Poglejte, jaz bom imel nek postopkovni predlog in bi rad, da nas je nekoliko več v dvorani, predvsem mora biti tukaj predsednik odbora Janc, pa bi vas prosil za odlog tri minute preden začnemo, tako da se odbor konča, da pride sem predsednik, da nas je nekoliko več, potem bi se pa dogovorili, kako bi delali ta dva dni, da bi uspešno končali sejo. Hvala za razumevanje. Sejo nadaljujemo ob 10 uri in 15 minut. Počakal bom, da pridejo kolegice in kolegi iz odbora za infrastrukturo in okolje v veliko dvorano. Tudi glasovali bomo na začetku, ker bomo sprejeli nek postopkovni predlog, če ga bomo sprejeli, v zvezi z delom državnega zbora. Prosim vse, ki so v dvorani, da pridejo uvodoma na začetku seje v dvorano, da nam omogočijo sprejemanje odločitev. Hvala lepa za razumevanje. Čez 15 minut bomo nadaljevali z izredno sejo, in sicer s četrtkovim delom v okviru seje. Predlagal bom postopkovni predlog in če ne bo ugovora, bom štel, da smo se dogovorili o načinu dela danes in jutri, o takem načinu dela, ki bi nam omogočal, da bi stvari uspešno spravili pod streho. Zasedite vaša mesta v dvorani. Mislim, da je predsednik odbora Janc sejo že prekinil, tako sem ga vsaj prosil, zato da bi lahko nadaljevali z delom državnega zbora. Medtem ko čakamo, da se nam nekateri kolegi iz sejne dvorane 209 in iz preddverja še pridružijo, najpovem, da končujemo aprilske obveznosti v okviru sej državnega zbora. Pred nami sta samo še dva dni. Če ne bo kakšne presenetljive stvari, bomo praktično vse, kar smo se dogovorili, spravili pod streho. Evropska zakonodaja bo, kar je interes vseh poslanskih skupin in brez sodelovanja vseh poslanskih skupin tudi ne bi uspel, bom rekel, zaščiten. Sedaj gre za to, da se dogovorimo, kako bomo delali danes in jutri zavoljo razlogov, ki so povezani z obsežnostjo pri dveh temah. Ena je energetski zakon, druga davčni postopek. Jaz bom predlagal predlog, vi pa boste videli, ali se vam zdi smiseln. Mislim, da ga je dal kolega Drobnič in mislim, da je pameten. Videli bomo, ali je za državni zbor sprejemljiv. Predsednika Janca ne vidim v dvorani, da bi lahko to potrdil. Ampak moj predlog, kot rečeno, povzemam nasvet mag. Drobniča, bi bil, da bi danes začeli sejo državnega zbora, kljub temu da predlog zakona o spremembah in dopolnitvah energetskega zakona še ni pripravljen in bi omogočili, da bi po koncu današnje seje oziroma pred nadaljevanjem jutrišnje, odbor dokončal delo. Namesto obravnave tega predloga zakona pa bi danes z jutrišnjega dela - tako bi lahko jutri prej končali - obravnavali tiste tri zakone, ki so nesporni in ne pričakujemo velikih razprav, zakon o blagovnih rezervah, slovenska razvojna družba in varstvo potrošnikov. Ali bi bilo to za državni zbor sprejemljivo? Razumem, da. Potem bomo tako tudi delali. Najprej vas bom obvestil o tem, da nekatere kolegice in kolegi zaradi drugih obveznosti danes ne bodo navzoči. To so kolegi Čebulj, Fabjan, Germič, Jelinčič, Kangler, Peterle in kolegici Mrzel in Širca. Smo pri 11. TOČKI DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZAKONA O FINANČNIH ZAVAROVANJIH, NUJNI POSTOPEK. [[Oglašanje iz ozadja.]] Aha, vas sem opravičil, pa ste tukaj. Verjetno je prišlo do nesporazuma, ki je popolnoma nepomemben ob vseh veliko večjih, ki jih imamo v teh zelo zaposlenih dneh. Zakon o finančnih zavarovanjih, 11. točka dnevnega reda. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada. Z nami je državni sekretar. Želite, državni sekretar, besedo? Proceduralno. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Dejansko gre za proceduralno vprašanje predsedniku državnega zbora. Gre za zakon o finančnih zavarovanjih. Zakon o finančnih zavarovanjih, kot je zapisano v prvih besedah tega uvoda, je vlada pripravila na podlagi direktive Evropske unije iz leta 2002, in sicer junija 2002. Ta direktiva, ki ni na razpolago v slovenskem jeziku, vsaj jaz je nisem mogel najti drugače kot na spletnih straneh Evropske zveze, in sicer še vedno v angleščini, se pa sklicuje na proces, ki se je začel tam nekje leta 1998. Leta 1998 je nastala pobuda, da mora Evropska zveza delati na področju priprave bolj učinkovitega delovanja vseh finančnih trgov v sklopu Evropske zveze. Iz tega je nastal tudi načrt, ki je tudi omenjen v Poročevalcu in v prvih besedah uvoda tega predloga vlade, tako imenovani "Financial Services Action Plan" ali, kot so oni prevedli, "Akcijski načrt za finančne storitve". Silno zapletena materija, ki dejansko posega v zakonodajo vseh držav članic. Proces te priprave, med drugim tudi problema zavarovanja [[...]]
Kaj je vprašanje, kolega Bajuk?
Ja, vprašanje. Oprostite, gospod predsednik, moram obrazložiti, ker sicer se ne bo razumelo, za kaj gre. Gre predvsem za finančno materijo. Na 8. strani tega načrta jasno piše, da je to predlog, na katerem je tudi Evropska zveza delovala. V teh šestih letih so izdali 9 poročil, zadnje, 9. poročilo, je od novembra 2003in pač napoveduje, smo že na koncu, kar naenkrat bomo to opravili. V vsem tem obdobju so pa potekala posvetovanja z državami članicami, seveda prek finančnih ministrstev. Vprašanje, ki ga jaz imam, je, gospod predsednik, vem, da je materija zapletena, a vendar vi ste se prav gotovo na podlagi poročila, ki ste ga dobili od svojih služb, odločili, da ste ta predlog poslali v obravnavo matičnemu delovnemu telesu, odboru za notranje zadeve. Prav gotovo vem, da mi boste odgovorili, saj drugi odbori bi pa lahko,če bi hoteli. Ker smo zainteresirana delovna telesa, lahko tudi to materijo obravnavamo na podlagi našega poslovnika. A vendar, glede zapletenosti te zadeve bi pa le pričakoval in mislim, da legitimno pričakoval, da bi ta predlog zakona bil obravnavan vsaj na odboru za finance in monetarno politiko. Če to ni bilo tako napravljeno, potem imamo zelo veliko vprašanj, nerešenih vprašanj. Z vsem spoštovanjem do kolegic in kolegov, ki so to na matičnem delovnem telesu za notranje zadeve obravnavali, niso se lotili določenih vprašanj, ki nam niso jasni. Sploh nam tudi ni jasno, zakaj se je vlada odločila, da je to sploh bilo napravljeno na ministrstvu za pravosodje. Človek pogreša tukaj bolj aktivno vlogo ministrstva za finance. Ne vemo, če se je ministrstvo za finance tudi posvetovalo in pa obrazložilo našo zakonodajo v Bruslju ali ne. To je zelo zaskrbljujoča stvar. Jaz bi predlagal zelo konkretno, da v odločite, da ta predlog tudi pregleda odbor za finance in monetarno politiko, morda tudi odbor za gospodarstvo zaradi razsežnosti, je silno kompleksna zadeva in če bo to sprejemljivo, potem bi pa predlagal, da se prekine obravnava na tej seji. Hvala lepa.
Dobro. Pojdimo po vrsti. Tak proceduralni predlog je še mogoče sprejeti v okviru obravnave oziroma po njej, če bo državni zbor tako menil. Ampak najprej, da ne bo nesporazumov ali pa suma, da je bilo kaj narobe pri postopku. V državni zbor je vlada poslala predlog zakona, pod katerega je podpisan minister Bizjak. Res je tudi minister Mramor. Mi smo se odločili, da zakon damo v obravnavo pristojnemu delovnemu telesu, ki je v tem primeru odbor za notranjo politiko. Vi ste že pravilno odgovorili. Lahko bi se katerikoli drug odbor razglasil za zainteresiranega in do danes imel poročilo. Mi bomo danes razpravo, ker so poslovniški pogoji izpolnjeni, odprli, slišali diskusijo. Če bi se pokazalo, kot pravite dr. Bajuk, da so kakšna vprašanja konceptualna ali drugače tako nejasna ali zahtevali daljšo obravnavo, vedno lahko preko proceduralnega predloga, da se prestavi odločanje na naslednjo sejo. Toda predlagam, ker so pogoji izpolnjeni, da z obravnavo začnemo. O tem ni razprave. Vas samo sprašujem, kaj mi želite povedati, ni pa razprave o tem. Prosim.
Gospod predsednik! Med tem ko bomo o tej stvari odločali, mislim, da je moja dolžnost, da vas vse opomnim ali pa spomnim, da dejstvo, da je to en zakon, ki je prišel, v zadnjih dneh marca, da zainteresirana delovna telesa so tako obremenjena, da resnično ni bilo časa, da bi se nekdopoglobil v materijo, ki je vsaj predvidoma izven njegovega področja, ko je bilo to nakazano, da bo to šlo v odbor za notranje zadeve. Človeško dimenzijo je pa tudi treba vzeti na znanje.
Hvala lepa. Poglejte, mogoče je ali pa ni to pravo mesto in zelo redko rečem kakršnokoli politično stališče s tega mesta, vendar mislim, da samo povzemam nek občutek, ki ga imamo vsi. Vsi vemo, da moramo spraviti pod streho proces harmonizacije, da izpolnimo pogoje, ki smo jih dolžni s pogodbo, ki smo jo sprejeli. Dejstvo je, da hitimo v zadnjem času in da vsi zakoni ne v nomotehničnem in ne v vsebinskem smislu ne bodo perfektni, morda bodo potrebni popravkov po tem, ko jih bo mogoče v miru še enkrat predihati. Poslovniško so pogoji izpolnjeni. Zato sta se potrudili vlada, ki je zelo hitela, in pa tudi zelo državni zbor preko delovnih teles. Predlagam, da začnemo obravnavo tega zakona. Videli bomo, ali bomo naleteli na takšne čeri, o katerih vi govorite, kolega dr. Bajuk. Če boste menili, imate poslovniško možnost, da potem rečete, te čeri so previsoke, da bi lahko barka mirno priplula v pristan glede sprejema zakona na tej seji in boste predlagali preložitev. Sedaj pa dajem državnemu sekretarju besedo za uvod. Prosim.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Spoštovani poslanci. Direktiva sveta o dogovorih o finančnih zavarovanjih z dne 6. junija 2002 ureja enotna pravila na tako imenovanem sekundarnem finančnem trgu. Države članice so bile dolžne vključiti to direktivo v svoj pravni reddo konca lanskega leta, Republika Slovenija je to dolžna storiti do polnopravnega članstva. Prakse držav članic in sodišča evropske skupnosti pri uporabi te direktive še ni, ker je ne more biti zaradi kratkega roka, od kar je začela delovati. Predlog zakona določa specialno ureditev za sklepanje in pravne učinke dvostranskih pogodb o finančnih zavarovanjih. Od samega začetka obravnave teh rešitev, kako to zelo specifično direktivo vključiti v slovenski pravni red, se je tako ministrstvu za finance kot kasneje ministrstvu za pravosodje in v končni fazi tudi vladi postavljalo osnovno sistemsko pravno vprašanje, kako to materijo uzakoniti: ali poseči v spremembe vsaj štirih sistemskih zakonov ali zadevo urediti v samostojnem predpisu. Istočasno je bilo v ospredju vprašanje, kako pravno v celoti vključiti v našo pravno ureditev vse ureditve na tem področju drugih držav članic, katerih subjekti bodo sklepali te pogodbe v Republiki Sloveniji. Sama direktiva namreč izrecno zahteva, da se mora nacionalna zakonodajasklicevati na direktivo, kar je za slovensko nomotehnično teorijo in prakso nezaželeno. Direktiva je namreč tako podrobna, da bo imela neposredni učinek. Stroka je bila soglasna, da je edini način, da to materijo dovolj določno uredimo samostojen specialni predpis. Predlagatelj je sledil mnenju stroke in predlog ureja na enem mestu vsa ta pravna razmerja. Predlog zakona je zato mora imeti posebej za namene tega zakona kompleksne pojme, ki v drugih zakonih preprosto še niso bili opredeljeni oziroma so opredeljeni drugače. Definicije morajo namreč biti tako splošne, da zaobsežejo pravna razmerja in status pravnih oseb, ki jih naše pravo ne pozna, poznajo jih samo druge države članice. Gre za specifično unifikacijski predpis, ki je bil do sedaj naši zakonodajni tehniki in praksi tuj, je pa nujen. Kot kaže na primer avstrijska zakonodaja, ki je po svojem zakonodajnem pristopu in tradiciji zelo blizu slovenski, je avstrijski predpis preprosto prepisal prevod direktive in to še relativno pozno glede na roke. Temeljni vsebinski namen direktive je oblikovati enoten evropski sistem na segmentu kapitalskega trga, torej sekundarnega finančnega trga. Sekundarni finančni trg pomeni, da se tržijo pravice na vrednostnih papirjih in gotovini. S tem se omogoči nemoteno in predvidljivo urejanje pogodbenih razmerij med finančnimi institucijami iz različnih držav članic. Tudi s temi instrumenti, kot pravi direktiva v svoji preambuli, se omogoča centralnim bankam držav članic, da med seboj urejajo skupno monetarno politiko. Pogodbe, ki omogočajo delovanje tako imenovanega sekundarnega finančnega trga odstopajo od stvarno pravnih pogodb predvsem v tem, da izključujejo tiste določbe, ki izrecno ščitijo tisto pogodbeno stran, ki daje predmet v zavarovanje. Stvarne pravice v teh razmerjih nastajajo na zelo neformaliziran način in nasploh je ureditev naravnana v smeri zaščite tiste strani, ki prejme predmet oziroma pravice v zavarovanje. Dodatno se zaščiti tista stranka, ki posojilo daje, in ne tista, ki ga jemlje. Da bi zaščita posojilodajalca bila še večja, direktiva in posledično predlog zakona posebej izključujeta veljavnost določenih pravil stečajnega postopka v teh razmerjih. Stečajni postopek je drugače urejen, ko gre za tovrstna razmerja. Stečajni upravitelj po začetku stečajnegapostopka ne sme odstopiti od neizpolnjene pogodbe o finančnem zavarovanju, če oceni, da ta pogodba ni v korist ohranitve oziroma povečanja stečajne mase. To namreč lahko stori pri vseh drugih zavarovanjih. Prav tako ne veljajo splošne določbe stečajnega postopka glede prednostnega poplačila obresti. Tovrstna zavarovanja veljajo tudi, če so sklenjena na dan stečajnega postopka, če zastavni upnik ni vedel ali ni mogel vedeti za začetek postopka. Predlog zakona specialno ureja področje finančnih zavarovanj, ko se za zavarovanja uporabljajo vse oblike vrednostnih papirjev in gotovina, z drugimi besedami, predmet tovrstnih pogodb je omejen na vrednostne papirje. Tovrstna razmerja so omejena tudi glede strank, ki sklepajo, ki smejo sklepati zavarovanja. Direktiva nepogojno zahteva, da mora pravni red države članice omogočati vsem finančnim institucijam sklepanje tovrstnih zavarovanj. Finančne institucije so posebej kvalificirane za nastopanje na finančnih trgih nasploh, dolžne so vračunavati vse rizike, ki jih prinaša finančni trg, in podvržene so nadzoru ustreznih nadzornih institucij, kot so Banka Slovenije, Agencija za zavarovalni nadzor, Agencija za trg vrednostnih papirjev. Nevarnosti, da bi lahko prišlo do hudih oškodovanj oziroma gospodarsko škodljivih nesorazmerij v posojilnih razmerjih med finančnimi institucijami, je relativno nizka, saj so finančne inštitucije tako glede znanja kot sposobnosti druga drugi enakovredni. V končni fazi direktiva omogoča, da upravičenost presoja tudi sodišče. Predlog zakona omogoča sklepanje tovrstnih poslov tudi pravnim osebam, ki niso finančne institucije, če izpolnjujejo pogoje po zakonu o gospodarskih družbah za velike družbe in če ta razmerja sklepajo s finančnimi institucijami. Predlog zakona torej omeji tudi krog oseb,ki lahko sklepajo tovrstne oblike zavarovanja, na finančne inštitucije in velike družbe, ko te sklepajo razmerja s finančnimi institucijami. Druge pravne osebe, torej srednje in male družbe, tovrstnih zavarovanj ne morejo sklepati, niti če je druga stran finančna institucija. Prav tako družbe, ne glede na velikost, ne morejo sklepati tovrstnih pogodb med seboj. Direktiva, kot rečeno, določa, da sme država članica omejiti možnost sklepanja pogodb. To možnost je predlog zakona deloma izkoristil. Predlagatelj meni, da je v interesu vzpostavitve sekundarnega finančnega trga tudi to, da se velikim družbam omogoča sklepati tovrstna razmerja s finančnimi institucijami in se jim tako omogoča pridobiti cenejša posojila. V primeru, da bi tovrstna zavarovanja sklepale pravne osebe med seboj, pa ostaja utemeljena bojazen, da bi manjši upniki v stečajnih postopkih bili nesorazmerno oškodovani, saj vrednostni papirji, dani v zavarovanje, ne pridejo v stečajno maso. Predlagamo, da državni zbor predlagani zakon sprejme. Najlepša hvala.
Hvala za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Odbor za notranjo politiko je kot matično delovno telo obravnaval predlog zakona in podpredsednica odbora, gospa mag. Majda Potrata, ima besedo za poročilo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani predstavniki vlade! Predlog zakona o finančnih zavarovanjih je obravnaval odbor za notranjo politiko na nadaljevanju 50. nujne seje, 15. aprila. Zakon je po nujnem postopku predložila vlada Republike Slovenije, kolegij predsednika državnega zbora pa je sklenil, da se ta zakon obravnava po nujnem postopku. Predstavnik predlagatelja je uvodoma podal dopolnilno obrazložitev, pojasnil razloge za obravnavo predloženega zakona po nujnem postopku ter cilje, načela in poglavitne rešitve predloga zakona. Zakon sta pripravila ministrstvo za pravosodje in ministrstvo za finance. Njegov cilj je uskladitev slovenske zakonodaje z direktivo 2002/47/EC o dogovorih o finančnem zavarovanju. Osnovne rešitve predloga zakona se nanašajo na kategorije oseb, ki lahko nastopajo kot stranke dogovorov o finančnih zavarovanjih, na predmet zavarovanja, kjer gre za vrednostne papirje in druge finančne instrumente, za nove definicije pojmov, ki jih uvaja režim direktive, na način sklepanja dogovorov in realizacije finančnih zavarovanj in na pravne posledice dogovorov o finančnih zavarovanjih. V zvezi s pripombami iz pisnega mnenja zakonodajno-pravne službe je predstavnik predlagatelja menil, da očitana nepravilnost nomotehničnega pristopa ni utemeljena, ker so pripravljavci predloga zakona menili, da je pravilen in zadosten prenos direktive v slovenski pravni red mogoče samo s samostojnim zakonskim predpisom. Tudi mnenje glede neustreznega prevoda sekundarne zakonodaje, menijo, da ni utemeljeno, ker ne gre za dobesedni prevod direktive, temveč zgolj za pravilno celotno vsebinsko implementacijo in transpozicijo teksta direktive. V določeni meri se je predlagatelj s pripombami zakonodajno-pravne službe strinjal in na tej podlagi pripravil nekaj predlogov za amandmaje, za katere je odboru predlagal, da jih sprejme kot svoje. Amandmaje k šestim členom je odbor tudi v nadaljevanju seje sprejel. Predstavnica zakonodajno-pravne službe je poudarila, da gre za zelo težko problematiko, da predlog zakona uvaja domala nov kategorialni aparat v delu stvarnega, obligacijskega in gospodarskega prava. Zato je še toliko pomembneje, da je predlog zakona jasen in določen. Opozorila je na nomotehnični pristop. Mnoge določbe terjajo precizacijo in uskladitev s slovensko pravno terminologijo in uveljavljenimi dikcijami v slovenskih zakonskih besedilih. Slovensko nomotehniko bi veljalo ohraniti in ni potrebe po njenem spreminjanju. Pripombe so večinoma zakonodajnotehnične in ne toliko vsebinske, saj se zakonodajno-pravna služba v vsebino direktiv ni spuščala. V razpravi so člani odbora poudarili, da gre za implementacijo zakonodaje, ki je specifična in v marsikaterem vidiku posega na področja ministrstva za finance, zato bi bilo dobro, da bi mnenje k predlogu zakona podal tudi odbor za finance in monetarno politiko. V zvezi z nomotehničnim pristopom so predlagatelju zastavili vprašanje, ali je direktivo res treba prenesti v naš pravni red v celoti. Člani odbora so poudarili in predlagatelja prosili, naj dodatno utemelji odstop od uveljavljenih pravil slovenskega pravnega reda. Predstavnik predlagatelja je nato dodal, da je direktiva netipična, njena narava je skoraj unifikacijska in ne zgolj harmonizacijska, kar od zakonodajalca pri prenosu v nacionalno zakonodajo zahteva natančnost, predvsem pa ne dovoljuje odstopanja od točno izdelanih in finančnemu trgu prilagojenih inštitutov. Kapitalski trg je eden izmed ključnih elementov EU, zato po predlagateljevem mnenju na tem področju ni smiselno vztrajati pri slovenski nomotehniki. Direktiva, ki je po oceni EU nejasno in nepopolno implementirana, lahko pomeni tudi neizpolnitev obveznosti in lahko v končni posledici pripelje tudi do ugotavljanja odškodninske odgovornosti države. Ustrezen postopek proti naši državi pa je lahko sprožen tudi v primeru, če Republika Slovenija svoje zakonodaje s področja finančnih zavarovanj ne bo uskladila s predpisi Evropske unije do 1. maja leta 2004. Predlog zakona se sicer nanaša na finančne subjekte in finančne inštitucije, vendar je vsebina izrazito pravna, zato je odbor za notranjo politiko ustrezno delovno telo, ki naj se opredeli do zakona in predlaganih amandmajev. Člani odbora so po dodatnih pojasnilih predlagatelja menili, da je glede na specifično problematiko predloga zakona predlagatelj bistveno težje zasledoval pristop, značilen za naš pravni sistem, in na katerega je utemeljeno opozarjala tudi zakonodajno-pravna služba. Večina članov je zato menila, da kaže predlog zakona podpreti skupaj s predlogi za amandmaje k 2., 3., 8., 14., 16. in 18. členu. Z vključitvijo sprejetih amandmajev v zakonski predlog je odbor določil besedilo dopolnjenega predloga zakona, ki je sestavni del poročila in ste ga dobili v pisni obliki. Hvala.
Hvala. Sledila bo predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo dajem dr. Andreju Bajuku za stališče poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Lep pozdrav predstavnikom vlade, kolegice in kolegi! Kot sem že omenil v začetku te razprave, gre za silno komplicirano materijo, ki se sicer pri nas v tem državnem zboru pojavlja kot nek deu ex machina v zadnjih štirih tednih. Poročilo ali mnenje naše zakonodajno-pravne službe smo dobili 13. aprila, to se pravi pred dobrim tednom, mnenje ali odgovor na to mnenje s strani predlagatelja vlade smo dobili tri dni kasneje, in sicer na spletnih straneh našega notranjega sistema. Gre za eno zadevo, o kateri mi odločamo praktično v štirih ali petih dneh. Za tako kompleksno materijo je pa treba dejansko tudi primerjati, koliko časa si je vzela evropska zveza, da je sploh do takšne direktive prišlo. Kot sem že omenil, že leta 1998 so ministri odločili, da je nujno, da komisija evropske unije začne delovati na tem področju in so za to pripravili in so si vzeli celo leto in razna posvetovanja so pripravili, tako imenovali načrt, akcijski načrt za spremembe na področju finančnih storitev na celotnem teritoriju Evropske unije. V tem načrtu je tudi posebno poglavje glede teh finančnih zavarovanj. O tej zadevi so imeli ministri in organi vseh držav članic na voljo zelo veliko časa, da so lahko prišli do nekega zaključka. In ta zaključek je bila direktiva z dne 3. junija 2002. To se pravi, praktično pred dvema letoma, da bom bolj natančen, pred 22 meseci. In so si vzeli tudi določen čas. Ta čas, ki so si ga vzeli, so tudi zapisali, in to je v direktivi v zadnjem členu je zapisano, da bo to začelo veljati 27. decembra leta 2003. Države članice so imele leto in pol, da so lahko uresničile to zadevo. Vprašanje, ki se postavlja, je, ali je naša vlada vedela za to stvar ali ne. Seveda je vedela, seveda je vedela. In kaj pa mi dobimo? Mi dobimo sedaj na mizo en predlog zakona, brez direktive v slovenščini, moramo sami iskati, kje so te stvari, kaj to pomeni. In se nam odpirajo vsak trenutek, bolj kot to gledaš, določena vprašanja, ki so povezana z bistvenimi dimezijami tega predloga. Dobro razumemo, da prej ali slej bo morala Slovenija, našo zakonodajo uskladiti s to direktivo. A vendar, nikjer pa ni bilo pojasnjeno v tem predlogu, da dejansko obstajajo opcije, ki so v sami direktivi zapisane in ki se jih je slovenska vlada odločila spoštovati samo deloma. Nekatere je izrabila, nekatere pa ne. In tukaj se pa pojavljajo določena vprašanja. Po drugi strani v mnenju predlagatelja ali pa pojasnila k mnenju zakonodajno pravne službe na četrti strani vidimo neko obrazložitev, ki pa tudi ni jasna. Ni jasno, ali je ta seznam finančnih institucij praktično v vseh državah članicah, ki so izvzele s tega področja določene institucije, ali to tudi velja za nas ali ne, ali je ta opcija tudi za nas veljavna ali ne. Veste, to niso malenkostna vprašanja. Belgija je izvzela eno institucijo, na Danskem kar tri, v Nemčiji eno, v Grčiji tri, v Španiji eno, v Franciji eno, v Italiji tudi, na Nizozemskem. Ta državni zbor dejansko ne ve, ali sploh obstaja možnost, da bi Slovenija izvzela kakšno finančno institucijo iz te sheme [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]] [[...]]Sploh ne, ker to ni jasno. In kar je pa najmanj jasno - oprostite, gospod predsednik, še eno minuto, lahko?
Poskušajte čim prej.
Bom poskušal, ja. Kar je pa najmanj jasno, je pa to, da direktiva daje vsem državam članicam opcijo, ali to, kar je prvenstveno mišljeno kot zavarovanje pogodbe med finančnimi institucijami, ali to tudi razširi na druge osebe, ki sicer ne smejo biti fizične, da lahko tudi to počenjajo. In to je izrecno potem dano kot neka opcija, ali država hoče ali ne. Naša vlada se je odločila, da bo to razširila, in sicer samo za velika podjetja. Človek se pa vpraša, zakaj pa velika podjetja, zakaj pa druga ne. Odgovora seveda na to ni, ker tudi ni bilo časa to vprašanje zastaviti. Predlagali bomo - naši kolegi SDS so že predlagali, poslanska skupina -, da se ta del črta, kar bomo tudi obrazložili, ko bomo imeli malo več časa, kot mi ga zdajle poslovnik daje. Vendar bi pa rad poudaril, da ni tu nobene racionalnosti, ki naj bi bila predstavljena državnemu zboru. In to je nesprejemljivo. Vlada s tem državnim zborom počenja kot z neko institucijo, ki mora avtomatično pritiskati na gumbe, da se stvari pač sprejemajo, in tudi takšne stvari, v kateri je država kot taka imela opcije, pa se je vlada odločila, da jih ne uporabi. Brez takšne obrazložitve in jasne razprave bi bilo neodgovorno, da bi državni zbor ta zakon danes sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ivan Božič? [[Ne.]] Rudolf Petan ima besedo za stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Predlog zakona, ki je pred nami, naj bi nastal na osnovi direktive Sveta Evrope o dogovorih o finančnem poslovanju, ki bi jo naj Slovenija implementirala do 1.5.2004, to je do vstopa v Evropsko unijo. Ker ta direktiva ni nastala koncem lanskega leta, je zato malo nerazumljiva ta hitrost in vsiljevanje za vsako ceno, da se to sprejme do 1. maja, kajti gre za izredno občutljivo materijo. Ta kritika seveda ne leti na operativce, ki so delali na tem zakonu in so morali ta zakon pripraviti in so se srečevali z mnogimi dilemami. Direktiva, prenesena v zakon, naj bi omogočila učinkovitejše delovanje finančnega trga Republike Slovenije po vstopu v Evropsko unijo. Dejstvo je, da Slovenija ima v tem trenutku finančni trg, ki deluje po nekih specifičnih zakonitostih, ki vsebuje še kar nekaj usedlin iz preteklosti, zato v SDS podpiramo nekatere izjeme, ki jih vsebuje tudi ta direktiva, od pravil, ki so v veljavi v slovenski zakonodaji. Te izjeme naj bi šle v smer varstva šibkejše stranke v posojilnih razmerjih in pa zagotovitve enakega obravnavanja vseh upnikov v stečajnih postopkih. V SDS takšne smernice podpiramo, vendar pa menimo, da je pristop vlade nekoliko čuden. V prvi vrsti gre za matičnost. Verjetno bi bilo bolj pravilno, da bi matično zakon o finančnih zavarovanjih bil v rokah finančnega ministrstva, v sodelovanju seveda tudi s pravosodjem pa še s kom drugim, mogoče gospodarstvom. Enako velja tudi za obravnavo v parlamentu. Matičnost odbora za notranjo politiko s takšno vsebino ni ravno običajna, verjetno pa tudi ni dobra. Kolegi so danes že opozorili, da v tej časovni stiski mogoče niti ni bilo opaženo, da bi se lahko katero telo potegovalo za zainteresirano. V tem navalu vseh opravil,ki jih je potrebno opraviti, mogoče to niti ni bilo opaženo. To velja še toliko bolj, ker gre za specifično tvarino, ki na posameznih področjih pomeni odstop od trenutnih rešitev, ki jih imamo v Sloveniji na tem področju. Nehote dobi človek občutek, da vlada na takšen način poskuša nekaj prikriti, lahko prikriti po lastni želji ali pa po želji nekoga drugega ali pa pod firmo EU pripeljati rešitve ali rešitev, ki nimajo z EU tako rekoč nič skupnega. Če je osnovni cilj zakona uskladitev slovenske zakonodaje z direktivo in če se rešitve nanašajo na vrste finančnih zavarovanj v skladu z direktivo, potem ni razumljivo, zakaj se je v predlogu zakona znašel tudi tretji odstavek 2. člena. V ostalih delih tega člena je jasno zapisano, kateri so subjekti in institucije, ki jih obravnava ta zakon, da bo zakon služil cilju, ki mu je bil namenjen, in bo doseženo večje varstvo šibkejše stranke v posojilnih razmerjih in zagotavljanje enake obravnave vseh upnikov v stečajnih postopkih. V ostalih delih člena je to popolnoma jasno zapisano in tudi normalno. Širitev ni potrebna in je nerazumljiva. To je še posebej pomembno danes, ko se naš finančni trg obrača v smer nekega nereda, vsemogočnega obnašanja velikih in popolne nezmožnosti za dosego pravic šibkejših v finančnih razmerjih, ko razni Orioni, Pay Consultingi, Zbiljski gaji in podobni "harajo", državni organi pa ne storijo ali pa ne morejo storiti dovolj, da bi se situacija normalizirala in da bi bili vsi enaki pred zakonom in vsi enako zaščiteni. Ko tudi stečajni upravitelji posojajo ogromne vsote denarja, upniki, predvsem delavci, pa ostajajo brez denarja. Zato v SDS podpiramo intence zakona, vendar brez tretjega odstavka 2. člena. Zato smo tudi vložili amandma v poslanski skupini in apeliramo, da bi ta amandma bil podprt Če pa se to ne bo zgodilo, pa ne mi zameriti, da izkoristim to priložnost, da opozorimo na nesprejemljiv tekst tega tretjega odstavka 2. člena, ki stvari, ki bi jih pri nas lahko uredili tudi s tem zakonom, brez tega teksta stvari še poslabšuje in daje toplo zavetje za nove Orione in podobne stranpoti, ki se v tem trenutku pojavljajo v našem sistemu. Zakon kot tak pa ima seveda dobro intenco. Hvala lepa.
Hvala lepa. Bogdan Barovič dobi besedo za stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci! Spoštovani predstavniki vlade. Moj predgovornik je dal krasno izhodišče. Matičnost delovnega telesa ni jasna. Ali to drži ali pač ne, jaz se strinjam, da ni jasna. Matično delovno telo, ki je to obravnavalo, je bil odbor za notranjo politiko, zato imam čisto in jasno izhodišče v imenu Slovenske nacionalne stranke, kako lahko absolutno nasprotujemo predlogu zakona o finančnih zavarovanjih, ne glede na to, da je to direktiva. Spoštovane kolegice in kolegi! Naša skupna zavest in dolžnost je, da se zavedamo, da je oziroma bo Slovenija prenesla izvrševanje dela suverenosti na Evropsko unijo, s spremembo ustave, torej spremembo novega 3.a člena, vendar Slovenija ni nikdar in nikoli prenesla suverenosti pisanja zakonov. Tu moramo biti enotni, vseh 90. Drugič, nomotehnika. Veda o pisanju zakonov ni bila nikoli in ne bo nikoli prenesena na organe EU. Vsaka država uporablja svoj način pisanja zakonov. Zakon, ki ga sprejme ta državni zbor, mi, 90 poslancev, je obraz, obraz, poudarjam tretjič, obraz države Republike Slovenije in je temelj suverenosti države. Zakaj to govorim? Zato, ker vam bom dokazal konkretno, pa ne jaz, to ni izmišljotina Slovenske nacionalne stranke in Bogdana Baroviča, ampak zakonodajno-pravne službe, ki ima suvereno in pravno in formalno veljavno pravico, da oblikuje zakone in pomaga nam poslancem. Ta zakon je, spoštovane kolegice in kolegi, če ste prebrali mnenje zakonodajno-pravne, službe zmazek, določbe so nejasne, pogojne, sklicujejo se absolutno samo na direktive EU, objavljene, ne vem, kje. Primer, dikcija v tem zakonu pravi: "Kreditne institucije so v smislu neke direktive nedopustne in ne sodijo v zakon." Ali si predstavljate, da ima zakonsko določilo te države izrazje "v smislu nečesa"? V smislu [[...]]Zakoni so jasni, konkretni, natančni. V smislu, glede na, če bi - tega v zakonih ni. Zakonodajno-pravna služba, ki jo spoštujem in jo sprejmem kot pomoč nam poslancem, 90-im, ne samo Slovenski nacionalni stranki, je ugotovila, da je predlog zakona dobesedni prevod direktiv, da je brez določil o skladnosti, da vnaša v naš pravni sistem zmedo, da je neustrezen nomotehnični pristop, da je neskladen. V začetku današnje točke smo slišali, da je skladen s poslovnikom, zato ga obravnavamo. Ni res! Zakonodajno-pravna služba je ugotovila, da je obrazložitev tega zakona neskladna s poslovnikom. Prosim, preberite si, ni skladna, neskladna je. Odstopa od veljavnih pravil pravnega reda Slovenije. Izraža nejasnosti, ki sem jih poudaril, daje splošno pravno nejasnost in grobo posega v temeljne zakone, to je stvarnopravni, obligacijski zakon in zakon o stečajih in likvidaciji. Spoštovane kolegice in kolegi! Čeprav sem o tem govoril v torek in postavil generalnemu sekretarju vlade, ker je vlada predlagatelj tega zakona, vprašanje, s kakšno pravico se gremo takšen zakon sploh dati v državni zbor, je odgovoril: "Res je, da včasih v tem hitenju pride pravzaprav do abotnih pomanjkljivosti." To je izjavil generalni sekretar vlade, da pride do abotnih pomanjkljivosti. Magnetogram. In najhuje kar je, imam še čas, mislim da se pa [[...]]
Ne, čas vam je že potekel.
Se opravičujem. Najhuje pa je, da je užalil, dobesedno užalil zakonodajno-pravno službo tega državnega zbora, generalni sekretar, in užalil, kolegice in kolegi, se strinjali s Slovensko nacionalno stranko ali ne, vseh nas 90, dogovorimo in odločamo o nečem, za kar je pravnaslužba - ja, končujem - zakonodajno-pravna služba ugotovila, da je v enajstih elementih v absolutnem in popolnem neskladju s slovenskim pravom. Če imate, kolegice in kolegi, nekaj jaza v sebi, ne vem, kako bi bilo, če bi to obravnaval odbor za finance, ampak če je to obravnaval odbor za notranjo politiko, če imate nekaj ponosa, boste spoštovali mnenje in ugotovitve [[...]]
Kolega Barovič!
[[...]]zakonodajno-pravne službe in tega zakona, prosim vas, tako kot Slovenska nacionalna stranka, ne boste podprli. Hvala lepa. Opravičujem se, bom pa drugič krajši. Hvala lepa, gospod podpredsednik, ker ste bili toliko strpni.
Hvala lepa. Zakonodajno- pravna služba ne ugotavlja, ampak daje svoje mnenje. In to je tudi naredila. Zaključil bom ta del razprave - stališča poslanskih skupin. Preden bomo nadaljevali, samo eno obvestilo. Obveščam vas, da se je poslanec gospod Jožef Špindler zaradi okvare konferenčno glasovalne enote na njegovem poslanskem sedežu, številka 66, začasno presedel na drugo mesto, sedež številka 101, da ne bi kdo nasprotoval njegovemu glasovanju. Prehajam na drugo obravnavo predloga zakona, to je na razpravo o posameznih amandmajih in členih dopolnjenega predloga zakona. Razpravo bomo vodili na osnovi vloženega amandmaja. Ker je samo en amandma, ni posebej pregleda. Vložen je amandma, z dne 21.4., poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 2. členu, da se tretji odstavek 2. člena črta. To je predlog amandmaja. Odpiram razpravo o tem predlogu amandmaja. Kolega Petan.
Hvala za besedo. Kot sem že omenil prej v imenu poslanske skupine, menimo da zakon kot celota bi verjetno bil sprejemljiv, vendar absolutno brez tega tretjega odstavka 2. člena. Menimo, da je, če lahko uporabim to besedo, vir zla ravno v tem členu, kjer širi določene pristojnosti, širi krog finančnih institucij preširoko, kar ima lahko zelo škodljive in nesprejemljive posledice, predvsem pa zmanjšuje stopnjo varnosti v finančnih razmerjih. Kot sem že dejal v obrazložitvi v imenu poslanske skupine, menimo, da resnično to ne spada v zakon, ki ga verjetno Slovenija potrebuje. Zato bi bilo škoda, da bi vztrajali pri nečem, kar lahko celoten zakon izniči. Zato apeliram na vas, da si še enkrat pogledate vsebino, kaj to pomeni, pa se mogoče kasneje odločite, ali ga boste zavrnili a priori samo zato, ker smo ga predlagali v opoziciji. Zato vas naprošam, poglejte še enkrat, pa se potem odločite, preden boste karkoli storili. Menimo, da je situacija naslovenskem finančnem trgu takšna, da se je treba malce zamisliti in s trezno glavo odločiti. Ne bom več našteval tistih nepravilnosti, ker verjetno jih imamo že vsi polno glavo, ampak to pa pomeni, da si je ravno zaradi tega treba vzeti čas in trezno odločiti, ne glede na predlagatelja. Še enkrat vas prosim za podporo pri tem amandmaju. Hvala lepa.
Hvala lepa. O amandmaju k 2. členu želi razpravljati dr. Bajuk. Imate besedo.
Hvala lepa. Poslanska skupina Nove Slovenije odločno podpira ta amandma. In sem zelo ponosen in vesel, da je bil pravočasno vložen, tako da lahko imamo pametno razpravo o tej zadevi. Za kaj pravzaprav gre pri tem zakonu? Predvsem je ta zakon in celotna direktiva namenjena odnosom med finančnimi institucijami. Gre za banke, gre za kreditno-depotne službe, za akterje, ki so, bi rekel, na tem področju resnično doma. A vendar, in to si lahko preberete v 2. členu v celoti, tretji odstavek odpira možnost tudi za druge akterje, torej za subjekte, torej "druge pravne osebe, ki izpolnjujejo merila, določena v zakonu". Se pravi, tudi za pravne osebe, ki niso finančne institucije. Seveda je to na podlagi direktive. Ko gledamo direktivo, poleg vseh teh finančnih institucij, ki so podrobno navedene in so bile tudi vključene v naš zakon, je pa še en drug odstavek, ki pa odpira možnost osebam, ki niso fizične osebe, bodisi so to podjetja ali pa "partnership", ne vem, kako bi se temu reklo, naši tega niso dobro prevedli, ampak možnost, da se to odpre za druge osebe. Kaj pa piše v nadaljevanju? V naslednjih stavkih pa direktiva navaja, da je ta razširitev neka opcija - opcija, ki jo imajo države članice, da jo lahko uporabijo ali pa ne. Če sem pravilno informiran, kolegi, ki so bili na seji delovnega telesa, so tudi o tej stvari spraševali. Argument je bil: ja moramo, ker večina drugih držav omogoča sklepanje teh poslov tudi za določena podjetja, ne vemo katera, to je zanimivo, ne vemo katera, ki pa bodo v primerjavi z njimi potem manj konkurenčna. Spet neka generalna trditev, ki pa ni argumentirano predstavljena v ta državni zbor. Zanimivo pa je, da ko evropska komisija v svoji direktivi odpira to možnost, da se to razširi na določene osebe, ki niso finančne institucije, kot so omenjene v prejšnjih odstavkih, edino, kar zahteva od držav, je, da to povedo komisiji. Samo to. Ni treba razlagati. Tukaj jasno piše, če bodo to opcijo uporabljale, morajo države članice informirati komisijo in ta bo obvestila druge države članice. Pri nas pa je argument s strani predlagatelja, da večina drugih držav je to naredila. Ali res večina? Katere pa? Katere pa ne? Zakaj ne bi državni zbor, preden boste odločali, saj veste, ne vem, čemu govorimo, ker je že odločeno, bomo pritisnili na gumb, ne glede na to, kaj govorimo. Je tako, pač, žalostno. To ni državni zbor, to je stroj, ki sprejema katerekoli predlog, ki pride s strani vlade, ne glede na to, kdaj je bilo predstavljeno, kako je bilo napisano, ali je pravilno prevedeno ali pa sploh ne. Ja, tako je, kaj čemo! Ampak samo za magnetogram, če drugega ne. Naš predlagatelj, vlada, nam ne pove, katere države pa so uporabile to možnost. Trdi, da večina ja in potem če mi ne bomo, da bodo naša podjetja v nekonkurenčnem položaju. Sedaj pa, če sprejmemo njihov argument, da bodo v nekonkurenčnem položaju, potem se pa vprašajmo, zakaj se pa brigajo samo za nekatera podjetja. Če drži argument vlade, da moramo to razširitev sprejeti v imenu konkurenčnosti naših podjetij, potem pa jaz zahtevam od vlade argumentirano obrazložitev, zakaj jih samo skrbijo velika podjetja v Sloveniji. Mene pa skrbijo tudi druga. Ja, od kod pa ta koncept? Prosim vas, vedno se sklicujete na, ne vem, kakšno strokovnost. Od kot pa ta koncept, da je boniteta enega podjetja odvisna od njene velikosti? Kje pa je tukaj argumentacija in zakaj se naša vlada briga samo za velika podjetja? Spoštovane kolegice in kolegi, tisti, ki še poslušate, rad bi vam povedal sledeče. Če se ta tretji odstavek 2. člena črta, bomo samo uporabili začasno opcijo, ki nam jo direktiva sama tudi daje. Potem pa si bomo lahko vzeli določen čas, ki ga potrebujemo, preden se odločimo za takšne odločitve, za takšne argumente, da bomo argumentirano razumeli, koga podpiramo, komu odpiramo vrata in komu zavestno zapiramo vrata. In mene skrbi, pa še kako skrbi, da se vedno vlada odloča v prid velikih podjetij, na srednje in male pa sistematično pozablja, in to v imenu konkurenčnosti. Preden se ta državni zbor odloči in uporabi opcijo, ki jo direktiva sama daje, zakaj ne bi imeli na mizi neke resne analize? Kaj to pomeni za naša podjetja, za mala, za velika in za srednja? Da ne bi vedeli, katere države članice Evropske zveze so to opcijo dejansko uporabile in zakaj. Ali se vam ne zdi to racionalno? Še kako je racionalno! Neracionalno pa je to, kar se bo prav gotovo zgodilo, da bomo na te gumbe ponovno pritiskali brez vsake razprave in brez racionalne podlage. In to je nesprejemljivo. Ko sem, gospod predsednik, ob začetku te razprave prosil gospoda predsednika državnega zbora, naj se to prestavi, je bilo ravno zaradi tega razloga, ker bomo odločali o eni stvari, ki je direktiva ne zahteva, naj še enkrat ponovim, direktiva je nezahteva. Spet bomo nasedli na določene argumente, ki nas vedno strašijo s tem, da bo Evropska zveza propadla, če mi ne bomo pritisnili na določene gumbe. Direktiva tega ne zahteva. Lahko se odločimo, da si bomo vzeli čas, kako bomo razširili te sheme finančnega zavarovanja na druge osebe, ki ne delujejo na finančnem področju, kot so zapisane v prvem delu tega člena, in da preden gremo in odpremo ali zapremo vrata določenim podjetjem, da to zavestno argumentiramo, poznamo, preden se odločimo. Ravno zato, dane bo nobenega dvoma, še enkrat ponovim, evropska direktiva ne zahteva tretjega odstavka 2. člena, tega ne zahteva, to je opcija, za katero se je Vlada Republike Slovenije zavestno odločila in temu državnemu zboru predlaga, da jo sprejme brez argumentacije in ponovno ščiti in samo jo briga konkurenčnost velikih podjetij Republike Slovenije. To je za nas v Novi Sloveniji in celotni koalicije Slovenija popolnoma nesprejemljivo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Mag. Sibil Svilan, državni sekretar.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Lep pozdrav spoštovane poslanke in poslanci. Pri tem zakonu gre za precej kompleksno problematiko in očitno je po tem, kar smo slišali iz razprave, do sedaj mogoče razumeti, da so nekatera nerazumevanja, kaj ta zakon pravzaprav ureja. Ministrstvo za finance je sopredlagatelj tega zakona skupaj z ministrstvom in pravosodje in je v pripravi tega zakona izvedlo več analiz pa tudi pri pripravi pritegnilo stroko, zlasti pravno, da bi olajšalo tudi svoje delo in pa pripravo zakona v skladu s problemi, ki se pojavljajo pri implementaciji te direktive. Preden se opredelim do amandmaja, bi želel dati samo še nekaj pojasnil, ki bodo mogoče prispevala k razjasnitvi nekaterih nerazumevanj. Prvo, kar se tiče akcijskega načrta za finančne storitve v Evropi, ki seveda teče, tako kot je bilo rečeno v razpravi, že štiri leta, je treba povedati, da ima ta akcijski načrt približno 42 direktiv oziroma zakonskih predpisov, ki urejajocelovit del finančnega trga v Evropi in želijo na ta način doseči poglobitev tega trga, enotnost trga in druge prednosti, ki bi jih na ta način subjekti na tem trgu lahko dosegli. Ena od teh možnosti je tudi finančno zavarovanje, ki ga obravnavamo s tem zakonom. Finančno zavarovanje je zaradi svojega specifičnega položaja v bistvu problematika, ki se nanaša na več področij. Vendar je treba povedati, da je po tem, na koga se nanaša, to seveda stvar, ki se tiče finančnih in drugih subjektov, ne samo finančnih subjektov. Vendar vsebina tega je izrazito pravna, saj ureja več pravnih področij, obligacijskega, stvarnopravnega in solvenčnega ter drugega prava. V skladu s tem bi bilo treba menjati vse te zakone in pravna stroka pri nas se je odločila, da je bolje to urediti z enim zakonom. Zato je tudi predlog tega zakona enovit in se predlaga sprememba tistih določil, ki so nujno potrebna, da lahko implementiramo direktivo. Pri tem bi navedel še mogoče pojasnilo, zakaj se uporablja direktiva direktno - ker je seveda po 1. maju možno, ker postaja pravni red Evropske unije tako ali tako naš pravni red. Namreč, gre za to, da v našem pravnem redu, kjer finančni trg ni tako poglobljen in tako razvit kot v Evropi, nimamo vseh institucij in vseh instrumentov, ki jih uporablja razviti evropski finančni trg. Zato se tudi ne moremo vedno sklicevati samo na naše zakone in našo zakonodajo in smo prisiljeni uporabljati tuje termine. Tako so, recimo [[...]]
Gospod državni sekretar, poskušajte zdaj odgovoriti na razpravo o členu 2 in predlogu amandmaja, prosim.
Hotel sem samo pojasniti, zakaj so te zadeve tako oblikovane. Mogoče samo še ena vsebina, potem se pa vrnem na člen, če dovolite, gospod podpredsednik. Namreč, gre za to, na koga se nanaša ta zakon. Zakon se nanaša v bistvu na finančne in druge subjekte, ki uporabljajo finančna zavarovanja na finančnih trgih. Ti subjekti so običajno subjekti, ki imajo tri kategorije, kot določa direktiva. To so nadzorovani subjekti, se pravi, če sem konkreten, finančni subjekti, kot so banke, zavarovalnice, investicijske družbe, ki jih nadzorujejo določeni nadzorni organi, na eni strani, in na drugi strani drugi subjekti, ki niso nadzorovani subjekti. In zato so mogoče tudi tri kategorije odnosov, samo med nadzorovanimi subjekti, se pravi, samo med bankami, recimo, in zavarovalnicami, ali drugo, med nadzorovanimi subjekti in nenadzorovanimi subjekti, in tretjič, med nenadzorovanimi subjekti. In tu prihajamo na to, zakaj se je vlada odločila za to odločitev, ki je tu. Namreč, direktiva zahteva, da se ta direktiva uporablja za nadzorovane subjekte, se pravi, banke, zavarovalnice in druge, ki pri svojem poslovanju uporabljajo to obliko finančnih zavarovanj in na ta način olajšujejo to delo, poglabljajo trg, nadaljnji razvoj tega trga, tako doma kot v tujini. Zato smo to zadevo kot edino osnovno in potrebno tudi sprejeli v zakonu. Drugi dve opciji, ki se dajeta in o katerih je bilo govora, sta stvar presoje posamezne države. Primerjalno pravno je večina držav v Evropi to zadevo uredila tako, da je uporabila tudi za druga dva možna subjekta, ne pa vse. Po naših ocenah in analizah je bila odločitev vlade, da se predlaga, da se v tej fazi in glede na še delno nerazvitost našega finančnega trga uporabi samo za velike finančne subjekte, ki so tudi finančni institucionalni investitorji na finančnem trgu. V zvezi s tem je pomembno, kako se zaščiti. Namreč, da poudarim, zakon ščiti predvsem posojilodajalce in olajšuje njihovo delo ob pridobitvi nazaj kreditov in drugih finančnih sredstev, ki jih dajejo v uporabo. Na ta način smo mislili in predpostavljali, da je za naše finančne subjekte to nujno, da lahko sodelujejo v mednarodnem finančnem poslovanju. Najbolj pomembna je centralna banka, se pravi, Banka Slovenije uporablja te instrumente že sedaj v tako imenovanem REPO trgu. To je trg prodaje vrednostnega papirja s pravico nadaljnjega odkupa in v tem kontekstu mora ta banka imeti tudi to možnost v Evropi, da lahko poslujejo z drugimi centralnimi bankami Evrope in pa z Evropsko centralno banko. Drugi primer, zakaj bi bilo to opredeljena tudi za podjetja večjih podjetij, kot jih določa zakon o gospodarskih družbah, pa je, da ta podjetja tudi najemajo kredite v tujini, pri tujih bankah, v tujih finančnih institucijah in to je to drugo razmerje med nadzorovanimi in nenadzorovanimi subjektov. V tem primeru pridobijo možnost pridobivanja kreditov na lažji način, znižujejo se transakcijski stroški in tudi varnost se povečuje za tiste, ki dajejo te kredite. V skladu s tem imajo naša podjetja možnost pridobiti kredite, ki jih sicer ne bi mogli, ker naši pravni red ne omogoča take oblike zavarovanja in bi, recimo, morali pridobiti samo hipotekarno varstvo ali podobne zadeve. V skladu s tem se je vlada odločila tudi za to drugo opcijo, ki jo direktiva omogoča. Na podlagi tega tudi ne moremo sprejeti amandmaja, ki je bil predložen, ker to bi v našem primeru pomenilo, da so naši subjekti, veliki gospodarski subjekti in družbe, v neenakopravnem položaju z drugimi evropskimi subjekti, ki to možnost imajo. Kot rečeno, večina držav v Evropi to možnost, drugo, uporablja, za tretjo možnost, kjer gre pa za nenadzorovane subjekte med seboj, to smo pa izključili, ker je smatrano, da razvitost našega finančnega trga ni dovolj velika, da bi omogočili uporabo to tudi drugim subjektom in bi to res lahko vplivalo tudi na stečajne in druge postopke, ki bi se pri tem pojavili. Toliko na kratko o tem. Če pa se želi še kakšna dodatna pojasnitev, smo pripravljeni, glede na to, da je vlada se res temeljito poglobila v ta zakon. Hvala lepa, gospod podpredsednik.
Hvala lepa. Dr. Bajuk.
Hvala lepa. Res je, kar je gospod državni sekretar omenil, da je celoten finančni načrt silno obsežen. Dejansko vsebuje 36 direktiv, od katerih je pa v tem aneksu, ki ga je evropska komisija izdala 25. novembra 2003, ta direktiva številka 12, to se pravi, je zelo obširna zadeva. To vsi razumemo, da gre za obširno zadevo. Ampak v tej obširni zadevi v tem obširnem načrtu je pa to en del, en delček, ki se že pet let pripravlja, ki je pa bil predmet direktive 22 mesecev nazaj, ko so vsi vedeli, ne samo članice, države članice, marveč tudi kandidatke, torej tudi naša vlada, da bo morala to izpolniti, in sicer, če že nekonec decembra 2003, najkasneje, ko bomo vstopili v Evropsko zvezo. To je dejstvo. Torej vaš odgovor dejansko ne obrazloži, kaj ste počenjali ves ta čas, da danes pridete s takšnim predlogom, da naj se ta državni zbor v nekaj urah odloči o materiji, ki paje bila predmet razprav skoraj 6 let na območju Evropske unije. Ampak da gremo pa na konkretno vprašanje, ki sem ga jaz zastavil vladi in predlog SDS-a in ta amandma, ki je trenutno sedaj v obravnavi. Gospod državni sekretar ni odgovoril na vprašanje, zakaj se je vlada odločila, to se pravi - prvikrat, da prizna, začnimo pri začetku. Prvikrat vlada prizna, da je dejansko se sedaj odločila za eno stvar, za katero je - ni nujna, to se pravi, ni del zahteve. To je opcija. Opcija, za katero so določili sedaj in so se odločili na en poseben način. Ta poseben način, za katerega pa tudi ne vemo, koliko je posebnost. Morda so druge države članice se tudi odločile, da bodo te možnosti odpirale samo za velika podjetja. Mi ne vemo. O tem nam vlada ne poroča. Morda bomo pa na kakšnih spletnih straneh našli kakšno poročilo, pa bomo vedeli, ampak seveda bo že prepozno, ker ta zakon bo sprejet. Torej, ne vemo in vlada nam tega ne pove. Pove nam samo to, kar je zapisano. In kar je zapisano, je, da se je odločila vpeljati tudi en del te direktive, ki ni nujen sedaj, zato da bo ščitila določena podjetja. Bo vprašanje: zakaj pa ne vseh - ni odgovora zaenkrat, morda bo sedaj odgovor prišel, ampak jaz bi ga na vsak način rad, tako kot se spodobi takšne stvari, mora biti analiza,mora biti zapisan, ne pa nek pogovorček; smo v državnem zboru, ne pa za šankom. Torej, argumentirana razprava zaenkrat še ni mogoča, ker teh elementov še ni. Bi pa rad poudaril, da mi, poslanska skupina Nove Slovenije ne nasprotuje temu členu. Zelo mogoče bo treba to uvesti in sem prepričan, da naši kolegi iz SDS-a bi tudi bili za to, če bomo enkrat razumeli in dejansko vedeli, kaj nam vlada predlaga. Dokler pa tega ne vemo, pa predlagamo, da se to črta, ker do 1. maja ni treba tretjega odstavka 2. členasprejeti. To je bilo samo tako predlagano državnemu zboru, brez vsake obrazložitve, da je to resnično neka opcija, med tem pa jaz predlagam, da si vzamemo čas, da resnično razumemo, za kaj gre, in da odpremo možnost. Ker to vam moram pa povedati, bom pa delil z vami ene podatke, ki sem jih le dobil, ne da bi jih iskal, ampak do mene je že pricurljalo. In pricurljalo je, da je to zahteva enega podjetja, našega podjetja, zahteva enega podjetja. In seveda, naša vlada drvi in temu gospodu hoče pač ugoditi. Jaznimam nič proti, ne Mercatorju, ne dobremu ali pa slabemu sosedu. Njihov uspeh je pač predvidljiv in jaz se ga veselim. Ko pa se o teh stvareh odločamo, pa moramo vedeti, da ko odpiramo vrata samo nekaterim, dejansko zapiramo vrata drugim. Zakaj pa to? Tega argumenta še nisem slišal. Hvala lepa.
Želi še kdo besedo? Prosim, gospod državni sekretar.
Če dovolite samo še dodatno pojasnilo v zvezi s tem, kar je bilo rečeno. Prvič, kot veste, mi nismo mogli kot Slovenija sodelovati v vseh pripravah in razpravah v okviru FSAP, to se pravi tega akcijskega plana, ker smo kot opazovalci šele v lanskem letu pristopili v te komiteje. V skladu s tem je seveda pomembno povedati, da je ta direktiva bila implementirana oziroma naj bi bila tudi za druge članice obvezna šele s koncem leta 2003. In zato so tudi druge članice šele do lanskega leta v bistvu te zakonske ureditve implementirali v svoj pravni red. In, kot sem rekel, večina teh članic je tudi uporabila te opcije - zakaj? - zato, ker s tem zakon ne ščiti nikogar, ampak v bistvu omogoča določenim pravnim subjektom, da se lažje financirajo na mednarodnem trgu, in s tem seveda tudi našim finančnim družbam in drugim gospodarskim družbam. Zato je namen tega zakona, da ne zapremo možnosti našim podjetjem, poleg finančnih subjektov, ki tako ali tako - da pridobijo finančne vire, ki so ugodnejši, ne pa, da na ta način, ko imajo samo domačo zakonodajo z vidika finančnega zavarovanja, pridobijo samo kredit, ki je toliko dražji v primerjavi s to obliko, ki jo uporabljajo vse evropske države. Pomembno pri tem je pa mogoče povedati še sledeče. Zakon ureja to zadevo oziroma dopušča uporabo teh instrumentov in te razlike kot specialne opcije, je ne zahteva. Kar pomeni, da se lahko finančni in drugi subjekti še vedno dogovorijo pogodbeno, da uporabljajo slovensko pravo v obstoječem obsegu, in to tudi potem velja. Skratka, mi skušamo s tem zakonom omogočiti slovenskim finančnim in drugim gospodarskim subjektom - in odločili smo se predvsem za velike subjekte, ker menimo, da so ti tisti, ki najemajo pretežno kredite v tujini [[nekatere od teh obravnavate tudi v državnem zboru]] - in bodo to zadevo olajšali. In v skladu s tem je naše mnenje, da zakon pripomore k boljšemu razvoju finančnega trga v Sloveniji in poglobitvi tega trga ter premikanju v smeri evropskega finančnega trga. Zato predlagamo, da se zakon v tej obliki, kot je, sprejme. Hvala lepa.
Dve razpravi, kolega Petn, in kolega Barovič.
Hvala za besedo. Mislim, da je ta razprava sicer dobra, ampak do zdaj še nisem slišal ničesar takega, kar bi me navedlo na to, da bi amandma, ki smo ga vložili v poslanski skupini, ne bil potreben. Slovenski pregovor pravi, da hitrost ni bila še nikoli dobra za resno delo, še posebej, če ima lahko dolgoročne posledice. Ne obsojam teh predstavnikov, kot sem že prej povedal, ki so danes tu in so operativci na tem zakonu, so pač dobili nalogo takrat, ko so jo dobili, in so jo morali izpeljati. Tako da moramo najprej to razčistiti. Kritike letijo na vlado, kdaj se je odločila, da bo sploh ta zakon dala v postopek in da se bo začel postopek priprave. Tu gre za nekaj drugega. Sedaj je ta hitrost - ne morem se znebiti občutka, ker se nam to kar naprej ponavlja, da v tej hitrosti, ko želimo nekaj dobrega, skozi vrata pripeljemo tudi kup balasta, pa ne samo balasta, če bi bil samo balast, bi še šlo, ampak imamo tudi kup stvari, ki so zavestno tempirane na takšen način dela in jih potem spravimo skozi, potem pa žal ugotavljamo, da imamo kup težav. Potem pa takoj pokažemo, evo, vidite, to je pa zato, ker je zakonodaja slaba, mi jih ne moremo preganjati, sploh ne moremo zraven, ne moremo dobiti podatkov, ampak to je pa sprejeto v državnem zboru. To je potem končen zaključek vseh takšnih in podobnih primerov. Tudi ta argument, da je pač opcija, ki je možna v Evropi - s tem se strinjam. Mi smo pač vzeli del tega, kar je možno, ni pa obvezno. Vendar je pa pri nas nekaj bistveno drugače, kot pa je drugod v Evropi, ne vem, Avstriji, Italiji, Nemčiji, da omenim te stare države Evropske unije, mislim, da je ta izraz kar pravi. Namreč, tam v Evropi imajo normalen finančni trg, in tudi druge trge imajo popolnoma normalne, kjer tudi nadzor solidno deluje. Pri nas ni ne normalnega trgane normalnega nadzora. Ker če nič drugega ni, potem ugotovimo, da zakon ne omogoča, da bi intervenirali. Če pa že potem vse to imamo, potem pa ugotovimo, da nas zakon o tajnosti podatkov zavezuje, da ne moremo pa nič narediti. To se pravi, nimamo normalnega trga in zato se moramo mi v tem trenutku - v tem trenutku, govorim - malce drugače obnašati in moramo dati maksimalne varovalke in uvedba pojma "veliko podjetje", to še ni noben garant za neko normalno varnost v finančnih razmerjih, noben garant to ni. Imamo nadzorovane institucije in še tam imamo težave, še tam imamo težave, ker potem slišimo, da narodna banka reče, zaradi tega in tega pa nismo mogli teh podatkov posredovati. Ne bom našteval institucij, kjer je bilo to imenovano. To so bile razne posojilnice, razne podobne institucije, kjer so komitenti šli na limanice že takrat, ko je narodna banka že zdavnaj vse vedela. Ravno to vam hočem povedati, tudi veliko podjetje lahko zaide v težavo. In jaz sem prepričan, da takšen pristop bi ali bo možen kdaj kasneje, mogoče že drugo leto, ne vemo. Če se bo pri nas situacija toliko spremenila na bolje, da bodo razmere na finančnem trgu takšne, potem bo to prav gotovo možno. V tej fazi pa je takšen pristop prav gotovo lepo gojišče za nove Orione pa razne druge nečednosti, nepravilnosti ali pa svinjarije - kakorkoli hočete, da to opredelim, če ostane dikcija tega 2. člena s tem tretjim odstavkom takšna, kot je zdaj. Še enkrat ponavljam, mogoče bo drugo leto tudi pri nas takšno stanje, bodo takšne razmere, da bi to bilo zelo umestno. Ampak, v tem trenutku to ni. Se pa strinjam, da je taka stvar verjetno umestna za Avstrijo in pa za te stare države Evropske unije. Za nas, ki smo pa v drugačni situaciji - ne bom trdil, da po svoji krivdi, imeli smo takšne situacije, kot smo imeli. Nekatere stvari tudi sedaj urejamo, implementiramo v našo zakonodajo in se šele učimo. Zdaj ni treba, da tudi tu, na tem finančnem področju, ko imamo kup vzorcev zdajle, in to slabih vzorcev; da se zaganjamo in da letimo v Evropo z vsem tem, kar Evropa že ima. Nismo na vse stvari še navajeni, bomo se še morali marsikaj naučiti, marsikaj še sprejeti, spremeniti v glavah in dati podlago, da se bodo stvari normalno razvijale. Finančni trg v tem trenutku nima take podlage. Upam, da mi ne bo treba še enkrat našteti, ne vem, tistih deset ali pa petnajst imen, ki označujejo vse nepravilnosti na tem finančnem trgu, zdaj tega ne bom naredil. Upam, da sem bil dovolj jasen. In zardi tega smo vložili ta amandma, zaradi specifične situacije pri nas. Jaz tudi do zdaj še nisem slišal, če imajo vsi drugi res to tako urejeno. Mislim, da nimajo, če pa že imajo, sem pa omenil, da je to možno v teh državah, kjer imajo te stvari že dolgo urejene in ki se jim mi prilagajamo. Mi se jim prilagajamo, ne oni nam. In zaradi tega je ta bojazen takšna. Še enkrat ponovim in da končam, me pa ne bo nič motilo, če bomo sprejeli ta amandma, pa bomo mogoče potem drugo leto že spreminjali in bomo dali to možnost, če se bodo seveda pri nas razmere spremenile v pozitivno, da bo to možno, drugače pa ne, je boljša malo manjša hitrost, pa bolj varno. Hvala lepa.
Kolega Barovič.
Hvala, gospod predsednik, še enkrat. V povezavi tudi k 2. členu in vloženemu amandmaju v dobro in za dobro imen 90 poslancev tega državnega zbora, poglejte, matično delovno telo je bil odbor za notranjo politiko. Zdaj že, mogoče se bom zlagal, pol ure, če ne več govorimo o finančni vsebini in odgovarja gospod strokovnjak iz ministrstva za finance, pomeni, da drži trditev, da niti ni jasno, kateremu matičnemu odboru naj bi ta direktiva pripadla in o njej govorili. Zato smo mi, ker je govorilo o tem matično delovno telo za notranjo politiko "osporavali" in bomo "osporavali" suverenost, ki jo ohranja Slovenija, in prevod direktive, ki je neveljaven za slovensko pravo. Dokaz razprave je, da sodi to v matično delovno telo, ker je vsebina finančna. In prosim vas kolegice in kolegi, mi smo državni zbor, ki naj bi resno govoril o vsebini zakonov in jih potem potrdil in ti zakoni naj bi veljali za vso državo. Razmislite, prosim, še enkrat ali ni bolj pametno narediti nekaj za dobro in korist imena vseh poslancev in državnega zbora, da gre ta zakon v obravnavo še na pristojno finančno matično telo, da se pravno-formalno uredi in ga potem z neko zamudo sprejmemo. Vem odgovor. Lahko pride do nekih, kot so nam povedali, tožb in odškodninskih zahtevkov in tako naprej. Še enkrat: direktiva ni tista, ki zavezuje, sem vprašal pravne strokovnjake, cilj zavezuje in cilj je prevesti to uredbo v slovensko zakonodajo ne pa obratno, ne slovenske zakonodaje prevajati in prenašati v evropske direktive. Hvala lepa.
Kolega dr. Bajuk želi besedo. Se odpoveduje. Poglejte, glede procesnih vprašanj sem že pojasnil bilo je dodeljeno odboru za notranjo politiko, mag. Bizjak, minister za pravosodje je bil prvopodpisani pod dokument, vsako drugo telo bi se lahko razglasilo za zainteresirano, če bi tako želelo, pa ni. No, nič hudega. Danes teče o tem diskusija, procesno so pogoji izpolnjeni. Glasovali bomo in če se bo z glasovanjem pokazalo, da zakon ne uživa podpore, bomo seveda povlekli konsekvence. Želite državni sekretar še kaj dodati? Prosim. Zdaj bom pa glasovali o amandmaju.
Gospod predsednik, želel bi samo še povedati dve stvari. Prvo, da v bistvu mi na ta način pravzaprav se priključujem Evropi, ko uvajamo ta zakon, ki omogoča slovenskim subjektom določene možnosti, ki jim do zdaj niso bile omogočene. Na ta način seveda tudi slovenska financiranja podjetijprehajajo v evropski način in v zvezi s tem seveda je naše mnenje, da bi nesprejem tega zakona postavil naše subjekte v podrejen položaj. Glede tega, da pa ne upoštevamo majhnih podjetij je pa iz razprave bilo že jasno povedano, da ta podjetja seveda v Sloveniji niso tako razvita, da bi lahko mogoče uporabljala vse te subjekte, ker velike firme v Sloveniji uporabljajo predvsem vrednostne papirje in z njimi trgujemo in zato je naša odločitev bila, da se samo na ta subjekt omeji po tehtnem premisleku. Naši subjekti bodo v podrejenem položaju v primerjavi z drugimi, če direktiva ne bo implementirana in država seveda odgovarja tudi odškodninsko za to, če tuji subjekti tega ne morejo uporabljati in pridobivati prednosti, ki jih imajo v drugih državah. Hvala lepa.
Dr. Bajuk.
Oprostite, gospod predsednik, ampak se moram oglasiti. Trditve gospoda državnega sekretarja, te zadnje, če tega ne bomo sprejeli, potem bo država odgovarjala kazensko, odškodninsko enostavno ni res! Ker tretji odstavek 2. člena je opcija, gospod državni sekretar, je opcija! Tega niste hoteli v predlogu povedati in danes, zdajle v zadnji predstavitvi, ste se pa ponovno sprenevedali. In vodite ta državni zbor v neko smer, neko odločitev na podlagi argumenta, ki ne drži. Ta amandma edino, kar naredi, je, da začasno, dokler ne pride argumentiran predlog, ne uporablja možnosti razširitev na druge osebe, ki niso finančne institucije. Samo to. Samo to. A vendar tudi to vam ni zadosti. Niste pa v svoji predstavitvi argumentirali, zakaj ste se tako odločili, ker s tem, da rečete "mi menimo, da" ali pa "mislimo, da" - ja, lepo, da mislite, ampak vaša misel v tem državnem zboru ni zadostna za odločitev; mora biti argumentirana in tudi predstavljena, občasno predstavljena za neko odgovorno odločitev. Prepričan sem, da bo državni zbor napačno odločil, če se ne bo sedaj odločil, da bo zavestno in argumentirano pretehtal možnost razširitve vseh teh določil zakona na druga podjetja, ki niso finančne institucije, in sicer takrat, ko bomo imeli zadostne razloge za to. Sicer se pa strinjam s kolegom Petanom, da ko o teh stvareh odločamo, moramo še kako imeti pred očmi, da na žalost, spoštovane kolegice in kolegi, naš kapitalski trg še ni takšen, kot izgleda evropski, čeprav tudi tam niso ne vem kako deviško čisti. A vendar nepravilnosti, pomanjkanje nadzora in vse, kar se dogaja na našem kapitalskem trgu, to pa vsi dobro vemo, da so pomanjkljivosti ogromne, to je že sam predsednik agencije za nadzor trga vrednostnih papirjev na matičnem delovnem telesu predstavil. Obstajajo predlogi, kako bomo to rešili, a vendar jih še ne moremo obravnavati. Torej, to so dejstva. Dobro vemo, da to še ni Evropa, da hočemo to šele ustvariti. Vzemimo si čas, tam kjer nam direktiva omogoča, samo tam. In direktiva nam to omogoča. Ni nujno, da danes sprejmemo tretji odstavek 2. člena, to lahko napravimo kasneje, na podlagi prave analize in neke argumentirane debate. Hvala lepa.
Mislim, da je najbolj prav, da državni zbor z glasovanjem odloči. Še prej bom dal besedo kolegu Baroviču, potem bomo pa prešli na glasovanje. In prosim kolege, da zasedejo svoja mesta.
Hvala, gospod predsednik. Poglejte, zdaj se bom pa jaz v imenu Slovenske nacionalne stranke in v svojem imenu - dovolite mi, to je rahla replika na vašo misel - postavil v bran tudi odboru za finance. Tako hitimo, tako norimo, da vem, da bi tudi odbor za finance, ki je matičen in pristojen po moji presoji, dal v obravnavo prevod te direktive in njeno vsebino. Ampak saj ne "sfolgajo" iz dneva v dan, ker se nam tako mudi in tako hitimo, ne zmorejo! Ne zmorejo niti pisati magnetogramov. In mislim, da zato podpisati, ne vem, pravosodnega ministra in dati na nek odbor, za katerega smo sedajle vsi jasno in glasno ugotovili, da ni pristojen - prvič. In drugič, da je zakonska ureditev tako slaba, še enkrat vas opozarjam, prosim. Dvakrat smo slišali danes, da so poslovniška določila izpolnjena. Prosim, preberite mnenje zakonodajno-pravne službe. Obrazložitev ni v skladu s poslovnikom, poudarjam,to piše v poročilu zakonodajno-pravne službe. Spoštovane kolegice in kolegi! Prosim še enkrat, bodimo pametni, bodimo razsodni in ne sprejemajmo ničesar, kar je pravni in vsebinsko fiasko. Hvala.
Želi še kdo besedo? Državni zbor bo sedaj odločil o amandmaju k 2. členu. Vlaga ga poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Predlog je, da se tretji odstavek črta. Obrazložitev glasu, kolega Petan.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Torej, ne glede na vse prerivanje, kdo je sedaj matičen, mislim, da smo relativno korektno vodili razpravo, ampak mislim, da pa to, kar smo nazadnje slišali od gospod državnega sekretarja s financ, pa mislim, da je šlo malo izven tega in da gre za določeno zavajanje. Jaz sprejemam tudi to dikcijo, da naši subjekti bi lahko bili v slabšem položaju z ostalimi v Evropi, če zakona ne bi sprejeli. Vendar slišali smo tudi, da je ta varianta z velikimi podjetji, o katerih govori tretji odstavek 2. člena, pa opcija. To se pravi, to pa ni nujno in tega EU ne zahteva v tej svoji direktivi, to pa pomeni, da tudi nam ni potrebno. To se pravi, generalno bomo mi zadostili tiste osnovne zahteve, ki jih direktiva zahteva od, recimo, subjektov, ki delujejo na tem trgu, ostalo pa lahko tudi počaka, nevem, pol leta, eno leto ali pa dve leti in zato trditev, kar že temelji na zavajanju in izsiljevanju, če pa to ne bo, potem pa bo cela zadeva kritična. Ni res. In zato sem se oglasil. Zakon - da, ga bomo tudi mi podprli, vendar brez tega, kar je opcija, kot opcija za EU. To pa je ravno tretji odstavek 2. člena. In zato mi predlagamo, da se to v tem trenutku črta zato, ker še nismo, bom rekel, na takšnem nivoju standardov na finančnem trgu, kot je EU. Ko pa to bomo dosegli, pa lahko sprejmemo in bomo tudi mi podprli. Zaenkrat to še ni potrebno, ko bo tudi naša miselnost takšna in ko bomo zreli, da bomo to lahko sprejeli, potem pa v redu. Zato sem rekel "postopnost". In še enkrat pravim, ni res, da bomo zaradi tega amandmaja imeli težave, če ne bo zakona. To je v redu, to akceptiramo in zato bi lahko storili tudi vi korak nazaj in bi to priznali, pa bi verjetno bili vsi zadovoljni in bi lahko ta zakon sprejeli pod streho brez kakršnegakoli problema. Hvala lepa.
Želi še kdo obrazložiti glas? Ne, vlada nima več pravice do besede. Glasujemo o amandmaju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 2. členu, ki predlaga, da se tretji odstavek tega člena črta. Glasujemo. Ne dela. Ne, ne. Saj ne dela tudi meni. Namreč, da pojasnim. Ne dela tehnična naprava, vse ostalo dela normalno. Samo hipec. Poglejte, tudi računalnik je utrujen. Bodo poskrbeli. Bom pogledali, kaj je narobe s tehniko in bomo nadaljevali čez 5 minut. 5 minut za odmor, tako da ugotovimo, kaj je narobe z računalnikom. Potrebno je resetirati cel računalniški sistem. Predlagam, da to izkoristimo kot čas za kosilo. Dali bomo odmor, tako da bomo vmes kosili. Dobili se bomo ob pol enih.
Naj napovem, ura je 12.37, ob 12.40 uri bomo nadaljevali z delom. [[Oglašanje iz ozadja.]] Poglejte, treba je resetirati računalniški sistem. Prej je eden mojih kolegov, ki ga ne bom imenoval, rekel, da sem pokvaril računalniški sistem zato, ker sem bil lačen, pa sem hotel iti na kosilo. Naj vam zagotovim, da tako kot večina vseh drugih, sem vsega sit, tako da bi tudi rad, da delo čimprej opravimo in zaključimo sejo. Še tri minute, da sodelavci iz tehnične službe [[...]] Mag. Jermol me obvešča, da je vse v redu in da državni zbor lahko odloča. Računalnik je resetiran, omogoča, da z glasovalnimi napravami ugotavljamo politično voljo pri posameznih odločitvah. Smo pri obravnavi predloga zakona o finančnih zavarovanjih, ki ga obravnavamo po nujnem postopku. Smo pred odločanjem o amandmaju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, ki ga je vložila k 2. členu, in sicer, da se tretji odstavek črta. Naj spomnim, da so obrazložitve glasov za nami in da sedaj samo še odločamo. Zdaj vas prav prijazno prosim, če lahko vsakdo ugotovi, da glasovalna naprava deluje, kar pomeni, da lučka gori. Ali je z glasovalnimi napravami vse v redu? Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine SDS k 2. členu. Glasujemo. [[Oglašanje iz ozadja.]] Ne dela? Dobro. Kolegica je opozorila dovolj zgodaj, da naprava ne dela, kar bom upošteval. To glasovanje bomo ponovili. Glasujemo o amandmaju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 2. členu. 59 navzočih, 18 za in 40 proti. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da je amandma zavrnjen. Z računalniškim sistemom je vse v redu. Tako lahko preidemo na tretjo obravnavo. V drugi obravnavi k dopolnjenemu predlogu zakona amandma ni bil sprejet, tako v tretji obravnavi amandmajev ni mogoče vlagati. Prehajamo na odločanje o zakonu. Nisem obveščen ne s strani vlade ne zakonodajno-pravne službe, da bi bilo besedilo neusklajeno. Obrazložitev glasu, kolega Barovič.
Hvala. Še enkrat, kolegice in kolege lepo prosim, naj se ta trenutek zavedajo, da bodo, če bodo glasovali za ta zakon, podprli tisto, kar Slovenija ni nikoli in nikdar naredila, in sicer, prenesli bodo suverenost pisanja zakonov na Evropsko unijo. Tega Slovenija ni in ne bo prenesla nikdar tja. S tem boste to potrdili. Slovenska nacionalna stranka je osnovala takšno trditev na osnovi mnenja zakonodajno-pravne službe, ne po lastni politični ali predvolilni kampanji, da vam bo jasno, vsem skupaj, jasno. To so napisali pravniki, to so svetovali pravniki, tisti, ki so zaposleni in pomagajo vsem 90-im nam. Slovenska nacionalna stranka te suverenosti ne bo dala in bo spoštovala ustavo v Evropski uniji. Vi, če boste glasovali za sprejem tega zakona, ste to naredili. Boste naredili protiustavno in protizakonito.
Kolega Petan. Naše mlade prijatelje na galeriji pa prosim, da so tiho in ne motijo dela. Prosim, kolega Petan.
Hvala za besedo. Torej, očitno je postalo, da tudi ta zakon, ki je seveda strokovni zakon, ni več strokovni, ampak je očitno postal političen. Ker s tem, ko nismo tega amandmaja izglasovali, je to postalo očitno. Jaz mislim, da sem prej dovolj jasno in tudi strpno razložil, za kaj gre, da ne gre za nobeno politiko pri brisanju tega odstavka, tretjega odstavka 2. člena, ampak očitno vsi argumenti ne štejejo nič, preštevamo se še samo po politični plati. Jaz sem že prej opozoril in bom še enkrat povedal, da ne bomo presenečeni, ko bomo čez nekaj časa zopet ugotovili, da smo naredili še boljše gojišče v razne Orione in podobne nečednosti, ki se pri nas pojavljajo in da potem, da se ne bo reklo, da je parlament izglasoval. Figo je parlament izglasoval, izglasovala je vladajoča večina, ki je politično tako odločila! In zaradi tega mi ne bomo podprli, ne moremo podpreti, kljub temu da je ostalo besedilo dobro in bi zakon bili podprli, tako pa ne moremo. Hvala lepa.
Želi še kdo obrazložiti glas? Kolega doktor Bajuk.
V imenu poslanske skupine prosim tri minute. Predvsem, mi bomo glasovali proti temu zakonu, kot simbolično dejanje, ne samo zaradi procedure in kako je vlada skoraj dve leti imela možnost, da bi to predstavila in pametno zastavila, ampak predvsem zato, ker se je velika večina odločila, da ne bo podprla amandmaja, ki bi črtal ta predlog vlade v tretjem odstavku 2. člena, za katerega imamo pa opcijo. To ni v imenu Evrope, to je v imenu posebnih interesov v Sloveniji, in sicer na takšen način, ki dejansko odpira možnosti, ki so lahko za naše, slovenske ljudi zelo, zelo vprašljive. Gre predvsem za določbo, ki onemogoča stečajnemu upravitelju, da lahko po začetku stečajnega postopka odstopi od neizpolnjene pogodbe o finančnem zavarovanju, če oceni, da ta pogodba ni v korist ohranitve oziroma povečanja stečajne mase. To predstavlja pomembno izjemo od zakona o prisilni poravnavi in likvidaciji - člen 121 - in ima lahko posledico dodatne zmanjšanje stečajne mase tudi po začetku stečajnega postopka. To, med finančnimi institucijami lahko razumem, da se pa to razširi samo za nekatera podjetja, brez vsake argumentacije, pa ne. Primer, če imamo zoper stečajnega dolžnika začet stečajni postopek in ta ima v trenutku 100 vrednostnih papirjev, ki bi jih po pravnih pravilih stečajnega postopka sestavili s tečajno maso. Še isti dan lahko sklene pogodbo o finančnem zavarovanju z osebo, recimo, neko banko na Finskem, ki za stečajni postopek ni mogla vedeti - in to je sedaj ključna stvar - , ker je pač finska banka in je bila pogodba sklenjena na daljavo. S to pogodbo se potem ta gospod x zaveže, da bo za zavarovanje denarne terjatve ustanovil v korist finske banke zastavno pravico za 50 vrednostnih papirjev in da bo v primeru, če bo zaradi tečaja valute vrednosti denarne terjatve v prihodnosti naraščala, ustanovil še zastavno pravico na ostalih vrednostnih papirjih, tako da bo njihova vrednost ustrezala vrednosti terjatve. Po tem zakonu, po tem kar ste sedaj sprejeli, je takšna pogodba veljavna in stečajni upravitelj ne sme odstopiti od nje. Tako bo na primer moral ustanoviti zastavno pravico še na primer za 25 dodatnih vrednostnih papirjev, iz vrednosti katerih se bo lahko finska banka prednostno poplačala. Na ta način bo v stečajni masi ostalo le še 25 vrednostnih papirjev, medtem ko bi jih po do sedaj veljavnih pravilih ostalo vseh 100. Ostali upniki, ki jih določbe tegazakona ne ščitijo, bodo tako iz stečajne mase poplačani bistveno manj. Da se ta pravica razširi zasebnim podjetjem in samo velikim [[....]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]je nesmiselno. Gospodje, delate napako. Mi bomo glasovali proti. Hvala.
Prosim, kolegica Irma Pavlinič Krebs.
Hvala lepa. Želim obrazložiti svoj glas v podporo tej ureditvi, in sicer iz sledečih razlogov. Republika Slovenija mora direktivo v svoj nacionalni pravni red prenesti do 1. maja 2004. Dva razloga sta. Zato, ker so se Slovenke in Slovenci na referendumu odločili, da Republika Slovenija želi in seveda s 1. majem postaja polnopravna članica družine narodov v okviru EU. S tem sprejemamo seveda tudi nekatera pravila igre. In ta pravila igre so v nekem delu tudi v obliki direktiv; direktiv, kjer nekje lahko na eni strani naš pravni red harmoniziramo, v tem primeru pa so nam strokovnjaki na odboru za notranjo politiko pojasnili, da v tem primeru gre za netipično direktivo, da je njena narava skoraj unifikacijska in ne zgolj harmonizacijska, kar od nas, od slovenskega zakonodajalca zahteva, da pri prenosu v nacionalno zakonodajo smo predvsem zelo natančni in na nek način se ne dovoljuje odstopanja od točno izdelanih in finančnemu trgu prilagojenih institutov. Tudi prakse držav članic EU, ko smo jih pregledali, so nam pokazale popolnoma podobno oziroma enako sliko. Tako, da spoštovane poslanke in poslanci, vsi ki smo, s temi našimi besedami, kako pozdravljamo vstop naše države v družino držav v okviru EU - z besedami pozdravljali - , so nekatera dejanja, ki jih moramo opraviti, in ravno zaradi narave te direktive je to dejanje take vrste. Hvala lepa.
Želi še kdo obrazložiti glas? Mag. Drobnič.
Pod tem pojmom uskladitve z evropsko zakonodajo se prodaja različno blago. Vse kar, veste, se tukaj sprejema, zagotovo ni, to smo videli že v prejšnjih zakonih. To nas ne zavezuje, gospa Krebsova, takšna rešitev, to rešitev ste si sami umislili. Naša obveznost je, da ne delamo diskriminacije in da ne delamo nekih prevalenc, preferenc za nekoga, ki je močno zlobiral zadaj naš parlament. Tega, bi se morali najbolj zavedati. In tega Evropa od nas ne zahteva takšne rešitve - ne, absolutno ne, to je sprenevedanje. Tako kot je bilo v primeru kapitalskih dobičkov enako glede tega do 10% ali ne, če si lastnik, ni potrebno, vemo, kaj se je skrivalo za takšno pobudo, nobena evropska direktiva, ampak v okviru teh direktiv in uskladitev vi še marsikaj zraven pripeljete, kar je povezano z nekim [[...]]
Ne polemizirati s prejšnjim razpravljalcem, ker ona ne sme replicirati, niti besede ne smem dati.
Gospod predsednik, jaz lahko uporabim marsikaj, da obrazložim svoje argumente [[...]]
Ampak ne referirajte na kolege, ker jim ne smem dati besedo za pojasnilo.
Zato, da vam bom zdaj pojasnil, da bom glasoval proti temu zakonu in to so razlogi, da bom glasoval proti temu zakonu.
Dobro. Želi še kdo besedo za obrazložitev glasu? Nihče. Potem, prosim, preglejte vaše glasovalne naprave, prešli bomo na odločanje o zakonu. Je z glasovalnimi napravami vse v redu? Potem odločamo o zakonu. 58 navzočih, 39 za in 17 proti [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 17.]] Zakon je sprejet. Točka dnevnega reda zaključena. Gremo naprej z našim dnevnim redom. 12. TOČKA - PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O BREZPLAČNI PRAVNI POMOČI. Vabim predstavnike vlade, da pridejo v dvorano. Državnemu zboru je zakon predložila vlada. Kdo bo s strani vlade zakon predstavil? Prosim. Imate besedo, gospod Starman, državni sekretar v ministrstvu za pravosodje.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Spoštovani zbor. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o brezplačni pomoči je uskladitev določb veljavnega zakona o brezplačni pravni pomoči z direktivo Sveta iz januarja 2003 o izboljšanju dostopa do sodišč v čezmejnih sporih z vzpostavitvijo minimalnih skupnih pravil o pravni pomoči o takšnih sporih. Za uzakonitev te direktive je predlagatelj dodal obstoječemu zakonu 10.a poglavje, ki ureja tako domače čezmejne spore kot tuje čezmejne spore. Poleg tega je pa uredil določene manjše pomanjkljivosti v obstoječi zakonodaji in z drugimi spremembami uredil še obseg brezplačne pravne pomoči in določena vprašanja v zvezi z izbiro izvajalca. Zato predlagam, da državni zbor sprejme spremembe in dopolnitve tega zakona. Najlepša hvala.
Hvala za dopolnilno obrazložitev. Odbor za notranjo politiko je predlog zakona obravnaval kot matično delovno telo [[poročilo ste vsi prejeli]] . Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Janez Drobnič kot prvi dobi besedo - a, to bo storila Majda Zupan, ki ima besedo za predstavitev stališča poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o brezplačni pravni pomoči prav tako pomeni implementacijo direktive iz leta 2003 za izboljšanje dostopa do sodišča v čezmejnih sporih z vzpostavitvijo minimalnih skupnih pravil, na drugi strani pa odpravo nekaterih pomanjkljivosti, ki so se pokazale v praksi. Naša država kot pravna in socialna, kar izhaja iz ustave, je dolžna vsem državljanom zagotoviti enake možnosti, ne glede na premoženjsko ali socialno stanje, za uresničevanje pravice do sodnega varstva in pravice do pravnega sredstva. To področje ureja zakon o brezplačni pravni pomoči, ki je začel veljati septembra 2001. Upravičencem do brezplačne pravne pomoči so zagotovljena sredstva za pokritje stroškov in oprostitev plačila stroškov sodnega postopka glede na socialni položaj osebe, ki brez škode za svoje preživljanje in preživljanje svoje družine te pravice ne bi mogla uresničiti. Cilj direktive je izboljšati dostop do sodišča pri čezmejnih sporih v civilnih in gospodarskih zadevah, tako da morajo države članice Evropske unije zagotoviti pravno pomoč osebam, ki zaradi svojega ekonomskega položaja delno ali pa v celoti ne morejo kriti stroškov postopka. Podatki kažejo, da se sredstva za brezplačno pravno pomoč povečujejo. Za leto 2004 je bilo v proračunu za ta namen predvidenih 125 milijonov, za leto 2005 pa 128 milijonov, vendar je že v prvih mesecih letošnjega leta prišlo do večje porabe, kar pa se pozna tudi pri finančnem vodenju sodišč. V poslanski skupini Nove Slovenije se strinjamo, da je potrebna novela zakona glede uskladitve z določbami direktive, da se dostop do sodišč tudi v čezmejnih sporih izboljša. Menimo pa tudi, da je treba to ustrezno upoštevati pri sprejemanju proračuna in zagotoviti ustrezen znesek na postavki brezplačne pravne pomoči na sodiščih, da se le-ta ne bi zajedla v finančna sredstva za siceršnje poslovanje sodišč. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vojko Čeligoj ima besedo.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predstavnik vlade! Brezplačna pravna pomoč se je od uveljavitve zakona, ki tako pomoč omogoča, med ljudmi dobro prijela. Na to kažejo tudi podatki, da se veliko ljudi obrača na tako organizirano pomoč po pravne nasvete in ostale možnosti, ki jih zakon ponuja. Prednačijo civilno-pravne statusne zadeve,kot so razveze, dodelitev otrok, delitev skupnega premoženja in določitev oziroma izterjave preživnin, takoj za njimi pa izstopajo dednopravne zadeve. Že iz tega je razvidno, da je taka pomoč upravičena in da bi njena odnostnost povzročila nemalo preglavic, predvsem tistim, ki si želijo nekega pravnega dejanja, na primer razveze ali dodelitve otrok, pa so zaradi neugodnega finančnega položaja tudi v slabšem položaju kot na primer njihov partner. Oseb, ki so pooblaščene za opravljanje dejavnosti brez finančne pravne pomoči, je v Sloveniji po podatkih vrhovnega sodišča Republike Slovenije trenutno 11. Brezplačne pravne pomoči so tako deležni prebivalci, ki živijo na območjih ljubljanskega, koprskega, kranjskega, krškega in slovenjegraškega oktožja, medtem ko so ostali prebivalci v primerjavi s temi diskriminirani. O tem govori tudi podatek iz ene izmed pooblaščenih organizacij, ki deluje na tem področju, namreč, da je samo 40% strank iz Ljubljane, vse ostale pa so iz širše okolice in oddaljenih krajev. Situacija je še posebej zaskrbljujoča, če pomislimo, da so to ljudje, ki pridobivajo pravico do brezplačnega pravnega svetovanja zaradi finančnih razlogov in si gotovo ne morejo privoščiti dolgih poti do prvega odvetnika, ki bi jim tako pomoč lahko nudil. Ne samo da je med temi veliko starejšega prebivalstva, ki se gotovo soočajo še z dodatnimi problemi, ko želijo pravno pomoč. Med takimi ljudmi je gotovo tudi veliko mladih, ki še niso našli zaposlitve in si zato ne morejo privoščiti dragih odvetnikov. Novelo zakona o brezplačni pravni pomoči sprejemamo predvsem zaradi uskladitve za obstoječo direktivo Evropske unije, ki izboljšuje dostop do sodišča v čezmejnih sporih, osebam brez zadostnih sredstev, z vzpostavitvijo minimalnih skupnih pravil o pravni pomoči v takih sporih. Državljanom Evropske unije in državljanom tretjih držav, ki veljavno prebivajo v kakšni državi članici Evropske unije, je potrebno brez razlikovanja ponuditi brezplačno pravno pomoč, stroške pa si dve državi, torej država, v kateri prebiva prosilec, in država, v kateri nekdo želi brezplačno pravno pomoč, razdelita med seboj. Zagotovitev brezplačne pravne pomoči je odraz temeljnega ustavnega načela pravne in socialne države, ki pomeni tudi zagotavljanje enakih možnosti za uresničevanje pravic vseh državljanov, ne glede na premoženjsko oziroma socialno stanje. Vzpostavitev mreže za brezplačno pravno svetovanje po celotni Sloveniji bo gotovo pripomoglo k celovitemu uresničevanju tega načela, kakor tudi načela enakosti, enega najpomembnejših pravnih vrednot, tudi glede na dejstvo, da se pravni sistem Republike Slovenije v tem kontekstu, še posebej njegov postopkovni del, počasi, vendar zanesljivo spreminja. Ker v poslanski skupini DeSUS menimo, da zakon prispeva k socialni enakosti ljudi, za kar se še posebej zavzema naša poslanska skupina, ga bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Silva Črnugelj.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Lepo pozdravljeni, kolegice in kolegi! Danes obravnavamo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o brezplačni pravni pomoči, in sicer po nujnem postopku. Po navedbah vlade s tem preprečujemo težko popravljive posledice za delovanje države, saj s predlaganimi spremembami v slovenski pravni red prevzemamo določbe direktive 2002/8 za izboljšanje dostopa do sodišč v domačih in čezmejnih civilnih sporih in se tako vzpostavljajo minimalni skupni standardi in pravila o pravni pomoči v takih sporih. Zakon o brezplačni pravni pomoči [[sprejet je bil v državnem zboru Republike Slovenije 21. maja 2001]] lahko brezplačno pravno pomoč odobri za pravno svetovanje, za pravno zastopanje in za druge pravne storitve, za vse oblike sodnega varstva pred vsemi sodišči in pred vsemi organi, ki so pristojni za izvensodno poravnavanje sporov, ter kot oprostitev plačila stroškov sodnega postopka, kot tudi za postopke pred mednarodnimi sodišči ali arbitražami. Pomembno je vedeti, da so upravičenci za brezplačno pravno pomoč državljani Republike Slovenije, tujci z dovoljenjem za stalno in začasno prebivanje, drugi tujci pod pogoji vzajemnosti ali pod pogoji in v primerih, določenimi z mednarodnimi pogodbami, nevladne organizacije in združenja, ki delujejo neprofitno in v javnem interesu, ter druge osebe. Torej, izhodišče je predvsem neprofitno delovanje. Oseba, ki je upravičena do brezplačne pravne pomoči, lahko zaprosi za to pomoč v katerikoli fazi postopka. Pri odločanju o prošnji za dodelitev brezplačne pravne pomoči se ugotavlja finančni položaj prosilca ter drugi pomembni pogoji, ki so določeni z zakonom, razen za tiste osebe, ki lahko z odločbo pristojnega organa dokažejo, da prejemajo denarno socialno pomoč ali so razmere v družini take, bodisi zaradi zdravstvenega stanja prosilca ali zaradi izrednih finančnih obveznosti, ki bremenijo prosilca, ali zaradi drugih razlogov, ki terjajo hude materialne ogroženosti posameznika in posameznice. Pomembno je poudariti, da je 1.1.1995 zakonodaja obvezovala sodišča, da nudijo nujno pravno pomoč in obvezno tudi v drugih zadevah socialno ogroženim občanom, za katere je bilo jasno, da ne morejo plačati stroškov odvetnika ali druge pravne službe. Jasno, institut pravne pomoči in svetovanja ni nekaj novega, saj je bilo povsem udomačeno dejstvo, da so sindikati to delali v preteklosti in tudi še počnejo, pa tudi nekatere druge organizacije; to je bila ustaljena oblika dela sindikatov tudi v obdobju, ko še nismo bili samostojna, suverena država. Žal, po letu 1995 veljavna zakonodaja ni več vsebovala instituta brezplačne pravne pomoči. Ker pa so se potrebe ponudenju brezplačne pravne pomoči pokazale kot zelo velike, smo se v mestni občini, recimo, v Ljubljani svetniki odločili, da do ureditve zakonodaje omogočimo z ustreznim pravilnikom in odlokom pravno svetovanje za socialno najšibkejše člane in enako dostopnost do pravne varnosti vsem občanom, ne glede na materialno stanje - to, kar je gospod Čeligoj tudi povedal, kakšne razlike so med Ljubljano in drugimi kraji. Dobro je vedeti, da smo, recimo, v Ljubljani za to izvedli javni natečaj in smo imeli dve odvetnice še v obdobju, ko ni bilo zakona. In v tem obdobju je tudi deloval na tem področju pravno-informacijski center nevladnih organizacij, ki je dejansko na nek način tudi pridobil mnogo izkušenj za to področje. Ne bi izgubljala besed, že tolikrat smo ugotovili, da je največja problematika tega instituta ravno v dejstvu, da premalo ljudi sploh ve, da obstaja. Tisti, ki pa vedo, pa nimajo dovolj znanja oziroma vedenja, kako oziroma na kakšen način ga lahko uporabljajo. Na splošno smo že tedaj ugotovili, da je premalo informacij v javnosti, zlasti v tistem delu javnosti, ki to pomoč najbolj rabi, saj dejstvo, da je o tem institutu mnogo objavljeno na spletu, za te ljudi, ki to pomoč rabijo, ne pomeni mnogo. Tistim, ki to pomoč potrebujejo, ne pomeni mnogo oziroma in tudi znanja, ki bi jim nudili skozi druge medije niso dovolj. Zato je vsako vedenje [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] o tej dejavnosti in o tej pomoči dobrodošlo in tudi današnje spremembe določil tega zakona pomenijo tudi nek način informiranja javnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še eno stališče imamo, nato bomo prešli na glasovanje. Besedo dajem še Sašu Pečete za stališče Slovenske nacionalne stranke.
Spoštovani prisotni! Po oceni poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke ocenjujemo, da predlog sprememb in dopolnitev osnovnega zakona seveda bistveno ne posega v osnovno materijo, sprejeto v tem državnem zboru leta 2001. Ob tem se splača poudariti, da je teoretično gledano, seveda, vsebina osnovnega zakona kvalitetna in da teži k temu, da poskušamo vsaj delno spoštovati ustavo, ko govorimo o socialni državi. Treba je poudariti, da je smiselno ohranjanje vrednot iz 25. in 26. člena, ki narekujejo obliko vstopa v sodni postopek. Torej, kje, kako, na kakšen način lahko pomaga država v obliki brezplačne pravne pomoči tistim, za katere ocenjuje država in pa za katere nosilce ocenjuje sami, da so do tega opravičeni. Prav tako je treba povedati, da predlagana novela po naši oceni bistveno ne posega in da so spremembe zgolj na podlagi direktive oziroma želje, zahteve EU. Bi pa rad opredelil v tem času, ki mi je na razpolago, in sicer, kar ocenjujem, da je smiselno, poudaril bi, da predvsem ta zakon izkazuje to, da se teorija in pa praksa razlikujeta. To, kar sem te hvale, povedal sedaj, nakazuje na obstoj sicer po eni strani teoretično dobrega zakona, ko pa se srečamo z vprašanjem brezplačne pravne pomoči v praksi, vidimo, da nastopa predvsem nekaj problemov. Moji svetovalci v okviru poslanske skupine- verjamem, da tudi vaši - so pridobili tako mnenje posameznih organizacij, ki pošiljajo, najsibo svoje člane ali pa svetujejo ljudem, kako se obrniti oziroma kako aktivirati brezplačno pravno pomoč. Odgovor s strani Zveze paraplegikov je sledeč: Večina njihovih članov je nezadovoljna z brezplačno pravno pomočjo. Drugi del oziroma drug naslovnik, s katerim smo v Nacionalni stranki kontaktirali, je Zveza potrošnikov Zasavje, ki pravi, da so potrošniki nezadovoljni, saj so kriteriji za upravičenost do brezplačne pravne pomoči previsoki. Sam mislim, da nam mora povratna informacija uporabnikov brezplačne pravne pomoči resno nakazovati na predloge za spremembe. Eno pravilno nakazovano potrebo nakazuje vlada Republike Slovenije v okviru Poročevalca oziroma predloga zakona, in sicer v okviru finančnih sredstev. Ko vlada Republike Slovenije ugotavlja in seveda čisto logično je, da ne more predvidevati, koliko bo potrebnih finančnih sredstev v bodočem obdobju glede na to, da ne moremo vedeti, koliko bo prosilcev za brezplačno pravno pomoč. Z zagotovostjo pa lahko povem, da spremembe oziroma povišanje sredstev na tovrstni postavki bomo v okviru Nacionalne stranke ob spremembi proračuna, naj si bo za leto 2005 ali 2006, odprli. Drugi del, ki ga pa predlagatelj ne nakazuje v okviru predloga zakona, pa izpostavljamo v Nacionalni stranki in prosimo predlagatelja, torej ministrstvo, da ga upošteva. Torej, če hočemo dejansko, da bi brezplačna pravna pomoč v naši državi zaživela, jo moramo seveda približati tako administrativno kot vsebinsko ljudem. Po naši oceni oziroma po našem vedenju je seveda število ljudi ali pa institucij, ki opravljajo brezplačno pravno pomoč, premajhna. Torej premalo je tovrstnih služb, advokatur, odvetnikov, ki se ukvarjajo s to zadevo. Po naši ocenije to posledica 2. člena pravilnika o pogojih in postopkih za vpis v register za dajanje brezplačne pravne pomoči. Torej hočem povedati, da sam zakon je sicer v redu, ampak seveda izpeljave zakona, kot so pravilniki, pa so slabi, ker predstavljajo določene administrativne ovire, tako prvič za število institucij, ki dajejo brezplačno pravno pomoč, in drugič seveda kriteriji, ki določajo brezplačno pravno pomoč. Po naši oceni bi bilo seveda zelo smiselno spremeniti ta pravilnik, predvsem v 2. členu, kjer vlada Republike Slovenije v aktu navaja, da lahko soglasje s strani ministrstva pridobi največ pet oseb za izvajanje brezplačne pravne pomoči za območje sodišča v Ljubljani in največ tri osebe na sodnih - torej po naši oceni bi bilo smiselno, da črtamo besedo"največ" in da je to zabetonirano, torej da imamo toliko. Kajti dejstvo, da če postavljamo samo zgornji limit, seveda postavljamo vprašanje spodnjega limita. Po drugi strani pa ocenjujemo, da bi bilo smiselno, da bi vlada Republike Slovenije enkrat za spremembo poskušala izničiti svoje težnje po administrativnih ovirah, ki so ravno v tem poslovniku v 5., 6. in 7. členu, ker se po naši oceni preveč podrobno zahteva, kakšni morajo biti prostori, da morajo biti ploščice, kjer se opravlja tovrstna brezplačna pravna pomoč, iz materiala, ki je lahko čistljiv in podobne stvar. Skratka, približati je treba pravno pomoč ljudem ne samo v obliki zakona, kar podpiramo, ampak predvsem v obliki tistih življenjskih aktov, ki se imenujejo pravilniki, ki jih izdaja ministrstvo. Iskreno upamo, da bo tudi to spremenilo. Hvala.
Hvala lepa. To so bila stališča poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, v tretji obravnavi amandmaja ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. O tem vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba oziroma vlada nista obvestili, da bi bil zakon neusklajen. Prosim, kolegice in kolege, ki so v preddverju, da pridejo v dvorano, ker bomo prešli na odločanje. Zakon v celoti dajem na glasovanje. Prosim za pozornost! Glasujemo. Navzočih nas je samo 42, gotovo nas je dovolj. Hvala, kolega Tone, da mi pomagaš. Glasovali bomo drugič. Prosim za pozornost! Glasujemo drugič. Navzočih nas je 47, za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Zakon je sprejet. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA - NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ODGOVORNOSTI PRAVNIH OSEB ZA KAZNIVA DEJANJA, NUJNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Dajem besedo predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Prosim, imate besedo.
Najlepša hvala, gospod predsedujoči. Spoštovani zbor! S spremembo zakona o odgovornosti pravnih oseb, in sicer s spremembo enega člena tega zakona, se ta člen spremeni tako, da se dodajo kazniva dejanja, ki so bila uzakonjena ob zadnjih spremembah kazenskega zakonika 30.03.2004. Med kazniva dejanja, za katera so odgovorne tudi pravne osebe, je Republika Slovenija dolžna uvrstiti po mednarodni konvenciji o financiranju terorizma, financiranje terorističnih dejanj; po izbirnem protokolu konvencije o otrokovih pravicah glede prodaje otrok, otroške prostitucije in otroške pornografije, prodajo otrok; po konvenciji Združenih narodov proti mednarodnem "organiziranem" kriminalu s protokolom o preprečevanju zatiranja in kaznovanja trgovanja z ljudmi, predvsem otroci in ženskami, trgovanje z ljudmi in po kazensko-pravni konvenciji Sveta Evrope proti korupciji tudi kaznivo dejanje dajanja daril za neko nezakonito posredovanje. S temi spremembami je poleg sprememb kazenskega zakonika vceloti usklajen slovenski kazenskopravni red z zahtevami mednarodne skupnosti. Zato predlagamo, da državni zbor predlagani zakon sprejme. Najlepša hvala.
Hvala lepa Marku Starmanu, državnemu sekretarju, za dopolnilno obrazložitev. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko kot matično delovno telo. Želi poročevalec podati poročilo? [[Ne želi.]] Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Janez Drobnič bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki vlade! Poslanska skupina Nove Slovenije tem spremembam ne bo nasprotovala. Vendar pa smatramo, da te spremembe, ki jih ponuja vlada, niso zaradi uskladitve z Evropsko unijo. Morda je vlada izbrala ta čas zato, da lahko te spremembe tudi uveljavi. To ni resnica, to je v bistvu samo pretveza, da se v tem kratkem času to pač spremeni. Kolegice in kolegi, ali je treba preganjati kriminal in tudi sankcionirati pravne osebe, če trgujejo z ljudmi, otroki, z ženskami, če izvajajo terorizem, opravljajo podkupovanje in dajanje daril - vse te reči v korist ali pa, da je za vsemi temi dejanji pravna oseba, da to preganjamo? Ali nas mora na to Evropa spomniti ali bi to lahko na našem zelniku zraslo? Smo morali prej prebroditi toliko časa in toliko tragedij, zato da nas je Evropa spomnila, da bi se premaknili? O tem govorimo v tem zakonu. Ali tudi pravne osebe nosijo kazensko odgovornost? Sprememba določb ima za cilj, da se uredi kazenska zakonodaja v skladu z načeli in cilji naše države, zlasti zagotavljanja spoštovanja človekovih pravic, dostojanstva in njegove svobode. Prepoved in sankcioniranje se zdaj nekako uveljavlja tudi za pravne osebe, trgovanje z ljudmi, rekrutiranje, transport, sprejem oseb z elementi prisiljevanja in izkoriščanja za namene prostitucije, prisilnega dela, suženjstva, človeških organov - vse to, kar bo z globalizacijo še mnogo bolj aktualno. Zato je še kako pomembno, da tudi ta del uredimo. S predloženo spremembo se razširja kazenska odgovornost pravnih oseb za kazniva dejanja z dvema novima kaznivima skupinama, kot je trgovina z ljudmi, teroristična dejanja ter kazniva dejanja podkupovanja in posredovanja; seveda, vse to na osnovi vključevanja pravne osebe, ki ga stori oseba na račun ali v korist pravne osebe. Takšna trgovina ne nastaja samo zaradi razmer na Vzhodu, kot se večkrat poudarja, ampak tudi zaradi stanja na Zahodu. To sledi iz preprostega spoznanja trga, ponudbe in povpraševanja. Čena Zahodu tega povpraševanja po tovrstnih kaznivih dejanjih oziroma bodisi prostitucije, trgovine z belim blagom, terorističnih dejanj, potem potrebe po človeških organih ne bi bilo, potem tudi tega kriminala na Vzhodu ne bi bilo, kjer se pač Zahod zalaga s tovrstnim "blagom" - pod narekovajem. Se pa moramo vprašati tudi v naši državi, ali z nekaterimi svojimi dejanji, pravno presojo ali tolmačenjem zakonov ne spodbujamo tega. Naj vas malo spomnim na obravnavo zakona o medijih in v zvezi s pornografijo. Mi smo imeli čisto solidno urejeno, pa potem smo s pravnim tolmačenjem - vladajoča koalicija je zmečkala nekaj drugega iz ne povsem v skladu s standardi Evropske unije, da se polno odpre javna dostopnost tega področja. Menili smo, da zadostuje, da je to omejeno, z omejenim dostopom tako kot v drugih državah Evropske unije, kajti to vpliva na povečanje kriminala, o katerem govorimo posredno pri tem zakonu, ker se nanaša na zakon o odgovornosti pravnih oseb za kazniva dejanja v povezavi s kazenskim zakonikom od 269 do 969.a člen in 387., 388.a členi. S takšno sprostitvijo, kot smo jo prej navedli, se bodo ta kazniva dejanja razširjala, čeprav bomo imeli ustrezne institucije za preganjanje. Kriminal je namreč vedno en korak pred državo, ki ga zasleduje, zlasti pa, ko so vpletene pravne osebe ali pa združbe. Torej predlog zakona bomo podprli, čeprav se zlorablja pretveza uskladitve z Evropsko unijo. Upamo, da se bo kriminalistična policija kaj tehnično in tudi kadrovsko okrepila in popolnila, da bo resno izvajala svoje delo. To je najmanj, kar pričakujejo državljani. Sicer bomo zakon podprli.
Hvala lepa. Vojko Čeligoj ima besedo za stališče poslanske skupine DeSUS.
Gospod podpredsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani! Ne glede na to, da predlog zakona zahteva le manjše spremembe glede na osnovni zakon, smo se v poslanski skupini DeSUS v predlogu zakona osredotočili na kazenskopravno konvencijo Sveta Evrope proti korupciji in pojmom same odgovornosti pravnih oseb za kazniva dejanja. V poslanski skupini ugotavljamo, da je v zadnjih 15-ih letih nastala hipertrofija tekstov o korupciji, malo ljudi pa se zares ukvarja s konceptualno prestavitvijo korupcije oziroma njeno definicijo. Nevarnost pojava korupcije v sodobnih družbah označujemo s pompoznimi nazivi, vsekakor pa se označuje kot pojav, ki najeda demokracijo, človekove pravice in vladavino prava. Odsotnost dobre definicije ne pripomore k rešitvi problema, saj lahko pomanjkljiva definicija kvečjemu pripelje do slabih rešitev ali zatiranju kriminalitete na tistih področjih, kamor kazensko pravo načeloma ne bi smelo imeti vstopa. Res pa je, da je opredelitev pojma korupcije težka že zaradi tega, ker je odvisna od vrednotenja posameznih kultur, kar se kaže predvsem pri dokumentih, ki so soglasje velikega številka držav in zato nujno splošni. Že ob sprejemanju zakona o odgovornosti pravnih oseb za kazniva dejanja je predlog naletel na vrsto negativnih odzivov, češ da je koncept kazenske odgovornosti za pravne osebe nezdružljiv s pojmom odgovornosti za kazniva dejanja, kot ga pozna slovensko pravo. Nadaljnji očitek je bil, da problema ni treba nujno urediti v kazenski zakonodaji. In prav na to bi opozorili v poslanski skupini DeSUS. Konvencija, ki jo naše pravo povzema, natančneje, določba, ki prepoveduje nezakonito posredovanje, predpisuje, da se za odgovornost dajanja podkupnine predvidijo kazenske ali nekazenske sankcije. Postopek ugotavljanja odgovornosti pravnih oseb za kazniva dejanja torej ni nujno kazenski, v bistvu iz konvencije tudi ne izhaja, da bi moral biti združen s kazenskim postopkom zoper neposrednega storilca. V Sloveniji je za odgovornost pravnih oseb veljal kazenski zakonik, ki je začel veljati leta 1995. Z novim zakonom o odgovornosti pravnih oseb za kazniva dejanja smo torej lahko uresničili težnje, ki se v Evropi pojavljajo že dalj časa, njihov cilj pa je zaostriti odgovornost pravnih oseb. Koliko zakon služi svojemu namenu, ni čisto jasno. Dejstvo pa je, da se je sodišče nanj sklicevalo zgolj dvakrat, pa še to ko, je reševalo civilnopravno zadevo. Dejstvo pa je, da mednarodna skupnost ocenjuje, da je odgovornost pravnih oseb za kazniva dejanja nujni korelat učinkovite borbe proti mednarodnemu gospodarskemu in organiziranemu kriminalu. Vsi se bomo strinjali, da gospodarski kriminaliteti gotovo vsaka družba posveča posebno pozornost, saj tovrstna kriminalitete zajema pojave, ki načenjajo materialne družbene temelje. Zaradi tega je nedvomno utemeljeno in legitimno v takih primerih poseči po ustreznih varstvenih ukrepih in tudi po kazenskopravni represiji. Program akcije proti korupciji, ki ga je sprejel odbor ministrov Sveta Evrope, še posebej poudarja potrebo po odgovornosti pravnih oseb prav pri tako imenovanih korupcijskih kaznivih dejanjih. Prilagoditev zakonodaje evropskih držav kriterijem tega programa šteje Svet Evrope za eno izmed svojih prioritet. Ker v poslanski skupini DeSUS menimo, da je treba spoštovati mednarodne akte, bomo predlog zakona podprli. Kljub temu pa bi opozorili, da je treba biti na kazenskopravnem področju previden in ostajati na strani umirjenega represivnega konzervatizma in ne nedomiselno ter nepremišljeno implementirati mednarodne dokumente tudi v naš sistem. Hvala.
Hvala lepa. In še magistra Majda Potrata ima besedo. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci in predstavniki vlade! Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov ugotavlja, da je predlagani zakon eden tistih, ki pomenijo nujno posledično spreminjanje zakonskega besedila, v tem primeru zaradi sprejetih sprememb kazenskega zakonika. Vanj so namreč vnesli nova kazniva dejanja, to so financiranje terorističnih dejanj, trgovina z ljudmi, zlasti z otroki in ženskami, in posedovanje pri korupciji. V vseh primerih gre za kazniva dejanja, ki jih je Republika Slovenija vključila v svojo zakonodajo, ker je podpisnica mednarodnih konvencij, vperjenih zoper dejanja, ki so v sodobnem svetu zelo razširjena in niso omejena samo na eno državo. Terorizem, trgovina z ljudmi, mednarodni organizirani kriminal in korupcija ogrožajo varnost ljudi in temeljna načela pravne države. Vendar jih samo s kaznovalno politiko ni mogoče preprečiti. Odpravljati je treba predvsem vzroke zanje in jih skušati preprečevati. Seveda pa poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov podpira predlagano spremembo, s katero se v 25. člen zakona o odgovornosti pravnih oseb, sprejet leta 1999, predvidi odgovornost pravnih oseb tako, da se dodajo katalogu kaznivih dejanj, za katera lahko odgovarja pravna oseba, tudi našteta kazniva dejanja. Hvala.
Hvala. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o zakonu v celoti. Obveščam, da me zakonodajno-pravna služba oziroma vlada nista obvestili, da bi bil zakon neusklajen. Prešli bomo na odločanje o zakonu, prosim kolegice in kolege, da se nam pridružijo, da pregledate, če so glasovalne naprave v redu. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Tudi v dvorani nas je več kot 36 [[...]]Zakon bom dal na glasovanje drugič. Glasujemo drugič. V skladu s poslovnikom bomo ob 13.41 glasovali tretjič.
Spoštovane kolegice in kolegi! O predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o odgovornosti pravnih oseb za kazniva dejanja bomo odločali tretjič. Lepo prosim za pozornost. Glasujemo o predlogu zakona. Navzočih nas je 51, za predlog zakona je glasovalo 49, proti nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Predlog zakona je sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O URESNIČEVANJU NAČELA ENAKEGA OBRAVNAVANJA, NUJNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Dajem besedo predstavnici vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Mag. Tanja Saleci, direktorica Urada vlade za enake možnosti, ima besedo.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Sprejetje zakona o uresničevanju načela enakega obravnavanja je potrebno zaradi dokončne uskladitve s pravnim redom EU, predvsem z direktivo o uresničevanju načela enakega obravnavanja oseb glede na rasno in etnično poreklo. In tukaj bi izpostavila predvsem 13. člen, ki pravi, da morajo države članice določiti telo ali telesa za pospeševanje enakega obravnavanja vseh oseb brez diskriminacije na podlagi rasnega ali etničnega porekla in da bo to telo nudilo neodvisno pomoč žrtvam diskriminacije, vodilo neodvisno obravnavo v primeru domnevne kršitve diskriminacije in dajalo mnenja ter priporočila. Delno se pa s tem zakonom usklajujemo tudi z direktivo o uresničevanju načela enakega obravnavanja oseb pri zaposlovanju. Za izpolnitev te zahteve direktive, torej tega posebnega telesa, je pač v zakonu oziroma predlogu zakona predvidena pač rešitev in tukaj bi izpostavila samo to, da je predlagatelj zakona te naloge dodatne že naložil obstoječi vladni službi in ni ustanavljal novega telesa za nediskriminacijo. Ker pa se v praksi srečujemo za neenako obravnavo oseb glede na različne osebne okoliščine in ker tudi EU vedno večjo pozornost namenja uresničevanju enakega obravnavanja, in to ne samo glede na spol, ampak tudi na druge osebne okoliščine, kot so rasa, etnična pripadnost, vere ali prepričanje, invalidnost, spolno usmerjenost, starost in prav tako ne posega več samo na področje zaposlovanja, ampak širše, smo se v tem predlogu zakona odločili, da v bistvu pokrijemo vse osebne okoliščine in da posegamo na vsa področja družbenega življenja. In tako predlog zakona povzema vse zahteve direktive in zagotavlja enako obravnavo vseh oseb pri uveljavljanju njihovih pravic in obveznosti ter pri uresničevanju njihovih temeljnih svoboščin. Poleg instituta zagovorništva, ki ga uvaja, prepoveduje tudi vektimizacijo diskriminirane osebe, podaja definicijo diskriminacije in dejanj, ki štejejo za diskriminacijo, opredeljuje pozitivne ukrepe ter določa nosilce nalog in njihove pristojnosti. Na koncu bi poudarila, da smo pri pripravi predloga tega zakona vključili oziroma se posvetovali in usklajevali z vsemi tistimi akterji, za katerega smo mislili, da nam bi pomagali k boljšim rešitvam in med drugim smo se posvetovali tudi z uradom varuha človekovih pravic. Predlagam, da državni zbor predlog zakona sprejme. Hvala.
Hvala vam. Odbor za notranjo politiko je obravnaval predlog zakona kot matično delovno telo. Poročilo ste prejeli. Želi poročevalec besedo? [[Ne želi.]] Prehajamo na stališča poslanskih skupin. Majda Zupan ima besedo za stališče poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani zbor! Običajno je sicer, da se neko pravno področje uredi najprej s temeljnim zakonom, ki določa skupne osnove, izhodišča in pogoje za ureditev področja v postopkovnem in materialnem smislu. Pri nas pa smo šli obratno. Lansko leto smo sprejeli poseben zakon o enakih možnostih ženskih in moških, ki opredeljuje spol kot osebno okoliščino za enako obravnavo in enake možnosti. Tik pred 1. majem, ko bo Slovenija postala polnopravna članicaEvropske zveze in je dolžna polno izvajati njen pravni red, pa nam predlagatelj ponuja v sprejem še splošni zakon in žuga, da bi nepravočasna uskladitev s pravnim redom Evropske unije pomenila kršitev pogodbenih obveznosti, kar pa bi lahko imelo za posledico tudi odškodninsko odgovornost. Z zakonom o uresničevanju načela enakega obravnavanja, ki ga sprejemamo po nujnem postopku, se usklajujeta direktivi Sveta o uresničevanju načela enakega obravnavanja oseb ne glede na rasno ali etnično poreklo in o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu. Slovenska ustava zagotavlja enakost pred zakonom vseh oseb, ne glede na katerokoli osebno okoliščino. Poleg tega je Slovenija podpisala vrsto mednarodnih dokumentov, ki se nanašajo na varovanje človekovih pravic širše, predvsem pa na zaščito pred diskriminacijo in tudi ratificirala evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Ne glede na ustavno in zakonsko zagotovljeno enakost pred zakonom pa se zavedamo, da v vsakdanjem življenju lahko prihaja do težav in da so nekatere družbene skupine na določenih področjih še vedno v depriviligiranem položaju v primerjavi z večino. Lani sprejeti zakon že predvideva posebno zagovornico ali pa zagovornika za obravnavanje primerov domnevnega neenakega obravnavanja spolov pri uradu za enake možnosti. Predlagani zakon pa naj bi pomenil podlago in uskladitev tudi v institucionalnem smislu. To pa je tudi ena izmed priložnosti, da bi urad za enake možnosti zaposlil tudi moške, ker bi na tak način bil veliko bolj verodostojen, ker se sicer zdi, da deluje v nekem smislu kot damski krožek, v katerem le ženske določajo enake možnosti za vse. Predlagatelj je v prikazu ureditve v drugih pravnih sistemih vključil Nizozemsko, Belgijo in Švedsko ter pridal še Bolgarijo, medtem ko o ureditvah v nam bližnjih državah, Avstriji, Italiji in na primer Nemčiji ne poroča, kar pa se zdi pomanjkljivo. Varuh človekovih pravic je podal k predlogu zakona precej pripomb. Meni, da predlog zakona pomeni le delno in nepopolno uresničitev direktiv Evropske zveze in da je institucionalna organiziranost na področju preprečevanja in odprave diskriminacije nepopolna. Izraža dvom, da urad za enake možnosti glede na svoj status ne bo mogel učinkovito izvajati vlogo usklajevanja dejavnosti posameznih ministrstev in vladnih služb in prav tako, da zagovorniki znotraj vladnega urada ne bodo mogli zagotavljati neodvisnosti pri izvajanju nalog. Tudi inšpekcijski nadzor naj ne bi bil dovolj učinkovit, kar bi lahko v praksi povzročalo tudi težave. Tudi zakonodajno-pravna služba je pripravila obširno mnenje in pripombe kar k desetim členom od 28-ih. Opozarja zlasti, da lahko bi prihajalo pri izvajanju obeh zakonov do težav zlasti pri presoji, katere določbe bi se v konkretnih primerih morale uporabljati. Predstavnica predlagatelja je sicer sledila opozorilom zakonodajno-pravne službe in z amandmaji k 12 členom, ki jih je sprejel odbor za svoje dobesedno pokrpala [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]nedorečen in nejasno pripravljen zakonski predlog. V naši poslanski skupini, v Novi Sloveniji, menimo, da je zakon pripravljen na hitro, da slabo in površno uresničuje direktive, da je institucionalna organiziranost premalo domišljena in da bo zato tudi premalo učinkovit. Hvala lepa.
Hvala. K besedi vabim Vojka Čeligoja za stališče poslanske skupine DeSUS.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice, kolegi! Da gre tako v Sloveniji kot v Evropi za resne poskuse uresničevanja načela enakega obravnavanja, kaže veliko število sprejetih mednarodnih dokumentov in podzakonskih aktov. Predvsem v zadnjem času se tudi v Sloveniji pojavlja večje število nevladnih organizacij, ki tvorno sodelujejo pri zagotavljanju nediskriminatornega obravnavanja ne glede na osebne okoliščine. Za poskuse pravimo zato, ker gotovo še ni vzpostavljen zadosten sistem uresničevanja načela enakih možnosti, v nasprotnem primeru zakona verjetno sploh ne bi potrebovali. Predlog zakona se zavzema za uresničevanje načela enakega obravnavanja predvsem na področjih narodnostih in etičnih skupnosti, invalidov, verskih skupnosti in istospolno usmerjenih oseb. Kar se tiče spodbujanja enakih možnosti za narodnostne skupnosti, v poslanski skupini DeSUS ocenjujemo, da ima Slovenija eno izmed najboljših normativnih osnov v Evropi, ki jo tudi dosledno izvaja in zato ostaja zgolj mrtva črka na papirju. Da je temu res tako, pokaže primerjalno-pravni pregled zakonodaj drugih držav in poročila organizacij, ki poglobljeno spremljajo stanje natem področju. To seveda ne pomeni, da se ne zavzemamo za odpravo diskriminacije posameznika, če do njih pride v posameznem življenju. Nasprotno, menimo, da je vsaka diskriminacija na temelju osebnih okoliščin neupravičena. V poslanski skupini DeSUS smo zaskrbljeni nad podatkom, da se delež brezposelnih invalidskih oseb iz leta v leto povečuje. Med invalidnimi osebami je zagotovo največ starejših oseb, ki so morda celo življenje prispevali v družbeno blagajno, po nastopu invalidnosti pa jih je družba kar na lepem pustila na cedilu. Sprašujem se, kaj je temu vzrok: ali neprimerna zakonodaja, ali stanje v družbi, ali morda nezadostnih stimulacij delodajalcev. Kakorkoli, invalidi so del naše družbe, za katere mora družba primerno poskrbeti. Na načelni ravni smo to poslanci že izrazili s podporo predlogu za izrecno navedbo invalidov v 14. členu ustave Republike Slovenije. Treba pa je, da ta načelnost odseva tudi v naši družbi. Res je, da imam v Sloveniji na normativni ravni dobra zagotovila o enakopravnosti verskih skupnosti, vendar se od skupine do skupine mnenja o kriterijih vzpostavljanja dejanske enakopravnosti razlikujejo. Prav tako je pri istospolnih usmerjenih skupinah, ker se včasih zdi, da poskus enakopravnega urejanja na normativni ravni marsikdaj prehiteva čas in evolucijo. Bistvo predloga zakona je predvsem uvedba instituta zagovornika pri uradu za enake možnosti, ki naj bi malo manj formalno, predvsem pa hitreje, obravnaval domnevne kršitev načela enakega obravnavanja. V poslanski skupini se strinjamo, da je treba kakršnokoli obliko diskriminacije kar se da hitro odpraviti, po drugi strani pa je smiselno preučiti vse institute, ki k temu stremijo in določiti razmerja med njimi. V poslanski skupini DeSUS se zavzemamo tudi za večjo vlogo nevladnih organizacij pri ustvarjanju pogojev za enake možnosti, saj so le-te močneje povezane z določeno skupino in posamezno lokalno skupnostjo in imajo zaradi tega nujno boljši vpogled v dogajanje. Zato v poslanski skupini DeSUS sicer menimo, da dobra zakonodaja še neustvarja dobre družbe, vsekakor pa je dobra zakonodaja lahko dobra osnova za pozitiven premik v razmišljanju ljudi. Ker predlog zakona spodbuja socialno pravičnost, ga bomo v poslanski skupini DeSUS tudi podprli. Hvala.
Hvala. Stanislav Brenčič ima besedo. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, kolegi poslanci. Zakon, ki je pred nami, naj bi udejanjal zahteve dveh direktiv Sveta Evrope, in sicer direktive o uresničevanju načela enakega obravnavanja oseb ne glede na rastno ali etično poreklo in tudi direktive o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu. In glede na to materijo je ta zakon tako imenovani evropski zakon in naj bi ga sprejeli do 1. maja. Po našem mnenju pa predlog tega zakona, čeprav dopolnjen na odboru za notranjo politiko, ne uresničuje teh dveh direktiv in ne dosega namena, za katerega naj bi bil sprejet. Glede na podatke in realna dejstva o položaju žensk v naši družbi se je sprejelo zakon o enakih možnostih in ustavne spremembe z uvedbo pozitivne diskriminacije žensk na kandidatnih listah za volitve, kar smo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podprli. V zakonodajnih predlogih poslanska skupina Slovenske ljudske stranke vedno podpira in tudi predlaga spoštovanje načela enakih možnosti za vse, še posebej odpravo diskriminacije, kot na primer otrok, ki so oddaljeni od večjih centrov in nimajo enakih možnosti za izobraževanje, nimajo enakega dostopa do javnih institucij, pravic - vedno smo podpirali pravice družin z otroki, velike družine z več otroki, male podjetnike, kmete, ki so nekako bolj ranljiva skupina v družbi. Zato v Slovenski ljudski stranki na vseh področjih podpiramo enakomeren razvoj vseh delov Slovenije, kar je eden od ukrepov odprave neenake obravnave. Po našem mnenju mora biti dostopnost do izobraževanja, do zaposlitve in do javnih institucij za vse državljane čim bolj enaka. Teh diskriminacij ta predlog zakona ne razrešuje in ne odpravlja. Poskuša pa z naslanjanjem na direktive dodatno vnesti v določila nekatere druge okoliščine in rešiti nekatere probleme tako imenovanih manjšin v naši družbi, kot so istospolno usmerjeni in manjše, z drugimi interesi združujoče se skupine, za katere prav gotovo menimo, da zaslužijo vso pozornost družbe, vendar ne morejo biti v takem zakonu obravnavane na takšen način. Naša ustava v 14. členu določa uresničevanje človekovih pravic in svoboščin, ta zakon pa jih po našem mnenju kljub nekaterim dopolnilom zožuje in ne upošteva vseh oblik diskriminacije. V Sloveniji imamo že od osamosvojitve varuha človekovih pravic, katerega naloge so določene tako v ustavi kot v zakonih. Tudi naloge iz tega zakona bi bilo treba po našem mnenju določiti varuhu oziroma so že določene drugje, enake možnosti žensk pa ureja že specialni zakon. Zato je po našem mnenju ta predlog zakona nepotreben in so določila, ki urejajo ta vprašanja, tudi povezana z direktivami in že v nekaterih drugih zakonih veliko bolj dorečena. Strinjamo se z mnenjem varuha človekovih pravic, ki pravi v 3. točki svojih pripomb, da bi moral zakon določiti neodvisnega zagovornika, kot določa direktiva, celo eno ali več neodvisnih teles. Ta predlog zakona pa ne zagotavlja neodvisnega zagovornika in neodvisne pomoči diskriminiranim, temveč nalaga to nalogo uradu za enake možnosti, katerega praktično kadrovska sestava je zgolj enospolna. Zagovornik, ki je zaposlen v vladnem uradu, ki je podrejen vladi oziroma je del ministrstva, je vsekakor politično, vladno, in torej državni telo, pa zagotovo ni neodvisen zagovornik. Prepogosto se dogaja, da mora zagovornik, na primer sindikati, zagovarjati pravice posameznikov in se pogajati z vlado. Zato so mnenja, da tako zagovorništvo ni neodvisno in je poprej slaba popotnica namenu zakona. Človekove pravice in svoboščine na podlagi ustave 14. člena in enake možnosti vseh državljanov moramo uresničevati pri sprejemanju kateregakoli zakona ali drugega javnega predpisa, zakona o enakih možnosti je v veljavi, ustavne spremembe so pred nami, zato menimo, da predlog zakona ni potreben oziroma tako, kot je zastavljen, je zgrešil cilj, za katerega je bil namenjen. Težko je reči, ali ga podpreti. Nazivno rešuje del uskladitve pravnega reda naše države s pravnim redom EU, vendar njegov koncept je krepko zgrešil svoj namen, zato prepuščam kolegicam in kolegom poslancem v poslanski skupini, da se po lastni presoji odločajo. Hvala lepa.
Peter Levič ima besedo. Stališče poslanske skupine Stranke mladih.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Predlog zakona o uresničevanju načela enakega obravnavanja je več kot nujno potreben. Žal nam je, da ga je vlada uspela pripraviti šele sedaj, ko nas je k sprejemu tega zakona prisilila EU. Naivni so tisti, ki mislijo, da zakona, ki bi urejal to področje ne potrebujemo z izgovorom, da že ustava zagotavlja enake človekove pravice ne glede na narodnost, raso, spol, jezik, vero, politično ali drugo prepričanje in če bo uspel postopek spremembe ustave, tudi glede invalidnosti. Zdi se mi, da je prav zadnje čase v Sloveniji toliko očitnih kršitev teh ustavno določenih pravic, da tudi zakon ne bo veliko pripomogel k njihovemu spoštovanju. Slovenci smo zelo nestrpen narod. Ne maramo muslumanov, narkomanov, homoseksualcev, alkoholikov, črncev, izbrisanih, ravearjev, zapornikov, ljudi iz bivših bratskih republik, invalidov, lastnikov psov in ne nazadnje mladih mater z otroki. Pred nekaj dnevi smo lahko v medijih zasledili upor vaščanov proti nameri lokalne skupnosti, da dovoli ustanovitev materinskega doma. Majhni otroci naj bi motili njihov mir in počitek. Gledali smo lahko izjave prebivalcev, v katerih so izpostavljali svojo pravico do nemotenega počitka. Svoje otroke so sami vzredili in ne mislijoposlušati joka in stoka drugih otrok. Ne vem, če se ti ljudje zavedajo, komu je namenjen materinski dom. Da je to dom za ženske z otroki, ki iz različnih vzrokov svojih otrok ne morejo vzgajati v domačem okolju. Gotovo prav nobeni materi ni življenjska želja živeti z otroki v materinskem domu, prej je to izhod v sili oziroma možnost urediti si življenje in najti boljšo pot. Ne morem si predstavljati človeka, ki lahko izjavi, da so njegove pravice do spanja večje od pravice otrok do zdravega in normalnega razvoja in otroštva. Ne morem si predstavljati tudi, da je nekomu več do tega, da sam nemoteno spi, medtem ko je nekje mati z otrokom izpostavljena nasilju in brez strehe nad glavo. Kako lahko sploh mirno spijo tisti, če vedo, da je nek otrok zaradi njih nesrečen. Razpravljati o pravicah vernikov do ustreznega prostora za opravljanje verskih obredov je sedaj v tem pregretem ozračju okoli referenduma o džamiji tako obsojena na propad. Niti žuganje Evropske unije naj vendarle sreča pamet Slovence in naj začnemo spoštovati pravice, ki jih verniki imajo, ne pomagajo. Politiki, ki zaradi lastnih interesov razpihujejo že tako nenaklonjeno mnenje prebivalcev, so vredni vsega obsojanja. Zavoljo nekaj medijskega izpostavljanja so pripravljeni tisočim ljudem odreči pravice, ki jim prav gotovo gredo po ustavi. V državni zbor prihaja zakon o istospolnih partnerstvih. Nekatere od strank so mu že odrekle podporo, še preden je ta sploh prišel na poslanske klopi. Človekova pravica, da si sam izbere partnerja, s katerim želi ustvariti življenjsko skupnost, je prav gotovo ena izmed osnovnih pravic, in če to z osebo istega spola - kaj zato! Komu mar, s kom kdo živi v skupnem gospodinjstvu! Zakaj nekomu ne bi pripadale iste pravice kot vsem ostalim državljanom samo zato, ker je njegov partner istega spola? Je zato kaj manj človek, je zato njegova ljubezen kaj manj vredna? Kam je pripeljala zgodba z izbrisanimi, vemo. Napihovanje zadeve, do katere sploh ne bi smelo priti, je enkraten primer kršenja človekovih pravic. Nestrpnost do drugačnih je že tako prežeta v Slovencih, da je včasih narobe, če si že drugače oblečen. Želja biti čim bolj podoben drugim, spadati v neizpostavljajočo sredino, nam bo sedaj, ko se priključujemo veliki množici narodov in kultur, kaj malo pomagala. Če nebomo sposobni enakovredno sprejeti drugačnih kultur, tudi svoje ne bomo sposobni ohraniti. Kako lahko pričakujemo, da bo nekdo spoštoval naše človekove pravice, če sami ne spoštujemo njihovih pravic. Tako radi vedno izpostavljamo našo razvitost in odprtost, a vedno znova pademo na izpitih iz spoštovanja človekovih pravic. Poslanci Stranke mladih Slovenije bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala. Mag. Majda Potrata dobi besedo za stališče poslanske skupine Združene liste.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov bo predlagani zakon o načelu enakega obravnavanja podprla. Lahko bi ponovila temeljna izhodišča, ki sem jih omenjala, ko smo lani sprejemali zakon o enakih možnostih in sklenila z mislijo, da se demokratičnost neke družbe presoja po tem, do kolikšne mere je družba sposobna priznati načelo enake obravnave, pa naj gre to za največjo družbeno skupino ali pa za manjšinske skupin. Drugo vprašanje, o katerem bi bilo mogoče o predlogu zakona razpravljati, je, ali je zakon o načelu enake obravnave potreben ali ne, glede na to, da je načelo enake obravnave zagotovljeno z ustavo, da je enakost pred zakonom zagotovljena v številnih drugih zakonskih določilih, da je Slovenija ratificirala številne mednarodne konvencije in tudi podprla ali upoštevala direktive, evropske direktive, po katerih je dolžna upoštevati tisto, kar postaja normalna civilizacijska obveznost sleherne urejene pravne države. Vendar, menimo v poslanski skupini, da je mogoče na vprašanje zakon da ali ne vendarle pritrditi. V tem pogledu podpiramo ali pritrjujemo tistemu, kar so predlagatelji zakona v ciljih in načelih in poglavitnih rešitvah zakona zapisali. Namreč, da predlagani zakon določa skupne temelje in izhodišča za zagotavljanje enakega obravnavanja oseb na kateremkoli področju družbenega življenja. Da ta zakon prepoveduje diskriminacijo na kateremkoli področju družbenega življenja, pa tudi viktimizacijo, ki bi jih bila lahko izpostavljena diskriminirana oseba v primeru ukrepanja zaradi diskriminacije. Naj navajam zapise v množičnih občilih ali naj navajam poročila varuha človekovih pravic, iz katerih je mogoče razbrati, da je takih primerov diskriminacije in tudi viktimizacije v naši družbi vendar več, kot bi si želeli. Res je tudi, da se nam zdi smotrno in potrebno sprejeti generalni sistemski zakon o prepovedi diskriminacije na podlagi katerekoli osebne okoliščine. In pri tem računamo s tem, da v družbi nimamo enakih pogledov na to, kako enakost in načelo enake obravnave uresničevati v tistih primerih, v katerih se to načelo v družbi vsaj do zdaj v zadostni meri ne upošteva. Zakon o načelu enake obravnave je seveda v zadregi v tistem trenutku, ko ga primerjamo z zakonom o enakih možnostih. Vendar mislimo, da je ta dilema, ki jo zakon odpira dobro, razrešena in da je v tem zakonu z institutom zagovorništva mogoče dograditi tisto institucijo, ki jo je zakon o enakih možnostih predvidel. Podpiramo tudi možnost za pomoč osebam, ki so bile žrtve ali ki niso bile obravnavane v skladu z načelom enake obravnave. Vprašanje pa seveda je, koliko ta zakon posega v pristojnosti varuha človekovih pravic. Na odboru predlagani amandmaji so dobili podporo, vendar pa mislim, da je razlika ravno v tistem, kjer varuh lahko zgolj svetuje, medtem ko pa ima zakon v taki obliki tudi nekatere pravne konsekvence. Rada bi še na eno dilemo opozorila, to je dilema, ali lahko zakon sam po sebi nekatere stvari razreši ali ne. Če bi po praksi sodili, potem zakon lahko zgolj opozarja, lahko zgolj določa prekrške ali kazenske sankcije. Na to, da se bo pa v družbi načelo enake obravnave v polni meri uveljavilo, bomo pa morali še počakati in sami s svojimi ravnanji in ozaveščanjem javnosti tudi kaj prispevati. Hvala.
Hvala. S tem zaključujemo predstavitve stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Ob tem vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba oziroma vlada nista obvestili, da bi bil zakon neusklajen. Pred glasovanjem obrazložitev glasu, Stanislav Brenčič.
Hvala lepa. Zakon bom podprl zato, ker če nič drugega, odpravlja slabosti v našem pravnem redu z odslikavo na evropski pravni red. Moti me pa, da se pod to tančico zaradi neodgovornega pristopa vlade skriva nedodelan, nedomišljen zakon, ki celo vrsto področij ne rešuje tako, kot bi jih moral, in je v takšnivsebini v bistvu zakon nepotreben. Je pa škoda, da zlorabljamo tako državni zbor kot širšo javnost s takim pristopanjem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo obrazložiti svoj glas? [[Nihče.]] Prehajamo na odločanje o zakonu. Prosim za pozornost! Glasujemo o zakonu. Navzočih nas je 47, za je glasovalo 42, eden proti. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POLICIJI, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod Miha Molan, državni sekretar v ministrstvu za notranje zadeve, ima besedo.
Gospod predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci, lep pozdrav! S predlagano spremembo zakona o policiji bomo izenačili položaj državnih uslužbencev oziroma javnih uslužbencev, ki prehajajo iz drugih organov na delo v policijo, kar se zlasti nanaša na delavce carine in Slovenske vojske. Zlasti delavci carine s 1.5.2004 prehajajo kot tehnološki višek na delo v policijo [[približno 170 ljudi]] in s temi spremembami in dopolnitvami zakona izenačujemo njihov status, ki ga imajo že danes, s statusom v bodoče. Torej, vsi ti delavci imajo že po veljavni zakonodaji dodatek za stalnost oziroma za delo v določenem organu. Ob prehodu se ta status izgubi, zaradi tega je vlada sprejela odločitev, da je treba vse te delavce izenačiti s spremembo zakonodaje. Druga sprememba se nanaša na opravljanje strokovnih izpitov. V zvezi s prevzemanjem pravnega reda Evropske unije oziroma uveljavitvijo schengenskih standardov je treba zaposliti dodatno število policistov in bi morali do 1.7. tega leta v skladu z določili zakona o javnih uslužbencih približno 1000 policistov opraviti ta izpit za javne uslužbence, kar je v praksi neizvedljivo. Zaradi tega smo predlagali spremembo zakona in s sprejetimi amandmaji na odboru za notranjo politiko je ta rok za to obvezo podaljšan na dve leti od 1.7. naprej oziroma do 1.7.2007, s čimer bo možno zagotoviti v celoti izvedbo in prevzem schengenskega pravnega reda. Enako je sprememba 134. člena, ki je v skladu s sprejetim zakonom o javnih uslužbencih, večini potrebno oziroma je preživeti, saj so vsi zaposleni razporejeni v skladu z določili z zakonom o javnih uslužbencih in jim poteče rok za pridobitev izobrazbe v dveh letih. Odbor za notranjo politiko je sprejel vrsto amandmajev,ki v bistvu redakcijsko popravljajo določila sprememb in dopolnitev zakona in tekst tudi usklajuje v skladu z mnenjem zakonodajno-pravne službe in odbora in jih vlada podpira. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko kot matično delovno telo. Želi predstavnik odbora podati poročilo? [[Ne želi.]] Najavljenega ni tu. Dajemo besedo predstavnikom poslanskih skupin za stališča poslanskih skupin. Majda Zupan ima besedo za stališče Nove Slovenije.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Spoštovani! S 1.5.2004, z vstopom Slovenije v Evropsko zvezo, naj bi se s predlagano spremembo in dopolnitvijo zakona o policiji delavcem carinske službe, ki bodo morali zamenjati državni organ in preiti v policijske vrste, zagotovil enak obseg pravic, kot so jih imeli na dosedanjih delovnih mestih. Pomemben je zlasti 3. člen, ki predstavlja korenit poseg v sistem napredovanja v nazive. Do 1.7.2005, kot je bilo rečeno, naj bi moralo kar 1.400 policistov opraviti ustrezen strokovni izpit za imenovanje v naziv. Predlagatelj predlaga spregled obveznega strokovnega izpita. Kot enega izmed razlogov navaja tudi znižanje stroškov in celo meni, da strokovni izpit ni potreben, saj policisti skozi usposabljanje predelajo glavnino snovi. Podatek, da kar 40% kandidatov ponavlja izpit in da kar 15% kandidatov izpita ne naredi, postavlja vprašanje, kakšna je raven usposabljanja in kako resno pristopajo kandidati k izobraževanju. Trajni spregled opravljanja strokovnega izpita za imenovanje v naziv, tako kot ga predlaga vlada, pomeni po mnenju zakonodajno-pravne službe opustitev mehanizma za ohranjanje, poglabljanje in preverjanje dosežene ravni znanja. V naši poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da je mesto policista odgovorno in zahtevno in da je pomanjkljivo znanje prav na teh mestih lahko možen generator mnogih zapletov, tudi pravnih, ki se potem rešujejo s pritožbami v postopkih pred sodišči, kar pa tudi stane. Predlagatelj priznava, da je schengenska meja, ki se vzpostavlja s 1. majem in ki zahteva takšne rešitve, dejansko glavni razlog za takšna določila. Razpis v letošnjem letu za delavce policije naj ne bi bil tako uspešen, kot so želeli, saj od 200 kandidatov, kolikor so jih pričakovali, sojih dobili le 120 zato morajo na nek način čakati na nove kandidate v juniju, ko bodo srednješolci zapustili svoje srednješolske klopi. Zato naj bi bil spregled obveznega strokovnega izpita le pri tem poklicu in pri tem primeru. Če pa nastopi policist v katerem drugem programu državne uprave, pa bi izpit moral narediti, tako predlaga predlagatelj. Vendar pa menimo, da vzroki niso prepričljivi in da opustitev strokovnega izpita pri napredovanju v naziv ni dobra rešitev. Predlog za nov 69.a člen v smeri podaljšanja roka za opravljanje strokovnega izpita za imenovanje v naziv policista in kriminalista v prehodnem obdobju je bil na nek način pričakovan. Tako naj bi bil delavec policije lahko izjemoma imenovan v policijski in kriminalistični naziv pod pogojem, da najkasneje v dveh letih od imenovanja v naziv opravi ustrezen strokovni izpit za imenovanje v naziv. V naši poslanski skupini s prvotno predlagano spremembo in dopolnitvijo zakona o policiji nismo zadovoljni. Razumemo težave policije, ki jo ima zlasti z vzpostavljanjem schengenske meje, vendar menimo, da zaradi tega ne moremo spregledati obveznega strokovnega izpita, ki velja za vse javne uslužbence, zato se predlagano podaljšanje roka za opravljanje strokovnega izpita zdi sprejemljivejše in tudi v tej smeri odločitev za podporo zakonu lažja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Rudolf Petan ima besedo. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani. Na začetku bi se vprašali, kaj je vzrok za ta zakon, ki ga imamo pred sabo. Odgovor je čisto preprost: spoštovanje obstoječe zakonodaje ali drugače povedano, zaradi implementacije zakonov v prakso, in to zakonov, ki smo jih sprejeli tudi v državnem zboru. Povedano še drugače, predlog zakona je potreben ali pa tudi ne zaradi izvajanja črke zakona, ker papir prenese vse, ali če hočete še drugače, z veliko lahkoto sprejemamo zakone, ki jih potem težje izvajamo in implementiramo prakso ali pa kar je še hujše, ko nam izvajanje zakona ne ustreza, spremenimo drug zakon. In to je tak primer. Pa če gremo lepo po vrsti. Sprejeti zakon o javnih uslužbencih v prvem odstavku 193. člena določa, da morajo delavci, ki so bili na dan 28.6.2003 na delovnih mestih upravnih ali višjih upravnih delavcev in niso opravili strokovnega izpita na podlagi zakona o pripravništvu, strokovnih izpitih in izpopolnjevanju strokovne izobrazbe delavcev v državni upravi in v pravosodju in še nimajo na dan pet let delovne dobe, da morajo opraviti izpit. Če ga ne opravijo, jim preneha delovno razmerje. Podobno velja za delavce, ki so bili imenovani v uradniški naziv po 28.6.2003. V policiji do 28.6.2005 mora opraviti strokovni izpit za imenovanje v naziv približno tisoč delavcev in po še eni drugi varianti okoli 400. Tako gre za 1.400 policistov, ki bi morali opraviti ta izpit. Glede na dosedanje izkušnje in sistem strokovnega izpita se predvideva, tako se sliši s strani predlagatelja, da bo približno 40% delavcev moralo izpit ponavljati, bodisi v celoti, bodisi v delu, prav tako pa se ocenjuje, da približno 15% vseh, gre za prek 200 ljudi, strokovnega izpita sploh ne bo opravilo. To je mnenje tudi predlagatelja. S takšnim izpadom pa obstaja tudi velika verjetnost, da Republika Slovenija ne bo zadostila kriterijem za prevzem varovanja bodoče evropske meje ter schengenskega akcijskega načrta. Zato vlada predlaga odpravo izpita s spremembo zakonodaje. Lahko bi rekli narobe svet. In to iz dveh razlogov. Prvič, zaradi statistike o opravljenih izpitih, mislim, o vzroku za takšne statistike, in pa vzrokov, da je prišlo do takšnega stanja. Pa če zopet gremo lepo po vrsti. Dejstvo, da je izpit opravilo samo 60% kandidatov, 15% pa nikoli - po izkušnjah, je v tem nekaj narobe. In to hudo narobe, in to s sistemom,verjetno manj s kandidati. Lahko se zgodi, da je kakšna generacija malenkost slabša, ne pa kar cele generacije, in to tako številčno. Tu je nekaj narobe v sistemu, tu je nekaj narobe v izpitu ali z izpitom. Če so potrebne spremembe, so potrebne pri vzroku. Preveriti in prevetriti je potrebno izpite, in to vsebinsko, postopkovno, pa tudi način opravljanja teh izpitov. Izpite bo potrebno narediti življenjske oziroma za življenje. V SDS zaradi omenjenega ne bi mogli podpreti zakona, pa tudi ne zaradi vzroka, zakaj smo sploh prišli v takšno zatečeno stanje, zakaj zagate zaradi števila policistov. Želel bi vas spomniti, da smo pred leti v tem prostoru na vso silo in na pritisk vladajoče večine, ki je približno enaka, kot je sedaj, predčasno za vsako ceno upokojili 600 policistov, in to najbolj izkušenih. Bili so stari nekaj nad 40 let, ki smo jih želeli upokojiti. Seveda ne bom spomnil, da smo v opoziciji takrat temu nasprotovali ravno zaradi tega, ker so to najbolj izkušeni ljudje, ker izkušnje se pač pridobijo z leti. Ampak gre še za nekaj drugega. 600 policistov, ki se je takrat predčasno upokojilo, pomeni 15 policijskih postaj, številčno v tistem času, to je pred, mislim da pred petimi leti. Petnajst policijskih postaj smo predčasno upokojili. Ne vem, še sedaj ne vem, zaradi česa. Opozicija je takrat je opozarjala na problem. Sedaj pa imamo primanjkljaj. Problemi so od takrat. Zato osnovni predlog za SDS ne bi bil sprejemljiv in ga ne bi mogli podpreti, predlogu pa, ki se je oblikoval med razpravo na odboru za notranjo politiko, ki se je nekoliko spremenil in je postal bolj življenjski, pa v SDS ne bomo nasprotovali. Hvala.
Hvala lepa. Maksimiljan Lavrinc ima besedo. Se odpoveduje. Miran Potrč, stališče združene liste.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov podpiramo predlog zakona, skupaj z amandmaji, ki jih je pripravilo matično delovno telo. Sprejeli smo namreč oceno, da je zaradi prevzemov obveznosti s polnopravnim članstvom Slovenije v Evropski uniji, z ureditvijo razmer na schengenski meji, ob dejstvu, da bo potrebno del carinikov premestiti v policijske enote, ob dejstvu, da bi v naslednjem krajšem času bilo potrebno, da se opravi strokovni upravni izpit, državni izpit za okrog tisoč štiristo policistov, da vse to terja in narekuje pregled stanja in ugotovitev, ali bi bilo vse te cilje ob sedanji zakonodaji mogoče urediti. Sprejeli smo oceno, da bi sedanje stanje lahko imelo za posledico, da potrebni strokovni izpiti ne bi bili opravljeni, da s tem ne bi mogli zagotoviti potrebne sestave policistov na mejah, in da bi bilo to nespoštovanje naših obveznosti, ki smo jih sprejeli. Hkrati pa so se nam zdela utemeljena opozorila, ki jih je dala zakonodajno-pravna služba, da ne bi bilo prav, da ne bi bilo sprejemljivo, da po dobrem letu uveljavljanja zakona o javnih uslužbencih za pomemben del kadra, preko tisoč štiristo policistov, enostavno spregledamo obveznost opravljanja strokovnega izpita, ki je pogoj za napredovanje v višje nazive. Zato smo potem na matičnem delovnem telesu našli rešitev, ki jo skupno podpiramo, da se podaljša rok, v katerem je potrebno te izpite opraviti, da se tako za zagotavljanje schengenske meje zagotovijo potrebni kadri, hkrati pa zagotovi, da se najkasneje do 1.7.2007 strokovni izpiti za vse tiste, ki jih ne bodo imeli, tudi opravijo in menimo, da bi na ta način bilo mogoče predlagani zakon na ustrezen način sprejeti z rešenim tem vprašanjem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Bogdan Barovič ima besedo. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki vlade! Vlada je spremembe in dopolnitve zakona o policiji vložila tako kot mnoge druge zakone, ki jih zdaj sprejemamo. Vsi pač vemo, da stvari gredo, kakor pač gredo. 1. maj je pred nami, odločitev volje ljudstva je jasna in temu v Slovenski nacionalni stranki ne moremo, ne smemo niti ne nasprotujemo. Hkratinam je popolnoma jasno, da se ob spremembah režima na mejah marsikaj spreminja, in ob tem je popolnoma jasno, da se en nadzor spremeni v drugega. Mi pač tako vidimo in tudi ne nasprotujemo oziroma nimamo pravice nasprotovati temu, da bodo cariniki postalisestavni del policijskih enot. Vemo tudi, da ob opravljanju nekega dela imajo vsi ljudje za enako opravljeno delo enake pravice in enake dolžnosti. Tudi to nam je v Slovenski nacionalni stranki popolnoma jasno. Dobro je, da je bilo na matičnem delovnem telesu upoštevano tudi mnenje, da se določi prehodno obdobje, v katerem morajo zaposleni, ki se ob Schengenu in schengenskem redu uveljavljajo, imeti nek določen čas in opraviti izpit. Kljub temu pa, spoštovane kolegice in kolegi, dovolite, da zastavim tri dvome ali vprašanja, ki jih imamo v Slovenski nacionalni stranki. Prvič. Dvomimo, da naša vlada za vprašanje Schengena ni vedela prej. Jasno je bilo, kaj bo Schengen prinesel, že, mislim, da kar nekaj let nazaj. In že spet opozarjamo, vprašanje Schengena je bilo jasno štiri, pet let nazaj, sem prepričan, a rešitev pride na vrat na nos zdaj. Drugič. Prosim, če lahko dobim odgovor. V uvodu v Poročevalcu je na strani 84 zapisano oziroma zadnji stavek na strani 83 in naprej: "Poleg tega, da opravljanje ustreznega strokovnega izpita za imenovanje v naziv policista predstavlja finančni strošek najmanj v višini 52 milijonov tolarjev" in tako naprej, "in kasneje še dodatnih 20 milijonov tolarjev," če to seštejemo, je to 70, 80 milijonov tolarjev. Ampak nič hudega nihče ne dela ničesar zastonj. Ne razumem pa, da je na isti strani 84 napisan znesek finančnih stroškov, skupaj seštet, 80 milijonov tolarjev, na isti strani pod točko 3, "finančne posledice", pa vlada pravi: "Predlagana sprememba zakona nima neposrednihfinančnih posledic za proračun Republike Slovenije." Seveda me lahko prepričujete, kolikor želite, ali ne, ampak to nam v Slovenski nacionalni stranki ni jasno, da je na isti strani opredeljen strošek in hkrati negiranje teh stroškov, da posledic ni. Lahko mi rečete, da je to predvideno, ni predvideno, ampak če nekdo našteva v začetku, da so neke posledice, ki so nastale s to spremembo, potem pa pravi, da jih ni, je malce čudno, da bi človek verjel. Mogoče me boste prepričali. V Slovenski nacionalni stranki se bomo vsak po svoje odločili o sprejemu ali nesprejemu tega zakona. Bom pa zelo vesel, ker tako hitimo, da v teh dneh, kar sem vprašal do danes še nisem dobil nobenega odgovora. Ampak to verjetno pač ni pomembno. Bom pa vesel, če bi mi spoštovani gospod obrazložil, da so po eni strani stroški predvideni zaradi zamikov 80 milijonov, po drugi strani pa stroškov ni. To je neka čudna matematika. Hvala.
Hvala, kolega Bogdan Barovič. Splošna razprava je bila na matičnem delovnem telesu, odboru za notranjo politiko, kjer so bila vprašanja in podani odgovori. K dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih in sprejetih amandmajev. V tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu v celoti. Obveščam vas, da me zakonodajno-pravna služba oziroma vlada nista obvestili, da bi bil zakon neusklajen. Prehajamo na odločanje. Glasujemo o zakonu. Navzočih nas je 53, za zakon je glasovalo 45, 1 proti. [[Za je glasovalo 45.]] [[1 proti.]] Zakon je sprejet. S tem zaključujem točko dnevnega reda. Prehajamo na 31. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O VARSTVU OSEBNIH PODATKOV. Počakali bomo samo trenutek na predstavnike vlade. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom je skupina 10 poslancev, s prvopodpisanim Bogdanom Barovičem, zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Marko Starman, državni sekretar, ima besedo za uvodno dopolnilno obrazložitev.
Najlepša hvala, gospod predsedujoči! Spoštovani zbor! Vlada Republike Slovenije je pripravila predlog novega zakona o varstvu osebnih podatkov z namenom, da po eni strani izvrši določbe direktive iz leta 1995, prav tako pa tudi uskladitev z novejšo sodno prakso sodišča evropskih skupnosti iz leta 2003 in s pravom varstva osebnih podatkov v Evropi. Prav tako pa predlog zakona o varstvu osebnih podatkov ureja varstvo v skladu z določbami 38. člena, 87. člena in drugega odstavka 120. člena ustave Republike Slovenije, kot je bilo to urejeno že v do sedaj veljavnem zakonu o varstvu osebnih podatkov iz leta 1999, s spremembami v letu 2001. Bistveni razlogi za nov zakon o varstvu osebnih podatkov so popolno izvrševanje določb direktive o varstvu pri obdelavi osebnih podatkov in prostem pretoku takih podatkov ter potrebe iz prakse, ki so se pokazale v Republiki Sloveniji, na primer vprašanje oblike privolitve, video nadzora in podobno. Večina določb predlaganega zakona temelji neposredno na določbah navedene direktive ter stališčih slovenske ustavnosodne prakse. Ustavna pravica do varstva osebnih podatkov v Republiki Sloveniji, ki temelji na 38. členu ustave, je pravica, ki pripada vsakemu posamezniku, fizični osebi, ne glede na njegov spol, narodnost, vero, prebivališče, državljanstvo. Zakon o varstvu osebnih podatkov kot sistemski zakon izvršuje to ustavno pravico do varstva tajnosti osebnih podatkov. Izjeme od varstva osebnih podatkov pa morajo praviloma v skladu z načelom sorazmernosti biti predpisane v področnih zakonih. V zakonu o varstvu osebnih podatkov se sicer lahko predpisujejo tudi določene področne pravne ureditve, ki so predlagane tudi v tem predlogu, vendar le pod pogojem, da o tem vprašanju sploh ne obstaja drug splošni predpis in da gre za očitno življenjsko potrebo. Najprej bi omenil, kako predlagani zakon ureja vprašanje varstva osebnih podatkov v javnem sektorju. Vodilna primarna podlaga za obdelavo varstva osebnih podatkov sta v skladu s predlogom zakona še vedno zakon in sedaj osebna privolitev posameznikov, na katere se nanašajo osebni podatki, vendar pa z večjim krogom izjem, kot je to določeno v veljavnem zakonu, predvsem v zasebnem sektorju. Osebna privolitev, posameznika je veliko širša od dosedanje pisne privolitve, saj vsebuje tako pisno privolitev, ki je možna tudi v primeru elektronskega podpisa, ustna ali druga ustrezna oblika privolitve, tako da je krog možnih oblik privolitev precej razširjen. Poleg tega zakon sedajveliko jasneje določa, da lahko tudi javni sektor obdeluje osebne podatke na podlagi osebne privolitve oziroma v okviru pogodbenega razmerja. Pisna privolitev posameznika pa je nujna le pri obdelavi občutljivih osebnih podatkov, s tem da zakon določa izjeme glede na možne situacije, dodatno pa glede osebnih podatkov o zdravstvenem stanju. Predlagana splošna zakonska podlaga za obdelavo osebnih podatkov je tudi življenjski interes posameznika, na katerega se nanašajo osebni podatki, ki je v predlogu zakona podrobneje opredeljen kot varovanje življenja ali telesa posameznika. V tem primeru v skladu s predlogom zakona pisna ali druga osebna privolitev posameznika ni potrebna. Glede splošne pravne podlage za obdelavo osebnih podatkov z zakonom je potrebno ponovno opozoriti, da predlog zakona s takšno določbo sledi zgoraj navedenim členom ustave Republike Slovenije ter ustaljeni ustavnosodni praksi ustavnega sodišča Republike Slovenije, ob zavedanju, da je pravica do varstva tajnosti osebnih podatkov ustavna pravica posameznika, da je določba 38. člena ustave kategorične narave, kot je ustavno sodišče maja 2002 opozorilo v odločbi, ter da mora biti tudi ustavno sodišče pri presoji ustavnosti zakonov, ki to občutljivo področje urejajo, natančno in strogo. Podlaga za obdelavo osebnih podatkov v zasebnem sektorju je zakon, osebna privolitev, pogodba oziroma že predpogodbena faza so nekoliko jasneje opredeljeni. Prvič pa je tudi natančno opredeljena obdelava osebnih podatkov za namene neposrednega trženja ter pravice posameznika pri njej. Zasebni sektor bo sedaj imel tukaj večji manevrski prostor za zbiranje in obdelavo osebnih podatkov, seveda v skladu s splošnimi določbami zakona. V predlogu celotnega zakona je bilo od primera do primera glede na konkretne okoliščine v skladu z ustavno prakso Republike Slovenije upoštevano načelo sorazmernosti. To pomeni, da je vlada Republike Slovenije pri pripravi zakona ocenjevala, glede na ustavne določbe in glede na potrebe v praksi, koliko je takšen poseg v ustavno pravico dopusten. Inšpekcijski nadzor nad varstvom osebnih podatkov ter druge pretežno svetovalne pristojnosti bo še naprej opravljal inšpektorat za varstvo osebnih podatkov po predlogu zakona kot organ v sestavi ministrstva za pravosodje. Predlagana ureditev je usklajena z evropsko komisijo, pristojnosti in avtonomija inšpektorata so tako podrobno opredeljene, da je jasno, da je inšpektorat pri izvrševanju svojih pristojnosti samostojen. Samo delni odstop od sistemske ureditve državne uprave in prava javnih uslužbencev glede posebnega postopka imenovanja glavnega inšpektorja, je utemeljen. Popolnoma novega državnega organa, komisije ali agencije oziroma drugega samostojnega državnega organa za enkrat ni možno ustanoviti tako iz finančnih kot kadrovskih razlogov. Od ureditve sistemske zakonodaje na področju javnega sektorja so do sedaj glede na specifiko njihovih delovnih področij odstopili trije državni organi: policija, po zakonu o policiji - slovensko obveščevalno-varnostna agencija - po zakonu o slovenski obveščevalno-varnostni agenciji ter jamstveni preživninski sklad. Imenovanje in razrešitev glavnega inšpektorja za varstvo osebnih podatkov s strani državnega zbora Republike Slovenije je sistemska rešitev, za katero vlada Republike Slovenije ocenjuje, da pripomore k samostojnosti inšpektorata ter izvrševanju ustavnega načela delitve oblasti. Pristojnost inšpektorata, da lahko vlaga zahteve za ocene ustavnosti in zakonitosti predpisov, katerih ustavno spornost je ugotovil ob izvrševanju svojih pristojnosti, je dodatna pomembna pridobitev s področja varstva osebnih podatkov. Sistemsko gre za rešitev, ki odstopa od uveljavljenega sistema urejanja predlagateljev za uvedbo postopka, vendar je glede na relevantnost ustavne pravice do varstva osebnih podatkov potrebna in tudi primerjalno pravno utemeljena, saj inšpektorat ne bi bil samostojen, če bi lahko zahteve za oceno ustavnosti vlagal le preko vlade Republike Slovenije kot izvršilne veje oblasti. Prav tako pa, na primer, ne bi mogel vložiti zahteve za oceno ustavnosti, ki jih izdaja vlada. Predlog zakona opredeljuje določena nova področja ureditve, ki se urejajo v zakonu, glede na praktične potrebe slovenske stvarnosti oziroma zaradi vse hitrejšega razvoja tehnologije in njene uporabe. To so ukrepi izvajanja tako imenovanega video nadzora in biometrični ukrepi. Evidenca vstopov in izhodov iz uradnih oziroma službenih prostorov pa je predpisana izključno zaradi praktičnih potreb ter zahtev slovenskega pravnega reda. Predlagan je redni zakonodajni postopek, na podlagi katerega naj bi se obravnava predloga zakona o varstvu osebnih podatkov, ki temelji na dejstvu, da je predlagani zakon o varstvu sistemske narave, ki ureja ustavno človekovo pravico, in bi bil zato nujni postopek neprimeren. Najlepša hvala.
Hvala lepa za dodatno obrazložitev. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Janez Drobnič ima besedo za predstavitev stališča poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Obravnavamo zakon o varstvu osebnih podatkov, ki je izredno pomembna tema. Predlagatelj zakona, torej vlada, se v obširnem uvodu ukvarja s problematiko urejanja osebnih podatkov in varovanja v času nekdanje države. Iz tega uvoda je moč razbrati, da je sistem deloval dobro. Opustili so pravzaprav ključno ugotovitev iz tistega obdobja, da je šlo za dihotomen sistem, torej uradni, tisti, ki je bil prezentiran prebivalstvu, in drug sistem, ki je bil tajen in je zlorabljal osebne podatke v druge namene. Ta uvod se v 60% dotika stvari, ki so delovale v prejšnjem sistemu, pri čemer pa niti v pravem pomenu ne razložite, kaj se je dejansko dogajalo. Na normativni ravni so se nekateri pravniki začeli ukvarjati s to problematiko, recimo, Lovro Šturm, to navajate. Menim, da se je on relevantno ukvarjal z normativnimi zadevami, primerjalnimi, tistimi, ki so bile dostopne, in je ugotavljal nivo varovanja osebnih podatkov. Ni se pa spuščal v dejansko stvarnost prejšnjega režima. To najbolj slikovito kaže ravno leto 1985, ko so bile sprejete nekatere spremembe na tem področju, pa vendar se je na drugi strani pojavil zelo zanimiv priročnik o delovanju policije in zasledovanju ljudi, tistih, ki naj bi bili domnevni sovražniki samoupravnega sistema, ki je zgrajen na revolucionarnih osnovah. To je bilo leta 1985, ta priročnik zloglasni in nihče ni tega omenjal noter. Niti ni podana kakšna kritika na sistem delovanja varovanja osebnih podatkov ali zlorab osebnih podatkov v starem režimu. Zgodovinska izkušnja nas uči, da je en del vprašanja varovanja osebnih podatkov na normativni ravni, na drugi dejanski, izvrševanje zakonov. Zato se srečujemo tudi v sedanjem sistemu z dvema potencialnima nevarnostma. Izvršilni predpisi vlade in ministrov, na drugi strani pa represivnih organov. Zato je še kako potrebna promptna presoja ustavnega sodišča pri izdajanju podzakonskih aktov in pa nadzorov služb in revizij glede delovanja izvršne veje oblasti pri zlorabah osebnih podatkov v druge namene. Možnost zlorab se povečuje z apetiti države, ki povečuje sistem zbiranja podatkov in pa kompjuterizacijo ter informatiko. Kar poglejte, kako je bilo, ko smo sprejemali zakone s področja dela, zaposlitve, socialne dejavnosti, zdravstvene dejavnosti. Državni organi, vlada je predlagala vrsto sprememb, s katerimi se razširja baze podatkov, ki jo bodo vodili. Državljana bodo prečesali po dolgem in po čez in ne baze podatkov. To povečuje nevarnost zlorab in vdora nepooblaščenih oseb v te baze podatkov. In to je zelo enostavno. Potem je potrebno omeniti tudi nenavadno prakso, tudi tožilstva, v primeru zlorab nadzora zasebnih telefonov, kot je šlo v primeru novinarja Ranca. Nedvoumno je bilo ugotovljeno, da je šlo za nadzorovanje v času, ko za to ni bilo ustreznega pooblastila. Tožilstvo je zavrnilo to tožbo zaradi tega, ker ni prišlo do zlorabe ali pa pridobitve drugih koristi iz tega naslova. To je zelo nevarno početje, kajti to navaja potencialne storilce k dejanjem, da bodo to počeli in seveda zabrisali kakršnekoli razloge, da bi potem veja represivnih organov ali pa sodnih organov lahko sploh ugotovila, da je šlo za kakršenkoli pridobitve s tega naslova. Torej, potem lahko nadzirajo. V tej zvezi se postavlja tudi drugo vprašanje, prisluškovanje mobilni telefoniji. Seznanjeni smo, da so nekateri posamezniki ali pravne osebe v naši državi uvozili opremo za nadzorovanje mobilne telefonije. Ugotovili smo, da nihče od državnih organov ni nabavil takšne opreme. Država je mnogo bolj v zaostanku pred raznimi klikami, ki delajo v neke druge koristi. Ustavno sodišče se je že ukvarjalo z biometričnimi podatki. Pred časom je bila ta problematika mnogo bolj izpostavljena. Vemo pa, da gre za osebne podatke, ki se nanašajo na zdravstveno stanje posameznika, njegove sposobnosti, kot je test intelegentnosti, njegove zdravstvene hibe in še marsikaj drugega, kar se lahko pojavi v javnosti ali pa postane plen izsiljevanja raznih skupin ali posameznikov. Zato je seveda še kako pomembno, da ta zakon sprejmemo. V poslanski skupini Nove Slovenije z zadovoljstvom razmišljamo, da je potrebno in si tudi prizadevamo, da bi bil ta zakon sprejet in bi zagotovil tudi višje standarde varovanja osebnih podatkov. Gre za varovanje dostojanstva posameznika, njegove svobode in zasebnosti, ki je lahko zelo hitro kršena, bodisi skozi, kot smo videli, kot sem že omenil, podzakonske akte, izvršilne predpise ali pa skozi delovanje državnih represivnih organov ali pa posameznikov, ki uporabljajo opremo, kot se reče, z dvojno rabo, da si pridobijo podatke in jih potem izsiljujejo. Predloženi zakon tudi opredeljuje pojem povezovalnih znakov. Povezovalni znaki so v bistvu šifre, kot je EMŠO, pa davčna številka, s katerimi se vstopa v različne baze podatkov, tako da so ti podatki med seboj primerljivi, da se jih nadgrajevati, selekcionirati in seveda tudi zlorabljati. Z vidika podatkovne zasebnosti ter varstva temeljnih svoboščin in pravic v pravni in demokratični družbi je ta stvar še toliko bolj nevarna, ker so ti povezovalni znaki univerzalni ključ za baze vseh podatkov in hitri vstop vanje. Vsekakor bi se morali pri nas soočiti tudi z vprašanji, kaj storiti s tajnimi podatki, ki so bili pridobljeni v času prejšnjega režima na nedovoljen način oziroma na skriti način, ki je bil dostopen samo tajni policiji. To gre za obširne podatkovne baze, ki so lahko predmet zlorab. Te podatkovne baze so izšle iz sistema, tako jih posedujejo nekatere fizične osebe, pravne osebe in v zvezi s tem ni ustrezne zakonodaje. Menimo, da bi bilo potrebno to urediti z zakonom. Lahko bi se odločili, neglede na direktive in na sugestije s strani EU, ko vstopamo v to asociacijo, da bi sprejeli tudi v okviru tega zakona to poglavje, ki bi reševalo vprašanje osebnih podatkov, pridobljenih v času totalitarnega režima. Lahko bi se odločili tudi za drugo možnost, da bi sprejeli posebni zakon in uredili te podatkovne baze, zaščitili integriteto posameznika in dali neko dostojno sliko te države pred ostalimi, da nam je kaj do tega. Celoten spekter bi morali urediti, ne samo to, kar predlagate. Zato računamo s strani vlade, če bo še kaj našla časa, ker očitno sedajle dela v drncu, ker bi rada pospravila tik pred dvanajsto vse nepospravljene reči, si najdete torej čas in predložite ustrezen zakon za zaščito osebnih podatkov, državljanov ki so bili tarča in sredstvoobdelovanja obveščevalnih služb v prejšnjem režimu. Takšni ne moremo vstopati v asociacijo, kajti problem ne bo samo naš. Ko vstopamo v Evropsko unijo, postaja to problem tudi mednarodne skupnosti Evropske unije. Druge države s podobnimi izkušnjami so to področje uredile, režim varovanja, možnost pridobitve podatkov samo za sebe, hranjenje in prepoved uporabe oziroma zlorabe. Skratka, nekatere rešitve bi bilo potrebno še proučiti in dopolniti s temi "manki", ki smo jih tudi nekako v Novi Sloveniji ugotovili in bi bile za delovanje našega pravnega sistema zelo potrebne. Toliko za enkrat. Nova Slovenija bo aktivno sodelovala pri pripravi besedila v naslednjih obravnavah.
Vojko Čeligoj dobi besedo. Stališče poslanske skupine DeSUS.
Še enkrat hvala lepa. Cilj varstva osebnih podatkov ni zgolj varstvo podatkov samih, temveč varstvo posameznika, na katerega se ti podatki nanašajo in s tem njegove informacijske zasebnosti. Generacija starejših še predobro ve, kako pomembno je varovanje osebnih podatkov, saj se z njihovo zlorabo lahko omejijo temeljne pravice človeka ter poveča nadzor nad njim. To pa lahko hudo ogrozi temelje demokratičnega sistema. Evropska unija pri urejanju področja varstva osebnih podatkov izhaja iz principa osnovne pravice ljudi do zasebnosti, saj v Evropski uniji vedno pogosteje prihaja do obdelave osebnih podatkov na različnih področjih gospodarskih in družbenih dejavnosti. Napredek informacijske tehnologije znatno olajšuje obdelavo in izmenjavo teh podatkov. Gospodarsko in družbeno povezovanje, ki je rezultat ustanovitve in delovanja notranjega trga, nujno vodi do znatnega povečanja pretoka osebnih podatkov tako znotraj države kot med državami članicami, med vsemi tistimi, ki so osebno in javno udeleženi pri gospodarskih in družbenih dejavnostih v državah članicah. Izmenjava osebnih podatkov med podjetji različnih držav članic se tudi povečuje. Državne uprave v državah članicah so pozvane, da na osnovi prava Evropske unije sodelujejo in izmenjujejo osebne podatke ter omogočijo izvajanje obveznosti ali nalog za nek drug organ v drugi državi članici, v smislu prostega pretoka podatkov in informacij, kot to določa notranji trg. Prav tako se povečuje znanstveno in tehnično sodelovanje in usklajeno uvajanje novih telekomunikacijskih mrež v skupnosti, ki zahteva in omogoča pretok osebnih podatkov med državami članicami. Cilj Evropske unije je s harmonizacijo zakonodaje med državami članicami vzpostaviti ravnotežje med zbiranjem in obdelavo osebnih podatkov in osnovno pravico oseb do zasebnosti. S predlogom zakona se med drugim želi izogniti primeru, da bi država članica s strožjo zakonodajo prepovedala prenos osebnih podatkov v državo z manj strogo ureditvijo, kar bi oviralo delovanje notranjega trga, na katerem je zagotovljeno prosto gibanje blaga, oseb, storitev in kapitala. Z neusklajenostjo med državami bi se namreč oviral tudi prenos zaupnih podatkov med gospodarskimi družbami in tako oviralo nudenje storitev prek meje, saj podružnica s sedežem v drugi državi ne bi dobila potrebnih podatkov. To na kratko pomeni, da se z enotno ureditvijo področja varstva osebnih podatkov omogoča oziroma olajšuje prost pretok storitev med državami znotraj Evropske unije. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije ocenjujemo, da je v luči zasledovanja ciljev, ki so podani v predlogu zakona, in potrebi po uskladitvi našega pravnega reda s kriteriji, ki veljajo na skupnem notranjem evropskem trgu, predlog zakona primeren za nadaljevanje postopka v državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Irma Pavlinič Krebs ima besedo za stališče poslanskega kluba LDS.
Spoštovani gospod podpredsednik, predstavniki vlade, poslanke in poslanci! V poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bomo predlog zakona podprli, ker menimo, da predstavlja dobro podlago za nadaljevanje postopka. Potreben pa se nam zdi razmislek v delu zakona, ki ga bom skušala predstaviti v nadaljevanju. Predlagatelj zakona, vlada Republike Slovenije, se je na podlagi izkušenj in v skladu z določbami 38. člena ustave Republike Slovenije odločila, da bo zadržala koncept, da se s tem zakonom ureja varovanje tajnosti osebnih podatkov in izjeme od varstva tajnosti osebnih podatkov, ki pa se morajo podrobno ter v skladu z načelom sorazmernosti predpisovati v področnih zakonih v skladu z ustreznimi določbami ustave Republike Slovenije o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah. Bistveno vprašanje, ki se nam pojavlja, pa je, ali ta zakon na ustrezen način uveljavlja načelo, da je pravica do zasebnosti lahko omejena z drugo pravico oziroma pravico javnosti, da izve. Stopnja demokracije se namreč odraža tudi v preglednosti delovanja države in njene uprave. Po zakonu o dostopu do informacij javnega značaja lahko vsak državljan dobi prost dostop do informacij javnega značaja, s katerimi razpolagajo državni organi. Kljub temu pa se zapleta, to nam dejanska praksa pokaže, pri vrsti primerov. Na primer, ali lahko poimensko izvemo za plače vsakega funkcionarja. Na primer, ali je podatek, da so policisti ovadili direktorja javnega podjetja z imenom in priimkom, javen ali ne. Mnenja so različna, saj se v vseh teh primerih srečujemo z določbami zakona o varstvu osebnih podatkov na eni strani, na drugi strani seveda z ljudmi, ki opravljajo javne funkcije. Če se vrnem nazaj na plače funkcionarjev. Z zakonom z uveljavitvijo zakona o preprečevanju korupcije so se razveljavile določbe zakona o nezdružljivosti opravljanja funkcij s pridobitno dejavnostjo. Ta zakon je v 12. členu določal, da so plače in drugi prejemki funkcionarjev, ki se izplačujejo iz proračuna, javni. Vendar pa ta člen ne velja več. V protikorupcijskem zakonu ni izrecno navedeno, da je to javen podatek. Zakon o sistemu plač v javnem sektorju za te iste funkcionarje sicer določa, da so plače javne, pri čemer pa so javnosti dostopni podatki le o delovnem mestu, nazivu ali funkciji, o osnovni plači, o dodatku ter delu plače za delovno uspešnost, razen dodatka za delovno dobo. Problem, ki se tu pojavlja, je, ali sme javnost izvedeti za ime funkcionarja,ki zaseda delovno mesto. Poleg tega se v teh primerih srečujemo, tudi to nam je praksa pokazala, s togostjo v interpretaciji vprašanja varstva osebnih podatkov. Priče smo torej dejstvu, da mnogi v javnem sektorju varstvo osebnih podatkov izkoriščajo za skrivanje tovrstnih informacij. V poslanskem klubu LDS menimo, da so te informacije javne, da javnost pa se zgodi v trenutku, ko nekdo prevzame javno funkcijo. Ta oseba se mora zavedati, da bo nastop funkcije potegnil za seboj tudi vdor javnosti v njegovo zasebno sfero. Javnost po našem mnenju utemeljeno pričakuje, da bo poraba javnih sredstev transparentna. Tudi evropske direktive predvidevajo možnost, da se varstvo osebnih podatkov omeji, kadar gre za temeljno pravico do obveščenosti javnosti. Ob tem zakonu pa se srečamo s konceptom zakona, ki mu sicer ne moremo odreči videza dobrega sistemskega zakona, ki določa pravila igre, žal pa zasleduje načelo, da mora biti v področnih zakonih taksativno in jasno našteto, da so določeni podatki javni, da se ti podatki lahko posredujejo javnosti. Bojimo se, da na ta način ne bomo dosegli cilja, ki ga tudi zasledujemo. Tudi pravica do informacij javnega značaja je namreč ustavna kategorija. Torej imamo dve komplementarni, enako močni pravici, zato v tem predlogu zakona o varstvu osebnih podatkov pogrešamo v tem delu celovitost. Želeli bi, da bi v tem zakonu bolj natančno določili merila za tehtanje, ko trčita dve enakopravni pravici, ki sta ustavno varovani. Bojimo se, da če tega ne bomo storili, na tem področju ne bomo dosegli kakšnih bistvenih sprememb s sprejetjem tega zakona. Ne smemo si namreč dovoliti povečanja togosti, ko veliko informacij ne bo javnih, ker jih parcialni predpisi ne bodo enako celovito zajemali. Prav tako si ne želimo, da bi prišlo do absurdne situacije, ko bomo v želji po urejanju tega vprašanja dostop do informacij javnega značaja celo omejili. Poleg tega se pri nas pravica do zasebnosti, ki je osebna pravica vsakega posameznika, velikokrat interpretira kot možnost oziroma pravica do zaščite funkcij, predvsem javnih funkcij. To je absurdno. Zdaj bomo, sklicevaje se na varstvo osebnih podatkov, skrivali ime funkcionarja, ker naj bi bil to vendarle njegov osebni podatek in ker naj bi to prevladovalo nad interesom do obveščenosti. V javnem sektorju bipo našem mnenju morali slediti načelu, da vse, kar ni izrecno določeno kot tajno, je javno. Sedaj je priložnost, da ob obravnavi tega predloga zakona celovito uveljavimo načelo, da je tudi pravica do zasebnosti lahko omejena z drugo pravico oziroma s pravico javnosti, da izve. Za to si bomo v poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije v nadaljnjem postopku sprejemanja zakona tudi prizadevali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Majda Potrata ima besedo za stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov bomo zakon v prvi obravnavi podprli. Zavedamo se, da gre za izredno občutljivo področje poseganja v zasebnost posameznika, zaradi tega bo poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov podprla vse tiste predloge v tem zakonu, ki bodo prepričljivi z vidika varovanja človekovih pravic pri poseganju v zasebnost in z vidika tega, da se ne bi kršila izrecna ustavna prepoved o tem, da se osebni podatki ne smejo uporabljati v nasprotju z namenom, zaradi katerega so bili zbrani. To bosta dva temeljna kriterija za podporo poslank in poslancev naše poslanske skupine k zakonu in k posameznim morebitnim spreminjevalnim predlogom v nadaljevanju obravnave zakona. Varovanje osebnih podatkov je pravica, navedena v poglavju o človekovih pravicah in svoboščinah, in ustava sama določa, v katerih primerih je mogoče omejevati pravice in svoboščine z naslednjo formulacijo: človekove pravice in temeljne svoboščine so omejene samo s pravicami drugih in v primerih, ki jih določa ta ustava. Zato mora zakon določati način uresničevanja neke pravice, čim pa gre v formulacijo o izrecni omejitvi človekove pravice, pa je v direktnim nasprotju z ustavnim besedilom in omejevanje pravic je lahko povezano samo s poseganjem v pravice drugih. Obravnavani zakon o varstvu osebnih podatkov je v primerjavi z veljavnim zakonom o varstvu osebnih podatkov iz leta 1999 razširjen predvsem v tistih delih, ki opredeljujejo nekatere dodatne nadzorne mehanizme, koncept zakona pa ni radikalno spremenjen, dejansko je le precej dopolnjen. Predlagani zakon še vedno predvsem varuje osebne podatke posameznika, je pa tudi razširjen namen zakona, razširja se na varovanje dostojanstva posameznika. Takšna sprememba je v skladu s splošnimi evropskimi prizadevanji, ko se v zvezi z varstvom osebnih podatkov ne daje več poudarek samo varovanju zasebnosti posameznika, ampak tudi varovanju njegovega dostojanstva. Vprašanje, do kod seže varovanje dostojanstva, je seveda zelo široko polje še neodgovorjenega. Vodilni pravni podlagi za obdelavo osebnih podatkov sta v skladu s predlogom zakona še vedno zakon in osebna privolitev posameznika, na katerega se nanašajo osebni podatki, vendar pa z večjim krogom izjem kot je bilo to določeno v veljavnem zakonu. Opozorim naj na to, da je ozaveščena privolitev dovoljenje za enkratni poseg, tako bi pravila morala veljati, da je za vsak naslednji poseg v zbirke osebnih podatkov potrebna nova privolitev. S sprejetjem obravnavanega zakona se bo uskladil pravni red Republike Slovenije na področjuvarovanja osebnih podatkov z določbami evropskih direktiv in amsterdamske pogodbe, predvsem njenega 286. člena. Vendar pri tem se nam zdi bistveno določilo, da uskladitev ne sme zniževati pravic področja varstva osebnih podatkov, ki so jih prebivalci Slovenije ali katerekoli druge države na ravni nacionalne zakonodaje že uživali. Upošteva tudi izvrševanje ustavnih določb, ki so vezane na varstvo osebnih podatkov. Dopolnjuje in spreminja se tudi na podlagi dosedanjih izkušenj v praksi. Pri tem bo zagotovljena tudi ustrezna uporaba primerjalnega prava osebnih podatkov v Evropski uniji z namenom vključitve dobrih rešitev teh zakonodaj. Upoštevane so tudi sodbe Evropskega sodišča s področja varovanja osebnih podatkov in upoštevano je načelo sorazmernosti, zlasti 3. člen, ki govori o obdelavi osebnih podatkov. Nalaga namreč, da mora biti obdelava ustrezna in po obsegu primerna glede na namene, za katere se podatki zbirajo in nadalje obdelujejo. Zakon opredeljuje tudi obdelavo osebnih podatkov. Pri tem naj opozorim le na tisto določilo, ki govori o tem, da se osebni podatki posredujejo le na predpisani način. Upravljavci osebnih podatkov pa morajo zagotoviti ustrezno varnost, ne glede na to, v kakšni obliki se shranjujejo. Postopke in ukrepe varovanja predpišejo v svojih aktih. V aktih so določene osebe, ki so odgovorne za posamezne zbirke osebnih podatkov. Ni mogoče prezreti tudi tega, da je že vpeljan inšpektorat, ki vodi in vzdržuje register zbirk osebnih podatkov, ki jih morajo upravljavci osebnih podatkov posredovati najmanj v 15-ih dneh. Inšpektorat ima položaj nadzornega organa za varstvo osebnih podatkov in njegova naloga je, da zagotavlja enotno uresničevanje ukrepov na področju varstva osebnih podatkov. Pri tem pa se nam zdi zanimiv podatek, da je v letu 2002 bilo inšpektoratu za varstvo osebnih podatkov posredovanih le nekaj desetin, natančneje 43, primerov zahtev po varstvu osebnih podatkih. Iz tega bi bilo mogoče sklepati, da je kršitev določil malo ali pa, da je stopnja ozaveščenosti o tem, kaj lahko posameznik stori za varovanje podatkov o sebi, za varovanje svoje zasebnosti še na razmeroma začetni stopnji. Zato menimo, da bi bilo treba poskrbeti tudi za večjo ozaveščenost in večjo informiranost o tem. Kot rečeno, pa bo poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov štela predlagano besedilo zakona za ustrezno podlago za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. In še stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, ki ga bo predstavil gospod Bogdan Barovič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki vlade! Predlog zakona o varstvu osebnih podatkov je bil posredovan, mislim, da koncem prejšnjega meseca, in prav Slovenska nacionalna stranka skupaj s kolegi iz Stranke mladih, s kolegico gospo Pozsončevo, DeSUS-om, pa tudi Novo Slovenijo, smo zahtevali splošno razpravo. Prvič, zdi se mi, da je ta pisana druščina, ki bi lahko bila še bolj popolna, dokaz, da nam ni vseeno o vsebini in načelih tega zakona,o katerem bomo še govorili v tem postopku. Drugič se nam zdi prav, da je ta splošna razprava opravljena zato, ker gre za zelo občutljivo vsebino in zelo občutljivo temo, za katero se po splošni navadi enih ali drugih zdi popolnoma vseeno, kaj piše, razen do tistega trenutka, ko smo eni ali drugi vpleteni posredno ali neposredno v to vsebino. Ko smo proučevali predlog zakona o varstvu osebnih podatkov, smo opazili šest konkretnih natančnih ciljev zakona, od katerih v Slovenski nacionalni stranki absolutno podpiramo tri, in sicer: da z navedeno uskladitvijo ne sme priti do znižanja ravni pravic s področja varovanja osebnih podatkov, da se spoštuje izvrševanje določb ustave Republike Slovenije 35., 38. in, mislim, da 87. člena, in da dopolnitve in spremembe na področju varstva osebnih podatkov na podlagi ocen, ki so nastale v praksi varstva osebnih podatkov v Republiki Sloveniji, ostajajo v navedenih treh ciljih. V Slovenski nacionalni stranki - to vam je verjetno že znano, ampak bom poudaril - nam je pravzaprav prav vseeno za tisti prvi cilj, ki govori, da se s tem doseže zopet uskladitev slovenskega prava osebnih podatkov z nekimi direktivami Evropske unije. V uvodnem delu zakona je zelo natančno povedano marsikaj zelo pomembnega. Toda ne glede na to, če gremo natančno pregledovat same zakone, naj vas spomnim, kolegice in kolegi, tiste, ki ste malo prebirali, recimo, samo na strani 30 v zgornjem kotu, sodno varstvo, 62. člen, kjer je en sam stavek in piše: "Zoper odločbo iz prvega odstavka člena ni pritožbe."Iz katerega prvega odstavka, katerega člena? Tako se pri nas zakoni pišejo in členi pišejo. Verjetno bi dobil odgovor, če bi spraševal, da ga ne znam brati. Ampak meni je popolnoma jasno, 62. člen pravi: "Zoper odločbo iz prvega odstavka člena ni pritožbe dovoljen pa je upravni spor." Niti ni v tem členu prvega odstavka, niti iz katerega člena, ničesar. No, in takih členov je še kar nekaj. To pomeni, da nam je, ali pa pripravljavcu, pravzaprav prav vseeno, očitno tudi, da pripravlja varstvo osebnih podatkov. Ni pomembno, če bo Evropa želela, bo izvedela vse o - pa bom samega sebe vzel za primer - Bogdanu Baroviču in še komu drugemu, ker se pač usklajujemo. Ni res. Kolegice in kolegi, pred nami je predlog tega zakona, o njem se splača pogovarjati, o njem sesplača govoriti. In vsaj tukaj, upam, da smo vsi složni in enotni, ne glede na politično, strankarsko in drugačno pripadnost življenja v tej državi. Vsem nam je dostojanstvo in pravica do varovanja osebnih podatkov dana. In še nekaj. Na ta zakon opozarjajo tudi drugi subjekti. Govorimo lahko o zelo perečem problemu, ki bo nastal, o video nadzorih, avdio nadzorih, o imenovanju oseb, ne nazadnje, če se bomo odločili, se bomo odločili, upam, da vsaj enotno. Če bomo imenovali vse tiste, ki naj bi jih imenovali, jih bomo z imenom in priimkom ali pa nikogar ali pa vse z inicialkami. In drugič. Upam, da bomo enkrat spoznali, da kdorkoli bo že kjerkoli omenjen, vsaj tisto osnovno načelo neke pravne države, da nihče ni kriv, dokler mu krivda ni dokazana oziroma obratno. Vsakdo je nedolžen, dokler mu ni sodna oblast krivde tudi dokazala. Jaz mislim, da je to pomemben element, ki sodi v predlog zakona o varstvu osebnih podatkov. Upam in želim, da ga bomo vsi natančno prečlenili, pregledali vsak člen in jih tudi popravljali, tako da bodo dosegli svoje cilje, predvsem do državljank in državljanov Republike Slovenije. Toliko manj, pa upam, se bomo zopet posvečali Evropi in evropskim direktivam, ki si bodo seveda izmišljevale pač vse, kar si bodo hotele. Hvala lepa.
Hvala lepa. Slišali smo stališča poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. K besedi vabim gospo Silvo Črnugelj. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa predsedujoča. Moram priznati, ko sem zagledala v Poročevalcu še en predlog novega zakona o varstvu osebnih podatkov, da sem bila izredno presenečena in sem nekako zastrigla z ušesi in sem se spraševala, zakaj in kako. Ko sem prebrala uvodne misli in sem videla, da je vzrok, kot je vzrok pri vseh ostalih zakonih, deloma tudi uskladitve z ostalimi direktivami, tako kot je tudi uvodničar oziroma predstavnik vlade povedal. Zakonodaja in pravo varstva osebnih pravic je dejansko en lakmus papir, nekako tipalka, ki zazna in pove, koliko je demokratična država, ki to zakonodajo producira. Jaz lahko ugotovim, da smo mi na tem področju z dokaj bogato pravno prakso. To je bil tudi uvodoma povedano kako in na kakšen način je nastajalo pravo s tega področja. Zakon je seveda napisan na tak način, dosti načelen, da bi ga lahko vsak potrdil in rekel, da je primerna podlaga za obravnavo in nadaljnjo diskusijo. Sigurno pa vedno ostanejo določeni zadržki in nekatere dileme, ki so prisotne. Jaz lahko povem, da sem v svoji nekdanji praksi imela možnost gostiti vjavnem zavodu, katerega direktorica sem bila, inšpektorja za varstvo osebnih podatkov, gospoda Bogataja. To je bil eden od prvih njegovih obiskov. Takrat se je lotil ravno javnih knjižnic, sedaj splošnih. In priznam, da je kontakt in diskusija in potem tudi ne nazadnje vse ostale razprave, ki so na tem nivoju potekale, pa tudi primopredaja vseh baz podatkov, ki jih je ena knjižnica pač sposobna hraniti, bila na normalnem nivoju in daleč od tega, da imam kakršenkoli negativen vtis tega obiska. Pa vendarle že takrat sem njemu zastavila in tudi zdaj, ne samo retorično vprašanje, ampak tudi vprašanje, ki je zelo pomembno zlasti za nivo demokratičnosti, kako je z vsemi tistimi zbirkami podatkov, ki so jih nositeljice ali upravljalci zbirke podatkov na en način obvezne pošiljati vse te baze podatkov. Tukaj se govori v tem zakonu tudi o registru, ki ga vodi inšpektor. Ministrstvo za pravosodje je nekoč bilo hranitelj teh baz podatkov in jaz takrat, ko sem spraševala inšpektorja, pa tudi danes se sprašujem, kljub recimo informatizaciji in temu, da imamo vse bolj zgoščene podatke na manjšem obsegu, kaj se dogaja z vsemi temi podatki, ki jih ministrstvo za pravosodje na en način pridobi in jih potem hrani. Kako se nalagajo, kaj se dela z vsem tem in na kakšen način? Tukaj se govori tudi o vrsti podzakonskih aktov, konkretno o metodologiji in na kakšen način se bo vse to delalo. Kaj pa je bilo do sedaj? Ker imamo možnost prebirati v Poročevalcu, ne samo pri tem zakonu, ampak pri vrsti drugih zakonov, ki smo jih spreminjali, dopolnjevali, bodisi zaradi evropske zakonodaje in direktiv, bodisi zaradi potreb naše notranje organiziranosti in tako naprej. Kaj je pa z analizami dosedanjega stanja? Ponavadi naštejemo, kako je to v drugih državah, kako hranijo, na kakšen način hranijo, kakšne podzakonske akte imajo, pravilnike, kdo ima možnost vpogleda in tako naprej. Ampak ker je to zdaj že tretjič, da v tem mandatu na en način posegamo v to materijo, se sprašujem, ker posegamo dejansko zelo celovito in precej drugače, ali je bilanarejena ena temeljita analiza, kako je z zlorabo, ne nazadnje mislim zaradi tega, ker so tukaj bili določeni pomisleki, pa tudi vemo, da je zdaj kar nekaj polemik, da ne rečem ravno afer, o tem, kako je s podatki, kdo jih ima pravico objavljati. Recimo konkretno, kar je tudi gospa Irma Pavlinič Krebs navedla v mnenju Liberalne demokracije, kako je z nosilci javnih funkcij, kako je z njihovimi plačami, kako je z njihovimi podatki in na kakšen način in kdaj in v katerih situacijah se lahko uporablja. Javna funkcija. Kaj je to javna funkcija? Ali je javna funkcija vseh 147 ali 145 tisoč tistih, ki so zaposleni in delajo v javni upravi ali so samo vrh te javne uprave? Ali je to dovolj jasno definirano, da ne bi prihajalo zopet do napačnih tolmačenj in zaradi tega tudi napačnih delovanj in tudi izrab? In če se navežem na dostojanstvo, na vprašanje, ali veste, javno je tudi delovanje direktorja ene zasebne firme, ki upravlja z ogromno vsoto sredstev, ki jih potem na en način predela in jih da v javno uporabo vsemdržavljanom Republike Slovenije, produkte tega zasebnega sektorja pa uporablja in izrablja vsak posameznik in je lahko zaradi teh produktov tako ali drugače oškodovan ali ne vem kaj vse skupaj. Jaz pravim, že definicija, kaj je to javna funkcija, do kod vsi ti podatki, je sila delikatna. Če želimo ujeti korak naprej, bomo morali to še dosti dograditi, zlasti pa v drugi fazi, ko bo ministrstvo za pravosodje oziroma kdo se bo dogovoril, da bo delal te podzakonske akte, metodologije in pravilnike, kako bo in na kakšen način bo opredeljeval. Za mene je zelo pomembno, če hočemo dograditi eno demokratično državo in družbo, kjer se bo vsak počutil dobro, da bo v tej družbi svoboden, svoboden brez kakršnegakoli strahu. To je za moje pojme definicija svobode v absolutnem in zaradi tega je seveda pričakovati, ker se lotevamo tako obširnega projekta prenove zakona, da bomo tudi temu namenili pozornost in tudi informirali javnost in vsakega posameznika, kako in na kakšen način on lahko zaščiti svoje pravice glede varstva osebnih podatkov, na koga se lahko obrne, na kakšen način, katere svoje podatke lahko zahteva, v katerem sklopu teh podatkov, skratka celoten sklep varovanja pravic posameznika in na kakšen način jih on lahko zahteva, pri katerih organih, koliko direktno koliko indirektno itn. To je ena izvrstna tema za razpravo, ki ima neskončno možnosti, ampak za začetek toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Andreja Bajuka. Ne želite. Gospa Majda Potrata želite besedo? Izvolite.
Hvala. Rada bi samo neko svojo osebno izkušnjo povedala v zvezi z zbiranjem in objavljanjem osebnih podatkov. O tem smo namreč govorili. Ker sem prej omenjala, da je zakon razširil v 1. členu svoje pristojnosti tudi na varovanje človeškega dostojanstva, se mi zdi objavljanje podatkov v zvezi z uspešnostjo posameznika v vzgojno izobraževalnem procesu bistvenega pomena. Tukaj imam pozitivno izkušnjo, da se v šolski praksi na fakultetah imena študentov in študentk, ki so opravljali izpit, ne smejo več objavljati. Prav tako se ne smejo dajati podatki o njihovi uspešnosti po telefonu. To je čisto taka izkušnja, ki ima, kot rečeno, že zasnutke spoštovanja človekovega dostojanstva. Druga stvar, na katero bi rada opozorila, pa je ta, da se meni zdi izredno pomembno predvsem obveščanje o tem, do kod in kako lahko varujemo svoje osebne podatke, kako lahko varujemo svojo zasebnost. To je na videz v neskladju s tem, da živimo v času informacijske družbe, kjer je zbiranje informacijin pretok informacij bistvenega pomena, opažam pa, da se ne zmanjšuje tudi neke vrste prostodušnost, s kakršno ljudje dajejo svoje podatke tudi tistim, ki se pogosto ne morejo izkazati kot pooblaščene ali za to ustrezno usposobljene osebe. Gre predvsem zatiste zlorabe podatkov, ki smo jim priča zadnje čase predvsem pri finančnih transakcijah. Če kdo pri internetnem finančnem poslovanju izdaja svoje podatke, je lahko to zanj usodno. Gre pa za neko drugo vprašanje: koga štejemo za primerno ali neprimerno osebo ali institucijo, ki sme tak podatek zbirati. Namreč, če dobi posameznik zagotovilo, da ta podatek jemlje njegova banka, neidentificirano pooblaščeno osebo, je lahko to zavajajoč podatek in je taka prostodušnost potem še kolikor toliko razumljiva. Seveda pa moram še eno stališče v zvezi z varovanjem zasebnosti in video nadzorom povedati. Nekako se včasih počutim tako, kot da bi zašla v Orwellovo knjigo Leto 1984. Ko se tehta na eni strani vprašanje varnosti, na drugi strani pa vprašanje varovanja zasebnosti, je naše presojanje za določanje mejne črte pogosto odvisno od naše trenutne pozicije. Če smo v vlogi tistega, ki je zadolžen za varnost, denimo, neke institucije, so ukrepi dosti bolj usmerjeni v zaostritev nadzora. Če pa smo tisti, ki smo nadzorovani, smo pa pogosto raje na tisti strani, kjer bi bilo tega nadzora manj. To je popolnoma razumljivo. Zato, recimo, vas naj opozorim samo na neko pobudo, ki sem jo zasledila. Skupina, ki se trudi za prijazno šolo, je, recimo, v eni od svojih zahtev tudi postavila zahtevo po odpravi varnostnikov v šolah. To pa so zdaj tista vprašanja, o katerih lahko razpravljamo, kako postaviti mejo med zagotavljanjem varnosti in spoštovanjem zasebnosti. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Drobniča. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Najprej bi vlado vprašal, kako razmišlja v zvezi z varovanjem osebnih podatkov, ki so bili pridobljeni v času prejšnjega režima, kako misli vlada to urediti, sicer bomo morali poslanci ali poslanske skupine vložiti zakon, ki bo na dostojen način uredil te podatke. Tu ne moremo kar iti pa reči, saj se ni nič zgodilo, teh podatkov ni. Ti podatki so, in to niso zgolj osebni podatki, rojstvo, datum in kje biva, ampak se nanašajo na njegovo delovanje, njegova kazniva dejanja, kako se je obnašal, s kom ima sorodstvene zveze, s kom ne vem kaj vse počne. Kako bomo to uredili, je zelo pomembno vprašanje. Naslednje, pri čemer bi se veljalo ustaviti, so ti biometrični podatki v okviru medicine, zdravstva, potem psihološke dejavnosti. Glede psihološke dejavnosti veste, da so tudi testiranja, ne samo test inteligentnosti, so tudi ostale zadeve, multifaktorska baterija testov, ki upošteva, ne vem, sedem ali osem faktorjev, potem so testiranja osebnosti v okviru poklicnega svetovanja, to se vse zbira na podatkih, se jih izmenjuje. Kakšna je stopnja zaščitenosti na področju dela in zaposlitve je bila zahteva ministrstva za delo, družino insocialne zadeve po kupu podatkov, s katerimi se opredeljuje človeka, njegovo osebno raven, njegove značilnosti, socialni položaj, "manki" človeški, osebnostni in podobno. Čeprav naj bi iz tega zakona sledilo načelo, da naj se država izogiba zbiranju podatkov, tistih, ki jih nujno ne potrebuje, da naj gre čim manj potreb državnih organov po zbiranju, pa se vendarle praksa kaže v čisto drugačni luči, da je potreba po zbiranju podatkov enormna, prav požrešnost se kaže iz delovanja upravnih organov in različnih organov države. To je tudi v nasprotju z načeli racionalizacije dela. Tukaj je učinek racionalizacije dela sila skromen, ampak podatki pa na vseh koncih. Stopnja zaščitenosti, včasih so bili podatki zbrani v materializirani obliki, so se zaprli v omaro ali pa v sef, sedaj je to shranjeno v glavnem v digitalnem zapisu. Možnost pa, da pride do zlorabe, da se distribuira podatke, čisto individualne, je zelo velika, zlasti, ker gre za sistem povezovalnih znakov. Identifikacijski znak praktično za vse baze podatkov je davčna številka ali pa EMŠO. In ko vi dekodirate to, imate vstop v katerokoli bazo. Fantastično se da s tem delati. Potem je vprašanje, ki sem ga že nekoliko načel v imenu poslanske skupine. To je nadzorovanje ljudi preko različnih sistemov, vdor v njegov zasebni sistem. To so osebni podatki, ki se pridobivajo na nelegalen način. Navajate zlorabo in nezakonitost zbiranja podatkov in tudi sankcioniranje, ampak kako boste, če država ni opremljena s to opremo, da bi tiste zlikovce, ki to počnejo, odkrila. Država nima za to potrebne opreme, si je ne nabavi, ker pravi, da nima denarja. Vlada si kupi falcona, nima denarja za to, da bi potem nadzorovala te črne nadzorovalce na trgu. Šest aparatur je bilo uvoženih, nobena od teh ni šla v državno službo, vse so šle drugam. To je zaskrbljajoče, o tem se sprašujejo državljani. Vprašati se moramo v tem primerih, ali imamo pravni sistem, tudi ta zakon takšen, da bomo lahko imeli prave podlage za uspešno učinkovito preganjanje kriminala. To je tudi v povezavi z zasedenostjo, pa voljo državnih organov, kriminalistične policije. Takoj se postavi vprašanje o opremljenosti policije, o zasedenosti kriminalistične policije ali pa organov, ne vem, katerih. Tudi, če bomo izpolnili vse pravne, podzakonske, tehnične kriterije in zahteve, se nam bodo pojavljali problemi zlorab in vrsta novih področij se bo odpirala. Genetske spremembe, zdravljenje neplodnosti, vprašanje darovanja semena, darovanja organov, spolne celice, to se vse odpira z znanostjo, potem genetski inženiring, povezano vse z osebnimi podatki. V času, ki ga bomo imeli na razpolago za sprejemanje zakonov, bomo morali temeljito pretehtati rešitve in dograditi to. Osnova, pa mislimo, da ni slaba. Tudi sam mislim, da gre v pravo smer, vendar bo potrebno dograditi. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim Alojza Soka. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča! Kolegice poslanske in poslanci jaz sem zelo pozorno poslušal mnenja poslanskih skupin in zelo bom vesel, če se bo uresničilo to, kar sem slišal v mnenju poslanske skupine LDS-a, da se bodo zavzeli, da bo ta zakon imel več tiste prave vsebine, da bo bolj dosledno določal, kaj so tajni podatki, da bo ločil med zasebnim in pa javnim in da se bodo zavzeli za to, da bodo plače in pa dodatki funkcionarjev v tej državi javna zadeva. Ko sem namreč sinoči, pa tudi tisti, ki ste gledali zadnja poročila, Odmeve, smo lahko slišali, da so v lanskem letu avtorski honorarji v Sloveniji znašali osem milijard. Pri teh avtorskih honorarjih so bili večina udeležencev ljudje, ki so funkcionarji v tej državi, da pa zaradi tajnosti podatkov ne more javnost do potankosti izvedeti, kdo so to. Jaz ne verjamem, da bodo ti isti ljudje sedaj naredili zakon, ki bo omogočal transparentnost na tem področju. Enostavno pač temu ne morem verjeti. Eden od ministrov bi naj dobil 19 milijonov avtorskega honorarja. Ampak sedaj bo ta minister v vladi glasoval za takšen zakon,ki bo omogočal, da bodo ljudje, ki pa imajo pravico in morajo vedeti, saj vendarle gre za denar davkoplačevalcev. Ali bodo res to izvedeli? Če boste takšen zakon predlagali, potem bomo seveda vsi z veseljem glasovali za takšen zakon. Prebral sem, kolikor pač v vseh teh neskončnih postopkih pred vstopom v Evropsko unijo razpravljamo in sprejemamo vse te zakone, predvsem me je zanimalo, kakšne imajo ureditve v državah članicah Evropske unije. Ampak iz tega, kar je tu v Poročevalcu zapisano, ne moreš izvedeti. Povsod piše, da imajo to urejeno. Na kakšen način imajo urejeno, to pa seveda tisti, ki ste to materijo pripravljali, niste zapisali. In ta vsebina, ta obrazložitev primerjalnega pregleda v drugih državah je v tem Poročevalcu prazna. In že to me seveda napeljuje k temu, da ne mislite resno s tem, ko govorite, da boste naredili en doberzakon na tem področju, ki ga nedvomno in zares potrebujemo. To, kar mi manjka in sem razumel, da bo razdelano, je katalog osebnih podatkov. Kaj sploh so osebni podatki? Kaj bo uvrščeno po novem med osebne podatke? Vendar če je tako, kot ste zapisali v cilje in načela tega zakona, kjer pravite, da se s tem uresničuje direktiva EU, številka, ne vem, 95-46 EES, da pa se nivo sedanjega varovanja tajnih podatkov ne sme zmanjšati, ni na tem področju pričakovati nobene spremembe. Ali potem potrebujemo, se sprašujem, nov zakon? Mogoče res samo zaradi tega novega načina obnašanja, uzakonjenja in reguliranja prek video nadzora. Mogoče samo za to. To je zelo pomembno področje. Kdo, kako, kdaj, pod kakšnimi pogoji lahko vrši video nadzor? Ali je res dopustno to, da lahko vsak delodajalec v vsak delovni prostor namešča video kamero? Ali lahko naredimo iz naših ljudi steklene predmete, skozi katere se bo videlo? Če lahko nekoga spremljajo na vsakem koraku, vsako kretnjo, potem seveda ob vseh teh ogromnih podatkih, ki jih danes nabiramo skozi različne baze podatkov, dejansko tak človek postane stekleni človek, skozi katerega se enostavno v vsakem trenutku lahko pogleda in tudi vidi. Jaz ne bi rad na široko o tem zakonu, ker je bilo že veliko povedano, vseeno pa bi rad eno zadevo, ki me zelo moti in ne vem, kako jo boste uredili, jo bom pa opisal na praktičnem primeru, ker tako najlažje dejansko tudi predstavim problem. Jaz ne vem, zakaj mora biti v neki državi prebivališče, se pravi kraj, kjer nekdo prebiva, tajni podatek. To mi je enostavno nerazumljivo. Ker to varujemo kot tajni podatek, imamo cel niz različnih problemov. Sedaj bom prešel na primer, zaradi katerega sem se pravzaprav prijavil k besedi in ko sem spoznal, da je dejansko podatek o prebivanju neke osebe v naši državi tajni podatek. Nisem mogel zaslediti, ali je to tudi v drugih državah članicah EU tako. Ne vem. Na to mi boste lahko odgovorili. V časopisu Večer sem pred dvema letoma približno prebral članek, kjer je neka gospa z imenom in priimkom Ankica Logar iz Orehove vasi, že to pove, da se je podpisala s priimkom Ankica Logar iz Orehove vasi, zelo brutalno žalila enega od mojih prijateljev, po poklicu duhovnika, čez duhovnike in rimokatoliško cerkev je itak člankov v časopisih kolikor hočete, bolj so, bi rekel, napadalni, bolj so interesantni očitno za ta naš medijski prostor. Skozi ta članek je vabila še vse ostale, vsi, ki se strinjate z menoj, pišite. Takole povabilo. In res se potem zgodi, da začnejo različni avtorji, spodbujeni s takšnimi zapisi, pisati. Jaz sem želel preveriti, kdo ta gospa dejansko je. In takrat sem ugotovil, po eni vezi, ki sem jo pač imel, po preverbi v registru prebivalstva, da ta oseba ne obstaja. Ni je bilo. In ko sem na uredništvu časopisa tisti gospe, ki ureja Pisma bralcev, to sporočil, mi je zagrozila s tožbo, češ, da sem kršil zakon o tajnih podatkih. To je praktičen primer tega. Da sem kršil zakon in da me bo zaradi tega. Mogoče me je celo predlagala, ne vem. Do danes še nisem dobil kakšnega poziva od sodišča, lahko da ga bom dobil. Tudi sedaj, ko sem to tukaj javno povedal. Ampak ali je to dopustno, sprašujem? Ali je to možno, da se lahko nekdo z lažnim imenom podpisuje, nekoga najbolj perverzno žali, poziva vse državljane, češ, če še vi kaj veste, pišite, da bo bolj zanimivo, da bo več olja na ogenj prilitega, da bomo nekoga bolj oblatili. Ali je to primerno, da je potem podatek njenega bivanja tajni podatek in da taka oseba dejansko sploh ne obstaja. Se pravi, nekdo se lahko podpiše z bilo kakšnim imenom in priimkom, ker ga zakon o tajnosti podatkov ščiti in ni potrebno razkriti kraja njegovega bivanja. Če bi to bilo možno, potem se to ne bi dogajalo. Tukaj pišete notri v tej obrazložitvi, da so poglavitne rešitve, da je treba ščititi dostojanstvo vsakega posameznika. Ali je s tem zaščiteno dostojanstvo tistega posameznika, o katerem se je na takšen način pisalo? Ne, ni zaščiteno. Zaščitena je tista oseba, ki si je dovolila se podpisati z lažnim imenom. Ona je zaščitena, medtem ko tisti, ki pa se je pojavil v medijih, tisti pa ni. To je en takšen primer. In res bi rad slišal, kakšni so razlogi za to, da se lahko nekdo pod lažnim imenom ob varovanju zakona ne more identificirati skozi kraj bivanja. Zaradi tega nastaja veliko problemov, ker ljudje na določenih naslovih ne bivajo, imajo probleme razne institucije, ko ne morejo vročati pošt in tako naprej. Zanima me, ali boste to zadevo odpravili oziroma kakšni so argumenti, da mesto stalnega bivanja v Republiki Sloveniji spada med tajne podatke, ali pa se jaz motim. Ali pa se jaz motim, ker so mi pač napačno to raztolmačili. Vem pa, da to je na takšen način regulirano. Ko sem delal še v organu inšpekcije, smo se morali eni državni uslužbenci na druge pismeno z vlogo obračati, da so nam dali ime, naslov, oziroma točno prebivališče, če sem želel nekomu vročiti, ne vem, odločbo, sklep ali pa kaj drugega. Se pravi, sem moral napisati na ta organ, ki vodi ta register, pisno vlogo, da so mi potem oni pisno odgovorili. Ali je res potrebno, da državni organi v tej državi komunicirajo na takšen način? Ali pa boste v tem zakonu, česar sedaj nisem zasledil, te zadeve spremenili, da bo to poenostavljeno, da bodo ti organi med sabo lažje komunicirali in da bomo dejansko postali neka evropsko primerljiva država na področju varovanja podatkov. Da zaključim. Izredno pomemben je ta zakon. Jaz sem vesel, da je tukaj prišlo do te splošne razprave v parlamentu. Škoda je, da se več poslancev ni odzvalo in povedalo takole iz prakse, kaj se dogaja, da bi potem lažje prišli do neke prave vsebine. Še enkrat pa, zelo bom vesel, če se bo uresničilo to, kar je v svojem nastopu povedala predstavnica največje poslanske skupine. Vendar se žal bojim, da tako kot je to postavljeno, to ni namen, kajti razkriti bodo pravzaprav tisti funkcionarji, ki v največjem številu pripadajo tej največji politični stranki, kajti opozicija jih ima pravzaprav zelo, zelo malo. Hvala lepa.
Hvala lepa. In na koncu še, če želi besedo gospod državni sekretar? Gospod Marko Starman, izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Poskušal bi kolikor toliko sistematično odgovoriti vsaj na nekatere izmed pomislekov in vprašanj. Najprej razmerje med javnim in zasebnim sektorjem in tudi obveznosti, ki jih imamo zaradi Evropske unije. Predvsem po naši ustavnosodni praksi je za zbiranje podatkov v javnem sektorju nujno imeti zakonsko podlago, specialno zakonsko podlago v področnih zakonih in ne v splošnem predpisu. Govorili smo že o zahtevah Evropske unije. Evropska unija v direktivi, ki je tudi eden glavnih motivov, zakaj predlagamo sprejem novega zakona, je predvsem zainteresirana za zasebni sektor, zato da varstvo osebnih podatkov ne bi bilo ovira trgovanju. Medtem ko javni sektor prepusti državam članicam, da ga urejajo tako, kot same mislijo, da je najprimerneje, z manjšimi izjemami. S strani Evropske unije je bilo celo svetovano, da naj bi podoben sistem imeli tako v zasebnem kot v javnem sektorju, da bi sistemski zakon kril praktično obe področji hkrati in bi v tem kontekstu lahko zbirali osebne podatke tudi javni organi brez posebne zakonske podlage. Zaradi naše dosedanje ustavnosodne prakse in ravno zaradi občutljivosti tega področja, ki med drugim izhaja tudi iz tradicije prejšnjega sistema, je predlagatelj bil tukaj - in, kot vam pravim, ni bilo lahko to tudi obrazložiti evropski komisiji - v glavnem omejen na to, da obdrži v pretežni meri koncept, kot ga pozna dosedanji zakon o varstvu osebnih podatkov. Tako je še naprej za javni sektor pomembno oziroma nujno, da ima za zbiranje in obdelavo osebnih podatkov poseben pravni temelj. Izhajajoč iz tega lahko samo to povem, da bodo in so vsa vprašanja v zvezi s tem, kaj je upravičeno in kaj ni upravičeno, urejena v specialnih predpisih, med ostalim tudi v zakonu o sistemu plač v javnem sektorju. Pri sprejemanju teh zakonov bo zakonodajalec v zakonodajnem postopku moral skrbeti za to sorazmernost oziroma bo eventualno za to sorazmernost skrbelo kasneje ustavno sodišče. Ta zakon ureja del zaščite, ne dela javnosti. Vprašanje, kaj je javno, kaj je dostopno javnosti in pod kakšnimi pogoji, je predmet zakona o informacijah javnega značaja. In tudi kriteriji oziroma merila za tehtanje raznih interesov ne morejo priti v ta zakon, ker bi s tem praktično ta zakon postavili nad vse ostale. Naš zakonodajni oziroma ustavni ustroj je tak, da so si zakoni prirejeni. Namen sistemskega zakona je določiti temeljna načela, določiti mehanizme, kako lahko do varstva na tem področju posameznik pride. Ustavno sodišče je bilo pri tem doslej zelo, zelo striktno. Glede evidence, ki jih zbira ministrstvo za pravosodje. Ministrstvo za pravosodje po predlogu zakona pa inšpektorat oblikuje tako imenovan katalog katalogov oziroma zbirko zbirk. Ne izbira osebnih podatkov, ampak samo seznam, kdo in katere podatke posamezni drugi upravljavci zbirajo. To, kar je prišlo doslej na ministrstvo za pravosodje, in to, kar bo še naprej, ko bo v primeru sprejema tega zakona na inšpektoratu, to ni neka zbirka, nek arhiv osebnih podatkov, ampak samo seznam, katere zbirke vse obstajajo v Republiki Sloveniji. Vprašanje zlorab in preprečitve zlorab in tudi eventualna opremljenost organov pregona za sledenje in pregon tovrstnih kršitev niso predmet tega zakona. Menimo pa, da je pravna podlaga zadostna za učinkovit pregon tovrstnih zlorab. Pregon zlorab je po tem zakonu kot tudi že po obstoječem možen tudi za kršitve, ki so nastale oziroma za kršitve, ki nastajajo danes, ampak njihov vir je starejši, sega tudi v prejšnji sistem, kot izhaja tudi iz obrazložitve, ko varstvo ni bilo urejeno oziroma ni bilo sistemsko dosledno urejeno. Glede komuniciranja državnih organov med seboj. Po spremembi zakona o upravnem postopku je ta komunikacija možna neposredno. Obstajajo določene omejitve in ni proste izmenjave podatkov. Posameznik lahko še vedno prepreči, da njegove podatke državni organi med seboj izmenjujejo. Ta možnost je že po sedanji ureditvi. Glede vprašanja prebivališča. Primer, ki je bil naveden, na nek način kaže, da je šlo za kršitev pravice oseb, ki so bile razžaljene preko medija in obstaja pravna možnost, kako te kršitve tudi sankcionirati, tako civilno kot kazensko. Ravno v tem postopku, ko se toži urednika, je mogoče priti do vira, razen če urednik tega vira noče izdati pod določenimi drugimi pogoji. Ampak v vsakem primeru pa je zaščita tukaj dana. Še enkrat bi poudaril, da gre za sistemsko ureditev, ki ureja predvsem postopke in temeljna načela, zato vprašanje ureditve arhivov, nastalih v času, ko učinkovite pravne zaščite na tem področju ni bilo, nikakor ne more priti v ta zakon. Sprememba oziroma dodatek na tem področju bi dejansko povzročil precejšnje nesorazmerje v tem. Glede same narave, kako ta vprašanja z arhivi rešiti. Dostop in sistem je stvar specialne ureditve oziroma ustavno sodne praske, če do specialne ureditve ne bo prišlo. Toliko o teh vprašanjih. Še za konec glede video nadzora. Video nadzor je prišel v ta zakon ravno zato, ker doslej je bila na tem področju pravna praznina. Na tem področju je bila pravna praznina in dejansko stanje je pa preprosto drugačno. Dogaja se video nadzor kljub temu, da pravne podlage ni. In v primeru, da niti v načelu in z ustreznimi principi sorazmernosti tega ne bi uredili, bi na nek način v skrajni konsekvenci to pomenilo, da bi video nadzor moral biti prepovedan. Zato je v tem delu, tako kot nekatere druge zakonodaje to urejajo, tudi predlagatelj to zadevo na tej ravni poskušal urediti v tem zakonu. Je pa seveda možno oziroma celo zaželeno, da področni zakoni to še natančneje opredelijo. Ostala področja, kot je biometrija in tudi vprašanje kršitev s sodobnimi informacijskimi sredstvi so zapletena vprašanja, ki se tudi v drugih zakonodajah šele sedaj oziroma se še ne rešujejo. Tako so delovne skupine v Evropski komisiji prav na to temo ustanovljene, zato je vprašanje, ali in v kolikšni meri so vključeni osebni podatki in kje so meje in predvsem, kdo je sposoben in pristojen tovrstnega pregona. Vsekakor zakon daje predvsem izhodišča in možnost inšpektoratu in sodiščem, da bodo tudi na tem področju določeno prakso lahko izoblikovali in morda celo prehiteli samo zakonodajno ureditev drugje. Brez osnovnih izhodišč, brez načel in nekega postopkovnega mehanizma pa je to bistveno težje kot z njimi. Jaz bi za konec samo to še povedal, da je predlagani koncept zakona nastal predvsem na podlagi naših izkušenj ustavnega varstva in prepričanja ustavnega sodišča, da na tem področju konkretno arbitriranje o konkretnih primerih ni dopustno, ampak da mora to arbitriranje, to tehtanje narediti zakonodajalec. Temu konceptu se sledi. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Žal gospod Sok nimam poslovniške možnosti, da vam dam besedo, zaključena je splošna razprava. Žal, gospod Sok, ne morete dobiti besede, ker imamo prvo obravnavo in v prvi obravnavi [[...]]Ne, gospod Sok, lepo prosim, da me ne spravljate v zadrego. Rade volje vam bi dala besedo, ampak smo v prvi obravnavi, opravili smo prestavitve stališč poslanskih skupin potem prijavljene poslanke in poslanci. Časovno nimamo omejene te točke, zato zaključujem splošno razpravo. Mislim, da bo pa še ogromno časa v okviru druge obravnave, da razčistite. Ne, ni vprašanj proceduralnih, poslovnik [[...]]
Hvala lepa. Ali mi lahko obrazložite [[...]]
Ne, nisem vam dala besede, dr. Bajuk.
Ali niste dali besede?
Ne.
O, škoda.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. Ne bomo [[..]]Jaz sem pojasnila, kako teče [[..]]Ne, samo en poslovnik imamo in poslovnik govori [[...]]V tem trenutku je vlada opravila svoje, odgovorila na vprašanje. Zakon je v prvi obravnavi. Danes smo imeli priložnost povedati svoj pogled na ta zakon, delati na njih bomo začeli v okviru druge obravnave in to vemo pravzaprav vsi zelo dobro. Zdaj bomo prešli na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Prosim za pozornost. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varstvu osebnih podatkov, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. O tem predlogu sklepa bomo odločali. Glasujemo. Navzočih nas je 51, za je glasovalo 43 poslank in poslancev, proti 4. Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo zakon dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Predstavnikoma Vlade Republike Slovenije se za sodelovanje prav lepo zahvaljujem. Mi pa bomo nadaljevali z obravnavo 15. TOČKE DNEVNEGA REDA, TO JE Z OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH DOLOČENIH ZAKONOV NA PODROČJU ZDRAVJA - NUJNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Med nami lepo pozdravljam predstavnika ministrstva za zdravje in ga vabim k besedi za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Med nami je državni sekretar v ministrstvu za zdravje, gospod Simon Vrhunec. Izvolite.
Gospa podpredsednica hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci, lepo vas pozdravljam. Zakaj ta zakon? Pri pregledu primerjalnih tabel slovenskega pravnega reda, usklajenosti slovenskega pravnega reda s pravnim redom Evropske unije je evropska komisija Slovenijo opozorila, da nima ustrezne pravne ureditev na področju notranjega prometa in uvoza po dnevu pristopa k Evropski uniji. Posamezni veljavni zakoni, gre za več zakonov z različnih področjih, so opredeljevali uvoz kot vsak vnos blaga na carinsko območje Republike Slovenije notranji promet pa kot promet na območju Republike Slovenije. Če Republika Slovenija tega problema do 1. maja ne bi popravila, bi pač lahko prišlo do resnih problemov pri poslovanju z drugimi državami. Zato v bistvu je potrebno te zakone mimogrede spreminjati. Zdravstveni resor se je odločil, da pač vladi in pa državnemu zboru posledično seveda predlaga spremembo več zakonov naenkrat. Bistvena sprememba torej je, da se uvoz opredeli kot vsak vnos blaga na carinsko območje EU iz držav članic EU, vključno z Republiko Slovenijo. Notranji trg pomeni geografsko območje vseh držav članic EU, vključno z Republiko Slovenijo. Promet blaga in storitev med državami članicami je potrebno torej ločiti oziroma ločujemo od prometa blaga in storitev s tretjimi državami. Temeljno načelo oziroma cilj zakona je zagotoviti skladnost s pravnim redom EU, zagotoviti prost pretok blaga med državami članicami in v vseh zakonih, vsaj v tem našem primeru s področja zdravstvene dejavnosti, zdravja, zdravstva opredeliti pojme, kot so uvoz in pa notranji promet. S predlaganim zakonom predlagamo poseg v zakon o kemikalijah, zakon o kozmetičnih proizvodih, zakon o nalezljivih boleznih, zakon o predhodnih sestavinah za prepovedane droge, zakon o proizvodnem prometu s prepovedanimi drogami, zakon o zdravilih in medicinskih pripomočkih, zakon o zdravstveni inšpekciji, zakon o zdravstveni ustreznosti živil in izdelkov ter snovi, ki prihajajo v stik z živili. Zakon predlagamo v razpravo v državnem zboru in pa sprejem. Na ta način seveda uskladimo potem še to odprto vprašanje, ki ga moramo rešiti do 1.5. letošnjega leta. Zaenkrat hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide kot matično delovno telo. K besedi vabim predsednika odbora, gospoda Stanislava Brenčiča. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Lepo pozdravljam vse prisotne. Odbor je predlog tega paketnega zakona, če mu tako rečem, ki nekako razrešuje podobne stvari v osmih zakonih s področja zdravstva, obravnaval na 20. nujni seji, 13.4. Odbor je bil seznanjen z mnenjem zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter zakonodajno tehničnega vidika. Glede ustavne oziroma pravno sistemske skladnosti ni imela pripomb, razen pripombe na sam pristop spreminjanja oziroma dopolnjevanje več zakonov z enim samim zakonom. Konkretne pripombe je zakonodajno-pravna služba podala k 1., 2., 7., 14. in 27. členu. K predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev. Odbor pa je na podlagi mnenja zakonodajno-pravne službe in s sodelovanjem predlagatelja oblikoval in sprejel svoje amandmaje k 1., 2., uvedel je nov 3.a člen, k 7., uvedel nov 7.a člen in k 12., 14., 33. in 34. členu. Razprave o posameznih členih zakona ni bilo, zato je odbor tudi soglasno podprl vse člene predloženega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavil gospod Drobnič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Verjetno se bodo predstavniki vlade strinjali, da bi ta sklop zakonov lahko sprejemali pred pol leta z veljavnostjo od 1. maja dalje. Pač zdaj smo v časovni stiski. To ste ponudili. Ravno tako so bili ti zakoni že obravnavani v zadnjem letu, večina od teh. Takrat je tudi bil na koncu priložen dodatek, kjer je pisalo, zakon je usklajen s predpisi Evropske unije. Takrat ni bila to resnica. Šele zdaj bo mogoče resnica, lahko se bo pa po 1. maju še kaj ugotovilo, da še vedno ni usklajeno. Dopuščam seveda, da se strokovnjaki ali pa vladni uslužbenci kdaj kje zmotijo ali pozabijo. Ampak da se na tak način dela in da se pač obvešča državni zbor, da je to vse usklajeno, potem se pa ugotovi, da ni usklajeno, ni fer, ni korektno. Temu zakonu seveda ne bo državni zbor nasprotoval, kakor mi ne bomo nasprotovali, ampak podpore pa ne bomo dali zaradi preprosto tega odnosa. Če pa se dotaknem še te zdravstvene problematike, bi pa rad opozoril, da vladajoča koalicija zakona o dohodnini ni podprla tistih amandmajev, ki se nanašajo na uresničevanje, da bi bili oproščeni prispevkov za zavarovanje tisti najšibkejši sloji, najbolj prizadeti, najbolj invalidni in tako naprej. Ne da bi kdorkoli prebral amandma, ste vsi pritisnili na tipke in to sprožili. Čeprav se gospod Keber potem v zdravstveni reformi zavzema za ravno to idejo, ravno to rešitev, ki smo jo mi v amandmaju predlagali. Popolna izguba verodostojnosti v tem državnem zboru in očitno se bomo še nadalje uvajali tako. Mnenje poslanske skupine torej je, ne bomo nasprotovali tem spremembam, ker želimo, da se to uredi ne zaradi države Evropske unije, zaradi državljanov ostalih držav članic Evropske unije, ampak predvsem nas. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Brenčič.
Hvala lepa. Mi bomo zakon podprli. Všeč nam pa je to, da tokrat v tem primeru tega paketnega zakona predlagatelj ni nekako zlorabil to trpkost ob zaključku usklajevanje pravnega reda našega sistema s sistemom Evropske unije in je predlagal to, kar je resnično predmetnost te uskladitve in zaradi tega je tudi sama razprava takega zakona vezala nase zelo malo očitkov in malo žgoče odpiranje tem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod France Cukjati. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni. V enem paketu bomo sprejeli spremembo oziroma dopolnitve osmih zakonov. Res so spremembe in te dopolnitve vsebinsko manj pomembne in res gre za usklajevanja z zahtevami Evropske unije. Prvi je zakon o kemikalijah, spreminjali smo ga lani junija, novembra lani smo sprejeli čistopis zakona in sedaj ga bomo zopet spreminjali. Vsakokrat neke drobnarije. Zakon o kozmetičnih proizvodih: spreminjali smo ga lani junija, novembra smo sprejeli uradno prečiščeno besedilo in sedaj ga bomo zopet spreminjali, res ne obsežno, pa vendar - spreminjali. Zakon o nalezljivih boleznih. Na zahtevo ustavnega sodišča od marca letos, ker je ustavno sodišče reklo, da je v neskladju z ustavo, te spremembe nismo upoštevali. Usklajevali ga bomo z Evropsko unijo, vendar zahteve ustavnega sodišča, da je v neskladju z ustavo, ker ne rešuje in ne obravnava vprašanja, kadar starši odklanjajo obvezno cepljenje, tega sedaj nismo uredili, to bomo verjetno čez nekaj mesecev ali v naslednjem mandatu. Potem zakon o predhodnih sestavinah za prepovedane droge, spremenjen je bil junija lani, novembra uradno prečiščeno besedilo in sedaj zopet sprememba. Zakon o zdravstveni inšpekciji: spreminjali smo ga lani decembra, v Uradnem listu je zagledal luč sveta februarja letos, uradno prečiščeno besedilo je bilo objavljeno v Uradnem listu 13. aprila - gospodje - letos, in sedaj ga zopet spreminjamo. Čuden odnos do zdravstvene zakonodaje! Morda bo na podlagi tega vendar lahko ministrstvo pokazalo neko bogato statistiko obravnave zakonov, in sicer namesto 8 zakonov, 24, tri krat osem je 24. Kako zelo upoštevamo in kako ažurno sprejemamo zahteve Evropske unije, se vidi iz tega, da pravzaprav šele takrat, ko nas Evropska unija, ko nas nekdo zagrabi za "kravateljc" oziroma takrat ministrstvo odreagira in spremeni zakon. Šele takrat! Poglejte primer. Lani februarja ste verjetno slišali, vsi ste vedeli, kako je bilo s pesticidi v ljubljanskem vodovodu. In sicer takrat je ministrstvo sprejelo uredbo, s katero je samovoljno dvignilo nivo, dovoljeno koncentracijo pesticidov v pitni vodi, in sicer na 0,2 mikrograma na liter, zahteve Evropske unije so pa 0,1. In sicer je reklo takrat ministrstvo: no ja, za tri leta. Seveda, toliko rabi mestno komunalno podjetje, da omrežje, menda, obnovi. Ne vem. Ampak vendar, kljub opozorilom, kljub resnim opozorilom, doslej ministrstvo te napake ni odpravilo. Šele na podlagi tožbe Gorazda Pretnarja in Antona Komata je upravno sodišče v Ljubljani, včeraj kot ste verjetno izvedeli iz medijev, zahtevalo od ministra, da odpravi to odredbo oziroma je upravno sodišče v Ljubljani ugotovilo, da je ta odredba nezakonita, ker je v nasprotju z zahtevami Evropske unije. Ampak to nič ne de! Minister bo popravil šele takrat, ko ga bo nekdo prijel za "kravateljc". Pa gre za zdravje ljudi! Gre za 85 tisoč Ljubljančanov, ki pijejo kontaminirano pitno vodo, kjer obstoja velika nevarnost rakotvornih sestavin. Tak odnos do sprememb in do zahtev Evropske unije je neresen. Pa ne samo do Evropske unije, ampak do zahtev pacientov, do zahtev prebivalcev, do zdravja prebivalcev. Zastonj vse leporečje, kako zelo skrbimo za naše ljube in uboge bolne Slovence, če pa ne sledimo tem zahtevam, ki smo jih dolžni slediti.
Hvala lepa. Stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil gospod Ljubo Germič. Izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! 1. maja 2004 bo Slovenija postala polnopravna članica Evropske unije. V 1. členu pogodbe o pristopu je določeno, da vse države pristopnice postanejo članice Evropske unije in stranke pogodb, na katerih temelji Evropska unija. To pomeni, da je Republika Slovenija od 1. maja dolžna, skladno s pogodbo o pristopu, izvajati pravni red Evropske unije in tudi odpraviti vse neskladnosti s predpisi in pogodbenimi določbami. Pogodba o ustanovitvi Evropske skupnosti med drugim zahteva odpravo vseh ovir v prostem pretoku blaga, kot so carine in dajatve z enakim učinkom. Evropska komisija je Slovenijo opozorila, da nima ustrezne pravne ureditve na področju notranjega prometa in uvoza po dnevu pristopa k EU, sankcija za neureditve tega problema pa bi lahko bila zapora do vstopa na skupni evropski trga za slovenske proizvajalce. Bistvena sprememba po vstopu v Evropsko unijo je, da po evropskem pravnem redu pomeni uvoz vsak vnos blaga na carinsko območje držav članic Evropske unije, vključno tudi Republike Slovenije, in ne več samo na carinsko območje Republike Slovenije. Po vstopu Slovenije v Evropsko unijo in notranji trg pomeni geografsko območje vseh držav članic Evropske unije, vključno z Republiko Slovenijo. Gre v bistvu za tehnični zakon, ki odpravlja razlike v posameznih predpisih in tako usklajuje našo zakonodajo s pravnim redom Evropske unije. V vseh osmih predlaganih zakonih na področju zdravja, ki se spreminjajo, se na enoten način uvaja ureditev, ki omogoča nemoten promet med državami članicami Evropske unije in določa uvoz in izvoz, kot ga poznajo predpisi Evropske unije. Zaradi novih pristojnosti se spreminjajo pristojni organi za nadzor na meji in v notranjosti. V zakonu je to urejeno tako, da se "carinarnice" nadomestijo z besedami "carinski uradi". Uvaja se tudi izraz "tretje države", kar zajema države, ki niso članice Evropske unije oziroma niso sklenile z Evropsko unijo sporazuma o evropskem gospodarskem prostoru. Zakon tudi usklajuje postopke za pridobivanje dovoljenja za promet z zdravili z evropskim pravnim redom. Zaradi tega se v 4. členu zakona o zdravilih in medicinskih pripomočkih med izrazi in definicijo dodajo nove alinee, s katerimi se uvajajo novi izrazi in definicije v zvezi s postopki pridobitve dovoljenj za promet z zdravili, ki bodo začeli veljati z dnem vstopa v Evropsko unijo. Predlog zakona je bil obravnavan na 20. nujni seji odbora za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide, kjer je bilo sprejetih devet amandmajev. Vsebina teh amandmajev večinoma sledi pripombam, ki jih je podala zakonodajno-pravna služba, in sklepu kolegija, da je materija predloga zakona o spremembah in dopolnitvah določenih zakonov na področju zdravja le uvedba ureditve, ki omogoča nemoten promet med državami članicami Evropske unije in določa uvoz in izvoz, kot ga poznajo carinski predpisi EU. V poslanskem klubu LDS menimo, da je zakon kot celota korektno pripravljen, zato ga bomo podprli. Podprli bomo tudi amandma, ki ga je vložila skupina poslancev in ki ohranja sedanjo ureditev 13. člena zakona o zdravilih in medicinskih pripomočkih. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še stališče Slovenske nacionalne stranke, ki ga bo predstavil gospod Bogdan Barovič. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi! Oceno stanja, razloge, cilje, rešitve in načela, ki jih predlaga zakon o spremembah in dopolnitvah določenih zakonov na področju zdravja, smo slišali v nagovorih mojih kolegov. Dovolite, da bom z obljubo gospodu podpredsedniku zdajle res zelo kratek. V Slovenski nacionalni stranki imamo opombe, ki jih bom pač povedal, pa jih vzemite za dobre ali slabe. Glede na to, da se Slovenija od osamosvojitve naprej že pogaja in se je pogajala za vstop v Evropsko unijo, je že takrat vse obveznosti, ki so jo čakale, nase prevzela. Po oceni Slovenske nacionalne stranke naj bi in so naši pogajalci in pravni strokovnjaki morali vedeti že takrat, da se del slovenske zakonodaje spreminja tudi na tem področju, o katerem danes govorimo. Zato se v Slovenski nacionalni stranki odkrito sprašujemo, kje tiči razlog, da se pri kar devetih zakonih tako na hitro menja slovenski pravni red na tako občutljivem področju, kot je zdravstvo ter pretok blaga in storitev. Drugo, kar nas zanima v Slovenski nacionalni stranki, je, ne glede, da piše, da finančnih posledic, tako kot smo že vajeni, pač ni, ali ima vlada kakršnekoli izračune, kako bo prost pretok blaga vplival na domačo proizvodnjo in na domačo prodajo. To sta samo dve vprašanji, o katerih se sprašujemo pri vsebini, vezani na predlog zakona o spremembah in dopolnitvah določenih zakonov na področju zdravja. Upam, da bomo vsaj delno odgovore na njih dobili. Hvala.
Hvala lepa. Slišali smo stališča poslanskih skupin. Prehajamo na drugo obravnavo predloga zakona. Na klopeh imamo en amandma, in sicer k 16. členu, predlagatelj amandmaja je skupina desetih poslancev s prvopodpisanim Aleksandrom Merlom. Odpiram razpravo o 16. členu in amandmaju k temu členu. Sprašujem, kdo želi besedo? [[Nihče.]] Gospod predstavnik vlade? [[Tudi ne.]] Zaključujem razpravo o amandmaju in 16. členu. Prehajamo na glasovanje. Poslanke in poslance vabim v dvorano. Prvič glasujemo o amandmaju k 16. členu. Glasujemo. Prvo glasovanje ni bilo uspešno. Drugič bomo glasovali o amandmaju k 16. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 46, za je glasovalo 42, proti 1. (Za je glasovalo 42.)( Proti 1.) Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Sprašujem, glede nato, da je bil k 16. členu sprejet amandma, želi kdo izmed kvalificiranih predlagateljev vložiti amandma? V okviru tretje obravnave nihče. Sprašujem zakonodajno-pravno službo in predstavnika vlade Republike Slovenije, ali je zaradi sprejetega amandmaja morebiti prišlo do neusklajenosti besedila zakona? Ne, hvala lepa. Preidemo torej lahko na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih nas je 50, za je glasovalo 46, proti 1. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. Predstavnicama in predstavnikoma vlade Republike Slovenije se za sodelovanje prav lepo zahvaljujem. Mi pa prehajamo na obravnavo 16. TOČKE DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O BLAGOVNIH REZERVAH - NUJNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. [[Ne želi.]] Hvala lepa. Med nami je državni sekretar ministrstva za gospodarstvo, gospod Matjaž Logar, in ga ob tej priložnosti prav lepo pozdravljam. Predlog zakona je obravnaval odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Želi poročevalce odbora besedo? [[Ne želi.]] Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej nam bo stališče poslanske skupine Nove Slovenije predstavil mag. Janez Drobnič. Gospod Alojz Sok, napisan je gospod Drobnič. Gospod Sok, izvolite, stališče poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa. Torej, gre še za enega od zakonov, ki ga takole na hitro spreminjamo v državnem zboru. V bistvu gre za popravek samo enega člena. Rad pa bi ob tej priliki opozoril na nekaj, na kar smo v opoziciji že večkrat opozarjali, in sicer na dejstvo, da je sedanja slovenska vlada izkoristila vsak trenutek, ko se je cena nafte na svetovnem trgu ponavadi znižala, je vlada zvišala trošarine, med tem ko se je obratno, ko je ta cena dolarja padla, pa je potem vlada povišala samo ceno. Po naših izračunih je tako na primer 18. marca leta 2003 bil sodček nafte vreden 32,72 dolarja, kar je bilo po takratnem kursu, tečaju Banke Slovenije 219 slovenskih tolarjev vredno 7 183 tolarjev, cena bencina pa je takrat bila 180 tolarjev. 31. marca letos je bil sodček nafte vreden enako, to je 32 dolarjev in 61, cena dolarja pa je po tečaju banke znašla 194 tolarja ali če to preračunamo, je bil sodček nafte v slovenskih tolarjih vreden 6 152 slovenskih tolarjev. Če torej primerjamo kurs, gibanje tečaja dolarja proti slovenskemu tolarju, lahko vidimo, da se je dejansko cena nafte na svetovnem tržišču pocenila za 14 celih in nekaj procentov, med tem ko se je cena bencina v istem obdobju pri nas povečala za 6,5% oziroma v tolarjih je to 11,8 slovenskih tolarjev. Če to seštejemo, lahko vidimo, da se je v enem letu cena v primerjavi z gibanjem tečaja v Sloveniji povečala pri bencinu za okoli 20%. Torej zdi se mi, da je, ko sprejemamo ta zakon o blagovnih rezervah v zvezi z rezervami nafte, ki vsebuje samo en člen, nepomembno o tem razpravljati. Zdelo pa se mi je pomembno opozoriti na to, kako sedanja slovenska vlada izkorišča vsako priliko in dviguje enkrat ceno bencina, enkrat pa samo trošarino. Tako smo danes na ceni pri 95-oktanskem bencinu - stane 192,60 tolarjev. Če bi upoštevali in se prilagajali cenam na svetovnem tržišču in pa upoštevali tudi tečaj dolarja, pa bi v tem trenutku lahko bila cena bencina 95-oktanskega v Sloveniji približno 165 slovenskih tolarjev. Torej, na to sem opozoril tudi zaradi prisotnosti javnosti, bomo pa mi, kar se tiče tega člena, ki ureja blagovne rezerve, ta zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Branko Kelemina. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani. Tudi v naši poslanski skupini, v Slovenski demokratski stranki ne nasprotujemo tej spremembi. Gre resnično za nepomembno spremembo oziroma v obsegu kot količini, mislimo glede na to, da se spreminja samo en člen, gre seveda za pomembno spremembo, kar se tiče postavitve enakopravne možnosti nastopa na celotnem območju držav članic EU glede vstopa nafte in njenih derivatov v carinsko območje EU. Ob tem seveda ne moremo mimo pripombe, splošne pripombe, da ob tej majhni spremembi in znanih informacijah, ki jih je vlada prav gotovo imela že daleč pred današnjim dnem, da bi to spremembo že lahko opravljali zdavnaj in je dejansko neupravičeno in nekorektno, da se ob tem trenutku, ko je še toliko bistveno bolj pomembni stvari v državnem zboru, ukvarjamo s takšnimi, sicer pomembnimi, pa vendarstvarmi, ki bi se lahko rešile že bistveno prej. Torej, mi temu predlogu ne bomo nasprotovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil mag. Blaž Kavčič. Izvolite.
Spoštovani. Predlagane spremembe dopolnitve zakona ne spreminjajo temeljnih načel in ciljev zakona, ki datirajo še iz leta 1995 in 1999. S spremembo in dopolnitvijo razumemo, da predvsem omogočamo nadaljnje nemoteno financiranje in s tem delovanje zavoda Republike Slovenije za obvezne rezerve nafte in njenih derivatov. Na novo opredeljujemo zato tudi uporabnike gospodarske javne službe in določamo dolžnost poročanja ministrstvu, pristojnemu za preskrbo, in zavodu Republike Slovenije za obvezne rezerve nafte in njenih derivatov. Z vstopom Slovenije v Evropsko unijo se namreč spremeni carinsko območje Slovenije v carinsko območje držav članic Evropske unije in je nujno posledično prilagoditi tudi izraz "uvoz". Potrebno je tudi zagotoviti nemoteno financiranje in delovanje zavoda za obvezne rezerve nafte in njenih derivatov, ki se financira iz posebnega nadomestila, ki ga plačujejo distributerji in uvozniki in je za to treba, kot je vsebina te spremembe, prilagoditi zakon in s tem zagotoviti izpolnitev obveze, ki jo je Slovenije prevzela, in sicer, da bo do konca leta 2005 oblikovala 90-dnevne rezerve derivatov. Zato bomo predlog zakona v poslanski klubu LDS podprli.
Hvala lepa. Slišali smo stališča poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, v tretji obravnavi ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Ob tem vas obveščam, da me niti vlada Republike Slovenije niti zakonodajno-pravna služba državnega zbora nista obvestili, da bi bil zakon neusklajen. Zato bomo prešli na odločanje o zakonu. Glasujemo. Navzočih nas je 48, za je glasovalo 44 poslank in poslancev, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA - na obravnavo PREDLOGA ZAKONA O PRENOSU POOBLASTIL, PRAVIC IN OBVEZNOSTI SLOVENSKE RAZVOJNE DRUŽBE IN O PRENEHANJU AGENCIJE REPUBLIKE SLOVENIJE ZA PRESTRUKTURIRANJE IN PRIVATIZACIJO, NUJNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo za dopolnilno obrazložitev zakona? [[Ne želi.]] Predlog zakona je obravnaval odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. K besedi vabim podpredsednika odbora, gospoda Blaža Kavčiča. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, predstavnik vlade, kolegice in kolegi! S tem predlaganim zakonom naj bi se prenesla pravica in pooblastila, ki ima slovenska razvojna družba, SRD, na podlagi nekaterih zakonov in drugih prepisov in s tem povezano premoženje na DSU, to je na družbo za svetovanje in upravljanje. Na navedeno družbo naj bi prišle tudi vse še nedospele obveznosti in obveznosti, ki niso poplačane v likvidacijskem postopku SRD. Iz uvodne predstavitve predloga zakona izhaja, da naj bi razlog za to bil tudi likvidacija SRD v zahtevi, torej ta zahtevek za likvidacijo, organov Evropske unije, da se ta družba čimprej izbriše iz sodnega registra. Pri tem je pomembno upoštevati dejstvo, da določene dejavnosti SRD niso bile v skladu s pravili Evropske unije o podeljevanju državnih pomoči, zato se s tem zakonom, razen določb četrtega poglavja od 26. do 31. člena, z uveljavitvijo predloga zakona ta določila v celoti razveljavi. Pooblastila, ki jihje imela SRD na podlagi določila 29. člena, pa prevzame in izvaja Republika Slovenija. Odbor je obravnaval in sprejel tudi predloge za amandmaje zakonodajno-pravne službe in sprejel dopolnjen predlog zakona, ki je sestavni del poročila. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Janez Drobnič ima besedo.
Morda se marsikomu zdi, da gre za enostavno opravilo, deloma zaradi usklajevanje naše pravne zakonodaje in naše stvarnosti na gospodarskem področju z direktivami Evropske unije in pa nek administrativen ukrep, da likvidiramo slovensko razvojno družbo. Ob tem bi lahko malo bolj poglobljeno razmislili - likvidiramo slovensko razvojno družbo, ki je izvedla ključni tranzicijski posel. Tranzicijski posel, skozi katerega je prešlo državno premoženje oziroma takratno družbeno premoženje po Kardeljevi definiciji v roke peščice ljudi, sedaj bogatih, ki se sedaj zbirajo v ložah in govorijo o tem, kako bodo konstituirali socialno državo. Cinizem brez primere! S svojimi ravnanji so pahnili mnogo slovenskih družin v bedo. In sedaj naj bi to slovensko razvojno družbo likvidirali, zato da se prekine posel, zato da se prekinejo pooblastila in se jih preloži na neko drugo, imenovano, razlog pa pride kar prav. Evropska unija je rekla, da takih fantomskih tvorb ne potrebujemo, zato da se ne izvajajo neustrezne denarne pomoči ali asistenca države na trgu. Če bi se hoteli uskladiti z direktivami Evropske unije, bi lahko spremenili obstoječi zakon o slovenski razvojni družbi, ki ga bo treba seveda zdaj razveljaviti, prej ali slej. Kajti razveljavili ste to slovensko razvojno družbo kot komisionarja, ki je v bistvu za namen pooblastila države izvajal te posle prestrukturiranja in tudi prodaje državnega premoženja. Sedaj ste likvidirali komisionarja, ki naj bi skrbel za to, da bi se sredstva, tista, kolikor jih je še, pa obveznosti nekaterih do države izpolnjevala. S prenosom teh pravnih poslov, pooblastil na neko drugo družbo se moč nadzora, revidiranja in tudi sankcioniranja zmanjšuje. Ob problemih v Elanu sem postavil jasno vprašanje, kako je s temi 8 ali 7 milijardami in pol državnega premoženja. Kako lahko dobimo tisti denar, ki je bil nepravilno razporejen, nazaj v državo? So rekli: "Ne," zato ker je tu komisionar, slovenska razvojna družba in ima polna pooblastila, da skrbi za to premoženje. Evo ga, fanta! Zdaj pa mi likvidiramo to in ustanavljamo neko drugo, imenovano DSU. In ob vsem tem se zastavlja vprašanje več kot 80 milijard oškodovanja državnega premoženja. Storilce je treba preganjati, državna pravobranilka, Popovičeva, je to na odboru jasno povedala, da bi bilo treba sprožiti postopke. Generalna tožilka je bila ravno v zvezi s temi vprašanji pozvana in glede na dejstva, kakor so sledilaiz podatkov in iz dokumentacije, da bi bilo treba vložiti tožbe, te tožbe pa niso bile vložene, je odbor za gospodarstvo sprejel sklep, da se o delu generalne tožilke v zvezi s privatizacijo odloči o njeni odgovornosti. Premier Rop se je temu izognil in tega še sedaj niso opravili. Mogoče bo pa sedaj generalna tožilka Cerarjeva sama predlagala, ker je ministrica za pravosodje, da se o njenem delu opravi na vladi razprava in tudi odločitev v zvezi z odgovornostjo. Zaradi teh razlogov smo tudi v poslanskih skupini Nove Slovenije obstruirali sejo odbora. Predlog zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Branko Kelemina. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! V naši poslanski skupini, Slovenske demokratske stranke se prav gotovo v končni fazi zavzemamo za to, da se konča ta žalostna zgodba, po naši oceni, da se ukine Slovenska razvojna družba in da se zaključi neka zgodba, ki za Slovenijoprav gotovo ni bila najbolj svetla, vsaj za njeno zgodovino ne. To bodo raziskali zgodovinarji. Upam, da se dokumentacija ne bo uničila in da bo možno tudi še našim zanamcem ugotavljati, na kakšen način smo lastninili družbeno premoženje in kdo in na kakšen način je prihajalo do nezakonitih lastninjenj in pa tudi okoriščanj s slovenskim premoženjem. Ne bomo sedaj govoril o tem, kar je bilo, vemo pa vsi, da je Slovenska razvojna družba bila marsikdaj grobar slovenskih podjetij in pa tudi s tem izgube velikega števila delovnih mest, ogromnega državnega premoženja, kajti v Slovenski razvojni družbi so se resnično našli sposobni ljudje, ki so znali, na kakšen način je treba olastniniti državno premoženje, in to protizakonito velikokrat, in za to ne odgovarjate Naša ocena je tudi, da bi morali pred sprejetjem tega zakona, ki nekako ukinja dve družbi in ustanavlja novo družbo, sicer dve družbi, ki sta bili tako rekoč v 100% lasti države, ukinja in ustanavlja eno novo družbo, ki bo spet v 100% lasti države; vse pristojnosti in vsa nedokončana opravila se prenašajo na to novo družbo, torej se postavlja vprašanje o smiselnosti takšnega početja. Kaj je v ozadju, se bo še pokazalo v nadaljevanju. Ampak ocenjujemo, da preden bi sploh bilo treba oziroma sploh bilo mogoče ustanoviti to novo družbo in sprejeti ta zakon, da bi bilo treba temeljito obdelati poročilo o zaključku lastninjenja in privatizacije pravnih oseb v lasti Slovenske razvojne družbe. Ne vemo razlogov, ne poznamo razlogov, zakaj se je ta proces ustavil, imeli smo pododbor pri odboru za gospodarstvo. Od nekega zapeta, ki se je zgodil pred približno dvema letoma, nekaj takšnega, če se spomnimo, enostavno ta pododbor več ne funkcionira. Tudi odbor za gospodarstvo, ki pa je pooblaščen kot glavni odbor oziromakot matični odbor, tudi o teh stvareh ni več razpravljal. Ali bomo še sploh kdaj obravnavali ta poročila ali ne - ampak naša ocena je, da bi bilo treba najprej dokončati nekatera druga dela in potem šele sprejemati oziroma ukinjati neke družbe in pa ustanavljati nove. Zakonodajna-pravna služba je žal ugotovila, da je predlog zakona pomanjkljivo pripravljen, da se stvari s tem predlogom zakona zamegljujejo in tako naprej, cela vrsta pripomb. Odbor je sicer poskušal v obravnavi predložiti neke amandmaje. Upajmo, da se informacija, kot sem povedal, in pa vsa dokumentacija ne bo izgubila in da bo možno še tudi za nazaj pogledati, ko se bo menjala oblast, kako se vršila lastninjena in tudi vse krivce za krivično lastninjene in nezakonito lastninjene pravično potem tudi pripeljati do končne razsodbe. Naša poslanska skupina temu predlogu zakona ne bo nasprotovala, podprla pa verjetno tudi ne. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije nam bo predstavil mag. Blaž Kavčič. Izvolite.
Spoštovani. Po bitki je lahko biti general in zgodbo Slovenske razvojne družbe seveda je nujno in možno povezovati s konceptom in z realnostjo slovenske privatizacije. Slovenski privatizacijski model morda ni bil najboljši, verjetno pa je bil najmanj slab. Dalo bi se ga seveda zelo kritično oceniti, še posebej če bi ga ocenjevali s kriteriji gospoda Pleskoviča pred 15-imi leti in če bi pozabili, kakšne rezultate so njegove teorije dosegle v nekaterih vhodnoevropskih gospodarstvih, potem bi seveda imeli bistveno širši akcijski radij za debato. Ker pa se je koledar obrnil, vendar lahko ugotovimo, da je ob mnogih težavah lahko slovenski privatizacijski model ocenjen s pozitivno oceno, v slovenskih rokah je ostala nadpovprečno visoka udeležba v slovenskih bankah in v industrijskem sektorju. Seveda pa so utemeljene lahko tudi mnoge kritike, zato nas je tudi v poslanskem klubu Liberalne demokracije zanimalo, ko se je začelo govoriti o nujnosti sprejemanja zakona o likvidaciji SRD-ja, ali morda res kje obstoji kakšna želja, da bi se kaj pometlo pod preprogo, ali so tukaj prisotni drugi razlogi. Na osnovi predlogov smo pač lahko ugotovili, da jetemeljna potreba za likvidacijo te intitete SRD v tem, da je potrebno se uskladiti z zahtevami Evropske unije s področja podpor in spodbud gospodarstvu. Da pa je v konceptu tega zakona ohranjena kontinuiteta spremljanja vseh informacij, ki so pomembne za presojanje preteklih in tekočih dogodkov in investiranja državnega denarja v saniranje in v spodbujanje gospodarstva. Sedaj torej, s sprejemom tega zakona bo DSU prevzel vse nedospele obveznosti, obveznosti, za katere upniki niso prijavili svojih terjatev v likvidacijskem postopku, ter morebitne druge obveznosti SRD, ki niso bile poplačane oziroma ne bodo poplačane v likvidacijskem postopku slovenske razvojne družbe, in seveda tudi jamči za njihovo izpolnitev z vsem svojim premoženje. V poslanskem klubu LDS zato menimo, da je predlog zakona dobro pripravljen, nujen in ga bomo zato tudi podprli.
Hvala lepa. Slišali smo stališča poslanskih skupin do predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato bomo prešli na odločanje o zakonu. Ob tem vas obveščam, da me je zakonodajno-pravna služba in vlada Republike Slovenije nista obvestili, da bi bil zakon neusklajen. Prehajamo torej na odločanje o zakonu. Glasujemo. Navzočih nas je 47, za je glasovalo 36, proti 9. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA - na obravnavo PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VARSTVU POTROŠNIKOV, nujni postopek. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. K besedi vabim državnega sekretarja v ministrstvu za gospodarstvo, gospoda Matjaža Logarja. Izvolite.
Hvala. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Okrog tega predloga zakona smo se pogovarjali že kar precej na odboru za gospodarstvo. Kot sem že pojasnil, predlog zakona je uvrščen v nujni postopek zaradi uskladitve določil zakona z zahtevami Evropske unije oziroma pravnim redom Evropske unije predvsem na neharmoniziranem področju, in sicer zahtev, ker se tiče predvsem jezikovnih zahtev oziroma izključne uporabe slovenskega jezika pri označevanju na izdelkih. Zakon ima poleg tega še del zakona, ki pomeni uskladitev z direktivo o ponujanju finančnih storitev na daljavo. Le-to moramo uskladiti do jeseni letošnjega leta in da ne bi ponovno prihajali čez nekaj mesecev z rednim postopkom uskladitve, smo se odločili, da tudi ta del vključimo. V okviru razprave na odboru ta del pravzaprav niti ni bil sporen. Sporna sta bila predloga k 2. in 5. členu, kjer smo usklajevali besedilo zakona z zahtevami in pravnim redom Evropske unije, pri katerem so bile velike debate in tudi sprejeti amandmaji k tema dvema členoma. Jaz bi rad ponovno pozval poslanke in poslance, da to svojo odločitev na odboru ponovno proučijo, namreč amandmaji, ki so sprejeti, ne predstavljajo besedila, ki bilo vskladu z Evropsko unijo, in bomo v tem delu v tem zakonu neusklajeni. Prosim poslanke in poslance, da ponovno preučite svoje stališče in če ocenite, da bi se kljub vsemu dalo to stališče usmeriti v del oziroma sprejeti besedilo zakona - niti ne morda v besedilu, kot ga je predlagala vlada, ampak v besedilu, ki bi omogočalo uporabo lahko razumljivih besed, neprevedenih, pri 2. in 5. členu, da to svojo odločitev pretehtate in sprejmete drugačno odločitev v tej obravnavi. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo, poročilo odbora imate na klopi. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej vabim k besedi za stališče poslanske skupine Nove Slovenije mag. Janeza Drobniča. Izvolite.
Pred nami so torej spremembe in dopolnitve zakona o varstvu potrošnikov. Predlog vsebuje nekatere določbe, ki izboljšujejo položaj potrošnika, še več je pa tistih določb, ki mu pravzaprav dajejo manjše možnosti uveljavljanja njegovih pravic na trgu. Predpostavljati moramo, da je potrošnik v slabšem položaju kot pa producent oziroma distributer, zato se nam zdijo nekatere rešitve neprimerne. Če gremo po vrsti, po členih lahko ugotovimo, da se v smislu 4. člena gledepovrnitve škode, če je prišlo do napake na izdelku, da se ta predlog rešitev, ki jo je ponudila vlada - je veliko bolj ugodna za potrošnika v sedanjem zakonu in se torej z novim zakonom poslabšuje; kako je treba dokazovati, kakšen je postopek. Glede na teokoliščine in na ta vidik se mu poslabšuje. Slabši je tudi v smislu 5. člena, zato je tudi predlog amandmaja glede dokazovanja napake in škode. Če bi sprejeli dikcijo zveze potrošnikov, bi se pravzaprav ta položaj približal enakemu, kot ga je imel potrošnik s tem zakonom, preden se pride do uskladitve. Menimo, da dikcija ni nič neusklajena z Evropsko unijo. 24. člen glede podjetja, ki prodaja blago z napako, ki mu bo v kratek potekel rok uporabnosti, novi predlog črta to določilo in poslabšuje položaj potrošnika. Glede 31. člena - kako se razume predplačilo, ali je to ara ali pa je to del plačila, gre nekako na novo izrecno določeno, da are podjetju ni potrebno obrestovati, lahko se zgodi, da bodo vsi potem prodajalci to razumeli, kadar gre za tak način plačevanja, da je vse to ara in se bodo izognili plačevanja obresti. 34. člen - pravica zahtevati priklic plačila ali vrnitev že plačanega zneska, to je pozitivna novost, kajti do sedaj je veljalo, da potrošnik uveljavlja svojo pravico le, če je bila karticazlorabljena; torej gre za druge oblike plačil, ne denarne. Glede urejanja pogodb, sklenjenih zunaj poslovnih prostorov, ima potrošnik dodatne pravice. Bolje je tudi glede primerjalnega oglaševanja, ko podjetje izvaja nedovoljeno oglaševanje. Prej je bila to kot opcija sodišča, ki je presojalo, kdo je kriv in ali je bilo umestno, sedaj pa je to kot dolžnost. Skratka, to je vsebina. Nekoliko smo skeptični glede stališč vlade do uporabe jezika, do uporabe besednih zvez, kjer mislimo, da se premalo zavzema za slovenski jezik in uveljavlja druge vplive. Za to po našem mnenju ni potrebnih argumentov in bi lahko ostali na dikcijah, ki so bile že uveljavljene, in ne bi bili nič v nasprotju z uredbami Evropske unije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Branko Kelemina. Izvolite.
Hvala. V Slovenski demokratski stranki se zavedamo pomembnosti zaščite potrošnika, kajti definitivno je, da je potrošnik tako rekoč vedno v podrejenem položaju, in je zaščita potrošnika vedno bolj pomembna tudi zaradi vstopanja Slovenije v Evropsko skupnost, kjer bomo na nekaj stomilijonskem trgu in ob izredno veliki ponudbi še bolj pod udarom različnih izdelkov in bo prav gotovo zaščita potrošnikov še toliko bolj pomembna, predvsem pa v tistem delu, ki govori o slovenskem jeziku, vsaj tako mi razumemo te stvari. Trdno smo prepričani, da je odločitev na odboru za gospodarstvo bila pravilna in da je bilo prav, da smo upoštevali predlog zveze potrošniških združenj Slovenije ter da smo nekatere stvari spremenili tako, da bodo prav gotovo že zaradi samega razumevanja izdelkov oziroma navodil in oglaševanja bistveno bolj razumljivi vsem Slovencem, ne samo tistim, ki znajo angleški jezik ali katerikoli drug tuj jezik. Menimo, da so te rešitve, ki jih je sprejel odbor, prav gotovo dobrodošle. Razumem zagato in opozorilo s strani vlade, vendar sem trdno prepričan, in upam, da tudi v naši poslanski skupini prav tako, da če bo treba, bomo pač stvari spremenili, nikoli ni prepozno. Vendar se pa lahko zgodi, če bomo preveč širokogrudni in bomo dopuščali, da bodo lahko tuji dobavitelji ali izdelovalci različnih proizvodov oglašali v evropskih jezikih, jezikih Evropske skupnosti, takoali tako poskušali določbe tega zakona kršiti maksimalno; če bomo dopustili s samo zakonodajo, da se to počne, bo prav gotovo tega še toliko več. Skratka, amandmaje in predloge, ki so predlagani v predlogu zakona, bomo podprli, skupnemu zakonu kot celoti pa ne nasprotujemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije nam bo predstavil mag. Blaž Kavčič, izvolite.
V poslanskem klubi Liberalne demokracije vidimo povod za tokratne spremembe zakona predvsem v okoliščini, da je področje varstva potrošnikov v ureditvi EU izrazito dinamično področje. Zakonodaja se tu nenehoma spreminja, se dopolnjuje in dograjuje. Sprejeta je bila nova direktiva, katero vsebino je šele potrebno prevzeti v slovenski pravni red. Po ugotovitvah evropske komisije pa posamezne rešitve v slovenski zakonodaji niso povsem ustrezne, zato je treba ta odstopanja odpraviti. Harmonizacija je namreč utemeljena z namenom učinkovitega delovanja skupnega trga, zato je treba zagotoviti implementacijo direktiv v celoti. Predlagane spremembe in dopolnitve zakona, kot jih je predstavila vlada, ne spreminjajo načel in ciljev zakona, ki so bili podlaga že za sprejem zakona v letu 1998, predvsem pa za spremembe zakonov o implementacij sklopa direktiv EU v letu 2002, ampak gre le za dopolnitev obstoječega sistema pravnega varstva potrošnikov z namenom, da bi ga popolnoma uskladili s pravom EU. Predložena novela prinaša dva temeljna sklopa veljavnega zakona, in sicer prvi sklop, ki v glavnem pokriva obvezno uskladitev veljavnega zakona z zakonodajo EU in ta sklop mora biti nujno sprejet do 1. maja 2004. In so zato predlagane tudi spremembe zakona, ki se nanašajo na jezikovne zahteve v pisnih sporočilih potrošnikom na neharmoniziranem področju. Jezikovne zahteve se nanašajo predvsem na označbe na izdelkih, na oglaševalska sporočila potrošnikom, njihovo nesprejetje pa bi lahko pomenilo kršitev pogodbe Evropski skupnosti. Na samem odboru seveda je bila predstavljena težnja po ustrezni zaščiti slovenskega jezika, ki ji je odbor tudi prisluhnil, vendar so določila po mnenju poslanskega kluba LDS potrebna določenega prečiščenja, da bi dosegli osnovni namen zaščite slovenskega jezika - in posredno predvsem državljank in državljanov, da pa na drugi strani ne bi izpostavili teh istih državljank in državljanom negativnim posledicam neustrezne zakonodaje ali da bi celo poskušali uvesti neko obliko zaščite, ki bi pa dejansko v realnem življenju pomenila svoje pravo nasprotje Drugi sklop seveda te ureditve v zakonu pa se nanaša na uveljavljanje prizadejane škode na drugi stvari, pri čemer se spodnjo mejo vrednosti stvari, na kateri izdelek z napako povzroči škodo in pri kateri potrošnik še lahko uveljavlja škodo, povečuje na 100.000 tolarjev. V poslanskem klubu LDS menimo, da je bil predlog zakona dobro pripravljen. Skupaj z amandmajema poslanskih skupin LDS, Združene liste socialnih demokratov in DeSUS ga bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Bogdan Barovič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Kolegice, kolegi, predstavniki vlade! Ob pregledu predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varstvu potrošnikov smo v Slovenski nacionalni stranki, glede na to, da ne bom razlagal vsega, kar smo slišali in kaj zakon ponuja, sprejeli naslednje ugotovitve in posredoval bom tudi naše odločitve. Po oceni Slovenske nacionalne stranke je na osnovi predloga zakona, potrošnik preslabo zaščiten. Zakaj? Pričujoča novela zakona je, kot vemo, sicer posledica uskladitve nacionalne zakonodaje s pravom Evropske unije, vendar so to tri pomanjkljivosti, na katere opozarjamo. Prva, jezikovne zahteve, te se nanašajo na označbe na izdelkih in oglaševalskih sporočilih potrošnikom. O njih oziroma o tem je sicer matično delovno telo zavzelo stališče, kot bi ga seveda zastopala ali predlagala tudi Slovenska nacionalna stranka, toda odločitev bo seveda odvisna danes oziroma od nas skupaj. Predvsem pa opozarjamo na dve hudi pomanjkljivosti, ki nista sprejemljivi in ki tudi nista praksa in poznavanje v Evropski uniji. In sicer, odgovornost za proizvod v primeru škode na proizvodu se določa spodnja meja, v primeru katere lahko potrošnik uveljavlja odškodnino. Ta naj bi se - mislim, da je to zapisano v 3. členu - iz 10.000 povečala na 100.000 tolarjev. To je vsekakor, spoštovane kolegice in kolegi, nesprejemljivo določilo, nesprejemljivo sploh za Slovenijo, kaj šele če pogledate, da tudi Evropa takšnega določila ne pozna. In naslednjič, dokazno breme pri uveljavljanju škode: Potrošnik mora dokazovati ne le napako na izdelku in škodo, ki je nastala, temveč tudi vzročno zvezo med napako in škodo - pač pa ob predlogu tega zakona. Lepo vas prosim, ali je to v smislu boljše zaščite in kakovosti potrošnika? Ja, seveda ni! In že v drugo govorim, da Evropa, dokazljivo, takšnega primera ne pozna. Evropa tega ne pozna! Zato ne govorimo in ne govorite ustvarjalci zakonov, da je to usklajeno z Evropsko unijo. Prav tako v Slovenski nacionalni stranki opozarjamo, da pogodbenice, članice Evropske unije, naj bi med drugim zagotovilo učinkovito zakonsko varstvo potrošnikov z namenom izboljšati kakovost. Toda, kako zagotoviti kakovost oziroma ustrezno varstvo potrošnikov, ko pa osnovni predlog novele ni izrecno določal - še enkrat grem na jezik - komuniciranja v slovenskem jeziku! Jaz upam, da bodo tako kot so tudi predlagali, mislim, da združenje potrošnikov, in zahtevali izključno komuniciranje v slovenskem jeziku, da bo temu tako. Ob tem dovolite, da naj omenim še, kajti treba je omeniti v povezavi s predlogom zakona tudi nacionalni program varstva potrošnikov,ki bi ga sicer morali imeti, ampak nimamo nacionalnega programa, temveč imamo strategijo. To je vlada seveda potrdila. Govorim namesto nacionalnega programa je potrdila strategijo v kateri se izgovarja na boljšo zaščito in kakovost dela. No, ukinjanje regionalnih pisarn zveze potrošnikov, centralizacija varstva potrošnikov, monopolizacija javne službe, brezplačnega svetovanja potrošnikov, ocenjevanje potrošnikov kot zaviralce razvoja gospodarstva in pa podeljevanje koncesij vsekakor niso tudi blizu zaščite in kakovosti dela. Nacionalni program varstva potrošnikov oziroma strategija za obdobje od 2005 do 2008, kot jo je vlada sprejela, pomeni po oceni Slovenske nacionalne stranke grobo kršitev načel evropskega varstva potrošnikov in kršitev celega poglavja zakona o varstvu potrošnikov in je seveda v popolnem nasprotju s tem, kar predvideva določa in najavlja obstoječi predlog zakona o spremembah in dopolnitvah. Že spet hitrost, že spet hitenje, že spet dvojnost, že spet površnost in nepreglednost. V Slovenski nacionalni stranki bomo, če bosta točki predvsem odškodnina 100 tisoč tolarjev in pa poraba slovenskega jezika sprejeti, bomo predlog zakona sicer podprli. Če pa ne, pa bomo temu zakonu strogo nasprotovali.
Hvala lepa. Slišali smo stališča poslanskih skupin. Prehajamo na drugo obravnavo, to je na razpravo o posameznih amandmajih in členih dopolnjenega predloga zakona. Na klopi imate dva amandmaja. Predlagatelj obeh so poslanske skupine LDS, ZLSD in DeSUS. Prosim za pozornost. Isti predlagatelji so vložili torej amandma k 2. členu in k 5. členu. Oba sta na istih treh listih papirjev. Spremenjenega amandmaja k 5. členu pa še ni. Prihaja na klop. Isti predlagatelji spreminjajo amandma k 5. členu. Lahko pa odpremo razpravo o drugem členu in amandmaju navedenih predlagateljev k 2. členu. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Gospod Bajuk, izvolite.
Hvala lepa. Ko prebiram to obrazložitev, spremembe tega člena, kar se tiče uporabe slovenskega jezika kot ga je sprejelo matično delovno telo, dejansko mi je zelo težko razumeti, zakaj to predlagate. To ni neka zahteva Evropske zveze. Ne vem, kaj je. Rad bi slišal obrazložitev od predlagateljev, to so poslanski klub LDS, Združena lista pa DeSUS. Veste, koliko se tujk uporablja v slovenskem jeziku, je odvisno od časa in od same uporabe. Jaz se spomnim, kosem bil mladenič, mi jo moj stari oče, ki je bil profesor slovenščine, mi je povedal zgodbo, kako so včasih v Ljubljani po prvi svetovni vojni, ko je zelo veliko bilo nemških besed, predvsem pa v tem krogu Ljubljane, da so rekli: "Od landes presidenta methen na ganku tephke klofa." Vsi Ljubljančani so to razumeli, pa ni bilo niti ene slovenske besede v tem. Ko danes premišljujem, zakaj pa mi zdaj, zakaj odpiramo ta vrata. Samo zato, da bomo še naprej ustvarili neko možnost še večje uporabe tujk v našem jeziku, ki pa ne vem, komu služijo. Ne vem, komu služijo. To ni zahteva Evropske unije, tukaj ni nobene direktive, da bi jaz o njej vedel. Morda poslanci teh treh klubov morda kaj več vedo in bi rad slišal, naj me pač poučijo. Ali je res to zahteva Evropske unije ali je to samo, ne vem, neko prilagajanje temu, kar je danes enostavno za določene firme, podjetja, ki delajo in pripravljajo oglase in je bolj zanimivo morda. Ampak ravno v tem je največji izziv, da se mi ne bomo potopili v tem morju različnosti, da bomo vztrajali na svojem. Jaz resnično podpiram amandma, kakršnega je sprejelo, delovno telo. Ne vem, zakaj bi to spreminjali. Ne vem, zakaj bi to spreminjali. Jaz bi rad slišal, kje so tisti strokovni razlogi, da moramo to danes spremeniti in kaj se s tem dejansko doseže. Kaj je tisti višji cilj, kateremu se bomo zdaj poklonili, da bomo nekaj odpovedali, kar se mi pa zdi popolnoma nesmiselno. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Kavčiča.
Mislim, da je bil naš namen zelo podoben tukaj: zaščititi do največje možne mere slovenski jezik, pri tem pa seveda ne poseči tako daleč, da bi nekateri hote, nekateri pa nehote dosegli določene nerazumne, morda celo sprevržene rešitve. Recimo, da bi izpostavili slovenske kupce, uporabnike izdelkov in trgovce temu, da bi morali samo v Sloveniji se lotiti nekaterih povsem nekoristnih operacij, kot je recimo prelepiti v avtomobilih tiste znake, s katerimi, recimo, če ste se kolega Bajuk peljali s službenim C5, ste recimo lahko opazili, da tam piše min - max. In recimo, da bi tak min-max, ki pač pravzaprav v nobenem jeziku sam po sebi ne pomeni neke celovite besede, ampak je po celem svetu znano in razumljivo in lahko razumljivo, kaj ta beseda na tem proizvodu v tej uporabi pomeni. Take zadeve je seveda smotrno dopustiti na slovenskem prostoru še naprej. In samo to tudi zagotavlja tako oblikovan člen, kot je po sedanjem predlogu treh poslanskih skupin, ki se glasi. Prvič in jasno, da mora podjetje s potrošniki poslovati v slovenskem jeziku, in to je nesporno. Ob tem pa seveda moramo razrešiti tudi vprašanje označevanja izdelkov, pred tem še komunikacijo s potrošniki, ki mora v pisnih sporočilih vsebovati tudi polno ime firme in sedeža. Pri označevanju samem pa mora v slovenskem jeziku potrošniku posredovati vse potrebne informacije glede značilnosti, prodajnih pogojev uporabe in namembnosti izdelka. Poleg tega je pa možno tako v Sloveniji kot drugod po svetu uporabljati tudi splošno razumljive simbole in slike. S tem se izenačujemo s standardom, ki ga uživajo potrošniki tudi v drugih državah članicah Evropske unije.
Hvala lepa. Gospa Potrata, izvolite.
Hvala. Danes je bilo v poročilih poslanskih skupin omenjeno, da je 2. člen od prvotnega predloga do zdajšnjega predloga amandmaja doživel precejšnjo spremembo. Ko govorim o oblikovanju tega člena in o tem, kako so zahteve o slovenskem jeziku postavljene v predloženem amandmaju, bi rada najprej opozorila na to, da si ne predstavljam, da bi obveljalo stališče, da prevzete besede, besede tujega izvora, ki so se prilagodile zakonitostim slovenskega jezika, ne bi bile uvrščene v naši zavesti kot del slovenskega jezika, o čemer se je mogoče prepričati v slovarju slovenskega knjižnega jezika. Zato ne vidim prizadevanja za spremembo tega amandmaja kot križarsko vojno zoper tujke. Nekaj drugega pa je, ko imamo opraviti s prevzetimi besedami na drugih ravneh sporočanja; o teh pa ta trenutek verjetno ne razpravljamo. Tisto, zaradi česar bom podprla ta amandma, je po moje prvi del amandmaja, ki zagotavlja, da mora podjetje s potrošniki poslovati v slovenskem jeziku. Pa ne zato, ker bi kdo menil, da to zadeva varstvo slovenskega jezika. V tem primeru je varovan potrošnik ali uporabnik, ki mu je slovenščina materinščina, ima pravico, da dobi v slovenskem jeziku potrebne informacije. Tudi mislim, da je tako, kot je zdaj postavljeno, razrešena neka temeljna dilema. Namreč, poprej je bilo samo govora o tem, da mora pri označevanju izdelkov biti upoštevano določilo, tako kot je bilo postavljeno. Pri čemer si moral biti zelo natančen, da si vedel, kaj je treba šteti za označevanje izdelkov. Strinjam se z gospodom poslancem Kavčičem, da je težko pričakovati, da bi na izdelku spremenili označbo, denimo, za vklop ali izklop. Šla sem pregledat naprave, ki jih imam v domačem gospodinjstvu. Vse imajo označbe "on" in "off". Tako da se mi tu zdi vztrajati pri tem, da to, karje na izdelku, mora biti absolutno v slovenskem jeziku. Sem zadovoljna, da imamo tu na glasovalni napravi napisano "proti" in "za". Zdaj pa je to dodano, da pa potrebne informacije glede značilnosti prodajnih pogojev, uporabe in namembnosti izdelka, to paso tiste stvari, ki pa morajo biti v slovenskem jeziku. Tako mislim, da je sedaj to dosti bolj jasno določilo, kajti v obrazložitvi je mogoče namreč prebrati, da pod pojmom označevanje se zlasti štejejo besede in besedne zveze, podatki, slikovno gradivo ali simboli, ki se nanašajo na izdelek. To pa je dosti širše kot tisto, o čemer sva sedaj soglasje dosegla s poslancem Kavčičem. Mislim, da tu ta zadeva sedaj ustreza našim hotenjem in tudi ni več govora o izključevanju simbolov, ki po moje morajo ravno tako biti in smo temu znakovnemu jeziku na slehernemu koraku izpostavljeni. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Drobniča, izvolite.
Gospa Potrata, hvala lepa, sedaj imamo še napisano v slovenskem, ampak pomembno je, koliko odpremo vrata. Ravno skozi ta zakon se pogovarjamo o tem, koliko odpreti vrata, da bodo te oznake še ostale slovenske ali pa se bodo poleg teh oznak pojavile še druge, v drugem jeziku in še marsikaj drugega. Za to gre. Sam menim, da je smiselno biti tukaj restriktiven, ni pa mogoče na samih izdelkih ali pa ko je celostna podoba tega preprečiti, hočeš nočeš. O tem se pogovarjamo.
Hvala lepa. Štirje ste se še priglasili k besedi. Po vrstnem redu samo, da vas seznanim, gospod Battelli, gospod Barovič, gospod [[...]]pardon, prvi je bil že prej gospod Kelemina, gospod Barovič, gospod Battelli in gospa Potrata. Izvolite, gospod Kelemina.
Spoštovani! Moje mišljenje je, da tista obrazložitev, ki ste jo nekateri prej podali, najbolj ne drži oziroma je bolj na trhlih nogah. Že sedaj brez tega, da mi karkoli zapišemo v našo zakonodajo, očitno izgleda, da se nekateri izrazi uporabljajo, splošno znani, tako trdite, in se bodo tudi uporabljali naprej. Problem je samo v tem, da bo teh izrazov vedno več. Čim ti daš neko možnost, celo zapišeš, ki se že itak uresničuje ali pa pojavlja in se vedno bolj uveljavlja, to rešitev daješ v zakon, potem bo ta stvar samo dosegla neslutene razsežnosti. Včasih, ko poslušam gospo Potrato, pa se mi zdi, da ona, ko se odloči nekaj, da bo nekaj zagovarjala bo zagovarjala, za vsako ceno. Škoda, da ni predsednik države, predsednik vlade in da ne zaseda vseh ministrskih mest, ker potem bi bilo to vse idealno rešeno. Hvala.
Hvala lepa. Replika gospa Potrata, izvolite.
Jaz sicer ne vem, gospod Kelemina, na kaj ste merili in kaj ste mi želeli povedati sedajle s tem, da nekaj zagovarjam. Res je, še enkrat bom povedala. Na izdelku, tudi na mobilnem telefonu, ki ga imamo, imamo zapisano "yes" in "no". Če vi mislite, da moramo v zakon o varstvu potrošnikov zapisati, da morajo biti te splošno znane besede na izdelku za prodajo na slovenskem tržišču zamenjane z "da" in "ne", upam, da ne boste rekli, da mora biti "ja", potem je seveda to tista stvar, za katero res ne bova našla enakega jezika. To, kaj se dovoljuje in česa ne smemo dovoliti z zakonom, in kaj bo zakon dosegel, česa pa ne bo dosegel, je odvisno od nas in od naše uporabe. Ampak to, da je predlagatelj zakona oziroma da so tri poslanske skupine sedaj pri označevanju izdelkov vključile zahtevo, da morajo biti informacije o značilnostih, prodajnih pogojih, uporabi in namembnosti izdelka v slovenščini, pa mislim, da je tisto, kar je bilo tudi v začetku mogoče razumeti kot pripombo zveze potrošnikov. Ker pripomba je takrat šla na dikcijo, ki je bila v zakonu, da mora biti to napisano v potrošniku razumljivem jeziku. To, kaj pa je potrošniku razumljiv jezik, je pa zelo raztegljiv in premalo določen pojem. Zato mislim, da je to sedaj dosti bolje in to bi pa moralo zadoščati. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Baroviča.
Hvala lepa. Sedaj najprej vprašam. Mi govorimo sedaj o amandmaju k 2. členu?
Ves čas še o 2. členu in o amandmaju treh poslanskih skupin. Izvolite.
Jaz bi zelo rad, mislim da, če sem prav poslušal, tako kot ostali kolegi nismo včasih popolnoma zbrani, da se nekateri moji kolegi - jaz tem tako razumel tudi gospoda Kavčiča - sprašujejo, zakaj vendarle, če sem prav razumel, je potreben amandma k 2. členu o uporabi slovenskega jezika in je uporabil celo en izraz, Citroen 5. Sem prav slišal? Jaz bi dal rad samo za primerjavo odgovor na to. Mi imamo v Slovenijo tovarno, pa je ne bom imenoval, da ne bi bil plačan sedaj za EPP, ki dela francoske avtomobile v Sloveniji, ki ga danes kupiš s potujočim računalnikom. Mislim, da je ta slovenski izraz primeren. Ampak ta potujoči računalnik kot potrošniško blago usmerja po cestah slovenskega kupca v francoskem jeziku. To je tisto, zakaj je slovenski jezik. Če pa želi Slovenec ta potujoči računalnik nadgraditi s slovenskim jezikom, mora posebej za to vložiti prošnjo in posebej plačati. Zato, kolegice in kolegi, je dobro ta amandma, ki ga absolutno podpiram in sem povedal tako kot moji kolegi iz Slovenske nacionalne stranke, absolutno za rabo slovenskega jezika v vseh pogledih.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Roberto Battelli. Izvolite.
Hvala lepa. Je obenem odprta razprava tudi o 5. členu?
Gospod Battelli, 2. člen [[...]]Samo o drugem, ta trenutek, potem gremo na 5. člen.
Bom kasneje, ko pridemo na 5. člen.
Hvala lepa. Lahko zaključim razpravo o 2. členu? [[Da.]] V dvorano vabim še koga, ki je v preddverju. Glasovali bomo torej o amandmaju treh poslanskih skupin koalicije. Obrazložitev. Prekinjam glasovanje. Obrazložitev glasu, gospod Partljič, izvolite.
Če je kaj dramatičnega, ker sem dvignil, ker me ni gospa prej videla. Morda je tudi razlog, da se ne poslušamo, ker se mi zdi, da so nekateri odgovarjali gospe Potrata, da se pravzaprav za isto stvar zavzemamo. Meni se zdi, da je ta reč tu urejena povsem razumno, da ni puritanska do slovenskega jezika. In če te zahteve ne pišemo, potem bomo pa še naprej dobivali te informacijeo delovanju mikserjev ali česarkoli v neki slovaščini ali pa v neki slovenščini, kjer te res boli glava. In se mi zdi, da je pa to res najmanj, da zahtevamo, da so navodila taka, kot se za slovenščino spodobi. In ne vidim niti, da bi trženje tu ovirali, niti ne vidim neke prevelike zahteve za slovenski jezik, to se mi pa zdi minimum. Zato bom seveda stvar podprl. Oglasil pa sem se iz solidarnosti do Majde in do drugih, ki to dopovedujejo.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, dr. Bernik, izvolite.
Hvala lepa. Sam ne bom podprl tega amandmaja iz naslednjega razloga. Nisem noben lingvist, vendar sem dolgo časa živel v svetu, da vem, kako se to dela. Dve frazi nista dovolj pojasnjeni. Posamezne besede ali krajše besedne zveze v tujem jeziku [[...]] [[Nemir v dvorani.]] Prosim.
Gospod Bernik, zdaj glasujemo o amandmaju k 2. členu.
Ah, oprostite!
To bo pa še razprava, dr. Bernik, pri naslednjem členu. Hvala lepa. Lahko preidemo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih nas je 54, za je glasovalo 46 poslank in poslancev, proti 2. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zdaj imate že na klopeh spremenjen amandma treh poslanskih skupin k 5. členu. Odpiram torej razpravo o 5. členu in amandmaju k temu členu. K besedi vabim gospoda Battellija. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. To, kar je bilo sprejeto, sicer z mojim glasom proti, in kar zadeva 2. člen, je seveda logično, ker gre za neka navodila, ki onemogočajo zlorabe ali omogočajo prepoznavanje nečesa, okarakterizirajo nek izdelek in tako naprej. To je popolnoma logično in razumljivo. Manj razumljivo se mi zdi, splošno gledano, to omejevanje oglaševanja. Ker oglaševanje je pač, kako bi rekel, podjetniška dejavnost, ki jo je popolnoma nesmiselno omejevati. Če potegnem zgodbo do konca, neka agencija lahko oglašuje v popolnoma izmišljenem jeziku, ki ne obstaja, samo zato, dapritegne pozornost, ali pa naredi kaj drugega - piše besede v določenem jeziku, na primer, v neki drugi pisavi in tako dalje. Iz tega razloga ne razumem tega amandmaja na 5. člen. Kot drugo me pa zanima in prosim za pojasnilo, če ga je možno dobiti. Se pravi, oglaševalska sporočila so eden od temeljev funkcioniranja medijev. Mi imamo tukaj dve narodni skupnosti, ki imata medije v lastnem jeziku. In tega verjetno ne gre, kako bi rekel, ogrožati in omejevati s tako določbo. Govorim o oglaševanju. Oglaševanje ni tisto, kar varuje potrošnike. Pravzaprav namen je ta, da ga na nek način okoli prinese. Ampak to ni tisto, sestavine enega izdelka, oglaševanje je reklama. Po moje zadeva ni logična. Prosil bi pa za tisto pojasnilo, kaj se zgodi potem z oglaševanjem v medijih narodnih skupnosti, ki se samofinancirajo s temi oglasi, ki so v jezikih narodne skupnosti. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Bernik, sem prej razumela prav. Želite zdaj razpravljati? Izvolite. Potem Barovič, Kremžar. Dr. Bernik izvolite.
Hvala lepa. Prej sem se zmotil, zdaj bom pa, upam, da končal. Dve frazi nista razloženi. Zelo me moti, kako je napisano: "Krajše besedne zveze v tujem jeziku, ki so zaradi običajne uporabe [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]se lahko uporablja, če predstavljajo sestavni del celostne podobe." Kaj je to? Kot vemo, je oglaševalska industrija izredno dobra, imajo domišljijo, če bi jo porabili za kakšne bolj koristne stvari, bi bila znanost ali umetnost na višji stopnji, kot je, tako bodo pa iz tega naredili cel piknik. In zdaj pa premislite to. Ko se bo enkrat to začelo uporabljati, kdo se bo potem šel borit proti producentu takega produkta oziroma takega predmeta. Mislim, da je to nemogoče preprečiti, ko je enkrat zunaj in če je treba preprečiti, vlada tega ne bo delala, ker tudi danes se ne poskrbi posebno za te stvari, vendar bo moral potrošnik ali kakšna civilna družba začeti pravdo, to je pa nemogoče in obupna zadeva. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Baroviča. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi vas samo najprej vprašal, čemu ali zakaj naj ne bi bil sprejet amandma, ki so ga, mislim, da vložili predstavniki zveze potrošnikov, ki je bil zelo enostaven. 5. člen bi se glasil: "Oglaševalska sporočila morajo biti v slovenskem jeziku." Posamezne besede ali krajše besedne zveze v tujem jeziku, ki so zaradi običajne uporabe razumljive. Kaj je to. Če je izdelek Always, razumem, da je Always. Ampak to je samo ime izdelka. In besedne zveze s tem so, ne vem, "Uporabljam Always." ali pa "Z Always se dobro počutim." Ne najdem neke besedne zveze, ki bi mi lahko dala pojem običajne uporabe razumljive večini potrošnikov. Kajti potrošniki, spoštovane kolegice in kolegi, so ljudje, ki so stari 80 let, pa otroci stari 4 in 5 let. Če pa mislite tukaj uporabo arga ali žargona ali prevzetih besed, to pa je seveda popolnoma nekaj drugega. Ker pa oblikujemo dopolnilni predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varstvu potrošnikov, ocenjujem, predsedujoča in kolegice in kolegi, da bi bila najboljša rešitev, da bi se 5. člen glasil: "Oglaševalska sporočila morajo biti v slovenskem jeziku." In je zadeva v celoti in popolnoma jasna. Seveda pa ne želim, sedaj vidim, da gospa Marika dviguje roko, ne želim pa vplivati na področja, kjer živijo manjšine. Tam je pa popolnoma logično, da je po ustavi uradni jezik na področju, kjer živijo avtohtone manjšine, tudi ne vem, madžarski in italijanski. Saj to je logično. Saj ne delamo slovenskega pravopisa tukaj, ampak uporabljamo za nov zakon o varstvu potrošnikov. Mogoče bi bil ta predlog, ki je bil sicer že dan, bi ga malce upoštevali kasneje, če bo preveč sporno govoriti še o tem. Hvala.
Hvala lepa. Dosti se vas je javilo k besedi. Samo, da vam sporočim vrstni red: gospod Kremžar, Maršič, Bajuk, Sok, Pozsonec. K besedi vabim gospoda Kremžarja, izvolite.
Hvala lepa. Vsi imamo isto skrb, ne vsi, ampak tisti, ki smo se ukvarjali nekaj več s to rečjo in tudi na odboru poskušali in spreminjali prvoten predlog. Skrb je zgolj v tem, da v naš oglaševalski prostor na radio, televizijo, v časopisje, jumbo plakate, na ne vem, kaj, ne pridejo sporočila v tujih jezikih. To ni zaradi tega, ker ne bi marali tujih jezikov, ampak zaradi tega, ker je nujno, to je zelo pomembno področje zaradi mladih, zaradi vsega drugega, da mora bitito v domačem jeziku. Tako kot pri amandmaju k 2. členu pa moramo biti vendarle toliko razumevajoči, da tako rečem, da ne bomo onemogočili nečesa. Primer, če je v televizijskem sporočilu osnovna poanta, se pravi, kupite to in to, kakorkoli je to oblikovanov slovenskem jeziku, kar je prav, mora biti, ne v tujem. Če pa ima v ozadju, recimo, ker je to zadeva, ki se uporablja po vsem svetu, Beatles, ki pojejo v angleščini, če bi mi napisali tako, kot sem jaz tudi predlagal na odboru, da je samo in izključno v slovenskem jeziku pika, bi to pomenilo, da tistih Beatlesov v ozadje ne sme biti, ampak da morajo pač peti neki drugi Beatlesi v slovenskem jeziku. Ali, ne vem, če ima na majici, ki jo prodaja, napisano Help, da bi tisto pač moralo potem biti prevedeno Na pomoč, pa bi morali majico, ki jo po celem svetu prodajajo s tem [[...]]Hočem reči samo to, da gre v tem amandmaju za to, da osnovno sporočilo mora biti v slovenskem jeziku in ni možnosti, da bi bilo kakorkoli drugače. V osnovnem sporočilu se po tem amandmaju ne sme pojaviti tuja beseda in ne tuja besedna zveza. V celotni podobi produkta ali firme, ki se oglašuje, ta je itak svetovna in ne moremo zahtevati, da bo samo za naš trg popolnoma spreminjal celotno podobo tega. To je osnovna misel tega amandmaja. Jaz mislim, da je tako prav. Seveda problem, na katerega je pa kolega Battelli opozoril, je pa problem, ki ga je treba nekako razrešiti, ker gre za radio in televizijo v madžarskem jeziku in za radio in televizijo v italijanskem jeziku, in časopise, ki oddajajo v našem slovenskem prostoru. In to so slovenske radijske postaje, ki oddajajo v teh jezikih. Za njih po moji sodbi velja enako, samo da ni slovenski jezik, ampak je v tistem primeru madžarski jezik oziroma italijanski jezik. Dvojezično je, to nam je verjetno nekje izpadlo v pisanju tega. To bi morali dejansko popraviti. Drugače pa osnovna misel tega amandmaja in tega je zaščititi, predvsem v oglaševalskem prostoru, slovenski jezik in dovoliti, da so zadeve lahko normalne. Če bi ne bilo tega, to pomeni, da bi hitro začeli samo v francoskem ali samo v angleškem jeziku vrteti reklame na radiu in televiziji in po časopisju. To seveda ni smisel tega. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Maršiča. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica! Glede na to, da mi je Leo Kremžar pobral skoraj vse besede in misli, se popolnoma strinjam s tem, kar je on povedal. Mislim, da bi bilo potrebno najti rešitev, predvsem v tem delu, ki se veže na uporabo jezika narodnosti v medijih, ki uporabljajo ta jezik. Mislim, da je vse povedal in ne bi ponavljal.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Bajuka. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Jaz se oproščam, ker del mojih komentarjev prej je bil dejansko naperjen na ta člen. Ampak ker naše seje gredo tako hitro, je že zaprto, zaključeno, pa se ne smeš več oglašati, sem pa morda prehitro govoril. Tudi o tistem sem imel komentar in mislim, da bi bilo mogoče te stvari rešiti. Predvsem gre za nek standard, neko merilo, ki ga državni zbor prevzame. Vem, da imamo opravka z neko realnostjo, ki se spreminja vsak dan. Prav gotovo tisto frazo, ki sem se jo naučil od svojega starega očeta, ki je bila razumljiva večini Ljubljančanom takrat, v letih 20, bi danes bila popolnoma nerazumljiva veliki večini Ljubljančanov, "od landes presidenta methen na ganku tephe klofa". Tega ne bi razumeli vsi. Morda nekateri že, določene besede pa vsi. Zakaj? Ker takrat je pač to bila Avstrija dokonca prve svetovne vojne, govorila se je nemščina, predvsem v urbanih delih, in to je bilo razumljivo, kot je pač vam, starejši generaciji, razumljivo, ko poslušate besede v hrvaščini, ker to ste slišali vedno, jaz, ki pa nisem tukaj "gor rasel", pa ne razumem. Je pač tako. Ko pa napišemo in rad bi vprašal tudi, saj imamo med seboj določene specialiste slavistike in slovenščine, kaj pa je koncept "običajna uporaba, razumljiva večini potrošnikov in sestavni del celotne podobe." Kaj je to? Ali ni to tudi nek koncept, ki se spreminja in ki ga je težko v enem zakonu zavzeti. Jaz raje vidim, da nekdo krši merilo z uporabo besed, ki se vsak dan uporabljajo, kot pa da mi merilo spremenimo. V tem je ta razlika. In ta princip, ki so ga v matičnem delovnem telesu sprejeli, "oglaševalska sporočila morajo biti v slovenskem jeziku", pika. In zame je zadostno. Zame je zadostno in definitivno. Ker vse to, ko ste tu vejico dodali in greste v [[...]] [[Nerazumljivo.]] posameznih besed ali krajših besednih zvez [[...]]Kdo pa to odloča kaj je krajša in kaj je daljša besedna zveza? In koliko je večina ljudi, da je razumljivo? Še to bi vam povedal eno zelo osebno zgodbico. Ko sem bil otrok in sem rasel v zahodni Argentini, smo lahko slišali tudi radio iz Čila. In za isto stvar, ki smo jopili tako na eni kot na drugi strani meje, je bila tako imenovana "Orange Crush", tako so jo imenovali v Čilu, in tudi po radiju smo slišali. V Argentini so pa zahtevali, da mora biti "Naranha Cruz". In so vsi isto pili. Ampak na eni strani so nekaj zahtevali, kar se tiče oglaševanja, na drugi pa ne. In so uporabljali veliko več tujk, veliko več kot v Argentini. Zdaj vas pa jaz vprašam, kaj dosežemo s tem. Komu dejansko je to v prid? Kakšen je cilj? Mislim, da si raje zastavimo en cilj, tudi če ni popolnoma dosegljiv, naj bo to v slovenskem jeziku, da se lahko tudi neko merilo, nek standard začne uveljavljati, da se slovenski jezik ne bo potopil v tem morju različnosti, kot sem že prej to besedno zvezo uporabil. Jaz ne vidim nobenega argumenta, da ne bi zahtevali to oglaševanje v slovenskem jeziku. Ker tako ali tako uporabljamo veliko tujk in te tujke se spreminjajo. Če gledate slovar slovenskega jezika izpred 40 let in pa današnjega, danes imate besede, ki jih prej ni bilo. Danes uporabljam - no, jaz ne uporabljam, toda veliko ljudi uporablja "ta in ta zadeva bo rezultirala v to in to". Tega generacija mojih staršev ni uporabljala, ni nič "rezultiralo". Zdaj pa lahko "rezultira", in je v pravopisu in je to sprejeta stvar. Kdo to sprejema? Ja, prav gotovo ne državni zbor, za to imamo pač strokovnjake, ki se enkrat odločijo, no, pa naj bo tudi slovenščina, in kar naenkrat neka tujka postane del našega priznanega slovenskega jezika. Mislim, da je nesmiselno v zakon take stvari napisati, ker se predvsem sklicujemo na zadevo, ki se spreminja in se spreminja vsak dan. In če se spreminjajo vsak dan, mislim, da je prav, da se zastavi merilo, naj se spreminja v smer večjega spoštovanja slovenskega jezika. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Soka. Izvolite.
Hvala za besedo. Mislim, da k temu, kar je sedaj povedal dr. Bajuk, ni treba nič kaj dosti dodati, da je dejansko na široko opredelil in pokazal na problem, ki ga bomo povzročili, če sprejmemo ta amandma v takšni obliki, kot je zapisan. Rad bi vas spoštovane kolegice in kolegi samo opozoril na eno poročilo, ki so ga napisali v Bruslju in v tistem poročilu so nas opozorili, da Slovenci preslabo ščitimo svoj slovenski jezik. To so ugotovili tam in ne vem, zakaj bi se mi potem tega tukaj doma ne zavedali in zakaj bi sprejemali takšne amandmaje. Čisto zadosti je, da postavimo, da oglaševalska sporočila morajo biti v slovenskem jeziku, pika. Tisto drugo, kar je pa govoril gospod Kremžar, da se pojavlja, tisto pase bo seveda pojavljalo ob tem. Če pa to uzakonimo na takšen način, kot tukaj piše, da se lahko uporabljajo posamezne besede ali pa krajše besedne zveze, potem smo pa seveda na široko odprli vrata, da bomo imeli oglaševanje samo na takšen način. Jaz mislim, da je danes prilika, da se tega zavedamo in da tega amandmaja v takšni obliki ne sprejmemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ob 16. uri, se opravičujem, 18. uri je dogovorjeno, da je petnajstminutni odmor. Odrejam odmor, nadaljujemo ob 18.15 uri. Pet jih je še prijavljenih k razpravi. Ob 15 čez 18 uro bomo nadaljevali.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, lepo prosim, da pridete v dvorano. Kar nekaj vas je prijavljenih k razpravi. Razpravljamo o 5. členu in amandmaju treh poslanskih skupin k temu členu. Po sledečem vrstnem redu ste prijavljeni k razpravi gospa Pozsonec, Partljič, Maršič, Kavčič, Battelli. Gospa Pozsonec izvolite.
Hvala lepa. Jaz podpiram ta člen, vendar nekaj v tem členu manjka, in sicer v zvezi s tem, da na dvojezičnem področju tudi za jezik narodnosti uporabimo to oglaševanje. Samo spomnite se na to takrat, ko hočete povedati volivcem, da ste najboljši v tem in tem, takrat veste, da to poveste v jeziku narodnosti. Prepričana sem, da to ni bilo namerno, ampak slučajno, upam, da z uskladitvenimi amandmaji ali pa tudi napovedujem amandma za ta člen, potem se da popraviti.
Gospod Partljič izvolite.
Kot član komisije za narodnosti bi me pravzaprav zanimalo, kar ste zdaj rekli, pa nisem dobro slišal. Če pa prav razumem, pa saj mislim, da tudi ni nič zamujeno, da lahko tudi tam to pride na dnevni red, pa posebej v zvezi s tem govorimo o oglaševanju. Nisem nameraval o tem govoriti. Po eni strani naj rečem, da me veseli ta skrb do slovenskega jezika, ki jo vidim levo in desno, brez ironije kajpada. Mi smo pripravili predlog zakona o slovenskem jeziku kot uradnem, državnem uradnem jeziku. Upam, da boste tudi takrat dobrovoljno stali na pozicijah, ki pravzaprav izhajajo iz tega. Jaz pravzaprav ne vem, kdo je, mislim, da so se na odboru za gospodarstvo te formulacije naredile. Ko ste spraševali, gospod Bajuk, kaj pravzaprav to pomeni, razen posameznih besed ali krajših besednih zvez, moram reči, da tudi jaz pravzaprav, ne vem, ali si predstavljam prav, če rečem takole, da recimo, ko smo nekoč imeli "nemogoče je mogoče", potem pa so to govorili en črnec, en Japonec, se spomnite, ne. Ampak so na nek poseben način ali popačen način ali eno svojo izgovorjavo govorili vsi "nemogoče je mogoče". Tu si pa predstavljam, sem že prej rekel, najbrž "pijte radensko tri srca", "pijte naravo", potem pa zdaj to reče en Eskim v eskimščini, pa reče en Indijanec v indijanščini [[...]]Jaz mislim, da je na nek način tu noter, kar je že jasno, da se na nek način eventualno dovoli tudi v kakšnem, ker gre za kreacijo in za avtorsko zadevo. Sam bi pa seše skoraj najbolj strinjal, da bi naredili: oglaševalska sporočila morajo biti v slovenskem jeziku in pika, kakor je bilo že rečeno. Kajti vse to, o čemer zdaj govorim, bi pravzaprav ne pomenilo negacije slovenskega jezika. Mislim, da to ne bi onemogočiloše kakšne druge rabe. Res je, jaz ne hodim toliko po svetu kot nekateri, ampak recimo v Franciji zagotovo ne boste našli reklam v angleščini ali v čemer drugem. Dosti striktno dajo na svoj ta francoski jezik in so po tem tudi znani in izjema v EU. In nam,ki imamo tako majhen jezik, ne bi nič škodilo, če bi se mogoče malo bolj, ne rečem puritansko, ampak malo bolj zavzeto do tega obnašali. Jaz mislim, da ne bi bilo torej nič porušeno, če bi ostalo pri tej eni formulaciji. Ostalo si pa predstavljam, da če je prvi stavek zapisan, kakor je, čeprav je drugo malo nerazumno in bi se lahko tudi širilo in bi potem diskutirali ali sta ti dve, tri besede vendarle splošno znane ali niso. Zdi se mi vendarle, da ta prvi stavek na nek način zahteva, da je v slovenščini in ostalo bi bilo morda neko poigravanje, ki bi samo potrjevalo in afirmiralo slovenščino. Če bi pa se ti, ki so amandma sestavili, strinjali, da ostanemo samo pri tej kratki formulaciji, bi se meni tudi zdela primerna. Na nek način me veseli ta zavzetost,ker jaz ne morem v kakšnem drugem jeziku pisati kot v tem. Res, ko ne bo meja v Evropi, ko bomo "šibali" sem in tja, bodo samo jezikovne meje. In če ne bomo skrbeli, ne bo niti nihče vedel, da se pelje skozi novo deželo. Jaz mislim, da ni usoden, da je prvi del amandmaja dovolj pomemben. Bi pa bil morda tudi res zadosti. In jaz, če bo prišlo do takega dogovora, ne bom nasprotoval.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Maršiča, izvolite.
Vsak ima po svoje prav, ampak jaz mislim, da tako, kot je amandma zastavljen, omogoča, gospod Bajuk, tisto, vi ste dali en primer seveda, ki ga je vredno vzeti v obzir. Sam spremljam recimo dosti nemško televizijo, italijansko televizijo in imajo točno tako ureditev, kot je tu notri z amandmajem zapisana. Oba primera, ki sem ju dal, italijanska in nemška televizija, imata vse prevedeno. Pa mislim, da je to slabo, ker preprosto tujih jezikov ne slišijo, jih manj znajo in tako naprej. V reklamah pa dovoljujejo, da se recimo neka besedna zveza, ki tako kot tukaj notri piše, je sestavni del celostne podobe nekega artikla, je dovoljeno, da se pojavi tudi v tujem jeziku. Vi ste dali primer, jaz bom dal tudi enega, Nike, "just do it". To se pojavlja tudi v kitajščini, pa tudi vlaponščini. Ga ne prevajajo, ker je del celostne podobe. Če mi tega ne dovolimo, ga bo treba prevajati, pomeni, da bomo rekli, "Kar daj", ampak ne bo, bom rekel, kvari neko celostno podobo, ki jo je verjetno proizvajalec sam želel v tem mednarodnem globalnem svetu, v katerem živimo, nameniti najširši publiki. In se strinjam seveda s tistim. Ne bi pa rad, da pa tega sploh ne bi bilo, kajti potem bi pa imeli reklame v tujem jeziku, po možnosti zelo slabo podnaslovljene ali kaj takšnega. Mislim pa, da je to najslabša varianta, ki si jo lahko izberemo. Jaz ta amandma podpiram. Apeliram pa seveda na tiste, ki lahko, da se pripravi tudi ustrezna ureditev za tiste, ki pač lahko oglašujejo v medijih v jeziku narodnosti.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Kavčiča. Izvolite.
Hvala. Najprej to vprašanje, ki se je odprlo naknadno, vprašanje sporočil pripadnikov manjšin. Mislim, da je povsem razumljivo, da komunikacija s pripadniki manjšin mora biti, sme biti v njihovem jeziku, v jeziku narodnostnih manjšin. Mislim, da je pri nas ta standard dosežen in razumljiv. In če se, recimo, na neki radijski ali televizijski postaji ves dan celoten program dogaja, recimo, v madžarskem jeziku, je normalno, da bodo tudi ta sporočila v madžarskem jeziku. Zdaj je samo vprašanje umestitve te rešitve, bodisi v kakšnem posebnem zakonu ali v prehodnih določbah oziroma kot smo v vmesnem času ugotovili, da je možno tudi z dopolnitvijo amandmaja to vprašanje rešiti. Ampak kot je kolegica Pozsončeva ugotovila, to vprašanje nikoli ni bilo v resnici mišljeno v tem smislu, da bi se poskušalo zdaj na nek način pripeljati v našo zakonodajo kakršnokoli omejevanje komuniciranja z narodnostnimi manjšinami. Velja pa to zadevo bolj precizno in boljnatančno urediti. Zdaj pa k samim tem - saj to je že zelo komunikološka pravzaprav problematika, pa vendar. Taka dikcija člena, ki je predlagana zdaj z zadnjo obliko tega amandmaja, v bistvu pomeni omogočiti, prvič, zaščito slovenskega jezika, drugič pa ne omejevati z neko Prokrustovo posteljo kreativnosti medijskih sporočil. Recimo, če vzamemo konkreten primer, v preteklosti že poznana reklama za Savino zimsko pnevmatiko. Osnovno sporočilo je bilo v slovenskem jeziku, ampak tista podoba, vizualna podobatega je bila pa narejena na povsem drugi ravni. Bila je narejena na ravni, ko nek Eskim z nekimi znaki komunicira z ruskimi podmorničarji, in se je potem celo vizualna podoba z nekimi zvezdicami, klicaji, glavami in tako naprej pokazala, dejansko je šlo pravzaprav za zelo kreativno artikulirano sporočilo, kjer bi bila velika škoda, da bi take vrste sporočila z nekim nepremišljenim zakonom v našem oglaševalskem prostoru izločili iz možnega instrumentarija komuniciranja s potrošniki. Zato menim, da velja podpreti ta amandma, z dopolnilom, ki bo razrešil še na bolj jasen način vprašanje narodnostnih manjšin. Sicer pa vsebinsko, se mi zdi, da tako ščiti slovenski jezik, kot tudi dopušča že do sedaj razvito kreativnost slovenskih sporočil.
Hvala lepa. Še nekaj se vas je javilo. Po vrstnem redu, gospod Battelli, Diaci, Kebrič. Gospod Battelli, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Poglejte, tu imam današnji izvod Primorskega dnevnika. Tu je cela oglaševalska stran, kjer piše: "Voziček ugodnosti: 25 artiklov za samo 20 evrov. Piščanec 1,69, nemški krompir 0,95..." in tako dalje. In imam tu izvod tega našega časopisa, kjer sta samo dva obraza, kjer nihče ne oglašuje. Potem je oglas turistične agencijeza "Giro di Talia", ki bo prišel. Ampak je oglas, je plačan oglas. In potem je, recimo, tukaj je pa Istarska kreditna banka, ker nima drugega imena, se tako imenuje. Poenostavljam, to je za upokijence, imajo nekaj ugodnosti in reklamirajo sebe s temi ugodnostmi. Za to gre, [[...]]kar je po moje pravilno, naj se ščiti slovenski jezik. Tukaj ni zgodba ni problematična. Ampak je treba omogočiti, je treba zadevo tako napisati, da bomo lahko take situacije omogočili, za to gre. Da ne bo nesporazuma. Jaz sem pa še vedno prepričan, da je oglaševanja popolnoma prosta pridobitniška dejavnost. In se dogaja svobodno. Če jaz hočem prodati en avto v Sloveniji, verjetno bom oglaševal v slovenskem jeziku, drugače bom imel večje težave pri prodaji tega avta. Ampak dobro, jaz mislim, da ta zgodba ne bo šla skozi filter Evrope, kar zadeva oglaševanje. Kar zadeva pa 2. člen, tam je bilo potrebno napisati, če bi hoteli res spoštovati zgodbe, da za določene izdelke, kot so zdravila, na primer, tam bi pa moralo biti dvojezično oziroma trojezično, se pravi slovenski jezik, madžarski jezik, italijanski jezik. Če se nekdo zmoti pri dozi ali kakorkoli, je lahko usodno. Vsaj pri določenih izdelkih. Ampak to smo slišali, da se da rešiti v drugih zakonih, ni nujno, da se v tem. Hvala lepa.Se opravičujem, če sem bil dolg.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Diacia. Izvolite.
Hvala za besedo. Jaz sem se javil, ker sta me spodbudila kolega gospod Partljič in gospod Maršič, ki sta imela vsak po svoje do neke mere prav. Načeloma sicer podpiram dikcijo, ki je sedaj v 5. členu, brez nadaljevanja, ki ga prinaša ta amandma, vendar bi bilo potrebno oziroma bi bil za mene sprejemljiv tudi ta amandma, v nadaljevanju besedno zvezo "celostna podoba", dobro definirali. Kajti primer, ki ga je navedel gospod Maršič v zvezi z Nike, konkretno, je to dejansko po celem svetu Just do it. Če se pa spomnite na reklame, ki je bila nekoč za Clio, "Clio ima vse, kar imajo veliki", to je bilo pa vsepovsod v različnih jezikih. In če bi se dalo to dobro definirati, mislim, da bi lahko tudi ta dikcija ostala notri. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Kebrič izvolite.
Hvala za besedo spoštovani navzoči. Saj zadeva sploh ni tako enostavna. Zakaj ne? Dobivamo nemške in francoske, italijanske reklame, angleške, če pravimo oglaševanje je oglaševanje v Sloveniji. Tujci bodo oglaševali, ko bomo v Evropski uniji, v svojih jezikih. Kako jim bomo to preprečili, mi pa zahtevamo v slovenščini? To ne gre skupaj. Mi moramo ta člen malo tolerantno gledati. Če je neko sporočilo v nekem tujem jeziku, bo seveda tista reklama verjetno najprej v tujem jeziku, če pa hočejo pri nas kaj prodati tisti, ki se z reklamo in takimi stvarmi ukvarjajo, in če ciljam na slovenskega potrošnika, mu bom dal to v slovenščini. Če izhaja nek časopis v italijanščini ali v madžarščini, jemeni popolnoma logično, da bodo pretežno reklame za tiste, ki znajo madžarsko. To se pravi, za manjšino in za tiste ljudi, ki pač poznajo madžarski jezik. In to moramo sprostiti, to moramo upoštevati in ne moremo striktno zahtevati, da mora oglaševanje biti samo v slovenščini.
Hvala lepa. Gospa Potrata, izvolite.
Hvala za besedo. Saj bi samo na ta del rada reagirala. Vstop Slovenije v Evropsko unijo ni zvezan z nemožnostjo uporabe slovenskega jezika v oglaševalskih sporočilih. Gre namreč za to, da bo tudi po vstopu Slovenije v Evropsko unijo uradni jezik v Sloveniji slovenščina. Da pa je oglaševanje deloma tudi zvezano s privatnim interesom, je res, ampak nekaterih stvari mi pač ne sprejemamo, da je včasih lahko tudi interes kapitala za majhen trg tolikšen, da se potrudi poiskati jezikovno prilagoditev. Ko sem na svojem domačem računalniku, imam program okenj v slovenščini, ko sem na računalniku v državnem zboru, imam pa angleškega. Hvala.
Hvala lepa. Mislim, da lahko zaključimo razpravo o amandmaju. Lahko. Obrazložitev glasu, gospod Partljič, izvolite.
Nisem vedel, da že glasujemo. Ker gre ravno za slovenski jezik, bi opozoril, da je v tej zadnji formulaciji, pa sedaj ni časa, da bi to utemeljeval, da to ni osnovnošolska učiteljska pripomba, ampak je bistvena pripomba. Manjka "vejica" za enim stavkom. Vejica ni samo "picajzlerija" učiteljev, ampak pomeni, da je tukaj konec ene misli inse začne druga misel. In kdor piše brez vejic, ne razume smisla. To želim povedati. In tukaj manjka vejica za "potrošnikov" in apeliram, da jo vpišemo, predno izglasujemo amandma.
Gospa Potrata, izvolite.
Vejica je bila vpisana v različici, ki sva jo s kolegom Kremžarjem pregledovala, ampak je sedaj ni. Oglašam se pa zato, da bi opozorila še na eno redakcijsko zadevo, ki bo potrebna, ko bo zakon dobil končno podobo. Gre za besedni red v amandmaju, ki je bil sprejet, pa bi bilo dobro besedni red popraviti, ampak to je redakcijski popravek, ki ga bodo pri lektoriranju popravili. Hvala.
Hvala lepa. Lahko preidemo na glasovanje? [[Da.]] Glasujemo o amandmaju o spremenjenem amandmaju treh poslanskih skupin k 5. členu. [[Naprava ne dela.]] Vem, da ne dela. Morali bomo počakati, da tehnične službe pogledajo napravo. Proceduralni predlog, gospod Partljič, izvolite.
Spomnim se, da smo leta 1990, ko je bila prva večstrankarska skupščina, nas je bilo 240 in smo vse glasovali z rokami in so dekleta štela. Pa je bilo treba prešteti 240 glasov. Ne zdi se mi nemogoče, da bi lahko prešteli z dvigom rok še ta zakon in ta amandma. Navsezadnje nas je ena tretjina.
Hvala lepa. Preidemo torej na stari način, poslovnik ga omogoča. Res bi morali 30 minut počakati, da se popravi glasovalna naprava, ker nekaj ni v redu. Prosim za toliko strpnosti, da bodo seveda lahko prešteli. Sprašujem, kdo je za amandma treh poslanskih skupin k 5. členu? 37 za. Kdo je proti? 10 proti. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zbor je seveda sklepčen. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da sta v drugi obravnavi bila sprejeta dva amandmaja, in sicer k 2. in k 5. členu. Sprašujem, ali bi morebiti kvalificirani predlagatelji želeli vložiti amandma v tretji obravnavi?
Ja.
Hvala lepa. Vodja poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije gospod Tone Anderlič je napovedal, da bo poslanska skupina v tretji obravnavi vložila amandma, zato v tej fazi prekinjam, tudi poslanska skupina Nove Slovenije. Hvala lepa. Torej, ko bodo pripravljeni amandmaji, bomo nadaljevali z obravnavo tega zakona v tretji obravnavi. Prehajamo na prekinjeno 33. točko dnevnega reda - mandatno-volilne zadeve, in sicer, na obravnavo predloga odloka o notranji organizaciji, delovnih mestih in nazivih v službah državnega zbora. Predlog odloka je v obravnavo zboru predložila mandatno-volilna komisija. K besedi vabim predsednika komisije, gospoda Jožefa Školča, za dopolnilno obrazložitev predloga. Gospod Školč, izvolite.
Hvala lepa. Ta odlok je treba sprejeti zato, da bodo lahko naše službe organizirane na zakonit način. Usklajeval se je zelo dolgo časa. Pripomb na različne pozive na osnutek tega odloka ni bilo do praktično sklepnega trenutka sprejemanja odloka. Takrat je prišlo do predloga, da bi se posebej organiziral oddelek za mednarodno dejavnost, ki bi bil vezan, ne tako kot vsi drugi, na oddelek za pripravo in izvedbo sej, temveč direktno na generalnega sekretarja. To bi pomenilo po razpravi v odboru neko posebno situacijo v tem državnem zboru. Sedaj pa imamo tudi amandma, ki malenkost popravlja to, kjer pa spet poskuša uvesti poleg sektorja za izvajanje dejavnosti državnega zbora, v katerem je oddelek za pripravo in izvedbo sej in delovnih teles, tudi oddelek za mednarodno dejavnost, protokol in prevajanje. Ta amandma ta drugi oddelek prenaša v nek samostojen sektor - prosim vas, da ste pri teh stvareh pazljivi in pozorni -, ne vnaša pa v sektor za druge dejavnosti državnega zbora tudi drugih sedaj znanih oddelkov državnega zbora, ki opravljajo tudi neke dejavnosti, ki niso direktno povezane s pripravo odločanja za seje. To je služba za peticije in služba, ki je vezana na mandatno-volilno komisijo. Tako je tudi ta predlog pravzaprav nekonsistenten, če gradi na tem, da gre za neko posebno drugo dejavnost, ki ni povezana z dogajanjem v tej dvorani. Dejansko bi pa to pomenilo, da bi ta oddelek imel 17 ljudi, pomenilo bi 3 vodje oddelkov, pa še enega vodja sektorja, kar verjetno je eden od motivov za to reorganizacijo. Medtem ko bi ta sektor, preostanek sektorja, se pravi oddelek za pripravo in izvedbo sej, štel 74 ljudi in enega vodjo. Tu gre tudi za neko nesorazmerje. Kakorkoli, to je vredno, bom rekel, pozorne diskusije, ni pa to rešitev, ki bi bila konsekventna vizavi vseh teh situacij, ki so v državnem zboru. Sicer je za tiste, ki se s tem aktom niste posebej ukvarjali, neka novost, da je to razdeljeno v 5 sektorjevin da ima generalni sekretar, sekretarka dva namestnika, ki vodita teh 5 sektorjev, in se s tem, bom rekel, neka bolj pregledna piramida odgovornosti izrisuje in seveda vzpostavlja. Poleg tega pa so na generalnega sekretarja vezani še služba za odnose z javnostjo in zakonodajno-pravna služba. Tako priporočam ta odlok v sprejetje. Priporočam seveda, da se sledi, kaj se bo s tem zgodilo, in da se morebitne popravke vnaša takrat, ko se bo pokazalo, ali to zares povzroča kakšne posebne težave ali ne. Vsekakor se mi zdi bolj smiselno razmišljati o oženju, kot o širjenju sektorjev. In s tega vidika govorim še osebno, mislim, da ta amandma k temu cilju ne bi prispeval.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Bogdan Barovič, izvolite.
Bom kar s tega mesta, ker ne bom dolg. Prav je seveda, da se enkrat oblikuje odlok o notranji organizaciji, da se organizira na osnovi izkušenj in tako naprej, da to naredijo strokovnjaki, ki se spoznajo na organizacijske vede. Predvsem pa vendar dovolite, da izrazim mnenje Slovenske nacionalne stranke. Za nas je seveda po neki naši logiki vprašljiv 11. člen. Že res, da količinsko delovanje podatkov, govorim o količini, v poslanskih skupinah z velikim številom poslancev zahteva več, najbrž že, delavk ali sodelavcev. Po drugi strani pa morate razumeti, da pri majhnih poslanskih skupinah, kot so, recimo, Stranka mladih, ali DeSUS, ali Slovenska nacionalna stranka, pa je zahtevnost pokrivanja večih vsebin, zahtevnost poznavanja večjih vsebin večja. In da je tudi obremenjenost strokovnih sodelavcev, ki bi nam po 11. členu pripadala - če prav razumem, dva - večja, večja, ker pokrivata 16 matičnih delovnih teles; pomeni, da vsak praviloma mora obvladati osem in pokrivati vso vsebino, tako da je tukaj neko nasprotje med količino in vsebino. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da bi bilo dobro o 11. členu in tudi 12. seveda, vzporedno povezanem, razmisliti. In če drugače ne - vem, lahko da bom slišal protiargumente, če drugače ne, kolegice in kolegi, da bi se vsaj osnova za poslansko skupino zvečala. Saj vem, da nam 12. člen poleg pogojev iz 11. določa in omogoča še marsikaj, pa vendar, če vzamemo samo vsebino 11., še enkrat poudarjam, gre za neko nasprotje med količino in vsebino in težo dela. Prepričan sem, da bodo strokovni sodelavci v majhni poslanski skupini bolj obremenjeni kot tisti v večji, tako predvsem po vsebini, kljub temu pa bodo vsi ostali parametri za vse enaki. Torej, v razmislek kolegicam in kolegom, ne gre Slovenski nacionalni stranki za to, da bi nekomu nekaj vzeli. Gre za to, da bi želeli, da bi se v tem členu upoštevala tudi vsebinska komponenta in bi se mogoče osnovni nivo vzdignil. Upam, da me kolegice in kolegi razumete, in prosim, da se o tem seveda še kakšna beseda reče, če lahko. Hvala.
Hvala lepa. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Gospod Školč, želite besedo? Gospod Sok, izvolite, se opravičujem, gospod Školč izvolite. Grem po vrsti prijavljenih poslank in poslancev, pa sem narobe razumela, da ne želite besede. Gospod Školč izvolite.
No, rad bi še eno stvar povedal v navezavi na ta vloženi amandma, ki je pravzaprav edina stvar, ki je vredna neke diskusije in po moji presoji tudi potrebna zavrnitve, ker ni zares do konca domišljena. Poglejte, izločitev tega oddelka za mednarodno dejavnost, protokol in prevajanje, kot smo jo kompromisno formulirali na seji mandatno-volilne komisije, v sektor, ki bi se razdelil v tri oddelke, bi za seboj prinesla neko, kljub vsemu nerazumno delitev teh ljudi od tega, kar mora zunanjepolitični odbor in druge komisije, ki se ukvarjajo z zunanjo politiko, početi. Ne gledena to, ker ta odbor pač določa politiko te mednarodne dejavnosti in pa tudi vso zunanjepolitično dejavnost. Se pravi, da je iz tega razloga več kot potrebno, da so tudi ti ljudje pravzaprav v istem sektorju, kot je sektor za pripravo sej in ta oddelek. Togovorim iz nekih shematičnih razlogov. Tako, da tudi vse te stalne delegacije državnega zbora, o katerih se je dalo veliko prebrati, na rob tega, morajo biti popolnoma seznanjene s tem, kaj se dogaja v teh odborih in jih ni mogoče obravnavati na enak način kot neke druge razdelke, recimo, za raziskovalno dejavnost in ne vem kaj. Tako vidim smisel povezave teh ljudi. Verjetno pa je res, da je treba s kakšnimi prerazporeditvami ali pa z bolj srečno roko vodenja - v teh, in delovnih telesih in službah - zagotoviti, da ne prihaja do težav, o katerih pač govorimo, ampak tukaj se mi zdi, da gre prej kot za strukturne za druge vrste problemov.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Soka. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Najprej bi rad opozoril na dejstvo, ki smo ga seveda že daleč nazaj odprli. Rad bi povedal to, da je nekako poslanska skupina Nove Slovenije pri razdeljevanju mest vodenja delovnih teles državnega zbora in podpredsedniških funkcij bila dejansko degradirana v primerjavi z drugimi poslanskimi skupinami. Krivda je seveda na predsedniku komisije za volitve in imenovanja, ki te zadeve nikoli ni hotel dejansko tudi v mejah števila poslancev uresničiti. Moram opozoriti na to, da je poslanski skupini Nove Slovenije od vseh delovnih teles, ogromnih, ki jih ima ta državni zbor, pripadlo vodenje le-teh komisij in čisto nič drugega; ena je po funkciji, po poslovniku. To je za nadzor nad financami, potem je tukaj evropska komisija in pa komisija za peticije. Če greste pogledat druga mesta, ki ste si jih razdelili v skladu s to organizacijsko shemo v državnem zboru, boste dobili sliko malo drugačno, ampak to je pač način obračunavanja oziroma gledanja na določene poslanske skupine.
Gospod Sok! Res ne bi bila rada nevljudna, ampak resnično ta odlok o organizaciji služb državnega zbora ni v nikakršni povezavi s tem, kar sedaj vi razpravljate. Lepo prosim, ne. To pač ni.
To vi mislite. Jaz pa vam povem, da je [[...]]
To so odloki o ustanovitvi delovnih teles in sestavi. In sploh, četudi boste sedaj razpravljali o tem eno uro, ne boste vplivali ne na boljšo ali slabšo plat odloka, ki ga sedaj sprejemamo. Dolžna sem vas pa opozoriti, da niste v skladu [[...]]
[[...]]kar v dveh delovnih telesih opravljajo funkcijo itn., [[...]]
Lepo prosim, gospod Sok, če si preberete odlok, ki ga danes obravnavamo. Te materije, o kateri vi govorite, ta odlok ne obravnava.
Ne, ne, saj razumem, da ne, da ta odlok obravnava materijo [[...]]
Potem lepo prosim, da se na ta odlok vrnete, ker ste to dolžni v skladu s poslovnikom.
Ne bi želel z vami polemizirati, očitno sem vam stopil na, kot pravi tisti slovenski pregovor, ko stopiš mački na rep, zacvili. To je dejstvo, kar sem povedal. Kar se pa tiče 11. člena tega odloka, se popolnoma strinjam s kolegom Barovičem. Tudi sam se sprašujem, od kod ste prišli do tega, da v poslanski skupini, ki ima več kot 8 poslancev, pripada na vsakih 6 poslancev še en strokovni sodelavec. Torej, če je neka poslanska skupina manjša, mora pravzaprav opraviti enako delo kot velika poslanska skupina. In ne vem, rad bi pravzaprav slišal argument, zakaj ste zapisali "več kot 8", lahko bi zapisali "8 in več". Ampak to izhaja pač iz tega, da je, ne vem, gledanje na poslansko skupino Nove Slovenije s tega nivoja takšno, da jo je treba tudi po tem nivoju za nekaj prikrajšati. In enak argument lahko uporabim, kot ga je prej uporabil kolega Barovič. Torej, to so zadeve, ki jih večina v tem državnem zboru uzakonja in ki bodo kot takšne ostale, seveda pa nihče ne more predvideti, kakšna bo situacija po volitvah. Če smo v tej obliki organizacije tri leta in pol preživeli, potem verjemite, da bomo še tega pol leta do volitev takšno stanje prenašali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Beuermann, izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi, lep pozdrav! Danes je 22. april, dan Zemlje, mednarodni dan Zemlje. Naši kolegi v državnem svetu so imeli celo neko zadevo v zvezi s tem, v državnem zboru se ni spomnil nihče. Sam sem se pa že včeraj odločil, da se bom oglasil pri tej točki dnevnega reda, iz enega samega razloga: da opozorim na nekaj netrajnostnega obnašanja, kar me že lep čas moti. In sicer, za kaj gre. Poglejte, včeraj smo dobili nek dokument, smo ga že sprejeli, ne bom ga niti omenjal, kateri dokument to je. Ima 105 strani, izgleda pa takole - na vsaki strani je po 30 besed in tako dalje. In to smo mirno dobili razmnoženo. Prepričan sem, da ga ni junaka tukaj, ki bi to prelistal, kaj šele prebral. Ampak to pomeni toliko in toliko papirja, to pomeni toliko in toliko energije vržene proč [[oglašanje iz ozadja]] , toliko in toliko dreves - res je, kolegica. In menim, da bi bilo prav, da to zadevo vsaj toliko spremenimo; poglejte, pol manj papirja bi bilo že samo, če bi obojestransko tiskali. Morda bo kdo rekel, pa kaj ta zdaj tukaj govori, to je res brez veze, izgubljamo čas in tako dalje. Ne bi si niti upal jemati vašega dragocenega časa, če ne bi toliko in toliko ur zmetali proč za diskusije, ki so slišane petkrat, desetkrat, stokrat in tako dalje. Zato resnično, ko se pogovarjamo o odloku o notranji organizaciji, menim, da je pametno, da tudi na tovrstno organizacijo vendar opozorim. Danes sem jaz pa marsikdo spet obsojen na večerjo, ki se ji reče sendvič. Tudi to spada pod notranjo organizacijo tega parlamenta. Ampak bojim se, da ta odlok tega ne razrešuje. Ne bom govoril o vsebini odloka. Nisem se niti kaj dosti spuščal. Ampak opozarjam na to, da bi moral ta odlok o organizaciji, o notranji organizaciji, predvsem zagotoviti normalne delovne pogoje v tem parlamentu. Normalni delovni pogoji - pa verjetno vsi vemo, kaj pod to razumemo. In res apeliram, spoštovane kolegice in kolegi, da ta odlok pripravimo tudi v tem smislu. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospod Majdo Zupan, izvolite. Gospa Zupan, želite besedo? Ne. K besedi vabim gospoda Jakiča. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Odlok o notranji organizaciji, o delovnih mestih, nazivih v službah državnega zbora je treba sprejeti. Iz preprostega razloga, ker vsi opozarjamo na določene pomanjkljivosti pri organizaciji, kot je sedaj. In tukaj moram reči, da se popolnoma strinjam z Richardom Beuermannom v tej točki, ko opozarja na podrobnosti, ki niso zavedene v tem odloku, bi pa bilo potrebno biti nanje pozoren pri delu. Govoril bom seveda, ne iz sej, tudi na nek način gospodu Soku odgovorim, da če bi prebral 11. oziroma 12. člen - strokovna in administrativna pomoč poslanskim skupinam -, bi ugotovil, da je predlagatelj odloka upošteval tudi pripombo, ki sva jo na začetku mandata, če se spomnite, zagovarjala dr. Bajuk in jaz. In sicer, da naj se gre v smeri tega, da se zagotavlja tudi dodatna strokovna pomoč za vsakega poslanca. In v 11. členu totako piše: za vsakega poslanca pripadajo poslanski skupini sredstva za dodatno strokovno pomoč v mesečnem znesku plače podsekretarja. Jaz upam, da bomo nekoč v resnici prišli do tega, do popolne uresničitve tega 11. oziroma 12. člena. Želel pa sem seveda govoriti o vloženem amandmaju k predlogu z moje strani. Naj na začetku povem, da je ta amandma bil vložen dobronamerno, da ta amandma je podobno - vsaj jaz sem si ga predstavljal ta odlok, da se dela za naprej in se ga ne napenja na dejansko stanje v temdržavnem zboru Republike Slovenije. In če pogledate naprej in količkokaj razmišljate v smeri, kaj bo ta državni zbor delal po 1. maju in potem ko je bil sprejet tudi v zvezo Nato, boste iz preproste kalkulacije ugotovili, da je treba enega od oddelkov v tej hiši ojačati. In gre seveda za ta sektor, v katerem naj bi bil oddelek za mednarodne odnose, oddelek za protokol in oddelek za prevajanje, po mojem - seveda, po predlogu, osnovnem predlogu gre za sektor za izvajanje dejavnosti državnega zbora Republike Slovenije. In samo to sem želel povedati. Sledil sem v resnici, če sem čisto iskren, po magnetogramu diskusiji, ki sta jo vodila predsednik zunanje-političnega odbora, našega parlamenta kolega Kacin in kolega Tone Anderlič, vodja naše poslanske skupine. Seveda je bila njuna intenca oziroma tudi modeliranje tega kanček drugačno, ampak oba sta opozarjala ravno na to, da bo treba oddelek za mednarodne odnose razširiti in ga je treba ojačati in ojačati seveda tudi spremljajoče aktivnosti. Se pravi, poglejte, oddelek za prevajanje - res je, Jožef Školč bo rekel, oddelek za prevajanje ne more biti oddelek, saj je prevajalec v Državnem zboru Republike Slovenije samo eden. Toda jaz vam garantiram, da z materiali, ki bodo hodili v državni zbor s strani evropskega parlamenta na tako imenovani "Grand Commity" in seveda tudi na odbore tega državnega zbora bo prevajalska služba morala biti ojačana in se razširiti. Podobno protokol od jutri naprej, že zdaj smo bili deležni mnogokaterih obiskov visokih funkcionarjev in delovnih teles. V bodoče pričakujem, da bo teh obiskov mnogo več in zato sem razmišljal, da bi bilo treba ojačati oddelek za protokol in v tem kontekstu seveda tudi oddelek za mednarodne odnose. Še enkrat naj povem, da je bil predlog tega amandmaja dobronameren, seveda sem "prečekiral" pri kolegicah in kolegih, ali bo "šel skozi". Ni velikega upanja za zmago mogoče tudi zato, ker sem ga mogoče nerodno imenoval "sektor za druge dejavnosti državnega zbora", lahko bi ga imenoval "sektor za mednarodne odnose", znotraj katerega naj bi bil oddelek za protokol in oddelek za prevajanje. Ampak, še enkrat: bil je mišljen dobronamerno in je gledal v prihodnost, ne pa gledal na dejansko stanje, ki zdaj je. Po dejanskem stanju se z gospodom Školčem popolnoma strinjam, da jeta oddelek premajhen in je težko ta sektor imenovati sektor. Ampak, boste videli, v naslednjem mandatu se bomo v tem državnem zboru srečevali s tem, da bo treba ravno na tem segmentu državni zbor in delo državnega zbora ojačati. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Janc. Ne želite. Gospod Kacin, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Poskušal bom govoriti nekoliko tišje, ker ne vidim nobene potrebe, da bi zaostrovali in dramatizirali, pa tudi ne vidim do generalne sekretarke, ne vem, ali se mrši ali se ne mrši. Ko smo to delali na MVK-ju, je bila razprava o tem dovolj poglobljena, da smo tisto, kar nas je žulilo, lahko na nek način uskladili in dogovorili. Čeprav je trajalo dolgo in je bilo naporno, je vendarprišlo do nekega kompromisa, ki nam omogoča, da so na enem mestu tisti, ki imajo največ skupnega: mednarodna dejavnost, protokol in prevajanje - kolikor ga že bo. Dejstvo je, da slovenščina je uradni jezik in da nam zato tudi evropski parlament in svet morajo pošiljati dokumente v materinem jeziku in zato ima tudi ta državni zbor vso pravico, da odgovarja v materinem jeziku. Res pa je, da bomo potebovali več prevajalcev, zlasti zaradi večjega števila obiskovalcev, potrebovali bomo več prostora v državnem zboru, še kakšna sejna soba bi morala imeti prevajalsko kabino, zato da bi lahko normalno delali in da se ne bi vsa delovna telesa drenjala v velikem salonu, kadar gre za stike z obiskovalci iz tujine. Ampak to ne zadeva ta odlok, to zadeva ambicijo tega državnega zbora, ko gre za proračun, ki si ga mora izboriti in za legitimno željo, da bi ta stavba, v kateri bivamo, bila naša in le naša. Državni svet bi si lahko - in mi bi mu pri tem lahko pomagali - poiskal boljše delovne pogoje in prostore kje blizu, mipa potrebujemo dodatne prostore ne le za državni zbor, pač pa za nove strokovce in za posamezna delovna telesa. Ne želim biti žaljiv, ampak smo eden redkih parlamentov, kjer delovna telesa parlamenta nimajo stalnih prostorov. Povsod je poseben prostor, namenjen delu, tam je sekretariat, tja se hodi, tam so vsa gradiva in kadarkoli lahko zaseda več delovnih teles hkrati in ni treba, da drug pred drugim pometajo. Tudi to ni stvar tega odloka, ampak je stvar našega samospoštovanja. Zdi se mi pomembno pri tem odloku ugotoviti, da dokler državni zbor, vsak posamezen poslanec in vodstvo državnega zbora ne bo čutilo samospoštovanja in pomembnosti do našega dela, ne bo dovolj odločnosti za to, da naredimo spremembe, nam v prid. In takrat, ko bomo imeli delovne pogoje, bomo lahko tudi bolj prepričljivo delali in lažje bomo delali. Zato se mi zdi, da je ob razpravi o tem odloku primerno razmišljati o korakih, ki jih generalna sekretarka v sedanji kadrovski zasedbi, pa kolegij državnega zbora, lahko še stori po sprejemu odloka, zato da bi bili o pripravi proračuna za prihodnost pripravljeni nastavki, da se iz tega kaj izcimi. Jaz osebno sem zadovoljen s tistim, kar smo do sedaj dosegli. Okvir je zadosten, potrebna je pa modrost, odločnost, odločnost in odločnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Maršiča. [[Ne želite.]] Gospod Anderlič? [[Ne.]] Zaključim lahko torej splošno razpravo. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Niste bili prijavljeni, gospod Kelemina. Ne! Prehajamo na drugo [[...]]Kaj ste želeli gospod Sok? Dovolite samo, da napovem, vse bo lepo, nikogar ne bom izpustila. Prehajamo na drugo obravnavo predloga odloka. V obravnavo dajem 4. člen in amandma poslanca Romana Jakiča k temu členu. K besedi vabim gospoda Soka.
Hvala lepa. Saj to sem vas želel, spoštovana predsedujoča, obvestiti, da smo tudi v poslanski skupini Nove Slovenije vložili amandma, in sicer k 11. členu in da ga boste vsak čas dobili na mizo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Do začetke obravnave predloga zakona ste vložili, do začetka obravnave predloga zakona. Dovolite mi, da to vendar preverimo. Gospod Jakič, izvolite.
Predsednica, da ne bo nesporazuma. Jaz sem prej pri svoji obrazložitvi pozabil povedati, da amandma k 4. členu na osnovi diskusij, ki so bile neformalne in formalne, umikam. Seveda, vztrajam pa pri argumentaciji, ki sem jo imel, kar se tiče delovanja v bodoče tega državnega zbora.
Hvala lepa. Torej, če tudi amandma poslanska skupine Nove Slovenije ni bil vložen v skladu s poslovnikom do [[...]]bomo sedaj preverili -, potem ni amandmajev in bomo prešli na glasovanje o odloku v celoti. Če pa je bil amandma poslanske skupine Nove Slovenije vložen v skladu s poslovnikom, bomo opravili razpravo o 11. členu in o amandmaju, kot ste ga po zaključku razprave napovedali. Tako prosim za še kakšno minuto pozornosti, da preverimo, kaj se je dogajalo. [[...]] [[Preverjanje podatkov.]] [[...]] Hvala lepa. Iz službe državnega zbora mi poročajo, da amandma ni v redu vložen in tudi prepozno je bil vložen. Tako veljavno vloženih amandmajev k predlogu odloka torej ni, zato prehajamo na odločanje o predlogu odloka o notranji organizaciji, delovnih mestih in nazivih v službah državnega zbora Naprava tudi še ne dela. Potem bomo, po gospodu Partljiču, ubrali ročno pot. Hvala lepa. Prvo štetje kaže, da imamo zadosten kvorum. Sprašujem, kdo je za odlok o organizaciji delovnih mestih in tako naprej? [[50 poslancev.]] Je kdo proti? [[8 poslancev.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani odlok sprejel. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na obravnavo prekinjene 26. točke dnevnega reda - na tretjo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o graditvi objektov. V drugi obravnavi smo sprejeli amandmaje k 1. in 31. členu. Kvalificirani predlagatelji so želeli odmor in zdaj imamo od napovedanih vložene amandmaje, in sicer: Poslanski klub LDS, ZLSD in DeSUS so vložili amandma k 1. in k 31. členu. Potem poslanska skupina Slovenska ljudske stranke tudi k 31. členu in k istemu členu tudi poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Torej, pričenjamo tretjo obravnavo in obravnavo po vrsti. Najprej odpiram razpravo o 1. členu in amandmaju treh poslanskih skupi koalicije k temu členu. Kdo želi besedo? Nihče. Razpravo zaključujem. Prehajamo na odločanje o amandmaju k 1. členu treh poslanskih skupin koalicije. Pardon. Sprašujem, zdaj pa res prosim še enkrat za pozornost in nekaj časa. V dvorani je 57 poslank in poslancev. [[Oglašanje iz klopi.]] V fazi odločanja smo, gospod. Ni, saj je v redu, roke so čisto v redu. Ne, mislim, da bo težje, ker se boste pokrivali s telesi. 57 nas je. Sprašujem, kdo je za amandma k 1. členu, kdo je za? 35 za, proti 10. [[Za je glasovalo 35.]] Kdo je proti? [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je amandma k 1. členu sprejet. Odpiram [[...]]Ne, ni res, gospod Kelemina, saj vidite, v nemškem parlamentu samo vržejo oko in rečejo "večina za", "manjšina proti", tako da prosim lepo, da ne bi slučajno. Vidi se, koliko roko je "za" in koliko jih je "proti". Gremo naprej, odpiram razpravo o 31. členu in dveh amandmajih k temu členu. Tri poslanske skupine koalicije, poslanska skupina Slovenske demokratske stranke in poslanska skupina Slovenske ljudske stranke. Trije amandmaji so. Najprej bomo glasovali o amandmaju treh poslanskih skupin koalicije, potem bomo glasovali o amandmaju poslanske skupine Slovenske ljudske stranke in pod številko 3 poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, vendar bom to še enkrat napovedala. Zdaj odpiram razpravo o vseh treh amandmajih. Želi kdo besedo? Gospod Kelemina, izvolite.
Hvala za besedo. Dobro, da vsaj zvočniki še delajo. Naša poslanska skupina je vložila amandma k 31. členu. Gre za manjši dodatek k 31. členu in prepričani smo in pričakujemo, da bo večina poslancev, predvsem tisti s podeželja, z veseljem podprli ta predlog amandmaja. Prepričan sem, da bo amandma zelo koristen tako za Pomurje, tako za podravsko pokrajino, regijo, za Posavje, Dolenjsko, Primorsko in tako naprej - skratka, za večino teh pokrajin je ta predlog izredno pozitiven in sem prepričan, da bodo poslanci ta predlog podprli. Ljubljančani ga mogoče res ne bodo, ampak mislim, da imamo večino in da lahko ta pozitiven amandma sprejmemo in s tem omogočimo, da bo slovensko podeželje zaživelo nekako v drugačni luči, kot je živelo do zdaj. Prosil bi, da [[...]]ta predlog podpre.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? [[Ne.]] Lahko zaključim razpravo? [[Lahko.]] Prosim za pozornost, da ne bo kaj narobe. Najprej bomo glasovali o amandmaju poslanskih skupin koalicije, LDS, ZLSD in DeSUS, k 31. členu. Kdo je za? [[44 poslancev.]] Kdo je proti? [[Nihče.]] Ugotavljam, da je amandma k 31. členu sprejet. Zbor je sklepčen. Amandma poslanske skupine Slovenske ljudske stranke je brezpredmeten. Glasujemo še o amandmaju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Kdo je za? [[9 poslancev.]] Kdo je proti? [[30 poslancev.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet, zbor pa sklepčen. Ugotavljam torej, da je bil v tretji obravnavi sprejet en amandma. Sprašujem predstavnika vlade, gospoda ministra za okolje in prostor, ali je morebiti zaradi sprejetega amandmaja prišlo do neskladnosti. Ni prišlo. Hvala lepa. Prehajamo torej na odločanje o zakonu. Kdo je za? [[53 poslancev.]] Kdo je proti? [[2 poslanca.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. En amandma je sicer k zakonu o varstvu potrošnikov, vendar je še poslanska skupina LDS, mislim, da napovedala amandma k zakonu o varstvu potrošnikov, ki ga še ni, zato torej te 18. točke ne moremo dokončati danes, ampak jo bomo dokončali jutri. Tako za danes zaključujem sejo. Dovolite, lepo prosim, predsednik odbora za finance in monetarno politiko, gospod Ciril Pucko, vas lepo prosi, da čez 15 minut, torej po tej končani seji, da je danes seja odbora za finance. Lepo prosim, jaz vam na podlagi prošnje predsednikov odborov sporočam njihova obvestila. Ravno tako obveščam člane in članice odbora za infrastrukturo, da predsednik odbora tudi sklicuje sejo odbora 15 minut po končani - 5 minut, kje gospod Janc.
Mi daste besedo, gospa podpredsednica?
Izvolite, gospod Janc.
Obveščam člane odbora za infrastrukturo, da se seja odbora za infrastrukturo nadaljuje čez pet minut, po končani seji državnega zbora v sejni sobi 212.
Hvala lepa. Sporočilo ste slišali. Vsem najlepša hvala in lahko noč.