enojezično območje, temveč zgolj v eni eksplicitni, določeni ustanovi, ki je njim najbližja, zagotavlja možnost uporabe lastnega maternega jezika. Če bosta predlagana amandmaja sprejeta, kar trdno upam, se bo dejanskim zakonskim normam prilagojena konkretna izvedba lahko uredila v aktu dotične ustanove. Torej, tovrstna rešitev je sporočilne narave, predstavlja pa korak naprej pri zagotavljanju pravic madžarski narodni skupnosti pri pravicah, ki veljajo izven narodnostno mešanega območja, in v primerjavi z dosedanjim stanjem nedvomno predstavlja korak naprej. In do neke mere tudi uresničujemo prej citirani 64. člen Ustave Republike Slovenije. Na koncu se naj zahvalim vsem, ki ste praktično do danes, kot sem že rekel, torej tudi po odločanju na matičnem delovnem telesu, sodelovali in poskušali pomagati pri rešitvi tega vprašanja, in upam, da bo tvorno sodelovanje v tem duhu prisotno tudi v bodoče. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Vlasta Počkaj bo predstavila stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav tudi z moje strani! S predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah določenih zakonov s področja zdravstvene dejavnosti prenašamo v naš pravni red direktivo Evropske unije 2013, in sicer v delu, ki se nanaša na minimalne pogoje usposabljanja za zdravstvene poklice, za katere velja avtomatično priznavanje poklicnih kvalifikacij, znanje jezika in občasno opravljanje zdravstvenih storitev. Temeljni cilj predloga je torej uskladitev s pravnimi akti EU z namenim zagotavljanja kakovostne zdravstvene obravnave in varstva pacientov. Spreminjajo se pogoji za prijavo za občasno opravljanje zdravstvenih storitev, in sicer se določajo dodatni dokumenti, ki jih mora ponudnik storitev predložiti k prijavi. To vključuje potrdilo, da ponudnik storitev v skladu s predpisi države sedeža lahko opravlja storitve ter da mu v trenutku izdaje potrdila ni prepovedano niti začasno opravljanje teh storitev, dokazilo o nekaznovanosti ter izjavo ponudnika storitve o znanju jezika, ki je potreben za izvajanje poklica v državi članici. Določajo se osnovni pogoji glede trajanja usposabljanj zdravstvenih delavcev. Pri usposabljanju diplomiranih medicinskih sester, diplomiranih babic, mag. farmacije, zdravnikov in doktorjev dentalne medicine se po novem kumulativno zahteva tako čas trajanja izobraževanja kot tudi število ur v tem času. S tem predlogom je uvedena sprememba, ki pristojnim organom omogoča, da preverijo jezikovno znanje strokovnjakov pri poklicih, ki vplivajo na varnost pacientov. Do uveljavitve navedene direktive je bilo sistematično preverjanje znanja jezika s strani držav članic in pristojnih organov držav članic po tolmačenju Evropske komisije prepovedano. V predlogu se kot minimalna stopnja znanja slovenskega jezika zahteva stopnja znanja B2 Skupnega evropskega jezikovnega okvira, delodajalec pa bo v svojih aktih lahko določil višjo stopnjo, upoštevajoč zahtevnost delovnega mesta, pomembnost in pogostost stikov z bolnikom in način dela. Večji doprinos na področju učinkovite zaščite pacientov pa je tudi predlagani tako imenovani mehanizem opozarjanja, ki zavezuje nacionalne pristojne organe, da se medsebojno opozarjajo glede primerov, v katerih je zdravstvenim delavcem in nekaterim drugim delavcem prepovedano opravljanje poklica, tudi če gre za začasno prepoved. S tem namenom se v predlogu zakona določa, da mora ministrstvo oziroma pristojna zbornica v primeru odvzema licence o tem preko informacijskega sistema obvestiti pristojne organe drugih držav članic Evropske unije. V Poslanski skupini Stranke modernega centra menimo, da predlagane rešitve pomenijo pomemben doprinos k višanju kakovosti zdravstvene obravnave pacienta in pripomorejo k zaščiti pacientov in zagotavljanju ustrezne obravnave, zato bomo predlog zakona podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Lep pozdrav vsem ostalim prisotnim! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah določenih zakonov s področja zdravstvene dejavnosti je posledica spremembe predpisa s področja priznavanja poklicnih kvalifikacij, ki je bil spremenjen z direktivo Evropskega parlamenta o priznavanju poklicnih kvalifikacij in Uredbo o upravnem sodelovanju prek informacijskega sistema za notranji trg. Z zakonom se torej v slovenski pravni red prenaša zgolj del omenjene direktive, ki določa, prvič, pogoje usposobljenosti za zdravstvene poklice, drugič, stopnjo znanja slovenskega jezika za tuje zdravstvene delavce, ki v Republiki Sloveniji opravljajo zdravstveno dejavnost, in tretjič, podrobneje ureja tudi občasno oziroma začasno opravljanje zdravstvenih storitev. Predlog zakona smo na Odboru za zdravstvo prvič obravnavali že 10. 11. 2016. Zakon je bil slabo pripravljen, zato je bil tudi na predlog koalicije umaknjen z dnevnega reda. Na nujni seji 2. 12. 2016 je Odbor za zdravstvo zakon ponovno obravnaval. Na zakon s 26 členi je bilo vloženih kar 21 amandmajev. Seveda ga je koalicija potrdila in ob tem preslišala opozorila Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki je podala vrsto pripomb k posameznim členom predloga. Državni zbor Republike Slovenije bi moral na predlog Ministrstva za zdravje direktivo v naš pravni red prenesti do 18. 1. 2016. Ker smo ta rok zamudili, je Slovenija s strani Evropske komisije 30. 9. 2016 prejela opozorilo, da mora direktivo uskladiti v roku 2 mesecev, torej do 30. 11. 2016. Če pa Republika Slovenija ne bo notificirala predpisov do 30. 11. 2016, sledi tožba s finančnimi posledicami. Finančne posledice se štejejo od prvega dne po izteku roka za prenos direktive. Zneski finančnih posledic pa se gibljejo med 6 tisoč 500 in 10 tisoč 300 evrov na dan, šteto od razglasitve sodbe do izpolnitve obveznosti iz sodbe. Evropska komisija pa lahko sodišču Evropske unije tudi predlaga, da državi članici naloži plačilo pavšalnega zneska. Ob predpostavki, da bi Republika Slovenija leto dni zamujala s prenosom direktive, bi finančne posledice v primeru določitve pavšalnega zneska za Slovenijo znašale od cirka 500 tisoč evrov do, lahko tudi, milijon 400 tisoč evrov. Danes smo 20. 12. 2016, s prenosom direktive torej zamujamo 10 mesecev, finančne posledice verjetno bodo, in to je dejstvo. V Slovenski demokratski stranki smo na Odboru za zdravstvo izpostavili tudi vprašanje, kdo bo v primeru tožbe s strani Evropske komisije nosil finančne posledice za prepozno sprejet zakon. S strani predstavnice Ministrstva za zdravje smo prejeli odgovor, da so za posledice prepozno sprejetega zakona krivi na ministrstvu. Torej, krivdo za prepozno sprejet zakon je prevzelo Ministrstvo za zdravje, finančne posledice pa bomo morali prevzeti davkoplačevalci, in to ni nič novega. Zato v Slovenski demokratski stranki zakona, ki je nepopoln, nepregleden, nejasen, kjer se določbe podvajajo oziroma si nasprotujejo, ne bomo podprli.
Gospa Marija Antonija Kovačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Vsem prav lep pozdrav! Predlog novele določenih zakonov s področja zdravstvene dejavnosti je še eden tistih predlogov, s katerimi poslanci ponovno preprečujemo morebitno tožbo in denarno kazen s strani Evropske unije, ker Vlada ni pravočasno pripravila predloga zakona za prenos direktive Evropskega parlamenta v naš pravni red. Direktivo o priznavanju poklicnih kvalifikacij in Uredbo o upravnem sodelovanju preko informacijskega sistema za notranji trg bi namreč morali v slovenski pravni red prenesti že januarja letos. Tako nam ne ostane nič drugega, kot da predlog zakona podpremo, saj naši državi grozijo visoke denarne kazni, in ob tem upamo, da se tovrstna praksa ne bo ponovila. Na osnovi obsežnih in resnih pripomb Zakonodajno-pravne službe smo na matičnem delovnem telesu predlog zakona praktično na novo spisali, saj so bili za veliko večino členov pripravljeni in sprejeti amandmaji, s katerimi smo skušali zakon vsaj malo popraviti. Nismo pa mogli popraviti dejstva, da z enim predlogom spreminjamo dva zakona, kar naj bi bilo dopustno zgolj, kadar je to nujno in je ta nujnost temeljito obrazložena, česar pa v tem primeru ni bilo. Sama vsebina predloga nam ni bila sporna, saj gre, konec koncev, kot že rečeno, za prenos evropske direktive in uredbe. S spremembami se tako določajo minimalni pogoji usposobljenosti, kot je na primer čas trajanja izobraževanja za diplomirane medicinske sestre, diplomirane babice, mag. farmacije, zdravnike in doktorje dentalne medicine. Hkrati se določa stopnja znanja slovenščine za tuje zdravstvene delavce, ki opravljajo delo v Sloveniji, podrobneje ureja občasno oziroma začasno opravljanje zdravstvenih storitev. Zdravniki bodo morali obvladovati slovenski jezik v takem obsegu, da bodo lahko nemoteno komunicirali z bolniki, kolegi, pisali izvide in poročila. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani državna sekretarka, kolegice in kolegi! Zakon, ki ga obravnavamo, v naš pravni red prenaša določbe evropskih direktiv v zvezi s spremembami Direktive o priznavanju poklicnih kvalifikacij in Uredbe o upravnem sodelovanju preko informacijskega sistema za notranji trg. Ob tem se nam v Poslanski skupini Socialnih demokratov postavlja vprašanje, zakaj do prenosa teh direktiv ni prišlo prej, saj je bila direktiva sprejeta že novembra 2013. Z zakonom se v slovenski pravni red prenaša zgolj del omenjene direktive, in sicer materialni del, ki se nanaša na zdravstvene poklice, za katere velja avtomatično priznavanje poklicnih kvalifikacij diplomirana medicinska sestra oziroma diplomirani zdravstvenik, diplomirana babica, mag. farmacije, zdravnik in dr. dentalne medicine. Zakon tako prenaša določbe direktive, ki določajo minimalne pogoje usposobljenosti za omenjene poklice. Določa se ustrezna stopnja znanja slovenskega jezika za tuje zdravstvene delavce in sodelavce, ki v Republiki Sloveniji opravljajo zdravstveno dejavnost oziroma zdravniško službo. Z zakonom se tudi jasneje določa postopek v zvezi s prijavo občasnega oziroma začasnega opravljanja storitev in širi seznam dokazil, ki jih je treba predložiti k prijavi. Zaradi zaščite pacientov in potrošnikov bo uzakonjena zaveza pristojnih državnih organov, da pristojne organe drugih držav članic Evropske unije obveščajo o primerih, v katerih je zdravstvenim delavcem in nekaterim drugim delavcem prepovedano opravljanje poklica, odvzem licence, četudi gre za začasno prepoved. Pri tem zakonu gre torej samo za prenos določb iz evropske direktive v naš pravni red, zato bomo Socialni demokrati predlog zakona tudi podprli.
Dr. Franc Trček bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav še enkrat vsem skupaj! Verjetno se vsi strinjamo, da imamo v Sloveniji pravico do sporazumevanja z zdravniki in zdravstvenimi delavci v slovenščini ter seveda tudi v italijanščini in v madžarskem jeziku. Sočasno se najbrž tudi strinjamo, da imajo zdravstveni delavci pravico, da njihovo delo poteka v že prej omenjenih jezikih. Vendar v življenju ni absolutnega. Če bolnika ni mogoče pozdraviti v Sloveniji, ga napotimo na zdravljenje v tujino. Če za neko specialnost nimamo dovolj domačih zdravnikov, moramo začasno zaposliti tuje. V Združeni levici sicer vedno bolj dvomimo o splošni preobremenjenosti nekaterih zdravnikov, zlasti tistih, ki delajo najprej v javnih bolnicah, potem pa niso preobremenjeni za popoldanska dela pri zasebnikih. Tovrstnih primerov je žal preveč, da bi jih pometli pod preprogo. Kljub temu pa imamo akutno pomanjkanje določenih specialnosti, na primer anesteziologov v Mariboru. In ta zakon se dotika ob drugem točno tudi tega. Zastavlja se vprašanje, ali le-ta zdravnikom in zdravstvenim delavcem iz tujine omogoča delo v Sloveniji pod razumnimi pogoji. Bojim se, da jim ne. Za zdravnika se na primer zahteva stopnja znanja jezika C1. Če pogledamo države, velike uvoznice zdravstvenih delavcev, vidimo, da imata Nemčija in Avstrija blažje pogoje. Avstrija in številne nemške dežele imajo predpisano stopnjo B2, enako Hrvaška. Nemčija za državljane EU pogoja znanja jezika niti nima. Ministrstvo je bolj papeško od papeža, ne upošteva realnega stanja v Slovenji. Ne samo da se zdravstveni delavci iz Štajerske vozijo v Gradec, imamo dnevne migracije zdravstvenih delavcev iz Ljubljane v Celovec. Zato imamo v obmejnih bolnišnicah resne težave, zlasti v UKC Maribor. Z Avstrijo po večini plač trenutno in še kar nekaj časa žal ne moremo tekmovati. Zato je strel v koleno postavljanje strožjih jezikovnih pogojev, namesto da bi izkoristili eno od redkih prednosti – podobnost južnoslovanskih jezikov. Slovenija ni zanimiva za avstrijske zdravnike, je pa zanimiva za zdravnike iz bivših jugoslovanskih republik. Po podatkih hrvaške zbornice samo iz Hrvaške letno odide čez 150 zdravnikov. Glede na stanje v našem zdravstvenem sistemu se človek vpraša, zakaj se postavljajo strožji pogoji od veljavnega Zakona o opravljanju zdravstvenih poklicev. Mogoče je ta zakon res v enem delu arbitraren, ker pogoje o znanju jezika določa vsaka ustanova posebej, je pa bistveno bolj življenjska od današnjega predloga. Veljavni zakon namreč dopušča hiter odziv na probleme pomanjkanja zdravnikov, včasih preprosto ni druge rešitve kot angažiranje zdravnikov iz tujine. Od teh zdravnikov ni mogoče pričakovati, da se bodo nemudoma naučili slovenščine, vladni predlog žal nima jasno opredeljenih izjem za tovrstne primere. Pod črto bi rekel takole, veliki problem EU je, da zdravniki odhajajo iz Slovenije, Hrvaške, Romunije v Avstrijo, Nemčijo, Veliko Britanijo in še kam, torej od tam, kjer jih je premalo, tja, kjer jih je že tako veliko ali največ. Zato ni smiselno, da za zdravnike iz tujine postaviš višje pogoje kot na primer Nemčija ali Avstrija. Naši ljudje seveda imajo pravico do dela in zdravljenja v slovenskem jeziku, ampak prestrogi predpisi so dvorezen meč. Kaj ti pomaga, da imaš pravico do sporazumevanja z zdravnikom v slovenščini na neki visoki ravni, če ti zaradi pomanjkanja anesteziologov v Mariboru odpade operacija. Kot rečeno ima zakon nepredvidljive negativne posledice za zdravstveni sistem, eno ključnih sem tukaj dovolj plastično, upam, predstavil, zato ga ne bomo podprli. Si pa seveda želimo, da se tako ta vlada kot ta sestava Državnega zbora končno začne ukvarjati z 20 let starim kadrovskim izzivom – našem javnem zdravstvu. Pa lahko že vnaprej povem, čeprav mogoče se zdi to komu izključujoče, ampak ni, podprli bomo pa amandmaje Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Hvala za besedo.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. V razpravo dajem 4. člen ter amandma Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Želi kdo razpravljati? Vidim, da ja. Dr. Göncz, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Kot sem že uvodoma v stališču povedal, predvsem želimo urediti področje, ki se dolga leta ni uredilo, kljub temu da ustava daje nedvoumno možnost in pravico za to. Ampak, bistvo je predvsem zelo enostavno; Madžarska narodna skupnost živi na narodnostno mešanem območju v Prekmurju, kjer je zdravstveni dom, ki je dvojezičen in v zvezi s tem ni težav, ni pa sekundarni ravni zdravstvene dejavnosti, torej ni bolnice. Bolnica se nahaja na enojezičnem območju, ki pa v preteklosti tega vprašanja ni uredila, niti ni imela, če smo iskreni, pravno podlago za to, razen ustave, zakoni o tem vprašanju do sedaj se niso izrekali. To je ravno razlog, da smo poskušali že v procesu priprave in obravnave tega zakona to vprašanje urediti. V fazi, ko je bila zadeva na matičnem delovnem telesu, so še bile določene nejasnosti, tudi različne interpretacije tega vprašanja, ampak če sem zelo iskren in to dobronamerno trdim, je to prej bilo morda zato, ker se nismo poslušali, kot pa iz dejanskih razlogov in sem zato toliko bolj vesel, da v zadnjih dneh smo le prišli s tistimi, predvsem v okviru koalicije, s katerimi smo vsebinsko razpravljali o teh vprašanjih, do koraka naprej. Tudi to je razlog, da je danes realna osnova za to, da naš vloženi amandma dobi podporo, in to nekje tudi pričakujem. Gospod podpredsednik, če se strinjate, bom zdaj zelo na kratko obrazložil oba amandmaja, ker praktično sta čisto identična, ker zaradi združitve dveh zakonov v tem sedanjem predlogu je praktično vsebina ista, tako da nima smisla, da bi se o tem dvakrat razpravljalo ali pogovarjalo. Skratka, mi predvsem želimo v okviru danih pravnih in ustavnih možnosti to vprašanje urediti in pri tem poudarjam, da nikakor se ne širijo pravice, ki veljajo za narodnostno mešano območje izven narodnostno mešanega območja, ker to, kar mi predlagamo v amandmaju, je bolj sporočilne narave, ker uporabljamo besedo lahko. Torej, to pomeni, da sporočamo s tem pristojni ustanovi, in to je zgolj ena in edina, ker je jasno napisano v našem besedilu, da se nanaša zgolj na najbližjo bolnišnico ali ustanovo, torej, da se v okviru podzakonskih aktov oziroma statuta omenjene ustanove to vprašanje korektno uredi. Da pa bo zadeva čisto jasna, moram prebrati odstavek, ki govori tudi o tem, kaj je predpisano za narodnostno mešano območje, kar se tiče zdravstvene dejavnosti. V zadnjem odstavku 4. člena in prav tako v zadnjem odstavku 10. člena piše, da izvajalci zdravstvene dejavnosti, vključeni v mrežo javne zdravstvene službe, zagotovijo, da se na območjih občin, v katerih živita italijanska ali madžarska narodna skupnost, bolniku zagotovi pravica do sporazumevanja z zdravstvenimi delavci in zdravstvenimi sodelavci v italijanskem ali madžarskem jeziku na stopnji znanja iz drugega oziroma tretjega odstavka tega člena. Podobno je smiselno tudi v 10. členu. Na to mi predlagamo oziroma vlagamo amandmaja, ki pa se glasita, da pravica iz prejšnjega stavka, torej pravica do uporabe maternega jezika, se bolniku lahko omogoči, torej lahko omogoči, v najbližji bolnišnici, ki leži zunaj območja občin, v katerih živi avtohtona narodna skupnost, kadar na tem območju ni takšne ustanove. Torej, preprosto rečeno, kjer takšne ustanove ni, in Ustava v 64. členu določa, da pa tiste pravice, ki veljajo izven narodnostno mešanega območja, se določijo v zakonu, je to edino in tudi pravilno mesto, kjer se to področje lahko uredi in se ta vrzel nekje zapolni. Menim, da je v interesu vseh, ne samo pripadnikov madžarske narodnosti, da se zdravstvena dejavnost, ki je še posebej občutljiva zadeva tudi z osebnega vidika, uredi na takšni ravni, da do tovrstnih storitev tudi v svojem maternem jeziku imajo možnost tudi pripadniki narodne skupnosti. Torej, zaenkrat, toliko. Če bo potrebna še bolj poglobljena razprava ali tolmačenje kakršnihkoli dilem v zvezi s tem, pa se bom potem naknadno javil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolegice, kolegi, sprašujem, ali želi še kdo razpravljati. Gospod Roberto Battelli, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Da ponazorim, poskusim ponazoriti plastično to zadevo. Mi imamo srečo, da je bolnišnica v Izoli zgrajena na narodnostno mešanem območju. Takšne situacije ni v lendavskem prekmurskem delu. Že zdaj država obravnava drugače italijansko narodno skupnosti kot pa madžarsko. Tako 4. člen tudi veljavne zakonodaje, pa tudi 4. člen tega zakona, ki ponavlja in še bolje razčlenjuje to, kar je že v zdravstveni zakonodaji glede bolnišnic, ki delujejo na narodnostno mešanih območjih, sploh ni uresničljiv za madžarsko narodno skupnost, če nista ta dva amandmaja sprejeta. Razumete? Tako prosim, da se ugotovi dejansko stanje in da se na tej podlagi stanje popravi. Hvala lepa.
Besedo ima državna sekretarka na ministrstvu za zdravje gospa Nina Pirnat. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Cenjene poslanke in poslanci! Komentirala bom nekaj v razpravi izvedenih zadev. S ciljem varstva pacientov in kakovosti zdravstvene obravnave se kot pogoj za upravljanje zdravstvene dejavnosti oziroma zdravniške službe določa stopnjo znanja slovenskega jezika za vse tuje zdravstvene delavce. Pri določitvi stopnje znanja slovenskega jezika se je upoštevalo predvsem načela sorazmernosti. Zdravniki morajo obvladati takšno stopnjo znanja slovenskega jezika, ki jim bo omogočalo nemoteno komunikacijo s pacienti in kolegi, pisanje zahtevanih izvidov in poročil. Zato se za zdravnike in doktorje dentalne medicine zahteva visoko stopnjo znanja slovenskega jezika oziroma C1. Po prepričanju stroke je ta stopnja znanja tudi sorazmerna z dolžnostjo, ki jo ima zdravnik oziroma doktor dentalne medicine in je tudi sorazmerna s pravicami, ki jih ima pacient po Zakonu o pacientovih pravicah. Zaradi narave dela in kompetenc se enako visoko stopnjo znanja slovenskega jezika C1 zahteva ne le za zdravnika oziroma doktorja dentalne medicine, temveč tudi za diplomirane medicinske sestre, diplomirane babice in magistre farmacije. Za ostale zdravstvene delavce in zdravstvene sodelavce predlog zakona določa sicer minimalno stopnjo znanja slovenskega jezika, ki je B2, vendar pa delodajalec lahko določi višjo stopnjo znanja glede na naravo dela, stike s pacienti in zahtevnost delovnega mesta. V predlogu zakona, kot smo že slišali, se posebno pozornost glede jezika namenja tudi jezikoma narodnih skupnosti, kjer se na območju, kjer živi avtohtona manjšina, tudi zahteva enako stopnjo znanja, kot bi šlo za slovenski jezik. Nadalje je bilo navedeno v razpravi, da se ukinjajo srednje zdravstvene šole. Naj za začetek povem, da tehniki zdravstvene nege sploh niso del avtohtonega priznavanja poklicne kvalifikacije. Navedeni predlog zakona se sploh ne nanaša na srednješolsko izobraževanje srednje medicinske sestre. In naj tukaj poudarim, ker je bilo že kar nekaj zavajajočih obvestil v javnosti, da se srednje šole za medicinske sestre nikakor ne ukinja. Trenutno sicer poteka sprememba poklicnega standarda, da na tem dela delovna skupna, vendarle to nikakor ni v povezavi s predlogom zakona, ki ga danes obravnavamo. Bilo je vprašanje, zakaj se je zakon, ki ga označujejo mnogi kot tehnični zakon, pripravljalo tako dolgo. Najprej se je določene vsebine poskušalo uvrstiti v Zakon o zdravstvenih delavcih, ki pa je naletel na ogromno nasprotovanja nekaterih strokovnih skupin in združenj, kasneje v noveli Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki pa je še vedno predlog usklajevanja. Ravno zaradi tega, da ne bi nastale težko popravljive posledice, ki so finančne narave in o katetrih smo slišali, gremo sedaj v predlagano spremembo dveh zakonov na navedeni način. Posledice še niso nastale, ker Evropska komisija trenutno še ni ukrepala, očitno glede na pojasnila, ki smo jih na Ministrstvu za zdravje podali 30. novembra.
Hvala lepa. Kolegice in kolege sprašujem, ali želi še kdo razpravljati o 4. členu in amandmaju Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 10. člen ter amandma Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 21. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE na PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O NALOGAH IN POOBLASTILIH POLICIJE. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom je skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade mag. Vesni Györkös Žnidar, ministrici za notranje zadeve.
Spoštovani podpredsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! S sprejetjem Zakona o nalogah in pooblastilih policije se je zaključil večji del v letu 2009 začetega projekta prenove policijske zakonodaje. Dotedanji Zakon o policiji sta nadomestila Zakon o organiziranosti in delu v policiji in ZNPPol, torej zakon, ki ga obravnavamo danes, ki ureja izvajanje policijskih nalog in pooblastil. Slednji je uvedel številne novosti, predvsem pa zagotovil večjo sistematičnost, preglednost in jasnost policijskih pooblastil, vsebuje tudi več varovalk za zagotavljanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Policijsko delo sodi med področja, za katera v zakonu ni mogoče predvideti vseh situacij, s katerimi se lahko srečujejo tisti, ki to delo opravljajo. Predlagane spremembe in dopolnitve ZNPPol ne spreminjajo temeljnih načel veljavnega zakona, temveč dopolnjujejo in natančneje urejajo določbe, ki so se med izvajanjem zakona pokazale kot pomanjkljive ali premalo natančno urejene, tako da bo zagotovljena še višja pravna in osebna varnost ljudi in njihovega premoženja. Zakon prinaša tudi nadgradnjo izvajanja obstoječih pooblastil s sodobnimi tehničnimi sredstvi, ki omogočajo, da bo policija sledila tehničnemu razvoju v družbi. Temeljne novosti predloga zakona so: natančneje določen način izdelave prirejene identitete; razširjeni nabor ukrepov, ki so potrebni za izsleditev iskane osebe, ki potrebuje pomoč; določneje so določene tudi določbe glede prikrite namenske kontrole in usklajene s sklepom Sveta; zaradi večje zaščite žrtev nasilja v družini so dopolnjene določbe o prepovedi približevanja; zaostrujejo se ukrepi, ki jih smejo policisti izreči v zvezi z nasiljem na športnih prireditvah; predvideva se novo prisilno sredstvo, električni paralizator; predvidena je možnost uporabe oborožitve vozil in opreme Slovenske vojske, ki bo omogočila uspešnejše ukrepanje policistov v primeru ekstremnih oblik terorizma in drugih podobnih primerih; opredeljeni so pogoji za zbiranje podatkov o letalskih potnikih kot eden izmed ukrepov za preprečevanje in odkrivanje terorizma; določeni so tudi pogoji za uporabo tehničnih sredstev za optično prepoznavo registrskih tablic pri nadzoru cestnega prometa; natančneje je določen način uporabe tehničnih sredstev pri zbiranju podatkov zaradi opravljanja nalog, pri čemer so izrecno določena pooblastila, pri katerih smejo policisti zaradi zbiranja podatkov uporabiti brezpilotne zrakoplove; dodane so nekatere nove evidence in v skladu z odločbo Ustavnega sodišča je na novo urejen način hrambe podatkov iz evidence preiskav DNK, daktiloskopiranih oseb in evidence fotografiranih oseb. Temeljna dolžnost policije je zagotavljanje varnosti posameznikom in skupnosti, varovanje človekovih pravic in krepitev pravne države. Da bi policija svoje naloge ob spreminjajočih se varnostnih razmerah tudi v bodoče lahko opravljala kar se da učinkovito, policisti potrebujejo ustrezna policijska pooblastila. Kako učinkovito policijo si želimo, je v prvi vrsti odvisno od nas oziroma od tega, kakšno orodje oziroma pooblastila bomo dali policistom za opravljanje njihovih nalog. Zagotovo si želimo, da bi tudi v bodoče živeli v varni državi, in to je tudi bistvo in namen predloga zakona. Menimo pa tudi, da predlog zakona pri vseh novostih vsebuje tudi ustrezne varovalke, ki ob učinkovitem izvajanju policijskih nalog preprečujejo, da bi se pri izvajanju policijskih nalog nesorazmerno posegalo v zasebnost posameznika ali druge človekove pravice. Že danes je delo policije nenehno pod kritično presojo tako notranje in zunanje javnosti. Vsak posameznik, ki meni, da so mu pri opravljanju policijskih nalog bile kršene temeljne človekove pravice, ima pravico podati pritožbo. S strani države imamo zagotovljene nadzornike, ki kontrolirajo delo policije, od varuha človekovih pravic do informacijske pooblaščenke, deluje tudi vrsta nevladnih organizacij, ki spremljajo delo policije, odločilnega pomena sta tudi tožilski in sodni nadzor. Nedvomno je policijsko delo nenehno nadzirano in vedno pod udarom kritike, temu seveda kot ministrica ne oporekam, tudi sama odrejam nadzor nad policijskim delom in pričakujem, da policija opravlja svoje naloge strokovno in učinkovito. Se pa moramo zavedati, da ne moremo v današnjem času nekritično preprečevati možnosti posodobitve policijskih pooblastil. Policija ima že od nekdaj pooblastila z namenom, da je učinkovita v boju s kriminalom. Tisti, ki izvršujejo kazniva dejanja, se prilagajo tem razvoju in še kako hitro znajo uporabljati tudi sodobna tehnična sredstva. Predlagane spremembe Zakona o nalogah in pooblastilih policije ne bodo omejile pravic ali svoboščin državljanov, bodo pa omogočila, da bo policija učinkovitejša v boju zoper tiste, ki jih kršijo. Človekove pravice in temeljne svoboščine so del policijskega dela, saj jih policija varuje. Ideološka ali sistemska nezaupanja v delo policije pa tej škodujejo, saj zaupanje v policijo kot ključnega nosilca notranje varnosti v Republiki Sloveniji je eden od pogojev za njeno učinkovito delo in je torej nujno. Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Pred nami je predlog zakona o novih policijskih pooblastilih. Gre za to, da spremembe so seveda v tej družbi spreminjajoče se kriminalitete potrebne, vendar ne smemo zlorabiti teh sprememb v luči ogrožanja človekovih pravic. Zakaj te spremembe? Ali je varnostna situacija res tako slaba? Statistike o kriminaliteti ne kažejo poslabšanja kriminalitete v Sloveniji. Seveda smo vsak dan priča, tako kot včeraj, terorističnim napadom in drugim ogrožanjem varnosti, vendar to ne sme vplivati na to, da smo pripravljeni dati človekove pravice na razpolago zaradi varnosti. Pri varnosti obstaja en paradoks, in sicer več varnosti kot obljubiš, bolj ogroženi se ljudje počutijo in bolj jih je strah. Seveda, bolj kot jih je strah, več človekovih pravic so pripravljeni žrtvovati za varnost in ta spirala se samo vrti; ljudje so vedno bolj pod strahom, hkrati pa varnosti ni več. Vprašati se moramo, kaj želimo: ali varnost ali nadzor. Seveda nekateri od predlaganih ukrepov pomenijo več nadzora. Več nadzora pa pomeni, da so lahko večje zlorabe. Če pogledamo te spremembe, kaj se v policiji dogaja. Dogaja se to, da so plače slabe, da procentualno je plača vedno nižja. Plače so bile v preteklosti boljše. Vedno več imajo nalog, s tem zakonom se predlaga vedno več novih nalog; z novimi nalogami nova usposabljanja, novo delo. Že sedaj so več kot 100-odstotno obremenjeni in dobili bodo nove naloge, ne bo pa se zaposlilo več ljudi. Se pravi, z obstoječo formacijo bodo izvedli več nalog za manj, ali več, ali enako denarja. Kriminaliteta se vsekakor spreminja in tem spremembam je treba slediti. Vidimo, da je ekonomska ogroženost ljudi, tako v policiji kot drugje, vedno večja in pritiski po spremembah v policiji zaradi tovrstne ogroženosti so vedno večji. Problem staranja v policiji. Vedno več novih nalog, ki zahtevajo večjo usposobljenost, vendar populacija je vedno starejša. Kaj je z usposabljanjem? Vidimo, da je usposabljanj vedno manj in vedno manj denarja jim je namenjeno. Vse to posledično kaže na to, da raziskave kažejo, v policiji je vedno več stresa in vedno več pregorelosti. To pa pomeni, da lahko prihaja do vedno več kršitev in policisti se počutijo ogrožene. Bojim se, da nekatere predlagane spremembe gredo bolj v smeri, ker se policisti počutijo ogrožene in so v slabši psihofizični kondiciji, bi imeli raje več pooblastil, da bi se počutili varno. Statistike kažejo, da je psihofizična kondicija v policiji vedno slabša. Sprašujem se, ali nova pooblastila povzročajo več ali manj stresa in obremenitve v policiji. Drugi pomemben vidik sprememb zakonodaje je delovanje pravne države. Če vemo, da je antipod pravni državi policijska država, skozi zgodovino lahko ugotavljamo, da kadarkoli so policija in tožilstvo prekoračili pooblastila, mora odreagirati pravna država. Ravno zato je bil v Sloveniji vpeljan institut preiskovalnega sodnika. Preiskovalni sodnik ima funkcijo ščititi človekove pravice in pomeni nadzor nad delovanjem policije in tožilstva. Če pogledamo na primer uveljavljanje pravic pri hišni preiskavi, utemeljeni razlogi za sum, ki jih mora predložiti policija, so podlaga za poseg v človekove pravice glede nedotakljivosti stanovanja. In tukaj trčimo na ta problem pooblastil in človekovih pravic. Seveda v Sloveniji poteka intenzivna razprava o tem, ali ukiniti institut preiskovalnega sodnika ali ne in kdo bo prevzel potem te nadzorne funkcije in funkcije varovanja človekovih pravic. Ravno tako pri prikritih preiskovalnih ukrepih državni tožilec pomeni tisto funkcijo nadzora nad delom policije, ker odredi nekatere preiskovalne ukrepe – tiste, ki jih ne odredi preiskovalni sodnik. Standardi, ki se nižajo, nižajo funkcijo nadzora s preiskovalnega sodnika na državnega tožilca, in pa tiste funkcije, ki jih je imel državni tožilec, na predstojnika v policiji. Seveda gre tukaj za poseg v človekove pravice. Vprašljiv je dokazni standard potem v nadaljnjih postopkih na sodišču in delovanje kontrolnih mehanizmov, ki smo jih skozi zgodovino vpeljali. Se pravi, sprašujem se o načelu sorazmernosti in o tem, ali lahko z milejšim sredstvom dosežemo enake ali še večje učinke. Vemo, da v zgodovini, ko smo prikrite preiskovalne ukrepe prenesli s takratne službe Sove na kriminalistično policijo, so ljudje mislili, da ni potrebno več klasičnega kriminalističnega dela, ampak bodo vse opravili prikriti preiskovalni ukrepi, kar se potem ni zgodilo. Če konkretiziram nekaj primerov. Glede zaslišanja. Zasliševal je včasih preiskovalni sodnik in vse, kar so ljudje izjavili pred preiskovalnim sodnikom, kjer je bila možnost obrambe tako s strani odvetnika kot tudi snemanja in vse, kar pritiče tovrstnemu zaslišanju, to je bil dokazni standard, kar se je uporabilo v nadaljnjih dokaznih postopkih. Kriminalistična policija je zbirala obvestila in o tem naredila uradni zaznamek in vse, kar so ljudje izjavili pred kriminalistično policijo, ni bilo uporabljeno v nadaljnjih postopkih pred sodiščem. Še več, sodniki, ki so bili v funkciji preiskovalnega sodnika, so se morali zaradi okuženosti, če so sodelovali v nadaljnjih stopnjah, izločiti. Potem smo zaradi dolgotrajnih postopkov in sprememb izjav med zbiranjem obvestil in zaslišanjem na sodišču uvedli noviteto, da tudi policisti lahko zaslišujejo, seveda pod enakimi pogoji, kot je to naredil preiskovalni sodnik. Novi predlog še niža standarde, da ne bi bilo treba biti v prisotnosti odvetnika zaslišanj, da pa bi se samo snemalo. Menim, da tukaj gre za prevelik pritisk možne zlorabe in tudi za nadaljnje probleme pri dokazovanju na sodišču. Drug problem – združevanje primerov. Združevanje primerov je že sedaj mogoče na sodiščih. Izkušnje kolegov iz Avstrije, s katerimi sem veliko sodeloval, gredo ravno v nasprotno smer. Primere samostojno vodijo posamično in s tem dosegajo večje učinke, kajti če so združevali primere, je odvetnik spodbil enega od več primerov in to je vrglo luč suma na dokaznost na sodišču in postopki so padali. Podobno je pri uporabi paralizatorja. To je bilo že večkrat razpravljalo, tako v strokovni javnosti kot tukaj v parlamentu. Seveda se strinjamo, če se paralizator uporablja pod enakimi pogoji kot orožje, se pravi, namesto orožja. Kakor hitro znižamo standarde uporabe paralizatorja, potem zaradi strahu in slabe psihofizične kondicije posameznika zelo hitro pride do zlorab in uporabe vsevprek, kar pa seveda ni dobro na učinek človekovih pravic. In še en primer lahko rečemo, zbiranje evidenc. Seveda v sodobnem svetu tovrstne evidence obstajajo, obstajajo pa tudi velike zlorabe tovrstnih evidenc. Če samo pogledamo uničevanje prikritih preiskovalnih ukrepov na sodišču, se pravi, kdo bo nadzoroval, ali se te evidence uporabljajo v skladu z zakonom ali se uničujejo in kako postopki potekajo. Prav zaradi navedenih pripomb menim, da predloga v tej fazi ne velja podpreti. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Marko Ferluga.
Hvala za besedo. Pozdrav ministrici in državnemu sekretarju! Najprej moram povedati, da imam za razliko od spoštovanega predgovornika mogoče drugačno videnje o tem. To se tudi mogoče konkretno vidi tudi v teh zadevah v operativi, kdo je bil in kdo ni bil, ampak pustimo sedaj to debato za kasneje. Torej cilj prenove zakonodaje je sodoben in pregleden zakon, ki na enem mestu sistematično in celovito ureja in določa policijske naloge, okvirje, načine delovanja ter vsa varnostna policijska pooblastila in prisilna sredstva. Predlagane rešitve želijo doseči večjo učinkovitost in operativnost policijskega dela pri varovanju življenja, osebne varnosti ter tudi premoženje ljudi. Zaradi samih sprememb v družbi in tudi sprememb v tehnologiji ter same narave policijskega dela nekatere rešitve predvidevajo zbiranje osebnih podatkov, poleg tega pa omogočajo tudi uporabo novih prisilnih sredstev. Ne bom našteval vseh teh zadev, treba je povedati, da bo k predlogu zakona, ki je vložen, zahtevana splošna razprava, kar pomeni, da bomo na današnji razpravi podali zgolj oceno, ali je zakon primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Bolj poglobljeno, vsebinsko in tudi pravno razpravo pa bo mogoče pričakovati šele v drugi fazi, ko se bo do zakona opredelila tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Ne glede na nekatere v javnosti izražene pomisleke v Poslanski skupini SMC menimo, da novela sledi ciljem zaščite svobode, človekovih pravic in zagotavljanju varnosti s strani demokratične policije – ponavljam, demokratične policije –, katere delo temelji na pravni državi in avtonomiji. Da je spoštovanje in varovanje človekovih pravic temeljna naloga policije, ne nazadnje kaže tudi dejstvo, da je policija ena od redkih državnih institucij, ki jo Varuh človekovih pravic v vsakoletnem poročilu pohvali kot zelo odzivno in prizadevno na tem področju. V Poslanski skupini SMC skupaj z večino državljanov zaupamo v delo policije kot državnega organa in varnostne službe, ki mu javnomnenjske raziskave kažejo visok ugled in zaupanje ljudi in zato smo tudi prepričani, da je policija glede na spremenjene varnostne razmere pripravila ukrepe, da bo lahko v koraku s časom in varnostnimi izzivi, s katerimi se soočali, imela orodje za obvladovanje le-teh. V Poslanski skupini SMC se zavedamo, da lahko pri državnih organih z močnimi in obsežnimi pooblastili prihaja tudi do zlorab. Obsežna pooblastila namreč omogočajo tudi hude zlorabe, zato so potrebne ustrezne varovalke in okrepljen nadzor. Slednjega se jasno zaveda tudi policija, zato ima dobro dodelan sistem pritožb in notranjih varnosti in tudi zaščite. Ne moremo pristati na očitke, da je predlog zakona usmerjen v policijsko državo. To ne drži. Poleg omenjenega sistema pritožb in notranje varnosti ter zaščite zakon predvideva tudi dodatne nadzorne mehanizme. V poslanski skupini na podlagi navedenih argumentov menimo, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo v Državnem zboru. Kar se oblikovanja končnih rešitev tiče, pa ne glede na to, da so bile po našem mnenju številne in omenjene dileme že odpravljene, pa pričakujemo, poslanska skupina, da bo Državni zbor v drugi obravnavi v poglobljeni in strokovni razpravi našel tisto pravo mero, ki bo na eni strani policistom zagotovila primerna orodja za boj proti kriminalu in na drugi strani zagotavljala njihovo varnost kot varnost vseh nas, in se bomo potem res prepričali, ali so vgrajene zadostne varovalke, ki bodo onemogočale zlorabe teh pooblastil. In seveda, da ne bo prihajalo do nesorazmernih posegov v človekove pravice in svoboščino. Najti moramo primerno ravnovesje med zasebnostjo in varnostjo, ki bo zagotavljalo tako varnost policistov in na drugi strani našo varnost, pri čemer pa opozarjamo, da morajo biti ukrepi in pooblastila policije za zagotavljanje naše varnosti učinkoviti in operativni. Hvala.
Besedo ima mag. Branko Grims. Predstavil bo stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav v imenu Slovenske demokratske stranke! Dogodek v Berlinu, ki je zaznamoval Evropo včeraj, je zagotovo opomin, da je treba storiti vse za več varnosti. To je eno izhodišče, ki je nujno pri obravnavi današnjega zakona. Drugo izhodišče pa je staro skoraj četrt tisočletja. Benjamin Franklin, eden od očetov ameriške ustave, je namreč dejal: »kdor bo za več varnosti žrtvoval svojo svobodo, bo na koncu ostal brez obojega, ker si obojega ne zasluži.« To je dilema, ki je v resnici pred nami takrat, ko spreminjamo policijsko zakonodajo. V zakonu, ki je sedaj predlagan, so nekatere rešitve dobre in bi bile tudi ustrezne, pa tudi dobro oblikovane za končni sprejem. Veliko je takih rešitev, o katerih se je v preteklosti že velikokrat pogovarjalo, pa se jih je tudi zavrnilo, nekatere pravzaprav brez kakšnega res pametnega razloga. Recimo, dilema, ki se vedno znova odpira v zvezi s policijskim paralizatorjem, je precej za lase privlečena. Odgovor na to dilemo, ali uporaba pištole ali pa policijskega paralizatorja, je taka, da si nanjo najbrž lahko odgovori vsak sam; ali raje dobi dve krogli kalibra 9 milimetrov ali pa en šok s policijskim paralizatorjem. Skratka, te stvari je treba jemati s kancem modrosti, pa seveda z ustrezno dozo razuma. Drugo pa je, ko gre za vprašanja spoštovanja človekovih pravic in nadzor nad pooblastili policije. Tam pa predlagane spremembe niso dobre. Namreč, opozoril bi vas in res prosim, da to preberete, na stališče, ki ga je oblikovala Zakonodajno-pravna služba in je priloženo med gradivi. V njem opozarja na nesistemskost nekaterih rešitev, celo na to, da je kakšna od teh rešitev, recimo, povezana z varovanjem in hranjenjem DNK v določenih arhivih pač v očitnem nasprotju z odločbami Ustavnega sodišča. Take stvar bi morale vendar ja biti odpravljene v zakonu, preden se tak predlog sploh pojavi v Državnem zboru! Postavlja se vprašanje nadzora nad delom policije; ta je že zdaj tako, da malo škriplje. Prej smo obravnavali poročilo in vprašanja, ki jih je odprla Komisija za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb – ali po domače KNOVS – in tam smo ugotavljali dvoje, da s pristojnimi službami za obveščevalno dejavnost, se pravi, Sovo in SOVS, vojaško obveščevalno službo, zelo dobro sodelujemo in nimamo najmanjših pripomb, da pa se precej drugače odvija sodelovanje ali občasno nesodelovanje s kriminalistično policijo. Tam je namreč področje, ki je pa ravno odprto zdaj z eno rešitvijo tudi v tem zakonu, ki je danes pred nami, ki je v bistvu neke take mejne narave. Gre za kriminalistično obveščevalno dejavnost in to je področje, kjer je treba biti ekstremno previden. Kajti, po eni strani bi policija rada, da to področje ne bi bilo niti predmet nadzora, se pravi, da bi to bilo prepuščeno povsem njim, po drugi strani pa to, tako kot je zdaj zastavljeno, sorazmerno daleč posega na tisto klasično področje obveščevalne dejavnosti. Torej se vprašamo, zakaj je to sploh nujno potrebno, zakaj ne zadošča krepitev in ustrezna podpora Sovi, nato sodelovanje teh služb in OVS, če pa se že v kaj takega gre, pa je tu potreben seveda nadzor, ki mora biti enak in enako ustrezen in kvečjemu še bolj učinkovit, kot je pri onih dveh službah. Kajti, še enkrat poudarjam, gre za mejno področje. To se je perfektno videlo ravno pri primeru Ornik, s katerim smo se že nekajkrat soočili, ko se je po navodilih dveh iz vrst kriminalistične policije s strani nekega mladega nadobudnega hekerja, ki je verjel, da rešuje domovino in dela v dobro svoje skupnosti, nezakonito vdiralo v stotine računov, elektronskih pošt, Facebook profilov, informacije pa se je potem predajalo policiji. Ornik seveda ni en sam, veliko jih je. Tu pa je problem potem – kajne? Če se tako stvar izpusti iz rok in ostane brez nadzora, dobimo na koncu spet politično policijo, tako kot smo jo imeli pred nekaj desetletji. In to se ne sme zgoditi. Tu pa ni mogoče žrtvovati svobode, zato da bomo rekli, da imamo nekaj več varnosti. Se pravi, ko gre za zakon, ki je danes pred nami, v SDS opozarjamo predvsem na to, da bi morali dosledno upoštevati vse pripombe, ki jih je dala pravna služba, ker so korektne, so ustrezne in so utemeljene. Opozarjamo tudi na to, da je že do zdaj bila praksa Ustavnega sodišča, da zahteva vedno, ko gre za možnost posega v človekove pravice in temeljne svoboščine, da morajo biti določbe jasne. Da ni dopustno, da so določbe raztegljive in si jih potem razlaga vsakdo po svoje; tudi na to je, mimogrede, opozorila pravna služba. Posebej pa opozarjamo, da to tudi piše v nekaterih aktih, recimo, v resoluciji o tem, kako naj bi se sestavljalo in sprejemalo ustrezno zakonodajo, ki jo je sprejel Državni zbor. Se pravi, nekaj, kar je Državni zbor samega sebe zavezal, pa se tega pri tem zakonu ne spoštuje. Tu imate cel kup formulacij, ki so sila raztegljive in dvoumne. To so tiste formulacije, saj veste. "najbolje", "zlasti, če bo" [[…]]To je potem v pravu silno težko omejevati in nadzorovati. Zaradi tega Ustavno sodišče vztraja, da taka dikcija, taka formulacija zakonskih določil, ko gre za poseganje, možnost poseganja v človekove pravice in temeljne svoboščine, ni dopustna. In zakon, če bo šel naprej tak, kot je, bo zanesljivo končal na Ustavnem sodišču. Tega najbrž nihče ne želi, vsaj upam, da ne, zaradi tistih nekaterih dobrih rešitev, ki so v njem. Se pravi, zakon je tak, da prinaša nekatere rešitve, ki bi jih država, ki se danes sooča z varnostnimi izzivi, večjimi kot kadarkoli v svoji zgodovini od osamosvojitve naprej, potrebovala. Po drugi strani pa zakon vsebuje zraven še cel kup stvari, ki niso jasno opredeljene, ki so za to očitno celo protiustavne, ki nekatere celo posegajo izrecno v nasprotju v materijo z odločbami Ustavnega sodišča in ki pomenijo potencialno in tudi realno nevarnost za svobodo in človekove pravice vseh državljank in državljanov. Zaradi tega v Poslanski skupini SDS v tej fazi zakona ne moremo podpreti.
Gospod Peter Vilfan bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi ter predstavniki Vlade! Predlog zakona o nalogah in pooblastilih policije, ki so ga pripravili na Ministrstvu za notranje zadeve, med drugim predvideva, da bi policisti po novem lahko uporabljali električni paralizator kot prisilno sredstvo, imeli bi možnost avtomatiziranega prepoznavanja registrskih tablic, prav tako bi se zbirali podatki o letalskih potnikih. Podrobnosti so predstavili že predlagatelji, zato se na tem mestu ne bi ponavljal. V javnosti so se pojavili očitki zlasti na račun dodajanja novih pooblastil policistom, med drugim so kritični tudi pri Informacijskemu pooblaščencu in Amnesty International Slovenija, medtem ko na drugi strani policija zatrjuje, da je cilj zakona tako zagotavljanje varnosti kot tudi varovanje človekovih pravic. Seveda se vsem postavlja vprašanje, kje je prava meja, ko lahko na račun varnosti posežemo v človekove pravice. Drugače povedano, koliko svobode, ki je ena od temeljnih človekovih pravic, se je posameznik pripravljen odpovedati na račun varnosti. Žal smo se znašli v času, ki od vseh nas zahteva, da v največji možni meri zagotovimo varnost vsem državljanom in prebivalcem Slovenije. Povedati je treba, da so potrebo po učinkoviti zakonodaji druge evropske države prepoznale že v preteklosti in podobne rešitve, ki jih ministrstvo in policija sedaj predlagata, uzakonile že nekaj let nazaj. Veliko prahu je v javnosti dvignil člen o uporabi električnega paralizatorja. Razumljivo je, da se človeku najprej postavi vprašanje, kdo vse bo lahko paralizatorje uporabljal, v katerih primerih ter kakšen bo nadzor nad uporabo. Naj na kratko odgovorim, električni paralizator bodo lahko uporabljali zgolj policisti, ki opravljajo naloge v intervencijskih skupinah, nikakor pa ne kar vsi policisti. Nadalje, paralizator bo opremljen s kamero za video snemanje, s katero se dokumentira policijski postopek. Ne nazadnje, uporabo paralizatorja poznajo v vseh evropskih državah, od koder poročajo o pozitivnih učnikih, izjema sta le Malta in Ciper. Praksa drugih držav kaže na to, da ga uporabljajo vedno več, medtem ko uporaba strelnega orožja upada in s tem tudi število smrtnih žrtev ter hujših poškodb kršiteljev in policistov. Na podlagi navedenega v Poslanski skupini Desus menimo, da je napočil čas, da prisluhnemo izkušnjam drugih držav, predvsem pa je čas, da pričnemo z delom uvedbe manj nevarnega orožja. Z uvedbo paralizatorja bi lahko zmanjšali tako posledice pri osebah, zoper katere so uporabljena, kot tudi pri policistih. V Poslanski skupini Desus menimo, da predlog zakona vsebuje številne nadzorne mehanizme, od vloge preiskovalnega sodnika do omejitve v posameznih členih, po katerih bodo policisti določene podatke lahko uporabili samo za točno določen namen. Tako se, denimo, podatki, ki jih bodo zbrali pri avtomatski zaznavi registrskih tablic, ne bodo hranili in tudi ne obdelovali. V Poslanski skupini Desus bomo predlog zakona v tej fazi podprli, ob tem pa opozarjamo, da je treba pri uporabi prisilnih sredstev v prvi vrsti maksimalno upoštevati ustavne pravice, kot sta nedotakljivost življenja in prepoved mučenja in nečloveškega ravnanja. Poudariti želimo tudi, da je prisilna sredstva treba uporabljati zakonito in strokovno, policiste pa je treba ustrezno usposobiti za njihovo uporabo.
Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, ponovno za besedo. Spoštovana ministrice in državni sekretar, kolegice in kolegi! Ob koncu leta 2016 poslanke in poslanci obravnavamo in odločamo o tem, ali je predlog novele Zakona o nalogah in pooblastilih policije primeren za nadaljnjo obravnavo. Preden preidem na samo vsebino predlaganega zakona, se bom dotaknila statističnih podatkov za leto 2015, ki se nanašajo na uporabo policije, prisilnih sredstev ter na kršitelje. To zato, ker se največ kritik nanaša prav na nova prisilna sredstva. Leta 2015 je bil v primerjavi z letom 2014 zabeležen upad števila kršiteljev, zoper katere so policisti uporabili prisilna sredstva, število uporabljenih prisilnih sredstev ter tudi število primerov, v katerih so policisti uporabili prisilna sredstva. Policija ugotavlja posledice tega upada in se nanašajo na manj izvedenih policijskih postopkov, v katerih lahko pride do uporabe prisilnih sredstev kot tudi manj izvedenih postopkov v cestnem prometu in s tem posledično ugotovljenih manj kršitev. Najpogosteje uporabljena prisilna sredstva so bila telesna sila in sredstva za vklepanje in vezanje, kar kaže, da policisti upoštevajo načelo sorazmernosti oziroma da so pri opravljanju policijskih nalog praviloma uporabili najmilejše prisilno sredstvo. Strelno orožje je bilo uporabljeno osemkrat, medtem ko v letu 2014 zgolj enkrat. Kljub tej obetajoči se statistiki, da je število napadov na policiste manj in da je uporaba prisilnih sredstev s strani policije v upadu, je vseeno treba biti zaskrbljen nad ugotovitvijo policije, da so napadi na policiste bolj agresivni. Zaskrbljujoče so tudi novice o hujših telesnih poškodbah pripadnikov policije, še hujša je novica ob smrti policista na delovnem mestu ob izvajanju nalog. Žal se dogaja tudi to. Socialni demokrati se zavedamo spremenjenih varnostnih razmer v Evropi in v svetu, grožnje s terorističnimi napadi nenehno visijo nad nami. Prav tako z vojnih območij in območij, kjer nastajajo novi konflikti, ljudje množično bežijo v obljubljeno Evropo brez meja. S tem se avtomatično povečujejo potrebe po vzpostavljanju ostrejših nadzorstvenih instrumentih, ki jih izvaja policija z namenom zagotavljanja visoke stopnje varnosti državljank in državljanov. Pa so v tem nove varnostne okoliščine res tiste prave za spreminjanje oziroma za dodajanje novih pooblastil? Pravzaprav, kaj nam sploh te predlagane spremembe in dopolnitve prinašajo? Naj navedem nekatere. Dopolnjuje se določbe o generalni policijski klavzuli, na primer odločitev o uporabi generalne policijske klavzule sprejme Vlada na predlog Ministrstva za notranje zadeve. V primeru omejitev ob hujših kršitvah javnega reda je omogočeno posebno sodno varstvo, ki se rešuje v postopku nujne obravnave. Natančneje je določen način izdelave prirejene identitete tako, da je posebej urejen način izdelave prirejene identitete in posebej njena dejanska uporaba. Razširjen je nabor ukrepov, ki so potrebni za izsleditev iskane osebe, ki potrebuje pomoč, saj v praksi prihaja do primerov, ko osebi pomoči ni mogoče pravočasno zagotoviti, ker policija ne razpolaga z informacijami, ki bi pripomogle k pravočasni izsleditvi pogrešane osebe. Pri občutljivejših posegih v človekovo zasebnost so predvidene tudi ustrezne varovalke za izvedbo posameznih ukrepov, na primer privolitev bližnjih, s katerimi pogrešana oseba živi v skupnem gospodinjstvu, odredba preiskovalnega sodnika. Prepovedi približevanja zaradi večje zaščite žrtve nasilja v družini bo omogočila večji pomen podatkov, ki jih imajo nevladne in druge organizacije, ki sodelujejo pri obravnavi nasilja v družini in pri ustrezni pripravi žrtve na nadaljnje postopke pred pravosodnimi organi. Tu bi še opozorila na podaljšanje ukrepa na 15 dni. Ta ukrep naj bi pripomogel k boljšim pogojem za seznanjanje žrtve z možnostmi, ki so ji na razpolago, vključno z možnostjo podati predlog za podaljšanje ukrepa. Zaostritev ukrepov v zvezi z nasiljem na športnih prireditvah – na zakonski ravni je določana obveznost, da morajo biti policisti usposobljeni za uporabi prisilnih sredstev. Skratka, gre za ukrepe, katerim je težko odreči podporo. Pa vendar gre tudi za ukrepe s katerimi policija dobi na razpolago nove tehnične možnosti za zbiranje in obdelovanje določenih podatkov večjega števila posameznikov, ne da bi pri tem zamejila na ukrepanju v primeru izkazanega suma zoper določenega posameznika ali pa, da se zameji zakonsko dopustne primere rutinske kontrole. Spornejše rešitve se nanašajo na: uporabo tehničnih sredstev za optično prepoznavo registrskih tablic pri nadzoru cestnega prometa; opredelitev pogojev za zbiranje podatkov o letalskih potnikih; natančnejši način uporabe tehničnih sredstev pri zbiranju podatkov zaradi opravljanja policijskih nalog; nove evidence, ki jih sme zaradi opravljanja policijskih nalog voditi policija, povezane z DNK; na novo urejen način hrambe v evidenci preiskav DNK, evidenci daktiloskopiranih in evidenci fotografiranih oseb. In to slednje je tisti razlog, zakaj v Poslanski skupini Socialnih demokratov ne bomo enotno podprli sklepa, da je predlog novele zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Če pa bo ta sklep sprejet, lahko pričakujemo še več kritik in vprašanj, ali s temi rešitvami vzpostavljamo policijsko državo oziroma nemoten množičen nadzor posameznikov. Ta predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nalogah in pooblastilih policije je bil deležen mnogo kritik že od samega začetka, ko je prišel v javnost, s strani stroke in s strani posamezne in zainteresirane javnosti, ki tehta, ali so posegi v človekove pravice sorazmerne z dejanskim stanjem.
Besedo ima gospa Violeta Tomić, predstavila bo stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite, gospa Tomić.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik! Spoštovana ministrica! V Združeni levici ostro nasprotujemo povečanju represije, množičnemu nadzoru in posegom v zasebnost, ki jih prinaša vladna novela Zakona o nalogah in pooblastilih policije. Zastrašujoče je, da je ta zakon samo del paketa, ki Slovenijo spreminja v policijsko državo, na drugi strani pa je naravnost tragično, da povečanje represije in neupravičene posege v zasebnost predlaga vlada stranke, ki je pred volitvami obljubljala pravno državo in varstvo človekovih pravic. Namesto krepitve pravne države in ustvarjanja bolj pravične družbe dobivamo krepitev represivnih aparatov države. Temu se je treba upreti. Jasno je namreč, kam nas bodo pripeljale take spremembe. Iz obrazložitve zakona je jasno, da so si pisci za zgled jemali Združene države Amerike, kjer je tako imenovani veliki brat pridobil nadzor nad vsemi porami življenja in z isto argumentacijo, kot jo uporablja ta vladni zakon. Masovni nadzor, nova pooblastila in nova represivna sredstva naj bi bila potreba za zagotovitev varnosti. Domnevnih razlogov seveda Vlada ne podkrepi z nobenimi številkami in z nobenimi analizami. Domnevnih razlogov seveda vlada ne podkrepi, zadošča ji zgolj retorika tako imenovanih varnostnih tveganj in strahu pred terorizmom, v katerem se, to pa moramo priznati, Vlada in desnica kar lepo dopolnjujeta. Vprašajte se, ali je res treba uvesti masovni nadzor nad prav vsakim od nas in policistom dati v roke nova orodja vse od električnih paralizatorjev pa tja do vojaške opreme? Vprašajmo se še drugače. Koliko bolj varne pa so Združene države Amerike zaradi masovnega nadzora in vseh represivnih zmožnosti? Združene države imajo namreč največjo zaporniško populacijo na svetu in ne mine teden, ko ne bi brali o prekomernem policijskem nasilju, ob tem pa v družbi vlada vsesplošen strah. Odgovor na družbene probleme ni več represija, temveč krepitev osnovne družbene pravičnosti. Vsem je treba zagotoviti mesto v družbi in jim omogočiti enakopravnost, enake možnosti in razvoj. To lahko naredijo le družbe, ki ne proizvajajo neenakosti in izključevanja. Poglejmo sedaj podrobneje, kaj vse nam ta zakon prinaša. Policisti bodo lahko po novem uporabljali vojaško opremo. Skratka, ob naslednjih večjih protestih nas tako ne bo pozdravil samo nov vodni top, ki ga kupuje naša vlada, ampak lahko pričakujemo tudi policijske specialce v vojaških oklepnih vozilih in kar z vojaškim orožjem. Ampak ne bo treba čakati na proteste. Policistom namreč dajemo v roke še novo prisilno sredstvo. Katero? Ministrstvo pravi, da se odgovor skriva v vprašanju, kaj je med palico in pištolo. Vlada pravi, da je to električni paralizator. Argumentacij, zakaj je ta paralizator potreben, sicer Vlada ne poda in ji ne posveča ravno veliko prostora, ampak argumentacija tudi, ki jo podajo, ne naredi nič drugega kot to, da razkrije popoln manko vseh tehtnih razlogov za njegovo uvedbo. S paralizatorji, pravijo, naj bi se zagotovila večja varnost dela policistov. Potrebovali naj bi novo represivno orodje za varno delo v zelo specifičnih situacijah. Kaj pa naj bi bile te specifične situacije? No, poglejmo si še to: uporabili naj bi jih pri obvladovanju ljudi pod vplivom alkohola, prepovedanih drog ali nepojasnjenem psihičnem stanju. Paralizatorje naj bi uporabili ne nad nevarnimi kriminalci, ampak nad vinjenimi in psihično bolnimi! Kako absurdna je ta argumentacija, dokazujeta dva konkretna primera, ki jih navajajo v utemeljitvi. V enem od teh primerov sta policista v psihično bolno osebo, ki se je hotela samopoškodovati z nožem, metala metle, stole in mize, da bi jo na tak način obvladala. Če kaj, kaže ta primer definitivno na to, da policisti ne rabijo novih prisilnih sredstev, ampak da rabijo boljše usposabljanje in šolanje. Uvedba paralizatorja je povsem nepotrebna in popolnoma nedopustna. Dejstvo je, da vsako novo sredstvo dopušča možnosti novih zlorab, ob tem pa vemo, da so paralizatorji lahko tudi zelo nevarni. Z njegovo uporabo je bilo v tujini povezanih tudi kar nekaj smrtnih primerov. Se pravi, da se lahko poseg ponesreči in da se poskus paraliziranja okajene ali pa psihično bolne osebe konča tudi s smrtjo. Uvedbi paralizatorjev nasprotujejo tudi organizacije, ki se ukvarjajo z varstvom človekovih pravic, z Amnesty International na čelu. Tukaj bom spet še enkrat spomnila, da to predlaga SMC in naj ne pozabi na svoje predvolilne obljube o pravni državi in človekovih pravicah. Posvetimo se sedaj še novim metodam neselektivnega masovnega nadzora nad nami vsemi ter neupravičenimi posegi v našo zasebnost. Z zakonom se uvaja širitev okoliščin, v katerih sme policist izvesti varnostni pregled. Uvaja se prikrita in namenska kontrola na meji ali pa kjerkoli v notranjosti države. Po slovenskim cestah bo po novem izvajan konstanten nadzor nad prav vsemi vozili. Brez kakršnekoli selekcije bodo naprave za optično prepoznavanje registrskih tablic nadzorovale in preverjale prav vsa vozila. Slogan Na cesti nikdar nisi sam bo z uveljavitvijo tega zakona dobil čisto drugačen pomen in čisto drugačne razsežnosti. Poleg tega se bodo zbirali podatki o vseh potnikih na letalih, pa četudi bo posameznik karto samo rezerviral, se bodo ti podatki potem shranjevali v evidenci. Za učinkovit masovni nadzor pa bo policija vodila tudi nove evidence. Policija bo praktično za vsakega izmed nas vedela točno, kdaj in kje se vozi z avtom, kdaj in kje prečka mejo, kdaj in kje je potoval z letalom in za lažje zbiranje podatkov pa bo policija uporabljala tudi brezpilotne zrakoplove. Masovni nadzor velikega brata po vzoru ZDA nas torej čaka. Kot rečeno, pa je Zakon o nalogah in policijskih pooblastilih le del paketa represivne zakonodaje, ki jo hoče vlada sprejeti in ki nas še čaka. Prejšnji teden smo tako obravnavali novelo Zakona o občinskem redarstvu, ki prinaša povečanje pooblastil redarjev in jih približuje policijskim. Januarja bo obravnavana novela Zakona o nadzoru državne meje, ki vsebuje vse določbe za povečanje masovnega nadzora, ki jih prinaša novela Zakona o nalogah in pooblastilih policije, ob tem pa legalizira postavljanje ograj in drugih t. i. varnostnih objektov na zasebnih zemljiščih na obmejnem območju. Ne nazadnje pa je tu napovedana novela Zakona o tujcih, ki bo po vseh dostopnih informacijah pomenila kršitev mednarodnih konvencij. Kljub temu pa se ministrica Györkös Žnidar na vse pretege trudi, da bi bila novela sprejeta. V Združeni levici se zavedamo, da je v naravi represivnih organov, da želijo vedno več in več pooblastil, ampak tem avtoritarnim tendencam se je treba upreti in se jim postaviti po robu, spremembe pa sprejemati po premisleku, javni razpravi in na podlagi analiz in argumentov. Tukaj ne ministrstvo in ne vlada nista opravila svoje naloge, zato mora javni interes in pravica državljanov zavarovati Državni zbor. Združena levica bo naredila vse, da takšni zakoni, ki Slovenijo spreminjajo v policijsko državo, ne bodo sprejeti. Hvala.
Besedo ima gospod Jernej Vrtovec, predstavil bo stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! Morda se nam na prvi pogled dejansko zdi, da policija s to novelo zakona dobiva naslutena pooblastila, ki bi pomenila oziroma ki pomenijo krepitev njihove represivne funkcije. In prav tako, če poslušamo nekatere kolegice in kolege ali pa če na grobo prelistamo zakon, se nam lahko zdi, da bo policija dobila moč množičnega splošnega nadzora od letalskih potnikov do vseh vozil in njihovih lastnikov. In tudi uporaba brezpilotnih letalnikov ter zbiranje biometričnih podatkov za izvajanje nalog policije se sicer na prvi pogled zdita popolnoma nepotrebna predvsem zaradi poseganja v zasebnost posameznikov. Ampak, spoštovane kolegice in kolegi, to je le ta prvi vtis, ki ga posameznik, če posluša ali odpre in površno prebere zakon, dobi le na prvi pogled. Se pravi, napaka prvega vtisa. Namreč v prid predlaganim spremembam novele tega zakona govorijo naslednja dejstva. Prvič, glejte, migrantski tokovi v zadnjem letu in pol in s tem povezana nevarnostna tveganja za nezakonite prehode, tudi teroristov, zahtevajo izjemno stroge varnostne ukrepa. Samo se ozremo na včerajšnje dogodke v eni izmed evropskih prestolnic v Nemčiji, v Berlinu, in vidimo, da ne živimo v ravno varnih časih. No, in čeprav na račun slovenskih in drugih državljanov, ki bodo zaradi tega na notranjih in zunanjih letih podvrženi poostrenemu policijskemu nadzoru. A če se ravnamo po zdravi kmečki pameti, moramo priznati, da vsak državljan ali pa vsaka državljanka raje vidi, da gre kot potnik skozi oster nadzor policije, kot pa, da se zaradi nezadostnega nadzora zgodi to najhujše. To najhujše, kar se je včeraj zgodilo v Berlinu, kar se je zgodilo v tistih poletnih mesecih v Nici in tako bi lahko še naprej naštevali. Da morajo države okrepiti varnostne ukrepe na letališčih, je jeseni letos k sprejemu resolucije pozval tudi Varnostni svet Združenih narodov. Drugič. Avtomatizirano preverjanje registrskih tablic ne pomeni, da bo vsako vozilo tudi ustavljeno. To se bo zgodilo le v primeru hujših kršitev pravil cestnega prometa ali če je potrebno izslediti ukradeno vozilo ali poiskati pogrešano osebo. Tako in tako nas kot voznika avtomobila med vožnjo policija vedno lahko ustavi; ne glede kakšen je to razlog, ali je zaradi splošne kontrole ali obstaja sum, da je v vozilu oseba, zaradi katere mora policija ukrepati, ali pa, če sumi, da je bilo vozilo ukradeno. In tiralična kontrola vseh vozil in njihovih lastnikov, ki jih bo zajela kamera prometne ali obmejne policije po našem mnenju pomeni celo prednost, saj policija ne bo po nepotrebnem ustavljala več vozil, temveč bo ustavila le vozilo, za katerega se bo izkazalo, da je to nujno potrebno. Kot tretjič, uzakonitev električnega paralizatorja kot novega prisilnega sredstva za delo policistov po našem trdnem prepričanju, če gledamo te pozitivne strani, seveda prinaša predvsem varnejše delo, ker bodo osebo, ki se upira in grozi z uporabo orožja ali nevarnega predmeta, policisti tako lažje obvladali s primerne razdalje. Tega sedaj s palico praktično ne morejo storiti. Električni paralizator, ki ga poznajo tudi druge države – da ne boste mislili, da bo imela le Slovenija to uzakonjeno, imajo ga tudi druge države –, električni paralizator tako predstavlja dejansko precej manjšo možnost, da bo policist ali oseba, ki se upira, na koncu tudi potem poškodovana. V Novi Sloveniji poudarjamo, da morajo biti policisti ob uporabi kateregakoli prisilnega sredstva za to strokovno seveda usposobljeni. To poudarjamo. Strokovno usposobljeni in da za vsako prekoračitev svojih pooblastil v nadaljevanju seveda tudi potem odgovarjajo. Vedno mora kot dokazni standard obstajati tudi utemeljen razlog, seveda utemeljen razlog, za ta prvi sum. Iz tega razloga smo k predlogu današnjega zakona sicer naklonjeni, medtem ko večanju porabe prisilnih sredstev s strani občinskih redarjev, o katerih smo tudi razpravljali v okviru te redne seje, pač nismo bili naklonjeni, kajti tam se pa res zdi, da sicer gre za popolnoma drugo materijo razširjanja pooblastil. Krščanski demokrati smo torej prepričani, da kljub nekaterim dodatnim posegom v zasebnost posameznikov ali pa posegov v družbo – ta zakon seveda to prinaša, ne smemo si zatiskati oči –, torej posegov, ki znižujejo raven varstva zasebnosti, pa na drugi strani predlog novele Zakona o nalogah in pooblastilih policije, kar je ključnega pomena, pomeni novo varovalko za našo splošno skupno varnost. To, to drugo, se pravi varnost, to pa odtehta tveganje za povzročitev večje nevarnosti ali pa celo za teroristično dejanje. Nekateri nam bodo očitali, da postanemo družba supervizorja, velikega brata, ki nas nadzoruje neprestano, pa bi rad samo spomnil na mesto New York ob koncu 80., 90. let prejšnjega stoletja, ko je bil kriminal v temu ameriškemu mestu zelo prisoten oziroma vsako noč so se zgodili številni umori, uboji in tako naprej. No in potem praktično z ukrepi takratnega župana Giulianija so se stvari drastično spremenile in je politika bila tako naravnana, da se je New York dejansko opremil s kamerami, da se je začel stalen nadzor nad mestom in danes je število kriminala v mestu New York drastično nižje, kot pa je bilo na primer 20, 30 let nazaj. Tudi v Sloveniji ali pa v drugih državah v Evropi se moramo vprašati in odtehtati, da splošna varnost družbe, državljank in državljanov odtehta to, da na drugi strani imajo širša pooblastila naši policisti in varnostni organi. Torej, iz navedenih razlogov, se pravi predvsem zaradi varnosti državljank in državljanov te države, bo Nova Slovenija predlog novele podprla.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo dajem mag. Dušanu Verbiču, pripravita naj se dr. Mirjam Bon Klanjšček ter gospod Matjaž Han. Mag. Verbič, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Državni sekretar, poslanke in poslanci, prav lep pozdrav! Ko smo slišali predstavitev poslanskih skupin, moram priznati, da moram izreči naslednji stavek: kot zakonodajni organ se moramo zavedati – in se ne slepiti –, da je Republika Slovenija država, v kateri se prav tako dogajajo neljubi dogodki, kot jih poznamo. Kriminal ali kriminaliteta, zlorabe vseh vrst in oblik, hujši delikti, vključujoč tudi cestnoprometne. Hkrati se tudi zavedajmo, da smo članica evropske skupnosti, še posebno tudi članica Nata. Glede na trenutne politične razmere širšega pomena besede mislim, da se lahko zavedamo, kaj posledično to pomeni. Dejstvo je, da za varnost države in državljanov je resnično treba poskrbeti. In velja, da v prvi vrsti moramo za varnost poskrbeti sami, potem lahko računamo tudi na širšo pomoč, če je to potrebno. Bi se pa vseeno rad dotaknil, kar se tiče tega predmetnega zakona, kajti za Zakon o nalogah in pooblastilih policije je treba kljub vsemu izpostaviti, da je to temeljni predpis, ki ureja policijska pooblastila. Za to spremembo in dopolnitev tega zakona, ki je pred nami, sem tudi sam na stališču, da predstavlja predvsem zagotovila večje preglednosti, sistematičnosti in tudi jasnosti policijskih pooblastil. Tukaj sem takoj soočen z dejstvom, ki je v neki meri tudi v sami predstavitvi že bilo izrečeno, da s tem predlogom zakona ni v celoti temu zadoščeno. Res je tudi, da v gradivu, ki smo ga prejeli, je razvidno, da je v pripravi tega zakona bilo vključenih veliko število tako teoretičnih, strokovnih kot vseh mogočih asociacij, kar je tudi prav ravno zaradi zahtevnosti te materije, kajti uporaba prisilnih sredstev prav gotovo v marsikaterem primeru meji na tisto, kar je dostikrat omenjeno, področje varstva človekovih pravic, ne nazadnje tudi ustavnovarstvenih pravic. Se pa preprosto moramo zavedati, da je policijska dejavnost kompleksna. Tisto, kar je zelo pomembno izpostaviti, je predvsem, da policija kriminalitete in hujših kršitev preprosto ne pri nas ne kjerkoli ne more zatreti v celoti. Smo pa dolžni omogočiti tovrstnim organom, da se jim zagotovijo primerna sredstva za delo, ki bo onemogočalo tako tisto najvišjo stopnjo kriminalitete kot prekrške, kot tudi najnižjo, kajti oboje skupaj predstavlja ali ogroža, najsi bo to širše ali pa v ožjem smislu, tudi varnost posameznika. Praktično lahko tudi rečemo, da policijsko delo je delo, kjer v neki smeri ni mogoče predvideti vseh situacij, s katerimi se tovrstni, recimo temu, nosilci pregona ali varnosti tudi soočajo. Res pa je, in sam menim, da se v tovrstnih zadevah že sedaj, sploh pa v bodoče, tudi če bo sprejeta sprememba zakona, dosledno izvaja v tovrstnih postopkih načelo sorazmernosti uporabe sile. Vseeno bi se pa rad dotaknil posameznih področij sprememb tega zakona, za katera menim, da načeloma v današnji razpravi – pod predpostavko, da se sprejme odločitev, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo – posamezna področja niso toliko izstopajoča, da ne bi prišli do nekega konsenza. Prvo, kar bi izpostavil, je prav gotovo zaostritev ukrepov v zvezi z nasiljem na športnih prireditvah. Mislim, da se vsi soočamo tudi pri marsikaterih športnih prenosih ali če smo prisotni na prireditvi, da se še vedno pojavlja v posameznem športu obilo agresije ali kakršnegakoli poškodovanja premoženja in ogrožanja gledalcev na teh prireditvah. Mislim, da so to zadeve, ki jim moramo tudi v naši državi posvetiti posebno pozornost. Če samo pogledamo, kako tovrstno zadevo na posameznih športnih prireditvah imajo urejeno države, ki so se pred dobrimi petimi, desetimi leti resnično soočale s katastrofalnim nasiljem na športnih prireditvah, med drugim, ki so uvedle personalizacijo vstopnic, kar je samo dokaz, da se s pravim pristopom določene zadeve tudi na športnih prireditvah da urediti, predvsem tako, da se športne prireditve udeležimo/udeležijo v množičnejšem številu, kot je na kakšni prireditvi pri nas. To se pravi, tu je prav, da se v neki smeri na športnih prireditvah zagotovi z nekimi primernimi in ustreznimi ukrepi večja varnost. Naslednja zadeva, ki prav gotovo bo predmet tako današnje razprave kot vseh nadaljnjih, kjer stroka, teorija, v neki meri morda tudi poslanci, ki bomo nekoliko nasprotovali, je uzakonitev novega prisilnega sredstva, električnega paralizatorja. Moram priznati, da se pridružujem vsem tistim, ne glede na to, v katero skupino se postavijo, sem naklonjen tovrstni uporabi prisilnega sredstva iz preprostega razloga – njegova uporaba v primerjavi s sedaj dovoljeno uporabo strelnega orožja je neprimerljiva. Že posledica, če se zgodi, da pride do tako imenovane obrambe ali, preprosto povedano, streljanja, je poškodba na telesu neprimerno večja. Tisto, kar je v zvezi s tem zanimivo in je morda tudi prav, da se izpostavi, ko smo imeli tako imenovani begunski val, in če me spomin ne vara, ko je bila mednarodna pomoč policije, predvsem s strani višegrajskih držav, je bilo morda kar malce komično na naši strani, kar se tiče policije, ko so prišli tudi s tovrstnim prisilnim sredstvom, in njihovo začudenje, ker v Republiki Sloveniji tovrstnega sredstva za enkrat ni mogoče uporabiti. Tisto, kar je za to prisilno sredstvo, bi človek rekel, zanimivo in je potreben razmislek, je, kako se policija brani predvsem v tako imenovanih zaprtih prostorih, kjer sta tudi teorija in stroka zelo skeptični glede uporabe strelnega orožja. Eno od priporočil ali sploh naklonjenosti do tega je ravno uporaba tega v tako imenovanih zaprtih ali omejenih prostorih. Tako menim, da ko se da na tehtnico uporaba tovrstnega: da ali ne, sam moram priznati, da se mi tehtnica nekako nagne v prid tovrstnega, kajti tudi za življenje ali, če temu lahko tako rečemo, poškodbo tistega, zoper katerega je uporabljeno, je veliko bolj verjetno, da pride do manjše oblike kot pa pri strelnem orožju. Še ene skupine bi se rad dotaknil, in sicer uporabe tehničnih sredstev za optično prepoznavo registrskih tablic pri nadzoru cestnega prometa. Mislim, da je to zadeva, ki se ji mogoče v javnosti ali pa v razpravi posveča predvsem zelo ozko, kajti že sedaj ima policija možnost pod tako imenovanim nadzorom cestnega prometa ustavljati vse nas voznike in v takratnem postopku se preverja od registrskih tablic do vozniškega dovoljenja in lahko rečem še kaj drugega. Z uporabo tega tehničnega sredstva pa menim, da je še kako pomembno, ob tem ko imamo velik promet na avtocestah, da preprosto tovrstna uporaba tehničnih sredstev v neki smeri predstavlja predvsem, če lahko tako rečem, v smislu nadzora neko predselekcijo vozil. Kar pomeni, da ima možnost nadzor nad prometom izvajati na način, da po eni strani ne ustavlja tako imenovana vozila na avtocestnih poteh, po drugi strani pa je ta poseg, vsaj kar se tiče mojega zornega kota, tisti milejši poseg v posameznika ali v tem primeru tudi, če v končni fazi rečemo, poseg v človekovo pravico. Kajti s tovrstnim pristopom se resnično lahko bistveno bolj nadzira tako imenovani napol ali pa v celoti kriminal, ki poteka po ozemlju Republike Slovenije in vemo, da marsikatere poti se izvajajo ravno preko avtoceste. Prav gotovo bi pa ta del zaključil z eno stvarjo, z besedo, ki je bila s strani tudi posameznih predstavnikov, ki so predstavili stališče, že izpostavljena. Kakšen pa je nadzor v sami policiji, nadzor nad morebitno zlorabo, pa najsibo to pri uporabi enih ali drugih prisilnih sredstev. Mislim, da v nadaljnji razpravi kot postopku je treba absolutno še dodatno pogledati, ali so dovolj veliko zapisane varovalke, vezane na kršenje človekovih pravic pri uporabi po eni strani najsibo to tako, kot sem prej omenil, paralizatorja kot tudi tehničnih sredstev za optično prepoznavo registrskih tablic. Tukaj pričakujem od predlagatelja, da bo storil morda še korak več in resnično tudi z veliko stopnjo prepričanja in gotovostjo nas prepričal, a hkrati tudi z zagotovilom, da v primeru morebitne tovrstne zlorabe znotraj policije ni kakršenihkoli, če temu lahko tako rečem, olajševalnih okoliščin in se dosledno sankcionira tiste, ki zlorabljajo. Sam zaključujem ta svoj prispevek predvsem v tem delu, da absolutno sem na stališču, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert, pripravita naj se gospa Violeta Tomić in mag. Matej Tonin.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Kadar govorimo o pooblastilih v policiji, je vedno dilema, ali ima ta premalo, dovolj ali celo preveč pooblastil. Zato je zelo pomembno, da ko spreminjamo tovrstno zakonsko materijo o pooblastilih v policiji, je prav, da se opravi tudi širša razprava. Zdi se mi, da je tukaj predlog Slovenske demokratske stranke bil več kot na mestu tudi glede na dosedanjo razpravo. Kajti mnenja so različna; nekateri seveda v teh predlogih izključno vidijo zgolj pozitivne plati rešitev, nekateri imajo pomisleke, ki morda tudi presegajo tisto, za kar pa so pooblastila policiji pomembna, to je varnost državljank in državljanov in tudi njihovega premoženja, drugi smo morda nekje vmes, da so zagotovo posamezne rešitve potrebne, vendar pa je pri tem potrebna tudi meja in velika pozornost. Dovolite, da preberem stavek, ki je zapisan v predlogu zakona: »Rešitve so oblikovane tako, da je izražena potrebna skrb pri spoštovanju človekovih pravic in temeljnih svoboščin.« To je eden od stavkov v tem predlogu zakona. Veste, če bi to povsem veljalo tako, potem tri strani informacijske pooblaščenke verjetno ne bi bile zapisane. In da ne bo nesporazuma, nisem rekla, da se strinjam z vsem napisanim ali pa s čimerkoli, zagotovo pa so notri tudi pomisleki, ki bi morali vse nas voditi k nekemu premisleku, ali so te rešitve res takšne, kot bi morale biti. Prav tako je v predlogu zakona napisano, da pač policijsko delo – to vsi seveda dobro vemo – sodi na področja, za katera v zakonu ni mogoče predvideti vseh situacij, s katerimi se lahko srečujejo tisti, ki ga izvajajo. Tudi to je res. Vendar pa to ne pomeni, da potem pooblastila razširimo na tako dimenzijo, da bomo rekli, da smo s tem pa vse pokrili. Vedno bodo situacije, ki jih ne poznamo. Ne nazadnje dobro vemo, da tudi, če zaščitiš nek sistem, tisti, ki mu želijo škodovati, najdejo vedno neke nove poti, da to izkoristijo. Seveda smo vsi v luči ne nazadnje tudi včerajšnjega terorističnega napada, pa vendar je treba poudariti, da že nekaj časa nazaj, več mesecev nazaj, je bila opravljena javnomnenjska anketa v Sloveniji, kjer se je državljanke in državljane spraševalo o varnosti. Kaj jim pomeni varnost, kakšno varnost si želijo. Seveda da si želijo več varnosti in da terorizem pomeni tudi grožnjo ne samo Evropi, ampak tudi Sloveniji, je ocenjevalo okoli 80 odstotkov ljudi. Se pravi, 80 odstotkov naših državljank in državljanov se upravičeno boji in želi, da smo na tem področju ostrejši. Mislim, da je varnost tudi v tem pogledu pomembna človekova pravica in da jo je treba zaščititi. Zagotovo tukaj nismo povsem na istem bregu, kot je prej povedala predstavnica Združene levice, ko pravi, da je terorizem pač grožnja in da se tukaj mi seveda najdemo s koalicijo, ko gre za neka nova pooblastila policiji. Absolutno! Morajo biti, zato ker to je grožnja in to je problem varnosti. In moramo narediti vse, da to vrsto grožnje ali pa nevarnosti zmanjšamo. Vendar pa to ne pomeni, da ob teh dejstvih in o b teh trenutkih spreminjamo zakon tudi na drugih področjih, ki pa pravzaprav s tem vprašanjem nimajo posebno pomembne povezave. Da danes, ko na primer ljudje se seveda še kako bojijo za svojo varnost, nekako v tem državnem zboru prestopimo tudi mejo, ko gre za varovanje človekovih pravic. Tega si pa ne smemo dovoliti in zato tudi skepsa Slovenske demokratske stranke glede posameznih rešitev. Izpostavila bom tisto, kar se mi zdi zagotovo v tem trenutku najbolj sporna. Zakaj, spoštovani predlagatelji, nižanje potrebnega dokaznega standarda za razpis prikritih kontrol oseb, vozil? Ne vem, imeli smo neke kontrole s strani kriminalistične policije posameznika, ki je padel potem ven – to smo že poslušali danes, pa vendar je treba to večkrat ponoviti, Ornika, ki je lepo brskal po elektronskih poštah in, oprostite izrazu, bog ve po kom še, da je skrbel za podatke, ki nimajo nobene zveze ali pa nobenih potreb. Zakaj torej nižanje potrebnega dokaznega standarda? Ne nazadnje, tole vprašanje izpostavlja tudi informacijska pooblaščenka in ga tudi dobro utemeljuje s tem, ko odgovarja Vladi, da ni tako, kot je zapisala, da gre za neke evropske standarde, ker tudi prevodi iz drugih držav govorijo o povsem nečem drugim. Tudi nadzor nad kriminalistično policijo oziroma nad njihovim delom ali pa prijemi je že več kot potreben. Ne moremo dati mi kar proste roke in reči, ker je varnost na prvem mestu, dovoliti, da na drugi strani se dobesedno državljani počutijo, da živijo v državi, kjer prevladuje represivni organ. Ne glede na to, kakšno mnenje imamo o policiji in državljani ga ocenjujejo zelo visoko. Bi pa pri tem nekaj drugega vprašala. Leta 2013 je bila sprememba tega zakona, kar nekaj sprememb je bilo takrat vnesenih v novo zakonodajo. Zanimivo je, da leta 2013 govorimo o teh vprašanjih, ki sem jih prej izpostavila, pa še o kakšnih, ki se na to vežejo, nekatere je tudi izpostavila Združena levica. Leta 2013 policija ni ministru predlagala tovrstnih ukrepov ali pa sprememb zakona. Kar naenkrat pa takšne potrebe sprememb zakona, ki se tičejo, govorimo, življenja državljank in državljanov in vplivajo na njihove človekove pravice. Zakaj ne? Ja, pa je, veste, preprost odgovor. Pravijo, da zato ker je takrat minister nekako dirigiral policiji, sedaj pa policija dirigira ministrstvu. To pa je problem, če je tukaj vsaj delno resnice. Nekateri se temu posmehujete in to tisti, ki sicer radi govorite o človekovih pravicah. Samo, veste, vi veste, kaj vse se je v Državnem zboru že dogajalo, ko govorimo o človekovih pravicah, pa tudi ni prav, da bi policisti potem imeli neka pooblastila, ki bi se s časom pokazala, da so usodno vplivale na tudi ustavne pravice, ki jih imajo državljanke in državljani. Tukaj policisti kot takšni niso prav nič krivi in odgovorni. Odgovorni so tisti, ki iščejo ali pa predlagajo rešitve, ki niso povsem jasne in niso dodelane. To je problem. Predvsem pa še enkrat in tukaj bom zaključila; menim, da je ta javna razprava oziroma razprava, kakorkoli že, zelo pomembna, da gre za vprašanje, ki odpira določene dileme, gre zagotovo za rešitve, ki so potrebne v času varnostnih groženj, vendar pa ne pozabimo, da je treba nad prisilnimi organi imeti še kako dodelano kontrolo. Ne pa tako, da danes celo komisija za nadzor varnostnoobveščevalnih služb ne dobi dokumentov, katere zahteva. Potem mi pa povejte, kdo ima v tej državi oblast! Očitno tisti, ki jim teh dokumentov ni treba izročiti. Upam, da se kdaj vprašate, kaj v teh dokumentih je in kakšne podlage oziroma kaj so ti ljudje počeli z našimi državljankami in državljani. Morda s kom izmed nas. To pa so druga vprašanja, ki zahtevajo odgovore. Mislim, da horuk rešitve ne bodo koristne. Se pa strinjam in še enkrat poudarjam, da na podali tega, kar je treba storiti za večanje varnostnega vprašanja v zvezi tudi s terorizmom, ki je zdaj že praktično del nas, je pa treba imeti ostre argumente in tudi rešitve. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Violeta Tomić, pripravi naj se mag. Matej Tonin.
Hvala za besedo. Vsi smo danes nekako pod vtisom tega, kar se je zgodilo v Berlinu, in lahko rečem, da smo ta vikend nekaj nas, iz Združene levice bili v Berlinu na kongresu, da smo pili kuhano vino zunanji na štantih, in lahko vam tudi rečem, da nikoli v življenju nismo bili v kongresnem centru tako zelo zastraženi kot tokrat. Vedno smo bili z varnostnimi kamerami pregledani, tako kot pri naši zaprti seji ali pa pri vstopu v letališče, kar pomeni, da je nemška varnostna služba vedela, da se nekaj pripravlja in vseeno tega niso mogli preprečiti. Zakaj to razlagam? Zato, ker večji nadzor oziroma ta represija ni rešitev sama po sebi. Lahko veš, lahko nadziraš in vendar se ti zgodi. Način reševanje je verjetno drugje. V uvodu tega predloga je zapisano, da je v pravni državi vloga policije tako pomembna, da je mogoče stanje demokracije prepoznati že ob pogledu na njeno učinkovito delovanje ter da se vloga policije spreminja iz dejavnosti za državo v dejavnost za skupnost. No, to se mi zdi zelo zanimivo, ker očitno je za to vlado najbolj represivna in policijska država odraz tudi največje demokratičnosti. To me ne čudi, če nam je nekako zadnje čase za vzgled Turčija ali Madžarska. Vlada tudi v gradivu navaja, da policija sicer ima plinski razpršilec, a da ta ne deluje na psihične bolnike, osebe, ki nosijo kapo s šiltom ali pa očala. Skratka, če nimaš očal in si zdrav, boš torej deležen samo solzivca, če pa imaš očala ali pa si psihično bolan, pa lahko dobiš električni paralizator. Mislim, me prav zanima, kako bo policist v akciji in na licu mesta to hitro se odločal. Potem upam tudi, da paralizator ne bo nadomestil primer policijskega pogajalca v primeru kakšnega poskusa samomora. Tukaj med argumenti za smo slišali, da je vendarle paralizator boljši kot strelno orožje. Poudariti je treba, da paralizator ni nadomestilo za strelno orožje, piše pa, da le pri otrocih, vidno bolnih, starih, onemoglih, nosečnicah in težkih invalidih, je lahko nadomestilo za strelno orožje. Skratka, pri paralizatorju gre bolj za obvladovanje upiranja in preprečitev samopoškodovanja kot pa za sam napad. Uporabiti ga je mogoče kot telesno silo in ne šele takrat, ko so izpolnjeni pogoji za uporabo strelnega orožja. Skratka, kolegica Bah Žibert je rekla, da leta 2013 niso bili izpolnjeni pogoji za tak ukrep. In bivši minister Gorenak je opozarjal, da takrat, ko so pripravljali osnovni zakon, potrebe po takšnih predlaganih rešitvah ni bilo in tudi danes jih ne vidimo; jih ni. Mislim, statistike od leta 2013 se niso prav nič spremenile in varnostna slika pri se ni prav nič spremenila. Edino kar se je spremenilo, se je spremenila politika. Politika se je spremenila in ta politika je vedno bolj zastraševalna in vedno bolj ksenofobna. Zastraševanje pa za podlago išče v tujcih, v beguncih in na tak način bi potem radi posegli v osnovne pravice prebivalk in prebivalcev. Saj pred nami so že živeli ljudje, živeli so državniki in to kar večkrat radi citiramo Benjamina Franklina, državnika, ki je rekel: »Kdor je za košček navidezne varnosti sposoben žrtvovati svojo svobodo, ta si ne zasluži ne enega ne drugega.« In s tem se mnogi tukaj absolutno strinjamo. Skratka, od zelo podobnih politik in ukrepov v Združenih državah Amerike je menilo dovolj časa, da je danes popolnoma jasno, da s tovrstnimi ukrepi ni mogoče izboljšati varnostne slike v državi, niti ne znižati stopnje kriminala. In imamo srečo, kriminal je v Sloveniji vendarle na zelo nizki ravni. Je pa mogoče nekaj drugega; možno je doseči množičen nadzor na ljudmi in možno je doseči konstantno kukanje v zasebnost prebivalcev Slovenije. Ko enkrat podležemo tej zastraševalni politiki in si dopustimo posege v našo zasebnost in se odpovemo svojim, z ustavo zagotovljenim pravicam, potem poti nazaj nikoli ni več. Nikoli se ni zgodilo, da bi policijska pooblastila, ker pač niso potrebna, potem ukinili. Nikoli. Samo več in več jih dobivajo in samo manj in manj svobode imamo. Skratka, ta novela ni nič drugega kot povečevanje represije in podlaga za masovni nadzor. Skratka, dejstvo je, da bi potrebovali za tak ukrep širšo razpravo in tukaj Vlada in ministrstvo svoje naloge nista opravila. In ker nista upoštevala številnih opozoril stroke in zainteresirane javnosti, bi moral to nalogo sedaj opraviti Državni zbor, kajti, mi smo tukaj edini, ki moramo ugotoviti, da sta tukaj Vlada in ministrstvo šla predaleč. Mi tukaj v Državnem zboru smo ta trenutek zadnji branik posameznic in posameznikov v naši državi, kajti Vlada se trudi poudariti, da s tem ukrepom država Slovenija ne bo postala policijska država. Poglejmo, če je temu res tako. S tem zakonom se uvaja prikrita in namenska kontrola na meji ali kjerkoli znotraj države, v notranjosti; širitev okoliščin, v katerih sme policist izvesti varnostni pregled; uvaja se paralizator, ki ne bo nadomestilo za strelno orožje, pač pa, kot bi lahko zaključili iz obrazložitve, predlaga se bolj kot delna nadomestitev solzivca – bi rekla precej hujša nadomestitev za solzivec. Potem policisti bodo lahko po novem uporabljali tudi vojaško opremo. Ob naslednjih večjih protestih lahko torej pričakujemo specialce v tankih in z vojaškim orožjem. Policija bo nadzorovala in pregledala podatke vseh, ki potujejo z letalom. Tudi če bomo avionsko karto samo rezervirali, bo to shranjeno v sistemu. Po slovenskih cestah bo zagotovljen konstanten nadzor nad vsemi vozili in brez kakršnekoli selekcije bodo naprave za optično prepoznavanje registrskih tablic nadzorovale in preverjale prav vsa vozila v bližini. Se pravi, slogan Na cesti nikoli nisi sam bo dobil popolnoma drugo razsežnost. Skratka, v Združeni levici, naj zaključim, smo absolutno proti temu, da pod krinko povečanja varnosti državljani Slovenije izgubijo svojo svobodo in da bomo živeli v državi, ki bo posegala v pravice ljudi, da bomo živeli v državi, ki se pod krinko varnosti spreminja v nepravno in nedemokratično tvorbo, ki bo predvsem nadzirala svoje državljane. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin.
O, kako bi bil lep svet brez vojn, brez nasilja in brez kriminalcev! Ampak, žal, v takem svetu ne živimo, ali si to priznamo ali pa ne. Okoli nas je mnogo nevarnosti. In res je, da je zelo tanka linija med svobodo in varnostjo. Treba pa je tudi povedati, da brez osnovne varnosti nam prav nobena svoboščina ne pomaga. Če nimamo zagotovljene tiste fizične varnosti, potem si z vsemi svoboščinami, ki jih imamo na papirju, zelo veliko ne moremo pomagati. Rečeno je bilo, da sama represija ne more povečati varnosti. Če na kongresu, ki se ga je udeležila poslanka Tomićeva, ne bi bilo tako silovite varnosti, bi bilo pa morda že tam več žrtev. Treba je stvari gledati tudi z druge strani, kaj bi se lahko vse zgodilo, če se določenih stvari ne bi preprečilo. Rad bi delil samo eno izkušnjo z vami, ko sem kot član Parlamentarne skupščine Nata obiskal newyorško policijo. Tam so nam povedali, da je bil New York na začetku 90. let izjemno nevarno mesto, kjer si imel možnost 1 : 3, da so te oropali, če si šel peš po ulici. V 15-ih, 20-ih letih so ta trend uspeli spremeniti tako, da se danes lahko sprehajaš po New Yorku. In ena izmed rešitev, ki so jo uvedli, je tudi ta, ki jo zdaj predlaga ta zakon – avtomatska zaznava registrskih tablic. Tako je pri teh stvareh zelo lahko biti načelen, ampak mi kot odločevalci moramo pa vedno tehtati med svobodo in varnostjo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Boštjan Šefic, državni sekretar Ministrstva za notranje zadeve. Pripravita naj se gospa Janja Sluga in gospod Franc Laj.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Dovolite mi na tej točki samo nekaj dodatnih pojasnil, komentarjev k današnji zelo široki, zelo vsebinski, konstruktivni razpravi. Uvodoma bi rad povedal, da bo vse te predloge, sugestije, vaša razmišljanja ministrica upoštevala pri pripravi tega zakona, tudi v naslednjih postopkih, ker računam, da boste vendarle ta zakon ocenili kot primernega za nadaljnjo obravnavo. Seveda je Ministrstvo za notranje zadeve predlagatelj tega zakona, tako da ne bi bilo tu kakšne dileme. Že uvodoma moram reči, da je pravzaprav ta zakon nastajal oziroma nastaja zelo dolgo časa; več kot leto in pol. Kakršnikoli očitki o tem, da je bil zakon pripravljen v nekem ozkem krogu, da ni bilo široke razprave, da ni bilo usklajevanja – takšne trditve so neutemeljene. Že avgusta in septembra lansko leto sta bili organizirani dve zelo široki strokovni razpravi o delovnem osnutku tega zakona, kjer so bila povabljena ne le nekatera ključna ministrstva, pač pa tudi varuhinja človekovih pravic, informacijska pooblaščenka, nevladne organizacije in tako naprej; seveda strokovnjaki s fakultet – Pravne fakultete, Fakultete za varnostne vede in tako naprej. Skratka, začetek razprave o tem zakonu je bil zelo širok, je bil strokoven in na podlagi tega smo potem vodili vse ostale aktivnosti. Tudi usklajevanje, strokovno, tako s pooblaščenko, z varuhinjo človekovih pravic, nevladnimi organizacijami in tako naprej je bilo izjemno široko. Mi nismo samo, kot pogosto uporabljamo izraz, tekli samo en krog usklajevanja, več krogov, osebnih, direktnih, neposrednih, pa seveda tudi pisnih, tako je nastajalo zajetno gradivo vse te korespondence. Moram reči, da je bilo usklajevanje tudi zelo konstruktivno. Dejstvo pa je, da so tudi nekatere institucije v tem usklajevanju, ko smo že uskladili določena vprašanja, naknadno ponovno zadeve odpirale in smo tekli novi krog, zaradi tega ker želimo dejansko pripraviti zakon, ki bo konsistenten, ki bo kakovosten in ki bo imel tudi ustrezen konsenz, predvsem pa bo učinkovit in bo dosegel tiste ključne cilje, to pa je – in tu se vsi strinjamo – varnost državljank in državljanov oziroma vseh prebivalcev Republike Slovenije. V uvodu moram poudariti tudi, da ne gre za bistveno širjenje pooblastil,saj nekatere slabosti, pomanjkljivosti, ki so se pokazale pri dosedanjem uresničevanju, nadgrajujejo, dopolnjujejo, uvajajo resda nova tehnična sredstva, ki omogočajo bolj učinkovito delo in tudi lažje delo policistkam in policistom, tako z večjo učinkovitostjo dosegamo tudi večjo varnost. Mislim, da je eden redkih zakonov, ki ste ga prejeli v Državnem zboru, da ima v prilogi pet dodatnih dokumentov, ki govorijo o presoji vplivov posameznih predlogov na več zornih kotov in temeljito in vsestransko pojasnjujejo te vplive. In tako je tudi prav. Jaz mislim, da na ta način lahko dosegamo tudi ustrezne rezultate. Poudariti moram tudi to, da smo dosegli tudi pri paralizatorju celo neko, bi rekel soglasje tudi z Amnesty International, ker vse te zadnje rešitve, ki jih imamo zdaj vgrajene, zadostujejo vsem osnovnim oziroma nujno potrebnim kriterijem, da je lahko tako prisilno sredstvo tudi učinkovito. Varnost je seveda pomembna, se pa strinjam, da na račun varnosti ne smemo nekritično omejevati človekovih pravic. In poudarjam, da s tem zakonom gre v smeri sorazmernosti in so v njem vgrajene tudi varovalke, ki zagotavljajo to sorazmernost. Če želimo zagotoviti varnost, o tem je bilo danes v tej razpravi in tudi na dopoldanski razpravi veliko govora, potem policija kot nosilec zagotavljanja notranje varnosti potrebuje ustrezna sredstva in potrebuje tudi ustrezna pooblastila. Drži in strinjamo se in dopoldne sem tudi že poudaril, da absolutno je treba imeti tudi ustrezen kakovostni nadzor nad policijo, in nadzor, ki bo učinkovit in ki ga bomo izvajali v okvirih zakonov, ki veljajo za posamezne oblike nadzora. Moram povedati, da so se razmere med letom 2012, ko je pravzaprav nastajal ta zakon oziroma bil sprejet, in letom 2013, ko je začel veljati, pa med letom 2016, zdaj smo decembra, močno spremenile. Tu jaz mislim, da se vsi strinjamo. To obdobje terja tudi nove pristope v smeri pooblastil ali pa sredstev, s katerimi se lahko policija zoperstavlja in zagotavlja to našo varnost. Poudariti moram tudi to, da naš notranji nadzor v sami policiji in pa pritožbeni postopki, ki jih imamo, so eni najbolj dodelanih tudi znotraj Evropske unije in so tudi primer nemalokrat v drugih sistemih. Ne pozabimo tudi na naš notranji sistemski nadzor Ministrstva za notranje zadeve, ki je zelo dosleden in ki je tudi v nekaterih zadnjih primerih zelo jasno pokazal, da skozi te notranje nadzore tudi ugotavljamo pomanjkljivosti in ministrica tudi odreja, kako se morajo te pomanjkljivosti odpravljati. Želeli bi si, da bi imeli na področju notranjega nadzora nekaj več pristojnosti in pooblastil. Tudi v tej smeri smo v zadnjem obdobju predlagali in pripravili gradivo Ministrstva za pravosodje in jaz verjamem, da bomo v naslednjih obdobjih tudi na tem področju naredili nekaj bistvenih korakov naprej. Zlorabe so možne, ampak ravno ti sistemi so zato, da morebitno zlorabo, posamično zlorabo tudi odkrijemo in jo tudi sankcioniramo. Ne moremo pa izhajati iz tega, da bi a priori obstajala neka nevarnost, da policija zlorablja svoja pooblastila. Naša policija je usposobljena in vi veste, da ravno v razpravah, ki smo jim imeli v Državnem zboru, sem večkrat poudaril, da ob dobri opremi potrebujemo tudi ustrezna sredstva za izobraževanje in usposabljanje. In tukaj je bil v letu 2016 pa že tudi v letu 2015 narejen velik korak glede na pretekla obdobja. Strinjam se, da je tukaj treba delati naprej. Strinjam se tudi s tem, da je treba policijo kadrovsko okrepiti, se vsaj poskušati v naslednjih obdobjih približati številkam, ki smo jih imeli, ker potem bo tudi policija manj obremenjena. Moram pa reči, da se ne morem strinjati z argumentom, da naši starejši policisti, seveda v narekovajih, predstavljajo določeno tveganje. Ravno nasprotno. Starejši policisti s svojimi izkušnjami lahko bistveno prispevajo h kakovosti dela policije in skrbimo za njihovo vsestransko usposobljenost, tudi fizično. Res pa je, da na drugi strani za delo v policiji pogosto oziroma zelo težko dobimo zlasti med mladimi takšne kandidate, ki bi izpolnjevali te kriterije. Kar se tiče paralizatorja, bi vendarle rad poudaril še nekaj elementov. Tukaj je bilo veliko povedanega, se lahko strinjam, bi pa še enkrat podčrtal. Prvič, paralizator je tisto prisilno sredstvo, ki bo uporabljeno zlasti pri delu intervencijskih enot policije, se pravi, takrat, ko gredo intervenirat, ko gre za neko posebno situacijo, ko je treba hitro, učinkovito ukrepati, in tam kjer se policisti srečujejo z najbolj tveganimi situacijami. Jaz moram reči, da ne smemo banalizirati nekaterih primerov, ki so tukaj navedeni. Jaz vam lahko povem samo en primer, ko je oseba, ki je bila v nekem resnično, recimo temu, posebnem psihičnem stanju, ker nobeno drugo prisilno sredstvo ni bilo učinkovito, ne razpršilec ne fizična sila niti ni bilo možno uporabiti palice, zato je bila še edina varianta, da se uporabi strelno orožje. Ta oseba je imela v rokah seveda motorno žago, prižgano in je šla v napad proti policistom. Seveda je dilema, ali uporabiti strelno orožje ali paralizator, ki za nekaj minut paralizira to osebo, oseba ostane popolnoma prisebna, preprosto ne more delovati zoper policiste, tako da jo lahko potem obvladajo in opravijo tisti postopek, ki je potreben. Seveda je to sredstvo neprimerno milejše. To sredstvo, ta paralizator, ti modeli imajo, kar je bilo že omenjeno, kamero, je neizbrisno zabeleženo, s kakšnim šokom je deloval, s kakšne daljave je bilo sredstvo uporabljeno in se lahko tudi naknadno zelo natančno analizira, ali je prišlo morda do neprimerne uporabe, se to lahko tudi protokolira, kar pri strelnem orožju ni primer. Nekateri veste, da je preiskovanje takšnih dogodkov izjemno zapleteno, ne nazadnje je bil primer, ko je deset let skoraj potekala ena takšna preiskava in potem tudi sojenje. Jaz mislim, da tudi vsi dokumenti, ki so priloženi samemu zakonu, zelo jasno in zelo podrobno razčlenjujejo in potrjujejo to, kar sem tudi omenil. Želim absolutno zanikati, da gre za kakršenkoli masovni nadzor, tudi pri avtomatski prepoznavi registrskih tablic. Jaz sem večkrat povedal, ko smo razpravljali že pred obravnavo v Državnem zboru, da vse te postopke policisti že izvajajo zlasti na državnih regionalnih cestah, kjer je to možno, zlasti na avtocestnem križu je ta običajna cestna kontrola zelo otežena ali včasih skorajda onemogočena, razen s preusmeritvijo prometa skozi postajališča, kar bi bilo sicer prenevarno. Ta sistem omogoča učinkovit nadzor v prometu in opravi tisto na avtomatiziran način, kar pravzaprav policisti opravljajo pri rednem nadzoru in kontroli prometa. Moram reči, da ta avtomatska obdelava je bila tudi že na nek način vgrajena oziroma potrjena v resoluciji o dolgoročnem razvoju policije, kjer smo izpostavili potrebo po tem sredstvu. Moram povedati da bomo vse pripombe Zakonodajno-pravne službe, ko jih bomo dobili, tako kot vedno temeljito proučili, se tudi z njimi uskladili. Jaz moram reči, da po mojem vedenju in poznavanju skoraj zadnjih štirih let vedno Ministrstvo za notranje zadeve doseže soglasje oziroma najdemo ustrezne rešitve z Zakonodajno-pravno službo, zato se ni treba bati, da bi se tukaj izognili oziroma ne upoštevali teh pripomb. Morda še nekaj o tej uporabi vojaške opreme. V samem gradivu je zelo jasno in zelo natančno povedano, da je to izjema, da gre za izjemne primere, kjer morata biti seveda soglasna dva ministra, kjer gre predvsem za uporabo v primeru, če bi bilo to potrebno. Gre predvsem za področje terorizma, navedeni so tudi primeri prakse iz tujine. Mi se tukaj pripravljamo na morebitne situacije, ki jih ne moremo izključiti. Dejstvo je, da v takšnih primerih moramo hitro in učinkovito ukrepati. Kot rečeno, je pa tudi tukaj vzpostavljena varovalka, torej sam minister za notranje zadeve nima te možnosti in mora biti v soglasju z Ministrstvom za obrambo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jan Škoberne. Pripravita naj se gospod Andrej Čuš in mag. Alenka Bratušek.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Svojo razpravo bom utemeljil na dveh predpostavkah, in sicer da Slovenija ni ena od tistih držav, kjer bi se svoboščine ljudi pogosto kršile namenoma ali zlorabljale s strani policije. Kvečjemu se nam tu in tam dogaja obratno, da so policisti žrtve agresije, da se dogajajo prometne nesreče z naklepom poškodovanja policista, da se dogajajo hujša kazniva dejanja z načrtom, kako onemogočiti čim večje število tistih, ki skrbijo za red in varnost v državi. Postavil bom tudi drugo predpostavko, da je slovenska policija dobro usposobljena da pa morda potrebuje dodatne kadrovske popolnitve in da morda potrebuje tudi boljšo, sodobnejšo opremo. Ključno pri tem zakonu, in iz česar moramo izhajati, je današnji status Slovenije kot varne države. Slovenija je prepoznana tako v gospodarskem okolju, tako pri turistih, tudi pri državljanih kot država, ki je varna, kjer je varno živeti in kjer je mogoče računati na to, da je javni potniški promet nekaj, kjer se ti najverjetneje razen manjših tatvin ali mogoče prometne nesreče ne bo zgodilo nič hudega. In izjemno pomembno bi bilo, da bi Slovenija takšna država tudi ostala. Če me vprašate, ali je ta zakon treba podpreti in ali ga lahko podprem brez težave, bi rekel, da brez vsakršnega razmisleka ne, gotovo pa si zakon zasluži, da ga pošljemo v drugo obravnavo. Če je vprašanje, ali smejo policisti avtomatično med vožnjo po avtocesti preverjati registrske tablice vozila, se zame zdi to manjši poseg v mojo svoboščino, kot to, če me policist ustavi samo zato, da bo preverjal, ali imam veljavno vozniško dovoljenje, registriran avto in tako naprej, ker tako ali tako lahko naredi. Če pa sumi, da je nekaj narobe z mojim vozilom, mojo vožnjo ali s kakšno tretjo okoliščino, pa je to celo dolžan storiti. Če lahko vse te stvari izključi s tem, da me ne ustavlja, da ne posega v moj dnevni življenjski načrt, toliko bolje. Če je vprašanje paralizatorja, morda se komu zdi nehuman, gotovo je bolj human kot pištola. In ključno vprašanje, ki ga tu v današnji razpravi pogosto pozabljamo izpostaviti, zakaj je policist dolžan uporabiti prisilno sredstvo. Saj ne zato, ker nekdo narobe prečka prehod čez cesto. Gre za vprašanje napada na policista, na državljana, gre za ogrožanje življenja. In če je ogrožanje življenja mogoče preprečiti s tem, da drugega življenja ne ogrozimo ali je to mogoče storiti v najmanjši meri, potem se mi zdi prav, da se tudi slovenska policija opremi in usposobi za uporabo sredstev, ki so širom sveta že precej običajna in tudi v uporabi. Bistveno bolj se mi zdijo tovrstna sodobna sredstva primerna za uporabo kot dobra stara palica ali pištola. In tretje, kar se mi zdi izjemno pomembno, računam, da bo zakon sprejet, v drugi obravnavi je treba upoštevati ključne pripombe, ki smo jih dobili s strani Ministrstva za pravosodje. Gre za to, da je treba numerus clausus našteti vsa prisilna sredstva in ukrepe, ki jih je mogoče uporabljati, da je treba določiti to, kar je tudi trend v svetu, da morajo policisti nositi tiste mikrokamere, ki dajejo tudi možnost preverjanja za nazaj in poskrbeti za vse, da ne pride do zlorabe svoboščin. Ampak to se da narediti, slovenska policija, slovenski varnostni sistem pa mora iti v korak s časom, in ne sme temeljiti na predpostavki, ki je absolutno napačna, in to je, da je slovenska policija podobna ameriški, ki zaradi napačno izgovorjene besede lahko ali pa včasih strelja po nekih drugih, morda naravnih zakonih, ki se komu zdijo pravilni, na ljudi, ki so jih ustavili v prometu. Tega slovenska policija ne počne. Če ste spremljali zadnje leto številne objave, številne dogodke, kvečjemu je bila težava v tem, da slovenski policisti niso želeli uporabiti sile, da so bili, pod narekovaji, preveč miroljubni in je koga to stalo življenje. Tudi policisti imajo družine in tudi oni si zaslužijo ustrezno raven zaščite in tudi njihovi otroci si, tako kot denimo pri rudarjih, zaslužijo, da se reče, »očka, mamica, vrni se živ, živa domov«. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Mitja Horvat. Dovolite pa, da jaz vendar do konca preberem, kdo še ni prečrtan na tem mojem spisku. Gospod Benedikt Kopmajer, dr. Bojan Dobovšek, mag. Bojana Muršič, gospod Franc Jurša in gospod Marko Ferluga. Izvolite, dr. Mitja Horvat.
Najlepša hvala, predsedujoči za dano besedo. Spoštovani državni sekretar, poslanke, poslanci, gostov nimamo več! Mestoma bom tudi svoje kolege zaprosil, da mi dovolijo privilegij, da nekaj besed spregovorim tudi na podlagi prvega odstavka 82. člena Ustave Republike Slovenije. Vsekakor cenim napore ministrstva in skrbno pripravo gradiva, ki ga imamo danes pred seboj, upam in verjamem, da je res, da boste pripombe, ki bodo dane med to razpravo, upoštevali v nadaljnjem delu, zlasti tudi ko nas čakajo še pripombe Zakonodajno-pravne službe. Uvodoma bi želel reči, da je stanje ocenjeno na ta način, da naloge policije v pravni državi niso samovoljna učinkovitost, pač pa varstvo posameznika in skupnosti ob spoštovanju zakonov in legitimnih družbenih ciljev. Učinkovitost pomeni profesionalno, odzivno i visoko strokovno policijo, ki zagotavlja javni red in mir s spoštovanjem prava in najmanjšim možnim posegom v človekove pravice. Glede tega kljub obsežni analizi, ki jo imamo pred seboj moram reči da mestoma nisem zadovoljen z razlago. Manjkajo mi bistveni, ključni poudarki ne pa da s samim seboj utemeljujete recimo nujnost, primernost ukrepov, ki so predlagani. Če sem pri vprašanju legitimnih družbenih ciljev, se bojim, da smo pri napačnem zakonu da ta zakon nima pravega naslova. Danes se v glavnem pogovarjamo o prisilnih sredstvih, tukaj pa imamo pred seboj na dnevnem redu točko Zakon o nalogah in pooblastilih policije. Najverjetneje gre za določeno pomešanje, do katerega je prišlo že pri prvem sprejetju zakona, kjer imamo seveda še bistveno več težav in upam, da vas bom lahko spodbudil k temu, da bi pravzaprav posegli še v nekatere določbe, ki jih imamo že v obstoječem zakonu in se mestoma sprašujem, ali je vse to res in ali je vse to res potrebno. Ko pogledam cilje, ki so navedeni v predlogu, ugotovim, da so cilji predloga sprememb in dopolnitev ureditev hrambe profilov odvzetih vzorcev DNK v skladu z odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije s 13. februarja 2014 in dopolnitev in natančnejša ureditev določb na področju opravljanja policijskih nalog in izvajanja policijskih pooblastil, kot da nekaj manjka, glede na to, o čemer danes večinoma razpravljamo. Jaz se absolutno strinjam, tako kot je navedeno v nadaljevanju, da je v demokratični družbi nujno, da skrbimo za državno varnost, javno varnost, ekonomsko blaginjo države, da se prepreči nered ali zločin, da se varuje zdravje ali morala ali da se zavarujejo svoboščina in pravice drugih ljudi. Jaz se bojim, da večinoma danes razpravljamo predvsem o policistih, ne o vseh ljudeh v Republiki Sloveniji. Opustitev tega, kar smo poznali celo v času, ko sem jaz recimo spoznaval svet in domovino, ko sem živel v policijski državi, nisem zaznal, da bi takrat imeli tako široka pooblastila, kakršna imamo danes. Da imamo na koncu napisano »razen če, drugače ni mogoče opraviti policijske naloge«. Kaj pa to pomeni, lepo vas prosim? Mislim, da ne gre za to, kar zdaj predlagate, ampak kar je že v zakonu. Predlagam, da se s tem vprašanjem resneje pozabavamo, če želimo res omejiti policiste, če želimo policijska pooblastila takšna, da omejujejo policiste, kolikor je mogoče, sledeč izhodiščem, ki so podana in kjer pravim, da cilji enostavno niso določeni. Cilji, o katerih govorimo danes, so čisto drugi kot tisti, ki so napisani v predlogu, jih je treba razširiti ali predrugačiti, ampak nekaj čisto drugega imamo več kot očitno pred seboj po dobrem letu, kot pravite, kar se zakon pripravlja. In zdaj na temeljno dilemo, ki je bila izpostavljena danes. Ali je grožnja terorizma tista, ki narekuje spremembo zakona glede policijskih pooblastil? Ali se, kot je bilo na drugi strani povedano, varnostno nič ni spremenilo v času od sprejetja zakona do danes? Sam moram reči, da sem glede tega kar pred težko dilemo. Za mene smo se s terorizmom začeli ukvarjati 11. septembra 2001 in se svet od leta 2001 ni kaj bistveno spremenil. Že takrat je prišlo ne samo do grožnje, ampak kar enostavno do napada. Čisto malo za ocvirek, da ne vse skupaj preveč patetično. Leto preden so opravili odstranitev Osame bin Ladna, sem prespal v kraju Abbottabad, če bo komu to kaj pomenilo. Ko sem povprašal, ali obstaja kakšna možnost, da bi jaz okno zaprl, ker sem imel iz sobe okno na stopnišče hotela in od stopnišča direktno izhod na ulico Abbottabada, so rekli: »No problem, sir. Security.« Peljali smo se tudi mimo križišča za Swat Valley in moram priznati, da nas je zamikalo, da bi šli pogledat, ker smo slišali, da je ta dolina zelo zelo lepa. Skratka, hočem reči, da sem bil tam, hočem reči, da živim v tem svetu, in hočem reči, da se ukvarjamo s temeljno mislijo: ali gre za to, kar je pravzaprav temeljni namen in cilj terorističnega delovanja, ali gre za realne grožnje. Seveda sem pričakoval danes, čudi me samo, da še nismo prišli do Slovenije, da zagotovo je voznik tovornjaka včeraj prešel Slovenijo in nismo nič naredili glede tega. To moram reči, da sem resno presenečen, in verjamem, da se bo to dogajalo še v nadaljevanju, ker smo danes šele v prvi obravnavi. Ampak ali je vse to res? Ali smo res padli na izpitu in ali bomo res, če resno premislimo, gojili voljo teroristov po tem, da še naprej teroristično delujejo? Njihov namen je ravno to, da nas je strah. To, kar je bilo povedano pri prejšnjih razpravah, da 80 % ljudi izraža, da jih je strah. Strah česa? Kakšno slabo izkušnjo imajo vsi ti, ki jih je strah? Jaz moram zase reči, da nimam nobene slabe izkušnje. Seveda vsi tisti, ki so jo imeli, seveda tisti, ki so žrtve teh napadov, zagotovo jih imajo. Ali bomo razglasili pravzaprav zdaj že sleherno vožnjo po naših cestah, ko vemo, da prihaja do žrtev, ali bomo kar razglasili, da so to resna ogrožanja varnosti, da gre pravzaprav za grožnjo terorizma? In nas bo strah in se ne bomo več vozili po cestah, ker je nevarno. Objektivno je nevarno. In po mojih izkušnjah bistveno bolj nevarno, kot so posledice terorističnih akcij. Seveda boste vsi tisti, ki se ukvarjate z varnostjo, rekli, »temu se je utrgalo«. Ampak ne morem pomagati. Zato sem uvodoma rekel, lepo prosim, naj mi bo v delu dovoljeno, da govorim na podlagi prvega odstavka 82. člena Ustave, torej brez kakršnihkoli navodil, da izlijem tiste svoje osebne občutke v tem trenutku, dokler smo še pri prvi obravnavi zakona, preden pridemo do samih rešitev. Če vzamem samo informacijsko zasebnost, na eni strani, kot je bilo lepo povedano, tri strani imamo opozoril s strani informacijske pooblaščenke. In nekaj je, kar me pa močno preseneča. Ali pa tudi ne. Pravzaprav, če sem iskren, nisem še čisto prepričan, ali bom to izrazil ali ne o tem, kaj je Amnesty International, kakšna je njegova vloga v svetu. V tem trenutku, kjer gre za resna opozorila z mnogih strani ali morda ne pretiravamo z razpravami, z izražanjem ogroženosti, varnostnih tveganj, Amnesty International je pa zadovoljen. Ni pa bil zadovoljen pred enim letom, ko smo izvajali določene ukrepe, da smo zagotovili varnost tako ljudi, ki so prehajali Republiko Slovenijo po tako imenovanem humanitarnem koridorju, kot tudi varnost ljudi in premoženja v Republiki Sloveniji. Takrat je bil kar precejšen halo, če se boste spomnili, tudi demonstracije, česa vse nismo imeli in kakšne burne debate smo imeli tudi v Državnem zboru. Da o javnosti sploh ne govori., In te debate obstajajo še danes. Ne dolgo nazaj, ko smo se pogovarjali, ali ljudi, za katere je treba poskrbeti, organizirano in na znanem mestu nastanimo ali naj se prosto gibajo na območju Republike Slovenije, je nastalo kar precej razburjanja in kar precejšnja akcija civilne družbe. Legitimna. Nobenih težav nimam. Ampak ali želimo kaj glede tveganj, o katerih govorimo, resno storiti, ali bomo ločevali, ali so te grožnje utemeljene na realnem tveganju ali gre samo za nek strah pred neznanim, ali se bo zgodilo tisto, kar kot liberalec pričakujem: spoštovanje človekovih pravic in da v slehernem prebivalcu Zemlje, ne bom rekel samo slehernem državljanu ali pa prebivalcu Republike Slovenije, vidim človeka z vsemi njegovimi pravicami. Še enkrat poudarjam, moje izkušnje so dobre, ene slabe izkušnje nimam. Upam, in verjamem, da bo tako tudi ostalo. Upam in verjamem, da bodo tudi pooblastila. Glede na to, kar sem prebral, da so cilji zakona, in ne vidim, da so namenjeni temu vprašanju, ali nehamo govoriti o tem vprašanju, ga ne povezujemo več s terorističnimi grožnjami in tveganji ali pa določimo v zakonu, da je cilj tudi organiziranje družbe zaradi varnostnih tveganj, zaradi grozečega terorizma oziroma terorističnih akcij. Če grem k zadnjemu vprašanju, potem pa pustim kolegu še nekaj časa, če se ukvarjam samo z vprašanjem zasebnosti. Pred časom sem študente vprašal, kako čutijo ta vprašanja informacijske zasebnosti. Ne boste verjeli, mladi ljudje se ne ukvarjajo pretirano z vprašanjem zasebnosti. To zanje ni vprašanje. Če nisi na Facebooku, te ni. Ne ukvarjajo se s tem, da bi razumeli svojo udeležbo, svoje aktivno delovanje prek interneta kot vdor ali kot grožnjo za svojo zasebnost. Razumejo, da zaradi tehnološkega razvoja, v katerem smo, se je pač treba odpovedati zasebnosti. Lahko razumem mlade, lahko kot starši kaj naredimo, lahko kot stari starši, če je to aktualna tema že kar nekaj časa, lahko vplivamo, kajti stari starši bodo glede tega gotovo lahko več naučili naše otroke, kot bomo to lahko storili sami, ki uporabljamo informacijsko tehnologijo dnevno, ko bodo povedali, da se je dalo in da se da živeti brez informacijske tehnologije. Ali dogodek izpred kakšnega tedna dni, ko mi je ena od učiteljic rekla: «Ko sem jim rekla, sedajle pa odložite mobilne telefone, je sledilo veliko presenečenje.« Razred, mešan razred, dekleta in fantje niso vedeli, kaj naj počnejo sami s seboj in eden z drugim, skratka vprašanje odnosa. V družbi, v kateri živimo, prisegamo na tehnološki razvoj, tudi moji kolegi liberalci, zato sem rekel in še enkrat poudarjam, govorim na podlagi prvega odstavka 82. člena. Tudi velik del liberalcev meni, da mora tehnološki napredek, tehnološki razvoj, inovacije, investicije, imeti prednost pred posameznikovimi pravicami. Bomo pač malo odstopili od človekovih pravic. Ja, seveda, ker je od 2. svetovne vojne že 70 let. Ko je naša toleranca do vdorov v človekove pravice kar precej narasla, nismo več občutljivi, ker nimamo prave izkušnje vdorov v človekove pravice. Bojim se, da je v lepem delu, verjamem, da bo Zakonodajno-pravna služba na to tudi opozorila, zato vam res polagam na srce, da premislite o tistih določbah, ki govorijo o tem, da se moramo kot posamezniki, kot družba odpovedati svoji zasebnosti zaradi nekih višjih ciljev. In vprašajmo se, ali je res nujno, ali je primerno in v ožjem smislu ali je sorazmerno, ali je utemeljen tolikšen nadzora iz razloga, ki se imenuje grožnja, varnostne grožnje, grožnja za posameznika, za policiste, za družbo v celoti, za ekonomijo in tako dalje in tako naprej, kar je še vse razlogov v tem zakonu. Resno se moramo prej izprašati, kadar govorimo o policijskih pooblastilih. Jaz razumem in verjamem – da ne bo narobe razumljeno – da policija dela strokovno. Nikoli me še niste slišali, da bi kakorkoli kritiziral. Moramo pa biti ostali dovolj modri, da ne bomo padli na izpitu, ki se imenuje Cilj posvečuje sredstva. Da naredimo bolj strokovno, bolj učinkovito policijo za vsak primer, ker obstajajo najrazličnejše oblike grožnje, moramo zaradi tega dati široka pooblastila policistom, ker tudi sami po sebi niso dolžni dajati svoja življenja, zato da zavarujejo napade od drugih zaradi storitve raznih raznih kaznivih dejanj. Ko sem ravno pri tem in s tem bom zaključil, cele strani kaznivih dejanj imamo, zaradi katerih damo na tem informacijskem področju pooblastila policistom, ker na zalogo uporabljamo, zbiramo, obdelujemo podatke, ker obstaja grožnja, ker je nek cilj, ki ga nisem prav zasledil, da bomo preprečili ta ravnanja. Ali je to skladno z našim pravnim redom v tem delu, da lahko zaradi tega, ker menimo, da nekdo utegne storiti eno od na eni strani naštetih kaznivih dejanj? Oprostite, bojim se, da ta predlog zakona s temi rešitvami, ki jih imamo danes, pomeni, da smo vsi potencialna teroristična grožnja, da smo tveganje za to družbo. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Benedikt Kopmajer.
Hvala lepa za besedo. Vsekakor predlagana pooblastila predstavljajo poseg v zasebnost posameznika, pri čemer pa je možnost posegov v človekove pravice pravzaprav že sedaj po sedanjem zakonu. Kot sam razumem ta Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nalogah in pooblastilih policije, ta sledi predvsem odločbi Ustavnega sodišča, ki je zahtevalo ureditev hrambe odvzetih vzorcev DNK že leta 2014 in pa nekaterih pomanjkljivosti sedanjega zakona. Prepričan sem, da predlog sledi sodobnim trendom in postopkom pri delu policiji v Evropski uniji. Po zagotovilih vodstva Policije oziroma Ministrstva za notranje zadeve ne gre za širjenje pooblastil, temveč za nove pristope, nove metode dela, tehnične rešitve, tudi za izvajanje sedanjega obsega pooblastil. Kot rečeno, le način izvedbe se spreminja. Državni sekretar me bo mogoče v tem korigiral. Iz dodatnih obrazložitev o uporabi paralizatorja, na katerega se moram tudi jaz nekako nasloniti, je zagotovljeno, da je uvedba paralizatorja v celoti usklajena z Ministrstvom za zdravje in z Amnesty International. In kar je najvažnejše, zdravje ne bo ogroženo, ker ne deluje na človekov voljo za upiranje, pač pa na njegovo zmožnost upiranja. To pomeni, da so učinki predvidljivi. Na moje izrecno vprašanje, kako paralizator vpliva na ljudi, ki imajo na primer srčne spodbujevalnike, je bilo zagotovljeno, da tudi za te ljudi ni nobenih nevarnosti, ker paralizator deluje na drugi frekvenci kot srčni spodbujevalnik. Tako da tudi v tem primeru je to nekakšna boljša varianta, kot pa pištola. Da deluje 2, 3 minute, da se uporaba zabeleži in da ga bodo uporabljale le intervencijske skupine, ki bodo usposobljene za delo s to vrsto represivnega sredstva. Omenil bi še rešitve glede opredelitve pogojev za zbiranje podatkov letalskih potnikov. To je ena izmed posledic ukrepov za preprečevanje in odkrivanje terorizma. Optična prepoznava registrskih tablic pri nadzoru cestnega prometa je nova oblika nadzora cestnega prometa, ki pa že spada med temeljne naloge policije, ki jih imajo že sedaj. Po zagotovilih predlagateljev bodo zlorabe onemogočene tudi zaradi višjega nivoja izobraževanja policistov. Seveda živimo v času, ko bomo morali za varnost tudi poskrbeti in nekaj žrtvovati. Predlog zakona bom zato v tej fazi podprl, ker ocenjujem, da je primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala, podpredsednik za besedo. Moram reči, da me preseneča, prijetno preseneča razprava kolega Mitja Horvata, ki je v bistvu podal veliko argumentov, ki upam, da jih bo tudi ministrstvo za notranje zadeve tudi upoštevalo, kajti tudi sama se moram kar v marsikateri zadevi, ki jo je izpostavil, z njim globoko strinjati. Na tem mestu bi rada izpostavila, da veljavni zakon o nalogah in pooblastilih policije velja zgolj tri leta. Najprej bi se bilo treba vprašati, ali policisti potrebujejo nova pooblastila, ali jih imajo preveč, ali dovolj. Pomembno je tudi, ali se v državi počutimo varne. Verjamem, da mi bo državni sekretar na tem mestu hitro odgovoril, da se v svetu spreminjajo razmere. Tudi pri nas v Sloveniji se lahko hitro spremenijo. Temu je res tako. Ampak ali zato policisti potrebujejo dodatna pooblastila, ne vem. Povsem razumljivo pa je, da je na prvem mestu varnost državljank in državljanov, zato se gre pri tem strinjati s tezo, da je treba prilagoditi ustrezno zakonodajo, ob predpostavki, da se ugotovi, da obstajajo indici, da se ne počutimo varne. Ampak Slovenija spada med države, ki kljub spremenjenim varnostnim okoliščinam sodi med ene izmed najbolj varnih držav. Seveda se pa tudi strinjam s tem, da se to lahko spremeni. V predlogu zakona, ki ga imamo v obravnavi, imamo želje policistov. Policisti so tisti, , ki zaznavajo težave s katerimi se vsakodnevno srečujejo pri svojem delu na terenu. Nekatere njihove želje se želijo uzakoniti že dobro desetletje. Pa naj spomnim, če mi dovolite. Električne paralizatorje je slovenska policija poskusno uporabljala v specialni enoti policije, kjer so imeli 15 naprav, in to v času, ko je notranje ministrstvo vodil gospod Rado Bohinc. Nato ga je nasledil Dragutin Mate, ki paralizatorjev sicer ni prepovedal, se je pa po poročilu iz policije, da niso primerni za uporabo, odločil, da te ne bo uvedel oziroma ne bo trajne uporabe. V času ministrice Kresalove in državnega sekretarja Klemenčiča pa so se paralizatorji ukinili. Zakaj menim, da paralizatorji niso primerni za uporabo oziroma je treba biti pri njegovi uporabi zelo pazljiv, še posebej pri ogroženih osebah, kot so starejši, nosečnice, otroci in osebe s srčnimi boleznimi? Pri tem se mi postavlja vprašanje, ali je policist toliko sposoben, da oceni posameznika, da gre za ogroženo osebo. Kot ogroženo osebo v teh konkretnih primerih, ki sem jih navedla, lahko policist oceni zgolj otroka. Prav tako obstaja bojazen, da bi se ti paralizatorji pogosteje uporabljali, kot bi bilo to nujno potrebno. Informacijska pooblaščenka pa opozarja še na druge pasti oziroma na pretirane posege v zasebnost posameznikov. Zato je toliko bolj pomembno, da smo pri sprejemanju novih pooblastil policije ravnamo skrbno, premišljeno, zadržano, saj bomo s sprejetjem zakona določili, kakšno stopnjo zasebnosti bomo uživali državljanke in državljani Republike Slovenije. Kljub temu da se je informacijska pooblaščenka aktivno vključevala v pripravo zakonov, kot je navedel že državni sekretar, tekli ste kar nekaj krogov, ampak kljub temu smo pridobili novo njeno pojasnilo oziroma novo njeno mnenje, da pripombe le niso bile upoštevane. Opozarja, da gre v nekaterih primerih za znižanje ravni varstva zasebnosti, ki je kot demokratična država ne bi smeli dopustiti. Izpostavlja pa sledeče: tiralično kontrolo vseh letalskih potnikov, vključno s potniki na notranjih letih, tiralično kontrolo vseh vozil in lastnikov vozil, ki jih bodo s svojimi kamerami zajemala opremljena vozila prometne in obmejne policije, domala splošno podlago za uporabo brezpilotnih letalnikov pri izvajanju nalog policije, domala splošno podlago tudi za zbiranje biometričnih podatkov, fotografij, prstnih odtisov, brisov ustne sluznice, vzorcev telesne tekočine zavoljo izvajanja nalog policije. To je zapisano v mnenju informacijske pooblaščenke. Srž skrbi pa predstavlja tudi to, da policija s tem dobiva na razpolago nove tehnične možnosti, da zbere in obdela določene podatke o večjem številu posameznikov, ne da bi bil pri tem izkazan sum zoper določenega posameznika ali na zakonsko dopustne primere rutinske kontrole. Torej vsi bomo osumljenci, dokler ne bomo dokazali nasprotnega. Zaradi navedenega, pa tudi argumentov predvsem informacijske pooblaščenke, takšnega posega v zasebnost ne morem podpreti. Ključno pri tem pa je, kar izhaja tudi iz kodeksa policijske etike, ki ima 10, bomo rekli, skoraj zapovedi, med katerimi je prva vrednota in vrlina, ki ji morajo slediti policisti, in to je, da služijo ljudem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marko Ferluga. Izvolite.
Po vseh teh debatah se človek začne spraševati, ali mi sploh potrebujemo policijo. To je meni nekaj neverjetnega. Mi imamo en tak velik paradoks tukaj pri nas. Po eni strani imamo veliko zaupanje v policijo, po drugi strani imamo neznansko nezaupanje in potem začnemo govoriti. Enkrat zahtevamo večjo varnost, po drugi strani zahtevamo več človekovih pravic. Vse to skupaj zmešati, to nekako ne gre. Meni je osnovno vprašanje, ali mi sploh vemo, kaj hočemo. Še eno drugačno vprašanje bi si zastavil: ali je to neko temeljno nezaupanje v delo policije? In če je to temeljno nezaupanje policije, prihaja še iz prejšnjih časov, ko je bila policija tudi precej politično obarvana. Ampak jaz mislim, da se je v teh 25 letih zagotovo modernizirala in demokratizirala. Če pa imamo probleme v tem smislu, da ji ne zaupamo in da imamo ta ambivalentni odnos, kot ga imamo na primer do športnikov, ko so na vrhu so super dobri, takoj ko ima pa 7., 8. Mesto, pa je že zelo slab. Mi se zelo čudno obnašamo. Jaz mislim, da je treba dati veljavo strokovnjakom in policiji, če ne zaradi drugega, mogoče zaradi tega, če si je kdo prebral, so pri tem zakonu priloge. Imamo strokovno analizo glede električnega paralizatorja, glede nadzora registrskih številk, glede zbiranja in shranjevanja podatkov. Ja, lahko debatiramo, lahko debatiramo o tem, da je to večinoma naredila policija. Pa je spet to vprašljivo, če je to demokratično. Ampak, ljudje božji, če pa enkrat ne bomo zaupali enemu takšnemu organu, kot je policija, potem smo izgubili smer. Ker dejansko rušimo vse stvari pred sabo in potem ustvarjamo neko praznino, nek kaos, ob katerem je možno manipulirati, se sprenevedati in biti licemer. Policija po vseh statistikah in po vseh analizah opravlja več kot korektno svoje delo, za kar gre vsa čast in je treba čestitati še enkrat vsem policistom in policistkam za korektno opravljeno delo. Da pa so deviacije znotraj – seveda so, saj so povsod, tako kot je v življenju, tako so tudi tam. In da bo en zakon rešil vse to, da se to ne bo zgodilo, ni mogoče. In to vsi vemo. Ker noben zakon še tega ni naredil, da je vse čisto, lepo, da samo rožice rastejo. Ni. Tega ni in ne more biti. Če smo korektni do vsega tega, ja, moramo biti pazljivi do tega, morajo biti nadzori, ampak policija vse te varovalke ima. Po drugi strani je pa še zmeraj ta zunanja sfera, ki skrbi in bdi nad tem, da ne gremo v ekstreme. Če smo pravični do vsega skupaj, je ta vlada in ta ministrica s svojo ekipo naredila daleč največ za varnost policajev, ki so v končni fazi tudi državljani Republike Slovenije. In tudi njim gre nekaj, da so lahko tudi varni. S tem zakonom pa delamo korake tudi za to. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobi besedo predstavnik Vlade gospod Boštjan Šefic.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Morda še nekaj dodatnih pojasnil ali pa poizkusa odgovorov. Najprej glede prikrite kontrole in namenske kontrole. Seveda to že obstaja v obstoječem zakonu. Mi v tem primeru samo prilagajamo novi evropski regulativi. Povedati moram, da smo imeli v Sloveniji daleč najmanj ukrepov na tem področju. Je pa pomembno z vidika varovanja tudi naše šengenske meje, preprečevanja čezmejnega organiziranega kriminala, tako da tukaj ne gre za novo pooblastilo, ampak gre samo za uskladitev. Povedati moram tudi, da smo z Ministrstvom za pravosodje v zvezi s tem zakonom usklajeni v celoti, edino kar je in kar je bilo tudi povedano, načelno stališče Ministrstva za pravosodje glede paralizatorja, ne glede ureditve, pa seveda pri ministru še vedno ostaja. Gospod poslanec dr. Horvat je izpostavil vrsto dilem, ki so na mestu, so vprašanja, s katerimi smo se in se tudi sedaj ukvarjamo. Ves čas. Vedno je to ravnovesje med varnostjo in posegom v človekove pravice izjemno pomembno. Moram pa poudariti, da se pa ne morem strinjati s tem, da so ti ukrepi namenjeni zgolj z vidika boja proti terorizmu. Seveda je en del ukrepov tudi za boj proti terorizmu, ampak tu je vrsta novosti, ki posegajo tudi na področje zagotavljanja javnega reda in miru, preiskovanje drugih kaznivih dejanj. Vsa kazniva dejanja, ki so pri posameznih ukrepih navedena, so realna in z njimi se policija, organi odkrivanja in pregona srečujejo vsak dan. To ni nekaj abstraktnega, nekaj, kar bi morda bilo na zalogo. Ampak to je in se danes srečujemo s tem. Če želimo biti učinkoviti, potrebujemo učinkovita sredstva. Dejstvo je namreč, da organizirani kriminal, storilci kaznivih dejanj so vedno bolj sofisticirani. Sledijo sodobnim trendom, če lahko tako rečem. In tudi policija mora temu slediti, če želi biti učinkovita. Ali pač bomo zavestno prevzeli oziroma se nekako sprejeli, da bomo na določenih področjih imeli manjšo stopnjo varnosti oziroma odkritih kaznivih dejanj, s čimer verjetno se ne moremo strinjati, saj ne nazadnje se v Državnem zboru pogosto izpostavi vprašanje večje učinkovitosti pri tudi preiskovanju gospodarskega kriminala, bančnega kriminala itn. In ne nazadnje naj omenim, da nekatera pooblastila so tudi, bom rekel, čisto namenjena reševanju življenj. Govorim o iskanju oseb. Kolikokrat dobimo v policiji pa tudi na ministrstvu zahteve svojcev, da opravimo nekatere aktivnosti, pa jih ne smemo, ker jih nimamo v zakonu. In če jih nimamo v zakonu, jih ne smemo izvajati. S tem zakonom sedaj omogočamo policiji, da pod določenimi pogoji, ki so notri natančno zapisani, vgrajene so varovalke v vseh pooblastilih ali pa pri uporabi sredstev, povsod je načelo sorazmernosti in vgrajene so tudi varovalke. Ne trdim, da je vse idealno, zato bomo tudi te, in to dajem besedo, kot če bi bila tu ministrica, da bomo vse te pripombe in tudi pripombe, ki jih je dala informacijska pooblaščenka tudi naknadno po že začetku postopka tega zakona, se pravi, po sprejetju na Vladi, da bomo tudi to še proučili, ker nam je do tega, da je ta zakon dejansko takšen, kot sem uvodoma rekel, učinkovit, vendar tudi takšen, da pri tem ne bo prekomerno posegel v človekove pravice. Seveda pa, kot rečeno, ravnovesje med človekovimi pravicami in varnostjo pa smo že tudi pri nekaterih drugih dokumentih in resolucijah, ki smo jih sprejeli, tudi opredelili. Zakon o nalogah in pooblastilih policije je bil sprejet pred štirimi leti. Kot sem rekel, nekatere pomanjkljivosti in slabosti so se pokazale. To je nekaj običajnega. Pri tovrstni zakonodaji na eni strani, in v primeru zelo hitro spreminjajočega varnostnega okolja in tu jaz vendarle mislim, da je, vsaj kar se nas tiče ali pa pričakujem tudi v tem krogu soglasje, pa ne govorim samo o terorizmu, strinjam se z dr. Horvatom, terorizem je od nekdaj, ni od včeraj, in se tudi leta 2001 ni začel, ampak davno prej, tudi v naši bližnji okolici, tudi mi smo se srečevali se terorizmom. Ampak so tudi druge grožnje, kot rečeno, na področju mednarodnega organiziranega kriminala, bančne kriminalitete, gospodarske kriminalitete in tako naprej. Ta zakon moramo tem novim okoliščinam prilagoditi. In verjemite, to je tudi v samih obrazložitvah, kar smo tudi večkrat poudarili, je vedno narejena temeljita ocena, kaj je ta zakon prinesel, kje so slabosti in kaj bodo dale novosti v zakonu. Ne morem se strinjati, tu bi vendarle moral popraviti, kar je bilo v razpravi rečeno, želje policistov. Ne gre za želje policistov, gre za potrebe policistov, gre za varnost policistov. Naša odgovornost je, da tem policistom zagotovimo tudi varnost, ker samo takrat lahko varujejo tudi nas vse. V nasprotnem, če bodo policisti sami ogroženi in sami, kar se nam je na žalost v letošnjem letu in lanskem letu dogajalo, tudi ubiti, potem ne bodo mogli varovati oziroma učinkovito izvajati vseh ukrepov. Strinjam se s tistim, kar je bilo rečeno že malo prej v razpravi, da moramo tukaj biti tudi odgovorni do te naše policije kot organizacije. Glede paralizatorja želim še enkrat poudariti, da je tukaj zagotovljena sledljivost. Od vseh prisilnih sredstev, ki jih sicer že policija ima, je tukaj sledljivost na najvišji stopnji zagotovljena. Ne želimo si le mi, ne policija, nihče, da bi bili v tej državi vsi osumljenci. Daleč od tega. Mislim, da tudi ta zakon ne gre v tej smeri. Kot sem poudaril, vsak ukrep je zamejen, ima svoje varovalke tako da je možnost prekoračitve ali drugih zlorab izjemno omejena. Sem pa uvodoma rekel, imamo sisteme, s katerimi lahko tudi izjemoma, ko se to zgodi, ustrezno ukrepamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Ali želi še kdo razpravljati? Prosim, če se prijavite. Gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Moji kolegi iz poslanske skupine so bili zelo aktivni, zato zdaj izkoriščam teh 5 minut in si tudi sam postavljam ob tem zakonu vprašanje podobno kot kolega Ferluga, kaj bi mi pravzaprav želeli v pogledu zagotavljanja varnosti. Država kot institucija je dolžna zagotoviti varnost svojim državljanom. Včasih si samo v mislih poskušam predstavljati policista, ki mora iti, kot pravimo, v ogenj, bodisi da je to, recimo, včerajšnji sinočnji brutalni napad na civilno prebivalstvo, in to s kamionom. Jaz bi naslednjih nekaj trenutkov želel razpravljati o varnosti kot posameznikovi in družbeni vrednoti. Trdim da je ta trenutek, pa morda tudi v preteklosti, čeprav o tem nismo toliko govorili, varnost ena najpomembnejših, morda najpomembnejša vrednota. Pa morda nekaj, kaj je pravzaprav vrednota. Pojmom, ki opredeljujejo stvari, stanja in kategorije, ki jih visoko vrednotimo in si jih prizadevamo doseči, pravimo vrednote. Definicije so gotovo različne, vsak ima najbrž svojo. Nekateri poznavalci označujejo vrednote kot pojmovanje zaželenega, ki vpliva na to, kako se ljudje odločajo za akcije in kako ocenjujejo pojave. Slovenski psiholog in raziskovalec gospod Musek pa meni, da so vrednote posplošena in relativno trajna pojmovanja o ciljih in pojavih, ki jih visoko cenimo, ki se nanašajo na visoke kategorije podrejenih objektov in odnosov, in usmerjajo naše vedenje. Varnost, gospe in gospodje, je pogoj za razvoj kogar koli in česar koli. Mislim, da je to aksiom. Brez nje, torej brez varnosti ni pričakovati napredka, saj so že zdavnaj spoznali da je med najpomembnejšimi vrednotami prav varnost, ki omogoča uresničevanje večine drugih vrednot, zaradi česar jo problematizirajo prenekatere družbene znanosti, kot so pravo, sociologija, ekonomija in tudi druge. Zgodovinsko gledano je varnost temeljna vrednota medčloveških odnosov, njeno zagotavljanje se institucionalizira z nastankom suverene države in s sistemom vrednosti med državami. Za Thomasa Hobbsa, ki je angleški filozof iz 17. stoletja, dal je neke usmeritve za politično filozofijo, je bila varnost najbolj temeljna vrednota, na kateri je človeško gradilo svoja individualna in kolektivna življenja. Varnost posameznika in njegovih bližnjih v okolju, kjer delajo in bivajo, je ena izmed ključnih sestavin človekove kakovosti življenja. Vključno s človekovimi pravicami in temeljnimi svoboščinami pomeni vrednoto, ki je vedno pomembnejša v demokratičnih ureditvah, kjer se ljudje ob upoštevanju svojih pravic in obveznosti zavedajo tudi svojih pravic do vedno bolj varnega življenja. Posameznik torej išče svoje varstvo predvsem v sistemu, to je v določeni ureditvi oziroma organizaciji. Sebe in svoje bližnje lahko varuje le do določene meje, ki pa je odvisna od obsega nevarnosti v okolju, v katerem deluje in biva, in od razvitosti družbenih mehanizmov in instrumentov za zagotavljanje varnosti. Ko govorimo o zakonu, o nalogah in pooblastilih naše slovenske policije, vedno dobim tudi asociacijo in željo po tem, da bi mi morali ustvarjati okolje, da bodo naši policisti motivirani za to, kar delajo. Saj to velja za vse – da smo motivirani. Ampak mi smo tisti, ki tudi s proračunom ustvarjamo okolje, ki moramo ustvarjati okolje, ki lahko omogoči potem motivirane policiste. Mi ocenjujemo, jaz osebno prav tako seveda, da je ta zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Potreben bo temeljit razmislek glede nadzora, v vseh sistemih je treba o tem razmisliti, in mislim, da pridemo lahko do dobre rešitve.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo odločali v okviru glasovanj. S tem prekinjam 21. točko dnevnega reda in tudi 15. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 16.50.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo Državnega zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu, 27., 2., 21., 23., 24., 25., 26., 19., 20., 4., 5. in 29. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanja Državnega zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 27. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Poročila o delu Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb v letu 2015 (tajno). Ker k predlogu sklepa ni bilo vloženih amandmajev, prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Prvič. Državni zbor Republike Slovenije se je seznanil s poročilom o delu Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb v letu 2015. Drugič. Državni zbor predlaga Vladi ter pristojnim obveščevalnim in varnostnim službam, da Ocene, ugotovitve in stališča Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb upoštevajo pri nadaljnjem delu in sodelovanju z Državnim zborom in parlamentarno Komisijo za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti nihče. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah določenih zakonov s področja zdravstvenih dejavnosti po nujnem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 20. 12. 2016, ki ste ga prejeli na e-klop. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti k 4. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti bo predstavil dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Ker sta oba amandmaja identična, tudi tisti amandma, ki sledi temu prvemu, bom obrazložil oba na enkrat. Gre za eno specifično zadevo v tem primeru, in sicer zdravstvena ustanova sekundarne narave, torej bolnica se ne nahaja na narodnostno mešanem območju in zato madžarski narodni skupnosti oziroma njenim pripadnikom ni omogočeno, da v ustanovi, ki je izven narodnostno mešanega območja, de jure uporabljajo svoj materni jezik. Mi se zavedamo, da kriteriji, ki veljajo za določitev tovrstnih pravic za narodnostno mešano območje, niso identični s tistimi,ki veljajo izven tega območja, zato uporabljamo 64. člen Ustave, ki določa, da se pravice izven teritorija, kjer živita obe avtohtoni narodni skupnosti, urejajo z zakonom. V tem amandmaju točno določamo, da zgolj v enem primeru, v primeru najbližje tovrstne ustanove se omogoči možnost uporabe maternega jezika. Torej omogoči se možnost, in to besedno zvezo poskušamo obelodaniti v tem amandmaju z besedico »lahko«. To torej ne pomeni neposrednega prenosa pravic, ki veljajo na narodnostno mešanem območju, ampak zgolj možnost, da se to uredi. Ta amandma oziroma ta vsebina je po naši presoji sporočilne narave. Jaz se zahvaljujem vsem, ki ste prisluhnili tem našim stališčem in pa predvsem želji pomurske madžarske narodne skupnosti, da se zadeva uredi. Naš primer je drugačen od primera italijanske skupnosti, ker tam k sreči tega problema ni. Tam se ustanove nahajajo na narodnostno mešanem območju, medtem ko v našem primeru je drugače. Jaz upam, da smo mi s tem besedilom nadgradili te možnosti brez tega, da bi prekosili sedanji ustavni nivo, in smiselno rešili to zadevo, ki je korak naprej pri uporabi jezika avtohtone narodne skupnosti izven območja, kjer leta avtohtono živi. Midva bova ta amandma in tudi amandma k 10. členu podprla. Hvala lepa.
Sprašujem, ali še kdo v imenu poslanske skupine. Ne. Obrazložitev glasu v lastnem imenu bo predstavil Matjaž Hanžek.
Hvala lepa, predsednik. Preden sem šel glasovat, sem slišal nekaj pripomb, zakaj pa je treba Madžarom omogočiti, da govorijo izven, saj zakon pove, kje je. Ta slovenski koncept, da te mora zakon prisiliti, da daš kakšnemu sodržavljanu kakšno dodatno ugodnost, je že kar ena huda slovenska, bi rekel, slaba posebnost. Najbrž so drugod, ampak drugod me ne zanimajo. Če greste v London, bodo našli v bolnišnici tudi arabsko, pa nemško, pa francosko, tudi bosansko, dvomim da slovensko, morda tudi. Nihče ne reče: zakon nas prisiljuje. To je del osnovnih človekovih pravic, del kulture nekega naroda, da omogoča svojim državljanom tudi izven nekaj več pravic, kot jih predpisuje zakon oziroma vsaj minimalno tisto, kar človeška humanost predpisuje. Zato jaz bi sicer, ampak to ne bom, lahko pa povem, glasoval tudi, če bi bilo napisano zavezujoče, da morajo vsaj nekoga v bolnišnici najti, ki bi znal tudi madžarski jezik, da bi lahko pomagal ljudem, ki pridejo tja, ampak žal zame nista poslanca narodnosti tega predlagala. Ampak vseeno v tem primeru, ne samo da pravim, da bom jaz glasoval, pozivam tudi druge. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu bo predstavil gospod Roberto Battelli.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Zadnji odstavek 4. člena veljavnega zakona pove naslednje: »Na območjih občin, v katerih živita italijanska ali madžarska narodna skupnost, se bolniku zagotovi pravica do sporazumevanja z zdravstvenimi delavci in zdravstvenimi sodelavci v italijanskem ali madžarskem jeziku na stopnji znanja iz drugega ali tretjega odstavka tega člena.« To velja sedaj. Naj opozorim na dejstvo, da ta določba ne bo mogla veljati za madžarsko narodno skupnost, če ne sprejmemo teh dveh amandmajev, ker je bolnišnica v našem primeru v Izoli, v primeru madžarske narodne skupnosti je pa edina najbližja bolnišnica v Murski Soboti. Že sedaj v šolstvu za nekatere poklicne šole obstaja v zakonodaji možnost poučevanja madžarskega jezika izven tistih občin, kjer zgodovinsko živi madžarska narodna skupnost. Že sama ustava to omogoča prav zaradi takih primerov, in to so edine izjeme. Tako da, lepo vas prosim, ne izpade, da bi država imela en tretma, kako bi rekel, za italijansko narodno skupnost in slabši in drugačen tretma za madžarsko narodno skupnost. Tako da apeliram na vašo državniško vest in zavest, da se ta diskrepanca odpravi. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 71, proti nihče. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti k 10. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 71, proti nihče. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandmaja k 4. in 10. členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k tema členoma vložiti amandmaje? Ne. Potem prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista obvestili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti 12. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 21. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nalogah in pooblastilih policije. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nalogah in pooblastilih policije je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 15. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 23. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o bančništvu. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o bančništvu je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 11, proti pa 51. [[Za je glasovalo 11.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 24. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah Zakona za uravnoteženje javnih financ. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah Zakona za uravnoteženje javnih financ je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! V Slovenski demokratski stranki oziroma v Slovenski demokratski mladini, našemu podmladku, želimo z zakonom, ki smo ga predlagali. doseči dvoje. Prvo je, da se denar, ki se zbere od koncesnin od študentskega dela, to se pravi dela, ki ga opravijo dijaki in študentje, razdeli med večje število mladih. Drugi cilj, ki ga želimo s tem zakonom doseči, je, da se ga razdeli bolj transparentno. Za kaj gre? Približno med 9 in 10 milijonov evrov se zbere letno od študentskega dela. Ta denar dobi direktno Študentska organizacija Slovenije brez kakršnega koli razpisa, brez kakršnega koli nadzora, dobijo ga tisti, ki so prijatelji in imajo funkcijo v tej organizaciji. Kaj predlagamo mi? Predlagamo, da se ta denar razdeli drugače. Če vzamemo primer, da recimo letno dobijo 9 milijonov evrov, predlagamo naslednjo razdelitev, da še vedno dobi dobre 3 milijone Študentska organizacija Slovenije, dobrih 700 tisoč evrov dobijo direktno študentski klubi lokalnih skupnosti, približno milijon 400 od tega denarja naj gre v sklad za štipendije in malo manj kot 4 milijone dobi Urad Republike Slovenije za mladino. Urad Republike Slovenije za mladino je krovna organizacija, ki bdi nad mladinskim sektorjem. Ta krovna organizacija vsako leto pripravi številne razpise, na katere se prijavi 100 in več mladinskih organizacij. Seveda morajo ustrezati pogojem. Ko dobijo denar, morajo tudi oddati poročilo, ali so ta denar porabili za to, za kar so ga prijavili, in kako so ga tudi porabili. Menimo, da bi na ta način več mladih bilo upravičenih in bi dobili denar, ki ga mladi sami zberejo. To se pravi, gre na nek način za solidarnost in da mladi dobijo denar za študijske in pa obštudijske dejavnosti. Ne bom tukaj govoril, kolegice in kolegi, sami dobro veste, kako se porablja denar Študentske organizacije Slovenije. Če vtipkate notri študentski funkcionarji, korupcija je beseda, ki označuje to študentsko organiziranje. In prav je, da temu rečemo konec. Nihče od nas, od vas, niti od organizacij ne dobi takšnega denarja. Predstavljajte si, da bi Zveza društev upokojencev Slovenije kar tako dobila 9 milijonov evrov in da ne bi nobenem poročala, kako ta denar porablja oziroma da bi sama določila organe in pa notranje nadzornike, ki bi bdeli nad to porabo. Prosim vas, vseh nas je polna usta, kako se borimo proti korupciji, kako smo za mlade. Ta zakon pomeni dvoje – borba proti korupciji in delo v korist mladih.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavil gospod Saša Tabaković.
Hvala za besedo. Že v času razprave te novele smo v Poslanski skupin SMC natančno razložili zakonodajne ravnine sistema financiranja študentskih organizacij iz dajatve koncesnin študentskih servisov. Gre za področje, ki ga pokrivata dve ministrstvi, tako Ministrstvo za izobraževanje kot tudi Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Če želimo dejansko uresničevati temelje transparentnosti in korektnega poslovanja študentskih organizacij, ki smo ga tudi sami v poslanski skupini tako kot predlagatelj spoznali za akutnega, je treba enostavno novelirati Zakon o skupnosti študentov, ki eksplicitneje določa nadzor Računskega sodišča, urejanje javnega naročanja in pa tudi uvajanja protikorupcijskih klavzul. To je Ministrstvo za izobraževanje tudi že naredilo na pobudo Odbora za izobraževanje, tudi storilo nekako usklajeno z deležniki študentske javnosti, kar pomeni, da je zakon oziroma novela tudi že v javni razpravi. Poslanci Državnega zbora smo tudi dobili obvestilo Študentske organizacije in pa Študentske organizacije Iskra po elektronski pošti, da je temu res tako. Predlagatelj transparentnost pogojuje tudi s samim razrezom sredstev, preden ta sploh pridejo do študentskih organizacij. Za ta del je pristojno Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve, ki je tudi že v sami razpravi obrazložilo, da mora enostavno ta prerazporeditev sredstev potekati v dogovoru z deležniki študentske javnosti, pa konec koncev tudi sama prerazporeditev sredstev še ne more korektno naslavljati same transparentnosti. Ker dialoga med predlagateljem in deležniki študentske javnosti ni bilo oziroma je predlog nastal arbitrarno, zaenkrat v Poslanski skupini SMC predlogu ne moremo izreči podpore. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 40. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 25. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvah zakona o dedovanju. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvah zakon o dedovanju je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila gospa Anja Bah Žibert.
Kot veste, je že pred časom odjeknil zopet nov škandal naših sodišč, in sicer ugotovilo se je, da je bilo od leta 1945 pa do danes 5 tisoč 429 založenih oporok. Posledično tudi ni prišlo do njihove razglasitve. S predlagano spremembo zakona o dedovanju želimo stvari v Slovenski demokratski stranki urediti tako, da bodo funkcionirale, kajti dejstvo je, da trenutna zakonodaja tega ne omogoča. Prav tako v samem postopku predlagamo, da se spremeni tisto bistveno, in sicer da za vpis v ta enotni centralni register ni treba več plačati nadomestila. To je pomembno in zagotovo lahko prispeva k uspešnejši izvedbi oziroma aktivnostih, ki so povezane s področjem dedovanja in tudi oporok. Dejstvo je, da te nerazglašene oporoke nikogar v tej dvorani ne morejo pustiti hladnega. Pomembno pa je, da damo obstoječi zakon na hladno in da podprete predlog Slovenske demokratske stranke, ki te zadeve sedaj ureja oziroma izboljšuje in gotovo bo v končnem prineslo pozitivno korist. Kličem na razum. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 49. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 26. točko dnevnega reda to je s prvo obravnavo Predloga zakona za odpravo posledic in povračilo škode zaradi nerazglašenih oporok. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona za odpravo posledic in povračila škode zaradi nerazglašenih oporok je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Dejstvo je, da je bila državljanom narejena škoda. Škoda s strani sodišč, posledično s strani države. Na nas je, da sedaj to škodo odpravimo. Predlagani zakon prinaša ravno to, da se v državi vsem tistim, ki jim je bila ta škoda, huda krivica narejena, omogoči vsaj materialno zadoščenje. Seveda je to krivico treba popraviti tako tistim, ki so zapustili svojo, bom rekla, zapuščino, kot tistim, ki so jo prejeli neupravičeno, pa tega niso vedeli. In ta zakon ureja ravno to. Dejstvo je, da ne moremo v tej državi dopustiti, da na eni strani država dobesedno jemlje za 100 evrov državljanom premoženje, ko gre za terjanje dolga, na drugi strani pa se obrne proč, ko ugotovi, da je sama kršila ne samo zakonodajo, ampak tudi ustavo. Gre za prvo branje in gre za to, da lahko pomanjkljivosti ali pa kakšne še dodatne rešitve poiščemo skupaj, ampak pomembno je, da odreagiramo, kajti na ta način zopet puščamo določene državljane kot drugorazredne in celo spodbujamo k temu, da se pravdajo sami. Kako pa to zgleda?! Najprej mu krivično stvari odvzameš, potem pa praviš, da naj se pravda. To je nedopustno in trenutno stanje, ki ga imamo v zakonodaji, tega ne omogoča rešiti na način, kot se spodobi. Gre za kompleksno zadevo, gre za 5 tisoč oporok in več in gre še vsaj enkrat toliko in mnogo več dedičev, ki so tukaj bili prikrajšani. Tako da prosim, da ta predlog preučite in razmislite o tem, da vendarle podprete zakon in da uredimo to področje tako, kot se za pravno državo ali pa vladavino prava spodobi. Dejstvo je, da je bila krivica narejena in naša naloga je, da jo popravimo.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila gospa Ksenija Korenjak Kramar.
Hvala lepa. Spoštovani! V Stranki modernega centra obžalujemo nastalo situacijo, kar smo v svojem stališču in pa tudi v razpravi izrecno poudaril-, Menimo pa, da tako ustava kot zakonske podlage dajejo vso legitimnost in podlago za povračilo škode, ki je nastala državljanom. Menimo, da v tem primeru poseben zakon ni potreben, kajti takšna ureditev tako ustave kot zakona zadostuje, zato tudi predlaganega posebnega zakonskega predloga ne bomo podprli. Hvala.
Želiše kdo besedo v imenu poslanske skupine ali v lastnem imenu? Obrazložitev glasu v lastnem imenu bo predstavil gospod Roberto Battelli.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz bom ta predlog zakona podprl. V uradnem pojasnilu, ki je bilo dano s strani Ministrstva za pravosodje, je bil med drugim podan kot razlog za nerazglasitev oporok dejstvo, da je bilo določeno število teh oporok spisanih v italijanskem jeziku. Ne glede na jezik, v katerem je ena oporoka napisana, se ne sme zaradi tega je ne razglasiti. Se preprosto ne sme. Tudi ko smo sprejemali pred leti Zakon o notariatu, je bilo kar nekaj razprave okoli tega, ali naj notarji znajo tudi toliko italijanskega in madžarskega jezika predvsem zaradi oporok starejših ljudi. Ker je bil en amandma, je bila prav zaradi tega ta sprememba zakona pri notariatu Tako da jaz bom predlog podprl. Vem, da je verjetno zaman, ampak jaz bom to podprl, ker je nezaslišano, da se ne razglasijo oporoke. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu bo predstavil gospod Primož Hainz.
Hvala lepa, gospod predsednik. Sam seveda ne bom podprl tega zakona, ampak iz preprostega razloga, med drugim, ker ne gre niti za vsebino. Če bi Socialna demokratska stranka resno mislila, potem bi bila tukaj, pa preprosto noben predlog njihov ne more iti skozi, ker jih ni, ker jih je manj kot polovica na glasovanju. Kako lahko računajo, da bo nek predlog sploh sprejet? Jaz predloga zakona ne bom podprl.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu bo prestavila gospa Anja Bah Žibert. [[oglašanje iz dvorane]] Prosim, da se izključite.
Hvala, da mi gospod Hainz vsaj dovoli, da povem. Dejstvo je, da nas je v Državnem zboru danes dovolj, da popravimo škodo, ki je nastala našim državljankam in državljanom. Dejstvo je tudi, da obstoječa zakonodaja tega ne omogoča. Pogorela sodnica, sedaj namestnica Vrhovnega sodišča Betettova, je dala državljanom naslednji dopis: »Spoštovani! Opravičujemo se vam za nastalo škodo in vas pošiljamo v postopek pravdanja.« Ali je to rešitev, spoštovani? Najprej dobesedno državljane okradeš, potem pa od njih zahtevaš, da se pravdajo in najemajo drage sodnike. Morda si gospa Klemenčič Zidar obeta kakšno novo pogodbo, ampak mi smo dolžni tole vrniti, spoštovani. Sramotno je, da nekdo tukaj v Državnem zboru govori, da nečesa ne bo podprl zato, ker na drugi strani ni nekoga na svojem mestu.
Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 48. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da je zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah Zakona o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah Zakona o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Janez Janša.
Hvala lepa za besedo. S poskusom, da popravimo nek zakon, ki ga bomo podprli, se dotikamo teme, ki je ključna za slovensko prihodnost. Razkol v slovenskem narodu in prebivalstvu na sploh, ki je bil povzročen z okupacijo in s krvavo revolucijo, državljansko vojno ter z uzurpacijo oblasti, je še vedno ena od travmatičnih tem. To poglavje bo pač treba zapreti po vrstnem redu, ki ga ni možno preskočiti. Najprej resnica, potem pravni epilog, potem obžalovanje in kesanje in na koncu sprava. Pred zgodovino se bodo nekoč opravičevali tisti, ki tega ne razumejo in ki bodo danes glasovali proti popravku zakona, ki celo mrtve rojake deli na prvo in na drugorazredne. Takšno ravnanje in to glasovanje in razprava o tem seveda ni edino v tej kategoriji, ki slovenski narod in Slovenijo zavira v razvoju in jo potiska v nek prostor, ki mu Eliot pravi mrtva civilizacija. Ta ureditev, ki jo skušamo popraviti s tem zakonom, je tudi v nasprotju s temeljnim mednarodnim pravom, ki ga je Slovenija ratificirala, po katerem zločini proti človeštvu in genocid ne zastara. Države so te zločine dolžne preganjati. Tukaj ni poljubnosti. Slovenija bo v prihodnosti soočena z mednarodno dimenzijo dejstva, da ta temeljna načela mednarodnega prava država krši. Tisti, ki računajo na to, da se bo stvar pozabila – ne bo se pozabila. Konec 30. let je imelo vodstvo Nacionalsocialistične delavske stranke v Nemčiji razpravo o končni rešitvi židovskega vprašanja, o iztrebitvi Židov oziroma Judov. Eden od nacističnih veljakov je vprašal Hitlerja, če misli, da bo zgodovina to pozabila, in on je rekel: "Pred dvajsetimi leti so Turki pobili Armence, pa se tega nobeden več ne spomni." Zelo se je motil. Danes se vsi spomnijo holokavsta in letos je Evropski parlament ob 100. obletnici genocida nad Armenci sprejel posebno resolucijo o tem. Se pravi, to se ne pozablja.
Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 12, proti 59. [[Za je glasovalo 12.]] [[Proti 59.]] Ugotavljam, da Državni zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 20. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o osebni asistenci. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o osebni asistenci je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavil mag. Matej Tonin.
Poslanska skupina Nove Slovenije bo z največjim veseljem podprla ta sklep, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Ob tej priložnosti se zahvaljujem tudi vsem poslanskim skupinam in vsem poslancem, ki ste v včerajšnjem dnevu izrazili pripravljenost, da boste ta sklep tudi podprli in da bo zakon nadaljeval svojo proceduro. Kot pa smo že povedali, smo kot predlagatelji pripravljeni na nadaljnja usklajevanja zlasti na področjih, ki ste jih nekateri v razpravi identificirali kot kritična in jih je treba še dodelati. Verjamem pa, da bomo lahko ob začetku prihodnjega leta vendarle dokončno po dolgih letih čakanja in obljub spravili pod streho ta zakon. Srečno!
Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 70, proti 1. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je Državni zbor sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide, kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembi in dopolnitvi zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev po skrajšanem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 16. 12. 2016. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 2. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica bo predstavila Violeta Tomić.
Hvala za besedo. Najprej se bom zahvalila vsem poslancem, ki boste podprli to, da bodo naši otroci, ki živijo pod pragom revščine, vsi dobili brezplačno šolsko kosilo. Smo pa vložili tudi dva amandmaja. Naj najprej spregovorim o drugem. Koalicija je v obravnavi na matičnem delovnem telesu iz zakona črtala določbo o obveznem obveščanju vseh upravičencev. V Združeni levici predlagamo spremenjeno določbo, ki predvideva obveščanje vseh upravičencev v roku 30 dni. Če kdo, potem ministrstvo razpolaga z vsemi podatki. Ti podatki so tudi podlaga za vse izračune, ki jih delajo, in verjetno vedo, kdo so upravičenci. Verjetno bodo imeli nekaj dela s tem, vendar je to delo, ki ga je definitivno treba opraviti. Iz terena nam prihajajo obvestila, da mnogi starši ne prijavijo otrok k brezplačnemu kosilu ali subvencionirani prehrani, ker preprosto ne vedo, ali so upravičeni ali niso. Zato smo mnenja, da mora obveščanje v predlogu ostati. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 49. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 3. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica bo predstavila Violeta Tomić.
Amandma k 3. členu pa pravi, da naj bi zakon začel veljati s 1. januarjem leta 2017. Zakon je namreč treba uveljaviti čim prej, kajti izgubili smo že kar veliko časa. Koalicija sicer stoji na stališču, da naj bi začel veljati februarja. Ta datum zagovarjajo s tem, da se morajo šole tehnično pripraviti. Vendar naj uporabim besede enega od ravnateljev, da to je sladka in prijetna obveznost in z veseljem se bodo pripravili na to. Dajte, podprite ta amandma in naj otroci, tako kot imamo zdaj 2. januar kot dela prost dan, naj otroci na prvi šolski dan v letu 2017 dobijo to brezplačno kosilo. Izgubili smo že dovolj časa, pogovarjamo se o tem že leto in pol in ne bi radi in ni smisla, da izgubljamo še en mesec. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti pa 45. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k drugi obravnavi predlagana amandmaja nista bila sprejeta, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o socialnovarstvenih prejemkih v okviru skrajšanega postopka. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dnem 16. 12. 2016. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 1. členu. Amandma je vsebinsko povezan z amandmajem Poslanske skupine Združena levica k 5. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, postane amandma Poslanske skupine Združena levica k 5. členu brezpredmeten. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica bo predstavila Violeta Tomić.
Hvala za besedo. V Združeni levici se prav ob vseh priložnostih zavzemamo za dosledno odpravo vračljivosti socialnih prejemkov. Če hoče koalicija resno odpraviti problem, ki je nastal leta 2012, potem mora spremeniti prvotni predlog in odpraviti omejitev na 120 tisoč evrov, kajti ta predlog je izrazito diskriminatoren do vseh revnih prebivalcev, ki živijo v centru Ljubljane ali pa na Primorskem, ko vemo, da je kakšna garsonjera vredna 120 tisoč evrov, medtem ko kje drugje na podeželju pa je to kar pošteno velika hiša. Skratka, absolutno ne drži, da je nujno vedno postavljati omejitve. Če bi število prejemnikov zaradi našega predloga se povečalo za nadaljnjih tisoč, bi bilo to še vedno 1,8 milijona evrov letno. To je z vidika proračuna izjemno malo, z vidika ene ostarele ženske s kakšne revne kmetije, ki so ji odvzeli edini dohodek, se pravi nekdanjo državno pokojnino, pa bi bilo to ogromno. Tega denarja ne bo odnesla v tujino ali pa si kupila nek razkošen avto, ampak bo takoj porabljen tukaj in zdaj za njene vsakodnevne potrebe. Zato poslance predvsem koalicije pozivam, da naj odpravijo omejitev 120 tisoč evrov, kajti ta predlog je, kot sem že rekla, diskriminatoren in stanovanjska enota, v kateri prosilec živi, ne more biti predmet vračljivosti. Govorili smo tudi, da naj tisti, ki ima hišo, jo proda in potem živi v kakšnem cenejšem stanovanju. Ampak, veste, mnogi se odrečejo socialnim prejemkom ravno zaradi tega, ker bi radi svojim otrokom zapustili vsaj to. Država nima nobene strategije, vsak mlad človek nima nobene možnosti, da bi prišel do stanovanja, mnogi so brez zaposlitve, zaposleni pa bi morali delati več kot 30 let, če ne bi ne jedli in ne pili, da bi prišli do stanovanja. Skratka, naj bo vsaj dom, v katerem je človek rojen, nedotakljiv in ne predmet vračljivosti in plombe. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 50. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma Poslanske skupine Združena levica k 1. členu ni bil sprejet, je postal amandma k 5. členu brezpredmeten. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 7. členu pod številko 1. Če bo ta amandma sprejet, postane amandma Poslanske skupine Združena levica pod številko 2 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 52. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 52.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 7. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 51. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 9. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 50. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k drugi obravnavi predlagani amandmaji niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti 3. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 29. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Mandatno-volilnih zadev. Prehajamo na zahteve Okrožnega sodišča v Mariboru, Preiskovalni oddelek, za dovoljenje Državnega zbora za začetek kazenskega postopka zoper poslanko mag. Bojano Muršič. Zahtevo je v obravnavo zboru posredovalo Okrožno sodišče v Mariboru, Preiskovalni oddelek. Zahtevo je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala. Prehajamo na odločanje. Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da sprejme naslednji sklep: Državni zbor na podlagi 83. člena Ustave Republike Slovenije in 22. člena Zakona o poslancih v zvezi z zahtevo Okrožnega sodišča v Mariboru, Preiskovalni oddelek, št. I Kpr 48334/2016, z dne 8. 12. 2016, za dovoljenje Državnega zbora za začetek kazenskega postopka zoper poslanko mag. Bojano Muršič zaradi suma storitve kaznivega dejanja zlorabe uradnega položaja ali uradnih pravic po tretjem odstavku 257. člena Kazenskega zakonika in kaznivega dejanja napeljevanja h kaznivemu dejanju ponareditev ali uničenje poslovnih listin po prvem odstavku 235. člena Kazenskega zakonika v zvezi s prvim odstavkom 37. člena Kazenskega zakonika ne prizna imunitete poslanki mag. Bojani Muršič. Na podlagi prvega odstavka 207. člena Poslovnika zbora Državni zbor o predlogu sklepa odloča brez razprave. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti nihče. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujem tudi 25. sejo Državnega zbora. Članice in člane Kolegija obveščam, da se bo ob 17. 55 v sobi 217 začela 83. seja Kolegija.