Kolegice in kolegi, dovolite mi, da vse lepo pozdravim. Tudi predstavnike vlade na nadaljevanju 28. seje državnega zbora. Nadaljevali bomo z našim delom, in sicer z obravnavo 2. točke dnevnega reda - predloga zakona o zagotavljanju navigacijskih služb zračnega prometa.Najprej mi dovolite, da opravičim nekatere kolegice in kolege, ki se zaradi drugih obveznosti seje ne morejo udeležiti. To so kolegi Beuermann, od 15. ure dalje kolega Bevk, dr. Brejc, Horvat, Jakič, Janša, Kacin in kolega Peterle. Prav tako ne bo z nami kolegice Sonje Areh Lavrič. Kolegice in kolegi, preden bomo prešli na obravnavo 2. točke dnevnega reda, imam to priložnost in čast, da pozdravim v naši sredi na galeriji njegovo ekscelenco predsednika državne skupnosti Srbije in Črne Gore, gospod Svetozar Marović dobrodošli v državnem zboru. Malo prej sem predsedniku v našem skupnem imenu zaželel, da bi tudi njegova država uspešno, s čim manj težavami, uspela izkoristiti priložnosti, ki jih dajeta sedaj mir in varnost širše v Evropi. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZAKONA O ZAGOTAVLJANJU NAVIGACIJSKIH SLUŽB ZRAČNEGA PROMETA - DRUGA OBRAVNAVA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. In eden od njenih predstavnikov - bo to minister - želi predstaviti dopolnilno obrazložitev predloga. Na voljo 5 minut. Prosim, gospod minister.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! S predlaganim zakonom o zagotavljanju navigacijskih služb zračnega prometa se odpravlja osnovna sistemska neskladnost, da se nadzorne in operativne funkcije dejavnosti, ki jih izvajajo navigacijske službe zračnega prometa, ločijo, kar je z vidika prvega načela o ločitvi teh dveh funkcij možno le tako, da se ti dve funkciji sistemsko in organizacijsko ločita. Drugo načelo predlaganega zakona je vsebovano v konvenciji o mednarodnem civilnem letalstvu, tako imenovana chicaška konvencija, zlasti pa, da je za zagotavljanje navigacijskih služb zračnega prometa odgovorna država. Tretje načelo predlaganega zakona je, da so navigacijske službe zračnega prometa obvezne republiške gospodarske javne službe. Glede na to, da je zagotavljanje službe iskanje in reševanje za poplave ter službe letalske meteorologije urejeno z drugimi predpisi, so v tem zakonu primarno urejeni primeri zagotavljanja pri ostalih navigacijskih službah zračnega prometa. Četrto načelo predlaganega zakona je zagotoviti varnost, rednost in nemotenost zračnega prometa, torej javnega interesa v vseh pogojih in okoliščinah, ne glede na to, kdo izvaja navigacijske službe zračnega prometa. S tem namenom je v predlaganem zakonu vgrajenih nekaj varovalk, med njimi tudi certifikat o usposobljenosti, ki bo potrjeval ustrezno usposobljenost javnega podjetja oziroma vseh izvajalcev navigacijskih služb ter možnost ponovnega prevzema v upravljanje sorazmernega dela infrastrukture s strani Republike Slovenije, če to zahtevajo določila mednarodne pogodbe, ki zavezujejo Republiko Slovenijo, ali če so spremembe pogojev izvajanja služb take, da bi lahko vplivale na varnost, rednost, nemotenost zračnega prometa v Republiki Sloveniji. Peto načelo predlaganega zakona je, da se zagotovi večja fleksibilnost in učinkovitost pri organizacijskih, finančnih in kadrovskih vprašanjih, ki so posledica hitrega tehnološkega razvoja in prilagajanja zahtevam prometnih tokov znotraj Evrope. Reorganizacija navigacijskih služb zračnega prometa ne bo vplivala na državni proračun Republike Slovenije. Dovolite, da v nadaljevanju podam še nekaj informacij, ki dodatno argumentirajo odločitev za pripravo predloga zakona o zagotavljanju navigacijskih služb. Svet Evropske unije je 16. decembra lanskega leta vsem zainteresiranim posredoval besedilo osnutka predpisov EU, ki se nanašajo na tako imenovano enotno evropsko nebo, in sicer za kreiranje enotnega evropskega neba, o zagotavljanju navigacijskih služb, o interoperabilnosti omrežij za vodenje zračnega prometa in o organizaciji in rabi zračnega prostora. V času od določitve besedila predloga zakona v vladi Republike Slovenije pa do obravnave na seji odbora za infrastrukturo in okolje državnega zbora so bila praktično zaključena tudi pogajanja za vstop v EU. Na letalskem transportnem področju niso predvidena prehodna obdobja, zato moramo biti ustrezno organizirani, da bomo lahko sledili predpisom Evropske unije. Trenutno se praktično vsak predpis, ki ga v zvezi z navigacijskimi službami zračnega prometa sprejme Evropska unija, nanaša na slovenski državni upravni organ, torej na ureditev, ki jo pri nas določijo predpisi o državni upravi, ne pa predpisi o gospodarskih družbah in gospodarskih javnih službah, kar je praksa v EU. Zakasnitev z reorganizacijo zagotavljanja navigacijskih služb zračnega prometa bi zagotovo pripeljala do organizacijskih, finančnih in kadrovskih problemov ter kompetenčnih sporov v trenutku polnopravnega članstva v Evropski uniji. Skladno z zgoraj navedenimi usmeritvami, ki so nas vodile pri pripravi predloga zakona o zagotavljanju navigacijskih služb zračnega prometa, ter skladno z rešitvami v večini držav Eurocontrola in skladno z bodočo ureditvijo teh služb znotraj EU predlagamo, da državni zbor Republike Slovenije dopolnjen predlog zakona o zagotavljanju navigacijskih služb zračnega prometa skupaj s predlogi amandmajev poslanske skupine SLS in poslanske skupine Združene liste podpre in ga čim prej pošlje v tretjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa za dopolnilno obrazložitev, gospod minister. Predlog zakona je v državnem zboru obravnaval pristojni odbor za infrastrukturo in okolje. Predsednik Janc je tukaj, želite besedo? Predsednik odbora, kolega Janc, ima sedaj besedo, za njim pa predstavniki poslanskih skupin. Prosim, predsednik odbora.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Odbor za infrastrukturo je obravnaval predloženi zakon na svoji 42. seji 27.6.2003 in v skladu s poslovnikom opravil drugo obravnavo predloga zakona. Na seji odbora so poleg predlagatelja zakona in zakonodajno-pravne službe državnega zbora sodelovali tudi predstavniki samostojnega sindikata kontrolorjev letenja. K predloženemu zakonu je pismeno mnenje posredovala zakonodajno-pravna služba, ki je v svojem mnenju imela pripombe predvsem k 2., 3., 6., 8., 13., 20., 21., 24., 25., 27., 29. in 31. členu. Še posebej pa je bil v tem mnenju dan poudarek 7. členu, in sicer določbam v tretjem odstavku, ki se nanašajo ne le na izvajalca, ampak tudi na pogoje izvajanja službe in izhajajo iz certifikata kot listine, s katero izvajalec dokazuje usposobljenost za izvajanje določenih služb. K 9. členu, glede virov za oblikovanje namenskih prihodkov državnega proračuna iz naslova pristojbine in cene za opravljanje storitev navigacijskih služb ter za dograditev in določitev subjekta, ki obračunava pristojbine in stroške in jih je dolžan nakazovati v proračun. K 14. členu, kjer lahko javno podjetje ob soglasju vlade v Sloveniji ali v tujini ustanavlja gospodarske družbe ali pridobiva kapitalske deleže. K 15. členu, glede določbe, ki se nanaša na petletni poslovni načrt, ki naj bi ga sprejemal ustanovitelj. Ter k 23. členu, ki ureja stavko. Odbor za infrastrukturo je v skladu s 126. in 131. členom poslovnika državnega zbora opravil razpravo in glasovanje o posameznih členih predloga zakona in vloženih amandmajih. Pri tem pa je sprejel tudi svoje amandmaje. Odbor je sprejel predlagane amandmaje poslanske skupine SLS k 1., 2., 3., 4., 6., 7., 8., k petemu poglavju, 9., 12., 13., 14., 15., 16., 18., 19., 20., 21., 24., 27., 29. in 30. členu. Sprejel pa je tudi dva amandmaja k 23. in 31. členu, s čimer sta poslala amandmaja poslanske skupine ljudske stranke brezpredmetna. Odbor je oblikoval tudi nekaj svojih amandmajev, in sicer k 7., 10., 15., 23. in 31. členu. Odbor je v skladu s 128. členom glasoval še o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod predsednik odbora. Zdaj bomo slišali stališča poslanskih skupin. Najprej bo kolega Malovrh predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke in za njim kolega Sok poslanske skupine Nove Slovenije. Najprej kolega Malovrh. Prosim, imate besedo.
Gospod predsednik, hvala lepa za besedo. Poslanke in poslanci! Slovenska ljudska stranka je že pri zakonu o zagotavljanju navigacijskih služb zračnega prometa, že pri prvi obravnavi, ugotovila, da je to obveznost države, zlasti po podpisu to tako imenovane chicaške konvencije. Značilnost te ureditve je, da država ne more prenesti svoje odgovornosti za zagotovitev teh služb na osebo zasebnega gospodarskega prava. Na primer na družbo zasebnika prava ali mednarodno organizacijo. Lahko pa prenese izvajanje teh služb na tako osebo, ki je v večinski ali popolni lasti države. Navigacijske službe zračnega prometa, predvsem kot jih opredeljuje zakon o letalstvu, zagotavlja ministrstvo za promet oziroma uprava Republike Slovenije za civilno letalstvo ter ostala ministrstva. Glede na to, da se z reorganizacijo želi zagotoviti tudi večja fleksibilnost, sledenje tehničnemu in tehnološkemu razvoju in hitrejše prilagajanje prometnim potrebam, omenjeni razlog in izpostavljenost storitev navigacijskih služb zračnega prometa tržnim principom delovanja, je v večini evropskih držav privedel do reorganizacije teh služb v obliki podjetij zasebnega gospodarskega prava, ki so v stoprocentni lasti države. Prenos določenih nalog v zvezi z navigacijskimi službami zračnega prometa je predviden tudi na druge organizacije. Tako za Republiko Slovenijo že danes zagotavlja Eurocontrol oziroma centralna enota za urejanje pretoka in pa centralni urad za pristojbine na zračnih poteh in izpolnitev s tem določenih nalog oziroma mednarodnih obveznosti Republike Slovenije. Republika Slovenija je podpisala tudi sporazum o storitvah v zračnem prometu ter delovanju objektov in naprav. Zakon o letalstvu določa, da navigacijske službe zračnega pometa in s tem povezane infrastrukturne objekte, naprave in sisteme zagotavlja država, izvajanje teh služb pa država zagotovi v pogojih javne službe. V predlaganem zakonu so storitve navigacijskih služb zračnega prometa, ki jih opravlja javno podjetje, določene kot obvezne republiške gospodarske javne službe, izvajalec pa se organizira kot javno podjetje, kar je organizacijska oblika, ki najbolj celovito, tako z vidika upravljalsko - nadzorne funkcije kot tudi zagotavljanja javnega interesa, povzema bistvene kvalitativne razlike med predlagano in obstoječo ureditvijo. Navedena organizacijska oblika izvajalca je predlagana, ker to narekuje tudi monopolni značaj dejavnosti, istočasno pa gre za dejavnost, ki se sama financira in jo je mogoče opravljati profitno. Tukaj pa so atributi, ki utemeljujejo izbiro predlagane oblike izvajalca. Ugotavlja se, da tudi nastajajoči sistem zaposlovanja, usposabljanja, nagrajevanje ne upošteva v zadostni meri specifike obravnavanja nalog služb, za katere so predpisani posebni pogoji in zahteve, ki ne temeljijo na izobrazbi, ki se pridobi v rednih šolah, in so v zvezi s tem tudi sprejeta soglasja le-teh. Za obliko zagotavljanja oziroma opravljanja navigacijskih služb zračnega prometa je pomemben tudi način ureditve vsosednjih državah in z ozirom na to, da so glavni zračni tokovi v slovenskem prostoru usmerjeni iz severozahoda na jugovzhod, je ta primerjava pomembna zlasti glede Avstrije in Hrvaške. Glede teh dveh držav moramo ugotoviti, da v obeh državah izvajata večji del nalog navigacijskih služb zračnega prometa gospodarski družbi, ki sta v 100% lasti države. Kot je že prej dejal minister, je sam osnovni cilj zakona zagotoviti varnost, rednost in nemotenost zračnega prometa, torej javnega interesa v vseh pogojih in okoliščinah, ne glede na to, kdo izvaja navigacijske službe zračnega prometa. Drugo temeljno načelo, ki ga je treba zagotoviti, je že vsebovano v konvenciji o mednarodnem civilnem letalstvu. Zagotavljanje navigacijskih služb zračnega prometa je določeno tudi v zakonu o letalstvu, zlasti njihovo zagotavljanje v pogojih javne službe, in urejanje, ki je določeno v vsebinah tega zakona. Zakon tudi določa, da navigacijske službe zračnega prometa zagotavlja Republika Slovenija [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]v pogojih javne službe. Izmed teh so tri službe o zagotavljanju pogojev obvezne republiške gospodarske javne službe, ki jih izvaja javno podjetje v 100% lasti Republike Slovenije. Služba letalske meteorologije ter služba iskanja in reševanja zrakoplovov pa se zagotavlja v okviru sistema državne uprave. Javno podjetje upravlja z infrastrukturnimi objekti, napravami in sistemi služb v skladu s pogodbo, za katero še dogovorita javno podjetje in Republika Slovenija kot ustanoviteljica javnega podjetja. Druge rešitve pa temeljijo na določbah zakona o letalstvu, zakona o gospodarskih javnih službah, zakona o gospodarskih družbah in slovenskih računovodskih standardih. Tudi finančna projekcija poslovanja javnega podjetja kaže, da bodo pristojbine na zračnih poteh v bodoče ostale na približno enakem nivoju, kot so sedaj, okrog 70 evrov [[v Evropi 92 evrov]] , kar pomeni, da bo Republika Slovenija ostala konkurenčna na tem področju tudi v bodoče, in to je tudi najpomembnejše. Prav zaradi izločitve izvajanja storitev navigacijskih služb iz sistema državne uprave to ne bo vplivalo na državni proračun, kot je prej dejal tudi minister. Celoten sistem izvajanja navigacijskih služb zračnega prometa, vključno s službami, ki jih ne bo izvajalo javno podjetje, kot je služba letalske meteorologije, služba iskanja in reševanja, bo financiran iz pristojbin za storitve navigacijskih služb zračnega prometa kot namenskega prihodka državnega proračuna. Glede na to [[...]]
Čas se je iztekel.
Glede na to v večini sprejete amandmaje Slovenske ljudske stranke k členom, ki jih je potem povzel tudi odbor za infrastrukturo - k členu 1, 2, 3, 6, 7, 8, k poglavju 5, 9, 12, 13, 14, 15, 16, 18, 19, 20, 21, 24, 27 ter 29. in 30. členu - , in ti amandmaji so bili usklajeni s strokovnimi službami [[...]]
Kolega Malovrh!
Zaključujem. Bili so usklajeni tudi z delavci službe kontrole letenja. To bo pripomoglo k izboljšanju tega zakona, zato bo Slovenska ljudska stranka ta zakon podprla, k čemur vabimo tudi vse ostale. Hvala lepa.
Hvala. Kolega Sok bo predstavil stališča poslanske skupine Nove Slovenije, za njim kolega Jelinčič poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Vse prosim, da ste občutljivi za čas, ki je odmerjen vsem enako. Prosim.
Spoštovani predsednik, spoštovani minister in drugi predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Preden predstavim stališče poslanske skupine Nove Slovenije, mi dovolite, da povem naslednje. V naši poslanski skupini smo namreč prepričani, da ta zakon ne izpolnjuje poslovniških določil za obravnavo na tem zasedanju. Ne izpolnjuje poslovniških določil, ker niso v vseh členih navedeni - tako kot naš poslovnik zahteva - skloni v moškem in ženskem spolu. To povem zato - upam, da me predstavniki zakonodajno-pravne službe poslušajo -, ker so zakon, ki ga je vložila koalicija Slovenija, interventni zakon za odpravo posledic suše, pozebe inneurij s točo v letu 2003 zavrnili prav iz tega razloga. V tem zakonu pa lahko v vrsti členov najdete napačno rešitev, in sicer ženski in moški spol ni uporabljen, čeprav smo mi v našem zakonu v 1. členu to možnost napisali. Tako da na to opozarjam; seveda, drugega ne morem, kot član številčno slabe opozicije, kot na to opozoriti. Sicer pa bi pri obravnavi tega zakona v imenu poslanske skupine Nove Slovenije rad povedal, da se nam v bistvu zdita pomembni samo dve vprašanji, in sicer prvič, kako te službe organizirati, da bo njihovo delovanje učinkovito in da se predvsem prek organizacije ne bo poslabšala varnost in pa v kontekstu zagotavljanja te varnosti tudi, temelječ na izkušnjah v preteklosti, kako organizirati pravico do stavke delavcev, ki delajo napodročju navigacijskih služb. V državah članicah Evrocontrola so za izvajanje navigacijskih služb znane različne, bolj ali manj podobne organizacijske oblike; v glavnem gre za štiri. Te službe delujejo kot državni organ, tako kot danes pri nas, delujejo kot državno podjetje ali kot državna agencija. V nekoliko večjih državah ali veliko večjih, kot je Slovenija, pa kot kooperativne oblike z enim ali pa z več lastniki, s prevladujočim ali pa neprevladujočim vplivom države. Za obliko zagotavljanja navigacijskih služb v Republiki Sloveniji pa je vsekakor tudi pomembno, kako so te službe organizirane v naši neposredni soseščini, se pravi v Italiji, Avstriji, Hrvaški, v glavnem v teh treh državah. In kar se tiče naših sosednjih držav, so te službe bolj ali manjv domeni državne organizacije, torej delujejo kot gospodarske družbe, ki so v 100% lasti države. Obstajajo nekatere razlike, in sicer glede opravljanje nekatere druge dejavnosti v okviru teh osnovnih namenov. Pri nas je sedaj situacija taka, da dve izmed navigacijskih služb zračnega prometa, to je služba letalske meteorologije ter služba iskanja in reševanja zrakoplovov, zagotavljajo pristojni državni organi v okviru ministrstva za okolje in prostor. In predlog zakona je, da tako tudi ostane. Preostale tri službe, to so služba letalskih informacij, služba zračnega prometa in pa služba letalskih telekomunikacij, ki so do sedaj bile v celoti organizirane in izvajane v okviru Uprave Republike Slovenije za civilno letalstvo, pa bo po novem, ko bo seveda ta zakon sprejet, opravljalo javno podjetje v 100% lasti Republike Slovenije. Javno podjetje bo upravljajo z infrastrukturnimi objekti, napravami in sistemi služb v skladu s pogodbo, za katero se bosta dogovorila na eni strani javno podjetje in pa seveda na drugi strani Republika Slovenija kot ustanoviteljica tega javnega podjetja. Zelo pomembno seveda bo, kakšna bo vsebina te pogodbe, ki bo sklenjena takrat, ko bo zakon začel veljati in ko bo to javno podjetje ustanovljeno. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]]
Prosim, če zaključite stavek ali misel na kratko.
Ja, potem moram končati na sredini. Bom potem, ker je čas nam še ostal nadaljeval pri samih amandmajih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Preden dam besedo kolegu Jelinčiču, naj samo to pojasnim, da ne bo kasneje nesporazumov, enkrat in še enkrat, da zakon, ki ga je vložila skupina poslancev, nima kvalifikacij in ne more iti na izredno sejo zato, ker se na izredni seji obravnavajo samopostopki, torej samo zakoni po nujnem postopku, med tem ko je vaš vložen po rednem postopku. Tako, da ne gre za druga manjša vprašanja vloženega besedila vašega predloga, ampak za poslovniško določilo, ki zelo jasno pravi, kateri predlogi gredo lahko na izredno sejo in kateri ne. Vlada je vložila predlog, ki bo šel v torek ali v sredo na izredno sejo, ko se bom odločil sejo sklicati, po posvetu s predsednikom odbora kolegom Jancem, da ugotovimo, ali bi bilo to mogoče že v torek, če ne pa v sredo. Kolega Jelinčič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Po mnenju Slovenske nacionalne stranke je zakon slab in slabo pripravljen. Kljub temu, da je potreben takšen zakon, se je treba zavedati, da v tej obliki, kot je zakon predstavljen, ni potreben, ni dober, ni dodelan in je nekonsistenten. O tem govori že v osnovi to, da je na 32 členov zakona vloženih kar 24 amandmajev. Potem še dva amandmaja odbora in zakonodajno-pravna služba je kar na 11 členov imela pripombe. Že pred časom smo govorili, da je zakone, ki so tako nepripravljeni in tako nedodelani, ki dobijo toliko amandmajev, potrebno vrniti predlagatelju, naj pripravi nov zakon, naj razmisli, kaj sploh hoče z zakonodajno materijo in kako hoče to urejati. Osnovni cilj zakona naj bi bil zagotoviti varnost, rednost in pa nemotenost zračnega prometa, ne glede na to, kdo izvaja navigacijske službe zračnega prometa. Evidentno je, da navigacija zgornjega zračnega prostora, kjer letijo tista letala, ki v glavnem potrebujejo kontrolo navigacije in navigacijske službe. V tem prostoru so letala približno 10 minut. 10 minut, da gredo čez vso Slovenijo. Zato je vprašljivo, ali je sploh smiselno na ta način imeti v slovenskih rokah kontrolo zračnega prostora, ali bi bilo bolje prepustiti eni od članic Eurocontrola in za to dobiti precej veliko denarja. Kajti prečkanje zračnega prostora določene države je suverena pravica, ki jo država dovoljuje ali je ne dovoljuje in jo sme tudi zaračunati. Upravljanje na tem se uredi s koncesijo in ta koncesija bi zagotovo stala državo manj kot recimo stroški sistema kontrole letenja skupaj, ki znesejo in znašajo v letu 2003, kot vidimo na razpredelnici več, kot 2 milijardi in pol slovenskih tolarjev. V zakonu, ko se govori o oceni finančnih posledic predloga zakona za državni proračun in druga javna finančna sredstva, piše tudi to: pristojbine na zračnih poteh v nekaterih državah EU že danes presegajo 92 evrov, kar pomeni, da bo Republika Slovenija ostala konkurenčnana tem področju tudi v bodoče. Kaj predlagatelj zakona res misli, da ne vemo, da ne gre za konkurenčni boj v slovenskem zračnem prostoru, ampak da je slovenski zračni prostor suverenost naše države? Saj ni konkurenčnega partnerja v slovenskem zračnem prostoru, da bi lahko Slovenija bila na tem področju konkurenčna. In Slovenija ne izvaja kontrole zračnega prostora v nobeni drugi državi, kajti to je avtonomna pravica vsake države. In zavedati se je treba, da letala ne letijo izven strogo določenih zračnih koridorjev. To se pravi, ne vem zakaj je dala, zakaj je predlagatelj to v zakon sploh zapisal. Morda zato, ker ima nas poslance za bedake, kajti drugače tega stavka zagotovo ne bi bilo notri. Zavedati se je potrebno, da naslednje leto vstopamo v Evropsko unijo in ne vem koliko je smiselno na vrat na nos sprejemati ta zakon, ki zadeve ne ureja, ampak jo samo, po mojem mnenju in po mnenju Slovenske nacionalne stranke, ureja samo še v korist nekaterih več ali manj posameznikov. Takšnega zakona ne potrebujemo.Zakon mora biti konsistenten. Gre za varnost letalskega prometa. Varnost pa lahko kasneje, ko bomo vstopili v Evropo, zagotavljamo tudi s skupnimi projekti s sosednjimi državami. To bi bilo smiselno, to bi bilo oportuno in to bi bilo finančno ne samo sprejemljivo, ampak zelo ugodno za Republiko Slovenijo. Hvala.
Hvala, kolega Jelinčič. Stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke bo predstavil kolega Zamernik. Prosim, kolega Zamernik.
Hvala lepa, gospod predsednik. V poslanski skupini Socialdemokratske stranke smo opravili številne pogovore z ljudmi, ki jih na tak ali drugačen način tangira sprejetje tega zakona. V vseh pogovorih je bilo jasno izraženo, da tak zakon potrebujemo in je seveda pohvalno, da ga imamo na mizi, vendar pa se v določeni meri v nekaterih rešitvah lahko strinjam s predgovornikom, ki pravi da ta nuja po sprejemu tega zakona še ne opravičuje dejstva, da se v parlament predloži zakon, ki je potem deležen tako številnih popravkov, kot smo jim sedaj priča. Amandmaji, ki so se usipali tako s strani poslanskih skupin kot potem tudi odbora, in pripombe, ki jih je imel sekretariat za zakonodajo in pravne zadeve, seveda ne opravičujejo vlade, da je predložila v parlament tak zakon, ki je potreben tako številnih popravkov. Ne glede na to, po teh pogovorih, ki sem jih omenil na začetku, v poslanski skupini ocenjujemo, da je sprejem zakona potreben in ga bomo zato tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala, kolega Zamernik. Kolega Veber bo predstavil stališča poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov. Predstavitev stališč pa bo o tem sklenil kolega Avšič. Najprej kolega Veber, prosim.
Hvala za besedo, predsednik in lep pozdrav vsem. Predlog zakona o zagotavljanju navigacijskih služb zračnega prometa smo v poslanski skupini poskušali do podrobnosti proučiti in ne nazadnje smo poskušali tudi pridobiti dodatna mnenja, tako s strani sindikatov kotseveda tudi strokovnjakov na področju letalstva. To kar je možno razbrati iz same vsebine, pa vendarle je možno združiti nekako v naslednje vidike. Zakon je seveda mogoče nedodelan, ravno z vidika, ker ne zagotavlja enotnega organiziranja vseh služb, ki so potrebne za zagotavljanje navigacijskih služb zračnega prometa. Ne upošteva tudi mednarodnih pogodb o izvajanju navigacijskih služb v Evropski organizaciji za varnost zračne plovbe [[ta bo, med drugim, opravljala skoraj 80% vsega obsega del]] in povečujejo se tudi stroški za delovanje službe. Poleg tega ugotavljamo, da bo financiranje dejavnosti potekalo iz proračuna Republike Slovenije in da javna služba, ki naj bi bila organizirana v javnem podjetju, ne bo zagotovljena za vsa letališča v Republiki Sloveniji, ampak zgolj za tista večja, ki imajo nekako status javnega letališča; številna druga letališča ostajajo še vedno izven dosega, če temu tako rečemo, javnega podjetja. Tako da ko ocenjujemo zakon z vidika varnosti, rednosti in nemotenosti zračnega prometa ter z vidika finančnih posledic zakona, ugotavljamo, da je še kar nekaj stvari, ki jih bo treba proučiti, preden bomo dokončno sprejeli oziroma oblikovali tekst tega zakona. Že v tej fazi smo poskušali tudi v poslanski skupini oblikovati nekaj amandmajev in s tem izboljšati vsebino. Predvsem se naši amandmaji nanašajo na to, da omogočamo možnost zaposlenim v bodočem podjetju ali tistim, ki se ukvarjajo z navigacijskimi službami, aktivnejše sodelovanje v pogajanjih, tako v mednarodnih pogajanjih kot tudi znotraj same države. Predvsem pa dajemo možnost vpliva uporabnikov storitev navigacijskih služb zračnega prometa, kajti vendarle gre za monopolno dejavnost in tu moramo biti previdni in zagotoviti tudi večji vpliv uporabnikov na oblikovanje te službe in predvsem na njeno delovanje ter oblikovanje stroškov delovanja te službe. Torej, nekako smo se poskušali odzvati na to, kar je bilo izpostavljeno kot problem pri delovanju te službe. Namreč, ugotovljeno je bilo, da ne sodeluje dovolj aktivno pri vseh pogajanjih, predvsem v Evropski uniji, in da bi jim poskušali s tem zakonom to zagotoviti. Seveda, sam zakon tega ne bo omogočil; omogoči lahko resnično kvalitetno organizirana služba, omogoči lahko tim strokovnjakov in kvalitetni pogovori - , tako da bo za samo izvajanje zakona najbrž treba resnično veliko postoriti tudi še na kadrovskem področju. Sicer smo proučevali tudi drugo varianto, ki jo ponuja ravno tako zakon o letalstvu. Namreč, zakon o letalstvu govori o tem, da se organizirajo navigacijske službe v obliki gospodarske javne službe. Teh pa imamo več oblik, od režijskega obrata, zavoda, javnega podjetja, in menili smo, tudi pri obravnavi tega zakona na odboru, da bi bilo vendarle dobro proučiti vse variante glede na obseg del, glede na prenos pristojnosti na skupni evropski letalski center in ne nazadnje tudi z vidika finančnih posledic, ki sledijo že sami novi organizaciji te službe, in pozneje tudi glede posledic, ki se bodo odražale zagotovo na domačem letalskem prevozniku kot tudi na mednarodnihprevoznikih oziroma tistih, ki preletajo naše ozračje. Če bodo ti stroški previsoki, bo verjetno tudi naše nebo nezanimivo za njih. Tako da menimo, da bomo do tretje obravnave morali opraviti še nekaj dodatnih usklajevanj. Bomo pa seveda podprli amandmajeZdružene liste, [[...]]
Hvala lepa.
[[...]]tudi Ljudske stranke. Hvala.
Kolega Avšič bo sedaj kot zadnji predstavil stališča poslanske skupine oziroma kluba Liberalne demokracije Slovenije. S tem bomo sklenili predstavitev stališč in prešli na razpravo o členih in vloženih amandmajih. Prosim, kolega Avšič.
Hvala za besedo in lep pozdrav. Očitno, tako kot v vseh poslanskih skupinah, je tudi v poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije ta zakon naletel kar na veliko zanimanje. Očitno nas letalstvo na sploh v Sloveniji zelo zanima. Ugotavljamo seveda, da ta zakon v Sloveniji potrebujemo. Ne samo potrebujemo, moramo ga tudi sprejeti, saj smo si tako obvezo zastavili sami z lani oziroma predlani sprejetim zakonom o letalstvu. Seveda pa, kot so že nekateri pred menoj ugotavljali, tudi zakon o letalstvu ponuja različne rešitve, najmanj dve možni v okviru organiziranja te službe kot javne gospodarske službe. Ponujena rešitev pač gre v smer, da država Slovenija ustanovi posebno obliko družbe, ki bo v 100% lasti države, bo pa vsekakor neodvisna od državne uprave. Verjetno je to tudi želja tistih, ki delujejo v tej dejavnosti. Ugotovitev je točna, da seveda tudi ta nova oblika ne bo zagotavljala vseh petih funkcij, ki jih mora opravljati navigacijska služba, da bo še naprej ostala služba zaščite in reševanja, reševanje letalskih nesreč je v domeni ministrstva za obrambo, in da bo seveda letalska meteorologija tudi organizirana tako kot doslej, v okviru meteorologije na ministrstvu za okolje, prostor in energijo. Ocenjujemo, da je to vredu in racionalno, kajti za tako veliko državo, kot je Slovenija, prav gotovo ni potrebno imeti dvojnih meteoroloških služb, dvojnih reševalnih služb in podobno in se takim rešitvam enostavno tudi v naši skupini pridružujemo. Predlagatelj zagotavlja, da bodo take rešitve, kot jih zakon navaja, omogočale normalen razvoj te dejavnosti, da bo dejavnost ustvarjala dovolj visoko akumulacijo iz lastnih finančnih sredstev, ki bo omogočala tudi strokovnost in pa tudi materialno usposobljenost. Predlagatelj zagotavlja tudi, da tak zakon in te rešitve sledijo razvojnim smernicam Euro-controla in da so tudi primerljive s stanjem v sosednjih državah. Tudi o tem so že nekateri govorniki govorili. Dejansko v Hrvaški in Avstriji je podobna organiziranost, s tem, da so meteorologi vključeni v tovrstne gospodarske javne družbe v lasti države. Nas pa v poslanski skupini pravzaprav zaskrbljuje in obžalujemo dejstvo, da je to v bistvu že drugi predlog. Prvi je zaključil svojo obravnavo že na odboru za infrastrukturo zaradi številnih pripomb službe za zakonodajo, ki jih nismo uspeloi v takratni obravnavi v spomladanskem času realizirati. Obžalujemo, da se tudi pri tem zakonskem predlogu pravzaprav pojavlja podobna stvar. In da, ko smo v odboru za infrastrukturo na sorazmerno težak način prišli do dopolnjenega predloga zakona, ne vidimo, da je služba za zakonodajo državnega zbora Republike Slovenije dala k številnim členom že dopolnjenega zakona pripombe, ki jih na nek način delno povzemata dve poslanski skupini v amandmajih, to je Slovenska ljudska stranka in pa Združena lista socialnih demokratov. Vendar tudi ne v celoti. Tudi ti amandmaji, ki jih ti dve poslanski skupini ponujata, ne rešujejo vseh vprašanj, ki jih služba za zakonodajo odpira v svojem drugem mnenju oziroma v prvem mnenju k dopolnjenemu predlogu. Zaradi tega bomo v poslanski skupini Liberalne demokracije sicer zakon podprli, tudi večina, vsaj nekatere amandmaje obeh poslanskih skupin, ki pa niso bili usklajevani v postopku do obravnave v državnem zboru, kar je tudi na nek način težava. Vendar pa najavljamo temeljit razmislek o nekaterih rešitvah. Predvsem bomo skrbno preverili tudi razmerja med slovensko kontrolo letenja oziroma Slovenija kontrolom, ki naj bi bil posledica tega zakona, in Evurocontrolom glede razmerij pri obvladovanju srednjega in višjega zračnega prostora in se seveda, v tretji obravnavi tudi odločali, ali bomo to in take rešitve podprli v celoti. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam, kolega Avšič. S te smo sklenili predstavitev stališč poslanskih skupin in bomo sedaj prešli na razpravo o členih in vloženih amandmajih. Vodil jo bom na podlagi pregleda amandmajev, ki ste ga dobili 9. julija letos. Začeli bomo s 3. členom. V razpravo bom dal 3. člen in amandma poslanske skupine SLS. Želi kdo v zvezi s 3. členom besedo? Nihče. Zaključujem razpravo o 3. členu in prehajam k 5. členu. Vložila je amandma poslanska skupina SLS. Želi kdo besedo? Kolega Sok, v zvezi s 5. členom? Prosim.
Hvala lepa. Nam je prej ostalo še kar nekaj časa. Ker nisem mogel zaključiti razprave, bi pri 5. členu, in sicer o amandmaju, ki ga je vložila Slovenska ljudska stranka, rad povedal sledeče. Torej, v tem predlogu zakona se predvideva, da se ustanovi javno podjetje, ki naj bi bilo v stoprocentni lasti Republike Slovenije. Nikjer v zakonu ni navedeno, kakšno premoženje bo vlada vložila v to javno podjetje. To se nam zdi pomanjkljivost. Navedeno je samo, da bo za začetek delovanja tega podjetja zagotovila vlada iz proračuna 240 milijonov tolarjev in da bo to podjetje, ki je tukaj v tem zakonu uzakonjeno oziroma formalnopravne nastave, ki je danes samo v dveh členih, poslovalo na podlagi zakona o gospodarskih javnih službah. Zakon o gospodarskih javnih službah pa seveda ima veliko členov. In to pomeni, kot je iz naše tranzicijske prakse poznano, prej ko slej bo prišlo do kapitalizacije in se bo seveda delež države v tem podjetju najverjetneje zmanjšal in bodo takrat tudi lastniška razmerja, v tem podjetju bistveno drugačna. Se pravi, država ne bo več stoprocentni lastnik, ampak bo verjetno le še na koncu 51-procentni lastnik. V teh relacijah bo želja, da se začne ustvarjati dobiček, da se ustvarja profit in zato se mi tudi zdi v tem kontekstu vložen naslednji amandma, ki daje to možnost, da se bo seveda pristojbina oblikovala drugače, kot je v obrazložitvi zakona, ali pa kot je bilo danes tukaj povedano,da bo ta pristojbina ostala na sedanji ravni okrog 70 evrov, kar je pod tistim, kar zaračunavajo v državah članicah Evropske unije. Nam se postavlja vprašanje, ker sama obrazložitev, zakaj ustanovitev javnega podjetja na tem področju, ni eksaktna, zakaj vlada pristopa, oziroma predlagatelj na takšen način. V bistvu sta našteta samo dva razloga. Govori se o učinkovitosti in pa racionalnosti, nikjer pa ni tu zraven nekega poslovnega načrta, iz katerega bi se dalo videti, ali bo skozi to javno podjetje dejansko zagotovljena ta učinkovitost in pa ekonomičnost, oziroma racionalnost. Predvsem pa nas, ko o tem razmišljamo in ko bo se ta organizacijska shema spremenila, skrbi eno drugo vprašanje, to je vprašanje varnosti. Torej urejanje službe navigacij oziroma urejanje služb, v katerih delajo kontrolorji zračnega letenja, je predvsem aktualno in pa zanimivo vprašanje s stališča zagotavljanja varnosti. Se pravi zagotavljanja varnosti za vse tiste, ki te letalske prevoze uporabljamo ali uporabljajo. Mi v glavnem ne nasprotujemo predlogu tega zakona, se pa nam, kot nekaterim drugim, postavlja vprašanje, ali je res smiselno na tem področju oblikovati dve različni službi, eno v okviru javne uprave in pa eno v okviru javnega podjetja. In če v okviru javnega podjetja, zakaj takšen pristop in na takšen način? Hvala lepa.
Smo torej sredi razprave o 5. členu in amandmaju poslanske skupine SLS. Kolega Jelinčič. Ob 5. Še kdo želi o 5. členu? V nasprotnem bom razpravo sklenil. In prešel na razpravo o 6. členu in tu ima besedo sedaj kolega Jelinčič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Sodim, da je 6. člen direktno uperjen proti dvema letališčema v Sloveniji, ki nista kategorizirani tako kot ostali dve imamo Ljubljano in Portorož in imamo Maribor in še malo dlje še Cerklje in pa Slovenj Gradec. Mislim, da amandma, ki ga je predlagala Združena lista socialnih demokratov, je napisan za to, da se olajša delo dvema letališčema, ki imata certifikate, oteži pa se ostalim letališčem. V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke smo prepričani, da mora biti kategorizacija vseh letališč dvignjena na enak nivo, kar pomeni, da je treba enak nivo zagotoviti tudi Mariboru, tudi Cerkljam, tudi Slovenj Gradcu. Vsi imajo betonske piste in če že morajo plačevati nekomu pristojbino za izvajanje navigacijskih storitev, potem naj bo to urejeno na enak način za vse. V osnovnem zakonu v četrtem odstavku je to neka velika "zbrka". Iz četrtega odstavka je evidentno, da predlagatelj ni vedel, kaj pravzaprav hoče, ampak da je podlegel tistim, ki so želeli, da zakon pride v obravnavo in v sprejem na tak način, kot je napisan. Jaz mislim, še enkrat poudarjam, da tak zakon ne bo dober za Slovenijo in najbolje, da ga potem v tretji obravnavi zavrnemo.
Kolega Veber.
Amandma, ki smo ga dali k 6. členu, poskuša reševati ravno to, na kar je kolega Jelinčič opozoril. Namreč, navigacijske službe se financirajo iz taks zgolj na javnih letališčih, na vseh ostalih letališčih, ki nimajo tega statusa, pa te stroške pokrivajo upravljavci. In naš amandma govori o tem, da se sredstva, ki niso javna letališča, zagotavljajo s strani upravljalcev, v tistem trenutku, ko pa to letališče, postane javno, pa seveda takoj preide na financiranje iz teh taks in ne bo potrebno spreminjati zakona. Če pa člen ostane tak, kot ga je dal predlagatelj, bomo morali pač naštevati potem notri, tako kot je bilo povedano, neko letališče, ki bo pridobilo, nov status javnega letališča, ga bomo morali ponovno vpisati v ta zakon ali kaj podobnega. In da do teh nevšečnosti ne bo prihajalo, smo opredelili, da za javna letališča pravzaprav je potrebno zagotavljati sredstva iz taks, za nejavna pa pač upravljalci. Usmeritev naša je pa ravno tako takšna, da če že je javno podjetje, mora biti za vsa letališča, ne pa samo za nekatera. Hvala.
Želi še kdo besedo? Smo sredi obravnave 6. člena in amandmaja poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov. Nihče. Zaključujem razpravo o 6. členu. Tudi k 7. členu, na katerega obravnavo prehajamo sedaj, je ista poslanska skupina vložila amandma. Želi kdo besedo? Kolega Veber.
Ena od novosti, ki jo uvaja ta zakon, je tudi certifikat o usposobljenosti za izvajanje navigacijskih služb. Naš zakon o upravnem postopku zelo jasno določa, da če je neka odločba dokončna, potem to odločbo mora izdati minister. Osnovna dikcija zakona pušča to zadevo odprto, češ, da je to organ v sestavi vlade, kar bi najbrž pomenilo upravo za civilno letalstvo. Vendar, ker je odločba dokončna, mora to biti pristojnost ministra. In zato vlagamo ta amandma. Bi pa hkrati tudi opozoril na neusklajenost tega člena tudi z mednarodno pogodbo, in sicer evropska regulativa ne predvideva, da je veljavnost certifikata tri leta, ampak najmanj pet oziroma največ deset let. Tako, da bomo v nadaljevanju tega zakona morali razmišljati tudi o uskladitvi zakona z evropsko regulativo. Hvala.
Hvala. Še kdo? Kolega Jelinčič.
Gospod predsednik, predvsem tole. Odbor za infrastrukturo in okolje je sprejel neke amandmaje, ki pa jih ni v pregledu notri. Nobenega dokumenta nimamo, da bi bil amandma potem umaknjen ali karkoli. Odbor za infrastrukturo in okolje je dal te amandmaje dne 27.6. in je bilo objavljeno tudi v Poročevalcu, vendar ga pa tukajle v pregledu z dne 4.7. in dne 9.7. ni. Pa bi samo prosil najprej, da mi poskušate odgovoriti na to vprašanje, potem bomo pa videli, če gre za razpravo.
Želi še kdo vmes besedo, ko bomo preverjali to v zvezi z vprašanjem kolega Jelinčiča? Če ne, ne bom sklenil razprave o 7. členu, ampak bomo prešli na 8. člen in se bomo k 7. še vrnili, če je to za vse kolegice in kolege sprejemljivo, da ne bi izgubljali časa. Prekinjam razpravo o 7. členu. Prehajamo na razpravo o 8. členu. Tu je amandma vložila poslanska skupina SLS. Želi kdo besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo o 8. členu. Prehajamo na razpravo o 9. členu, kjer sta dve poslanski skupini vložili amandma. Prosim, najprej kolega Janc, potem kolega Veber.
Hvala za besedo. Ob amandmaju Slovenske ljudske stranke k 9. členu se postavlja konceptualno vprašanje financiranja posameznih služb in integralnosti državnega proračuna. Pristojbine kot vir financiranja opravljanja javne službe niso del integralnega proračuna, temveč se bodo vodile ločeno na posebnem evidenčnem računu. Seveda pa se v povezavi s tem amandmajem in z rešitvijo v 9. členu navezuje tudi rešitev v 10. členu, kjer naj bi državni proračun pokrival nekatere stroške. Torej, meni se te rešitve zdijo konceptualno zelo vprašljive. Namreč, na eni strani bi imeli svoj vrtiček, ki bi ga imeli na posebnem evidenčnem računu, na drugi strani bi opravljali tudi dodatne dejavnosti, ki ne bi predstavljale vira financiranja javne gospodarske službe. In tretja stvar, ko bi v vseh teh denarja zmanjkalo, bi posegli v državni budžet za financiranje osnove dejavnosti. Osebno se s takimi rešitvami ne strinjam, kajti če bomo tokrat sprejeli takšno pot, se postavlja vprašanje, kako se bo reševalo pri drugih javnih gospodarskih službah. Tudi cestna taksa je za vodenje ali pa za upravljanje, ne vem, cestne infrastrukture, pa gre v integralni proračun in se iz integralnega proračuna namenja ustrezen delež za cestno infrastrukturo. Zato mislim, da ta amandma k 9. členu ni dober in ga sam ne podpiram.
Kolega Veber.
Financiranje navigacijskih služb je zagotovo ena ključnih tem tega zakona. Poskus, da se vsaj nekako uskladi javnofinančna zakonodaja s tem zakonom, je ne nazadnje bil tudi amandma, ki je bil vložen s strani Ljudske stranke. Vendar se tu pojavlja cela vrsta težav, kako to izvajati, zato bo tu najbrž treba narediti še dodaten napor. S strani Združene liste opozarjamo na to, da zakon pravzaprav izvzema državne zrakoplove. Vendar dejstvo je, da te službe morajo zagotavljati tudi za te zrakoplove vse storitve za njihovo varnost, in mislim, da se morajo potem tudi stroški oziroma pristojbine za delovanje te službe pokrivati iz uporabe državnih zrakoplovov. Torej izenačujemo vse uporabnike in hkrati s tem poskušamo zagotoviti stabilnejši vir za financiranje te službe.
Želi še kdo besedo? Kolega Sok.
Ta amandma je bistvo nastavek, da ne bo držalo tisto, kar je zapisano v obrazložitvi tega predloga zakona, da bodo pristojbine ostale na sedanji ravni. To javno podjetje, takšno kot bo, bo pomenilo večje stroške in z večjimi stroški bo seveda potrebno zagotoviti tudi večji priliv sredstev. In na podlagi tega se bodo pristojbine povečale. Če se pa pristojbine ne bodo povečale, potem pa bo država morala zagotoviti denar iz proračuna, kljub temu, da v tem zakonu piše, da se bodo vse te službe dejansko financirale iz pristojbin. Ker bo pozneje minister odgovarjal na te dileme in ta vprašanja, bi jaz v okvirute razprave rad postavil tudi to, česar nikjer v tem zakonu nisem mogel zaslediti, nobene obrazložitve, koliko ljudi danes v Republiki Sloveniji sploh dela v tem sistemu. Se pravi, kaj to sploh v organizacijskem smislu, glede zaposlenosti, pomeni. Iz tega zakona, seveda, lahko razberem samo to, da bo ustanovljeno javno podjetje, da bo to javno podjetje dobilo toliko in toliko denarja. Kaj bo kot infrastrukturo prenašala na to javno podjetje, nam ni jasno? Jasno je, da bo pozneje prišlo do nekakšne pogodbe in jasno iz tega zakona je, da bo to javno podjetje imelo direktorja, ki ga bo postavila vlada, da bo imelo nadzorni odbor in o kakšnem poslovnem načrtu - omenjeno je samo, da mora to javno podjetje izdelati petletni poslovni načrt, v katerem pa naj upošteva, v zakonu je navedeno, naj upošteva načela ekonomičnosti, racionalnosti in tako naprej. Se pravi v tem zakonu je okoli tega javnega podjetja res eno veliko število neznank in to se bo potem verjetno urejalo v dogovoru med ministrstvom in pa ustanovljenim javnim podjetjem. Hvala lepa.
Državni sekretar mag. Babič želi odgovoriti na vaša vprašanja. Prosim.
Tukaj bi rad odgovoril na nekaj vprašanj, ki jih je poslanec Sok postavil. Prvo konkretno o navigacijskih službah. V službah kontrole leta je trenutno zaposlenih 137 ljudi v Sloveniji. Ta bodoča firma, podjetje, ki bo zagotavljajo te službe, bo tudi v bodoče imelo in je tudi predpisan poslovni načrt, v katerem mora podati točen načrt, kaj in kako bo to podjetje poslovalo v bodočnosti. V pogodbi med ministrstvom kot državno institucijo in pa tem podjetjem se bo pa točno definiralo, kateri del infrastrukture bo prenesen na to javno podjetje. Kar se tiče področja zagotavljanja varnosti zračnega prometa. Varnost zračnega prometa je že sedaj v tej obliki zagotovljena in bo zagotovljena tudi z ustanovitvijo tega bodočega podjetja. Z ustanovitvijo tega bodočega podjetja želimo samo zagotoviti to, da bi prihodki bili bolj stabilni, bolj namenski, predvsem z namenom posodabljanja sistemov in s tem povečevanja varnosti zračnega prometa, z dograditvijo, nakupom novih sistemov in pa sleditvijo razvoju tehnologije, ki se razvija na tem konkretnem področju.
Prav. Ali je s tem izčrpana razprava o 9. členu? Tako razumem. Prosim za pozornost. Kolega Jelinčič, še o 9. členu? Prosim.
Še nazaj na 7. člen.
Ne, ne. Sedaj smo pri [[...]]
Zadeva je bila vključena v ta dopolnjeni predlog [[...]]
Jelinčič, smo pri 9. členu!
Vem, samo gospod predsednik, ni potrebna več razprava, o 7. členu, ker odstopamo od tistega.
To je vredu. Razumem, da vam je bilo pojasnjeno, kakšen je status amandmajev. Sedaj ste omenili 7. člen. O 7. členu smo zaključili razpravo. Ostali smo pri 8. in je tudi pri 8. lahko zaključena razprava? Želi kdo besedo o 8. členu? [[Ne.]] Potem smo vse, 3., 5., 6., 7., 8. in 9. člen dali v razpravo in o njih razpravo zaključili. Tako smo pri razpravi o 10. členu. Tukaj sta dve poslanski skupini vložili amandmaje. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke in Združene liste. Želi kdo besedo? Kolega Veber.
Za pričakovati je, da bo prišlo do težav pri zagotavljanju sredstev za delovanje navigacijskih služb in v primeru, ko se naložijo dodatne obveznosti, ki jih pač sklene Republika Slovenija, denimo z mednarodnimi pogodbami, je potrebno potem zagotoviti za to tudi sredstva in z našim amandmajem na to opozarjamo, da pač za povečan obseg, ki ga določi Republika Slovenija, je potrebno zagotoviti sredstva tudi z dodatnimi viri, ne pa z rednimi viri iz taks. Tako, da s tem poskušamo zagotoviti kvalitetnejše izvajanje teh služb. Hvala.
Prosim, kolega Janc.
Pri amandmaju Slovenske ljudske stranke k 10. členu bi rad opozoril, da je odbor na svoji seji prvi odstavek 10. člena črtal. Črtal iz razloga, ker je prvi odstavek 10. člena, in na opozorilo tudi zakonodajno-pravne službe, v neskladju z 9. členom. Tako, da sedaj ponovno umeščanje prvega odstavka 10. člena, mislim, da bo postala stvar nekoliko vprašljiva. Seveda bi še enkrat rad opozoril na povezavo 10. in 9. člena, glede financiranja. Torej, kaj se s tovrstno določbo seveda želi ponovno dodatno definirati, čeprav določbe tega amandmaja so zajete v tretjem odstavku 10. člena. Torej ni sporno sedaj to, ali bo država zagotovila ustrezna sredstva oziroma pristojno ministrstvo zagotovilo nemoteno izvajanje navigacijske službe. Ponovno pa vas seveda sprašujem, ali mislite, da je prav, da če zmanjka sredstev, potem bo minister odgovoren za to, da bo v okviru svojih postavk zagotovil dodatne vire. Če pa bo sredstev iz pristojbin več, kot jih dejansko potrebuje, bi jih pa radi zadržali v svojem evidenčnem računu kot kura jajca. Hvala.
Še kdo želi besedo? Potem zaključujem [[...]]Državni sekretar. Prosim.
Samo kot odgovor poslancu Jancu bi povedal, da je ta prvi odstavek 10. člena, ki je bil prej nekonsistenten, ponovno usklajen z državnozborsko zakonodajno-pravno službo in v dogovoru z njimi, je tudi oblikovan v tej obliki, kot je sedaj podan.
Prosim, kolega Veber.
Mogoče bi samo na kratko. Ta amandma ljudske stranke je pomemben v toliko, ker zelo jasno govori o tem, da se zagotavljajo sredstva samo v višini razlike do dejanskih stroškov, ki niso pokriti s prihodki od pristojbin. Prej to ni bilo razvidno, tako da je zaradi tega ta amandma pomemben, da gre samo za razliko, ne pa za kakšen večji delež.
Še kdo? Nihče. Zaključujem razpravo o 10. členu. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov je vložila amandma k 13. členu in ta je sedaj v obravnavi. Želi kdo besedo? Nihče. Razprava o tem členu je zaključena. Odpiram razpravo o 16. členu. Prosim, kolega Veber.
Pri 16. členu bi želel poudariti dejstvo, ki je bilo izpostavljeno pri pogovorih, recimo tudi s sindikati, da nimajo zaposleni dovolj vpliva na to, kako se lahko in kje pogajajo. Z našim amandmajem dajemo dejansko možnost, ne samo da sodelujejo, ampak dobijo tudi pooblastilo ministra, da lahko seveda tudi v nekih trenutkih celo odločajo v skladu s pooblastili, ki jih bodo dobili s strani ministra. S tem je mogoče odprta pot, da se tudi zaposleni aktivneje vključujejo v različa pogajanja za izvajanje teh služb, predvsem v Evropi.
Dobro. Še kdo? 16. člen. Nihče. Zaključujem razpravo. Smo pri predzadnjem, to je pri 20. členu. Odpiram razpravo. Kolega Veber, 20. člen je sedaj na vrsti.
Pri 20. bi opozoril na dejstvo, da so navigacijske službe vendarle službe, ki imajo monopol in dosedanja dikcija zakona govori o tem, da se pač uporabniki enkrat letno srečajo. Zakaj se srečajo pa o čem se pogovarjajo pa kakšne sklepe lahko sprejemajo, pa seveda ta zakon ne govori. Seveda je takšna dikcija preohlapna, zato menimo, da je vendarle potrebno jasneje opredeliti, da se uporabniki srečujejo bolj legitimno, ne pa samo prostovoljno. Hvala.
Hvala. Še kdo o 20. členu? Kolega Sok.
No o tem členu smo na odboru veliko govorili. Jaz mislim, da je ta amandma nepotreben, ker je že osnovna dikcija 20. člena dovolj jasna in govori, kakšne so pravice in pa dolžnosti uporabnikov. Zdi se mi, da ta amandma pravzaprav v ničemer ne izboljšuje 20. člena sedaj predlaganega zakona, zato mi tega amandmaja ne bomo podprli.
Še kdo? Nihče. Prav. Sedaj smo sklenili razpravo tudi o 20. členu in pred nami je še zadnji, 30. člen. Imamo en amandma. Želi kdo o amandmaju ali o členu besedo? Ugotavljam, da nihče. Tako je zaključena razprava o amandmajih, torej o členih in vloženih amandmajih k predlogu zakona o zagotavljanju navigacijskih služb zračnega prometa. Imeli smo drugo obravnavo. Sedaj to zaključujemo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim načrtom glasovali danes s pričetkom ob 20. uri in 25 minut. S tem prekinjam to, 2. točko dnevnega reda 28. seje in najavljam začetek 3. točke dnevnega reda - druga obravnava predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o policiji, ki se bo začela ob 11. uri in 25 minut. Predlog zakona je vložila vlada. Minister Bohinc bo imel uvod, do takrat sejo prekinjam.
Spoštovane poslanke in poslanci, predstavniki ministrstva, lep pozdrav vsem! Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POLICIJI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona, ministru za notranje zadeve dr. Radu Bohincu. Izvolite.
Prisrčen pozdrav, spoštovana gospa podpredsednica, gospe in gospodje, poslanke in poslanci! Dovolite mi, da izrečem nekaj uvodnih besed glede na razprave, ki so bile v obdobju od prvega do drugega branja. Osredotočil se bom v glavnem na tista vprašanja, ki so bila odprta, in ne na vsa preostala vprašanja, ki jih urejamo z novelo, ki so v glavnem v dosedanjih razpravah doživela podporo. Osredotočil se bom torej na vprašanje, ki je bilo za nekatere razpravljavce sporno, namreč vprašanje predlagane ureditve nadzora nad delom policije oziroma nekaterih specialnih vprašanj v tej zvezi. Rad bi rekel, da je analiza zakonodajnega postopka sprejema zakona o policiji iz let 1997 in 1998 pokazala jasen namen tedanjega zakonodajalca, da uredi poseben in od policijske organizacije neodvisen strokovni nadzor ministrstva za notranje zadeve nad konkretnimi nalogami policije, in sicer ne glede na to, kje in kako se kakšne naloge izvajajo. Ta zakonodajalčev namen iz tega časa se očitno ni v celoti uresničil, saj ocenjujemo, skupaj s stroko, da je ureditev nadzora nad policijo v dosedanji, sedaj veljavni zakonski ureditvi, v zakonu o policiji nezadostna, da gre za podnormiranost tega vprašanja, skratka, da je urejanje nadzora in usmerjanje policije premalo natančno. To je povzročilo različna razumevanja pristojnosti ministrstva v zvezi z nadzorom in usmerjanjem, zato smo naročili že pred kakšnim letom in pol pri inštitutu za primerjalno pravo pravne fakultete v Ljubljani raziskavo oziroma ekspertizo, ki nam je dala pravne, strokovne podlage za razdelavo določil o nadzoru v noveli zakona o policiji. V tem mnenju, če povzamem samo stavek, dva, je na primer navedeno, da je minister tisti, ki izvaja instančno in hierarhično funkcijo v razmerju do organov v sestavi, nadzorna funkcija v upravnem procesu pa predstavlja povratni tok informacij. Pravni strokovnjaki povzemajo mnenje - tisto, kar sem že zavzel kot stališče -, namreč da je zakon o policiji v delu, ki se nanaša na nadzor, torej v 2. členu, podnormiran in da ne opredeli dovolj teh vprašanj. Kljub temu, da so v zakonu o državni upravi natančneje določena razmerja med ministrstvom in organom v sestavi, pa je po našem trdnem prepričanju zaradi narave policijskega dela, njene družbene vloge in represivnih pooblastil, s katerimi lahko globoko poseže v človekove pravice in temeljne svoboščine v svojih postopkih, treba to razmerje med ministrstvom in policijo v specialnem zakonu bolj natančno urediti - in prav to je namen te novele. In še nekaj iz prakse ustavnega sodišča. Ustavno sodišče opozarja, da je nujno, da se vzpostavi učinkovit nadzor nad policijsko dejavnostjo. Konkretna odločba ustavnega sodišča št.383/98 pravi, da je sicer sodni in parlamentarni nadzor izjemnega pomena, vendar zaradi že omenjenih razlogov poudarja nujnost in pomen operativnega in strokovnega nadzora, ki je vtakšnih primerih naloga predvsem izvršilne veje oblasti oziroma pristojnega ministrstva. Podobno se je opredelilo Evropsko sodišče v zadevi Reebok [[?]] , pri čemer se je sklicevalo na to, da je strokovno nepristranska presoja, če jo opravijo policisti sami, ker pomeni, da mora biti nadzor izveden izven policije. Izven policije kot organizacije. Težko je namreč pričakovati, citiram to odločbo, "da bi ministrstvo zagotavljalo nepristranski nadzor in enakost pred zakonom, če tisti, ki naj bi to nalogo opravil, nima pristojnosti niti za navadno vabilo, informativni pogovor, kar je še posebej pomembno takrat, ko je treba nepristransko zbrati obvestila in dokaze o najvišjih predstavnikih policije." Zato, kot vam je znano, predlagamo, da bi omejeno število uslužbencev ministrstva, ki pa morajo biti strokovnjaki s področja policijskega prava, moralo imeti policijska pooblastila v okviru izvajanja nadzora. V tem smislu predlagam, da se ne podprejo amandmaji, ki odpravljajo podrobnejšo ureditev nadzora, vključno s policijskimi pooblastili, ampak da se potrdi temeljni tekst, ki ga predlaga predlagatelj. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko kot matično delovno telo. Prosim podpredsednika odbora, Franca Kanglerja, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke, poslanci! Odbor za notranjo politiko je na 37. redni seji dne 26. 6. in 1. 7. opravil drugo obravnavo. Kot je predhodno že minister za notranje zadeve, dr. Rado Bohinc, povedal, v dopolnilni obrazložitvi povedal, da vlada z modelom zasleduje tri cilje. V okviru nadzorstvene in usmerjevalne funkcije, ki jo ima po zakonu ministrstvo, želi jasneje urediti razmerje med ministrstvom za notranje zadeve in policijo, pri pritožbenem postopku zoper delo policije zagotoviti večjo objektivnost pritožbenega postopka in v zakon vnesti nov institut, prepoved približevanja v primeru družinskega nasilja. Glede nadzorstvenega [[...]] [[Nerazumljivo]] [[...]]da predlog za amandma odbora, katerega pobudniki so poslanske skupine koalicijskih strank, precizira vlogo tožilstva v usmerjanju predkazenskega postopka od trenutka, ko je državni tožilec obveščen o kaznivem dejanju. Pri izvajanju nadzorstvene funkcije je namreč bistveno to, da imajo izvajalci nadzora podrobno določena policijska pooblastila, tako da lahko sami rekonstruirajo dogodek, izvedejo dokaze, ne pa da bi bili pri izvajanju nadzora odvisni zgolj od poročil, ki jih na zahtevo ministrstva da policija. Glede prepovedi približevanja, podpira ureditev, po kateri je preiskovalni sodnik tisti, ki mora v roku 24-ih ur oziroma 48 ur potrditi odločitev policije in rešitev, da je zoper to možna pritožba, na katero sodišče odgovori v kratkem roku, ter da lahko preiskovalni sodnik ukrepe za nasilje 10 dni na 6 dni, pa le poda predlog oseba, zoper katero je bilo izvršeno nasilje. Državni sekretar na ministrstvu za pravosodje, gospod Hinko Jenull je opozoril na potrebo po uskladitvi 22. člena novele zakona o kazenskem postopku. Predstavnica Amnesty International je v razpravi k 15. členu novele poudarila, da podpira besedilo, ki ga v amandmaju predlaga Stranka mladih Slovenije. Odbor ni sprejel amandmaja poslanca RudolfaPetana k 3. in 15. členu in amandmaja poslanske skupine Stranke mladih Slovenije k 17. členu. Odbor je sprejel amandmaje poslanske skupine narodnih skupnosti k 17. členu. Odbor za notranjo politiko je na podlagi mnenja zakonodajno-pravne službe državnega zbora Republike Slovenije in razprave na seji odbora sprejel naslednje amandmaje, ki so sestavni del tega poročila. Odbor za notranjo politiko je po opravljeni razpravi o posameznih členih predloga zakona ter po končani razpravi o predloženih amandmajih odbora glasoval o posameznih predlaganih amandmajih in v skladu s 128. členom poslovnika državnega zbora o posameznih členih predloga zakona ter vse člene sprejel. Ob upoštevanju sprejetih amandmajev odbora je na podlagi prvega odstavka 133. člena poslovnika državnega zbora pripravljen predlog za sprejem v drugem branju. Hvala.
Hvala lepa. Ker je zbor na 26. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Zato prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 9.7.2003. V pregledu je samo en amandma, ki je bil vložen na dopolnjen predlog zakona v okviru druge obravnave, in sicer dajem v razpravo 3. člen in amandma poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije. Sprašujem, kdo želi besedo. Gospod Petan, izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani predstavniki vlade! Kolegice in kolegi! Bistvo te spremembe dopolnitve zakona o policiji je kar v tem členu, to se pravi to sta 2.a, predvsem pa b, c in pa č člen. Če sledimo intenciji predlagatelja, vsaj tako kot je bilo zapisano pri teh členih in pa seveda tega zakona, je namen teh omenjenih sprememb po našem in po mojem mnenju tudi, ki je nekako tudi skladno z mnenjem poslanske skupine, vsaj tako je bilo predstavljeno v štirih točkah, in sicer gre za pravno podlago za učinkovito in kakovostno razmerje ministrstva do policije. Tu gre predvsem za nadzor policije. Vsi se strinjamo, da je učinkovit nadzor potreben in nujen, da sploh ne izgubljamo besede koristen. Za reševanje pritožb, za možnost prepovedi približevanja določeni osebi, to je minister že omenil, gre predvsem za nasilje v družini, in pa določena pooblastila ministru. Bistvo vsega je, kot sem že na začetku dejal, ravno v teh členih, o amandmaju h katerim tudi govorim. Razen prve točke pa so te spremembe nekako strokovno in tehnične narave. 1. točka pa je nekako kot pravna podlaga za učinkovito in kakovostno razmerje ministrstva do policije, "pa je potrebno obravnavati tudi". To se mi zdi potrebno poudariti tudi, ker ni izključno iz širšega vidika in izven konteksta stroke, se pravi tudi v političnem smislu, v političnem pogledu, političnem kontekstu in politični osnovi. Kot eden od vzrokov za spremembe so navedene pritožbe zaradi grobega ravnanja policistov in bolj učinkovitega reševanja pritožb. Ta del je seveda po našem mnenju sprejemljiv. Tudi po mojem mnenju je sprejemljiv, je dober, je dobro pripravljen in tudi razprava, ki je bila, je šla v pravi smeri. Vendar pa je žal predlagatelj izkoristil tudi priložnost, da pri stranskih vratih poleg nujnega spreminjanja spreminja tudi tisto, kar želi politika, da bi v bistvu se nadzirala in se vmešavala v delo policije, ki pa je strokovni organ v sestavi ministrstva. In to je ravno zbrano v tem amandmaju, v členu 5.c in pa č. Ta dodatek je pa po mojem mnenju nesprejemljiv in daje pravni okvir za možno politizacijo policije. Pravim, daje pravni okvir za možno politizacijo policije. Legaliteta za takšno početje je direktno v 2. b členu, ki pravi: "Nadzor nad izvajanjem nalog policije opravljajo uslužbenci ministrstva, ki imajo policijska pooblastila v okviru izvajanja nadzora in so v svojih pravicah in dolžnostih izenačeni s policisti." Na prvi pogled je to kar v redu zadeva, vendar stvari, kot kaže praksa, in to je potrebno upoštevati, je potrebno brati tudi med vrsticami, tisto kar direktno ni zapisano, ampak se da iz tega potem seveda tudi raztolmačiti. To se seveda nadaljuje tudi v c členu, ki ga seveda ne bom celega bral, ker ga večinoma poznamo, ampak nekaj pa je takšnih stvari, ki samo potrjujejo tisto, kar želim tudi povedati, zaradi česar seveda smo tudi predlagali ta amandma za črtanje teh členov. Uslužbenci ministrstva, ki opravljajo nadzor nad policijo, imajo poleg policijskih pooblastil po veljavni zakonodaji za nemoteno in učinkovito opravo posameznega nadzora tudi naslednja pooblastila: zahtevati podatke iz evidenc, zahtevati vpogled v dokumente itn., opraviti razgovor z delavci policije, vstopiti v vsak prostor, ki ga policija uporablja pri svojem delu, prisostvovati izvajanju določenih nalog, od policije in delavcev zahtevati posredovanje dokumentov itn. Verjetno pa je še najbolj problematična ta zadnja zadeva, za izvajanje določenih nalog posameznega nadzora nad delom policije lahko minister zadolži tudi posamezne policiste, ki so [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]ali druge uslužbence ministrstva. Mogoče na prvi pogled je to vse v redu, ampak tukaj so nedorečenosti, ki jih potem lahko v pravnih razlagah razlagamo tako ali pa drugače. Vemo, da pravna stroka je zelo raztegljiv pojem ali pa tekst pravna stroka lahko naredi zelo raztegljiv. Od ene skrajnosti do druge. To je pač praksa. Verjetno ni to samo pri nas, ampak je drugje tudi. Ampak sedaj smo v bistvu v Sloveniji, ko imamo še kakšne druge naloge, kot jo imajo recimo v državah z dolgoletno demokracijo, tako da je potrebno to tudi upoštevati. Ta sprememba daje seveda ministru ali ta dikcija daje ministru za notranje zadeve, pa moram tukaj poudariti, da ne mislim sedanjega ministra, ne mislim imena in priimka, ampak samo funkcijo, ker minister je lahko kdorkoli, ker ni nujno, da bomo v naslednjem mandatu spreminjali ta zakon. Tako, da to se mi zdi potrebno poudariti, da to ne gre na ime, ampak na funkcijo. Daje seveda velika pooblastila v razmerju do policije. To je seveda opredeljeno tudi v 2.a členu, kjer je zapisano, da minister lahko naloži policiji, da v mejah svoje pristojnosti opravi določene naloge ter sprejme določene ukrepe in minister o tem poroča. To je zopet na prvi pogled čisto nedolžna zadeva, vendar če stvar beremo med vrsticami, potem lahko nastane marsikaj. Kot sem že omenil prej, to pravna praksa dopušča, ker tam stvar ni eksaktna, ker dvakrat dva ni štiri, ampak je lahko tudi kaj drugega. Po črnem scenariju, ki pa ga ne smemo zanemariti, pa bi lahko rekli, da ta pooblastila pomenijo tudi lahko veliko vmeševanje v strokovno delo policije. Skušnjava, ki jo daje sprememba, je velika; tu bi rekel, da je poudarek na skušnjavi. Še posebej, ker je načrtovana in se želi poleg potrebnih sprememb podtakniti tudi nekaj, kar bi bilo nesprejemljivo. In sedaj, kaj konkretnega bi pa lahko takšna sprememba v praksi pomenila. Omenil bi sledeče. Minister daje policiji usmeritve in obvezna navodila za delo. Minister lahko naloži policiji, da opravi določene naloge ter sprejme določene ukrepe in ministru o tem poroča. Ob tem nadzor nad izvajanjem nalog policije opravljajo uslužbenci ministrstva, ki imajo policijska pooblastila in so izenačeni s policisti. Ti ljudje lahko od policije zahtevajo podatke, evidenco, imajo vpogled v dokumente, opravljajo razgovore z delavci policije, smejo vstopiti v vsak prostor, ki ga uporablja policija, smejo prisostvovati izvajanju nalog policije za izvajanje določenih nalog, ki pa niso določene, ampak piše samo določene naloge, pa lahko minister zadolži ljudi, posamezne policiste ali druge uslužbence ministrstva. To se pravi, to je tako raztegljiv pojem. To pa pomeni, da bi policija, ki bi bila lahko, pravim, bi bila lahko prestreljena z ljudmi iz ministrstva, ki se bodo sprehajali po policiji in zbirali podatke, dokumente, fotokopirali dokumente, usmerjali delo. Ko pa bo prišlo do pritožb, pa bo isto ministrstvo, ki je usmerjalo delo, tako piše v zakonu, v predlogu, organizator reševanja pritožb dela policije. Torej tistega, ki so ga sami nadzirali in ga tudi usmerjali in so imeli dostop do vseh dokumentov, vseh prostorov. Trditev predlagatelja, da je taka širitev potrebna zaradi tega, ker sedaj obstaja pristranskost nadzora, še posebej reševanja pritožb, ker policija nadzira sama sebe, še posebej so dvomi v tistih primerih, ko se rešujejo primeri, kjer so v kazniva dejanja vpleteni policisti sami. Na prvi pogled to drži, vendar se postavlja vprašanje, koliko pa je takšnih primerov, ko so bili policisti vpleteni. So verjetno bili, verjetno se je tudi kaj zakrilo. Vendar mene zanima neko drugo vprašanje - koliko je teh primerov, v primerjavi z vsemi primeri, ki jih obravnava policija, ali je to 50% ali je 1% ali je pol procenta. In tu je problem. Kolikor mi je znano, je teh primerov premalo, ampak še vedno preveč, tako da se razumemo, tega ne odobravamo, ampak premalo, da bi vse skupaj postavili na glavo in spolitizirali policijo. V tem je poanta. V celotnih primerih, število primerov, jih je premalo, da bi lahko to naredili. Ne nazadnje pa ne smemo pozabiti, da so ravno na ministrstvu za notranje zadeve nastali konstrukti, ki so blatili policijo in njene pripadnike, jih skušali predstaviti kot vojne zločince, ki morajo v Haag. Vsi verjetno vemo, da gre za afero Vič-Holmec, ki se v tem času - pa verjetno nima nobene zveze s to spremembo - zopet razpihuje in se blati policija, omalovažuje njen prispevek pri osamosvojitvi, se blati osamosvojitev, ne vem, v čigavem interesu, in se blati Slovenija, da ne naštevam, ker to stvar že poznamo, vendar je ravno v istem času. Po mojem mnenju je to nedopustno - enakega mnenja je verjetno tudi večina državljanov Republike Slovenije - in so te stvari obsojanja vredne. Sedaj, ali je to naključje ali ne, temu organu dajemo v dopolnitvi 2. člena neomajna pravna pooblastila za možno - poudarek je zopet na "možno" - politično delo v policiji. Na čelu teh kritik dela policije, zaradi katerih so verjetno ti členi tudi nastali, je helsinški monitor, ki v zadnjem času sicer obravnava predvsem družinske zadeve. Vseeno nisem prepričan, da pri tem dela helsinški monitor sam, ki opisuje namišljene primere policijskih nepravilnosti; pri tem mu prav pride še kakšen pripadnik tuje države, ki pljuva po slovenski policiji in kritiziraslovensko policijo, ker ni dopustila vstopa protiglobalističnim razbijačem v Slovenijo. To je ena od velikih obtožb slovenske policije; rekel bi, da je ravno obratno, da je to tisto, kar ji gre v prid. In z njenim delom smo po tej plati, v tem kontekstu lahko zadovoljni, drugače ne trdim, da to velja generalno. In to bi naj bil tudi eden - poudarjam, eden - od vzrokov za nujno spremembo zakona in zaradi tega so prišli ti členi, 2.a, b, c in č, tudi v ta zakon. To so pač metode, s katerimi se da pod dobriminameni tudi izsiliti spremembo, tako da dobiš tisto, kar želiš. Predlog, ki je pred nami in v katerem ostajajo členi 2.b, c in č, je nesprejemljiv. V skupnem kontekstu je tudi člen 2.a nesprejemljiv, vendar sam 2.a člen ne bi bil nič slabega, je tudi dober, toda v kontekstu s temi tremi pa pride lahko do možnosti politizacije, o kateri sem govoril in kar je po mojem mnenju in po mnenju poslanske skupine nesprejemljivo. Škodljiv je za državo in državljane in je v tem pogledu velik korak nazaj, ne glede nadobre rešitve, ki pa so v tem predlogu in ki sem jih na začetku tudi omenil. Dejstvo pa je, da so tiste dobre stvari pravi drobiž v primerjavi s škodo, ki bi bila lahko povzročena, če bodo ti členi, b, c in č, ostali v zakonu in jih ne bomo črtali. Verjetno smo vsi za dober in strokoven nadzor nad policijo - vendar mora biti to strokoven nadzor -, nismo pa za političen nadzor nad policijo. Enkrat sem že dejal, da dejstvo je, da je policija strokovni organ v sestavi ministrstva. Pooblastila, ki pa jih dobiva minister, so velika, minister pa je v vsakem primeru iz politične opcije; tako ni samo pri nas, tako je povsod, to tako je. Vendar je zato pri tej stvari treba biti previden. In v tem kontekstu sem vložil tudi, smo vložili, najprej sam, sedaj pa poslanska skupina, amandma, da se ti sporni členi črtajo in seveda zato naprošam tudi druge. Zakaj to želimo? Mislim, da nima smisla več izgubljati besed. Kdor je želel razumeti, je lahko to razumel. Bi pa želel še enkrat poudariti, ker je velikokrat bil omenjenminister, da to ne leti na ime sedanjega ministra, ampak na funkcijo ministra. Tako, da ne bi kdo dobil občutek, da gre za kakšne osebne zamere ali osebna obračunavanja, ampak gre za funkcijo ministra in pa razmerje ministra do policije. In seveda naprošam tudi druge, da podprejo ta naš amandma. Hvala.
Hvala lepa. Dovolite, da vas samo seznanim z vrstnim redom, kot ste se priglašali k besedi. Gospod Potrč, gospod Kontič, gospod Kangler, gospod Vučko in gospod Lavrinc. Se opravičujem, možno bo še naprej, ampak do sedaj je bilo toliko rok in po takem vrstnem redu. Še gospod Peče, gospod Jerovšek, gospod Drobnič in gospa Zupan. Besedo ima gospod Potrč. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov predloga amandmaja poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije ne bomo podprli. O tem vprašanju smo na matičnem delovnem telesu po našem mnenju opravili celovito in poglobljeno razpravo. Preverili smo vsa vprašanja odnosov med ministrom oziroma ministrstvom in policijo kot organom v sestavi in tudi vsa vprašanja eventualnih posebnih policijskih pooblastil uslužbencem ministrstva, ki bodo lahko opravljali nadzor nad nalogami policije. Posebej, čeprav je to danes v svojem nastopu bolj prijazno kot v samem tekstu opredelil gospod Petan, pa ne sprejemamo argumentov, ki so bili navedeni v obrazložitvi amandmaja Socialdemokratske stranke. Tam namreč piše, da bi s temi predlogi posegli v operativno delo policije, ki bi postala popolnoma instrumentalizirana s strani ministrstva tudi na operativno - tehnični ravni. Torej nobenih mogoče in podobno, ampak trditev, ki je po našem mnenju neresnična, neargumentirana in želi samo politizirati celoten problem. O temu vprašanju smo namreč tudi na matičnem delovnem telesu res temeljito razpravljali. Naj najprej zato povem svoj pogled ali pa opozorim na zakonsko rešitev razmerja med ministrom in organom v sestavi, tudi policijo, ki je organ v sestavi ministrstva za notranje zadeve, tako kot so urejena v zakonu o državni upravi. Ta razmerja niso spremenjena in so bila že v prejšnji ureditvi podobna ali pa skoraj dobesedno enaka. Gre za bistvo teh odnosov, ki je naslednje: organ v sestavi izvaja naloge v skladu z zakonom, drugimi predpisi, programom dela, ki ga sprejme minister na predlog predstojnika organa v sestavi, in finančnim načrtom, ki se sprejme v skladu z zakonom o javnih financah. Kar zadeva konkretne odnose, pa naslednje: Minister daje organu v sestavi ministrstva usmeritve za delo organa v sestavi. Minister daje organu v sestavi obvezna navodila za delo ter mu naloži, da v mejah svoje pristojnosti opravi določene naloge in sprejme določene ukrepe ter mu o tem poroča. Pred državnim zborom in vlado predstavlja organ v sestavi minister. Ministrstvo nadzoruje delo organa v sestavi. Minister lahko zahteva poročila, podatke in druge dokumente v zvezi z opravljanjem dela organa v sestavi. Predstojnik organa v sestavi mora ministru redno in na njegovo posebno zahtevo posebej poročati o delu organa v sestavi in o vseh pomembnejših vprašanjih s področij dela organa v sestavi. Vsi ti medsebojni odnosi, kot sem prej povedal, veljajo tudi za odnose med ministrom za notranje zadeve in med policijo. Tak položaj in take pristojnosti ministra so po našem prepričanju razumljive iz njegovega položaja in odgovornosti, ki jo sicer ima v sistemu državne uprave. Minister je namreč za svoje delo in za delovanje ministrstva v celoti in osebno odgovoren, ne le vladi, tudi državnemu zboru in končno tudi javnosti. Individualna odgovornost ministra se kaže v tem, da je vsak minister v celoti odgovoren tudi za delo ministrstva, ki ga vodi, in ne samo za svoje osebno delovanje. V tem okviru je minister odgovoren tako za politiko ministrstva kot tudi za njeno izvajanje v posameznih primerih. To pomeni, da odgovarja, ne samo za svoje delo, temveč tudi za delo svojih podrejenih, seveda, v okviru pristojnosti ministra. Ta odgovornost ministra se lahko uveljavi ne le v odnosu do vlade, predsednika vlade, ki mu odgovarja za svoje delo, temveč tudi v odnosu do državnega zbora. Mi vemo, da imamo poslanska vprašanja in končno imamo tudi interpelacijo, preko katere se uveljavlja politična odgovornost ministra. Ta politična odgovornost ima tudi sankcije in mnogokrat smo že rekli, da tukaj ne gre za krivdno, ampak dejansko za objektivno odgovornost, če se kot politična ugotovi in lahko brez ugotavljanja neposredne krivde, preko interpelacije, pride tudi do razrešitve ministra zaradi delovanja organa, ki ga vodi. Minister zato mora imeti dostop do vseh relevantnih informacij v zvezi z delom organa v sestavi. Torej tudi do policije, sicer te svoje z zakonom določene funkcije sploh ne more opravljati. Niti en podatek v organu v sestavi ne more biti tako zaupen, da minister ne bi mogel imeti dostopa do njega. Ne samo policisti, ki vodijo postopek, ne samo generalni direktor policije, ki ta postopek po položaju nadzira, tudi minister mora z vsakim podatkom ravnati v skladu z naravo njegove zaupnosti in govoriti, da bodo policisti varovali zaupnost podatkov, minister pa ne bo, je najbrž nekoliko preveč nategnjeno. Ugovor pa, da za izvajanje njegove nadzorne funkcije zadostujejo že splošni agregirani podatki, ne drži, saj pri izvajanju te funkcije ne gre zgolj za splošni nadzor nad stanjem na določenem področju, ampak za konkreten nadzor nad izvajanjem določene dejavnosti ali ukrepov, tudi z ustreznimi upravnimi akti. Razmišljanje torej, da je odločanje policista zgolj strokovno delo in tehnični proces, je tudi po mnenju stroke daleč od resnice, saj na vsaki stopnji upravnega procesa, naj bo še tako strokoven, vstopajo tudi vrednostne sestavine in možnost diskrecijskega ravnanja. Zato je nadzor nad vsako stopnjo upravnega procesa še kako potreben. Delavcu, ki vodi upravni postopek, torej tudi policistu, nihče ne more dajati neposrednih navodil v njegovem konkretnem ravnanju, ker on sam osebno odgovarja za uporabo zakona. To pa ne pomeni, da ne sme biti njegovo delo nadzirano in se ne more ugotavljati, ali je tudi v konkretnem postopku zakon na ustrezen način uporabil ali ne, in to je smisel tega naknadnega nadzora. To torej ni nobena politizacija dela policije oziroma obratno. Delo operativnega policista, pa tudi njemu nadrejenih policistov, vključno z generalnimdirektorjem policije, je lahko spolitizirano tudi brez nadzora. Ne gre zato zanikati nevarnosti politizacije dela policije. Čista resnica pa je, da je to povezano, čista neresnica pa je, da je to povezano zgolj z delom ministra ali s pooblastili, ki bi jih minister imel vizavi opravljanja nadzora nad delovanjem policije. Zato mora minister za notranje zadeve, kot izvajalec hierarhičnega nadzora nad policijo, imeti možnost, da nadzira tudi konkretno delovanje in uporabo metod, sredstev, ukrepov, ki jih je policija pač uporabljala v nekem konkretnem postopku. Zaradi tega je prav, da se tako, kot je v zakonu predvideno, tudi ohranijo členi od 2. b do 2. č. In končno, postavljeno je bilo še vprašanje, ali imajo delavci ministrstva za notranje zadeve, ki opravljajo nadzor nad policijo, lahko tudi policijska pooblastila in zoper koga jih lahko uporabljajo. Pojasnjeno je bilo, da so ta pooblastila potrebna zaradi tega, da se nadzor lahko uspešno in kvalitetno opravi, posebej pa, da se uporaba teh pooblastil nanaša samo zoper nadzirane policiste in v njihovo presojo njihovega ravnanja, ne pa zoper osumljence, zoper katere so ti policisti ukrepali. To je tudi jasno zapisano v 2.c členu zakona. Zato so namigovanja, naj bi se ti delavci ministrstva za notranje zadeve uporabljali za neke posebne postopke, res izmišljotina. Če pa funkcionar zlorabi svoja pooblastila in daje naloge svojim podrejenim, ki niso v skladu z zakonom, gre za kaznivo dejanje. In takšno kaznivo dejanje bi moralo, če bi ga storil, doseči policista, generalnega direktorja policije, pa tudi ministra, če je takšen nezakonit nalog dal. Upamo lahko le, da bodo organi pregona vedno in do vseh enako strokovno odločali, zato tudi policijska pooblastila nadzornikom ne morejo biti nobena dodatna podlaga za politizacijo. Njihova nadzorna dejavnost je s tem lahko le kvalitetnejša in ve se, kaj bi lahko, in ne ve se, kaj bi v tem primeru lahko bilo spornega. Zato teh amandmajev ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kontič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani minister s sodelavcema, kolegice in kolegi! Tudi varuh človekovih pravic v svojem letnem poročilu, letošnjem, ugotavlja, da se policisti pri opravljanju svojih nalog, ko so zavezani preprečevati nezakonita dejanja in ukrepati ter uporabljati z zakonom določena pooblastila, ukvarjajo s primeri, ko posegajo v človekove pravice in svoboščine. Vsak poseg na tem področju pa seveda posledično lahko pomeni kršenje teh človekovih pravic in svoboščin. Posebno skrb vzbujajo primeri, ko policist zavestno, hote zlorabi policijska pooblastila ter tako poseže v človekove pravice in temeljne svoboščine posameznika. Bistveni namen predlagateljev, ki ga je možno razbrati iz predlaganega zakona, je v pridobitvi policijskih pooblastil, ki so zapisana v členu, za katerega se predlaga črtanje s strani predlagatelja amandmaja. Ni uporaba nadzora nad komerkoli, ampak gre izključno za potrebe nadzora nad zakonitostjo in strokovnostjo policijskega dela in seveda tudi ugotavljanje domnevnih nepravilnosti pri opravljanju tega dela, s tem pa seveda posledično varstvo človekovih pravic v policijskih postopkih. In ko se zgodi to, na kar opozarja varuh človekovih pravic, je seveda mogoč primer, ko se policija morda ne odloči za preiskavo suma protipravnega dejanja s strani policista in delavca policije. Sum takšnega dejanja, predvsem se to nanaša na kazniva dejanja, lahko namreč po do sedaj veljavni zakonodaji preiskujejo policisti, ki pa so organizacijsko in hierarhično odgovorni policijskim vodjem. In ker gre tu za preiskovanje policijskega dela s strani policije, je seveda mogoč dvom o nepristranskosti. Predlagana ureditev ministru oziroma ministrstvu omogoča, da samo neposredno prek nadzornikov, tako imenovanih nadzornikov, obravnava razlog za sum, da je bilo storjeno kaznivo dejanje in izvede vse predpisane postopke in opravila, vključno s podajo kazenske ovadbe. Policija, ki ima pooblastilo tudi za izvajanje tajnih ukrepov, mora biti vsekakor podvržena sodnemu in parlamentarnemu nadzoru. Hkrati pa je nujen, tako ugotavlja tudi ustavno sodišče, še operativen in strokoven nadzor. To členi, ki bi jih sprejem amandmaja črtal, vsekakor omogočajo. Zato je smiselno glasovati proti, ker ne gre v tem primeru dejansko za nikakršen politični nadzor nad delom policije. Kot sem že dejal, tega opravljamo mi, tega opravlja komisija, pristojna za to pri državnem zboru. In tudi ko govorimo, da bo minister kot politična oseba, politična figura opravljal nadzor, to ne drži. Minister sam kot tak ne bo imel pooblastil za nadzor. Nadzor bodo opravljali tisti, ki bodo za to imeli ta policijska pooblastila.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kangler, izvolite.
Hvala za besedo. Sam osebno mislim podpreti spremembo zakona in tudi tiste amandmaje, ki jih je podprla vladna koalicija. Čeprav moram tu poudariti, da gre za zelo občutljivo vsebino in temo, ki daje velika pooblastila ministru za notranje zadeve in vsem tistim, ki so kakorkoli zajeti v 2.a, 2.b, 2.c členu. Ne morem se strinjati z nekaterimi predhodnimi sogovorniki, da ne gre za bistvene spremembe zakona. Tudi z vso odgovornostjo si upam trditi, da s tem, ko bomo sprejeli to novelo zakona, bo prevzel minister še dodatno večjo politično odgovornost za svoje delo in za delo vseh tistih, ki spadajo pod to ministrstvo. Treba bi se bilo vprašati, zakaj je do teh sprememb prišlo, do 2.a, 2.b in c člena. Meni osebno je popolnoma jasno, da trenutno sodelovanje na eni strani med ministrstvom za notranje zadeve in policijo na drugi strani ni bilo na najvišjem nivoju in na nek način dobivam občutek, da ni bilo medsebojnega zaupanja. In zato, imam občutek, so se tudi porodili 2.a, 2.b in 2.c člen. Moje osebno mnenje pa je, kar mi govori, da naj to podprem, da 2.c člen, ki govori, da kadar bi bile ogrožene takšne ali drugačne naloge, lahko organ v sestavi, se pravi policija, začasno odpove nadzor, ki je opredeljen v 2.č členu, kar se mi zdi pametno in tudi primerno opredeljeno. Tu gre za dodatno garancijo, da ne bi politika neposredno vplivala na vsebino operativnega dela policije. Seveda se pa tudi sam sprašujem pri vsebini 2.b člena, ki govori, da "nadzor nad izvajanjem nalog policije opravljajo uslužbenci ministrstva, ki imajo policijska pooblastila v okviru izvajanja nadzora in so v svojih pravicah in dolžnostih izenačeni s policisti". Gre za pooblaščene uradne osebe. Prepričan sem, da je verjetno toliko modrosti v politiki, da ne bi prišlo do tega, da bi tudi te osebe, ki imajo to pooblastilo v skladu z 2.b členom, izvajale nekatere ukrepe, ki so v ZKP predpisani kot posebne metode in sredstva. Na podlagi 2.b člena lahko ostane bojazen, da si nekdo v ministrstvu, ne v policiji, v ministrstvu, ki ima pooblastilo na podlagi 2.b člena popolnoma enako kot policija in je v popolnoma enaki funkciji v svojih pravicah in dolžnostih izenačen s policisti, privošči avanturo po nekaterih določbah ZKP. Seveda je tu politična odgovornost ministra in nadzora. Upam si trditi, da je dosedanji politični nadzor, ne nad ministrstvom, ampak nad policijo, kar se tiče posebnih metod in sredstev, policija zagotavljala komisiji državnega zbora, temeljit in učinkovit nadzor nad tistimi ukrepi, ki jih ima v pristojnosti, kar se tiče posebnih metod in sredstev. Kot član te komisije moram tudi odkrito povedati, da sem bil najbolj zadovoljen pri delu naše komisije z delom in sodelovanjem policije in ministrstva, da smo na nek način našli skupno besedo in imeli vpogled v vse tiste posebne metode in sredstva, ki se neposredno na podlagi zakona spuščajo v človekove pravice in človekovo nedotakljivost. Če bi vse ostale službe, katere bi naj naša komisija nadzirala, tako pristno in plodno sodelovale in nam omogočile delo, z nami kot ministrstvo za notranje zadeve in kot policija, verjetno bi bilo plodno delo še bolj pomembno. Seveda, za nas je pa zelo pomembno in tudi pohvale vredno, da pohvalimo ministrstvo za notranje zadeve in tudi seveda, na nek način vlado, ki nekatere določbe, predvsem 39. člen, prepoved približevanja, temeljito in učinkovito obdeluje. Seveda, ta določba in ti dodatni členi, ki so vneseni, bodo olajšali delo policiji, tistim policistom, ki se neposredno v svojem območju srečujejo z družinskim nasiljem. To je en institut možnosti, da se začasno, še enkrat poudarjam, da se začasno prepreči družinsko nasilje, da se nekomu prepove približevanje osebe, katera je v postopku. Res pa je, da pa v skladu z nekaterimi členi in spremembami, vsi ti, ki bodo opravili nadzor, bodo imeli vpogled v nekatere operativne zadeve, tako vsebinske, tako procesne. Tu pa seveda, minister prevzema še večjo odgovornost, kot jo je do sedaj imel. In tu pa mora biti zagotovljen še večji in še bolj učinkovit politični nadzor nad tem delom, da ne bi kdo, čeprav moje osebno mnenje, da je nujno potreben, da pride do pravega sodelovanja in informiranja, tako na eni strani ministrstva za notranje zadeve, med ministrom in policijo. Konec koncev dejansko, tako kot je kolega Potrč uvodoma dejal, da minister odgovarja, ne glede na to, kako so v zakonu o policiji, dosedanjem, opredeljene naloge in pristojnosti direktorja in policije, za vse delo policije, za slehernega uslužbenca in policista. Osebno bom podprl te spremembe. Je pa res, ta prevelika odgovornost, pa na podlagi teh amandmajev in dodatnih členov, in sprememb, prevzema jo vlada, prevzema minister in minister bi se moral zavedati, da je to zelo pereča in občutljiva problematika. Seveda pa podpiram, da se ta nadzor učinkovito, zakonito, hitro in temeljito izvaja. Tudi kar se tiče pritožb glede postopkov policista, da so pritožbe rešene hitro, učinkovito in seveda tudi strokovno in da je tudi javnost o tem na primeren način tudi obveščena. Zato bom zakon podprl in nekatere določbe oziroma spremembe v zakonu.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Vučka. Izvolite.
Hvala, predsedujoča, za besedo. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Že v prvi obravnavi in tudi na odboru sem večkrat opozarjal na to, kam je policijo prignalo neko skrajno pojmovanje avtonomnosti policije. Zato danes na tem mestu ne bi več o tem govoril. Sam amandma, katerega sedaj obravnavamo, pa se dotika, po moji oceni, večne dileme: Kdo bo nadziral tiste, ki nadzirajo? In kolikor slišimo, vsi v en glas trdimo, nadzor je potreben. Vprašanje je samo, kdo in na kakšen način. In tukaj nastopijo težave oziroma razhajanja. Rešitev, ki jo glede usmerjanja in nadzora nad policijo vsebuje sedaj veljavni 2. člen zakona o policiji, se je nedvomno pokazala kot formalno in dejansko nezadostna. In sicer v tem smislu, da bi lahko ministrstvo v razmerju do policije zagotovilo nek stalen strokoven in še posebej učinkovit nadzor nad spoštovanjem ustavnosti in zakonitosti varstva človekovih pravic in temeljnih svoboščin na eni strani, na drugi strani pa uresničevanje strateških odločitev države, če želite, tega državnega zbora, vlade pri izvrševanju nacionalne varnostne politike na policijskem področju. Različna tolmačenja in opredelitev pristojnosti v podzakonskem aktu ministra je privedla nedaleč nazaj do pobude za oceno ustavnosti in zakonitosti predpisov s tega področja, ki jo je na ustavno sodišče vložil generalni direktor policije. To je po moji oceni sila nenavadno oziroma mislim, da je to nek svojevrsten primer. Je pa tudi nenavadno, kako je v preteklosti potekal odnos, razmerje med policijo, predvsem pa generalnim direktorjem policije in ministrom. Tisti, ki nasprotujejo rešitvi v 2.a, predvsem b, c in č členu, so po moji oceni, hote ali nehote, spregledali pomembno bistvo, na kar je opozoril kolega Kontič, da namen policijskih pooblastil v tem primeru nikakor ni njihova uporaba v razmerju do tretjih oseb, se pravi do kogarkoli, pač pa izključno za potrebe nadzora nad zakonitostjo in strokovnostjo policijskega dela. Posredno s tem pa tudi varstva človekovih pravic v policijskih postopkih, kar je praksa pokazala in na kar je opozarjal varuh človekovih pravic, da se dostikrat krši. Zato smo tudi v tej noveli povečali vpliv laične civilne javnosti na presojo pritožbenih postopkov. Upam si celo trditi, da bi odpadla cela vrsta dvomov o nepristranskosti nadzora nad policijo, če bi bilo vprašanje nadzora že sedaj tako rešeno, kot ga predvideva ta novela, še zlasti v primerih, ko je bilo potrebno odkrivati in preiskovati kazniva dejanja, katerih so bili osumljeni delavci policije, in pa v primerih reševanja pritožb, pri katerih je bilo nedvoumno ugotovljeno, da je šlo za hujše kršitve zakonitosti in varstva človekovih pravic. Upam si celo trditi, da takšna rešitev koristi policiji in da temu policisti ne nasprotujejo; mogoče pa kateri posamezniki v tej policiji, to pa prepuščam drugim v razmislek. Seveda ne preseneča, vsaj mene ne, da evropsko sodišče za človekove pravice, kar je predlagatelj še posebej poudaril v svoji uvodni obrazložitvi, opozarja na vprašljivost strokovne in nepristranske presoje zakonitosti, pri čemer se sklicuje na dejstvo, da so jo opravili policisti sami. Ne pozabimo na ljudski rek, ki velja pri tem: vrana vrani ne izkljuje oči. In to drži, ne samo pri policiji, najbrž drži tudi kje drugje. Zato je potreben zunanji nadzor in ne prepuščati nadzora zgolj enemu delu neke organizacije, v tem primeru govorim o policiji. Po drugi strani bi bilo torej tudi težko pričakovati, da bi lahko ministrstvo izvajalo učinkovit nadzor, če delavci, ki opravljajo nadzor, nimajo nekih pooblastil. Na odboru sem uporabil prispodobo "na eni strani ljudje s fračami, na drugi s puškami, pa pojdimo v boj". Tako ne gre. Se pravi, ljudem je treba dati orodje - tem, ki bodo pooblaščeni, ki bodo imeli strokovno znanje, ker tisti, ki nadzirajo, morajo biti vsaj toliko ali še bolj usposobljeni, da lahko ugotovijo kje se kaj napačnega ali protizakonitega dogaja. Zato rabijo orodje, to pooblastilo, in mislim, da je v 2.c členu tudi dan nek okvir, kjer so jasno določena pooblastila. Ne nazadnje je natančna zakonska ureditev tako usmerjanja kot operativnega strokovnega nadzora ministrstva nad policijo, vključujoč rešitev, da imajo določene osebe jasna in nedvoumna pooblastila, na kakšen način in kaj lahko uporabijo pri tem nadzoru, izjemen pomen za varstvo človekovih pravic, na kar sta opozorila kolega Kontič in varuh človekovih pravic. Ob vsem navedenem je torej povsem jasno, vsaj meni, da namen spornih določb ni v tem, kot trdijo predlagatelji amandmaja, določiti politični nadzor oziroma da bi se neposredno posegalo v operativno delo, temveč izključno za potrebe nadzora nad zakonitostjo in strokovnostjo policijskega dela, varstva človekovih pravic v policijskih postopkih, zato menim, da je treba amandmaje poslanske skupine Socialdemokratske stranke zavrniti.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Lavrinc. Izvolite.
Hvala lepa. Ker je na voljo zelo malo časa, bom pohitel. Najprej bi rekel to, da kdor meša določila, ki urejajo pristojnost oziroma odnos ministra do dela, torej do policije, z določili, ki urejajo nadzor nad zakonitostjo dela policije, ta dela silo temu zakonu. To dela zavestno ali pa je spregledal nekatere stvari. Za kaj gre? Ko govorimo o usmerjanju dela policije, se bi vas rad vse skupaj spomnil na sklep, ki ga je podpisalo47 poslancev, in sicer naj policisti vendarle nehajo biti inkasanti na cestah. Gre za urejanje prometa, kjer so predvsem skrbeli za to, da se polni fiskus. Naj raje stojijo na tistih krajih, kjer so pogoste hude prometne nesreče, skratka na črnih točkah. Tako je njihovo vlogo opredelil tudi nacionalni program o varnosti v cestnem prometu. Ne, policija tega ni počela. Koga mi lahko tukaj primemo za vrat oziroma koga lahko kličemo na odgovornost? To je samo minister. In če minister v tem primeru nima možnosti z nekimi splošnimi usmeritvami usmerjati dela policije, seveda ne more naprej. Ravno tako je pri kriminalu, pri korupciji in tako naprej. Tukaj je veliko besed vedno izrečenih o korupciji in politika pravzaprav je tista, ki je kriva, da sploh do korupcije prihaja oziroma se ne odkriva. Če minister nima možnosti vplivati na to, da bomo imeli v Ljubljani, kot največjem Slovenskem mestu, kvalitetno ekipo kriminalistov, sposobnih, da se soočijo s kriminalom belih ovratnikov, potem je, bi rekel v našem bivšem skupnem jeziku, "piši kuči propalo". Zato seveda morajo te stvari biti v rokah, jaz se strinjam z razmišljanji, da je odgovornost ministra poslej večja, ampak seveda ima tudi orodje. In to orodje so te določbe, ki jih želijo socialdemokrati črtati. Vprašal bi vas vse skupaj, povejte mi demokratično ureditev na svetu, kjer podobne institucije, torej policija, davkarija in tako naprej, nimajo nadzora, notranjega nadzora. Tega na svetu ni. Seveda tudi zato ne, ker so ti ljudje še kako izpostavljeni korupciji.Že z opustitvijo nekega ravnanja ali pa s storitvijo nečesa lahko storijo kaznivo dejanje, seveda iz nekih konkretnih razlogov, in to mora biti nadzorovano. Zato piše, da pa lahko, ker ta ekipa spet ne more biti tako velika, v zadnjem odstavku 2.b člena piše, da pa lahko minister za izvajanje določenih nalog posameznega nadzora nad delom policije uporabi tudi posamezne policiste. Zakaj pa policisti policistov ne bi mogli nadzorovati, je pa povedal varuh, so povedale sodne institucije, in tudi danes moji kolegi. Tako teh amandmajev ne bo mogoče podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Peče. Sedaj je po vrstnem redu tako: Gospod Peče, gospod Jerovšek, gospod Drobnič in gospa Zupan, potem gospod Pukšič. Izvolite, gospod Peče.
V Slovenski nacionalni stranki smo 28. 5. letošnjega leta ob prvi obravnavi omenjenega zakona zakonu nasprotovali iz osnovnega izhodišča, in sicer ravno iz nasprotnih tez, kot jih zagovarja Liberalna demokracija. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da bi osnovni namen zakona moral biti dvig kvalitete dela policije in pa seveda omogočiti je treba večjo učinkovitost in pa lažje delo policajem, nikakor pa ne to, kar je težnja omenjenega zakona, da se uvede nova kontrola nad delom policije, in sicer kontrola s strani ministra. Kaj pa je minister? Minister je politični organ, ki se menja vsake toliko časa, v najboljšem primeru pač zdrži štiri leta. Po oceni Slovenske nacionalne stranke je pisanje zakonov v obliki dodatnega političnega nadzora nad določeno inštitucijo, ki ima tako ali tako velika pooblastila, ki ima velike pristojnosti, brezpredmetno. Zato ocenjujemo, da so amandmaji namenjeni k 2.b, 2.c in 2.č členu,ki govorijo o dodatnem nadzoru, o dodatnih pooblastilih in pa ravnanju, pavšalno govorim, s tajnimi dokumenti, seveda nepotrebni. Če bi hoteli v tej naši državi po naši oceni omogočiti kvalitetnejše delo policiji, bi morali pristopiti na stran policije, nikakor pa ne tistih, ki so politično postavljeni za izvajanje posameznih funkcij. Dejstvo je, da minister po naši oceni ima dovolj pristojnosti in da je ravno omenjeni minister slabo delal na tem področju. Toda ne zaradi slabega dela enega samega človeka spremeniti zakon, ne zaradi tega policijo peljati na področje, ki bi bilo podvrženo ministrstvu. Po naši oceni bi ravno ločnica med političnim delom in pa določeno izvršilno obliko policije morala biti jasna. Omenjeni zakon z drugim 2.b, 2.c in pa 2.č členom seveda tega ne postavlja, pušča proste roke. Po naši oceni to ni korak naprej. Celo več. Vračamo se v obdobje nekdanjega SFRJ. S tem bomo pač postavili po politični liniji nekoga, ki bo imel vse pravice in pa seveda vse zadeve, ki izhajajo iz teh pravic,celoten nadzor nad policijo. Policija ga pa že v osnovi ima nad državljani. Po naši oceni takega zakona z obstoječimi, omenjenimi členi nikakor ne moremo podpreti. Podprli pa bomo težnje oziroma amandma k 3. členu, ki predlaga črtanje teh po naši oceni slabih določil zakona. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da bomo poslanci zmogli dovolj modrosti in policiji pustili njihovo delo, ministru pa njihovo delo, da bo ločnica jasna. Še enkrat pa poudarjam, da je slabo, če bomo uvedli nov inštitut, torej inštitut politične policije. In to s tem zakonom v taki obliki poslanci žal uzakonjate. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jerovšek. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi! Gospod minister! Naj najprej rečem, da sem pristaš pravilnega strokovnega nadzora nad policijo. Sem pristaš tudi tega, da je vsakokratni minister, ki ima politični mandat in tudi politično odgovornost pred parlamentom,da je seznanjen z vsem, kar se v policiji dogaja. Sem pristaš metode, ki sistematično dvomi v pravilnost dela policije, kot metode dela, kajti zlorabe so vedno mogoče. Nisem pa pristaš političnega nadzora nad policijo skozi strankarsko zasedena ministrstva, ki bodo vedno in so strankarsko zasedena. Ko gledam te amandmaje in spremembe zakona, moram reči, da 2.a člen razumem in mislim, da daje ministrstvu, ministru tiste pristojnosti, ki mu gredo. Čeprav tudi v tem členu so nekatere zadeve, ki bi brez parlamentarnega nadzora lahko bile včasih tudi zlorabljene. Vendar upam, da smo tako daleč, da imamo uveljavljen parlamentarni nadzor in da se mu pripisujejo atributi, ki mu gredo, da do tega ne more priti. Nadaljnji členi, 2.b, 2.c in 2.č člen, pa uvajajo političen nadzor nad policijo. Pravzaprav politično gledano, ko gre človek malo v preteklost, ni presenečen, da je to prišlo na plan na tak način, to je popolnoma jasno. Vemo, da je Združena lista in njeni politični predhodniki v vsem obdobju od druge svetovnevojne imela političen nadzor nad policijo in da ga je dejansko ohranila tudi v pogojih nove, samostojne slovenske države na različne načine. Civilna javnost in vse skupaj je pa le toliko močno in vsak dan močnejše, da se ta stvar nekako izgublja. Vemo in vem, da se Združena lista - in tudi njeni mlajši politični bratje tu na desni - zaveda, da je to glavni vzvod oblasti. Vemo tudi, da Združena lista svojemu ministru očita, da ne zna izkoriščati vzvodov politične moči znotraj notranjega ministrstva; da je stranka nezadovoljna z ministrom, da teh vzvodov političnega pritiska in politične moči ne uporablja. In glejte, pojavil se je ta recidiv preteklosti o političnem nadzoru policije, ki ga danes imamo zapisanega v predlogu zakona. Minister je v svojem nastopu navedel kot argumentacijo odločbo ustavnega sodišča številka 383/98, kjer sodišče res pravi, da sodni nadzor ne zadostuje, da je potreben parlamentarni nadzor nad varnostnimi službami. Ne govori pa o političnem nadzoru znotraj političnega organa, ministrstva. Ta argumentacija ni bila korektno uporabljena. Tista argumentacija ustavnega sodišča je šla v prid preiskovalne parlamentarne komisije. Kot posledica tiste odločbe so bile spremembe zakona v letu 2001, 126.a člen se je takrat spremenil. Vendar takrat, ko smo dodajali 126. člen, pa je isto ministrstvo zelo pritiskalo oziroma zelo omejevalo pristojnosti, skušalo omejiti pristojnosti parlamentarne nadzorne komisije. Parlamentarna nadzorna komisija in celoten zbor je s silnim naporom ohranil, da ostaja pristojnost nad dejavnostjo policije v tistih členih, ki jih parlamentarna komisija nadzira. To se pravi, nad metodami dela. Takrat je ministrstvo skušalo prepričati komisijo in vsiliti tudi rešitve, da bi nadzirali, imeli vpogled samo v statistiko. Težnja komisije je bila, da bi imela nekaj podobnega, kot si sedaj političen del ministrstva pripisuje za nadzor. Ampak ne tako drastično. Verjetno je jasno, da se parlamentarni nadzor ne more zlorabiti kot politični nadzor oziroma v namen zlorabe, ker tukaj so sodelujoče vse stranke in je to najbolj pravilen nadzor, ki ga podpira tudi odločba ustavnega sodišča. Poglejte, kaj bi se zgodilo, če bi minister Bandelj, ko je sprožil zadevo Vič-Holmec, imel tak institut za političen nadzor. Danes bi bila Slovenija na haaškem sodišču za vojne zločince. Mislite, da bi se zadeva ustavila? S pomočjo takšnega inštituta bi brisali dokaze znotraj policije, bi utišali policijo, ki se je takrat uprla. Policija bi bila v strahu, kajti politična moč ministrstva bi bila tako močna Vemo in tudi preiskovalna komisija za Vič-Holmec takrat tega ne bi ustavila, ne bi dosegla, da Slovenija ne gre na haaško sodišče. To bi bile politične posledice, če bi že takrat imela politika možnost takšnega vmešavanja v delo policije, kot jo dajejo ti členi. In nenazadnje, poglejte. To, kar pravi zadnji odstavek 2.c člena, se tukaj navaja: "Za izvajanje določenih nalog posameznega nadzora nad delom policije lahko minister zadolži tudi posamezne policiste, ki so zaposleni v policiji ali druge uslužbence ministrstva." To je dajanje pristojnosti in uvajanje inštituta politkomisarja znotraj policije. To je stari inštitut, ki so ga politični predhodniki te stranke uporabljali. To je stari inštitut. To je inštitut politkomisarja. Ampak poglejte, ko smo v parlamentarni nadzorni komisiji pripravljali zakon, ko smo spraševali, da bi uvedli, predlagali tudi inštitut, pooblastila strokovnjaka komisije, ki bi lahko šel v policijo ali pa v Sovo itn., smo pa iz vseh strokovnih nivojev pravzaprav dobivali, da v Sloveniji to ni možno, ker je Slovenija mala, da se vsi poznajo, da parlamentarna komisija ne bo mogla dobiti neodvisnega strokovnjaka, ki bo šel v nadzor. Sedaj pa politični del ministrstva pooblašča človeka znotraj policije, ki bo imel neomejene možnosti, ki bo izvajal strah nad policijo itn. Tu so možne hude posledice in hude zlorabe. Sem pristaš tega, da se drži navajetih tudi ministrstvo in policijo. To, kar hočete tu, to spada delno v parlamenti nadzor, pa ne [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]to komisijo za nadzor obveščevalnih služb. Na onem delu so to pristojnosti komisije za notranjo politiko in tako naprej. Je treba tam predlagati spremembe, omogočiti dejanski civilni parlamentarni nadzor, ne pa z uvajanjem teh recidivov, ki jih je praksa povozila. Bojte se politične policije. Imamo ja najslabše izkušnje v tej državi s politično policijo. Pravzaprav so strahovi civilne družbe povezani ravno s tem, s politično policijo. Na podlagi tega, da uvajate politkomisarja, se bo zopet dogajalo to, da bodo kriminalisti našli v spisu listek, "ustavite zadevo", kot se je dogajalo v prejšnjem režimu. Seveda so se vsi ustrašili in so ustavili. Jaz se bojim, da se nekaj takega že ni dogajalo. Jaz ne morem reči tu, ampak ker se nekje ni izvedla operativna obdelava nekega primera, kjerje bila izgleda vmešana politika, se bojim, da so policisti v tem strahu že delovali. Ena zadeva, ki bi imela strašen vpliv na izid volitev v pomemben slovenskem mestu. Ni mi jasno, kaj se je dogajalo. Še vedno ni pravilnih pojasnil. Zaradi tega, na tak način politične policije ne uvajati v tej državi. Jaz sem za pooblastila, za dobro obveščenost ministra, da svoj mandat, ki mu ga daje parlament, lahko izvaja, morajo policisti poročati, ne pa s polit komisarji znotraj policije. Proti temu pa sem, in mislim, da bo slovenska javnost tudi nastopila proti temu in da so to tudi protiustavne rešitve. Glavna težnja demokratizacije je, da se ti recidivi preteklosti ne pojavijo ponovno. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Drobniča. Izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki vlade! Utemeljenost amandmaja Socialdemokratske stranke je trdna ni jo bom tudi jaz še argumentiral dodatno. Gre vsekakor za nevarnost politizacije policije. Zakaj? Dva pogoja bi morala biti izpolnjena za izvedbo teh določb, da to ne bi bila politizacija. Prvo je, da bi ostalo usmerjanje na splošni ravni, in pa drugi pogoj, da je nadzor možen v primerih, ko je postopek na policiji zaključen. Če bi bili izpolnjeni ti pogoji, lahko tudi ministrstvo nadzoruje. V nasprotnem primeru bo šlo za poseganje, in to s političnega organa. To je nevarnost in zato so te določbe nedopustne. Avtonomnost policijemoramo zagotoviti. Kolega Vučko je omenil, da brez policijskih pooblastil ne morete izvajati nadzora. Ali imamo mi, predstavniki komisije za nadzor nad delom varnostnih in obveščevalnih služb, policijska pooblastila? Nimamo jih, pa vseeno lahko nadzorujemo. Zakaj to potrebujete? Ali morda zato, da boste uporabljali posebne metode? Posebnih metod ministrstvu ne bomo nikoli dali, razen če jih boste dali vi in boste res imeli potem politkomisarje; to je ta nevarnost. Tista dva pogoja, ki sem ju na začetku navedel, nista upoštevana; če bi to bilo, potem da. Poglejte, ta 2.a člen, zadnji odstavek, da minister ne more posegati v primere, v katerih preiskavo vodi tožilec. To ste izključili. To pomeni, da lahko vstopi na tak način, kot je zapisano, in bo to ministrstvo lahko vodilo postopek. Točno to se vam bo lahko zgodilo. Lahko bo minister rekel, poseži mi v tem primeru, z dikcijo, da opravi določene naloge - nadzor po opravljenem postopku tam, kjer gre za takšna dejanja. Minister bo usmerjal delo, zahteval bo vpogled v dokumente, listine, odredbe, zapisnike, odločbe in sklepe - da, pogojno da. Če je zadeva na policiji zaključena, na tožilstvu zaključena, potem, če je sporen primer, morda tudi opravi to, vendar to ni izključeno iz tega zakona. To pomeni, da imatemožnost priti v te postopke. Seveda je naš cilj, da zagotovimo uspešnost in zakonitost dela, toda ne na takšen način. Torej, na splošni ravni in pri posameznih primerih ne, kar bi moralo biti iz zakona jasno razvidno. "Zakon o kazenskem [[...]] [[bere površno]] [[...]]bistveno otežilo ali izvedba ukrepov ogrozila življenje in zdravje njihovih izvajalcev, lahko policija do odločitve ministra začasno odreče prikaz dokumentacije." V tem 2.č členu obstaja podobna nevarnost, da sicer nekaj izločate, ogrozitev življenja ali "bistveno otežila izvedbo ukrepov" - kaj pa, če jih ne bo bistveno otežila? Torej lahko delate kot minister, lahko posegate. Ta dikcija ni primerna. Ne smete, kot minister ne smete posegati, tudi če je minimalno, na poslabšanje izvedbe ukrepov. Ne moremo tega sprejeti. Tu zaključujem, ker mislim, da sem zadosti argumentov podal. Mislim, da bo poslanska kolegica, ki se je s tem področjem bolj ukvarjala, celovito predstavila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Zupan. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister! Spoštovane kolegice in kolegi! Če je mogoče novelo zakona o policiji na področju, ki govori o ureditvi pravne podlage za učinkovito in kakovostno razmerje ministrstva do policije kot organa v sestavi ministrstva, pa potem na področju omejitve ministra pri usmerjanje in dajanju obveznih navodil policije do prevzema pristojnosti državnega tožilca pred kazenskim postopkom, pa potem ustreznejšo ureditev pritožbenega postopka, ukrep prepovedi približevanja določeni osebi, ureditev uporabe prisilnih sredstev, če je torej mogoče novelo zakona o policiji na teh področjih sprejeti, in smo jo tudi sprejeli in podprli, potem je pa večja težava pri nadzoru nad policijo. Vsekakor se zdi, da je ta tudi najpomembnejša. Predlog gre v smeri, da nadzor upravljajo uradniki ministrstva, ki imajo policijska pooblastila pri izvajanju nadzora. Prav v tej zvezi pa imamo določene pomisleke. Postavlja se vprašanje, ali je mogoče policijsko pooblastilo uporabljati tudi za nadzor. Če je temu tako, potem je mogoče govoriti o obstoju policije znotraj ministrstva, o ekipi ljudi s pooblastili, ki nastopajo takrat, ko obstoja na primer sum kaznivega dejanja. Menimo, da če skupina uslužbencev, ki imajo pooblastlila, raziskuje kaznivo dejanje, ne moremo govoriti o nadzoru. Ali nima minister že sedaj možnost, da lahko opravlja vse nadzorne funkcije? Novela govori o delavcih ministrstva. Zato je vprašanje, kakšno je to razmerje proti tistim, zoper katere se uporabljajo pooblastila. Policija naj bi bila strokovni organ, minister pa opravlja politično funkcijo. Zato obstaja upravičena bojazen, da bo minister, pristojen za notranje zadeve, kot izvajalec hierarhičnega nadzora nad policijo imel možnost nadzora, čeprav minister trdi ravno obratno, torej, da bo imel možnost nadzora dajati navodila tudi o tem, kako naj bi se o posameznem postopku odločalo. Bojazen in strah sta prisotna. Prek uslužbencev ministrstva, ki bi imeli pooblastila, bi se na ta način lahko manipuliralo in vnašalo politizacijo. Povečala bi se možnost bolj personalnega nadzora, vendar v kakšnem smislu. Lahko tudi na način vmešavanja politike v delo policije. Tudi zakonodajno-pravna služba ima glede tega pomisleke. Ali je nujno podeliti policijska pooblastila vsem uslužbencem ministrstva, ki izvajajo nadzor nad izvajanjem nalog policije, in v odnosu do koga se ta pooblastila lahko uveljavijo? Zdi se, da hoče predlagatelj s takšnimi določbami dati dodatno, če hočete temu, moč ministrstvu oziroma ministru, prav zdaj, ko v javnosti nekako prevladuje mnenje, da med aktualnim ministrom in na drugi strani policijo oziroma direktorjem policije poteka zakulisno in javno merjenje moči. Kot zakonodajalci smo odgovorni, da postavimo jasno črto med politiko in policijo, da preprečimo star način obnašanja, ki lahko še kako poseže v življenje posameznika in njegove družine. S takšnimi določili, kot so predlagana, se na vsak način vnaša bojazen, da minister poseže preko pooblastil, bodisi tako, da na neki točki lahko zaustavi, upočasni ali pospeši posamezne zadeve. Zato pričakujemo, da bomo sprejeli takšne določbe, pri katerih ne bo obstajal nikakršen dvom in da se ne bo mogla ponoviti oziroma nastati zadeva Vič-Holmec, zato podpiramo amandma Socialdemokratov k 3. členu, da se črtajo 2.b, 2.c in 2.č člen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zadnji priglašen, je gospod Pukšič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavci! Postavljajo se torej ob takšnih temah in pri takšnem spreminjanju zakonodaje, tudi sistemska vprašanja. Dejstvo je, da je sedaj nadzor nad policijo pri tistem delu, ko se uporabljajo posebna sredstva in metode, parlamentarni. Ostali nadzor je v sami policiji. To verjetno ni najboljša rešitev. Nadzor sam torej v policiji. Očitno bi bilo potrebno razmišljati v drugi smeri in sicer v smeri, da bi bil večji parlamentarni nadzor nad policijo. In če ste že predlagali takšne člene, potem bi morali tudi predvideti, kdo bodo tisti nadzorniki. Vsekakor ne morejo biti tisti, ki jih bo minister določil, ki bo jih minister izvzel in naredil iz teh policajev, ki bodo torej imeli takšna pooblastila kot v policiji, zaposleni nekje na ministrstvu in seveda potem kot strah vzbujajoči nadzirali samo policijo. Če ste že predlagali takšne člene in bi imeli korektne pomisleke do tega, kako to v praksi izvesti, bi bilo edino logično, če bi takšne nadzornike imenoval parlament. Lahko seveda to v takšnem ali drugačnem okviru. Navsezadnje bi lahko to bilo tudi v okviru odbora za notranjo politiko ali kakorkoli, pa vendarle, da bi, ne glede na to, kdaj kdo je v opoziciji ali v poziciji, opozicija bila tista, ki bi imela v tem organu večino. Tako kot v nekaterih drugih komisijah, nadzor nad proračunom, pa obveščevalno varnostnimi službami. Potem bi seveda bila izvzeta možna politizacija. Vse to, o čemer je prej tudi kolega Jerovšek govoril, seveda takšni členi zbujajo strah, da se bodo te stvari ponovno dogajale. Poglejte! V preteklosti, v prejšnjem mandatu, ko sem vodil komisijo o oškodovanju družbenega premoženja, sem velikokrat rekel, da sta dve policiji pravzaprav pri oškodovanju družbenega premoženja naredile veliko, največ sta naredile. Policija je napisala ogromno ovadb. Služba družbenega knjigovodstva, ki je pri tem tudi sodelovala, pomagala in bila tako rekoč ena finančna policija, je na tem področju naredila veliko. Zakaj je prišlo do tolikšne kraje družbenega premoženja? Ker so se stvari ustavile na neki drugi stopnji, ki je bila preveč spolitizirana in preveč povezana s politiko in nesamostojna. To je seveda tista tretja veja, ki ji radi rečemo, na tožilstvih, če pa so še šle ovadbe preko tožilstev, so se pa zadeve ustavile na sodiščih. Danes nihče ni skrivil lasu sodniku Šubicu, ki je držal sodbo v predalu tako dolgo, da je politika preko ministrstva za pravosodje spremenila kazenski zakonik in zakon o kazenskem postopku. In se ni dogodilo nič. Takšna pooblastila v 2.c členu, b) in potem č) seveda tudi zbujajo strah, da se bodo pa na tem področju stvari seveda lahko ponavljale. Nekaj je sigurno res. Postavlja se vprašanje, ko sem se sam pogovarjal z nekaterimi, ki so pravniki in se na te zadeve dosti dobro spoznajo, pravijo, da če bi bili ti členi sprejeti, to pomeni, če ne bi bili sprejeti amandmaji Socialdemokratske stranke, ki jih bom tudi podprl, se seveda postavlja vprašanje, če ne bodo ti členi padli na ustavnem sodišču. Prejudicirati seveda ne moreš. Vsekakor pa je vprašanje, ali že Ustavno sodišče ni podleglo preveliki politizaciji. Zadnje odločbe vnašajo dvom o taki čisti politični nevtralnosti tega ustavnega sodišča. Pa vendarle zaupati je, da bo pravni sistem pač na tem področju dovolj korektno in temeljito še deloval, da ne bo dopuščal takšnih nepravilnosti, ki bi torej posegale v tako pomembna področja kot so ta pooblastila, ki bi jih imel nekdo izven, torej ki bi jih imelo ministrstvo izven policije ali pa izven parlamentarnega nadzora. Zavzemanja nekaterih kolegov poslancev v tem državnem zboru za te možnosti, ki jih je predlagatelj zakona podal, se mi pa zdijo neverodostojna. Neverodostojna pa zato, ker so ti isti, nekateri isti kolegi, se izrazito zavzemali, da poročila preiskovalnih komisij niso prišla v obravnavo, čeprav je za to obstajala zakonska podlaga, čeprav je ta isti državni zbor takšne preiskovalne komisije imenoval. Inker so preiskovalne komisije neenoznačno nastavljene, niso enopartijsko nastavljanje, ampak so parlamentarno sestavljene, od vseh parlamentarnih predstavnikov, pa je vendarle prišlo do tega, da zaključena poročila se niso obravnavala v državnem zboru in temu so ti kolegi naredili veliko, veliko škode. Bom pri nekaterih zadevah nekoliko konkretneje poskusil še predstaviti, zakaj je v bistvu potrebno ta b., c. in č. člen črtati. Predlagatelj, torej ministrstvo je menilo, da v primeru, da se ob izvajanju nadzora ugotovi sum kaznivega dejanja, ni mogoče izvesti vseh potrebnih postopkov, za zavarovanje dokazov. Katerih postopkov? Se bodo uslužbenci ministrstva vključevali v prvo fazo predkazenskega postopka in skrbeli za zavarovanje dokazov, bodo preiskovali razloge za sum, da je bilo storjeno kaznivo dejanje, na katere bodo naleteli pri samem izvajanju nadzora? Tako razlaganje določil v okviru izvajanja nadzora je vsekakor daleč prešibko. Postopek posameznikov ob zaznavi razlogov za sum, da je bilo storjeno kaznivo dejanje, ki se preganja po uradni dolžnosti, je zakonsko jasno predpisano. Nadzornik bi lahko že s svojo prisotnostjo omogočil zavarovanje teh dokazov, zato nikakor ne potrebuje policijskih pooblastil. Drugič. Dejstvo je, da je najbolj učinkovit in sploh smiseln strokovni nadzor nad delom posameznega organa, če ga opravljajo osebe, ki so strokovnjaki na področju dela, ki se nadzira. Znanje posameznika pa ni povezano z njegovim statusom policista ali imeti to pooblastilo, temveč z njegovo intelektualnostjo, strokovnostjo in seveda z drugimi veščinami in zmogljivostmi. Na podlagi navedenega ocenjujemo, da navedbe v obrazložitvi o učinkovitem in strokovnem nadzoru, ki ga lahko učinkovito in kvalitetno opravljajo strokovnjaki s področja dela, ki se nadzira niso v nikakršni povezavi s predlogom za pridobitev statusa policista in policijskih pooblastil. Pri tem pa je treba opozoriti tudi na predlog spremembe 80. člena zakona o policiji. Predlagatelji so v obrazložitvi tudi zapisali, da bi s premestitvijo policistov z ministrstva za notranje zadeve predvidoma za največ šest let zagotovili, da bi nadzor opravljali policisti, ki bi bili v stalnem kontaktu s policijsko stroko. To pomeni, za šest let ga imenuješ za ta nadzor, imel ga boš v teh policijah, in sevedabodo pravzaprav preprečevali delo policistov v skladu z že sprejeto zakonodajo. Takšnih pooblastil verjetno ta parlament ne more dati. Mogoče bi bilo primerno razmisliti, da bi okrepili nekatere dejavnosti policije, sploh sedaj z vzpostavljanjem schengenske meje, ko bodo nekatere stvari dobre ne samo za nas, da bomo imeli odprta vrata v Evropsko unijo, ampak tudi iz Evropske unije k nam, z raznimi patruljami. Mogoče bi bilo treba razmisliti tudi o kakšnih novih stvareh. Organizacija je stvar dinamike, to, kar velja danes, ni nujno, da je jutri, je treba dopolnjevati. Da bi dopolnili tudi mogoče s kakšnimi novimi policijskimi postajami, s prisotnostjo policije na več področjih in tako dalje. Da se ne bi zgodilo to, kar se je zgodilo in se dogaja zadnje čase,kot je Šoštanj. Spomnimo se še drugih primerov. Tako bi bilo dobro, če bi šle spremembe tega zakona v tej smeri, ne pa v smeri politizacije. Sploh pa, kot sem že omenil, ko se nekateri po eni strani zavzemajo, da se prepreči tisto, kar je na parlamentarniravni ugotovljeno in dokazano, da se potem ne opravi razprava, po drugi strani pa eni opciji - kar je logično, ministrstva bodo politično razdeljena, zato tudi imamo parlamentarni strankarski sistem - vendar ne smemo prepustiti, da se bo politična kontrola vršila, da bo tako imenovana politična policija začela delovati v tem strankarskem sistemu. S tem bi pa naredili največjo napako. Zato bom sam podprl črtanje teh treh členov. Hvala.
Hvala lepa. Še dva poslanca bi želela besedo. Najprej k besedi vabim gospoda Čeligoja, potem bo imel besedo še gospod Sok. Izvolite, gospod Čeligoj.
Hvala za besedo. V poslanski skupini DeSUS soglašamo z ureditvijo materije, ki je podana v odnosu ministra in policije v členih 2.a do 2.č. S tem se zagotavlja dovolj dober princip delovanja te družbene strukture, v kateri je minister na vrhu piramide odgovornih prav na tem področju. Iz te odgovornosti izhaja, da mora vendarle minister biti tudi seznanjen z delovanjem policije, zato so potrebna predaja poročil, dokumentacije, kot je v členih navedeno, da daje usmeritve in navodila in da ima določena druga pooblastila. Prepričani smo, da iz določil teh treh členov ne izhaja očitana skrb možnih usodnih prekoračitev, ki bi jo imel minister. Verjamemo tudi v ustavne in druga zakonska določila, ki zagotavljajo tudi na tem občutljivem področju dejavnosti ustrezno ukrepanje. Zato v poslanski skupini DeSUS podpiramo osnovni predlog in pobudo, podano k amandmaju, odklanjamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Sok, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Meni se zdi, da če bo ta 3. člen uveljavljen, in očitno zgleda da bo, da bomo seveda v tej državi dobili nek paralelni sistem policije. Imam eno podobno izkušnjo, ko sem še delal kot veterinarski inšpektor. Takrat se je na Vursu oblikovala neka trojka modrih, ki so začeli kontrolirati delo nas inšpektorjev na terenu. Kaj se je zgodilo? Inšpektorji smo nehali odločati, ker so oni v vsakem primeru lahko posegli v naše odločitve in nam narekovali, kakšne morajo biti te odločitve. To je v praksi pomenilo izgubo samostojnosti in pa neodvisnosti. To se je zgodilo in zadeva se je poslabšala. Vam povem, da se je poslabšala. Rapidno je padla. Jaz vem, jaz se strinjam, da nek nadzor nad policijo mora obstajati. Tudi vem, da sedaj je nadzor zagotovljen, mogoče bi ga bilo potrebno izboljšati, ampak če bodo delavci, uslužbenci ministrstva začeli nadzirati in usmerjati delo policije, potem se bo zgodilo to, kar so nekateri moji predgovorniki govorili. Jaz bi se zelo strinjal, če bi minister imel takšno možnost in pa takšne obvezne usmeritve, da bi to, kar je kolega Lavrinc govoril, da bi policijo nekoliko oddaljil iz cestnega nadzora oziroma da bi se usmerili tam, kjer je to potrebno, ne pa da dejansko nas lovijo, če prekoračiš za 5 kilometrov hitrost pri vožnji in pa podobno. Vozim se vsak teden vsaj enkrat na relaciji 150 kilometrov. Ko se približam področju schengenske meje, se pravi, ko pridem na 20, 25 kilometrov do hrvaške meje, takoj srečam na teh 20 kilometrih eno, dva, tri, včasih celo štiri policijske patrulje, ki nas seveda ustavljajo in pa kontrolirajo. Upam si trditi, da je na področju "schengena" ob tem pasu teh kontrolnih pregledov policije veliko več kot pa drugod po Sloveniji. Ampak to, spoštovane kolegice poslanke in poslanci, ni posledica usmeritve ali pa nekega naročila. To je posledica številčnosti. Toliko policajev je, in če hočejo nekaj delati, če hočejo na koncu meseca v tiste obrazce, za katere vem, kako se v državni upravi izpolnjujejo, ko moraš na koncu meseca napisati toliko uradnih zaznamkov, toliko zapisnikov, toliko ustnih izrekov in ne vem kaj še vse, če hočejo, da so te rubrike polne, potem morajo toliko in toliko tega narediti. V tem principu je vgrajena sistemska napaka. Tako so delale inšpekcijske službe in tako verjetno dela tudi policija. Ko vidim, ko prihajajo na občino pred občinske svete s policijskimi poročili, tam je samo važno, koliko je bilo izrečenih ukrepov, koliko je bilo ustnih opominov, koliko je bilo naprej posredovanih predlogov, samo ene številke, ene statistike. In to je povezano s tem številom. Ne verjamem, da je direktor generalne policije tisti, ki je odločal o tem, koliko policajev bo na nekem področju itn. To je seveda usmeritev in pa, to so sklepi verjetno vlade, verjetno resornega ministra. In lahko se prisotni nasmihate. Ne vem. Pa mi povejte, kdo o tem odloča, kdo odloča o tem,da imamo v tej državi toliko policajev. Enkrat smo problematizirali število sodnikov, češ, pri nas so sodni zaostanki takšni in takšni. Ko pa ste v državni zbor prinesli podatek, pa smo ugotovili, da je v Sloveniji precej več sodnikov na sto tisoč prebivalcev, kot pa jih je v Nemčiji. In kaj je potem bil odgovor? Ja, Slovenci se rajši tožarimo kot pa germanski narodi. Ne vem, če je to odgovor. Rad bi slišal, če tudi za policaja to velja, da je pri nas na sto tisoč prebivalcev nekje v povprečju enako število policajev kot v državah Evropske unije. Ne vem. Jaz mislim, da bi se tudi tukaj pokazalo, da so te številke precej, precej višje. Če hočemo to doseči, kar je predlagal kolega Lavrinc, da ne bo toliko policajev na cestah, in, da bodo predvsem tam, kjer so potrebni, potem je verjetno treba v prvi vrsti začeti razmišljati o tem, da se zmanjša njihovo število. Čim bomo zmanjšali njihovo število, potem bo tudi manjša navzočnost in ljudje bomo imeli v končni fazi manj problemov s tem. Ali pa generalno drugačno usmeritev, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]da se pristopi na tem področju k povsem drugačnemu konceptu dela. Najlažje si je namreč - samo da zaključim - to normo, to število raznih ukrepov nabirati na področju urejanja cestnega prometa. Veliko težje je to dosegati na drugih segmentih. Samo en podatek vam lahko dam, za končni stavek. Leto 2000 je na področju občine Ormož, ki predstavlja po teritoriju 1% velikosti slovenske države, bilo 105 vlomov v premoženja fizičnih in pa pravnih oseb. Od 105 vlomov ni postal raziskan niti eden. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem gospodu ministru. Izvolite.
Spoštovani! Najprej mi dovolite, da se zahvalim za zelo poglobljeno, angažirano in tudi obsežno razpravo o noveli zakona. Čeprav je bilo v tej razpravi tudi nekaj nerazumevanja oziroma po mojem trdnem prepričanju uporabe napačne argumentacije in sklepanja, ampak vendarle mislim, da se je sukala razprava okoli pravega vprašanja in izražam zadovoljstvo kot predlagatelj, da od 61. členov, kolikor smo jih predlagali za novelo, se je razprava osredotočila na en sam člen, to je na 3. člen, kar štejem kot veliko priznanje predlagatelju, saj je glede vseh ostalih očitno stvar povsem nesporna. Preden pa komentiram posamezne razprave, kolikor bom pač utegnil, bi, ker ste nekateri omenjali Holmec, rad izrecno poudaril, da za nas v sedanjem vodstvu ministrstva je bilo delovanje takratnih policistov na Holmecu hrabro in domoljubno dejanje, brez sence kakršnega koli dvoma. Zavračamo vsakršno blatenje in ga hudo obsojamo. To naj bo povsem jasno. Kakršno koli povezovanje te razprave s to razpravo, pa nekako, za to ne vidim podlage predvsem zaradi naslednjega. Prvič, v celoti se prav vsi strinjamo s tem, da ne želimo politične policije, da ne želimo politizacije policije in da ne želimo političnega nadzora. Tu je stopnja strinjanja popolna. Tako sem vas razumel. Razlike med nami so, da eno samo določilo v noveli, 3. člen, nekateri razumete tako, da prispeva k politizaciji. Resnica je prav obratna. To določilo prispeva k temu, da imamo sedaj čvrst zakonski okvir za udejanjenje nadzorstvene funkcije, ki jo izvaja ministrstvo nad policija. In to je velik korak naprej. Sedaj so te stvari urejene vpodzakonskih predpisih. Natančno tiste pristojnosti, ki so določene v tem členu, so sedaj določene v pravilniku, ki ga je izdal minister, ki je bil ustavno izpodbijan in glede katerega niti stroka, niti ustavno sodišče ni izrazila nikakršnega dvoma. Mi smo bili prepričani, da je korak naprej v tem, da postavimo v zakon meje nadzorstva in s tem povezane pristojnosti ministrstva nad policijo. Mislim, da je to pomemben korak naprej k pravni državi in k depolitizaciji oziroma k možni depolitizaciji. Mislim, da se v osnovni ideji strinjamo. Očitno pa je nerazumevanje glede tega, kaj to orodje prinaša. Štirje javni uslužbenci ministrstva, to je polovica od devetih, štirje ali pet, to je polovica od devetih, kolikor jih je sedaj zaposleno v uradu za nadzor nad delom policije in dela na nadzorstvenih funkcijahm 9 jih je vseh skupaj: polovica jih dela na usmerjeju, druga polovica dela na nadzoru. Torej, da bo štiri, pet ljudi dobilo policijska pooblastila, da bodo ta pooblastila lahko uporabljali v razmerju do policistov, ne v razmerju do tretjih, ampak v razmerju do policistov, to nikakor ne more biti argumentacija za oceno o politizaciji. Poglejte, devet uslužbencev je ena tisočinka, štiri ali pet pa pol tisočinke od celotnega števila policistov. To kvalificirati kot bodoče politkomisarje, je seveda huda in težka beseda in mislim, da je neprimerna. Še nekaj bi rad povedal. Kolega Jerovšek je veliko časa namenil določilu o tem, da minister lahko zadolži tudi posamezne policiste. Prebral vam bom stavek iz sedanjega zakona, ne iz novele, ki se glasi takole [[to je zadnji stavek 2. člena sedanjega zakona]] : "Za izvajanje določenih nalog nadzora lahko minister zadolži tudi posamezne policiste." To je ureditev, ki jo imamo. Pet let smo že imeli možnost postavljati, kot pravite, politkomisarje, pa nismo tega storili. In ta ureditev ostaja takšna, kot je. Glede tega vprašanja ni nikakršnih razlik. Izgubljati besede o argumentaciji proti temu, pomeni izgubljati besede o argumentaciji proti zakonu. Skratka, štejem, da gre za pomemben napredek k istemu cilju - prepričan sem, da vsi stremimo k temu cilju -, da je zakon orodje proti politizaciji. Predlagam vam, da takšno ureditev in tudi ta člen torej podprete.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, izvolite.
Hvala lepa. Nekatere stvari je gospod minister po mojem mnenju le malo preveč poenostavljal. Prvič, sicer sem vesel, da se je kot resorni minister ogradil od sedanjih napadov na koroške policiste, vendar dejstvo je, da je znotraj ministrstva nastalo to, za kar so še danes posledice. In trdim, če bi imel na razpolago današnje institute in rešitve, ki jih danes dajete tem tako imenovanim politkomisarjem, bi se zadeva ne ustavila. To so iste idejne osnove in isti izvori teh zadev. Gospod minister, pravite, da je samo en člen - ja, upam, da se zavedate, da je sedaj zakonodajna pobuda poslancev tako omejena, da je ni pri nobenem zakonu več po novem poslovniku. Zato pa imamo slabe zakone, izredno slabe zakone sprejemamo, ker moraš ne vem kdaj prej napovedati amandma, ne takrat, ko vidiš, da je nekaj narobe. To je posledica tega, to ni dokaz za dober zakon in, kot pravite, napačna argumentacija. Tudi z vaše strani je to napačna argumentacija. Med drugim podcenjujete institut politkomisarja v slovenski zgodovini. Sam se zavedam, da ste v nehvaležni vlogi, da stranka z vami kot nosilcem ministrstva ni zadovoljna, da premalo izkoriščate ta politični institut, da premalo uporabljate politično moč znotraj ministrstva in da ste pač sedaj morali napisati v zakon nekatere stvari, s katerimi si stranka, pa tudi nekateri drugi predstavljajo, da bodo imeli dolgoročno moč nad policijo. Res je mogoče, da je v prejšnjem zakonu to podobno pisalo, vendar s čisto drugačnimi pooblastili, v drugačni konotaciji, čisto drugače je to - policijska pooblastila. Sedaj je čisto v drugi luči to. In tu so možne dosti hujše zlorabe. Zamislite si, da bi v sedanjem zakonu imel nekoč Drago Kos taka pooblastila, saj so se [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]tresli zaradi političnega vpliva. Pa ni imel te možnosti. Pomislite na to zadevo. Vi morate računati, da so tam znotraj tudi ljudje, ki imajo politične ambicije, ki jih bodo s tem začeli izkoriščati in bodo prerasli tako direktorja policije kot na koncu tudi ministra. Bodo se pa pustili dirigirati z nekega današnjega CK-aja. To so nevarnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora glasovali danes ob 20.25 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Ob 13.30 uri bomo pričeli z obravnavo 4. točke dnevnega reda, to je z drugo obravnavo predloga zakona o humanitarnih organizacijah. Predstavnikom ministrstva za notranje zadeve se za sodelovanje najlepše zahvaljujem. In ob 13.30 uri nadaljujemo.
Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke, predstavnica in predstavnik vlade. Nadaljujemo s tem, da prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O HUMANITARNIH ORGANIZACIJAH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Magister Simon Vrhunec, državni sekretar v ministrstvu za zdravje, izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovane poslanke in poslanci, hvala za besedo in za možnost predstavitve. Delovanje humanitarnih organizacij se je tako pri nas kot v svetu v zadnjem času močno uveljavilo in je postalo pomemben del socialnega in pa družbenega življenja in razvoja države. Posebej organizacije za samopomoč so pri nas dosegle v zadnjem času širok razmah in se nenehno širijo, tako po številu kot po vsebini delovanja. Na drugi strani imamo nezadostno pravno ureditev na tem področju, in sicer groba dva člena v zakonu o socialnem varstvu, potem poseben zakon o Rdečem križu Slovenije in pa delno oziroma posredno zakon o gasilstvu in pa zakon o ukrepih ob naravnih in drugih nesrečah. Pravno ureditev statusa in pa delovanje humanitarnih organizacij dodatno sicer tudi akti, ki so spremljali ustanovitev fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij, pri čemer se je ravno pri izvedbi teh aktov v preteklosti pokazalo, da je ta pravna ureditev na področju, ravno financiranja, izredno pomanjkljiva. Zato se je že v tistem času, pred nekaj leti izoblikovala posebna potreba po pripravi zakona o invalidskih inpa zakona o humanitarnih organizacijah, torej že v tistem času neka odločitev, da se pristopi k pripravi dveh zakonov. Zakon o invalidskih organizacijah je bil v lanskem letu sprejet in pač napočil je tudi trenutek, da se pristopi k sprejetju oziroma obravnavi in pa sprejetju zakona o humanitarnih organizacijah. Namen zakona, ki ga imate danes v obravnavi, je določiti pravne subjekte, ki lahko pridobijo status humanitarne organizacije, ki deluje v javnem interesu na področju socialnega in zdravstvenega varstva, potem opredeliti humanitarno dejavnost na teh področjih, določiti pogoje in merila in postopek za pridobitev in prenehanje tega posebnega statusa delovanja v javnem interesu ter urediti financiranje in lastnino humanitarnih organizacij. Pri urejanjupravno-organizacijskih oblik organizacij, ki pridobijo poseben status po tem zakonu, zakon sledi zakonu o društvih; torej temeljna organizacijska oblika humanitarnih organizacij so društva kot članske organizacije, za razliko od ustanov, ki so vezane na premoženje. Zakon posebej opredeljuje, da pod pogoji in v skladu z merili, ki jih določa zakon, lahko pridobi status humanitarne organizacije oziroma lahko pridobijo status humanitarne organizacije tudi verske skupnosti in tiste organizacije, ki za opravljanje humanitarne dejavnosti ustanovijo mednarodne humanitarne organizacije in so širši del te mednarodne humanitarne dejavnosti. Kot humanitarno dejavnost seveda zakon opredeljuje dejavnost za doseganje plemenitih človekoljubnih ciljev, ki jih izvajajo humanitarne organizacije v obliki programov, storitev v neposredno korist posameznikov in so namenjeni zlasti reševanju ogroženih življenj, lajšanju socialnih stisk, izboljšanju socialnega položaja, preprečevanju poslabšanju socialnega položaja in pa ustvarjenju možnosti za čimbolj kakovostno in samostojno življenje oseb s kronično boleznijo. Humanitarne organizacije delujejo po tem zakonu kot organizacije za kronične bolnike, organizacije za samopomoč in kot dobrodelne organizacije. Zakon določa tudi splošni pogoj in pa merila, pod katerimi humanitarna organizacija lahko dobi status po tem zakonu. Splošni pogoj za pridobitev je, da deluje na humanitarnem področju eno leto pred vložitvijo vloge. Splošna merila so: odprtost delovanja, strokovnost, prostovoljnostin neplačljivost. Posebna merila, posebni merili za organizacijo za kronične bolnike pa sta merilo specifičnosti in pa merilo številčnosti. Za postopek pridobivanja in prenehanja statusa se uporabljajo določbe zakona, ki ureja splošni upravni postopek in za vodenje tega postopka je predvideno, da pristojna ministra, to je minister za zdravstveno varstvo in minister za socialno varstvo, imenujeta posebno komisijo, ki potem vodi ta postopek. Finančno poslovanje in vprašanje lastninskih razmerij ureja posebnopoglavje. Navedeni so viri denarnih sredstev za delovanje humanitarnih organizacij. Potem je [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]navedeno načelo dobrega gospodarja, ki ga mora spoštovati in mu slediti humanitarna organizacija, in pa tisto pomembno,opredeljeno je, kako se vrši nadzor nad zakonitostjo in namembnostjo porabe sredstev, s katerimi humanitarna organizacija razpolaga. To je notranji nadzor organizacije, računsko sodišče in pa nadzor financerjev. Toliko za začetek, več pa v razpravi. Hvala
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za zdravstvo kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Stanislava Brenčiča, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Vse lepo pozdravljam! Odbor državnega zbora Republike Slovenije za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide je na svoji 55. redni seji dne 27.6. obravnaval ta predlog zakona. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja - z državnim sekretarjem ministrstvom za zdravje, mag. Simonom Vrhuncem in državno sekretarko ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, Lidijo Apohal Vučkovič na čelu - ter predstavniki zakonodajno - pravne službe, urada za invalide in bolnike, Planinske zveze Slovenije ter predstavnike humanitarnih organizacij, zavodov in ustanov. Odbor je bil seznanjen z mnenjem zakonodajno-pravne službe, mnenje državnega sveta, pripombo planinske zveze, Rdečega križa, pravno-informacijskega centra, ter Društva za teorijo in kulturo hendikepa. Zakonodajno-pravna služba je navedeni predlog zakona proučila z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika. V svojem mnenju je podala konkretne pripombe na besedilo 9., 12., 13., 33., 37. in 38. člena, ter k 42. in 43. členu. Med drugim opozarja na potrebnost opredelitve o obliki in načinu dejavnosti tudi za splošne dobrodelne in organizacije za samopomoč in ne le za organizacijo za kronične bolnike. Prav tako meni,da bi bilo potrebno dodatno precizirati posvetovalno telo v 13. členu in določiti pojem "razširjeni strokovni kolegij", ter dodaja nekatere redakcijske popravke k zgoraj navedenim členom. Uvodoma je predstavnik predlagatelja članom in članicam odbora na kratko podal predlog, tudi v ustnem izročilu, podobno, kot smo malo prej slišali. V obširni razpravi o 2. členu predloga zakona in vloženih amandmajih je bilo izpostavljeno stališče, da bi lahko status humanitarne organizacije pridobile tudi ustanove in zavodi. V praksi se namreč veliko ustanov in zavodov ukvarja s humanitarno dejavnostjo in izpolnjuje pogoje in merila za pridobitev statusa. Vlada je takemu predlogu nasprotovala iz sistemskih razlogov, pri čemer pa je poudarila, da to ne pomeni zanikanje drugih pravnih subjektov, ki se s to dejavnostjo ukvarjajo, vendar pa niso ustanovljeni na podlagi zakona o društvih, ki so po tem zakonu upravičeni do pridobitve statusa humanitarne organizacije. Na podlagi razprave je bil podan tudi predlog za amandma odbora, vendar ni dobil potrebne podpore. V razpravi o 5. členu predloga zakona in vloženih amandmajih so člani odbora sprejeli amandma odbora, s katerim so dopolnili drugo alineo, niso pa povzeli predloga za amandma odbora, s katerim bi dejavnosti humanitarnih organizacij namenili tudi za invalide, saj delovanje organizacije za invalide ureja zakon o invalidskih organizacijah. Čeprav je bilo v razpravi izraženo mnenje, da mnogokrat res ni ostre meje med osebami s kronično boleznijo in invalidi, saj posledično le-ta mnogokrat privede do invalidnosti. Člani odbora so nadalje v razpravi podprli vložene amandmaje za nov 7a., 7b. ter novi 9a., 9b. člen, ki opredeljujejo oblike in načine dejavnosti, to je za splošno dobrodelno organizacijo, organizacijo za samopomoč, na kar je v svojem mnenju kot pomanjkljivost opozorila tudi zakonodajno-pravna služba. Predstavniki predlagatelja predlaganim rešitvam niso nasprotovali. Predlog za amandma odbora, ki bi z novim 23a. in 23b. členom urejal možnost povezovanja humanitarnih organizacij v nacionalni svet humanitarnih organizacij, ni dobil podpore, zato ga odbor ni povzel. V okviru razprave o posameznih členih predloga zakona in vloženih amandmajih je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin Socialdemokratske stranke Slovenije in Nove Slovenije k 2. in 7. členu, sprejel je nov 7.a, 7.b, 9.a in 9.b člen ter amandmaje teh skupin k 15., 16. in 17. členu. Ni pa sprejel amandmaja omenjenih poslanskih skupin k 6., 11., 19. in 20. členu. Poslanec mag. Janez Drobnič pa je umaknil amandma k 7. členu, amandma k 5. členu omenjenih poslanskih skupin pa je postal brezpredmeten. Odbor je sprejel še svoje amandmaje k 2., 5., 7.a, 8., 11., 12., 16., 20., 33., 37., 38. in 43. členu. Odbor je v skladu s 128. členom poslovnika državnega zbora glasoval tudi o posameznih členih in vse sprejel. S sprejetimi amandmaji in členi je tako pripravljen dopolnjen predlog zakona, ki ga imate priloženega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj bomo slišali stališča poslanskih skupin do predloga zakona. Najprej bo stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke predstavil gospod Stanislav Brenčič. Izvolite.
Še enkrat hvala za besedo. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo vladi Republike Slovenije že dalj časa nazaj prigovarjali, da pripravi potreben, lahko bi celo rekli, nujen predlog zakona, ki bo po normativni ureditvi področja invalidskih organizacij uredil tudi področje delovanja humanitarnih in dobrodelnih organizacij. Zato sprejemamo predlog zakona, ki ga sedaj obravnavamo, z zadovoljstvom in upamo, da bo tudi sprejet. Sicer smo mnenja, da bi bilo smotrneje in tudi v primerjavi z Evropsko unijo bolje področje enih in drugih organizacij urediti oziroma normativno okviriti v enem samem zakonu. Vendar pa potem, ko se je konceptualno posamično pristopilo k invalidskim organizacijam, nekako ne moremo drugače, kot da tudi področje humanitarnih in dobrodelnih organizacij urediti s posebnim zakonom, in ta je danes pred nami. Delovanje humanitarnih in dobrodelnih organizacij se pri nas močno širi in uveljavlja kot pomemben del socialnega razvoja, ki postaja prek posameznikov zanesenjakov nepogrešljiv naše družbene vsakdanjosti. Zato je to področje tudi pomembno zapopadeno in opredeljeno v nacionalnem programu socialnega varstva, ki ga je državni zbor sprejel nekaj let nazaj. Na podlagi tega bi moral predlog zakona iziti že prej, dobro je pa tudi, da je do tega prišlo sedaj. Predlog zakona predvideva oziroma določa izhodiščno statusno organiziranost humanitarnih in dobrodelnih organizacij, podobno kot pri invalidskih organizacijah, to je na temelju zakona o društvih. To pa po našem trdnem prepričanju pomeni, da se bodo morale nekatere že obstoječe organizacije, ki delujejo nahumanitarnem in dobrodelnem področju, povsem nanovo izhodiščno statusno preoblikovati, kar bo od njih zahtevalo po uveljavitvi tega zakona nekaj več začetnih prizadevanj, lahko rečemo tudi težav. Drugače pa, tako kot je koncept zakona zastavljen, ne bodo mogli pristopati tudi k pridobitvi statusa in s tem tudi do določenih virov za financiranje dejavnosti in organizacije same. Bolj kot sama statusna razmerja, ki jih določa predlog zakona, so pomembne opredelitve dejavnosti za doseganje plemenitih človekoljubnih ciljev, ki stopajo pristno in neprofitno, ter prostovoljno v korist tako posameznika kot skupine ljudi, in sicer vse od reševanja ogroženih življenj pa do lajšanja psihosocialnih stisk ljudi. S posebnim poglavjem se v predlogu zakona urejujejo tudi finančna razmerja, načine pridobivanja javnih sredstev za samo delovanje organizacije in za izvajanje socialnih programov ter nadzor nad porabo teh sredstev, kar je za implementacijo zakona v praksi zelo pomembno in tudi nujno. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlog zakona podprli. Predlog je seveda doživel na matičnem delovnem telesu določne izboljšave, zato je dopolnjen predlog za nas še toliko bolj sprejemljiv. Podprli pa bomo tudi predloženi amandma k 2. členu, ki daje možnost povezovanja humanitarnih organizacij v širšo organizacijsko obliko, ker se po našem mnenju s tem, tako organizacijskem, namembnem in stroškovnem pogledu delovanja posamezne organizacije, le-te racionalizirajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil gospod Ivan Kebrič. Izvolite.
Gospa predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovani predstavniki vlade, kolegici, kolegi. Iznesel bom stališče poslanske skupine DeSUS v pogledu in o tem zakonu. Beseda "humanitaren" je francoskega izvora, v slovarju tujk označuje besedo, ki ima pomen dobrodelen, dobrohoten, človekoljuben. Torej, človeka, ki ima socialni čut za okolico s ciljem delovanja v dobro vseh. Pojem "humanitarna organizacija" pa označuje civilno združenje, ki po mednarodni klasifikaciji neprofitnih organizacij deluje predvsem na področju socialnega varstva in zdravstva in so tako del civilne družbene samoorganiziranosti zainteresiranih posameznikov oziroma skupin kot neprofitne organizacije, ki večino svojih dejavnosti opravlja s pomočjo prostovoljcev. Cilj normativne ureditve je v skladu z nacionalnim programom socialnega varstva. Do leta 2005 je potrebno zagotoviti celovito urejeno ter skladno delovanje invalidskih in humanitarnih organizacij pri izvajanju in financiranju posameznih socialnozdravstvenih programov. Celotna ureditev sledi cilju, da se doseže nov premik in nova kakovost družbene skrbi za ljudi, ki se znajdejo v socialnih težavah oziroma so zaradi bolezenskih stanj potrebni širše pomoči, da bi se enakopravno vključevali v življenje z zdravimi ter izboljšali svojo kakovost življenja. Poudarjamo, da je med temi še posebej veliko upokojencev. Zato moramo celoviti urediti položaj oziroma status humanitarnih organizacij, ki v javnem interesu delujejo na področju socialnega in zdravstvenega varstva. DeSUS podpira delo dobrodelnih in humanitarnih organizacij, opozarjamo pa, da gre pri tem le za blaženje, po eni strani, posledic revščine in stiske ljudi ter da je pomembno prvenstveno delovati tudi za odpravljanje njihovih vzrokov. V skladu z omenjenim programom, našimi političnimi prizadevanji po enakopravnem obravnavanju vseh državljanov ter omogočanju njihovega enakopravnega vključevanja v družbo ter aktivnega sodelovanja v njej pozdravljamo zakon o humanitarnih organizacijah. Še posebej ta predlog kaže na skrb države, da zakonsko uredi to področje. Pojavljajo se sicer problemi in to kako najpravičneje razdeliti sredstva, da bi z razdelitvijo bili čim več zadovoljnih, če že ne moremo uspeti, da bi s tem bili vsi. Spomnimo naj samo, da je fundacija za financiranje invalidskih humanitarnih organizacij FIHO v lanskem letu razdelila kar 3 milijarde SIT sredstev za delovanje invalidskih in humanitarnih organizacij. To so velika sredstva, zato je potrebno imeti ustrezen nadzor nad porabo, ne samo sredstev, ampak njihovega ostanka. Zakon postavlja tudi definicijo humanitarne dejavnosti, razdeli humanitarne organizacije na tiste, ki delujejo kot dobrodelne organizacije za kronične bolnike in organizacije, za samopomoč; določi elemente, po katerih se organizacije razvrščajo v te tipe. Humanitarna organizacija izvaja svojo dejavnost pomoči potrebnim, ne glede na to, ali so njeni člani ali to niso. Poslanska skupina bo iz razlogov, ki smo jih navedli, podprla predlog zakona o humanitarnih organizacijah. Poudarjamo pa, da je posebej pomemben nadzor, kajti afere, ki se dogajajo, jasno opredeljujejo, da določeni - bom rekel kar pod narekovajem - "elementi" hočejo tudi humanitarne organizacije izkoristiti za svoje osebne ambicije in interese. Hvala za vašo pozornost.
Hvala vam. Stališče poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavil mag. Janez Drobnič. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča! Spoštovani predstavniki vlade! Drage kolegice in kolegi! V poslanski skupini Nova Slovenija smo zadovoljni, da je prišlo pri urejanju tako pomembnega področja urejanja humanitarnih organizacij do bolj usklajenega predloga zakona, kot pa se je to dogajalo z njegovim dvojčkom, zakonom o invalidskih organizacijah, kjer so nam nekatere skupine vsilile rešitve, ki so se potem izkazale za težavne. Veseli smo tudi, da so se predlogi, vsaj večina dobronamernih predlogov s strani Nove Slovenije, tudi uveljavili oziroma so bili upoštevani. Veseli smo tudi, da so se poenotile oziroma uskladite tudi humanitarne organizacije tega področja in dosegle potrebno skladnost o ključnih vprašanjih reguliranja, s ciljem dobrega in korektnega delovanja v prihodnosti. V Novi Sloveniji se zavzemamo - kar je tudi v zakonu uveljavljeno - za načelo odprtosti in prostovoljnosti, kar je osnovna zahteva civilne družbe. Humanitarne organizacije se bodo pod temi principi lahko vključevale, združevale in tudi sodelovale. Zahteve po transparentnem, preglednem delovanju organizacij, zato da bi odvrnili poskuse zlorab, ki jih je bilo, žal, v preteklosti - če izpostavim organizacijo Rdečega križa - zelo veliko in se očitno tudi ne zaustavijo. Namreč, ta transparentnost, preglednost delovanja bi odvrnila tiste problematične stvari že takoj na začetku, zato da se ne bi dogajale negativnosti in tudi inhibiralo humanitarno organizacijo, ki ima mednarodno veljavo. Vprašanje učinkovitega nadzora je tudi upoštevano - to je bilo v naših zahtevah tudi poudarjeno -, zlasti kadar gre za sredstva, ki jih darujejo posamezniki po principu dobrodelnosti in človekoljubnosti, ali sredstva, ki se jim je država odpovedala za jasen in določen namen. Zagotoviti je treba nadzor tudi z vidika javnih sredstev. Vprašanje ustreznosti plasiranja sredstev tekočega poslovanja. To je bilo v zakon treba vpeljati, to je bil tudi naš predlog, tudi zaradi negativnih izkušenj. V svetu posebej ne urejajo tega vprašanja, ker se predpostavlja, da tisti, ki vodijo humanitarno organizacijo, tako tudi ravnajo. Žal se v naši državi, vsaj v nekaterih organizacijah, ki tudi pridobivajo sredstva iz proračuna, tako ni delalo. Sicer pa je zakon zato, da bomo vzpostavili nek princip in načela obnašanja za bodočnost. Omejitev zaslužkov za posameznike, ki so vključeni v humanitarne organizacije - žal tudi zaradi afere, ki še vedno ni razrešena, predsednika oziroma direktorja humanitarne organizacije, Rdečega križa. In kot v posmeh je ta človek lepo stal na častni loži pri državni proslavi pred vsemi poslanci, ki smo bili zadaj. To je tudi neka oblika oziroma nek način, kako mi razumemo vso to problematiko. Žal se ni uveljavil naš predlog, da bi se lahko organizacije združevale v svet humanitarnih organizacij. To je dobro zaradi nastopanja do države in zaradi nastopanja na mednarodnem področju. Upamo, da bo ta amandma, ki smo ga predložili, sprejet. Ravno tako smo kritični do tega, da se je naredil tako oster rez med koristniki oziroma tistimi, ki se vključujejo v humanitarne organizacije, da smo izločili invalide. Slovenija je žal majhna in na vsakem področju ne bo možno zaobjeti vseh teh oseb v humanitarno ali pa v invalidsko organizacijo. Tukaj bi morali pustiti nekoliko širše roke. Kako naj bo neka - predvsem pa zato, ker nekaterih okvar ni mogoče jasno ločiti: da so bolezni ali pa gre za status invalidnosti. Takšna delitev je nerazumna, nestvarna in nesmiselna. Pomislite vendar [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]- hvala lepa, da je Socialdemokratska stranka predlagala takšno rešitev. Žal smo - samo če dovolitev zaključno misel - tisti prvi predlog, ki sem ga predložil v državni zbor, kjer bi šlo za enotno urejanje obeh področij invalidskih in humanitarnih. Ob tem zakonu se je izkazalo, da je to še kako potrebno. Žal ta ideja ni našla plodna tla in očitno še ni zrela. Bomo pa verjetno se z njo srečali v prihodnje. To smo slišali tudi iz ust poslancev vladajoče koalicije. Zakon bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Bogdan Barovič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovane kolegice, kolegi! Državni zbor je že na, mislim da 25. seji obravnaval predlog zakona o humanitarnih in dobrodelnih organizacijah, ki ga je takrat v obravnavo predložila skupina poslancev. Takrat smo v Slovenski nacionalni stranki tak predlog podprli. Zaradi tega da bi v tistem trenutku vlado spodbudili k podzakonskim aktom, ki bi podrobneje uredili nejasnosti na področju humanitarnih organizacij, saj vlada do takrat ni storila še ničesar. Vlada je takrat omenjeni predlog označila za nejasnega in v nasprotju s pozitivno zakonodajo, kar smo takrat - razvidno je iz magnetograma - v Slovenski nacionalni stranki označili kot nesprejemljivo vladno trditev. No, vlada kot predlagatelj je postavila cilj zakona, navedla sistemsko ureditev družbenega položaja oziroma statusa humanitarnih organizacij - o tem danes pač govorimo. Zakonodajno-pravna služba - jaz bi se ravno tako rad na tem področju ustavil - pa je opozorila na potrebnost opredelitve oblik in načina dejavnosti tudi za splošne in dobrodelne organizacije za samopomoč in ne zgolj za organizacije za kronične oblike. A žal, vsaj po našem mnenju, odbor ni povzel predloga, s katerim bi dejavnosti humanitarnih organizacij razširili ali povzeli tudi kot dejavnosti za invalide. Vlada je pač menila, da delovanje organizacij za invalide zajema že zakon o invalidskih organizacijah, kar seveda po eni strani drži. Nikakor pa ne moremo trditi, da ne bi bilo bolje, če bi določeno stopnjo ali pa določeno obliko invalidnosti pokrivala dva zakona. Konec koncev, bolje dva kot nobeden. Dejansko je tudi, da ostrih meja med eno in drugo, humanitarno ali pa kakršnokoli že obliko ponavadi ni in mislim, da takšen poseg ne bi bil kritičen in ne bi omajal legitimnosti ali pa legalnosti takšnega zakona. Kakorkoli že, v Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da je zakon potreben. Zakon je pač treba podpreti, predvsem zaradi številnih nejasnosti, ki so dandanes na področju delovanja humanitarnih organizacij. Vendar pa opozarjamo vlado, predvsem zaradi njenih prejšnjih očitkov o nejasnosti predloga skupine poslancev, ki je bil dan na 25. seji, torej vlado opozorimo, da tudi sama tokrat ni pripravila popolnoma ustreznega zakona in bo seveda v prihodnosti, mislim pa, da to zelo kmalu, treba narediti nekaj popravkov. Takšna je torej ocena in mnenje Slovenske nacionalne stranke in hvala, ker ste me poslušali.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije bo predstavil gospod France Cukjati. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni! Zakon o humanitarnih organizacijah je vendar po dveh letih obljub zagledal naše klopi. Moram reči, da je vendar to pomemben zakon za vse tiste, ki se nahajajo v stiski iz naslova bolezni, poškodbe, invalidnosti, duševne stiske. Te stiske pa ne poznajo meja, ne poznajo politične barve, prej ali slej se vsak znajde v tem in zaradi tega je prav, da v teh vprašanjih pristopamo složno in se tudi zavedamo pomena civilne družbe. Kajti nobena država danes ne more ustrezno več zagotavljati ustrezne in humane pomoči vsem svojim državljanom, če ne vključi civilne družbe. In kako je pri nas civilna družba in njena iniciativa spoštovana, bi lahko dolgo razpravljali, kar nekaj kritik bi iz tega naslova lahko povedali. Samo en primer humanitarne organizacije so iz naslova sredstev FIHA dobila v lanskem letu vsa skupaj 430 tolarjev na prebivalca. Seveda, nekoliko bolj financiran je Rdeči križ, ki je financiran iz drugih naslovov oziroma tudi iz drugih naslovov. Vsekakor pa je treba upoštevati, da Evropska unija oziroma članice Evropske unije so nekako soglasno sprejele usmeritev, da je nujno potrebno to civilno družbo tako stimulirati, da se iz državnih sredstev zagotovi materialna osnova teh dejavnosti. Govori se samo o materialni osnovi, vse drugo je na bazi dobrodelne dejavnosti in s tem seveda je tudi možnost korupcije toliko manjša, če se upošteva to načelo. Sam zakon je doživel nekaj popravkov, vendar pa ostane nek grenek priokus nedoslednosti te materije. Namreč, po definicijah je v tem zakonu humanitarna organizacija, citiram: "...ustanovljena za ustvarjanje možnosti za čimbolj neodvisno in samostojno življenje oseb v bolezenskem stanju oziroma s trajnimi okvarami zaradi bolezni." Najprej trajne okvare zaradi bolezni, to je že invalidnost, to se pravi, po definiciji vključuje že invalide. Drugič se je pa hotel predlagatelj izogniti besedi invalidnosti, pa je rekel samo "zaradi bolezni". Sprašujem se, kaj pa, če bi bilo zaradi poškodb ali prirojenih napak. Druga definicija: "...organizacije za samopomoč, ki pretežno delujejo" in tako dalje "...za korist oziroma interese oseb, ki potrebujejo oporo in pomoč v zvezi z bolezenskim stanjem". Zopet definicija, ki je pisana na kožo tudi invalidom, vendar, da se izogne besedi invalidom, reče "bolezenskim stanjem". S tem pa zaide v slepo ulico in se vprašamo, kaj pa čeje stanje po poškodbi. In tretjič, v definiciji: "to so osebe, ki so ovirane pri polni samouresničitvi v življenju in so potrebne širše pomoči". To je pa čista definicija invalidov! Pa vendar se je predlagatelj odločil, da ne bo to krovni zakon za vse bolne, invalidne, poškodovane, v duševni stiski in tako dalje, ampak za neko čudno kombinacijo, tako kot če bi mi sprejeli najprej, tako kot smo sprejeli zakon o invalidih, bi najprej sprejeli zakon o poslancih LDS, letos bi pa sprejemali zakon o poslancih. Namreč, LDS je del poslancev, invalidi so del populacije, ki je potrebna humanitarne pomoči. Zakaj to govorim? Zaradi tega, ker če ni to krovni zakon tudi za invalide, bomo prihajali v konflikt s komunikacijo, z mednarodno skupnostjo, ki to povsem drugače opredeljuje, in pa seveda s celotnim zakonodajnim statusom. Zakon bomo seveda mi podprli, kajti dolgo smo ga čakali in če ni seveda najboljši, je pa vsaj takšen, kot je.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavila gospa Silva Črnugelj. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa predsedujoča. Lepo pozdravljeni predstavniki vlade. Lepo pozdravljeni dragi kolegi in kolegice. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov je predlog zakona o humanitarnih organizacijah ves čas njegovega nastajanja spremljala z veliko zavzetostjo, saj ureja strokovno zahtevno in pomembno vsebino, povezano z uresničevanjem temeljnega načela solidarnosti, odprtosti in dobrodelnosti, ker je toliko bolj delikatno, kot je pomoč vsem tistim, ki jo potrebujejo, in tistim, ki jo utegnejo dobiti oziroma celo tudi ne dobiti. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov smo še toliko bolj pozorno spremljali vsebino tega zakona, saj je dogajanje v nekaterih organizacijah povzročilo dvom pri nekaterih subjektih o upravičenosti obstoja nekaterih dobrodelnih in humanitarnih organizacij, zato ugotavljamo, da je potrebapo urejanju tega področja bila toliko bolj velika. Zahteva za temeljito in celovito ureditev tega področja je upravičena in potrebna in to na tak način, da se v bodoče izognemo vsem nejasnostim in možnim konfliktom. S pričujočim zakonom vlada in ministrsti udejanjajo obljubo in izvršujejo sklep matičnega delovnega telesa o utemeljitvi in ureditvi tega področja. Celo nekatere predloge opozicije je upoštevala. Čas, ki je potekel od nekaterih prvih ponujenih rešitev, upoštevaje tudi tvorne pripombe poslancev iz opozicije, sodimo, da je bil koristno porabljen, saj so se zlasti polemični pozivi javnosti in stroke na pogled statusnega urejanja teh organizacijah toliko iskristalizirali, da so predlagane rešitve usklajene z zastavljenimi cilji. Ponujene rešitve sledijo razvoju stroke in izkušnjam, pridobljenim pri dosedanjem delu, tako da predlagani zakon nekako sledi tudi našim konkretnim posebnostim. Zakon ureja štiri vsebinske sklope in dva splošna. Zakon jasno opredeljuje pravne subjekte, ki po tem zakonu lahko pridobijo status, in to so humanitarne organizacije, ki delujejo na področju socialnega in zdravstvenega varstva, opredeljujejo vrste humanitarnih organizacij, njihov namen ter cilje njihove dejavnosti na podlagi načela odprtosti delovanja in strokovnosti. Jasno določa merila javnega interesa, kar je zelo pomembno za ločitev od mnogih drugih možnih interesov. Zakon nakazuje možnosti in pogoj za tiste osebe s kronično boleznijo, da se lahko integrirajo s polno samouresničitvijo v življenju. Dosti nasprotujočih mnenj je bilopodanih predvsem v tistem segmentu, ki opredeljuje status že uveljavljenih humanitarnih organizacij s področnim ali samostojnim zakonom oziroma statutom oziroma usodo tistih humanitarnih organizacij, ki imajo status ustanove. Posredovano je bilo mnenje intolmačenje ministrstva za zdravje o njihovem nemotenem delovanju do statusnih sprememb, te dileme je tudi odpravilo in povedalo, da ponujene rešitve ne zanika, tako da, citiram, "drugih pravnih subjektov, ki se s to dejavnostjo ukvarjajo, vendar pa niso ustanovljeni na podlagi zakona o društvih, ki so po tem zakonu upravičenci do pridobitve statusa humanitarne organizacije." V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov zlasti pozdravljamo temeljito obravnavo in utemeljitev petega poglavja o finančnem poslovanju in lastnini, v katerem se opredeljujejo finančni viri, sredstva, prenos presežkov dohodkov, definicija osebnih prejemkov iz naslova delovanja o transparentnem finančnem poslovanju na osnovi računovodskih standardov ter načinu letnega poročanja. Zlasti pozdravljamo del nadzora porabe javnih sredstev, ki je do sedaj bil v nekaterih segmentih ne dovolj jasno definiran. Status Rdečega križa kot mednarodne humanitarne organizacije naj ne bi bil vprašljiv, saj se po tolmačeni opredelitvi iz 41. in 42. člena zakona smiselno uporabljajo določila 20. in 24. člena tega zakona. V poslanski skupini Združeni socialnih demokratov pričakujemo, da bo pričujoči zakona razrešil vse tiste dileme in konflikte ter nejasnosti, ki so se do sedaj nekako pojavljale v segmentu delovanje humanitarnih organizacij, zlasti v finančnem poslovanju. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov bo pričujoči zakon skupaj z amandmaji sprejetimi na odboru, podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupina Stranke mladih Slovenije bo predstavil gospod Peter Levič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Pri predstavljenem zakonu se zopet pojavljajo razprave, ki so se odpirale pri sprejetju zakona o invalidskih organizacijah. O zabrisani med bolniki s kronično boleznijo, ki naj bi jim pomagale humanitarne organizacije, in med invalidi, za katere naj bi skrbele invalidske organizacije. Ponovno smo se zavedali, da smo z dvema ločenima zakonoma unikum v zahodni Evropi in prav nihče, ne predstavniki vlade, ki so zakona predlagali, ne predstavnikih vseh teh organizacij si ne znajo predstavljati, kako bo ta ločnica potegnjena v realnem življenju. Samo nekdo, ki se dejansko spopada s težavami, kijih prinaša neka bolezen, lahko pove, kako bomo s sprejetjem tega zakona njegovo življenje še otežkočili. Ali ne bi bilo smiselno imeti en sam zakon, ki bi pokrival tako področje invalidskih kot tudi humanitarnih dejavnosti? Sedaj je zakon o invalidskih organizacijah že sprejet in pred nami je torej še zakon o humanitarnih organizacijah. Dejstvo je, da imam pri vsem tem občutek, da pri sprejemanju tega zakona sploh ne gre za to, kdo vse bo lahko član teh humanitarnih organizacij, ki bodo sedaj morale biti organizirane kot društva oziroma zveze društev, temveč za to, kdo vse bo upravičen do finančnih sredstev iz fundacije [[FIHO]] . Popolnoma jasno je, da humanitarne organizacije ne morejo poslovati brez sredstev, in popolnoma jasno je tudi, da se je vlada odločila narediti red pri dodeljevanju sredstev iz te fundacije. Nered, ki je do sedaj vladal na tem področju, je že kar klical po sistemskem zakonu, saj je do sedaj to področje urejal le pravilnik. Tako so na podlagi tega pravilnika dobivale sredstva samo nekatere humanitarne organizacije, nekatere pa, četudi so bile ustanovljene za pomoč in humanitarno dejavnost, pa ne. Vlada kot predlagatelj zakona se je odločila, da so humanitarne organizacije lahko organizirane kot pravne osebe na podlagi zakona o društvih. Tu pa se pojavijo težave. Nekatere humanitarne ustanove pri nas že delujejo kot ustanove oziroma imajo drugačen način organizacije. In prav te organizacije bodo, če bodo želele kandidirati za sredstva iz fundacije [[FIHO]] , primorane spremeniti svoj pravni status. Kaj bo s temi organizacijami v vmesnem obdobju, kaj bo z njihovim delovanjem, programi, kako se bodo v tem času financirale, na odboru ni znal razložiti nihče. Novoustanovljene organizacije pa bodo po drugi strani morale delovati eno leto, preden bodo lahko zaprosile za status humanitarne organizacije in s tem pridobile možnost financiranja. Razumem strah predlagatelja, da bi z množičnim ustanavljanjem društev lahko prišlo do nenamenske porabe sredstev, a delovanje brez možnosti pridobitve sredstev celo leto in potem dokazovanje, da društvo uspešno deluje, je lahko zelo, zelo težko. Strinjam se, da neka meja mora biti, mora biti pa dan pogoj, da bi se lahko ločilo tako imenovano seme od plev. Strinjamo se, da bi bil ta rok lahko krajši. Poslanski Stranke mladih Slovenije bomo omenjeni zakon podprli, a pričakujemo, da se bo predlagatelj potrudil omenjene neskladnosti do naslednje obravnave odpraviti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo predstavila gospa Stana Stopar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem navzočim! Predlog zakona o humanitarnih organizacijah, ki ga je v obravnavo predložila vlada Republike Slovenije, bomo v poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije podprli. Ta predlog namreč pomeni uresničitev drugega dela zastavljene naloge, da se poleg statusa in delovanja invalidskih organizacij uredi tudi status in dejavnost humanitarnih organizacij. Pred nami je torej zakon, katerega cilj je sistemsko celovito urediti družbeni položaj oziroma status humanitarnih organizacij, ki v javnem interesu delujejo na področju socialnega in zdravstvenega varstva. V poslanski skupini Liberalne demokracije smo predlogu zakona pozorno sledili. Še posebej ob dilemi, ali je ta zakon sploh potreben in ali ne bi bilo bolje, da bi se vsa problematika tega področja urejala v enem skupnem zakonu. Strinjamo se tudi s trditvijo, da je težko definirati mejo, na primer, med kronično boleznijo in invalidnostjo, zato se pridružujemo utemeljitvi, da je z zakonom dana možnost izbire, ne more pa biti dvojnega statusa. V mnogih pripombah, ki so jih poslala nekatera društva in nevladne organizacije, je bila izražena želja, da se v zakonu o humanitarnih organizacijah najdejo rešitve, ki bi humanitarne in invalidske organizacije glede na področje delovanja postavljale na približno enako raven, zlasti pri pridobivanju finančnih sredstev, kar je pri obravnavi predloga zakona pokazala tudi široka razprava na matičnem delovnem telesu. In občutek, da je obravnavani zakon bolj zakon o financiranju humanitarnih organizacij, je bil kar močno prisoten. V poslanski skupini LDS bomo podprli dopolnjeni predlog zakona tudi zato, ker ta daje društvom, nevladnim organizacijam in verskim skupnostim možnost, da pridobijo status humanitarne organizacije; daje tudi jasna merila oziroma pogoje za pridobitev tega statusa. Daje tudi možnost novoustanovljenim združenjem, zainteresiranim, da se uveljavijo z delom in izpolnitvijo pogojev, da pridobijo status humanitarne organizacije. Zakon torej opredeljuje dejavnost za doseganje plemenitih, človekoljubnih ciljev, ki jih izvajajo humanitarne organizacije v obliki programov v korist posameznikov in skupin. Ti programi so namenjeni reševanju ogroženih življenj, lajšanju socialnih stisk in težav, to je, ustvarjanju možnosti za čim bolj kakovostno in samostojno življenje. V poslanski skupini LDS tudi verjamemo, da celotna ureditev zakona lahko služi temeljnemu cilju, da se doseže nov premik in nova kakovost družbene koristi za ljudi, ki se znajdejo v nesrečah, socialnih stiskah ali so zaradi bolezenskih stanj potrebni pomoči. Pozitivno ocenjujemo tudi posebna poglavja tega zakona, to je o finančnem poslovanju, o lastninskih razmerjih humanitarnih organizacij, načelo dobrega gospodarjenja in nadzoru nad zakonitostjo. Zakon bomo torej podprli. Poslanska skupina pa ne bo podprla amandmaja k 2. členu. Amandma je namreč, če ga dobro pogledate, prepis 25. in 26. člena zakona o invalidskih organizacijah. Menimo, da bi bil nekritičen vnos le-tega v zakon o humanitarnih organizacijah nefunkcionalen. Prav tako pa smo na seji odbora že slišali, da so predstavniki obstoječih društev, ki jih zakon zadeva, izrazili nepotrebnost nacionalnega sveta, ki ne zaživi v praksi. Istočasno tudi menimo, da bi bil ta svet namenjen zgolj zadovoljevanju enega tipa potreb, interesov in namenov, medtem ko zakon o humanitarnih organizacijah nosi več teh področij. Prav tako ne bomo podprli amandmaja k 5. členu zakona o humanitarnih organizacijah, kajti menimo, da to dejavnost že nosita dva druga zakona, to je zakon o invalidih in zakon o invalidskih organizacijah. Podprli pa bomo amandma k 9.a členu, ki je redakcijski in izboljšuje besedilo. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti bo predstavila gospa Maria Pozsonec. Izvolite.
Spoštovani! Pozdravljam korak ministrstva, da da zakon v proceduro in seveda bom zakon podprla. Humanitarne organizacije naj bi ustanavljale in delovale v javnem interesu na področjih socialnega in zdravstvenega varstva. Poznamo jih kot dobrodelne, človekoljubne organizacije, ki brezplačno nudijo pomoč ljudem v stiski. Delujejo po načelih prostovoljnosti, odprtosti kot neprofitne organizacije. Menim, da so tovrstne organizacije in društva bolj razvite v mestih kot na podeželju, čeprav bi bila njihova dejavnost koristna in dobrodošla tudi v podeželskem okolju. Zato me preseneča stališče predlagatelja zakona, da omejuje razvoj humanitarnih organizacij. Ne poznam razlog, zakaj bi morali človekoljubni iniciatorji najprej ustanoviti društvo in šele po najmanj enoletnem delovanju društva zaprositi za status humanitarne organizacije. Čemu je potrebno toliko administriranja in nezaupanja do ljudi, ki svojo pomoč drugim ponudijo prostovoljno in brezplačno? Pri tem ne mislim na potrebe za nadzor nad trošenjem sredstev, na finančno poslovanje in letno poročanje, kar velja tako za društva kot za humanitarne organizacije. Predlagam, da se pridobivanje statusa humanitarnih organizacij poenostavi, da se predvidi tudi možnost pridobitve statusa sočasno z ustanovitvijo društva brez izrecnega pogoja za prihodnji obstoj društva, če ima predlagatelj ustrezen program dela ter izpolnjuje ostale pogoje. V tem smislu pričakujem popravek 2. in 20. člena dopolnjenega predloga zakona. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. In prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda amandmajev z dne 9.7.2003. Imamo tri amandmaje, in sicer k 2., k 5. in k 9.a členu. Najprej dajem v razpravo 2. člen in amandma poslanske skupine Nove Slovenije k temu členu. Kdo želi besedo? Gospod Drobnič, izvolite.
Strinjamo se s stališčem oziroma z izjavo poslanske kolegice iz Liberalne demokracije, da je določilo glede sveta humanitarnih organizacij identično s sveti invalidskih organizacij. Kakorkoli drugega bi pisalo, bi bilo narobe. Škoda! Jaz tudi za to ne bi dajal neke odvečne energije, da odkrivam na novo pulfer. Gre se za to, da se na identičen način uredi to stvar. Piše pa v zakonu "lahko" - se povezujejo, ni noben zavezan, s tem pa se daje neka usmeritev. Mislim, če se dobro ne spomnim, je tudi državna sekretarka iz ministrstva za delo omenila, ko smo predlagali ta amandma, da bi utegniti biti dobrodošel, zlasti ko se država pogovarja s civilno družbo, zato da ima nesporno nekega predstavnika in da se uredi po nekem principu urejanja. Se pravi, država ne vsiljuje, da bi kdorkoli notri šel, niti ne v principu, ampak napotuje jih, naj to naredijo. Zato predlagam, da se ta amandma sprejme. Seveda o njem bomo glasovali zvečer Skratka, to so ključni razlogi, to je možnost, to je napotilo za to, da se ta tvarina ustrezno uredi. Ne bi rad videl, da se čez pol leta spet srečamo in ugotovimo, da nam tole pa manjka in bomo spet popravljali zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Cukjati ima besedo. Potem po vrsti, kot so se priglasili: gospod Brenčič in gospa Črnugelj.
Hvala za besedo. Jaz bi seveda poudaril, da bomo podprli amandma k 2. členu. To se pravi amandma, ki govori o nacionalnem svetu. Mislim, da to možnost je dobro, da jo odpremo tudi humanitarnim organizacijam. Dotaknil bi se pa predvsem amandmaja k 5. členu. Namreč, v 5. členu, ki opisuje vsebino dela humanitarnih organizacij, je v zadnji alinei navedeno, da je področje dela v ustvarjanju možnosti za čim bolj kakovostno in samostojno življenje oseb s kronično boleznijo. Tu se vprašam, kaj pa če gre za poškodbo. Ali potem humanitarna organizacija tem ljudem ne more, ali ne sme, ali ni upravičena nuditi ustvarjanje možnosti za čim bolj kakovostno in samostojno življenje? Ob tem se pojavlja vprašanje, kdaj nastopi kronična bolezen, kajti mi vemo, da mnogokrat leta in leta neka akutna bolezen traja, lahko se konča, se lahko pozdravi, lahko pa se prevesi v kroničnost. Pojem kronične bolezni v medicini ni jasen. So področja bolezni, kjer je povsem jasno, da gre za kronično bolezen, so področja, kjer je povsem jasno, da gre samo za akutno bolezen, so pa področja, kjer ni jasno. In samo primer navedem.Primer zasvojenosti z alkoholom. Če upoštevamo, tako kot je v uvodu zakona rečeno, da je kronična bolezen tista, ki je neozdravljiva, potem bi zasvojenost z alkoholom lahko smatrali vedno za akutno bolezen, lahko je pa tudi kronična bolezen, pa je še vedno ozdravljiva. Zaradi tega bi predlagal, da se ta dikcija popravi. In pa tudi, da upošteva invalide, kajti so bolezni, ki vodijo po svoji zakonitosti v invalidnost. Kdaj nastopi ta invalidnost, pa ne vemo. Vemo samo, kdaj se pacientu dodeli status invalida, na primer, multipla skleroza. Mi imamo seveda Zvezo društev slepih in slabovidnih, imamo Združenje multiple skleroze, ki je pa invalidska organizacija. In tukaj so člani te invalidske organizacije bili nekoč povsem zdravi, potem se je postopoma neopazno začela javljat bolezen, ki je trajala, trajala, in so povsem obnemogli, potem pa jim je SPIZ dodelil status invalida. Kdaj torej? Ali lahko humanitarna organizacija samo do takrat, ko dobi status invalida ali lahko tudi kasneje. Skratka, ta nesmisel, ves nesmisel, ki je skrčen v to alineo, izraža to, da je zakonodajalec oziroma predlagatelj se strahotno bal, da bi kakorkoli dišalo tudi po invalidih. In se je odločil za eno tako nemogočo dikcijo, citiram, "oseb s kronično boleznijo" in samo na njih omejil humanitarno pomoč v tej alinei. Zato predlagamo, da se ta alinea smiselno razširi, sprosti, osvobodi in da rečemo v tej alinei "ustvarjanje možnosti za čimbolj kakovostno in samostojno življenje bolnih, poškodovanih ali invalidnih oseb". Predlagam, da ne izključujemo katerokoli kategorijo. Hvala.
Hvala lepa. Da ne bo nesporazuma, gospod Cukjati, vi ste razpravljali o amandmaju k 5. členu. Mislim pa, da so se vsi priglasili, tako kot sem napovedala, da odpiram razpravo o 2. členu in amandmaju k 2. členu. Ni problema gospoda Cukjati, samo za druge, ki so postali malo zmedeni, ali razpravljamo zdaj o amandmajih k vsem členom, tako da zdaj smo pri 2. členu in pri amandmaju k 2. členu. Besedo ima besedo gospod Brenčič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Mene osebno kot poslanca in tudi poslanske skupine ne moti to, kdo je pod določenim amandmajem podpisan. Sploh takrat, kadar se razpravlja in urejuje področje, materija, kot jo prinaša ta zakon. Nič me ne moti, mene zanima vsebina. In iz konceptualnega stališča ne razumem predlagatelja, da zavrača vsebino, ki jo prinaša amandma k 2. členu, to vsebino, ki smo jo hoteli že na odboru vključiti. Zakaj? V vsakem primeru je smiselno, da se neka prostovoljna materija, ki se na prostovoljni iniciativi združuje v neko organizacijo, takšno ali drugačno, prvo, tretjo povezujejo. Prvič, zato, da se zmanjšujejo medsebojna notranja nasprotja, zato ker delujejo več ali manj na istem področju, da sepovečuje njihov vpliv ali uspešnost v sogovorništvu do, če nič drugega, državnih organov in drugih institucij in da imamo neke vrste reprezentativno telo, ki bo to področje lahko zastopalo ali predstavljajo navzven v mednarodnem aspektu. In jaz tega ne razumem, kako mi zavračamo to. Kaj bo to področje navzven, v sklopu Rdečega križa - lahko, ampak to ni pristna in celovita rešitev. Kaj bo to področje v mednarodnem sogovorništvu zastopal nacionalni svet invalidskih organizacij? Tudi ne vidim rešitve, in ne vem, zakaj nekako ne sprejemamo vsebine, katero je tako rekoč z odobravanjem prevzela ali jo pospremila k sprejemanju državna sekretarka s področja ministrstva za delo, ki je iz pristnih izkušenj s področja sociale, socialne politike kaj hitro ugotovila, da je predlog umesten in ne neumesten - potreben je. Zato mislim, da resnično se v tem primeru ni mogoče postaviti na nek okop, ker to ni prišlo z naših logov, pa ni dobro. Pa ni res! Napako bomo naredili. Prepričan, da bomo zelo hitro že iz evropskih primerljivih povezav prej ko slej morali to zadev v dopolnitvah ali spremembah zakona nazaj vnesti, resnično. Pa ponovno poudarjam: še enkrat razmislimo in pustimo to, kdo je predlagatelj tega zakona. ali pa naj predstavnik vlade postreže - ali predlagatelja s konkretnimi argumenti, ampak bojim se , da jih ne bo dobil. Tako kot jih ne bi dobil za številne pomankljivosti osnovenga predloga, če jih ne bi matično delovno telo tudi z amandmaji, ki morda niso prišli iz koalicijskih vrst, dopolnilo in vsebino zakona napravilo kot dober izdelek v končni fazi. Zato vas pozivam, da v intermezzu do glasovanja razmislite o odločanju o vsebini, ne morda o predlagatelju amandmaja. Seveda naša poslanske skupina bo ta amandma oziroma amandma k 2. členu soglasno podprla. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Črnugelj, izvolite.
Kolega Brenčiča jaz, da pač vidi smotrnost in nekako utemeljitev 2. člena za nastanek nacionalnega sveta humanitarnih organizacij. Če nič drugega, mi se nekako po enem vzorcu iz zakona o invalidskih organizacijah, pa tudi o njegovi razpravi o tem, da verjetno bodo pomisleki enkrat v prihodnosti o neki reprezentativnosti znotraj humanitarnih organizacij. Ampak nas, poslance, so polna usta tega, da nam je dejansko javni interes zelo pomemben in da vse skozi govorimo, kako se civilna družba premalo sliši in da ni dovolj močna in ne vem kaj vse skupaj in da ji ne dovolimo, da tudi postavi svoje mnenje. Če se dobro spomnim, gospod Brenčič, smo na odboru imeli tudi določene pomisleke ravno iz te sfere, zakaj ne nacionalni svet. In nenazadnje, če pogledamo iz dikcije samega zakona in statusa teh humanitarnih organizacij, lahko ugotovimo, da so to več ali manj društva in vemo, kako se društva ustanavljajo. In čisto logični so vsi ti pomisleki, ki so bili podani na odboru inmogoče tudi danes tukaj. In normalno je, da obstaja dvom, zakaj nacionalni svet, ker lahko pa tudi obratno razmišljamo in drugače postavimo. Zakaj bi pa vedno država in nek svet, ki je postavljen s strani države, vsiljeval nekaterim osebam, društvom njihovo dejavnost? Država ima možnost, pa tudi ministrstvo vpogleda, kontrole in nadzora nad delovanjem. Skozi ta zakon je država dejansko predpisala tudi, na kakšen način morajo delovati, kako se te organizacije ekipirajo in tako naprej. Tako lahko samo rečem,da za mene je tudi vodilo in pomislek vseh tistih, da naj ne bi se združevali, ker dejavnost teh organizacij je tako široka, tako različna po vsebini, po množičnosti, po tem, koliko regij in koliko česa na en način pokriva. Nekatere so tako široke, da pokrivajo kompletno celo Slovenijo, nekatere samo ene segmente ali samo ena področja in dejavnosti. Glede kroničnih bolezni, o katerih govori gospod Cukjati, ne vem, morda vas nisem dobro razumela, pa vendar. V 8. členu, ki ima posebej tudi naslov "osebe s kronično boleznijo", je samo afirmativno postavljeno, da so tudi te osebe na nek način tukaj dane. Tako da dejansko še vedno lahko rečem, da se mi zdi trditev, da se humanitarne organizacije lahko interesno združujejo, da se lahko združujejo kot konzorcij ad hoc po posameznem projektu, programu in problemu, povsem dovolj. In če one na ta način ugotavljajo, država pa skozi nacionalni program za socialno varstvo ali pa eventualno skozi druge nacionalne programe lahko v alineah, in to tudi določa, nekatere usmeritve, kako in na kakšen način bo ta javna sredstva, ki jih bo dajala nekaterim humanitarnim organizacijam, tudi usmerjala. Toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Brenčič je bil imenovan, in ker je bil nerazumljen, mu dajem besedo za repliko. Izvolite.
Hvala lepa. Kolegica Črnugljeva, prav zato, ker vem, kako se ustanavljajo organizacije na temelju zakona o društvih, in ker vem, da je bil to temeljni izhodiščni statusni postulat invalidskih organizacij, ker imajo samo ta temelj in nič drugega, in da je bilo tam praktično skoraj bogokletno reči, da ne pustimo, da bi se posamične organizacije povezale, prav zaradi uspešnega sogovorništva proti državnim organom - veste, proti državi -, smo brezkompromisno vztrajali na tem, da smo to možnost dali. In še bolj kot to tudi, da bo en sogovornik navzven v okviru Evropske unije. Ravno zato trdim, da je postopanje v tem smislu tudi čista dvoličnost, resnično! Nimam vsebine, da bi jo lahko razlikoval. Tudi ni potrebe, da neka humanitarna organizacija deluje na celem območju države, od Rateč do Loža, pa od Kopra do Lendave. Toda vseeno je smiselno, da se te humanitarne organizacije, da ne bodo tako razbite v sogovorništvu države in navzven, povezujejo; in bodo zagotovo veliko bolj kompatibilen organizem za dobro delovanje organizacij kot celote.
Hvala lepa. Besedo ponovno želi gospod Drobnič, nato jo dobi predstavnik ministrstva za zdravje, gospod Vrhunec. Gospod Drobnič, izvolite.
Še enkrat hvala za besedo. Gospa Črnugljeva - hkrati bi tudi repliciral -, če ne boste tega amandmaja [[...]]
To je razprava, gospod Drobnič, ker vas gospa Črnugljeva ni omenjala v svojem izvajanju.
Torej, če tega amandmaja ne sprejmemo, se svet ne bo podrl, humanitarne organizacije bodo delovale, to je zanesljivo. Vendar pa se bo v mnogočem olajšalo njihovo delo in v mnogočem olajšalo delo državnih organov, pri povezovanju, pri sodelovanju, koga povabiti takrat, ko bo 70 organizacij, recimo, na ministrstvu za zdravje, humanitarnih, dobrodelnih in ne vem še kakšnih vse. Dobro, jih boste pač povabili 100 ali 150 na ta razgovor. Kadar boste želeli neko področje izpostaviti, boste tiste, kadar boste pa želeli drugega izpostaviti, se bodo pač na tak način. To je en način dela. Če tega ne bomo sprejeli, ali ne boste sprejeli, se svet ne bo podrl; če pa bomo to sprejeli, bo pa bistveno olajšanje. Tudi morda vse tiste homatije, ki bodo eventualno nastale, da bodo sami to pobudo načeli. Zagotovo jo bodo, kako to narediti in se bo postavilo vprašanje, kako to urediti. Tukaj je pa le država tista, ki bo nekosnoven okvir podala. Za to gre. In tisto, kar je gospod Brenčič omenil, da je to pač dvoličnost, drugače temu ni mogoče reči. Za tako strastno zavzemanje pri nacionalnem svetu invalidskih organizacij, še ob dodatnem pogoju reprezentativnosti - še hujše, ki ga država nalaga. Ne razumem, zakaj ni vsaj benevolence do tega na humanitarnih organizacijah. Ali je morda to drugi razred in so invalidske organizacije prvi razred, je to morda drugi razred? Mednarodni javnosti bomo morali večkrat pojasniti. Sedaj se pa dotikam, zakaj humanitarne in invalidske in kakšne težave bomo imeli. Nas bodo takoj vprašali, ali invalidske organizacije pa niso humanitarne organizacije. Ali ne delujejo pod principi humanitarnosti, filantropije in ne vem kaj še vse? S tem se bomo pač morali srečati, zato ker smo šli dvotirno. Tako bo. Svet tako razume. Za to gre, ne da bo zakon neusklajen, če tega ne bo.
Hvala lepa. Besedo dajem državnemu [[...]]Želite, gospod Barovič. Gospod državni sekretar bi želel na koncu, ko boste poslanci izčrpali.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Ni bil moj namen, ker je bilo že vse povedano, pa vendar se mi zdi, da je tole zadnje izvajanje, je vsaj meni, pa jaz mislim, da tudi v drugih poslancih, le vzbudilo neko zanimanje o amandmaju k 2. členu. Navsezadnje, tako kot je dejal gospod Brenčič, pozabimo podpis, ki je spodaj na tem listu in besedila; "lahko" je pač neka alternativna možnost, ki daje in olajša združevanje ene ali druge vrste organizacij. Kajti nepozabimo, da ta trenutek sicer lahko rečemo, kot smo tudi slišali, saj pravzaprav so vse možnosti, da se organizacije povezujejo. Že, že. Lahko se pa zgodi obratno, ko se bodo te organizacije želele povezovati, pa lahko nekdo - govorim obratno - reče, ja oprostite, ampak zakon takšne možnosti ne daje. Teh variant in možnosti je ogromno, zato se mi zdi prav, da je bilo nekaj besed spregovorjenih o predlogu amandmaja k 2. členu. Mislim, da predzadnji odstavek, ki določa natančno vsebino in pa ta možnost, besedica "lahko", ki je tudi zelo pomembna, se mi zdi, da res ne bi povzročila tudi ob sprejemu nobene škode. Je pa tako, kot je mag. Drobnič dejal, verjetno pa bi veliko olajšalo naslednje in nadaljnje povezovanje, v tem primeru humanitarnih organizacij. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem državnemu sekretarju. Gospod Vrhunec, izvolite.
Hvala za besedo. Težko je v bistvu še kaj vsebinskega več dodati na izvajanje gospe Črnugljeve, ki je zelo natančno vsem povzela argumente, zakaj ne podpira tega amandmaja. Navezal bi se samo na gospoda Drobniča, ki je navedel misel, da ni nobene tragedije, če se amandmaja ne sprejme, ampak da bi pa bistveno olajšal položaj, če se pa sprejme. Jaz bi rekel takole: že sedaj je možnost, tudi če tega amandmaja ne bo, in ko tega zakona ni, je možnost, da se humanitarne organizacije med seboj povezujejo v neke skupine, tudi v nacionalne svete, da med seboj podpišejo pogodbe itn. Pri čemer bi pa rekel, da se pa ob tem pa sprašujem, kakšen je pa cilj tega zakona in cilj v bistvu, kot smo ga mi sledili skozi zakon, je ta, da opredelimo, kako neka civilna sfera oziroma subjekti znotraj civilne sfere, kako delujejo oziroma kako morajo delovati, ne pa, kako lahko delujejo. Gre namreč za neko občutljivo področje delovanja civilnih organizacij in zelo pomembno je, mimogrede, kako mi njim, zdaj pa z našega, državnega, regulatornega nivoja sporočamo, kako oni delujejo. Celo zdaj, zakaj v bistvu takega amandmaja ne. Lahko je za njih to sporočilo, mimogrede, tako, da celo zavre njihovo delovanje, če mogoče malo grobo prejudiciram razmišljanje. Naj povem, da v preteklosti je že kar nekaj poskusov bilo, da bi se humanitarne organizacije združile v neke skupine, v neke sveta; in nasprotno, tamtiste prave energije ni, da bi do take združitve prišlo. In tudi na samem odboru so organizacije zelo jasno dale vedeti, da takega amandmaja ne bi podprle oziroma da v tej smeri ne bi kazalo razmišljati.
Hvala lepa. Lahko zaključim? O 2. členu bi želeli, gospod Cukjati? Izvolite.
Hvala za besedo. Vsekakor me preseneča nastop državnega sekretarja. Namreč, ko smo sprejemali zakon o invalidih in ko smo govorili o nacionalnem svetu, je bila z naše strani edina pripomba, da se postavljajo prehudi, preozki, preveč strogi kriteriji za sodelovanje invalidske organizacije v nacionalnem svetu. Mi smo želeli, da bo ta svet funkcionalen, da bo imel pooblastila, da bo delal in bo na nek način humanitarno, široko lahko vključeval invalidske organizacije in reševal tudi spore med posameznimi invalidskimi organizacijami in ne bo še naprej monopol posameznih lobijev. Seveda, takrat ste govorili, da mora biti tak kriterij, da mora biti tako ozko, da mora biti nacionalni svet, sicer je nemogoče koordinirati invalide in sodelovati, da mora biti reprezentančnost invalidov zagotovljena skozi nacionalni svet. Če tega ne bo, če ne bo tako ostro postavljeno, bodo invalidske organizacije izgubljene, nekako v neki pravni zmedi. Sedaj ko z istimi argumenti nastopamo, da je treba omogočiti, da oblikujejo predstavniško telo, temu nasprotujete. Če mi ne zapišemo - seveda se oni lahko združujejo, samo njihova predstavniška funkcija nima teže, ni v zakonu opredeljena. Je pač ljubiteljsko združenje, če tako hočete. Če pa mi rečemo, da se lahko združujejo in jim zakon dodeli neka pooblastila, če se združijo, potem je to nekaj povsem drugega. Zakon bi jim s tem odprl možnost organiziranega nastopanja in tudi država lažje komunicira s številnimi humanitarnimi organizacijami. Ne vem, ne vidim razloga, ne vidim. Čudim se kako to: ali ne vidite; tega, ali nočete videti torej sedaj govorite povsem drugače, kot ste govorili pri invalidski organizaciji in še v tem smislu, če bi samo današnjo razpravo in pa vaše razloge poslušal, jih ne razumem: Kratko malo, jih ne razumem.
Hvala lepa. Gospod Vrhunec, izvolite.
Prav na kratko. Saj, ne govorimo danes o zakonu o invalidskih organizacijah, ampak o zakonu o humanitarnih organizacijah. Ponovno poudarjam, namen tega zakona je dejansko da, država kot regulatorno telo preveri, ali posamezne organizacije, ne skupine, posamezne organizacije izpolnjujejo pogoje za pridobitev nekega statusa in pa potem preverjanje s strani države in pa s strani drugih organov, kako izpolnjujejo zahteve ali pa boniteto tega statusa. Ponovno poudarjam, nobene bonitete pa ni v tem, če se bodo oni združevali v nek nacionalni svet posebej v tej komunikaciji, kot poudarjate, do države. Država bo v smislu tega zakona komunicirala s posameznimi organizacijami, z vsako posebej - tako, kot sem navedel, in tako, kot piše tudi v zakonu. Ponovno pa poudarjam, ponovno: tudi brez tega člena se lahko združujejo humanitarne organizacije v neke organizirane skupine in nastopajo takrat, kadar pa je potrebno in v tem smislu, ne tukaj proti državi, ampak navzven, tako kot je bilo rečeno, lahko tudi nekje v drugih okoljih, kot te skupine.
Hvala lepa. Sedaj lahko zaključim torej razpravo. Prosim? Slovenski ljudski stranki? Ni več, žal. Zaključujem. Mi je žal, ni ostalo časa. Torej, zaključujem razpravo o 2. členu in amandmaju k temu členu. Odpiram razpravo o 5. členu in amandmaju poslanske skupine Socialdemokratske stranke. K temu členu je gospod Cukjati že obrazložil v prejšnjem delu ta amandma. Odpiram razpravo. Gospod Drobnič, izvolite.
Pozdravljam ta amandma, ki ga je pripravil poslanski kolega oziroma poslanska skupina Socialdemokratske stranke - tisto, kar smo že v Novi Sloveniji na uvodu povedali. Torej, ne ostro razmejevati invalidnost od bolezni, kronične bolezni in še marsikaj drugega. Konec koncev je tudi po naši definiciji, če jih pogledate, saj jih je veliko toliko invalidskih organizacij, mi nimamo nacionalne definicije še zdaleč ne niti klasifikacij, klasifikacij imamo toliko, kolikor je teh državnih resorjev, zato bi bilo težko to ugotavljati. Da ne bi kakršnekoli omejitve povzročali, zlasti pri kandidiranju za sredstva iz državnega proračuna odnosno od odstopljenih prispevkov, je ta amandma zelo dobrodošel Na seji odbora sem vprašal, ali bo to pomenilo, če se bo humanitarna organizacija prijavila na razpis za sredstva iz fundacije, pa bo porabila denar tudi za invalide. Na primer, v Zgornji Kungoti je skupina invalidov, duševno prizadetih ali duševno obolelih, ki so vključeni v humanitarno organizacijo in bodo kandidirali za sredstva. Ali jim jih bodo odtegnili? No, vidite, zaradi take ostre meje se lahko to zgodi. Zato sem vprašal državnega sekretarja, kaj to pomeni. Ali to pomeni, da ne bodo, da jih bodo zavrnili? Utemeljitev: "Saj imate vi svoj zakon, svojo invalidsko organizacijo in prek tiste kandidirajte." Pa to ni človeško! To ni naravno! A veste, ni logično! Nič ne bomo vrgli avreole invalidskim organizacijam, čisto nič - za to gre. Zato podpiram, odločno podpiram tale droben amandma k 5. členu.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Barovič. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Dejansko je pri 5. členu v primerjavi z 8. členom neko čudno stanje ta trenutek. Vsebinsko, recimo, v Slovenski nacionalni stranki podpiramo amandma k 5. členu, pa vendar je očitno neka pomembnost, kajti 8. člen pa natančno določa termin, izraz "kronična bolezen". Tako mislim, da tu ne bi bilo slabo, ne vem, če ne zdaj, pa v najbližji prihodnosti, tudi stroko ustrezno oblikovati. Mene lahko nekdo prepriča, da je kronična bolezen, kot je opredeljena v 8. členu, tudi invalidnost, ali pač ne; zato je tu stroka. Zato mislim, da moramo biti pri pripravi zakona vendar pozorni na to, da vedno poudarjamo, da se sicer lahko nekdo trudi, ko pripravlja zakon, da pa so ti zakoni na žalost še vedno pripravljeni na hitro, površno. V tem primeru bom v imenu Slovenske nacionalne stranke povedal, da smo nagnjeni k podpori amandmaja k 5. členu, ki je sicer za malenkost v zadnji vrstici, vrstičnem odstavku, s tujko alinei, drugačen. Vendar pa se mi zdi opozorilo na mestu, da se pogovorimo tudi okoli 8. člena in mogoče o spremembi 5. člena oziroma mora tu biti zelo pomembna razlika. Zato se mi zdi, da moramo biti zelo pozorni pri obeh členih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Vrhunec, izvolite.
Ni naravno, je bilo rečeno, da imamo ločitev med invalidskimi in humanitarnimi organizacijami. Rekel bom, očitno je to naravno. Očitno je naravno to, da se pač ljudje lahko delijo v različne skupine po nekih različnih kriterijih. Zakaj ni prišlo, gospod Drobnič, že prej do skupnega zakona - sami ste postavili to vprašanje, tudi sam sem ga na odboru postavil in ga zdaj ponovno postavljam. Očitno je bilo to naravno. Očitno je iz same prakse izšla težnja, da v tem prostoru potrebujemo dva zakona, zakon o invalidskih in zakon o humanitarnih organizacijah. In vsi, tudidržavni zbor, smo to dejstvo sprejeli, takrat ko smo ločeno obravnavali najprej invalidski zakon in zdaj še humanitarni zakon. Tisto, kar smo pa skozi ta zakon striktno sledili, je pa načelo, da neka pravna oseba oziroma neka organizacija, ki dobi nek poseben status v tej državi in ki ji tudi omogoča prek tega statusa potem neko boniteto, da ta organizacija za to boniteto oziroma tega posebnega statusa ne more dobivati dvakrat. Zato smo se tako izogibali tukaj, da bi invalidskim organizacija odprli vrata za vstop v sistem tudi po tem zakonu. Zelo pomembno je, in to smo tudi zapisali v sam zakon: neka organizacija lahko ta poseben status dobi samo po tem zakonu samo, če nima posebnega statusa po drugem, po invalidskem zakonu in obratno. Tudi tisti zakon naj bi izključeval status po tem zakonu. In spet naj poudarim tisto; zelo široko smo razpravljali o tem zakonu. Tudi zato je nekaj kasneje v državnem zboru, zelo široko smo razpravljali v tej javnosti, zainteresirani javnosti, o tem zakonu in tudi iz same te zainteresirane javnosti prihaja stališče, da mora biti urejeno tako s to ločnico, kot je urejeno. Mimogrede same invalidske organizacija na odboru so poudarile oziroma njihovi predstavniki, da je ta ureditev, ki je predlagana, da je primerna in da bi nasprotovali kakršnikoli drugi ureditvi. Mislim, da je naša dolžnost v tem konkretnem primeru, da jih enostavno spoštujemo in da sprejemamo take dikcije, kot so bile predlagane z naše strani.
Hvala lepa. Po vrstnem redu, kot ste se javili k besedi, če dovolite: gospod Cukjati, gospa Črnugelj, gospod Drobnič. Besedo ima gospod Cukjati. Izvolite.
Hvala za besedo. Jaz bi vendar rad zbudil tudi pri sekretarju občutek, da gre vendar za pomembno zadevo, in sicer, če dovolite, zelo kratko primerjavo. Mi imamo v Sloveniji okoli 100 klubov zdravljenih alkoholikov. To je široka mreža humanitarne dejavnosti, ki je ogromno dobrega naredila in mnoge alkoholike, ki so bili ozdravljeni, zavarovala, da niso zopet padli v alkoholizem. Torej, njihov alkoholizem ni kronična bolezen po 8. členu, kajti je ozdravljiva - se je pozdravil. Kajti, to so klubi zdravljenih alkoholikov. Po 8. členu ni to seveda kronična bolezen, ker res ni. V medicinskem smislu alkoholizem ni kronična bolezen, je ozdravljiva. Torej vsi ti klubi izpadejo - če ohranimo dikcijo, da "samo kronične bolezni" - S to alineo o ustvarjanju možnosti za čim bolj kakovostno in samostojno življenje oseb s kronično boleznijo, in ne dovoljujemo, da gre lahko tudi za akutno bolezen, potem boste črtali vse klube po Sloveniji zdravljenih alkoholikov. Jaz jih nekaj poznam, pri nekaj sem sodeloval - to ne bo dobro. Drugi primer glede invalidnosti, ki jo tudi želimo v alineo dodati. Zagotovo je - in podpiramo 2. člen, v katerem je rečeno da neka organizacija ne more biti istočasno humanitarna in istočasno invalidska organizacija in iz dveh naslovov črpati sredstva. Zagotovo, v redu, krasno. Vendar, zakaj ne bi smela humanitarna organizacija tudi vključevati pomoč posameznemu invalidu, kajti, kot sem rekel, bolezen napreduje. Tudi sladkorna bolezen napreduje in v nekem stanju, seveda, ta pacient je v društvu zdravljenih diabetikov, v neki fazi mu pa SPIZ prizna invalidnost zaradi tolikih in tolikih posledic sladkorne bolezni, mu prizna invalidnost. Ali temu invalidu to društvo, v katerem je bil 20 let, ne bo smelo več pomagati oziroma bo za društvo pomenilo samo breme oziroma ne bo pa moglo prikazati kot svojega člana in podobno. Pa ne, gospodje, zaradi nekih, oprostite, nerazumljivih izhodišč omejevati delo in področje dela humanitarnih organizacij. In gospod sekretar je rekel, da je ta zakon namenjen predvsem temu, da določi kriterije in postopke, kako se definira in pa registrira humanitarna organizacija In prav 5. člen našteva točno vsebine dela in jasno, da bo morala humanitarna organizacija izpolniti te kriterije, če bo hotela biti registrirana kot humanitarna. Zaradi tega - ne vem. Predlagam, da amandma sprejmete, če razumete. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Črnugelj, izvolite.
Hvala lepa. Jaz pač ne vidim nikakršne ovire v tem zakonu, da tudi neka invalidna oseba ne bi dobila pomoči - kakršnokoli in katerekoli humanitarne organizacije po tem zakonu. In mislim, da smo takrat, ko smo sprejemali zakon o invalidskih organizacijah, dejansko o tem toliko govorili in jaz ga imam slučajno danes tukaj s seboj. V 7. členu je opredeljena dejavnost invalidskih organizacij, ki pač v skladu s predpisi delujejo tudi kot društva, enako kot humanitarne organizacije, in smejo opravljati pridobitno dejavnost in tudi druge dejavnosti v skladu z ostalimi zakoni, ki so sprejeti na področju Slovenije. In dejansko, veste, pomoč - komu se nudi pomoč, humanitarna taka in drugačna - ni nikakor omejena. Kvečjemu ta zakon dejasnko omogočl, da je ta pomoč zelo široko dana tudi invalidom - med ostalim. In dejansko nikakor in nikjer ni zapisano, da invalid ne bi mogel [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]dobiti del pomoči. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Drobnič, izvolite.
Glede tega, da bi humanitarna organizacija pridobila še status invalidske organizacije ali obratno, ni nobene bojazni, kajti v 2. členu v tretjem odstavku imamo to napisano. Tako ta ločitev zadostuje ko ste prej razlagali, kako pa potem, da ne bi prišlo do dvojnega. Gre za to, da ne bi prišlo do tega, da bi na silo ločevali. Organizacije imamo na ta način ločene. Pač tako je, kot ste sami povedali. Geneza nastajanja zakonov ali dejavnosti invalidskih in humanitarnih organizacij Slovenije je, hočeš nočeš, takšna, da je sproducirala dva sistema. Ampak bomo morda čez štiri leta prerasli te bariere, pa naredili enega. Čas je potreben za zorenje, očitno. Nekateri še pač niso za to pripravljeni. Ampak bojazni za dvojno ni nobene. Jaz sem samo prej vprašal, ali bodo izločali take osebe. To bi se pa lahko posledično zgodilo, zato smo v dobrobit ali pa v izogib takšnim težavam navedli odnosno je kolega, poslanski kolega, napisal "invalidne osebe". Še nečesa bi se rad dotaknil. Kronična bolezen je kronična bolezen, v to pa ni vključena invalidnost kot posledica poškodbe. Zakon ima to pomanjkljivost. Treba je bilo najti neko definicijo za razločevanje. Dobro, odločili ste se ali pa smo se za to kronično bolezen. Ampak obstaja nevarnost, da smo to izločili invalidnost kot posledico poškodbe. Ta pa ni kronična bolezen. Zato ne bi nič nevarno za invalidski zakon, vam povem, da ne. Bo pa dobro za tiste osebe, katerim je zakon o humanitarnih organizacijah namenjen.
Hvala lepa. Gospod državni sekretar, izvolite.
Hvala. Poglejte, ne bi prav dolgo več zavlačeval, niti te razprave. Jaz bi samo toliko še dodal na tisto, kar sem že prej povedal. Za vse primere, ki jih navajate, boste našli prostor v okviru treh tipov organizacij, ki smo jih opredelili v tem zakonu, menda tudi z vašimi predlogi. Naj povem, je bil še dodatno sedaj izboljšan z 9.a in s 7.a členom, se pravi, boste našli prostor ali v tem zakonu ali v zakonu o invalidskih organizacijah. Skratka, in nobene bojazni, da bi kdorkoli kje izpadel iz sistema dobrodelnosti in humanitarnosti ali pa invalidnosti.
Hvala lepa. Zaključujem torej razpravo o 5. členu in amandmaju k temu členu in odpiram razpravo o zadnjem členu in amandmaju k temu členu, to je o členu 9.a, amandma pa je vložila poslanska skupina Socialdemokratske stranke Slovenije. Želi kdo besedo? Ne. Torej, razpravo zaključujem in vas obveščam, da bomo o vseh treh amandmajih, v skladu s časovnim potekom seje zbora, glasovali danes ob 20.25 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Predstavnikoma vlade se za sodelovanje najlepše zahvaljujem. Mi pa bomo nadaljevali delo ob 15.15 uri, ko bomo prišli na 5. točko dnevnega reda, to je na obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, skrajšani postopek. Najlepša hvala. Ob 15.15 uri nadaljujemo.
PREHAJAMO NA 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBA IN DOPOLNITVAH ZAKONA O STARŠEVSKEM VARSTVU IN DRUŽINSKIH PREJEMKIH, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavnici vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospa Alenka Kovšca, državna sekretarka, imate besedo. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci. Zakon o starševskem, varstvu in družinskih prejemkih je eden najkompleksnejših zakonov v državi, ki skupaj s pravicami staršev in z materialnimi pomočmi zagotavlja varovanje starševstva in materinstva, materialno pomoč otrokom, še posebej tistim otrokom, ki potrebujejo posebno nego in varstvo. Cilji zakona so bili zastavljeni že z resolucijo o temeljnih oblikovanjih družinske politike, poleg tega pa dopolnjeni tudi z novodobnim pogledom na starševstvo. Tu imam še posebej v mislih enakopravno starševstvo. Veliko je bilo do sedaj govora tudi o birokratizaciji, priuveljavljanju pravic, zato bi rada še posebej poudarila, da ta zakon prinaša več kot 30 možnih pravic, in še vrsto kombinacij, kar pomeni mnogo več postopkov, vendar, in predvsem tudi mnogo več pravic in izbire, kar je brez dvoma v interesu staršev in otrok, kar je bil hkrati tudi cilj zakona. Ob vseh treh sprejetih pravilnikih, ki omogočajo enotnost pri uveljavljanju in uresničevanju pravic, vzpostavljamo vzporedno tudi informacijski sistem, ki bo, ko bo v celoti zaključen, omogočil tudi ponastavitve postopkov, večjo preglednost in s tem tudi večjo pravičnost. Ko bo končan, bo v evidenci več kot milijon uporabnikov. Za splošno informiranost o zakonu smo izdali tudi informativna gradiva in ob vsakih spremembah in uveljavljanju pravic sproti obveščamo javnost. Ugotavljamo sicer, da bo potrebno še nekaj administrativnih in drugih dopolnitev, na primer elektronsko uveljavljanje pravic, potrebno bo še povečati informiranost, vendar lahko rečemo, da smo z zakonom o starševskem varstvu in družinskih prejemkih dobili enega najnaprednejših in, kar se tiče pravic staršev in otrok, enega najboljših sistemov v Evropi. Naj omenim vsaj nekatere podatke, ki kažejo na to, da je zakon z novimi pravicami dosegel svoj cilj. Dvignil je odstotek moških, ki koristijo dopust za nego in varstvo z 0,9% na 1,6. Povprečno koristijo očetovski dopust 90% očetov. Delno plačilo za izgubljeni dohodek trenutno koristi 172 staršev, pravico do krajšega delovnega časa 749 staršev, dodatek za veliko družino je lani uveljavljajo 23 964 družin. Ob uveljavitvi pravice do daljšega dopusta, naj povem, da zakon daje možnost ob aktualnem rojstvu četverčkov, da lahko eden od staršev ostane doma tudi do treh let s polnim nadomestilom, lahko pa sta oče in mati po prvem letu še celo leto tudi istočasno na daljšem dopustu. Dobroimetje je dosedaj koristilo 42 000, v letošnjem letu prejemaotroške dodatke povprečno 406 tisoč otrok. Dodatno je začela veljati tudi pravica do povečanega otroškega dodatka za otroke, ki niso v vrtcu, ki so ga upravičenci uveljavljali za 34 508 otrok. Skratka, zakon daje možnost nekaterih izbir, ki jih lahko starši koristijo glede na svoje in otrokove potrebe in možnosti. Da bi ob tako kompleksnem zakonu zagotovili lažje izvajanje in uveljavljanje pravic, smo v delih, ki zadevajo zavarovance, jasneje opredelili, kdo so, natančneje določili osnovo za izračun nadomestila, upoštevali smernice EU glede stalnega bivališča, opredelili pravico do krajšega delovnega časa za otroke, ki so težje gibalno ovirani in zmerno ter težje duševno prizadeti, do 18. leta starosti, kar je doslej urejal zakon o delovnih razmerjih. Natančneje smo določili pravico do starševskega dodatka za oba starša, s tem izenačili pogoje, kot veljajo za dopust za nego in varstvo otroka; še bolj natančno opredelili pravice do otroškega dodatka za tiste, ki imajo tudi svojega otroka; določili starostno mejo za upravičenost do delnega plačila za izgubljeni dohodek, po tej starosti pa bo opredeljena v zakonu o socialnem varstvu. Po več kot enem letu izvajanja zakona lahko rečemo, da bo zakon dosegel svoj namen. Ob diskusijah o pogojih, ki jih država zagotavlja za varovanje starševstva in materinstva, se velikokrat pojavljajo tudi dileme o tem, kaj lahko država še stori. Problem je zelo kompleksen, prav gotovo pa drži, da ni države na svetu, ki bi vprašanje pravic, ki izhajajo iz ZSDP, reševala na primerljivi ravni. Predlagamo, da državni zbor ponujene predloge sprememb in dopolnitev zakona po skrajšanem postopku sprejme, ker gre za manj zahtevne spremembe in dopolnitve in ker za izvajanje le-tega ni treba zagotoviti dodatnih sredstev. Hvala lepa.
Hvala državni sekretarki. Predlog zakona je obravnaval odbor za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide kot matično delovno telo. Prosim predsednika Stanislava Brenčiča, da predstavi poročilo odbora.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Še enkrat vse lepo pozdravljam, tudi predstavnika predlagatelja! Odbor za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide je predlog tega zakona obravnaval ravno tako kot predhodnega na 35. redni seji 27.6.2003. Predlog zakona je bil vložen s strani predlagatelja po skrajšanem postopku in temu primerno se je odzval tudi kolegij državnega zbora, zato zakon tudi obravnavamo po skrajšanem postopku. Pri delu odbora so sodelovali tako predstavniki predlagatelja kot predstavniki pravne službe državnega zbora in tudi predstavnik zavoda invalidskih podjetij Slovenije. Odbor je bil seznanjen z mnenjem zakonodajno-pravne službe, mnenjem državnega sveta Republike Slovenije, mnenjem zavoda invalidskih podjetij Slovenije in mnenjem zveze svobodnih sindikatov Slovenije. Predlog zakona je dobro pripravljen, zato zakonodajno-pravna služba v svojem pismenem mnenju tudi ugotavlja, da z vidika svojih nalog nima izrecnih pripomb. Predlagala je nekatere redakcijske popravke. Pri 30. členu pa naj bi se predlagana sprememba prvega odstavka 87. člena zakona začela uporabljati šele z dnem uveljavitve zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o socialnem varstvu, pri čemer se je zastavljalo vprašanje,ali ne bo glede trajanja pravice do delnega plačila za izgubljen dohodek za čas do uveljavitve navedenega zakona nastala zakonska praznina, saj trajanje pravice v tem času ne bo opredeljeno. K predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev s strani kvalificiranih predlagateljev. Članicam in članom odbora je bilo uvodoma s strani predlagatelja dodatno obrazloženo nekaj iz vsebine predloga zakona. V razpravi o 30. členu je bil na podlagi mnenja zakonodajno-pravne službe oblikovan amandma odbora, ki dodatno določa uporabo dosedanjega 1. in 87. člena zakona. Odbor je pripravil, oblikoval in sprejel še nekatere amandmaje in s tem v celoti zadostil nekaterim opozorilom iz mnenja zakonodajno-pravne službe, in z manjšimi popravki vsebino zakona še bolj določno oblikoval; in sicer amandma k 1. členu, 3., 6., 8., 19., 28. in 30. členu. Odbor je v skladu s 128. členom poslovnika razpravljal in glasoval tudi o vseh členih ter vse sprejel. Glede na sprejete amandmaje je bil pripravljen dopolnjen predlog zakona, o katerem vodimo danes razpravo. Hvala lepa.
Hvala za podano uvodno obrazložitev oziroma obrazložitev matičnega delovnega telesa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin in dajem vam spet, kolega Brenčič, besedo za stališče poslanske skupine SLS.
Hvala lepa za besedo še enkrat. No v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke sprejemamo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, ne glede na to, da se ta zakon uporablja šele leto in pol kot potreben. S predlogom se odpravlja kar nekaj ne povsem jasno opredeljenih vsebin ali posameznih določb v zakonu, kar se je v praksi pokazalo kot pomanjkljivost. Pa naj si to bodi vprašanja, ki zadevajo zavezance za plačilo prispevka, ali vprašanja, ki zadevajo zavarovance oziroma upravičence za priznanje in koriščenje pravic. Predlagane spremembe tako precizirajo področje priznavanja in koriščenja pravic staršev ter odpravljajo neke vrste določbe, za katere lahko ugotovimo, da so tudi v odnosu do Evropske unije nekoliko diskriminatorne, s tem pa praktično izpolnjujemo tudi našo zavezo, ki izhaja iz uredbe Evropske unije in jo tudi s tem spoštujemo. Te spremembe se navezujejo predvsem na pogojevanje državljanstva za priznavanja pravic do družinskih prejemkov, le-te pravice pa se v Evropski uniji ne naslanjajo na državljanstvo, temveč le na pogoj legitimnega prebivanja osebe v posamezni državi. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pozdravljamo določno opredelitev pravice do delnega plačila za izgubljen dohodek enega od staršev, ki se odloči, da bo zaradi skrbi za otroka, ki potrebuje posebno nego in varstvo, zapustil trg dela. Ta pravica se bo sicer statusno uredila oziroma prenesla, ter uveljavil s spremembami in dopolnitvami zakona o socialnem varstvu, v tem zakonu, ki skoraj stopa v proceduro. Predlog dopolnjenega predloga zakona bo poslanska skupina v celoti podprla. Hvala lepa.
Hvala vam. Stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev, DeSUS, bo podal Vojko Čeligoj.
Lepo pozdravljeni. Predlog zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih smo v poslanski skupini DeSUS z zanimanjem proučili. Ne samo, da je tematika, ki jo zakon obravnava, še posebej pa določbe, ki se nanašajo na invalide, zanimiva za našo poslansko skupino, dobili smo tudi vrsto pripomb, ki so nam jih poslali naši volivci. S predlogom danih sprememb se v poslanski skupini strinjamo, kljub temu pa bi radi opozorili na nekatere probleme, ki se v praksi pojavljajo ob obstoječem zakonu. In to, glede na besedilo predloga pa se bojimo, da tudi bodoči zakon, v kolikor bo sprejet z dano vsebino, ne bo morda v celoti pripomogel k razjasnitvi nekaterih vprašanj. Gre za ureditev vprašanja v zvezi s pravico iz naslova krajšega delovnega časa, pravico do delnega plačila za izgubljeni dobiček za starše oseb s posebnimi potrebami po njihovi polnoletnosti. Pravica iz naslova krajšega delovnega časa je povezana s pravico do delnega plačila za izgubljeni dobiček. Zakon o delovnih razmerjih je v 85. členu določal, da ima eden izmed staršev, ki varuje težje telesno ali duševno prizadetega otroka, pravico delati polovico polnega delovnega časa na dan. V drugem odstavku določa, da ima delavec v takem primeru pravico do plače po dejanskem delu in druge pravice v skladu s posebnim zakonom. Predlagatelj v oceni stanja in razlogih za sprejem spremembo in dopolnitev zakona piše, da jesprememba 48. člena zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih potrebna zaradi nenadomestljive pravne praznine, ki je nastala po 31. decembru 2002, ko je prenehal veljati star zakon. V poslanski skupini DeSUS opozarjamo, da določbe, veljavne po zakonu o delovnih razmerjih, pravico delati polovico polnega delovnega časa niso časovno omejevale le do dopolnjenega 18. leta starosti, medtem ko predlagani zakon tako določa. Res je, kakor pravilno ugotavlja ministrstvo, da se za otroka šteje, ki še nidopolnila 18. let. Kljub temu pa v poslanski skupini DeSUS menimo, da ni razloga, da se ne bi za otroke s težjo telesno ali zmerno, težjo ali težko duševno prizadetostjo naredilo izjeme, kot jo na primer posamezni zakoni priznavajo na drugih področjih, inbi staršem takih otrok priznavalo pravico delati polovico delovnega časa tudi po otrokovi polnoletnosti. V poslanski skupini DeSUS se nam v zvezi s tem poraja tudi vprašanje, ali je mogoče strogo zakonsko opredeliti, kdaj se pri osebah s posebnimi potrebami neha otroštvo in kdaj taka oseba prehaja v odraslost. Končna odločitev, ali bodo starši skrbeli za otroka, ali se bodo poslužili drugih možnosti, je seveda na njih samih. Imajo pa še vsaj možnost odločiti se in izbrati rešitev, za katero menijo, da jeza njihovega otroka najprimernejša. Menimo namreč, da bi se, v kolikor starši želijo in zmorejo skrbeti za osebo, ki je motena v telesnem, duševnem razvoju, zmanjšal pritisk na zavode, tako finančno kot prostorsko. S pravico iz naslova krajšega delovnega časa, je kot že rečeno, povezana pravica do delnega plačila za izgubljeni dobiček. V sedaj veljavnem zakonu ima pravico do od rednega plačila za izgubljeni dohodek eden iz med staršev, ki jo lahko uveljavi, če se odloči, da bo zaradi skrbi za otroka, ki potrebuje posebno nego, zapustil trg dela. Tolmačenje ministrstva tudi po še veljavnem zakonu daje možnost pravico uveljaviti do otrokovega 18. leta starosti, vendar z isto utemeljitvijo kot v 48. členu, torej da se za otroka šteje oseba do 18 leta starosti saj v sedaj veljavnem zakonu to drugače ni že eksplicitno navedeno. V kolikor bi v praksi odločba ne povzročala težav, verjetno ne bi obstajala želja predlagatelja zakona, da to izrecno navede. Amandma odbora k 30. členu sicer nakazuje, da se določba sedaj veljavnega zakona ne bi smela tolmačiti v tej smeri, v nasprotnem primeru je amandma odbora brez učinka. Zanima nas, kako po sedaj veljavnem zakonu določbo vrednotijo centri za socialno delo, ki so izvrševalci določb tega zakona? Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Janez Drobnič bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije.
Lepo pozdravljeni vsi, ki ste sedaj v dvorani! Poslanska skupina Nove Slovenije je natančno pregledala in se seznanila s spremembami in dopolnitvami zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih. Pred dobrim letom smo sprejemali zakonodajo in že takrat smo opozorili, da zakon v tehničnem smislu, pa tudi v vsebinskem smislu ni dobro dorečen, da bodo nastopile težave pri izvrševanju zakona. V zvezi z izvrševanjem zakona so imeli v prvi vrsti težave starši in otroci, seveda pa tudi uslužbenci centra za socialno delo, ki jim je povzročalo mnogo skrbi. S tem smo pravzaprav nakopali hudo jezo in slabo voljo pri starših in nenazadnje tudi pri centrih za socialno delo. Kdaj že je bilo tudi rečeno, da je zakon usklajen z direktivami Evropske unije. Tudi sedaj bo pisalo, da je usklajen z direktivami oziroma s pravnim redom Evropske unije, upam pa, da ni več toliko napak. Red Evropske unije, pravni red namreč, prepoveduje zavrnitev pravic v smislu družinskih prejemkov na podlagi državljanstva. Jasno je, da ni dopustno izločati iz kroga upravičencev zaradi državljanstva, je pa smiselno in potrebno in legalno, legitimno, postaviti pogoj za pridobitev pravic na podlagi rezidence stalnega bivanja. In na tak način tudi druge države urejajo. Vidimo, da te spremembe gredo v tej smeri. V Novi Sloveniji se zavzemamo za možnost pridobitve otroškega dodatka tudi tistim staršem, ki pred vložitvijo zahtevka niso uradno imeli določene preživnine. Zavzemamo se tudi, da bi imeli pravico do otroškega dodatka ne glede na to, ali imajo svojega otroka ali ne - torej glede svojstva; enako obravnavanje upravičencev za tiste otroke, ki so dani v rejništvo, s tistimi, ki so nameščeni v zavod; enako upravičenost do dodatka za nego otroka, ki potrebuje posebno varstvo ter otroškega dodatka, in sicer dokler ima otrok status otroka. Progresivno lestvico o enkratni denarni pomoči za veliko družino, ki pa v temzakonu, žal, še vedno ni uveljavljena; za ureditev davčnih olajšav na način, da dobi družina za tretjega ali četrtega otoka več in ne manj, tako kot je v predlogu gospoda Pucka glede dohodnine. Strinjamo se s predlogom razširitve pravice do skrajšanega delovnega časa zaradi starševstva po tretjem letu starosti tudi za enega od staršev, ki varuje zmerno in težje prizadetega otroka. Seveda ostaja še vedno vprašanje teh definicij prizadetosti, sodobnih. Namreč, z zakonom o integraciji oseb s posebnimi potrebami je bil pač narejen poskus izločitve te klasifikacije, izenačitve oziroma odpravka na osnovi, to pa seveda vodi v nevarnost, da potem nimamo več primernih instrumentarjev, definicij za reguliranje socialnih transferov glede na stopnjo prizadetosti. Navedeno spreminjanje zakona kaže, da naj vlada v bodoče bolj premisli in doreče predloge sprememb, da se ne bomo srečevali z podvajanjem dela in ogromni stroški, ki so posledica okoli dela, da o jezi in o volji državljanov ne govorim. Napake je zagotovo treba popraviti in tem ne bomo nasprotovali. Glede uresničitve ostalih pravic pa menim, da ni potrebno sprejemati novega nacionalnega programa za družino, kot se nekako obeta s strani vlade. Imamo sprejeto resolucijo, ki je bila malo da ne sprejeta z aklamacijo, resolucijo o družinski politiki. Ta ni uresničena pri otroških dodatkih, pri dohodnini. Ustavno sodišče je ugotovilo, da zakon ni skladen pa seveda tudi široko področje spodbud za zaposlovanje mater po porodniškem dopustu oziroma očetov, da vstopijoponovno na trg dela. To področje je jasno zapisano v resoluciji in ga je potrebno samo preliti v zakonsko določilo. Toliko v okviru poslanske skupine Nove Slovenije. Hvala.
Hvala. Kolega Bogdan Barovič ima stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi. Cilji in nameni zakona so jasni in tudi jasno zapisani, opredeljeni, zagotavljajo, kot pravijo, lažja izvajanja zakona glede uveljavljana pravic itd., in o tem pač ne bi rad razpravljal ali prebiral tistega, kar je napisano. Za Slovensko nacionalno stranko pa je pomembno predvsem načelo enake obravnave in prepoved vsakršne diskriminacije ali drugače, načelo, da državljanstvo Republike Slovenije ni več potreba za dodatke, nadomestila in za vse tisto, kar je tu našteto, glede na določila in glede na evropsko zakonodajo. Prav, jaz se strinjam, da je treba zakonodajo spoštovati, če so se ljudje odločili za vstop v Evropsko unijo, bomo morali zakonodajo prilagajati in jo spoštovati. Ampak že spet smo tam, ko mi še nismo člani Evropske unije, pa vendar zakon predvideva, da naj bi se načelo državljanstva ne obravnavalo več in ne spoštovalo več. Takšna načela in izhodišča, ki so napisana tudi v Poročevalcu številka 35, za nas pač niso sprejemljiva. Moram reči, da pa je tu en odstavek, ki govori za določen del vsebine, ki jo obravnava ta zakon, ki pravi, ne glede na navedeno predlagatelj predlaga, da se za pridobitev pravice do starševskega dodatka in pa pravice do dnevnega plačila za izgubljen dohodek, še nadalje upošteva tudi državljanstvo. Ampak to sta samo dve alinei, kot se pravi ali pa odstavčni vrstici od številnih, ki so naštete kaj zakon vse opredeljuje. Nadaljeval bi tudi, da je Slovenija pristala na prehodno obdobje za prosto gibanje oseb. Sedaj, jaz ne vem, koliko tisti, ki pač spremljate dogajanje na področju Evropske unije veste, kaj to pomeni. Pa koliko tisti, ki se s tem ukvarjate, veste tudi, kaj pomeni prost pretok blaga in delovne sile. To pomeni pravice za tiste, ki so si ta prostor izborili, in pa dolžnosti za tiste, ki tega nimajo; ali po domače povedano, tisti, ki si je izboril pravico za prehodno obdobje, bo obravnaval slovenskega delavca v Evropski uniji še naslednjih 5 let tako, kot bi ga obravnaval predvčerajšnjim, ne pa kot člana Evropske unije. Pomeni, da ne bo tako širok in odprt, kot smo mi v tem zakonu, in mu ne bo ponudil vseh enakih pravic. Vsaj tako sem jaz spoznal ali pa se naučil iz številnih sestankov v Bruslju pa še kje. Ne bom predlog. Prav je, da zakon starševsko varstvo in družinske prejemke ureja, prav je, da bodo doseženi cilji, kot so opredeljeni, za Slovensko nacionalno stranko pa ni prav, da ukinja pravico oziroma da ukinja pogoj državljanstva Republike Slovenije že sedaj, že sedaj, govorim, pri vseh tistih, ki želijo to pomoč na osnovi starševskega varstva in družinskih prejemkov dobiti. Jaz mislim, da je to pošteno, da bi to državljanstvo ostalo do trenutka, ko bomo enakopravni člani Evropske unije. Potem pa se bomo pač ravnali tako, kot se bodo vsi ostali. Hvala lepa.
Hvala vam. In stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije, France Cukjati. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani. Zakon seveda mi pozdravljamo, in sicer najprej zaradi tega, ker želi nekatere stvari poenostaviti in nekatere jasneje definirati. Tako želi točneje definirati status zavarovanca oziroma zavarovanca za starševsko varstvo, določiti osnove za izračun starševskega nadomestila, točneje definirati pravico do dela s polovičnim delovnim časom, potem nadalje urediti same družinske prejemkein pa določiti oziroma urediti otroški dodatek ne glede na status otroka, ne glede, ali je v svoji matični, v svoji lastni družini, ali pri rejnikih, ali v zavodu in podobno. Kot sem rekel, pozdravljamo ta korak, vendar se nam zdi v tej problematiki ta korak zelo kratek in nekako še preskromen. Namreč, treba bi bilo tudi poenostaviti mnoge stvari, na primer, poenostaviti izračun otroškega dodatka. Kot imamo zelo poenostavljen in povsem jasen izračun porodniške, izračun, recimo, ki ne temelji na socialni stiski matere, temveč temelji na izračunih prejšnje plače in se povsem jasno ve, kakšna bo porodniška. Imamo druge prispevke oziroma druge pomoči, kot je, recimo, invalidski dodatek v starosti, kjer je povsem jasno, kakšen je, in je vsem invalidom dan, ne glede na njihovo pokojnino, ne glede na njihov siceršnji status, kajti invalidski dodatek se nanaša na stanje invalidnosti, ne na socialno stanje. Tudi otroški dodatek bi se moral nanašati na otroka in otrokove potrebe in ne na socialni status staršev, ker to ne bi smela biti socialna pomoč, pač pa otroški dodatek, dodeljen vsem otrokom. Torej, take poenostavitve in logične ureditve, ki jih najdemo v tujini, bi želeli tudi pri nas. Po drugi strani bi želeli tudi vrsto drugih stvari razrešiti in poenostaviti, kot je bil zadnji primer posvojitve otroka, ki dve leti ni našel posvojiteljev, čeprav je v Sloveniji čakalna doba za otroka povprečno dve do tri leta - čakajo starši, da bi posvojili otroka, urejene družine, v želji, da bi dobile otroka. Imeli smo otroka, ki je dve leti čakal na posvojitelja in ga zaradi kompliciranih postopkov ni imel priložnosti prej srečati. Vse te poenostavitve in točnejše definicije seveda pozdravljamo.
Hvala za vaše stališče. Stališče Združene liste socialnih demokratov bo podala kolegica Silva Črnugelj.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Lepo pozdravljeni predstavnici ministrstva, lepo pozdravljene kolegice in kolegi! Danes obravnavamo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, in sicer po skrajšanem postopku. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov pričakujemo, da bodo predlagane spremembe in dopolnitve zadovoljile kvalitetnejše rešitve vseh tistih vrzeli, ki so do sedaj ovirale nemoteno izvajanje zakona. Pričakujemo, da bodo omogočile lažje izvajanje zakona, tako da bodo vse številne pravice, ki izhajajo iz tega zakona, kot so, denimo, denarno nadomestilo za čas porodniškega dopusta, starševski dodatek, pomoč za opremo novorojenca, otroški dodatek, dodatek za nego otroka lažje dostopne, bolj natančno in jasno določene in opredeljene. In samo za nameček, da povem, da ta zakon ne opredeljuje samo te že prej opredeljene pravice in da je teh pravic okoli 30. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov se nam zdi zelo pomembno zlasti dejstvo, da so opredelitve toliko natančne, da ne bo prihajalo do nepotrebnih zlorab, krivic in možnih konfliktov ter pritožb. Jasna opredelitev osnove za izračun starševskega nadomestila odpravlja dosedanjo nejasnost glede določitve 12-mesečnega obdobja, v katerem so bili obračunani prispevki za starševsko varstvo pred nastopom posamezne vrste starševskega dopusta. Zlasti se v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov veselimo tiste ponujene spremembe, s katero je namesto državljanstva določen kot eden izmed pogojev za pridobitev pravice do družinskih prejemkov stalno prebivališče in tako predlagatelj uveljavlja pomembno načelo enake obravnave ali bolje povedano, prepoved diskriminacije na podlagi državljanstva in tako o tem dosledno izpolnjujemo obveznosti, ki smo jih pridobili z ratifikacijo mednarodnih pogodb in izhajajo iz načela mednarodnega prava in kljub dejstvu, da nismo v Evropski uniji, nas vse ratificirane pogodbe obvezujejo, da temu načelu tudi sledimo. Poslanci Združene liste socialnih demokratov pozdravljamo poenotenje in sistematizacijo pogoja za pridobitev pravic, ki nam tako smiselno ponuja ureditev pogojev za pridobitev pravice do starševskega dodatka, kot so določeni za pridobitev pravice do porodniškega dopusta ter dopusta za nego in varstvo otrok. Zlasti se nam zdi pomembno dejstvo, da je predlagatelj predvidel možnost, da bi pridobili pravice do otroškega varstva tudi tisti starši, ki so pred vložitvijo zahtevka niso imeli uradno določene preživnine. Tako je izločena možnost diskriminacije. Pomembno je tudi, da pravico do otroškega dodatka želi zagotoviti enako obravnavanje otrok, ki imajo status otroka ne glede na to, ali imajo svojega otroka ali ne, enaka obravnavanja otrok, ki so oddani v rejništvo, s tistim, ki so nameščeni v zavodu, kar je tudi posledica novosprejetega zakona o rejništvu. Enako je tudi z izenačitvijo časovnega trajanja o upravičenosti dodatka, kot so določeni za pridobitev pravice do porodniškega dopusta itn. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov pozdravlja in podpira ponujene spremembe, saj je njihova vsebina vsebovana in smiselno povzeta tudi v nacionalnem programu socialnega varstva do leta 2005, da dosedanji zakon in zakonski učinki, pa tudi pričakovanja, ki lahko izhajajo iz sprememb in dopolnitev tega zakona, zmanjšujejo negativne posledice rizičnih življenjskih situacij, zlasti za materialno ogrožene osebe, ki so brez lastne krivde prišle v to situacijo in ne morejo zagotoviti sredstva za preživetje otrok in mladostnikov s težavami pri odraščanju in so prikrajšani za normalno družinsko življenje, in zakonci in partnerji s težavami pri medsebojnih odnosih ali pri vzgoji otrok. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov menimo, da poslednje spremembe in dopolnitve zlasti sledijo uveljavljanju univerzalnega načela socialnega varstva, načela enake dostopnosti in proste izbire oblik za vse upravičence pod pogojih socialne pravičenosti in vsesplošne dostopnosti. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov pozdravljamo dosledno uveljavljanje že sprejetih mednarodnih pogodb in smernic ter smernic Evropske unije, in pričakujemo, da bo ministrstvo v kratkem dalo v javno obravnavo nacionalni program za uveljavljanje družinske politike in tako ponudilo vizijo razvoja in razreševanje nekaterih vrsto let trajajočih problemov na tem področju, ki pa žal niso samo odvisnei od realizacije in volje enega ministrstva. Hvala lepa.
Hvala vam. Še stališče poslanskega kluba LDS, ki ga bo predstavila Stana Stopar.
Hvala lepa za besedo in še enkrat vsem lep pozdrav! 21. novembra 2001 je državni zbor Republike Slovenije sprejel zakon o starševskem varstvu in družinskih prejemkih. Zakon se uporablja od 1.1.2002, ureja pa zavarovanje za starševsko varstvo in pravice, ki iz tega izhajajo, družinske prejemke ter pogoje in postopke za uveljavljanje posameznih pravic. Zakon torej dosega svoj namen in nas uvršča v vrh Evrope. Vlada je v mesecu maju letos državnemu zboru predložila v obravnavo predlog sprememb in dopolnitev tega zakona z namenom, da se zagotovi lažje izvajanje zakona, tako glede uveljavljanja pravic kot vodenja upravnih postopkov. V poslanski skupini Liberalne demokracije bomo dopolnjeni predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih podprli. Predlog ureja manj zahtevne spremembe in dopolnitve. Nekatere spremembe zadevajo oziroma se usklajujejo z drugimi zakoni, ena od pomembnih točk pa je tudi uskladitev z evropskim pravnim redom. S spremembami in dopolnitvami tega zakona se torej bolj natančno določa, kdo so zavarovanci za starševsko varstvo in osnova za izračun starševskega nadomestila. Pogoj za pridobitev pravice bodo z novelo imeli tudi starši, ki delajo s krajšim delovnim časom zaradi nege oziroma skrbi za prizadetega otroka. Namesto pogoja državljanstva se uvaja pogoj stalnega prebivališča. Prav tako pa predlagatelj želi z novelo zakona doseči, da bi imeli možnost pridobitve pravice do otroškega dodatka tudi starši, ki pred vložitvijo zahtevka niso imeli uradno določene preživnine. Novela zakona je torej smiselna in tudi zelo dobrodošla, zato jo bomo v poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije podprli. Hvala lepa.
Hvala. To so bila stališča poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih, zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje opravili danes ob 20.25 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Čez minuto bomo prešli na 6. točko dnevnega reda.
PREHAJAMO NA 6. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O VOJNIH VETERANIH, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavano zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavnici vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospa Alenka Kovšca, državna sekretarka, imate besedo. Prosim.
Hvala lepa. Še enkrat lepo pozdravljeni. Pred nami je predlog zakona o spremembah zakona o vojnih veteranih. Pri predlogu zakonske novele gre za uskladitev z odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Zakon o vojnih veteranih namreč določa za pripadnike stare jugoslovanske vojske v vojni od 6.4. do 17.4. 1941, odpeljane v vojno jetništvo, udeležence narodnoosvobodilne vojne v drugih delih nekdanje Jugoslavije in udeležence v antifašističnem boju v drugih deželah in v zavezniških vojskah, za status vojnega veterana pogoj državljanstvo Republike Slovenije od 25.6.1991, kot je navedeno v 2. členu zakona, ali državljanstvo Republike Slovenije po 40. členu zakona o državljanstvu Republike Slovenije. Ustavno sodišče Republike Slovenije v postopku za oceno ustavnosti z odločbo številka U1 187/00/38 z dne 9.5.2002 odločilo, da je zakon o vojnih veteranih v neskladju z ustavo. Naložilo je državnemu zboru, da neskladnost odpravi do 29.5.2003 Ustavno sodišče je opozorilo, da glede na to, da so borci narodnoosvobodilne vojne, po predpisih nekdanje Socialistične federativne republike Jugoslavije in Socialistične republike Slovenije uživali enako varstvo, ne glede na to, v katerih delih nekdanjeJugoslavije so uresničili pogoje za vštevanje časa udeležbe v narodnoosvobodilni vojni v pokojninsko dobo, in da jim je bilo z 18. členom ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije varstvo pridobljenih pravic zagotovljeno vsem enako, pod pogojem stalnega bivališča v Republiki Sloveniji, bi moral biti javni interes za njihovo različno obravnavanje zakona o vojnih veteranih posebej in izrecno ugotovljen. Javni interes pa zanesljivo ne more biti izkazan zgolj v načinu pridobitve njihovega državljanstva. Zato je predlagana sprememba 2. in 35. člena zakona v tem smislu, da gre status vojnega veterana vojnim ujetnikom udeležencev NOV iz nekdanje SFRj in tistim iz zavezniških vojsk, ki so državljani Republike Slovenije, ne glede na pravno podlago za pridobitev državljanstva po 40. členu ali po 10. členu z naturalizacijo enako, ter tiste, ki državljanstva Republike Slovenije niso pridobili ali ga sploh niso uveljavljali, imeli pa so stalno prebivališče 256.1991 v Republiki Sloveniji in od tod, od tedaj dalje tudi neprekinjeno živijo. Hvala.
Hvala vam. Predlog zakona je obravnaval odbor za delo, družino, socialno politiko in invalide kot matično delovno telo. In predsednik odbora bo podal poročila odbora.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani, to je tretji predlog zakona po vrsti, ki posega s svojo vsebino v področje, za katerega je v državnem zboru pristojno delovno telo, to je odbor za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide. In delovno telo je prav tako tudi ta predlog obravnaval na 35. redni seji dne 27.6. Obravnavalo je predlog zakona tako, kot je odločil kolegij državnega zbora po skrajšanem postopku. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja, predstavniki zakonodajno-pravne službe oziroma predstavnik gospod Rudi Veselič. Odbor je bil seznanjen z mnenjem zakonodajno-pravne službe, ki v svojem pisnem mnenju ugotavlja, da z vidika svojih nalog nima izrecnih pripomb. Meni pa, da bi kazalo dodatno preveriti, ali in za katere primere morda obstaja možnost, da bi osebe iz kategorij upravičencev z nanovo pridobljenim statusom vojnega veterana uveljavljale katero od zakonskih pravic vojnih veteranov oziroma iz njih izhajajoč upravičenj tudi za nazaj. V kolikor bi se izkazalo, da obstaja možnost prikrajšanj, bi bilo nujno že na tej zakonski ravni takšno situacijo predvideti z določitvijo izjemnega učinkovanja predlaganih sprememb, obravnavanih določb tudi za nazaj, in sicer v okviru ustreznih dodatnih predhodnih določb predlaganega zakona o vojnih veteranih, ter hkrati nanovo vrednotiti tudi finančne posledice zakona. K predlogu zakona ni bilo predloženih amandmajev. Uvodni dodatni prispevek k zakonu je podal državni sekretar, gospod mag. Franc Žnidaršič, podobno kot smo malo prej tudi slišali. Odbor državnega zbora za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide je na podlagi mnenja zakonodajno-pravne službe tudi sprejel svoj amandma za novi 2.a člen. Odbor je v skladu s 128. členom poslovnika državnega zbora glasoval o posameznih členih in vse člene sprejel. Vsi ti novi členi, vključno z amandmajem, pa so oziroma vsi ti členi z amandmajem pa so sestavni del dopolnjenega zakona, ki je predmet sedanje obravnave. Hvala lepa.
Hvala vam. In predlagam, da kar ostanete za govornico, ker gremo na stališča poslanskih skupin in ste, kolega Stanislav Brenčič, prvi za stališče poslanske skupine SLS.
Hvala lepa, ponovno. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo predlog zakona podprla. Podprla ga bo zgolj zaradi dejstva, ki izhaja iz odločbe ustavnega sodišča. Vendar pa se upravičeno vprašujemo, kdaj se bo vendar že enkrat ustavil širitveni krog upravičencev v naslovu vojne zakonodaje, katere eden je tudi ta zakon, ki izhajajo praviloma iz obdobja II. svetovne vojna ali še bolj konkretno iz obdobja narodnoosvobodilne borbe, saj vsakokrat in vsaka novela praktično državni proračun obremeni na novo za nekaj sto milijonov, tokrat za slabih sto milijonov. Če ima država Slovenija po vprašanju vojnih veteranov kakšno posebno moralno dolžnost, potem jo prav gotovo ima do veteranov vojne za Slovenijo. Tu pa ravno kakšne posebne širitve ni čutiti. Lahko je temu prav, prav okusno pa to ni. Mi bomo seveda zakon podprli. Pričakujemo pa, da je morda enkrat konec s to novelo konec širitev upravičencev v tem naslovu. Hvala lepa.
Hvala. Stališče poslanske skupine DeSUS bo podal kolega Ivan Kebrič. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana predstavnica vlade, kolegice, kolegi. Beseda veteran, latinsko veteranus, pomeni zaslužen, izkušen. V času rimskega imperija se je uporabljala za rimskega legionarja, ki mu je po končanem služenju kot priznanje država podelila zemljo in druge ugodnosti, kasneje pa za vojaka z daljšim stažem ali s priznanimi zaslugami v vojnah. Tudi naš zakon, posebej pa ta sprememba, daje poleg moralnega priznanja, ki izhaja iz podelitve naziva in priznanja tega naziva, še tudi določene materialne ugodnosti, ki pripadajo vojnim veteranom po že veljavnem zakonu. Če omenjeno formulacijo preslikamo v naš čas, bi zaslužnemu vojaku, ki so mu pravice že bile priznane, pripadale tudi naprej, ne glede na to, ali je pridobil državljanstvo Republike Slovenije ali pa je imel stalno bivališče v Republiki Sloveniji. Predlog sprememb zakona o vojnih veteranih je nastal kot posledica odločbe ustavnega sodišča Republike Slovenije, ki je ugotovilo, da je zakon o vojnih veteranih v neskladju z ustavo Republike Slovenije. Predlagatelj je zato obvezan, da zagotovi kontinuiteto uresničevanja pravic oziroma sprejme obveznosti Republike Slovenije, ki jih ureja ustava že v 2. členu in ki so bile varovane še in že z 18. členom ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije. V tem členu je bilo zagotovljeno varstvo pridobljenih pravic ob edinem pogoju stalnega prebivališča v Republiki Sloveniji, ne glede na okoliščino, ali je nato oseba pridobila državljanstvo Republike Slovenije ali ne. Po četrti alinei 2. člena zakona o vojnih veteranih je vojni veteran državljan Republike Slovenije od 25. 6. 1991, tista oseba, ki mu je čas udeležbe v narodnoosvobodilni vojni v drugih delih nekdanje Jugoslavije do 15. 6. 1945 štet v pokojninsko dobo. Zakon o vojnih veteranih ne daje statusa vojnega veterana enostavno vsem borcem NOV, ki svoje pridobljene pravice uživajo na podlagi 390. člena zakona o pokojninsko invalidskem zavarovanju, oziroma ga ne daje tudi državljanom Republike Slovenije, ki so državljanstvo pridobili po 25. 6. 1991 razen, če je bilo pridobljeno na podlagi40. člena o zakonu o državljanstvu Republike Slovenije. Ustavno sodišče je presodilo, da zakon ni v skladu z ustavo, zato se narekuje naslednja sprememba: načelo pravne države namreč posamezniku zagotavlja, da mu država njegovega pravnega položaja ne bo poslabšala arbitrarno - slovensko samovoljno. S predlogom sprememb zakona se zagotavlja varstvo pridobljenih pravic ter izpolnjuje odločbo ustavnega sodišča vojnih ujetnikom, udeležencem NOB v drugih delih nekdanje Jugoslavije ter udeležencem v zavezniških vojskah v osnovi navedenega ustavnega zakona, ki bodo lahko na ta način uveljavljali status in pravice vojnega veterana ob pogoju, da so državljani Republike Slovenije ne glede na pravno podlago, na kateri so pridobili državljanstvo; torej ali po 40. členuzakona o državljanstvu ali po 10. členu istega zakona z naturalizacijo, ali pa so imeli na dan 25.6.1991 v Republike Sloveniji stalno prebivališče in od tedaj dalje tudi v Republiki Sloveniji neprekinjeno živijo. Zato bo naša poslanska skupina z dopolnitvijo odbora, kot ga je predstavil kolega predsednik, - gospod Brenčič, podprla. Hvala.
Hvala. Mag. Janez Drobnič bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Stališče poslanske skupine Nove Slovenije. S predloženo revizijo zakona o vojnih veteranih se vlada norčuje iz slovenskih državljanov in slovenskih davkoplačevalcev, zlasti pa iz slovenskih upokojencev. Ta vladna koalicija je v času začetka svojega mandata vzela upokojencev tri mesečne pokojnine, kakršne bi prejemali po prejšnjem zakonu. Zdaj minister Keber obljublja še obdavčenje neto pokojnin z obveznim prispevkom za zdravstveno zavarovanje, minister Mramor pa grozi upokojencem z dezindeksacijo pokojnin, čeprav se življenjske potrebščine še vedno dražijo. Po vladnih organizacijah so zagnali kampanjo zoper slovenske kulturnike, ki jim v primerih, ko jim iz zavarovanja izračunajo zelo nizko pokojnino, država prizna še dodatek k pokojnini. Začuda pa jih ni slišati zdaj, ko vlada misli izplačevati dodatke pokojninam osebam, ki niso prav ničesar storile za Slovenijo, saj so celo njeno državljanstvo sprejele šele potem, ko je bilo jasno, da je Jugoslavije dokončno konec. Gre za tujce, ki so se v tujih državah borili za tuje cilje, zdaj pa naj dobivajo iz slovenskega denarja priviligirane pokojnine, mnogo višje od pokojnin Slovencev, ki so plačevali prispevke. V tem času državnega varčevanja daje vlada z revizijo zakon o veteranih priseljencem iz drugih delov nekdanje Jugoslavije priviligirane borčevske pokojnine, za katere niso v slovenskem socialnem zavarovanju plačali niti pare. Po navedbah v obrazložitvi predlaganega zakona naj bi dobilo privilegije na račun borčevstva 250 oseb, ki so pridobile slovensko državljanstvo v času po slovenski osamosvojitvi. Kot običajno pa je ta ocena mnogo premajhna, saj bodo v Slovenijo lahko navalile množice nekdanjih borcev NOB, ki v drugih državah na območju Jugoslavije na račun borčevstva ne dobijo nič ali pa zelo malo, v Sloveniji pa so privilegiji borcev NOB nerazumno visoki. Vlada se v obrazložitvi tega predloga sklicuje na odločbo ustavnega sodišča, ki je ugotovilo, da ni skladen z ustavno ureditvijo, po kateri lahko osebe, ki so imele slovensko državljanstvo na dan 25. junija 1991, dobijo privilegije na račun udeležbe v NOB, osebe, ki so kasneje dobile slovensko državljanstvo, pa ne. To naj bi bilo neenakopravnost in diskriminacija. Vlada odpravlja to razlikovanje tako, da osebam, ki so kasneje dobile slovensko državljanstvo, daje enake privilegije, kot jih daje tistim, ki so imeli slovensko državljanstvo že pred osamosvojitvijo Slovenije. Boljša in bolj pravična rešitev tega neustavnega razlikovanja pa bi bila, če bi vsem ukinili vse privilegije na račun udeležbe v NOB in komunistični revoluciji in bi jih na ta način izenačili med seboj ter z drugimi državljani Republike Slovenije. Borci za privilegije in pridobitve revolucije bodo gotovo rekli, da bi s tem prekršili 18. člen ustavne listine o samostojnosti Slovenije, s katero so v času osamosvajanja vsilili zavezo, da bo samostojna Slovenija borcem zagotavljala borčevske privilegije v obsegu, kot bi jih uživali po predpisih bivše SFRJ. Vendar, kdo lahko danes ugotovi, kakšni bi bili navedeni privilegiji, če bi Jugoslavija še obstajala? V drugih tranzicijskih državah so upoštevali resolucijo Parlamentarne skupščine Sveta Evrope številka 1096 in v izjemnih primerih, v katerih si je vladajoča elita nekdanjega režima dodelila pokojninske pravice, ki so višje od pravic drugegaprebivalstva, te pravice znižali na običajno raven. Pri nas pa se namesto tega uvajajo vedno novi privilegiji na račun revolucionarnih zaslug, čeprav je Slovenija tudi članica Sveta Evrope in bi morala upoštevati mednarodne standarde, navedene v tej resoluciji. Hvala lepa.
Stališče Slovenske nacionalne stranke bo podal kolega Sašo Peče - ki pa se temu odpoveduje. Besedo dajem mag. Andreju Vizjaku za stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, spoštovana predstavnika vlade, kolegice in kolegi! Obravnavana novela zakona oziroma sprememba zakona je lahko ključni razlog, da je to posledica odločbe ustavnega sodišča, in ne bi ponavljal navedb, ki so jih nekateri predgovorniki že v smislu obrazložitve povedali. Sam bi se v predstavitvi osredotočil predvsem na oceno finančnih posledic zakona in v bistvu na neko zamegljeno sliko na tem področju. V predlogu zakona je zapisano, da bo predlagana zakonska ureditev zahtevala dodatna finančna sredstva iz državnega proračuna, saj bo z njeno uveljavitvijo omogočena uveljavitev statusa vojnega veterana in pravic dodatnemu številu upravičencev. Ocenjujemo, da gre za cca 250 novih upravičencev, katerih varstvo bi letno terjalo okoli 21 milijonov slovenskih tolarjev. Potrebna dodatna sredstva, ki bi jih bilo potrebno zagotoviti za letošnje leto, glede na pričakovan datum uveljavitve in glede na relativno starost upravičencev, so ocenjene na 50% številke, o kateri sem govoril, in naj bi se črpale iz postavk transferji vojnim invalidom, veteranom in žrtvam, iz tudi podkonta sredstev za zdraviliško in klimatsko zdravljenje. Skratka, v bistvu gre za na eni strani nove upravičence in gre za denar, ki je že namenjen obstoječim upravičencem. Skratka, gre v bistvu za figo v žepu, ko govorimo, da bomo novim upravičencem priznali sredstva. Skratka, je to nakazano, da bodo obstoječa sredstva, ki so bila predvidena, zadoščevala za to stvar, razen če seveda ne misli ministrstvu z rebalansom povečati oziroma s spremembo proračuna za leto 2003 povečati postavke. Opozoril bi tukaj na en ključen problem, s katerim sem seznanjen ob vsakoletnih srečanjih društva izgnancev, ko govorijo, da je v bistvu njihova pravica do klimatskega in zdraviliškega zdravljenja zgolj na papirju. Kajti velika večina jih ne dobi odobrenih teh zakonskih pravic, ki jim sledijo, in v bistvu morajo plačevati drage zdravstvene preglede, da jim nekdo praktično ne odobri tega, in seveda iz razpoložljivih sredstev zdravstveni delavci tudi zelo izjemoma in poredkoma opredeljujejo to njihovo pravico in jim jo tudi priznajo. In sedaj vidimo, da bodo pač tem 250 novim upravičencem prav iz tega konta zagotavljali te dodatne pravice, kar pomeni, da bodo tistim, ki so imeli že priznano to možnost, to možnost še nadalje okrnili. Opozoril bi tudi na nejasnost, ki jo je nakazala zakonodajno-pravna služba v smislu možnosti uveljavitve tega zakona za nazaj, kar pomeni, da se ne da točno predvideti finančnih posledic iz tega zakona. To je ključen problem. Iz gradiva, ki nam je dan, pravzaprav ne moremo in nam je onemogočeno uvideti dejanske finančne posledice tega zakona in se postavlja tudi vprašanje, ali je ta novela edina možna rešitev in implementacija odločbeustavnega sodišča. Iz odgovorov na ta vprašanja bomo seveda tudi oblikovali potem odločitev, kako se bomo opredelili o tem zakonu. Hvala.
Združena lista socialnih demokratov bo podala svoje stališče, ki ga bo predstavil Miran Potrč. Prosim.
Hvala lepa. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov bomo predlog zakona skupaj z novim 2.a členom podprli. Želimo spoštovati sprejete obveznosti, ki jih je Republika Slovenija sprejela tudi z ustavnim zakonom o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije in ne želimo slediti dvolični politiki, kjer bi po eni strani obveznosti, ki smo jih sprejemali v času, ko smo si prizadevali za osamosvojitev, danes pozdravili hkrati pa pričakovali, da bi pravice, ki smo jih obljubili vojnim veteranom v tistem času, danes morda pridobivali drugi, ki v drugi svetovni vojni niso bili na strani narodnoosvobodilnega boja. Ustavni zakon je namreč v svojem 18. členu izrecno zapisal: Republika Slovenija zagotavlja varstvo pravic borcev, vojaških invalidov, članov družin padlih borcev in uživalcev vojaških pokojnin s stalnim prebivališčem v Republiki Sloveniji - in to je bil edini pogoj, ki je bil v ustavnem zakonu zapisan - ter borcev, vojaških invalidov in članov družinpadlih borcev NOB Jugoslavije v deželi Furlaniji-Julijski krajini in Republiki Italiji in v deželi Koroški v Republiki Avstriji v obsegu in pogojih, ki so jih do uveljavitve tega zakona določali predpisi SFRJ. Torej, prebivalci v Sloveniji - pogoj stalno bivališče, borci NOB v Furlaniji-Julijski krajini in deželi Koroški - ne glede na bivališče, tudi če tam prebivajo, ker so bili pripadniki narodnoosvobodilnega gibanja. Na nujnost upoštevanja tega člena ustavnega zakona smo poslanke in poslanci tudi Združene lite socialnih demokratov opozorili ob sprejemanju zakona o vojnih veteranih. Zakon je bil na tej podlagi tudi nekoliko dopolnjen, vendar v obsegu, kakršen je danes, in več ni bilo v tistem času mogoče doseči. Ustavno sodišča pa se je, sklicujoč na načelo pravne države, ki predpostavlja zaupanje v pravo in spoštovanje danih obveznosti in obljub države, ne pa, da pozabiš nanje, ker so se razmere spremenile, menimo, da mora pravice vojnim veteranom, borcem NOB zakon zagotavljati že ob pogoju, da so imeli 25. junija 1991 v Sloveniji stalno prebivališče. Tako kot je določil tudi ustavni zakon o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije in ne glede na to, pod kakšnimi pogoji so pridobili državljanstvo. Pri tem je ustavno sodišče izrecno reklo, citiram: "... da v tem primeru ne gre za pričakovanje, da se obseg njihovih pravic ne bi spremenil, pač pa, da bodo obravnavani kot enotna skupina na podlagi spoštovanja zgodovinskega dejstva", poudarjam "spoštovanja zgodovinskega dejstva" in temu je dolžan tudita državni zbor, "o neločljivi povezanosti narodov Jugoslavije v narodnoosvobodilni vojni". To je citat odločbe ustavnega sodišča. Ustavno sodišče je ob tem še opozorilo, ponovno citiram: "Ob tem Ustavno sodišče ponovno opozarja, da prekinitev stalnega prebivanja, če je do nje formalno prišlo 26. februarja 1992 zaradi prenosa iz registra stalnega prebivališča v drugo evidenco, ne more biti relevantna, saj za tak prenos ni bilo zakonite podlage", kar je ustavno sodišče že ugotovilo s svojimi odločbami. Služba za zakonodajo pa je opozorila, da je ustavno sodišče že večkrat zavzelo stališče, citiram, da "kadar je zakonska ureditev, ki ni bila v skladu z ustavo, povzročala posameznikom prikrajšanja, da je treba vprašanje zagotavljanja pravic urediti tudi za nazaj". V zvezi s tem je odbor tudi sprejel 2.a člen zakona, ki, upam, ti dve vprašanji ureja na ustrezen način. Zato menimo, da sta s tem, vsaj kar zadeva vojne veterane, obe obveznosti iz odločb ustavnega sodišča izpolnjeni in zakon v celoti podpiramo. Hvala lepa.
In še stališče poslanskega kluba LDS, ki ga bo podal kolega Mario Gasparini.
Hvala lepa, podpredsednik. Kolegice in kolegi. Predlog zakona o spremembi zakona o vojnih veteranih, ki ga je v obravnavo predložila vlada Republike Slovenije, bomo v poslanski skupini LDS podprli. Ustavno sodišče Republike Slovenije je v postopku za oceno ustavnosti dne 9. 5. 2002 odločilo, da je zakon o vojnih veteranih v neskladju z ustavo. Naložilo je državnemu zboru, da ugotovljeno neskladnost odpravi v roku enega leta po objavi odločbe v Uradnem listu Republike Slovenije, torej do 29. 5. 2003. Predlog zakona, ki je danes pred nami, po skrajšanem postopku,torej sledi odločbi ustavnega sodišča in prinaša spremembe 2. člena in 35. člena zakona o vojnih veteranih v tem smislu, da se za vojnega veterana šteje, poleg državljana Republike Slovenije, tudi oseba, ki ji je bila že v 18. členu ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije zagotovljeno varstvo pridobljenih pravic, ob edinem pogoju stalnega prebivališča v Republiki Sloveniji, ne glede na okoliščino, ali je nato pridobila državljanstvo RepublikeSlovenije ali ne. Vojni ujetniki, udeleženci NOV v drugih delih nekdanje Jugoslavije ter udeleženci v antifašističnem boju v drugih deželah in v zavezniških vojskah, bodo tako lahko uveljavili status in pravice vojnega veterana ob pogoju, da so državljaniRepublike Slovenije ali so imeli na dan 25. 6. 1991 v Republiki Sloveniji stalno prebivališče in tu od tedaj dalje tudi neprekinjeno živijo. No, zaradi tega bomo morda ta zakon podprli. Ker imam še malo časa, bi se rad, rad bi povedal svoje mnenje o tem, seveda jaz ta zakon tudi podpiram in bi nadaljeval tam, kjer je gospod Vizjak pravzaprav [[...]]
Polemika v tem primeru ni dovoljena, bi prosil, da [[...]]
Ne, ne, ne. Ni nobene polemike. Jaz se popolnoma strinjam [[...]]
Samo stališče poslanske skupine.
[[...]]z njim, kar se tiče finančnih posledic. Vlada, ki je predložila ta zakon, pravzaprav je samo predložila, da koliko bo stalo za naprej, za nazaj pa ni nič povedala. Tako da so te posledice invalidne, bom rekel. Finančne posledice v tem zakonu, ki so napisane, so invalidne. Zato ker vemo, koliko bo to stalo mesečno, za nazaj - torej, ko bodo uveljavili te pravice -, pa nič ne vemo. Če pa malo vse te zakone, zakon o vojnem nasilju, o veteranih, pa sedaj nas verjetno čaka še nekaj drugega, drugi zakon, ki bo prišel, tudi po odločbi ustavnega sodišča, ki bo to državo malo več bremenilo. Ne vem, kam to pelje. In sprašujem se pravzaprav, koga ne bo v tej Sloveniji, da bi dobil kakšno pomoč na tak, ali na drug način: ali je vojni veteran, ali je borec, ali je izbrisan, ali ne vem kaj. Torej, verjetno bi morala vlada malo premisliti, preden daje te zakone vam, da ocenite finančne posledice. Sicer bomo plačevali samo za to in ne vem, od kod bodo ta sredstva prišla v državni proračun. Toliko. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Kolega Mario Gasparini, malo ste prekršili poslovnik, ker ste nadaljevali s svojim stališčem. K dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zato ni možna razprava o členih. Razpravo zato zaključujem in tudi drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes ob 20.25 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Ob 16.40 uri bomo nadaljevali s 7. točko dnevnega reda, predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o deviznem poslovanju. Do takrat odrejam odmor. Hvala lepa za sodelovanje.
Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DEVIZNEM POSLOVANJU. Predlog zakona je v obravnavo državnemu zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade - ki ga tudi lepo pozdravljam -, gospodu Mateju Moretu, državnemu sekretarju v ministrstvu za finance, za uvodno obrazložitev predloga zakona. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsedujoči, poslanke in poslanci! Namen predlagane novele je celovita in dokončna prilagoditev zakona pravnemu redu Evropske unije na področju deviznega poslovanja in prostega pretoka kapitala, kar je treba izvesti pred vstopom v Evropsko unijo. Hkrati so potrebne tudi nekatere spremembe na tem področju v povezavi z vstopom v Evropsko monetarno unijo, ki jih je po mnenju predlagatelja smiselno opraviti tudi v tej fazi. Evropski pravni red zahteva popolno svobodo pretoka kapitala in plačil med državami članicami kot tudi med državami članicami in tretjimi državami. Slovenija je s sedanjim deviznim zakonom in na njegovi osnovi sprejetimi podzakonskimi akti, ki so v preteklih štirih letih postopoma odpravljali ovire za svoboden pretok kapitala, že dosegla zelo visoko stopnjo liberalizacije. Sedaj je treba odpraviti še preostale zakonske ovire, hkrati pa proces liberalizacije ki je bil dosežen na osnovi podzakonskih aktov, utrditi na zakonski ravni in tako zagotoviti nepovratnost samega procesa liberalizacije. Za dosego tega cilja so spremenjene zakonske določbe, ki so doslej omejevale ali pogojevale kapitalske posle med rezidenti in nerezidenti, jih kako drugače administrativno ovirale ali pa so dajale pooblastilo bodisi Banki Slovenije ali ministrstvu za finance, da ureja režim teh poslov. V smislu odpravljanja ovir in nadaljnje liberalizacije so najpomembnejše naslednje spremembe: odpravlja se obveznost registriranja neposrednih naložb rezidentov v tujini in odprava prepovedi, da banka ne sme izvesti plačila, če posel ni prijavljen in vpisan v register pri ministrstvu za finance; nadalje se odpravljata tako predhodno dovoljenje ministra za finance za izdajo tujih dolžniških vrednostnih papirjev v Sloveniji in predhodno soglasje za vpeljavo lastniških vrednostnih papirjev v tujini; odpravljena pa je tudi absolutna prepoved naložb nerezidentov v gospodarske družbe, ki opravljajo dejavnost proizvodnje in prometa z oborožitvenimi sredstvi, namesto tega se predlaga predhodno dovoljenje vlade Republike Slovenije. Predlagane spremembe bodo stopile v veljavo takoj po uveljavitvi zakona, tako da bo Slovenija že v tem trenutku dosegla poleg konvertibilnosti tekočega računa tudi popolno konvertibilnost kapitalskega računa plačilne bilance. Poleg teh sprememb se predlagajo tudi spremembe, ki so potrebne za vstop v Evropsko unijo in kasneje za vstop v Evropsko monetarno unijo in se ne bodo uveljavile takoj, ampak šele ob vsakokratnem vstopu. V prvi vrsti gre za status zaščitnih ukrepov, to je ukrepov, s katerimi se lahko Slovenija zavaruje pred velikimi pritoki ali odtoki kapitala in s tem prepreči negativno delovanje le-teh na tečajnoin monetarno trdnost. Ker sedanje določbe glede zaščitnih ukrepov, ki dopuščajo cel spekter ukrepov Banki Slovenije, po pristopu Republike Slovenije k Evropski uniji ne bodo več dopustne, saj niso skladne s pravnim redom EU, se s prehodnimi določbami predloga zakona predlaga prenehanje njihove veljavnosti z dnem pristopa k Evropski uniji. Po tem datumu bodo neposredno uporabne določbe iz pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, Republika Slovenija pa bo izgubila možnost, da v primeru večjih gibanj pretokakapitala, ki bi lahko ogrožale valutno in monetarno trdnost, ukrepa. Ukrepanje bo možno samo na ravni sveta EU in še to samo v primeru večjih plačilno bilančnih težav. V naslednji fazi, ob vstopu v Evropsko monetarno unijo pa bo odpadla tudi takšna možnost, kar se tudi ustrezno predlaga v prehodnih določbah zakona. Ob vstopu v Evropsko monetarno unijo so predvidene tudi nekatere druge spremembe zakona, ki se bodo uveljavile s tem dnem. Najpomembnejša pa je poleg že omenjenih zaščitnih ukrepov tudi popolna sprostitev poslovanja v tujih plačilnih sredstvih med rezidenti samimi. To so najpomembnejše spremembe zakona. Poleg teh naj omenim še nove, nekoliko strožje pogoje za pridobitev in odvzem dovoljenja za opravljanje menjalniških poslov. Ti pogoji se v glavnem nanašajo na kvalificiranega lastnika in odgovorno osebo pogodbenega menjalca. Vrsta sprememb zakona pa je potrebna tudi zaradi uskladitve z drugo zakonodajo, ki je bila v tem času sprejeta. V tem smislu zlasti za zakon o prekrških, zakonom o igrah na srečo, carinskem zakonu ter zakonom o preprečevanju pranja denarja. Hvala lepa.
Hvala vam, magister More. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin in besedo dajem Francu Lenku za stališče poslanske skupine DeSUS. Prosim. Se opravičujem. Kolega Ciril Pucko, predsednik odbora za monetarno politiko in za finance in monetarno politiko bo podal poročilo matičnega delovnega telesa. Se opravičujem, predsednik odbora, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, predstavniki vlade. Odbor je obravnavani zakon obravnaval oziroma predlagani zakon obravnaval kot matično delovno telo. Pri tem smo glede na že povedano v predstavitvi predlagatelja in na mnenje zakonodajno pravne službe, ki s formalnopravnega vidika ni imela nobenih pripomb, sprejeli dva amandmaja, in sicer k 26. in 37. členu zakona in v imenu odbora predlagam, da dopolnjeni predlog zakona podprete. Hvala lepa.
Hvala predsednik odbora za to kratko poročilo. In sedaj stališča poslanskih skupin in ponovno pozivam Franca Lenka za stališče DeSUS-a.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani sekretar, kolegice in kolegi poslanci. Pred nami je zakon iz paketa evropske zakonodaje, ki je ključen pri zagotavljanju izvajanja štirih temeljnih svoboščin, ki so steber Evropske unije: to je pretok kapitala, blaga, ljudi in storitev. Predlagane spremembe zakona omogočajo prost pretok kapitala, kar je eden od ključnih predpogojev za uvedbo skupne valute v državah članicah Evropske unije. Zakonske določbe je potrebno z novelo zakona o deviznem poslovanju pred vstopom v Evropsko unijo, prilagoditi in tako preprečiti reverzibilnost procesa liberalizacije pretoka kapitala in preprečiti, da bi se le-ta lahko poslabševala. Kljub temu obstoja varovalka, s katero Banka Slovenije ohranja možnost ukrepanja, v primeru nevarnosti za normalno delovanje monetarne in tečajne politike, do katere bi pripeljali kapitalski tokovi. Poleg tega se Republika Slovenija med pogajanji za pristop k Evropski uniji v dodatnih pojasnilih k pogajalskemu izhodišču za področje prostega pretoka kapitala z dne 7.9.2000 zavezala, da bodo nekatere vrste kapitalskih transakcij sprostila hitreje, kot je bilo predvideno v predhodnih določbah obstoječega zakona o deviznem poslovanju. V predlaganem zakonu se predlaga omilitev absolutne prepovedi neposrednih naložb nerezidentov v gospodarskih družbah ali drugih oblikah organiziranja, ki opravljajo dejavnost proizvodnje in prometa z oborožitvenimi sredstvi ter obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ki se financira iz proračunskih sredstev. Predlagana sprememba 22. člena je logična, saj sta oba nosilca obveznega pokojninskega in zdravstvenega zavarovanja javnopravne osebe, v katere niso možni vložki zasebnega, bodisi domačega ali tujega kapitala. Tukaj je potrebno poudariti, da bo po vstopu v Evropsko unijo trg za Slovenijo postal notranji trg, po uvedbi evra pa ne bo več deviznega poslovanja z državami Evropske unije, saj bo vso poslovanje potekalo v, pod narekovajem "domači valuti", torej v evru. Zato je tudi smiseln predlog, da se z dnem po uvedbi evra kot denarne enote Republike Slovenije, beseda tolar nadomesti z besedo evro, v kazenskih določbah pa se zneski ustrezno preračunajo v evre. Kar se tiče pokojninskih družb, bodo rezidenti iz držav članic Evropske unije imeli pravico nastopati na slovenskem trgu pod enakimi pogoji kot domači in obratno. To bo omogočilo široko izbiro, pa tudi konkurenčnost naložb, kar bo po našem mnenju imelo pozitivne učinke na razvoj kvalitete ponudnikov na tem področju Slovenije. Ocenjujemo, da je zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o deviznem poslovanju korekten, ter v luči bližnjega vstopa Slovenije v Evropsko unijo potreben. Zato ga bomo v naši poslanski skupini demokratične stranke upokojencev podprli. Hvala.
Hvala. Stališče Nove Slovenije bo podal dr. Jožef Bernik. Prosim.
Gospod podpredsednik, gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Končno smo prišli do novega zakona o deviznem poslovanju. Človek razume, da je bilo potrebno to prej ali slej narediti, saj stojimo pred vstopom v Evropsko unijo. Prost pretok kapitala je eden od štirih stebrov Evropske unije, in to temeljno svoboščino je naša država sprejela s podpisom dogovora o našem vstopu. Torej alternativ nimamo, vprašanje pa je, zakaj zdaj. Pristop k spremembi tega zakon temelji na tehniki in principih, od katerih bom nekatere omenil. Obstoječe omejitve pri deviznem poslovanju nikoli niso bile povsem odpravljene, prenesene so bile na Banko Slovenije ali pa na ministrstvo za finance. Ta zakon odpravlja celo vrsto podzakonskih aktov, ki so bili sprejemani skozi leta za potrebe finančne kontrole. Zakon hoče jasno oznaniti, da proces legalizacije pretoka kapitala ni revirzibilen in dopušča začasno možnost omejitve preko kapitala samo v primeru grozečih in dejansko nastalih plačilnobilančnih težav. Zakon predvideva tudi uvedbo evra kot plačilnega sredstva v slovenski državi. Predlog zakona je potreben tudi zaradi uskladitve tega področja z drugimi določbami zakonov. Kot rečeno, ta predlog zakona odpravlja skoraj vse dosedanje omejitve v pretoku kapitala v državi in izven naše države iz držav članic Evropske unije. Taki pretoki pa vendar bodo še vedno kontrolirani s tretjimi državami. Predlog tudi posega v področje primernosti ljudi, ki se ukvarjajo z devizno izmenjavo, in daje Banki Slovenije nekatere pristojnosti pri izdaji dovoljenj kvalificiranim lastnikom in odgovornim osebam pogodbenega menjalca za tako dejavnost. Obrazložitev omenja tudi nekatere standarde baseljskih priporočil za izvajanje nadzora nad strankami, bankami, pa tudi dokument svetovne banke in mednarodnega denarnega sklada o standardu kvalitete in integritete direktorjev finančnih institucij. Ob vsem tem se človek po pravici vpraša, kje so bile naše nadzorne finančne ustanove pri nedavnih finančnih škandalih. V prihodnjih in končnih določbah je omenjal lepo število podzakonskih aktov, ki ostanejo v veljavi, dokler Banka Slovenije ne izda novih. Ob vsem tem, kar je videti pozitivno v tem predlogu, se mi vzbuja dvom, in sicer, da ta zakon ne bo padel v neko praznino temveč v zelo zapleteno mrežo red finančnih tokov v naši državi. O tem, da se predlog mora prilagoditi nekaterim osnovnim finančnim zakonom, recimo zakonu o preprečevanju pranja denarja in drugimi, sem že govoril. Vendar se človek vpraša, ali so vse te institucije, ki bodo morale spremeniti svojo dosedanjo prakso za finančne transakcije, usposobljene za to spremembo. Ob težavah pri odpiranju transakcijskih računov pri naši paradni banki Novi Ljubljanski banki, za kar ni bilo treba ponovno izumiti novega kolesa, je upravičena skrb kje se bo vse to zataknilo. V naši poslanski skupini Nove Slovenije vidimo potrebo, da se sprejme tudi tak zakon, vendar kdaj, ne sedaj. Kako pa bomo glasovali, bo odvisno od odgovorov, ki jih bomo prejeli na naša vprašanja, kakšna je potreba za sprejem tega zakona že sedaj, kakšna je pripravljenost naših finančnih institucij in slovenskega finančnega trga za prost pretok kapitala, do kakšne mere je druga zakonodaja že prilagojena k temu zakonu oziroma kdaj bo usklajena. Iz besedila tudi ni jasno, kako bo potekalo finančno poslovanje s tretjimi državami, to je tistimi, ki sedaj ostajajo zunaj Evropske unije. Naj končam. Vprašanje je tudi, kaj pomeni ukinitev popolne kontrole nad finančnimi tokovi s tujino takoj po uveljavitvi tega zakona. Kaj pa v tem vmesnem času? Poleg tega se mi postavlja vprašanje [[...]]
[[....]]opozarjam na čas.
[[...]]države. Samo en stavek še prosim. To je drugo vprašanje. Zadnje vprašanje pa je, ali je kakšna nujna potreba za odpravo registra neposrednih založb zunaj Slovenije? Ali je to modro? Ne vidim razloga, saj bi take informacije ne bile samo potrebne za statistične namene in morda, to verjetno se strinjate, bi utegnile tudi takeinformacije zanimati našo davčno upravo. Hvala lepa.
Hvala, kolega Bernik. Sašo Peče, Slovenska nacionalna stranka bo podala svoje stališče.
Spoštovani prisotni! Po oceni Slovenske nacionalne stranke gre v primeru zakona, s katerim se srečujemo, za en pomembnejši zakon, s katerim se bomo v tem državnem zboru v naslednjem obdobju še nekajkrat srečali. Zato smo poskušali v okviru poslanske skupine, v okviru gospodarskega foruma Slovenske nacionalne stranke etapično pristopiti k omenjeni problematiki. Dejstvo in pa pravilna je ugotovitev predlagatelja zakona, da zakon zasleduje tri osnovne cilje, in sicer, prvič, popolna uskladitev s pravnim redom Evropske unije na področju pretoka kapitala, drugič, pripraviti trg kapitala na monetarno unijo in to je tisto področje na katerem se bomo v tem državnem zboru verjetno z omenjenim zakonom še srečali, in pa uskladitev z drugimi zakoni, katere je ta državni zbor za tega in pa sorodna področja že sprejel. Nadalje predlagatelj tudi pravilno ugotavlja, da so se do sedaj delno odvijale naloge na področju tega zakona prek podzakonskih aktov in prehodnih določb ZDP-ja. V bistvu pa lahko osnovne spremembe, ki nam jih predlaga predlagatelj, razdelimo na pet delov, in sicer: prvič, vpis naložb, drugič, dokazilo kapitalskih poslov, tretjič, vrednostni papirji, četrtič, pristojnosti Banke Slovenije in petič, pogoji rezidenčnosti v povezavi z vrednostnimi papirji. Seveda pa ima vseh pet sprememb, ki jih predlaga vlada Republike Slovenije, en in isti imenovalec, to je liberalizacija oziroma sprostitev omejitve, pod pretvezo, da je približno tako zadeva urejena tudi na pravnem trgu Evropske unije. V Slovenski nacionalni stranki tu izražamo bojazen, kajti dejstvo je, da Slovenija v tem obdobju, ko poskuša Evropi in sami sebi prikazati, da je sposobna sprostiti trg, lahko pride do bojazni, in sicer pomanjkanja kontrole nad kapitalskim trgom. Posebej če izhajamo iz obstoječe prakse delovanja slovenskega finančnega trga in odnosa slovenskih subjektov do kapitala. Po tej strani in posebej v povezavi s prvim ciljem, ki ga je predlagatelj, torej vlada Republike Slovenije zasledovala v svoji obrazložitvi, to je uskladitev z Evropsko unijo, pa je največja zamera Slovenske nacionalne stranke do predlagatelja. Dejstvo je, da je v državah Evropske unije poleg liberalizacije omenjenega področja kar nekaj spremljajočih zakonodaj, in sicer: prvič, zaščitna zakonodaja, in drugič, kontrolna zakonodaja. Toda, žal, v naši državi in v pristopu vlade Republike Slovenije se teh dveh področij nismo dotikali oziroma nam vlada Republike Slovenije ni ponudila v sprejem tudi drugih dveh izmed treh zakonov, ki drugače predstavljajo monetarni komplet zakonov Evropske unije. V Slovenski nacionalni stranki smo prepričani, da bi za uspešno izvajanje tega zakona - uspešno pa predvsem v tisti obliki, skozi katero bi omogočili, da ne bi prišlo do kršitev oziroma izkoriščanja liberalizacije trga - morali v naši državi sprejeti tudi paket zaščitnih zakonov in kontrolnih zakonov. Vlada Republike Slovenije je šla celo korak naprej in je pred letom, ko smo v Slovenski nacionalni stranki predlagali dva zakona z omenjenega področja, ki bi ščitila in kontrolirala delovanje monetarnega trga v Evropski uniji oziroma ko bomo pristopili k njej, dala negativno stališče do obeh predlogov zakonov. Zato v Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da pripravljen zakon ni v taki obliki, kot bi moral biti, da ne vsebuje dveh pomembnih komponent, ki bi se odražali v kvaliteti izvajanja tega zakona, in bo izključno ena posledica morebiti danes sprejetega zakona. To je prevelika liberalizacija in s tem preveliko kršenje tega področja. Kam nas bo to pripeljalo, verjetno vemo vsi. V Slovenski nacionalni stranki predloga zakona v danem trenutku - če predstavnik vlade Republike Slovenije ne bo podal elementov kontrole, in sicer v obliki Banke Slovenije, vlade Republike Slovenije, parlamenta in vseh zainteresiranih skupin - ne moremo podpreti. Iskreno pa upamo, da je predlagatelj premišljeval tudi o obeh ostalih omenjenih področjih, zato bi prosil, če podate stališče do drugih dveh bistvenih sestavin omenjenega področja. Hvala.
Hvala. Besedo dajem mag. Andreju Vizjaku za stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani podpredsednik, predstavniki vlade, kolegice in kolegi! S sedanjimi spremembami in dopolnitvami zakona o deviznem poslovanju sta se naša vlada in Banka Slovenije odločili uvesti popolno in nepovratno sprostitev pretoka kapitala s tujino, z obrazložitvijo, da s tem izpolnjujemo obveznosti, ki smo jih prevzeli z vstopom v Evropsko unijo. Prost pretok kapitala znotraj držav članic Evropske skupnosti je ena temeljnih značilnosti enotnega evropskega trga, zato seveda spremembam in dopolnitvam tega zakona načelno socialdemokrati ne nasprotujemo. V obrazložitvi zakona nam predlagatelj pojasnjujemo, kakšne bodo "možnosti" uporabe zaščitnih ukrepov v ureditvi, ki že veljajo v Evropski skupnosti oziroma bo veljala po našem polnopravnem članstvu. Ta ureditev nas ne skrbi. Skrbi pa nas čas do uveljavitve našega polnopravnega članstva v Evropski skupnosti, skrbijo nas naši lastni, začasni ukrepi v naslednjih devetih mesecih, o katerih ni pravi obrazložitve. Zato posebej sprašujem predstavnika vlade, zakaj ta zakon omogoča popolno sprostitev denarnih tokov s tujino in ga uvaja že 9 mesecev pred potrebnim rokom, in sicer brez prave obrazložitve predlagateljev. Zakaj je torej to potrebno? Ocenjujemo, da je že sedanja stopnja liberalizacije deviznega poslovanja povsem zadostna za zdrav gospodarski razvoj in pripravo našega gospodarstva za vstop na enotni trg. V naši javnosti namreč ni bilo zaslediti, da bi sedanja ureditev predstavila kakršnekoli ovire gospodarskemu razvoju. Vprašanje pa je, če je to res dejansko izkazala. Nič nimamo proti, da se zakon spreminja in seveda uveljavlja z vstopom v Evropsko skupnost, ne pa toliko prej. Drugi naš ugovor k tem zakonu pa se nanaša na ureditev deviznega poslovanja s tretjimi državami, to je nečlanicami Evropske skupnosti. Predlagatelji nam razlagajo ureditev in instrumente zaščite, ki jih poznajo v Evropski skupnosti do tretjih držav nečlanic, in sicer predvsem z vidika tečajne in denarne politike. Zanima nas, kakšna bo ta ureditev v naslednjih 9 mesecih v naši Sloveniji. Poudariti bi veljalo ob tem tudi podatke zadnjega ekonomskega ogledala UMAR-ja. Po teh podatkih je bil neto pritok tujin neposrednih naložb v prvih štirih mesecih 28.7 milijonov evrov in je bil precej nižji, kot je bil v istem obdobju lani, ko je znašel 441 milijonov evrov. V tem obdobju pa se je opazno povečal obseg slovenskih izhodnih investicij, ki so bile kar trikrat večje, kot v istem obdobju in večinoma usmerjene v države na ozemlju nekdanje Jugoslavije in drugih tranzicijskih držav. Skratka, veliko denarja gre iz Slovenije v te države in veliko manj ga prihaja v Slovenijo. To nas skrbi, kako bo v teh 9 mesecih do polnopravnega članstva Slovenije v Evropski skupnosti s trgom kapitala v naši državi in z odlivom prepotrebnega kapitala za investicijski cikel v naši državi v tujino zlasti, v okolje, kjer smo nekdaj sobivali. Želimo pa tudi konkreten odgovor na vprašanje, zakaj se ukinja register neposrednih naložb v tujino. Zakaj tega registra ne bi obranili vsaj do 1.5. oziroma do našega polnopravnega članstva, vsaj zaradi potrebe davčne uprave? Kako bo davčna uprava lahko izvajala nadzor nad obdavčenjem dobičkov in drugih dohodkov, doseženih v tujini, če ne bo imela praktično nobenih evidenc. Pomisleki ob tem zakonu se ne nanašajo na uveljavitev zakona s polnopravnim članstvom Slovenije v Evropski skupnosti. Skrbi pa nas, kako bo v prehodnem obdobju ta zakon vplival zlasti na odliv slovenskega kapitala v tujino, na slabo investicijsko zagnanost tega denarja na našem ozemlju in seveda s tem se bojimo, da bo bilanca odhodkov v države Jugoslavije in negativna bilanca še večja kot doslej. To se pravi, želimo konkretne odgovore na ta vprašanja glede prehodnega obdobja.
Še stališče Združene liste socialnih demokratov. Podal ga bo Leopold Grošelj. Prosim.
Gospod podpredsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani državni podsekretar, kolegice in kolegi! Načelo prostega pretoka kapitala, ki je ena od temeljnih štirih svoboščin, ki veljajo v Evropski uniji, so članice uveljavljale z januarjem 1994, ko se je pričela druga faza ekonomske in monetarne unije. Z uveljavitvo tega temeljnega načela svoboščin je bil sproščen tudi ključni predpogoj za uvedbo skupne valute v državah članicah Evropske unije. Lahko rečemo, da je temu temeljnemu načelu prostega pretoka kapitala tudi sledil zakon o deviznem poslovanju iz leta 1999, s katerim je Republika Slovenija odpravila številne omejitve tako pri pretoku kot odtoku kapitala, omejitve, ki smo se jih še držali, pa so se pretežno nanašale na kratkoročne oblike kapitala in so bile večinoma omiljene. Te omejitve so bile zasnovane tako, da je bila pristojnost za njihovo odločanje prenesena bodisi na Banko Slovenije ali ministrstvo za finance, s čimer je bil izpostavljen prožen sistem postopnega sproščanja pretoka kapitala, v samem zakonu pa so bile v prehodnih odločbah predpisani skrajni roki za odpravo še obstoječih omejitev. S predlaganimi spremembami in dopolnitvami zakona o deviznem poslovanju se določa popolna uskladitev zakona o deviznem poslovanju s pravnim redom Evropske unije na področju prostega pretoka kapitala in izpolnitev pogojev in zavez, ki so povezani tako s članstvom Republike Slovenije v Evropski uniji kot tudi z uskladitvijo z zakonodajo, sprejeto v zadnjem obdobju, ki je na drugačen način uredila posamezne vsebine, ki jih predvideva zakon o deviznem poslovanju. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov ugotavljamo, da je v konkretnih določbah predloženega besedila zakona vgrajeno osnovno načelo liberalizacije in preglednost kot temeljni cilj, zato bomo predloženi zakon z redakcijskimi amandmaji tudi v celoti podprli. Hvala.
Hvala vam. To so bila stališča poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih, zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje bomo opravili danes, v skladu s časovnim potekom seje, ob 20 uri in 25 minut. Prosim!
Hvala lepa gospod predsednik. Slišali smo v stališčih poslanskih skupin nekaj vprašanj. Ali poslovnik tudi onemogoča, da bi predstavnik vlade odgovoril na ta vprašanja? Prosim, če mi lahko to pojasnite, če poslovnik onemogoča, da vlada odgovarja na vprašanja, ki so bila zastavljena. Vem, da ni razprave, a vendar vprašanje je, če predstavnik vlade lahko odgovori na vprašanja. Da bomo videli še neko novo razsežnost tega našega demokratičnega poslovnika. Hvala lepa.
To ni splošna razprava, vem, da ni vaše vprašanje [[...]]
[[...]] [[Nima vključenega mikrofona.]] [[...]]Moje vprašanje je, če poslovnik onemogoča, da predstavnik vlade odgovori na vprašanje [[...]] [[Nerazumljivo]] [[...]]To je moje vprašanje. Hvala.
Stališča poslanskih skupin niso namenjena vprašanjem predstavnika vlade. To je splošna razprava v matičnem odboru.
Ali mi lahko, gospod predsedujoči pove, kje je zapisano, da v stališčih poslanskih skupin se ne sme zastaviti vprašanja?
V poslovniku. Za drugo obravnavo so predvidena samo stališča poslanskih skupin, ki so izrečena takšna, kot so bila izrečena in zadeva je končana. Zaključujem razpravo. Ob 20. uri 25 minut bomo o tem glasovali. Prekinjam točko dnevnega reda. Ob 17. uri in 20 minut bomo nadaljevali z 8. točko dnevnega reda.
Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O PREVOZIH V CESTNEM PROMETU, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev zakona. Državni podsekretar v ministrstvu za promet, Velja Peternelj, imate besedo za uvodno obrazložitev zakona.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Uvodoma bi opravičil gospoda ministra. Bil je na poti v parlament, ko je nujno moral skreniti na drug nujen sestanek. Zato bi se sam potrudil in podal uvodno obrazložitev k temu predloga zakona. Kot vidite, gre za člen, ki spreminja prehodne določbe zakona o prevozih v cestnem prometu, ki je bil sprejet leta 2001 in je vpeljal tako imenovane začasne subvencije za avtobusne prevoznike do uvedbe gospodarske javne službe na tem področju, za katero smo predvidevali, da bo v tem letu že uvedena. Na žalost se je na tem področju pokazalo malo več problemov, kot smo predvidevali oziroma prehod iz sedanjega sistema avtobusnih linijskih prevozov na popolni ekonomski bazi v gospodarsko javno službo je nekoliko težji, zaradi česar se nam je to vse skupaj podaljšalo za približno eno leto. Zato je to podaljšanje prehodnega obdobja oziroma teh subvencij za eno leto nujno potrebno, da ohranimo vsaj tak nivo javnih avtobusnih prevozov, kot je sedaj. Namen gospodarske javne službe v nadaljevanju pa je, da ta nivo in dostopnost v bistvu še dvigne. Hvala lepa.
Hvala vam za obrazložitev. Predlog zakona je obravnaval odbor za infrastrukturo in okolje kot matično delovno telo. Prosim člana odbora Antona Butolena, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa, predsedujoči. Kolegice in kolegi poslanci, predstavnik vlade! Odbor za infrastrukturo in okolje je na 42. redni seji 27.6.2003 opravil obravnavo predloga zakona o spremembi zakona o prevozih v cestnem prometu, ki ga je v obravnavo državnemu zboru Republike Slovenije po skrajšanem postopku poslala vlada Republike Slovenije 23.5.2003. Odbor je po dopolnilni obrazložitvi k posameznim členom zakona s strani predstavnika predlagatelja prešel na obravnavo v skladu z drugim odstavkom 142. člena poslovnika državnega zbora na drugo obravnavo predloga ter na podlagi 126. člena poslovnika opravil razpravo in glasovanje o posameznih členih zakona. Ker k predlogu zakona do izteka roka po 129. členu poslovnika nihče od kvalificiranih predlagateljev ni vložil amandmajev, je odbor glasoval le o členih predloga zakona in jih sprejel. Zakonodajno-pravna služba je v svojem mnenju z dne 11.6.2003 ugotovila, da na predlog zakona z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika k predlagani spremembi, ki se nanaša na podaljšanje roka v prehodni določbi, nima pripomb. Glede na vse povedano in ker k predlogu zakona ni bil sprejet noben amandma, odbor za infrastrukturo in okolje predlaga državnemu zboru Republike Slovenije, da predlog zakona obravnava v besedilu, kot je bil poslan v zakonodajni postopek. Hvala lepa.
Hvala za to poročilo. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Franc Čebulj, SLS, ni navzoč. Alojz Sok, Nova Slovenija, stališče poslanske skupine, prosim.
Spoštovani podpredsednik, predstavnik vlade! Kolegice in kolegi! Kot je podsekretar povedal, je ta sprememba zakona res samo v enem členu, vendar zadeva ni tako enostavna, kot se tukaj predstavlja. S subvencioniranjem javnih linijskih prevozov naj bi država med drugim skrbela za skladen regionalni razvoj, O tem skladnem regionalnem razvoju govorimo malo da ne na vsaki seji državnega zbora. Včeraj so na to temo, kolikor sem jaz spremljal, bila postavljena vsaj 3 ali pa še več vprašanj. In sicer naj bi s subvencioniranjem javnih linijskih prevozov skrbeli, da bi nam sistem javnega potniškega prometa v tej državi na nek način funkcioniral in da bi vsem prebivalcem, predvsem pa tistim, ki živijo na obrobju, v demografsko ogroženih področjih, bil dostopen sistem javnega prevoznega sredstva. V zakonu o cestnem prometu, ki smo ga v tem državnem zboru sprejeli leta 2001, smo napisali, da je javni linijski prevoz javna dobrina in da se na tem področju mora ustanoviti javna služba. Prehodno obdobje, do katerega bi naj vlada to storila, je bilo s 123. členom določeno, in sicer to je 1. september 2003. Do 1. septembra 2003, kljub temu da je vlada imela dve leti časa ali pa skoraj dve leti časa, ni naredila nič. Sedaj prihaja s predlogom, z malo spremembo podaljšajmo to obdobje do konca leta 2004. Leta 2004 bo nastopila nova vlada in potem naj seveda to zadevo rešuje nova vlada. Tako jaz razumem ta predlog. Če se je z zakonom določal nek rok, potem bi od ministrstva za promet in zveze, ki nas praktično vsak mesec ali pa vsak teden vabi na ene tri otvoritve, vsak najmanjši most ali pa vsak pločnik otvarjajo z veliko veselico in vsi poslanci dobivamo vabila, bi si naj v tem ministrstvu vzeli toliko časa in to zadevo uredili. Če imate čas za te prireditve, na katere vabite nas poslance, potem bi pričakoval, da tudi to naredite, kar vam je zakon naložil. Na drugi strani pa se seveda dogaja, da je ekonomski položaj slovenskih javnih linijskih prevoznikov iz leta v leto slabši, da se javni linijski prevozi zaradi neekonomičnosti ukinjajo in da v nekaterih manj razvitih regijah, kot so Prekmurje, severovzhodna Slovenija, Dolenjska in še kje bi lahko rekel, skorajda v posameznih regijah teh linijskih prevozov več ni. Da bi bila situacija še težja, se seveda v zakonu o cestnem prometu, ki je slab, in v Novi Sloveniji smo že takrat povedali, da je slab, določilo, da če posamezni izvajalec zraven obveznosti javnih služb za katere bi lahko dobival te subvencije, izvaja tudi druge prevoze, mora to ločeno opravljati, voditi organizacijsko ločeno na posebnem žiro računu in tako naprej. To še slabša situacijo. Če boste to zadevo še nekaj časa prelagali, potem seveda ne boste rabili ničesar več subvencionirati, ker teh javnih linijskih prevozov v manj razvitih regijah na bo. Da v vladi tako razmišljate, je v bistvu dokaz sprejemanje letošnjega rebalansa proračuna, kje ste za približno 100 milijonov že itak pičla sredstva za ta namen zmanjšali. V tem trenutku je vlada pripravljena za ta namen prispevati 11 tolarjev po prevoženem kilometru. Kot pa ste s predlogom sami prišli v državni zbor povedat, pa do danes, do julija leta 2003, itak na tem, da bi to uredili kot javno službo, da bi to uredili kot javno dobrino, niste naredili ničesar. Mi bomo to prestavitev tega roka danes podprli. Zdi pa se nam to neodgovorno in pa neresno od te vlade. Hvala lepa.
Hvala. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke Sašo Peče.
Spoštovani prisotni! V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da se mora ta državni zbor, ta država in pa ta vlada sprijazniti z dejstvom, da je javno linijsko prevozništvo na slabi nogi. Zakaj je do tega prišlo, v tem momentu mogoče niti ni tako pomembno. Pomembnejše je, kako bomo dosegli, da bo ta panoga ali pa ta storitev v bodoče vsaj v nekem obdobju lahko preživela, najsi bo s pomočjo države, veliko boljše pa bi bilo, če bi lahko seveda preživela samostojno. Vlada Republike Slovenije kot cilj zakona opredeljuje podaljšanje roka za izplačilo subvencij in pa s tem možnost preživetja na trgu, da bi s tem dosegla vsaj minimalen obseg prevozov v vseh regijah. Nadalje, vlada Republike Slovenija ugotavlja, da je linijski prevoz med večjimi kraji še nekako v solidnem stanju, da pa je linijski prevoz med manjšimi kraji oziroma med kraji, ki so bolj odročni in pa v manj razvitih regijah že skoraj nemogoč oziroma je skoraj izginil. Zato bomo v Slovenski nacionalni stranki predlog zakona, ki se nahaja sicer samo v enem členu, podprli. Osebno pa tudi ocenjujem, da je smiselno, da država prek svoje monetarne politike, torej v obliki proračuna, pomaga oziroma priskoči na pomoč vsem tistim storitvenim dejavnostim oziroma dejavnostim, ki so mogoče v teh momentih na robu preživetja, po eni strani, po drugi strani, če ima taka subvencija pozitiven učinek tudi v bolj enakovredni oziroma enakomernem razvoju naše države. V Slovenski nacionalni stranki bomo težnje Vlade Republike Slovenije podprli in upali, da bo državni zbor zakon tudi sprejel. Hvala.
Hvala. Besedo ima Mirko Zamernik, za stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa. Jaz bom govoril kar s tega mesta, ker ne bi želel kazati hrbta predstavniku vlade. Ko sva sedela iz oči v oči, smo se dogovorili o nekaterih zadevah, da bomo dobili nekatere podatke na preiskovalno komisijo, pa se tega dogovora ni držalo. Tako verjamem, če bi se s hrbtom obrnili proti predstavniku vlade tako dogovarjal, bi bilo potem še toliko slabše. Jaz sem že v dopoldanskem delu pri zakonu o zagotavljanju navigacijskih služb zračnega prometa opozoril na slabo pripravo zakona, ki ga mimogrede pokriva isto ministrstvo. Slabo je v toliko, ker ta zakon, pa mi bo mogoče predstavnik vlade potrdil, zakon o cestnem prevozu se je kar v teh dveh mandatih, kolikor sem jaz v državnem zboru, mislim, da popravljal trikrat ali celo štirikrat. Vedno je bilo govora o tem, kako kvalitetno je sedaj pripravljen, potem pa mine pol leta ali leto, pa je potrebno ponovno popravljati zadevo. Kolega Sok je rekel splošno oceno, da je zakon slab. Jaz bi k temu dodal en tak čisto konkreten podatek, zakaj je ta zakon slab. Zgodi se, da prevoznik, ki ima veliko pod palcem, lahko dobi dovolilnice za prevoz v cestnem prometu kadarkoli in kolikor hoče. Tisti, ki tega ni finančno sposoben podpreti, se pa ukvarja z velikimi težavami in ne more opravljati prevozov. Do teh ugotovitev smo prišli tudi v komisiji, ki jo vodim, in zato zahtevali od ministrstva za promet določene podatke. Žal jih še do danes nismo dobili. Kakorkoli že, to so dejstva, vendarle ta rok oziroma to spremembo, ki se zdaj tukaj predlaga, bomo v naši poslanski skupini podprli. Upamo pa, da se bo ministrstvo in pa vlada soočila tudi s problemi, ki sem jih prej navedel, in popravila tudi določbe v tej smeri. Hvala lepa.
Hvala. Stališče Združene lista bo predstavil Janko Veber. Prosim.
Hvala za besedo, predsedujoči. Predlog zakona o spremembi zakona o prevozih v cestnem prometu smo ravno tako v poslanski skupini poskušali podrobneje analizirati. Strinjamo se z oceno stanja in razlogi za sprejem spremembe zakona, ki jih navaja predlagatelj. Zagotavljanje skladnega regionalnega razvoja v Republiki Sloveniji pogojuje zadovoljevanje potreb po mobilnosti državljanov v okviru posameznih regionalnih ali lokalnih središč, kjer je potrebno zagotoviti ustrezen sistem javnega potniškega prometa. Seveda je zanimiva tudi ugotovitev predlagatelja, da prometna politika v potniškem prometu ne sledi oziroma ta politika ni usklajena z ukrepi ekonomske politike, saj je poglavitveni razlog trenutnih razmer, o katerih govorimo, o prevladujoči rabi osebnih avtomobilov in zgostitvi prometa z vsemi ekstremi in socialnimi stroški v mestnem in primestnem prometu, predvsem posledica neusklajenosti voznih redov med avtobusnimi in železniškimi prevozniki ter pomanjkljivem dogovarjanju med različnimi prevozniki. Skratka, pomanjkanje prometne politike je očitno tudi eden od pomembnih vzrokov za težave, ki nastajajo na tem področju. Razveseljivo sicer je, da poteka izdelava študije o dorečitvi koncesijskih območij, o vrednotenju avtobusnih linij in oblikovanju paketov linij, ki bodo predmet gospodarske javne službe. Slišali smo, da bo gospodarska javna služba izboljšala razmere na tem področju, kajti predvideva se, kot je zapisano v ciljih in načelih, da bodo ti prevozi financirani iz cene storitev, proračuna Republike Slovenije in proračuna lokalnih skupnosti. Področje javnih linijskih prevozov bo torej v prihodnje vzela pod okrilje država, saj se ekonomski položaj slovenskih javnih linijskih prevoznikov iz leta v leto slabša. To je ugotovitev. Zato nas res nekako skrbi, da moramo danes odločati o tem, da se rok, s katerim podaljšujemo dodeljevanje subvencij sedanjim linijskim prevoznikov, podaljšuje na leto 2004 in se s tem odpovedujemo enemu od zelo pomembnemu razvojnemu ukrepu za skladni in enakomeren regionalni razvoj. Tako vidimo tudi priložnost, da vendarle vlada poskuša z uredbo, s katero ureja višino ter časovna obdobja ter način dodelitve začasne subvencije avtobusnim prevoznikom, ki opravljajo javne medkrajevne linijske prevoze potnikov v notranjem cestnem prometu, prisluhniti tem težavam in poskušati tudi z uredbo upoštevati prenekatere težave, ki so nastale predvsem na oddaljenih in redko poseljenih območjih, kajti vsako leto je lahko usodno za ta območja. Še posebej bi pa opozorili na dejstvo, da so še večje težave v času počitnic, v katerem se nahajamo ravno sedaj, ker šolske počitnice še dodatno okrnijo možnost povezave oddaljenih krajev, kajti velikokrat se ta problem rešuje skozi šolske prevoze. In ta trenutek, ko so pač počitnice, ti kraji pravzaprav nimajo zagotovljenega javnega prevoza. Z uredbo, ki sem jo prej citiral, bi se po našem mnenju moral predlagatelj poskušati približati tem potrebam ali pa predvsem ne zmanjšati linijskih povezav v času šolskih počitnic. Zakon bomo sicer podprli, da se ta rok podaljša, vendar z resnimi pomisleki, ki se bodo zagotovo odražali na skladnem regionalnem razvoju. Hvala.
Hvala. Še stališče Marije Pozsonec, predstavnice italijanske in madžarske narodne skupnosti.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Razlog za sprejem spremembe zakona naj bi bil predvsem v zagotavljanju skladnejšega regionalnega razvoja v Sloveniji in v zadovoljevanju potreb po mobilnosti državljanov v okviru posameznih regionalnih ali lokalnih središč, ker je potrebno zagotoviti ustreznost javnega potniškega prometa. Ta naj bi omogočal vsem državljanom zadovoljevanje potreb na področju zdravstva, šolstva, dela, kulture, socialnega varstva in podobno. V tem smislu je naš predlog zakona usklajen tudi z belo knjigo Evropske unije, ki načrtuje prometno politiko skupnosti do leta 2010. Tako nam predlagatelji predstavljajo cilje in načela prometne politikein utemeljenost zakona v prehodnem obdobju do leta 2004, ko bi zaživele gospodarske javne službe za urejanje in zagotavljanje javnih linijskih prevozov. Kot veste, prihajam iz Prekmurja, z obmejnega, gospodarsko manj razvitega in od Ljubljane najbolj oddaljenega območja. Še pred uvedbo subvencioniranja je bila Lendava dnevno povezana z Ljubljano s tremi avtobusnimi odhodi. Sedaj so ostale le registrirane linije, ki jih prevozniki ne izvajajo, ker menda niso ekonomske. Tako ostaja Lendava in vse območje doMurske Sobote po več kot 40 letih zopet brez direktne avtobusne povezave z državnim centrom. In to se nam zgodi ravno v času, ko se država začenja ukvarjati z urejanjem in subvencioniranjem javnega prevoza. Zdaj nam bodo podrli še celo avtobusno postajo, menda bo tam trgovski center. Če se bo nadaljevalo v tej smeri, lahko že sedaj izrazim resen dvom v uspešnost bodočega urejanja javnega potniškega prometa. Menim, da navedeni zakon in vladna uredba nimata nobenega pomena in vpliva na uresničevanje načel prometne politike. Če ni tako, potem prosim predstavnika vlade, da demantira trditve, ki jih v obrazložitvi zakona podaja predlagatelj. Prevoznikom daje proračun 16,50 SIT proporcionalno po prevoženem kilometru registrirane linije, kar jih še dodatno stimulira, da ohranjajo le ekonomske linije. Neizvajanje registriranih linij pa menda ni poglavitna skrb prometne inšpekcije in tako ostaja tudi Lendava formalno povezana z glavnim mestom, dejansko pa še naprej brez prometne povezave, kar se mi zdi, da se v tretjem tisočletju ne bi moglo zgoditi v nobeni državi, razen v naši.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Matično delovno telo k predlogu zakona ni prejelo nobenega amandmaja, zato tudi za sejo zbora ni bilo vloženih amandmajev. Tako tudi ni možna razprava o členih in vloženih amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. O predlogu zakona bomo glasovali ob 20.25 uri, v skladu s časovnim potekom seje zbora. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Ob 17.55 uri bomo nadaljevali z 11. točko dnevnega reda, do takrat pa odrejam odmor. Hvala lepa za sodelovanje.
Vse vabim, da pridete v veliko razpravno dvorano. Nadaljevali bomo z 11. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O UPORABI PROTOKOLARNIH OBJEKTOV. Prosim za vašo pozornost. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev. Prvopodpisani je naš poslanski kolega Andrej Vizjak in ta skupina poslancev je tudi zahtevala, da se o tem predlogu zakona opravi splošna obravnava. Sedaj bom dal najprej besedo predstavniku predlagateljev. Magister Vizjak, boste vi predstavili stališče? Prosim, imate besedo za dopolnilno obrazložitev in ne več kot 10 minut za uvod. Potem pa bo dobil besedo, če bo tako želel, predstavnik vlade in po vrstnem redu naprej. Prosim.
Hvala lepa gospod predsednik. Spoštovani predstavniki vlade. Namen predloga zakona o uporabi protokolarnih objektov je zakonska ureditev uporabe tistih objektov v lasti Republike Slovenije, ki se uporabljajo izključno ob različnih protokolarnih dogodkih najvišjih predstavnikov državne oblasti in drugih pomembnih institucij. Na tem področju se je namreč po naši oceni pokazala pravna praznina. Pokazalo se je namreč, da prihaja tudi do domnevnih zlorab protokolarnih objektov oziroma do njihove uporabe brez pravne podlage v veljavni zakonodaji in brez neposredne zveze s protokolarnimi dogodki. Namen zakona je odpraviti neprimernost in pomanjkljivost sedanje ureditve uporabe protokolarnih objektov, če o njej sploh lahko govorimo, glede na to, da to področje ureja le 58. člen sklepa o določitvi protokolarnih pravil. Vladi Republike Slovenije, ki je organ izvršilne oblasti in najvišji organ državne uprave Republike Slovenije, je zaupano upravljanje z nepremičninami Republike Slovenije, kamor sodijo tudi protokolarni objekti. Javnost je bila seznanjena s tem, da vlada Republike Slovenije tudi neupravičeno uporablja protokolarne objekte, saj jih uporablja za seje vlade Republike Slovenije, poleg tega pa prihaja tudi do zasebnega bivanja najvišjih vladnih funkcionarjev v protokolarnih objektih v času, ko se tam ne odvijajo protokolarni dogodki in ne obstajajo nobeni razlogi, ki bi opravičevali uporabo protokolarnih objektov v zasebne namene. Sprašujem se tudi, kaj bo z nedeljskim dogodkom. Uporabljanje protokolarnih objektov v druge namene je očitna kršitev načel pravne države, saj gre za privilegije najvišjih vladnih funkcionarjev, ki tako pomembnega vprašanja, kot je uporaba protokolarnih objektov, niso želeli ali hoteli ustrezno urediti. Poleg tega le velja ob tem opozoriti na neustrezno in nepotrebno trošenje proračunskega denarja, posebno če imamo pred očmi tudi dejstvo, da imamo v Sloveniji precej visoko stopnjo revščine in več kot 100 tisoč brezposelnih oziroma tu nekje. Vlada Republike Slovenije zbuja v javnosti vtis, da varčuje in zmanjšuje ali ukinja določene proračunske postavke, vendar pa je ravno nepotrebna in neupravičena uporaba protokolarnih objektov dokaz tega, da varčevanje proračunskega denarja ni glavno vodilo vlade v tistem delu, ko se nanaša na njeno notranjo organizacijo in delo. Ravno zaradi neupravičene uporabe protokolarnih objektov, in s tem povezane porabe proračunskega denarja, smo se predlagatelji odločili, da predlagamo državnemu zboru v sprejem zakon, ki natančno določa, kateri so protokolarni objekti, način in namen njihove uporabe, upravičence do uporabe in način financiranja uporabe protokolarnih objektov. S tem bi zakonsko uredili pomembno področje delovanja tistih državnih organov in institucij, ki protokolarne objekte uporabljajo, saj protokolarni objekti niso namenjeni le delovanju vlade, kot to določa sedaj veljavni sklep. Glavne rešitve tega zakona so predvsem natančna opredelitev pojma "uporaba protokolarnega objekta". Zakon določa, kateri, točno, so protokolarni objekti. Določeno je, ob katerih protokolarnih dogodkih se uporabljajo protokolarni objekti, določeni so uporabniki protokolarnih objektov, določeno je, za kaj se protokolarni objekti ne smejo uporabljati [[na primer, seje vlade, zasebno bivanje]] . Glede upravljanja protokolarnih objektov zakon določa, da za to skrbi vlada Republike Slovenije, za uporabo ob protokolarnih dogodkih pa skrbi protokol Republike Slovenije in podobno. Zakon ne bo imel finančnih posledic za proračun, saj za njegovo izvajanje ne bo treba zagotoviti dodatnih sredstev v proračunu Republike Slovenije. Sredstva za vzdrževanje protokolarnih objektov in pripravo protokolarnih dogodkov so v proračunu že zagotovljena v okviru generalnega sekretariata vlade Republike Slovenije in v okviru protokola v vladi Republike Slovenije. Predlog zakona ne razširja uporabe protokolarnih objektov, pač pa le natančno zakonsko ureja njihov način uporabe. Predlagatelji torej menimo, da bo imel predlog zakona prej pozitivne učinke na proračun, saj bo glede na sedanjo prakso racionaliziral stroške njihove uporabe in zagotovil preglednost uporabe in kritja stroškov. Predlagatelji načeloma ne nasprotujemo uporabi protokolarnih objektov na podlagi cenikov inprimerno izračunanih cen za to. Predlagatelji tudi menimo, da je v Republiki Sloveniji preveč protokolarnih objektov in da bi veljalo nekatere dvigniti na višjo kakovostno raven, vendar hkrati tudi zmanjšati število le-teh. Skratka, ocenjujemo, da je predlagani zakon primerna podlaga, da oblikujemo zakonsko rešitev na tem področju. Predlagatelji smo v celoti odprti in pripravljeni upoštevati priporočila, pripombe, nadgradnjo in ustrezne korekture predlaganega teksta. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega mag. Vizjak. Generalnega sekretarja vlade, gospoda Bandlja, prosim, da poda stališče vlade, in za to nima več kot pet minut. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci, predlagatelji! Za razliko od predlagateljev v vladi menimo, da predlog zakona, ki je predložen, ni potreben. Področje je v celoti urejeno. Tudi iz uvodne obrazložitve smo zdaj slišali nekatere predpostavke, ki pa so v celoti kot predpostavke zgrešene. Slovenija dejansko nima z nobenim aktom opredeljenih objektov, za katere bi lahko rekli, da so izključno protokolarni objekti. Šele ta zakon, če bi ga sprejeli, bi to določal. In to določal na način, da bi uporabil, kot je bilo rečeno v uvodu mojega predhodnika njihovo ekskluzivnost, izključnost uporabe za protokolarne namene in prepovedal njihovo drugačno uporabo. Izračuni kažejo, da je Slovenija premajhna država, da bi se lahko obnašala tako neracionalno, da bi katerikoli objekt, žal, okvalificirala kot izključni protokolarni objekt in ga za ta namen uporabljala. Preprosto, nikoli v proračunu ni bilo dovolj sredstev, tudi sedaj jih ni, pri generalnem sekretariatu ni nobenih sredstev v ta namen, kot je bilo rečeno v uvodu in kot piše v obrazložitvi zakona. Preprosto ni dovolj proračunskih sredstev, da bi vlada in država lahko vzdrževala te objekte. Ravno zaradi tega je objekte, v katerih se seveda izvajajo tudi protokolarni dogodki, predala v uporabo javnemu gospodarskemu zavodu. Zavod deluje na trgu, opravlja gospodarsko javno službo in približno 40% prihodkov ustvari s tržnim poslovanjem. To pomeni, recimo, za lansko leto dobrih 500 milijonov tolarjev dodatnih sredstev, ki jih je pridobil zavod in jih je vložil v vzdrževanje, v obnavljanje teh objektov. Jaz se seveda načeloma strinjam z gospodom Vizjakom, ki pravi, da bi bilo smiselno kakšnega od objektov tudi prodati, pa sredstva racionalno uporabiti in seveda sem prepričan, da boste poslanci s tem prepričanjem tudi podprli predlog odloka o prodaji državnega premoženja, ki bo v ponedeljek na dnevnem redu in ki tudi sledi temu namenu. Seveda tudi ne prihaja v teh objektih oziroma nikjer ne prihaja do zlorabe teh objektov. To ni nikakršen privilegij. Ne poznam funkcionarja, ki bi se s tem lahko okoriščal. Dejstvo je, da javni gospodarski zavod deluje in zaračunava storitve na podlagi veljavnega cenika. Cenik seveda obsega cene, ki veljajo za proračunske uporabnike, in to vse, ne samo vlado, ne samo ministrstva, tudi državni zbor tam uporablja storitve in prostore s katerimi zavod razpolaga in upravlja. Ta cenik tudi vlada potrdi. Tudi nedeljski dogodek, gospod Vizjak, ne bo nič drugačen s tega vidika. Izstavljen bo račun in uporabnik storitev Hotela Kokra bo poravnal račun. Moram vam povedati tudi to, da predsednik republike, če prebiva oziroma če koristi storitve javnega gospodarskega zavoda Brdo, plača račun iz svojega žepa. Sprejetje takšnega zakona bi dejansko prvič, od kar je Slovenija samostojna država, ponovno vpeljalo v te objekte neko ekskluzivnost, nek aranžma in upravljanje zaprtega tipa in drastično bi se na ta način povišala proračunska sredstva, ki bi bila potrebna za to, da se ti objekti vzdržujejo in uporabljajo. Seveda zaradi tega ni težavno izračunati in zatrditi, da bi sprejetje tega zakona po mojem obrnilo kolo zgodovine nazaj pred leto 1990, kar zadeva recimo konkretno uporabljanje objektov na Brdu in celotnega kompleksa Brdo in tudi močno spremenilo naravo, tudi samega, ne samo kompleksa Brdo, ampak predvsem tudi javnega gospodarskega zavoda, ki bi na ta način izgubil svoj smisel za delo na trgu, država kot taka pa pomemben vir dohodkov, ki jih ima Brdo za vzdrževanje teh objektov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod generalni sekretar vlade. Sedaj bomo prešli na predstavitve stališč poslanskih skupin. Tukaj v dvorani ne vidim kolega Rokavca, ki je sicer prvi prijavljen. Kolega Pohorec bo predstavil stališča poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev, za njim pa kolega Plemeniti oziroma kolega Peče. Boste vi predstavil [[...]]Najprej kolega Pohorec. Prosim.
Predlog zakona, ki je pred nami, je v zakonodajni postopek vložila skupina poslancev s prvopodpisanim mag. Andrejem Vizjakom. Predlagatelji ocenjujejo, da bi bilo potrebno uporabo protokolarnih objektov zakonsko urediti. Morda je tudi v tem smisel predloga zakona. V predlogu zakona med drugim taksativno naštevajo, kateri so protokolarni objekti, definirajo namen uporabe ter določajo, kdaj se le-ti smejo uporabljati. Problem, ki ga v naši poslanski vidimo, je ta, da je predlog zakona na eni strani premalo dorečen, saj ne upošteva vseh protokolarni projektov, mednje štejemo tudi navsezadnje vladno palačo in stavbo državnega zbora, kjer se prav tako odvijajo protokolarne zadeve. Na drugi strani pa se nam poraja vprašanje, ali ni ta problematika že rešena s podzakonskimi akti, ki jih je sprejela vlada. V podkrepitepitev dodajamo, da v državah članicah Evropske unije uporaba objektov za protokolarne namene ni predmet zakonske ureditve v vseh državah članicah. Kar se tiče upravljanja protokolarnih objektov, vlada na podlagi uredbe o pridobivanju, razpolaganju in upravljanju s stvarnim premoženjem države in občin, to že izvaja sedaj. Zaradi omejenosti finančnih sredstev je vlada ustanovila javni gospodarskizavod: Protokolarne storitve Republike Slovenije, ki upravlja s protokolarnimi projekti. Približno 60% sredstev pridobi iz proračuna, ostalo pa na trgu z drugimi prihodki iz naslova trženja s temi objekti. Predlog zakona poleg tega izpušča tudi dogodke, ki so eksplicitno navedeni v sklepu o določitvi protokolarnih objektov, ki jih je sprejela vlada. Med drugim izključuje možnost uporabe protokolarnih objektov ob delovnih in zasebnih mednarodnih obiskih ministra za zunanje zadeve oziroma možnost, da minister za zunanje zadeve priredi sprejem, kar je v neskladju z mednarodno protokolarno prakso. Na podlagi teh omenjenih naših izbranih mnenj poslanska skupina meni, da predlagani zakon ni tako kvaliteten, da bi ga kazalo zdaj sprejeti, strinjamo se s stališčem vlade in zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Kolega Sašo Peče bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, za njim bo kolega Vizjak predstavil stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke. Najprej kolega Peče imate besedo. Prosim.
Protokolarnih objektov, takšnega ali drugačnega statusa in pa protokola samega v naši državi je preveč. Po oceni Slovenske nacionalne stranke je vlada preveč razsipna, po eni strani tako z objekti, po drugi strani pa s samo aktivnostjo protokola. V Slovenski nacionalni stranki sicer trdimo, da je namen predlagatelja pozitiven, da poskuša materijo protokolarnih objektov spraviti v zakon, neke vrste krovni zakon, katerega namen bo vsebovati vse elemente protokolarnih objektov v en akt. Ocenjujemo, da je negativno delovanje vlade oziroma ni pozitivno delovanje vlade, da so pravila o samih protokolarnih objektih razpršena na posamezne sklepe. Ocenjujemo, da je smiselno imeti zakon in osebno gledano nam je tudi vseeno, kdo ga predlaga, ali ga predlaga politična opcija ali ga predlaga vlada Republike Slovenije. Po drugi strani je bilo s strani nekaterih predstavnikov poslanskih skupin pred menoj tudi izrečeno, da je zakon nedorečen. Osebno ocenjujem, da so nedorečene take politične organizacije, ki to izjavijo, glede na to, da je zakon v prvi obravnavi in da je namen druge in tretje obravnave predvsem to, da se stvari dorečejo. Po drugi strani oziroma na koncu - kajti razpravo Slovenske nacionalne stranke bomo nadaljevali v razpravi poslancev - pa je treba povedati, da se je Slovenska nacionalna stranka vedno zavzemala in se bomo tudi vnaprej zavzemali za čim cenejšo državo; to bo tudi naš moto pri glasovanju o omenjenem zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Vizjak, imate besedo za nastop v imenu poslanske skupine Socialdemokratske stranke; za vami kolega Potrč.
Hvala lepa še enkrat. V predstavitvi stališč poslanske skupine bom ovrgel vse tisto, kar je generalni sekretar vlade očital temu zakonu, predvsem z namenom, da opredeli, da je ta zakonski predlog nepotreben. Po moji oceni je glavni motiv v tem, da neka nedorečenost še naprej vlada pri uporabi teh protokolarnih objektov in s tem tudi neka fleksibilnost uporabe teh objektov. Glejte, če bi ta zakon nekoliko podrobneje prebrali, je pravzaprav tudi ambicija tega zakona, da se natančno oziroma natančneje opredeli namen in način uporabe ter določi upravičence za protokolarne namene. Hkrati je pa ambicija tega zakona, da se dopusti uporaba teh objektov tudi za druge namene, kar izrecno opredeljujeta 7. in 8. člen, saj predvideva gospodarski javni zavod protokolarne storitve oziroma javni gospodarski zavod, ki določi cenik uporabe protokolarnih objektov, v katerem se določi tudi cena uporabe protokolarnih objektov, kadar se ti ne uporabljajo ob protokolarnih dogodkih. Predlagatelj torej predvideva uporabo teh objektov tudi za namene, ko ni protokolarnih dogodkov, predvsem zaradi tega, da se omogoči obstoj, vzdrževanje in s tem racionalizira upravljanje s temi objekti. V celoti se strinjam, da Republika Slovenija ni tako bogata država, da bi si lahko privoščila ekskluzivne protokolarne objekte. Imeti mora kvalitetne protokolarne objekte, jasno opredeljen način in upravičence uporabe teh objektov ob protokolarnih dogodkih in seveda omogočiti je treba tudi uporabo teh protokolarnih objektov za druge namene, po ceniku, ki mora biti korektno sestavljen in omogočati mora tudi uporabo teh objektov drugim. To zamegljevanje, da vsakemu izstavijo račun, to je iz enega žepa v drug žep. Saj predsednik republike, predsednik vlade imata svoje proračunske postavke in se črpa denar s teh proračunskih postavk in gre zadeva v nekem krogu. Uporaba ob nejasnih pravilih načina uporabe je nejasna, zamegljena. In prav to je ambicija tega zakona, da to jasneje opredelimo. Strinjam se z nekaterimi kolegi, predgovorniki, da morebiti kak dogodek ni upoštevan v tem zakonu in da ga bi veljalo dodati. Vendar, drage kolegice in kolegi, smo v prvem branju. Dvakrat je moč ta zakon amandmirati, zato prosim, storite to! Vesel sem, da ste bili konkretni, ko ste govorili o sprejemih zunanjega ministra. Veste in vidite, da so v 4. členu pod 5. točko navedeni tudi sprejemi, kijih prirejajo predsednik republike, predsednik državnega zbora, predsednik vlade, predsednik državnega sveta, predsednik ustavnega sodišča. Verjamem, da je umestno, da je notri tudi zunanji minister. Če seveda je tudi vaš namen iskren, to se pravi, da se le dvigne neka megla s tega področja, boste to podprli. Če pa je zopet to eden izmed poligonov, kjer se da opoziciji zaušnico, ko želi nekaj predlagati in nekaj uveljaviti, kar bi pripomoglo k milimetru naprej vzpostavitve reda v Sloveniji, boste glasovaliproti in s tem pokopali eno ambicijo, ki je pozitivna in želi po naši oceni, neurejeno področje urediti. Hvala.
Hvala lepa kolega Vizjak. Kolega Potrč bo predstavil stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov in za njim kolega Štemberger. Prosim, kolega Potrč.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi. Jaz bom v imenu Združene liste socialnih demokratov poskušal obrazložiti, zakaj v naši poslanski skupini ne bomo podprli predloga zakona in kje so dejstva, na katera predlagatelji upirajo svoj predlog, neresnična. Gospod Vizjak je bil v svoje uvodu kot predlagatelj prijaznejši, kot je samo besedilo zakona. Njegovega nastopa v imenu poslanske skupine ne morem zagovarjati. Predlagatelji zakona namreč izhajajo iz tega, da uporaba protokolarnih objektov ni urejena. Izhajajo iz tega, da se uporabljajo nezakonito. Izhajajo iz tega, da je neustrezno in neracionalno trošenje proračunskega denarja. To povezujejo s tem, da bi problem racionalnejše in boljše uporabe protokolarnih objektov lahko urejal resne probleme, ki jih v Sloveniji imamo, v tem delu z njimi soglašamo, gre za problem nezaposlenosti in problem revščine. Če, gospe in gospodje mislite, da so te povezave korektne in da se da na tej podlagi govoriti o problemu protokolarnih objektov, potem jaz osebno in moje kolegice in kolegi mislimo, da to ni res in da je to netočen podatek in netočno izhodišče za sprejem zakona. Ko boste povedali, za kakšen obseg sredstev gre, kaj je tukaj mogoče prihraniti, kaj je narobe, potem bi vam mogoče verjeli. Sicer pa je treba povedati, da to enostavno so dejstva, ki so netočna in ki pomenijo nesprejemljivo izhodišče za sprejem tega zakona. Kar zadeva trditev, da problematika ni urejena. Ni urejena v zakonu, to je točno. Urejena je v sklepu o določitvi protokolarnih pravil mnogo natančneje, kot je v vašem zakonu. Mnogo natančneje. V vsakem pogledu. In edino, kar bi bilo lahko korektno reči, da pač menite, da bi moral o tem odločati državni zbor, ne pa vlada s svojim sklepom, če bi bile stvari napačno urejene. Trditi, da ni urejeno, je pa seveda neobjektivno. Trditi, da je vprašanje protokolarnih dogodkov v državi urejeno le v enem členu sklepa, je tudinetočno. Ta sklep o določitvi protokolarnih pravil ima, če ni bilo kasneje še kaj dopolnjeno, 67. členov in v vsakem od njih je govora o tem, kako se urejajo protokolarni dogodki v državi, kdo ima pravico, kdo ima dostop, pod kakšnimi pogoji in podobno. Ne trdim, da je vse odlično in prav, ne trdim, ampak reči, da je pa vse "angenerale", narobe, je pa mnogo mnogo prehuda trditev, ki jo z ničemer ne argumentirate. Trdi se, da bi zakon zagotovil racionalnejše trošenje. Mislim, da je prav povedati, da doslej uporaba objektov za protokolarne namene predpostavlja, da so uporabljeni za protokolarne in v ekonomske namene. Vaš predlog temelji predvsem na protokolarnih objektih samo za protokolarne namene, izjemoma, ne rečem, da ne dopuščate tudi cenik, ampak to jevse. Cenik za uporabo protokolarnih objektov pa obstoja tudi danes. Vi bi lahko rekli, da želite videti ta cenik. Saj je v redu, da ga želite ocenjevati sami, ali javni zavod Protokolarni objekti na ustrezen način opravlja kalkulacije, pa da želite opraviti kontrolo računskega sodišča, kako se zagotavlja in kako se uporabljajo sredstva. O vsem tem se da razpravljati. Samo trditi, da cenika ni in da vi predlagate nekaj novega, česar sedaj ni, enostavno ni res. Ni res. Vaša izhodišča za zakon si preberite, gospod Vizjak, vi to trdite. Dve stvari sta edini [[....]]
Ne polemizirati iz klopi v klop, prosim.
[[...]]ki jih v zakonu oziroma v sklepu do sedaj ni. To je izrecna prepoved uporabe protokolarnih objektov za seje vlade. Tega ni. In o tem nimam nič proti, da se pogovarjamo, če mislite, da je to racionalno. O tem je možen dogovor. Jaz bi tudi vladi v imenu poslanske skupine predlagal, da se o tem opredelimo, pa da rečemo, da se sme, se ne sme, po ekonomski ceni, po ceni, ki velja sicer za te objekte. Reči pa, da je nemogoče, da sedaj vlada zaseda izven sedeža vlade, pa ne vem, ker potem moramo tudi naša lastna pravila spremeniti. Tudi mi kdaj izjemoma dovoljujemo zasedanje matičnih delovnih teles izven sedeža, ker je to po našem skupnem prepričanju kdaj pa kdaj koristno. In ni izrecno zapisano, kdaj in v kakšnem primeru se, seveda proti plačilu, smejo uporabljati protokolarni objekti tudi s strani posameznih funkcionarju. To sta edini dve stvari. In tudi glede te mi menimo, da je prav, da se vladi naloži in da nam natančno pove, kako so te stvari urejene. Če niso dovolj precizno, da jih tudi na ustrezen način uredi. Ampak samo zaradi teh dveh stvari narediti tako veliko zgodbo, kot se je poskušala narediti s tem zakonom, po mojem, bi rekel, ne pije vode in ima lahko drug namen, ne pa namen, da se korektno ureja vprašanje uporabe objektov za protokolarne namene. Hvala.
Kolega Vizjak ima kot predlagatelj možnost, da polemizira s stališči ob koncu. Predlagatelj ima ta čas. Sedaj so malce vloge zamenjane, navadno je vlada predlagatelj, v tem primeru skupina poslancev. Polemika med poslanskimi skupinami sredi predstavitve stališč ni mogoča, razen v primeru, ko je ta predlagateljica. Kolega Štemberger oziroma kdo drugi iz poslanske skupine stranke mladih? [[Ne.]] Potem kolegica Majda Širca. Pardon, se opravičujem, vas nisem opazil, se opravičujem, ste bili že na poti.
Hvala za besedo. V poslanski skupini Stranke mladih Slovenije pozdravljamo namen predlagatelja zakona o uporabi protokolarnih objektov, s katerimi želi preprečiti zlorabe in netransparentno opravljanje s protokolarnimi objekti. Dogodki nedavne preteklosti, zapisi v medijih o izkoriščanju protokolarnih objektov v zasebne namene, mečejo slabo luč na celoten državni aparat in povsem po nepotrebnem jezijo in vznemirjajo državljane. Gotovo tudi osebam, omenjenih v teh zapisih, ni prijetno, tako da bi moralo biti sprejetje takega zakona, ki jepredlagan, gotovo v interesu vseh, tudi najvišjih predstavnikov države. Dobivamo namreč natančne zakonske določbe o tem, kateri so protokolarni objekti, način in namen njihove uporabe, upravičence do uporabe ter način financiranja uporabe protokolarnih objektov. Še posebej se zdi pomembno, da natančno definiramo opravičence do uporabe. Drži zapisano v gradivu, da protokolarni objekti niso namenjeni le delovanju vlade Republike Slovenije. In še zaradi nečesa bomo v stranki Mladih Slovenije glasovali za nadaljevanje postopka, torej za zakon. Po naši oceni gre za enega redkih zakonov, ki nima negativnih posledic za proračun, temveč ravno obratno. Omogoča varčevanje in transparentnost. Včasih je to redka dobrina, lahko rečemo, da je ta predlog neke vrste mali neformalni rebalans. In takšnih rabimo še več. Gotovo bi se lahko v zakonu še kaj dodalo, kaj preciziralo, vendar pa kot že rečeno, zdi se nam zadostna podlaga za nadaljno obravnavo in zato bomo tudi glasovali za zakon v prvi obravnavi. Hvala.
Hvala lepa. Kolegica Majda Širca bo predstavila stališča poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. S tem bomo tudi zaključili predstavitev stališč poslanskih skupin. Prosim, kolegica Širca.
Hvala lepa. Ne oporekamo izjemni pronicljivi skrbi poslancev, ki želijo z zakonom urediti uporabo protokolarnih objektov. Da vas ta materija še posebej skrbi, priča tudi sama oblika oziroma predlog rešitve, da ste se obrnili na zakon, ne glede na to, da v evropskih državah to splohni predmet zakonske ureditve. To res da ni merilo, ampak vendarle, nekako smo se navadili na kredibilnost drugih, se pravi, da se radi tudi sklicujemo na njih. Kot rečeno, predlagatelji ste izrazili skrb nad sedanjo legitimnostjo uporabe državne infrastrukture, saj ocenjujete, da se protokolarni objekti zlorabljajo, sploh pa recimo v primerih, ko v njih zaseda vlada, kar ste v nadaljnjem tekstu še posebej izločili. Ta skrb ima seveda dve plati. Pod sicer, ne rečem, da nelegitimno željo, da se normativno uokviri uporaba protokolarnih objektov, se da prebrati tudi druga intenca, in sicer, mogoče neka predpostavka, da bi država ponovno bila predstavljena kot neracionalna porabnica proračunskega denarja. Iz obrazložitve tega predloga zakona namreč sledi, da država, ki jo pesti brezposelnost in revščina, ne zna varčevati pri protokolarnih objektih, jih seveda neracionalno koristi, skratka, skoraj da je že kriva, ker jih ima. Toda, če se predlagatelj že sklicuje na revščino, če razume prizadevanja države za splošne varčevalne ukrepe, če predlaga dosledno normiranje in omejevanje porabe protokolarnih objektov, potem je povsem nerazumljivo, da v zakonu ponudi rešitev, ki prej obremenjuje kot olajšuje državni proračun. Kaj namreč predlaga prvopodpisani mag. Vizjak? Predlaga, da protokolarne objekte lahko uporabljajo izključno državniki v širšem smislu seveda. Res, da, gospod Vizjak, ste poskusili demantirati 7. člen oziroma 8. člen, ampak vendarle, opozarjam vas, da tisto tako imenovano zunanjo uporabo, ki ste jo navedli, ste vendarle v 7. členu omejili na zasebno uporabo. Predlagate, da protokolarne objekte lahko uporabljajo našteti državniki in institucije, ne pa tudi drugi uporabniki, ki se pojavljajo na trgu. Večino protokolarnih objektov že lep čas najemajo podjetja in posamezniki in jih tudi plačujejo po sprejetem ceniku.
Mir v dvorani.
Kot že rečeno, lahko bi si ta cenik ogledali, ampak predpostavljam, da če je strošek, ki ga izstavi tako imenovanemu protokolarnemu objektu protokolarni javni gospodarski zavod, recimo 7 000 SIT, recimo, govorim na pamet, je seveda enkrat več za tiste, ki niso s tega naslova. Javni gospodarski zavod: Protokolarne storitve Brdo, ki je bil ustanovljen zato, da upravlja s premoženjem in da opravlja tudi nekatere protokolarne storitve, bi moral k večjemu, govorim seveda v predpostavkah, dosegati to, da bi čim več državnih organov prvenstveno uporabljalo te objekte in njihove storitve, saj so cenejši in bolj ugledni in ugodni kot zasebni hoteli oziroma različne druge nerezidenčne restavracije, s čimer bi se njihov, posredno tudi državni, dohodek zgolj večal, proračunski pa manjšal. Sicer pa je trenutno razmerje, kot vemo, vložkov države in izplena dohodkov od storitev na trguv razmerju 60:40. Težko je tudi reči, da je dosledna poraba nepregledna in neracionalna. Javni gospodarski zavod Protokolarne storitve ima svoj akt, k temu daje soglasje vlada, ki tudi sprejema njegove razvojne načrte in tudi odloča o načinu razporejanja presežka prihodkov nad odhodki, eventualne kredite in tako naprej. Tudi letne računovodske izkaze mora revidirati, s čimer se ugotavlja njegova namenskost, učinkovitost in racionalnost trošenja proračunskih sredstev, samo a pro po očitku o neracionalnosti in nepreglednosti. Skratka, če ponovim, zakonski predlog se utemeljuje s predpostavko, da ne rečem alibijem, da sedanje rešitve, ki izhajajo iz omenjenega sklepa o določitvi protokolarnih pravil, pomenijo nepotrebno trošenje proračunskega denarja. Ampak paradoksalno pa je, da predlagana rešitev, ki, kot rečeno, zmanjšuje oziroma onemogoča trženje teh objektov, prenaša financiranje uporabe in vzdrževanja v celoti na državni proračun, kar pomeni, da bi imel ta zakon finančne posledice. In prav to je za moje predpostavljanje nepotrebno trošenje proračuna. In povsem nesmotrno bi bilo, če bi majhna Slovenija vzdrževala objekte zgolj in samo v protokolarne namene. Pa še to. Uporaba protokolarnih objektov po svetu, v Avstriji, na Danskem, Finskem, Švedskem, in najbrž še kje drugje, se ne ureja z zakonskimi normami. V večini primerov tudi ne s podzakonskimi akti, temveč izhajajo iz tradicije, prakse, zdrave logike in uzanc, ki jih je čas prinesel. Vsi, ki hodite po svetu ali ki hodimo po svetu in po državniških sprejemih, dobro veste, dobro vemo, kako vzorno, da ne rečem prestižno, so urejeni objekti, namenjeni srečanju oblastnikov. Kako vendarle ne, saj imajo tudi simbolno reprezentativno vlogo in vrednost. Da o rezidencah oziroma o predsedniških palačah niti ne govorim. Sami predlagatelji ugotavljate, da skoraj vse države s parlamentarnim sistemom znotraj Evropske unije poznajo rezidence, ki so praviloma namenjene predstavniku oziroma predsedniku države. Toda ta ugotovitev, predlog, ki ga imamo pred seboj, ne napeljuje k rešitvi, da bi kaj podobnega pridobili tudi pri nas oziroma naš predsednik oziroma predsednica, bodisi vlade, bodisi države. Mislimo, da predlagatelju, ki celoten zakon gradi na domnevni izrabi protokolarne kolibe na Brdu, je najbrž težko reči, danajvišji predstavnik Slovenije zasluži tudi to rezidenco. V tem kontekstu seveda je za nas zakon nesprejemljiv. Hvala.
S tem smo zaključili predstavitev stališč poslanskih skupin. Sedaj sledi razprava vseh poslank in poslancev, po vrstnem redu, kot ste se prijavili. Kolega Bernik ima prvi besedo. Prosim.
Hvala lepa gospod predsednik. Gostje od vlade, dame in gospodje! Čudi me, da tak preprost zakon oziroma predlog zakona vzbuja toliko dilem in polemike. Poleg tega me tudi čudi, da bomo porabili toliko časa za obravnavo tega preprostega zakona oziroma predloga, ki je bil nedvomno napisan v dobri veri in vse tisto podtikanje o tem in onem se mi zdi zelo neprimerno. Poglejte, vse države imajo protokolarne objekte, ki jih uporabljajo na različne načine. To zavisi od tradicije in tako dalje. Mi imamo tudi tradicijo, saj je bil prejšnji režim dolg in je zelo "visel" na protokolarnih objektih. To mi boste lahko povedali, kdo in kako je bila urejena ta zadeva. Ampak pozabimo to. Vlada oziroma generalni sekretar vlade pravi, da je vse to že urejeno. Prav, če je urejeno, ampak človeka bi zanimalo kako je to urejeno. Na žalost nisem imel memoranduma, ki ga je gospod generalni sekretar poslal marca, če se spominjam pravilno, in naštel nekaj listin. Kakorkoli že, to je moj problem, ampak vaš problem je pa to, da ne poveste koliko ta stvar stane. To pa mislim, da je čisto legitimno vprašanje, ki bi ga tukaj v tem parlamentu morali vedeti. Kar se tiče mene osebno, bom rekel tole. Vlada potrebuje te protokolarne objekte. Katere, naj sama odloči. Kako jih bo uporabljala, naj tudi sama predloži. Potem pa sprejmimo ta zakon. Mene ne bi čisto nič motilo, če, tako kot po drugih državah, se ti protokolarni objekti uporabljajo tudi osebno. Zakaj pa ne? Samo plačati je treba zanje. Jaz bi predsedniku države gladko dal tisto brunarico ali kar že je, ki mu je všeč na Brdu, in iz tega so naredili mediji grozno stvar in mislim, da to samo po sebi ni nič narobe, če on plača tisti strošek. Jaz bi to tudi določil v tem zakonu, da vsakdo v državni službi lahko to uporablja, če bo plačal ceno. In vem, da se nekateri ti objekti tako uporabljajo in ne vidim čisto nobene zadrege s to stvarjo, če je v skladu z nekimi obnašalnimi normami in pa tudi z varnostjo objektov. Tudi nimam nobenega problema osebno z uporabo teh objektov za vladne seje ali kaj podobnega. Recimo, proračun, pri tem se potrebuje zelo velika dvorana in je potrebno, da veliko ljudi pride in tam vztraja nekaj dni, ker ne verjamem, da bomo tako kmalu prišli do tega, da bo proračun avtomatična zadeva. Jaz mislim, da ta zakon je dober predlog. Treba ga je izpopolniti. Nekateri pravite, da v drugih državah se to ne ureja z zakonom. Nihče pa do sedaj še ni vedel povedati, zakaj tako. Zakaj? Ali to potem postane ena pravna norma mednarodna, zakaj se to ne sme urejati z zakonom. To je čisto normalno. Zdi se mi, da gre tukaj še za drugo stvar, in to je razvidnost. Mediji in ljudje se spravijo na stvari, ki jim niso razložene, ki nimajo pravil in tako dalje. Mislim, da bi ta zakon lahko na lep način omogočil, da dobijo državni funkcionarji, tisti, ki bi to želeli, svoje mesto, ljudem pa naj se pove, na kakšen način in potem ne bo več diskusije in tudi verjetno ne bi bilo potrebno, da še kaj dosti o tem predlogu razpravljamo.
Hvala lepa. Kolega Jelinčiča ni v dvorani, kolega Janše prav tako ne, sedaj je na vrsti kolega Potrč, ne, Kolega Anderlič prav tako ne, kolega Kramberger prav tako ne, mag. Drobnič, prosim.
Hvala lepa za besedo. Vidim, da se odpovedujejo ljudje razpravi. Samo nekaj detajlov bi rad navedel. Izjavljate, da je vlada to uredila z nekim sklepom in pravilnikom, pa še nismo zvedeli, kaj to pravzaprav je. Glede na to, da gre za uporabo vlade ali vladnih uslužbencev ali funkcionarjev ali ljudi, ki se jih sprejema v protokolarnih objektih, bi bilo dobro, da se to sprejme na nivoju zakona. Namreč, če vlada to sprejema za sebe, potem bo tako kot s tistim uradom za preprečevanje korupcije, zakon o korupciji, ko vlada sama sebi uredi urad, da bo sama sebe nadzorovala. Veste, na tak način se to ne da. To vodi v zlorabljanje objektov. Zaradi mene imate lahko koalicijske pogovore na Brdu ali še kje drugje, vendar mora biti to urejeno na tak način, da se bo vedelo, za kaj gre. Ali to prodajate, kot da se je sestala vlada ali kaj drugega - to mora biti jasno. Ravno tako mora biti transparenten cenik uporabe. V zakonubi morali biti določeni tudi pogoji oddajanja zunanjim uporabnikom, ne vse čisto podrobno, osnovno pa. Mislim, da je ključni razlog za nenaklonjenost vladajoče koalicije temu zakonu to, da podpisnik ni pravi. To je stara izkušnja, ki jo poslušamo že nekajčasa, in to je razlog, da se to ne vrši na primeren način in da ne gre v proceduro. Pogrešam resno prizadevanje nas vseh, da bi oblikovali zakon, ki nam bo koristil, katerikoli vladi, katerimkoli državnim službam ali mednarodnim obiskom, zato da ne bo kamen spotike. Stvari, ki so se dogajale, ravno tako kažejo, da ureditev ni primerna, da gre za pomanjkanje pravne ureditve in da le-ta ni predlagana s pravega konca oziroma s strani pozicije. Tako kot sem prej omenil že zakon o preprečevanju korupcije oziroma urad za preprečevanje korupcije, ki nikoli ne bo dobro deloval, ker sami sebi pišete uporabo. Rad bi pa videl objavljen tisti sklep o uporabi, pa morda tudi v zvezi s tem sklepom, kako je koriščenje evidentirano. Bi me prav zanimalo, kako ta zadeva izgleda; verjetno bom postavil poslansko vprašanje glede tega. Skratka, priložnost je tukaj, ponuja se, pristopimo zraven in naredimo dober zakon, z vsemi potrebnimi določbami, v naslednjih obravnavah. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega mag. Drobnič. Kolega Pukšič, imate besedo. Prosim.
Hvala lepa. Začel bom z druge strani. V tem mandatu je vlada Republike Slovenije izpeljala nekaj dobrih projektov. Zagotovo je izpeljala dober projekt na področju zunanjega ministrstva [[skupaj, seveda]] ; izpeljala je dober projekt na obrambnem področju. Zakaj? Tudi zato, ker smo nastopili skupaj, ker smo izmenjali stališča in državotvorno nastopali na teh področjih, pozicija in opozicija usklajeno oziroma v smislu vednovsebinskih razprav, ne v smislu nekih ideoloških ali pa, kar je še najslabše, v smislu premoči. So pa seveda nekateri drugi projekti, ki jih je vladna koalicija ignorirala in so bili slabi. Vladna koalicija in vlada je kriva in odgovorna za porabo vseh sredstev na referendumih. Ker so bili izpeljani in so Slovenke in Slovenci odločili tako, kot smo s strani opozicije opozarjali. Seveda odgovornosti, tudi materialne, zato ni nosil nihče. V tem primeru zakona je približno enako. Samo ena vladna stranka se je opredelila vsebinsko do zakona in razpravljala v smislu, da je potrebno to in ono dopolniti. Če bi se tega vladne stranke lotile tako, bi bil namen predlagateljev dosežen. Glavne rešitve tega zakona so zelo jasno napisane. Zelo jasno je zapisano v 8. členu, da javni gospodarski zavod protokolarnih storitev Republike Slovenije določi cenik uporabe protokolarnih objektov, v katerih določi tudi ceno uporabe protokolarnih objektov, kadar se le ti ne uporabljajo ob protokolarnih dogodkih. Kolegice in kolegi! Če bi bil zakon, če bi to imeli, bi danes imeli cenik in bi ministri, poslanke in poslanci vladajoče koalicije točno vedeli, koliko bodo plačali v nedeljo za kosilo, ki ga prirejajo na Brdu. Ampak ker tega ni, ker to ni zakonsko opredeljeno, je seveda toizkoriščanje tisto, čemur v tem členu pišemo, da se protokolarni objekti ne smejo uporabljati za seje vlade in tiste njene aktivnosti, ki se nanašajo na njeno notranjo organiziranost in delovanje. Mogoče je celo amandma za seje vlade, pa da se to izloči, pa ostane tisti drugi del. V razpravi, v drugem in tretjem branju, z amandmajev se da zakon "dopilit" in pripraviti. Se strinjam. Mogoče seje vlade bi lahko bile tudi tam. Sam se seveda tudi zelo strinjam, da je predlagatelj hotel jasno povedati, da se bo zakon uporabljal za točno določene protokolarne zadeve, ni pa seveda predlagatelj opredelil tudi za ostale dogodke. Povedali smo, ceno vlada določi in tako dalje. Torej predlagatelj se ni spustil na isti nivo, ki je seveda pod nivojem vlade, kot se je vlada spustila, ko je razlagala, da bo vladni avion uporabljala za prevoz ranjencev. Pa lepo vas prosim! Predlagatelj je bistveno bolj resno pristopil k temu, kot pa vlada, ko se je "vlekla ven", na kakšen način bi opravičila ogromno porabo sredstev in se je seveda izkazalo za nepošteno, nekorektno trošenje. Po drugi strani pa seveda naraščajoča brezposelnost, po drugi strani razlike, o katerih govorimo v tem parlamentu sedaj že zadnje leto in o tem govori tudi vlada, da se razlike med pokrajinami povečujejo. Zaključil bom s tem. Jaz sem že govoril, ko je bil v obravnavi predlog zakona o predsedniku Republike, da bi moralo biti v tem zakonu zapisano tudi nekaj v zvezi z rezidenco. Strinjam se, da bi najvišji predstavniki države morali imeti rezidenco. To pomeni, da se takrat, ko je izvoljen, pripelje v to rezidenco s svojim vozilom, odpelje pa se s protokolarnim. In seveda, ko je odvoljen, ko se menja, se odpelje s svojim in je s to zadevo končal. Ker pa te zadeve pri nas niso urejene, ker tudi tega zakona nekateri ne želijo, ne želijo ga zato, da se lahko krmari potem v kalnem, se je krmarilo seveda s temi družbenimi stanovanji in se potem izgovarjajo ti najvišji funkcionarji na Jazbinškov zakon, ker so kupili tako rekoč rezidence za drobiž, ki je danes vredenvsaj 15, 20-krat več, kot so pa oni dali. Obema, bivšemu predsedniku in sedanjemu, je treba ta sredstva povrniti, onadva pa naj izpraznita te objekte oziroma naj ta dva objekta služita rezidencam in seveda jih dodajmo potem v protokolarne objekte. Vsekakor, kolegice in kolegi, je potrebno zadeve zakonsko regulirati, če se hočemo izogniti, pa katerakoli koalicija, pa katerakoli vlada, takšnim ali drugačnim kasneje očitkom in ne samo očitkom, ker običajno pravijo, kjer je dim je tudi ogenj. In očitki so seveda običajno zaradi tega, ker imamo žal, veliko slabih izkušenj z gospodarjenjem s takšnimi objekti in nepravilnostmi, ki se dogajajo. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Pukšič. Kolegica Širca, želite besedo? [[Ne.]] Se odpovedujete. Prav tako kolega Podobnik. Kolegica Ana Marija Tisovic, prosim. Ne, se odpovedujete besedi. Doktor Brejc je opravičen, tudi kolega Čebulja ni. Kolega Mamić, sedaj imate vi besedo. Se odpovedujete razpravi? Prav. Tako je sedaj navrsti Jožef Jerovšek. Želite besedo? Prosim za mir v dvorani. Prosim za mir v dvorani! Edini, ki ima besedo je kolega Jerovšek. Prosim za mir.
Hvala lepa. Predsednik, spoštovane kolegice in kolegi.
Prosim za mir v dvorani. Edini, ki ima besedo, ima besedo kolega Jerovšek.
Tudi sam se čudim stališču vlade in oblastnih strank, da na potrebnem področju ni potrebno imeti reda. Da ne potrebujemo zakonske opredelitve oziroma da je bila celo izjava, da je področje v celoti urejeno. Verjamem, da je v celoti urejeno po okusu oblasti. Ker očitno bolj ustreza nepreglednost, kajti dejansko, kot je bilo rečeno, v kalnem je lažje ribariti, če imaš drugačne namene. Jaz mislim, da je še kako pomembno, da sedaj to področje uredimo z zakonom, kajti med ljudmi vlada velika zmeda, kateri so protokolarni objekti. Ljudje pravzaprav, ker pač ni tu zakonske regulative, jim je precej nepoznano, mešajo tudi pojme in če bi imeli protokolarne objekte zajete v nekem zakonu, bi se tu dosegla neka preglednost, boljše vedenje. Ljudje, recimo, prihajajo v poslanske pisarne in sprašujejo. Zadnjič me je nekdo vprašal, "ali boste vi tudi od vlade kupili protokolarno stanovanje kot gospod Golobič po tako znižani ceni". Seveda sem moral obrazlagati, da to ravno ni protokolarno stanovanje, da je pa res bila zelo nizka cena in da poslanci nimamo stanovanj s tako nizko stanarino, kaj šele, da bi nam jih vlada ponujala v odkup, kar je seveda tudi pravilno, da nam jih ne ponuja. Prav tako ljudje še ne ločujejo teh zadev, kdo ima, recimo, dostop do Brda, kdaj so protokolarne prireditve. Potem seveda ni čudno, da tudi vprašajo "ali bodo vas tudi povabili na kosilo na Brdo, protokolarno, zdaj, ko ima koalicija to v nedeljo". Je pa zanimivo, da je Stranka mladih to podprla in si želi preglednosti na tem področju, in z zelo dobrimi argumenti, zakaj je treba to področje urediti. Mislim, da je tudi dobro, da se tu predvideva neka omejitev, recimo, da se ne more kar tako, prek palca sestajati vlada v protokolarnih objektih, če pa ima vladno palačo, ker to je povezano z dodatnimi stroški. Če ima vlada sejo na Brdu, je potrebnih 20 mercedesev, da ministre zvozijo gor, pa ministri potem niso dosegljivi dalj časa in tako naprej - to ima pravzaprav slabe posledice. In če je v zakonu določeno, da ima vlada svojo vladno palačo, kjer lahko te aktivnosti pelje, se bo potem vlada verjetno tega tudi držala. Pravzaprav niti ne zamerim predsedniku države, da včasih uporabi tudi tisto brunarico, to je manj sporno za moje pojme; mora pa biti ta materija urejena v zakonu in marsikaj bo bolj pregledno in bistveno nižji stroški. Čudim se gospodu Potrču, ko je nastopal, kot da se pri uporabi protokolarnih objektov ne da nič varčevati. Seveda se da varčevati! Mi sploh nimamo pregleda, kateri stroški vse so vezani na te zadeve. Seveda vam ustreza takšno stanje, da ni preglednosti. V zakonu je predlagana določitev cenika, kdaj se ti objekti koristijo za neprotokolarne zadeve, po kakšnih cenah. Če bi bilo to javno, če bi ta cenik tako pogosto objavljali, kot recimo objavljajo podatke o poslanskih plačah, bi ljudje več vedeli o teh cenikih kot pa, recimo, o poslanskih plačah. Vse to je možno urediti zzakonsko materijo, zato se prav čudim, da zvonite z vsemi zvonovi, kakor da bi bilo to slabo, če bi bilo na transparenten, pregleden način urejeno. Upam, da se boste ozavestili in podprli ta zakon. Hvala.
Hvala lepa. Imate pravico do replike, ker ste bili poimensko omenjeni. Prosim.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, verjamem, da ne namenoma, vendar me niste dobro poslušali ali pa dobro razumeli. Rekel sem naslednje. Prvič, da je, kar zadeva ureditev, določitev protokolarnih pravil je javna. Objavljena je v Uradnem listu in ta je dostopen vsaj poslankam in poslancem. Če si ga ne pogledajo, bi rekel, je težko kriviti državo, da tega ni uredila. Drugo, povedal sem, da je prav imeti nadzor nad javnimi financami. Obseg teh sredstev je predviden v proračunu. Vsak od nas si to lahko pogleda in vidi, kakšen je obseg, koliko je tudi sredstev, ki jih priskrbi javni zavod iz komercialnega poslovanja. Mislim, da je prav, da se čimbolj racionalno s tem troši in zatotudi mislim, da ni dobro, da bi bilo onemogočeno trošenje ali pa uporaba teh sredstev tudi v komercialne namene, kar sedaj delamo, ta zakon pa tega samo skozi 8. člen, ne mi zameriti, enostavno ne omogoča. To je tisto, kar smo želeli poudariti. S tem, da se to uredi v zakonu, ne bo nič bolj javno, nič bolj transparentno. In to je samo stvar izbire. Poudaril sem pa še v svojem uvodu, da dve stvari nista povedani, to je vprašanje uporabe za seje in vprašanje uporabe za protokolarne objekte. To pa dajmo urediti.
Nadaljujemo z razpravo poslank in poslancev. Kolegica Zupanova, imate besedo.
Hvala lepa. Spoštovana predstavnika vlade! Spoštovane kolegice in kolegi! Predpis, ki ureja področje protokolarnih objektov, je veljavni vladni sklep o določitvi protokolarnih objektov, v katerem so določeni protokolarni objekti in namen njihove uporabe. Prepričani pa smo, da je to področje pomembno, tako da bi morali biti urejeno z zakonom. Podpiramo predlagatelja, saj želimo, da se zakonsko določi, kateri so protokolarni objekti, način in namen njihove uporabe, upravičenca do uporabe in način financiranja. Bilo pa bi smiselno, da bi ponovno proučili, ali resnično potrebujemo 9 protokolarnih objektov, kot so našteti v 1. členu, od tega dva gradova, štiri vile ter po en hotel in ena restavracija. Mogoče pa je to le prevelik fond za upravljanje in vzdrževanje ter nenazadnje tudi za uporabo. Protokolarni objekti se v glavnem nahajajo v Ljubljani ali na Gorenjskem. Mislim, da je le eden nekoliko oddaljen, na drugem koncu na Notranjskem. To je grad Snežnik, ki ga tudi sama najbolj poznam in kot protokolarni objekt s strani države je bil menda v zadnjih 10 letih uporabljen le nekajkrat, ko je gospod Bavčar povabil v goste tujo delegacijo. Sicer pa je bolj znan kot kulturni spomenik, namenjen za sprejeme, za kulturne prireditve, za poroke. Grad je odprt tudi za obiskovalce, saj je eden redkih, ki z avtentično notranjostjo in opremo opravlja muzejsko poslanstvo in kot tak pomeni pomembno turistično ponudbo v Loški dolini. V sklopu gradu je včasih bila tudi bližnja zgradba, Pristava, ki pa je sedaj pod kulturnim ministrstvom, vendar pa že močno propada. V gradu ni mogoče prespati, ni mogoče urediti gostinske ponudbe, vendar so občinski predstavniki zadovoljni s takšno ureditvijo, zato bi bilo vredno takšen način ohraniti. V zvezi s tem bi kazalo razširiti določila 9. člena zakona glede zagotavljanja sredstev za uporabo in vzdrževanje poleg proračuna še na druge vire, na primer iz naslova turistične ponudbe. Vlada upravlja že s protokolarnimi objekti, vendar imamo včasih občutek, da je prišlo tudi do neupravičene uporabe. Ko imamo ravno predstavnike vlade med seboj, bi želela, da odgovorite tudi na vprašanje. Kot nas obveščajo mediji, se bodo v nedeljo stranke vladajoče koalicije odločale o prihodnjem delu. Ali lahko potrdite, da je to v skladu s sklepom, saj si druge stranke tega pač ne moremo privoščiti oziroma si ne morejo privoščiti in ali ni to neupravičeno trošenje proračunskega denarja, ali pa bodo stranke same poravnale račun gostinskih, pa mogoče tudi nastanitvenih storitev? Pri tem res ni nobene nevoščljivosti. Prav zato, da bodo računi čisti, kot radi rečemo, podpiramo prizadevanja predlagatelja za ureditev uporabe protokolarnih objektov z zakonom. Z nekaterimi možnimi popravki skozi parlamentarno proceduro bi lahko sprejeli primerno zakonsko podlago, pri tem pa vsekakor moramo posvetiti tudi veliko pozornost vprašanju denacionalizacije, za katero vem, da se nanaša vsaj na en objekt. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolegica Zupanova, vlada bo lahko, če tako želi, odgovorila na vprašanje, ni pa predlagateljica tega zakona. Kolega Cukjati, želite besedo? Prosim.
Hvala za besedo. Razprava o tem zakonu je zelo zanimiva. Pa tudi ne tako nedolžna, kot se zdi na prvi pogled. Poglejte, v prvem členu, v prvem stavku piše, bom prebral, "zakon ureja uporabo protokolarnih objektov, namen in način njihove uporabe, določa upravičence do uporabe in način financiranja teh objektov." Sklep oziroma pravila, ki so bila omenjena, vlade, govorijo o seznamu teh protokolarnih objektov in pa o njihovi namembnosti. Mnogo več je torej treba določiti, kot je v sklepu. Določiti to, kar je navedeno v tem prvem stavku tega predlaganega zakona. Zelo me čudi, da pravzaprav nekateri na splošno odklanjate, da bi sploh pristopili z zakonom urediti te zadeve. Govorim z zakonom. Zakaj? Zaradi tega, ker ni dovolj, da vlada o tem odloča. Menim, da gre za tako pomembno zadevo, da bi jo moral tukaj državni zbor urediti. Da pa je treba urediti, pa zopet ne sprejemam tistih argumentov, ki jih navajajo tisti, ki menijo, da teh zadev ni potrebno urediti, in sicer, saj je neka tradicija, saj moramo zaupati, saj vendarle se pošteno dela s temi objekti in podobno. Spoštovani, tradicije so različne. V nekateri tradiciji se smatra, da nekdo, ki je dolgo na oblasti, uporablja te objekte kot svojo lastnino, a protokolarni objekti niso last predsednika, niso last ministrov, ampak so last državljanov, so last davkoplačevalcev, gospodje! Če ima vlada oziroma predsednik v najemu protokolarni objekt, ga ima v najemu. In v civilni družbi je znano, da se najem ureja z najemno pogodbo. Mi kot predstavniki ljudstva smatramo, da je ta zakon najemna pogodba za vlado - najemna pogodba, da bomo tudi mi rekli, kako naj se uporabljajo ti objekti. Zato se čudim poslancem, da nasprotujejo zakonski ureditvi tega problema. Da morda nekateri s strani vlade ne bi želeli tega urediti, bi šerazumel, pa tudi to težko verjamem. Saj če niso stvari urejene, potem tudi vlada doživlja velikokrat očitke, morda upravičene ali neupravičene, treba se je zagovarjati, zakaj je bilo uporabljeno, zakaj ni uporabljeno, in tako dalje. Mislim, da bi tudi vlada, če želi te stvari jasno, čisto uporabljati, ne nasprotovala zakonu, ampak bi ga celo podprla. Pozdravljam tiste, ki so videli v tem zakonu vendarle pomen ureditve teh vprašanj in so predlagali dopolnitve. Če bomo sprejeli, da gre ta zakon v razpravo, bo še dovolj časa, da bomo dopolnili člene in jih uredili. Zdi pa se mi, da bi vendarle ta občutek, da tako kupljen avion ne bo last nekoga in da tudi stanovanja niso last nekoga, da tudi službeni avtomobili vlade niso last tistih, ki jih uporabljajo, ampakso samo dani v najem. Gospodje, tega občutka je pa premalo v naši vladi, premalo! Morda se to vleče še iz časov, ko je Tito smatral, da so Brioni njegovi, njegova last. Toda občutek, da je vse to dano vladi in nam v najem, je vendarle treba ohranjati. In tudi to je korak k tej zavesti.
Hvala lepa. Kolega Rokavca ni, zato sprašujem, ali želi besedo kolega Vizjak? Prosim.
Hvala lepa. Ponujeno besedo bom kar uporabil, ker vidim, da sem zadnji.
Še vlada je za vami, kolega Vizjak, predstavnik, generalni sekretar.
No, potem so pa še tako drugi za menoj. V bistvu je kar nekaj očitkov bilo, da evropska praksa ne pozna take zakonske ureditve, ker temelji na tradiciji, na nekih skozi časovno obdobje uveljavljenih pravilih, s čimer se strinjam. Mi smo mlada demokracija, nekaj čez deset let, in mislim, da te tradicije nimamo. Zaradi tega tudi prihaja do dvoumnih situacij če uporabim še bolj prijazno besedo. In zaradi tega potrebujemo jasna pravila. Zato utemeljujem, da predlagatelji ocenjujemo, da je zakon tista prava oblika, s katero postavimo temelje. Verjamem, da čez 50 let ne bi potrebovali zakona, ker bi se ta naša tradicija in praksa izpilila in bi verjetno tega ne potrebovali. Vendar še enkrat poudarjam, mi smo na začetku. Ne nazadnje tudi v situaciji, v kateri smo se znašli tudi zaradi delovanja te vlade in zakaj tudi nenazadnje predlagamo iz naše stranke resno razpravo o konvenciji o prihodnosti Slovenije, ko imamo težave z revščino, z brezposelnostjo in ni videti nekih pozitivnih trendov, bi bilo simbolno dejanje, da država, ta parlament in vlada želita eno tako problematično področje, pri katerem se da tudi nekaj privarčevati, resno urediti z najvišjim aktom, to je z zakonom. Vendar te pripravljenosti ni. Zakaj je ni, sem že poudaril. Sam osebno pa ocenjujem, da zaradi tega, ker predlog prihaja z napačne strani. Ni res, gospod Potrč, da mi v predlogu zanikamo obstoj cenika in da zanikamo obstoj javnega gospodarskega zavoda in da zanikamo gospodarjenje s temi protokolarni objekti doslej. Poudarjamo le, kot je v prvem členu in kot je bilo že nekajkrat poudarjeno ob današnjih razpravah, da niso urejeni zadostno namen in način uporabe protokolarnih objektov ter opravičenci do uporabe teh objektov. Zato želimo nedvoumno to urediti in seveda s tem tudi transparentneje urediti tako delovanje kot trošenje proračunskega denarja za protokolarne namene. Poudarjam še enkrat, da ambicija zakona ni urediti vsestransko uporabo protokolarnih objektov, temveč protokolarnih objektov ob protokolarnih dogodkih, in s tem odpira zakon tudi možnost uporabe protokolarnih objektov za komercialne namene. Ne vem od kod vam podatek in od kod vam očitek predlagateljem, da ta zakon to onemogoča, preprečuje. To ni res. Zakon se fokusira na uporabo protokolarnih objektov ob protokolarnih dogodkih, našteva jih, opravičence, način uporabe itn. Mislim, da je to ključno. Tudi opredeljuje, kaj je protokolarni dogodek. To se mi zdi, da je tudi ključno. To se pravi, želi in ambicija je več jasnine, več preglednosti na tem področju. In očitati temu predlogu celo nasprotno, da bo zahteval več denarja, mislim, da je neutemeljeno, kajti zakon bo omogočal in namen predlagateljev je ta, če je to po vaši oceni neposrečeno napisano, lahko to tudi popravimo. Skratka, namen predlagatelja je tudi ta, da se seveda ti protokolarni dogodki uporabljajo tudi v komercialne namene, po cenikih, ki določajo vzdrževanje in razvoj. Mislim, da je zato res te očitke poslušati kot en argument, zakaj ste proti, čeprav še enkrat povem, tega argumenta ni in predlagateljev ni, da bi omejil uporabo protokolarnih objektov po veljavnem ceniku za tako in drugačno komercialno rabo. Poudaril bi tudi to, da je gospa Zupanova odprla zelo pomembno področje in mislim, da je to tudi pravo polje pogovora. To se pravi, ali ne bi veljalo objektov, ki so v bistvu prepisani iz sklepa, skrčiti, njihovo število zmanjšati, se skoncentrirati na nekaj objektov in te spraviti na nek višji nivo, z ostalimi pa pogospodariti tako ali drugače. Eden od predlogov je bil prej prodaja. Čeprav je bila tu mišljena ena konkretna prodaja, vile Bled verjetno. Mislim, da je to prava diskusija. Mislim, da je prava diskusija tudi glede konkretnih vsebin, ne pa a priori zavračanje in celo podtikanje predlagateljem nekaj, kar ni ambicija predlagateljev. Ambicija predlagateljev je ta, da se jasno opredelijo pravila igre uporabe protokolarnih objektov, da se s tem seveda tudi racionalno gleda na državni proračun via-a-vis te uporabe in se ne postavlja pod vprašanje komercialna uporaba teh protokolarnih objektov. Mislim, da bo seveda glasovanje pokazalo, kako in kaj, vendar še enkrat povem, da ostro zavračam očitke predlagatelju, da je bil namen predloga neka velika diskusija o mali temi. Jaz mislim, da bo, žal, zaradi samo enega branja, glede na izjave poslanskih skupin, to mala diskusija o veliki temi. Hvala.
Hvala lepa, generalni sekretar vlade, prosim.
Ja, hvala lepa.
Lahko odgovorite tudi na vprašanje, ki vam ga je zastavila gospa Zupanova. Prosim.
Gospod Vizjak, jaz vam verjamem, da ni bil vaš namen omejevanje, vendar če bi bil dosleden, bi sedaj moral seveda predlog zakona umakniti. Tudi sicer, ko sem poslušal razprave, gospe in gospodje poslanci, ste vsi v bistvu utemeljevali, zakaj zakon ni potreben. Zakon, ambicija zakona, tako kot je napisan, je, da zamenja neko relativno dobro urejeno področje z nekim novim predpisom, ki bo imel polno lukenj, ki bo onemogočil tržno gospodarjenje in ki bo v končni posledici pomenil dodatno obremenitev proračuna za zneske nekje med 400 in 500 milijonov tolarjev. Še enkrat bom povedal. S temi objekti, ki niso ekskluzivno protokolarni objekti, gospodari javni gospodarski zavod, ki deluje na trgu kot turistična organizacija, če je gospe Zupanovi ta izraz ljubši. In kot tak pridobiva sredstva, ki jih vlaga v vzdrževanje teh objektov, ki so tudi kulturni, pa še kaj drugega in na ta način razbremenjuje davkoplačevalce s stroškom, ki pravim, znaša nekje med 400 in 500 milijonov. Vsi akti, ki urejajo status teh objektov, vsi akti, ki urejajo status javnega gospodarskega zavoda, so javni, objavljeni v Uradnem listu. Cenik, veste, cenik je kot vsak cenik je javen. Vsak si ga lahko ogleda. Vsak si lahko izračuna, koliko bo strošek koalicijskih strank, ki imajo sestanek v nedeljo v Kokri in za katero bodo seveda dobili račun in bodo tudi plačali In verjemite mi, gospa Zupanova, se opravičujem, mislim, da ste bila vi, če imate denar, da greste v neko drugo gostilno, mi verjemite, da vam priporočam, da raje pojdite na Brdo, kjer boste za isto ceno ali celo ceneje dobili boljšo in kvalitetnejšo storitev. Mislim, da bi bilo celo dobro, če bi tudi parlament in skratka vse državne institucije, kot je bilo že rečeno, uporabljale te državne objekte in državne službe zato, da se pač na nek način razbremenijo proračunski stroški. Mimogrede, tudi danes so ti objekti odprti vsem političnim strankam, ki seveda plačajo račune in kolikor vem, jih tudi marsikdo koristi. Tudi vse vlade, tudi koalicija Demos, konec koncev da so se ključni dokumenti te države pripravljali na Račjem otoku, ki je tudi v sklopu tega kompleksa. Ti objekti so danes izven protokolarne uporabe, ki je natančno definirana, dostopni vsakemu pod enakimi pogoji. To niso objekti vlade, to niso vladni objekti. Vlada ne gleda nanje, noben minister ne gleda nanje kot na to, da gre za lastnino nekoga Mimogrede, ker je bila že omenjena najemna pogodba. Ne boste verjeli, celo obstoji nek takšen akt, ki ga je recimo sklenil Urad predsednika republike z javnim gospodarskim zavodom Protokolarne storitve, ki točno te stvari ureja, na kakšen način kdo plačuje. Mimogrede, prej sem omenil in še enkrat poudarjam, predsedniku države Janezu Drnovšku se izda račun, ki se glasi osebno na njegovo ime, če koristi storitve, tako kot se izda na ime gospoda Vizjaka, če bo šel v enega od teh objektov in, recimo, poobedoval ali pa kateremu koli Janezu Novaku. Enak račun se izda. In na enak način se mu to plača oziroma je on dolžan to plačati. Mimogrede, vsi ti protokolarni dogodki, vse vzdrževanje, vse to, kar državo pravzaprav stane, znaša približno milijardo 400 milijonov, milijardo 450, varira od leta do leta odvisno od investicijske aktivnosti v teh objektih, ki znaša med 200 in 300 milijonov. In od teh milijardo 400 se približno milijardo 100 porabi na Brdu, približno 300 milijonov pa so stroški protokolarnih dogodkov v drugih objektih, pri čemer poudarjam, da 71% protokolarnih dogodkov se izvrši v vladni palači. Upam, da zaradi tega ne boste vladi prepovedali zasedati v tej palači. Konec koncev na Brdu lahko zaseda tudi državni zbor, lahko katerokoli delovno telo, katerakoli stranka, katerikoli organ in plačal bo po ceniku, ki je veljaven in ki je seveda za državen organe nižji, kot sicer velja na trgu. Mimogrede, če koga zanima in če želi prenočevati z zajtrkom v predsedniškem apartmaju v gradu Brdo, bo odštel 115.000. Malo kateri funkcionar v tej državi si lahko to privošči. So pa ljudje v tej državi, predvsem pa tudi tujci, ki si lahko to privoščijo, plačajo in na ta način prispevajo k vzdrževanju tega gradu. In vse te stvari bi zakon, če bi ga sprejeli na tak način, kot je predlagan preprečil, kajti 7. člen določa samo novo ekskluzivno pravico samo funkcionarjem, in še tem samo v primeru, če se to zasebno bivanje uredi v zvezi s protokolarnimi dogodki. Jaz pa ne vem, zakaj bi morali eksluzivno pravico določati funkcionarjem. Vsi imajo pod enakimi pogoji, kot vsi ostali državljani, pravico na Brdu bivati, koristiti te storitve in jih tudi plačati. Zato vas prosim, da ne sprejmete tega zakona, ker boste relativno dobro urjeno področje, se pa da pogovarjati, da se še kaj popravi, zameglili in pač na novo uredili in tudi odprli nove dodatne stroške. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod generalni sekretar vlade. Našo razpravo smo zaključili, soočenje različnih mnenj, do časa, ki je bil določen za iztek te točke dnevnega reda, nam je ostala še ena ura. Imamo možnost izkoristiti to pravico na osnovi prvega odstavka 71. člena našega poslovnika, zato bom kar takoj vprašal, ali želi še kdo diskutirati? Eden. Še kdo? Dva. Potem te možnosti ne bom dal več.Samo dva? Kolega Kremžar in kolega Sok. Imate po 7 minut. Prosim, kolega Kremžar.
Hvala lepa. Mislim, da ne bom potreboval toliko. Jaz mislim, da moram najprej povedati, da nisem za to, da se ureja to na ta način, kot je predloženo. Pa ne zato, ker bi bil za to, da je neurejeno, to, kar se je slišalo, daleč od tega. Področje mora biti urejeno in je lahko urejeno tako, da je sprejet zakon, ali je pa lahko urejeno tako, da je sklep, kot je. Če gre za kršitev, bi lahko bila kršitev ali zakona ali sklepa, je popolnoma vseeno. Mi lahko, če hočemo reči, da določene stvari niso dovolj dobre v praksi, da gre za kršitve, kot pišete nekateri, potem se da ustrezne postopke izpeljati in se da znotraj obstoječe ureditve poiskati pravila, ali so kršena ali ne. Zaradi tega ni treba sprejemati novega zakona in nove zakonodaje. Gre preprosto za to, kot slišimo tudi generalnega sekretarja, da je področje dobro urejeno, kar pomeni, da je urejeno. Imamo sklep vlade, ki zelo jasno govori o teh rečeh, in nima smisla ponavljati stvari. Rad bi povedal naslednje, samo nekaj primerov bom navedel. Imamo nekaj zelo urejenih držav, kjer ravno tako nimajo zakonske ureditve tega področja, ampak zelo podobno, kot jo imamo mi trenutno. Recimo v Avstriji uporaba protokolarnih objektov ni urejena s posebnim zakonom ali podzakonskimi predpisi, kar velja za zvezno kot tudi deželno raven. Pa težko oporekamo, da to niso urejene države. Uporaba protokolarnih objektov na Danskem ni urejena s posebnim zakonom ali podzakonskimi predpisi. Finska - ni posebnega zakonskega ali podzakonskega predpisa; Švedska, ravno tako. Lahko bi zdaj razpravljali, da smo mi mlajša demokracija in ne vem kaj, ampak to je nepomembno za to reč - ali je urejeno ali ni urejeno. Če imamo področje, in prepričan sem, da imamo dovolj dobro urejenega, potem je pač treba samo tudi zaupati konec koncev vladi, saj to vlado postavlja parlament, saj si ni sama izmislila, kdo bo v vladi in kaj bodo počenjali, in se potem držati tehpravil, ki so tam. Če so kršitve, je treba ukrepati, in se točno ve, kako to je. Če pa kršitev ni, ki bi lahko bile ravno tako pri zakonski ureditvi, pa je zadeva dobra, tako kot je. Zato ne vidim nikakršnega razloga, da bi sprejemali zakonodajo, ki bi to področje urejala. Hvala lepa.
Še kolega Sok in potem bom zaključil razpravo. Prosim.
Če generalni sekretar vlade reče, da je vse v redu, lahko temu verjamemo ali pa ne. Sam pač spadam v tisto skupino opozicijskih poslancev, ki lahko reče, dobro, gospod generalni sekretar je tako rekel, ampak to še ne pomeni, da dejansko tudi tako je. Sedaj bom uporabil vaše besede, kolega Kremžar. Zadnjič, ko je naš poslanski kolega Školč obrazlagal identično razlago pojma pornografije, ste vi povedali, da bolj, ko poslušate to razpravo, bolj ste prepričani, da je to treba sprejeti, čeravno smo takrat nekateri govorili, da to ni potrebno. Tako se meni sedaj dozdeva pri tej zadevi - bolj, ko o tem govorimo, bolj se mizdi, da bi morali sprejeti zakonsko rešitev, da bi pred našimi državljani, ki morajo kot davkoplačevalci vse to plačati, da bi bilo jasno, kdo, kaj, kdaj, koliko in tako naprej. Dokler pa to ne bo z nekim zakonom urejeno, dokler bodo veljali samo neki sklepi vlade, do takrat pa se bodo lahko pojavljala, če hočete, tudi različna špekulativna vprašanja in dileme. Vendar se mi zdi, ob tem, ko teče ta razprava, pa je še vedno tukaj prisoten, kar se tiče teh zadev, en duh preteklosti, ne vem, iz obdobja tovariša Tita, ko se o njegovih protokolarnih objektih ni niti pomislilo, da bi kdo o tem razpravljal. Ko sem sam videl Brione, ki jih je že prej kolega Cukjati omenil, pa sem se sam vprašal, le koliko je morala Slovenija prispevati svojih sredstev, da je lahko en takšen otok, ena takšna razkošnost se tam na tem mestu vzdrževala. Bog ve, koliko denarja je bilo potrošenega za Brione in za vse ostale protokolarne objekte, ki jih je takratni predsednik Jugoslavije imel povsod po vseh republikah. Živimo v izredno socialno občutljivem trenutku. Živimo v času demokracije in prav bi bilo, da bi to zadevo na nek način uredili. Ta zakon je pač poizkus v tej smeri. Res je, da ne vem na kakšni bazi gospod generalni sekretar razlaga, da bi to bila večja obremenitev za državniproračun, saj vendar 7. člen zakona govori, da je možno uporabljati te protokolarne objekte za druge namene, se pravi, uporabljati na takšen način, da bi z njimi pridobili čim več sredstev izven državnega proračuna, ob tem pa bi, ker imam to možnost sedaj tukaj, generalnega sekretarja vprašali [[...]]
Ne morete več, ker nima možnosti, da vam odgovori. Žal.
Dobro. Potem bom pa samo eno zadevo komentiral, ki jo je on izjavil. Rekel je, da če nekdo hoče prenočiti na Brdu, mora za to plačati 115 tisoč tolarjev. Mene bi prav res zelo zanimalo, koliko ljudi, Slovencev, ki so sami plačali, je to možnost izkoristilo in zato seveda toliko plačalo. Konec koncev, ceno lahko postaviš za neko storitev tudi tako, da je nihče ne uveljavi Enostavno reče, da to nima smisla. Tako skozi ceno lahko onesposobiš uporabo. Tudi to bi bilo treba videti, če to drži. Jaz pač enostavno samo na njegovo besedo ne morem enostavno pristati, pa vsega tega, kar je on rekel, kupiti oziroma pristati na to, če uporabim besede gospoda Potrča, da vse to, kar je povedal, pije vodo. Hvala lepa.
Kolega Kremžar imate možnost za repliko, samo če ni polemika. Pojasnilo, ker naj bi bila vaša razprava napačno razumljena.
Vem, hvala predsednik. Replika, vseeno hvala za opozorilo. Ker sem bil omenjen, zato se javljam ponovno. Sklep o določitvi protokolarnih pravil, kolega Sok, je javen dokument, tako kot je javni dokument zakon. Vsak ga lahko prebere. Prebere 58. člen, ki govori o uporabi protokolarnih objektov. In je javno, nič ni skrivnostno, nič ni na skrivaj, stvari so transparentne, lahko se pa pogovarja o tem, ali je vse ustrezno, kar je notri napisano in se pač sproži nek določen postopek, da vlada nekaj drugega naredi, če kdo misli, da ni prav, ampak dokument je javen, je veljaven in se dela in se mora delati po tem dokumentu enako, kot bi se moralo delati po zakonu, če bi bil sprejet. Hvala lepa.
S tem bomo zaključili razpravo o predlogu tega zakona, to je bila danes popoldne tudi zadnja razprava kakšnega zakonskega osnutka. Ko bom prekinil to točko dnevnega reda, bom najavil začetek odločanja ob 20.25 uri. Mi bomo takrat med drugim odločali tudi o predlogu sklepa, da je predlog zakona, ki smo ga sedaj obravnavali, primeren ali pa ne za nadaljnjo obravnavo. Prekinjam to točko. Nadaljujemo ob 20.25 uri, takrat vas vabim, da ste vsi navzoči, ker bomo takoj začeli z odločanjem.
Večina nas je tu že 12 ur in več in normalno je, da koncentracija lahko tudi malo popusti, zato vas še posebej prijazno prosim za pozornost. Prehajamo na glasovanja o točkah dnevnega reda, ki so bile na vrsti včeraj oziroma danes. Najprej bomo odločali o zadevah, ki so povezane s 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je s prekinjeno točko - VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. Pet naših kolegov je predlagalo šest sklepov, šest kolegov, šest sklepov, o katerih moramo odločiti. Prosim za pozornost. Poslanec Marko Diaci je predlagal sklep, ki se glasi: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru predsednika vlade na njegovo poslansko vprašanje v zvezi z upadanjem rodnosti. Obrazložitev glasu, prosim, kolega Diaci. Prosim za mir v dvorani. Prosim za mir.
Spoštovani. Ne bi navajal ponovnih dejstev, ki so me navedla, da predlagam razpravo o odgovoru na to poslansko vprašanje. Zato vas vse še enkrat prosim, da s pritiskom na tipko za, ki je pod številko 4, potrdite to, da na naslednji seji razpravljamo o tej temi. Hvala.
Prehajamo na odločanje. Odločamo o predlogu kolega Diacija, da v zvezi z odgovorom na njegovo poslansko vprašanje predsednika vlade opravimo na naslednji redni seji razpravo. Glasujemo. Smo sredi glasovanja. Prosim za pozornost v dvorani. Mir v dvorani. 69 navzočih, 22 za in 45 proti. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 45.]] Sklep, ki ga je predlagal kolega Diaci, ni dobil potrebne podpore. Kolega Peče je predlagal sklep, da se v zvezi z njegovim vprašanjem ministru za finance in odgovorom ministra nanj opravi razprava. Odločali bomo o tem. Glasujemo, še prej obrazložitev glasu, kolega Peče.
Spoštovani prisotni! Namen predloga razprave ni v tem, da bi se srečevali opozicijski in pa pozicijski pogledi na javne finance in da bi se poskušale pridobivati neke vrste politične točke. Namen je samo eden, to je, da bi se ta državni zbor kot zakonodajna veja oblasti srečal in bi izvedel za ukrepe, ki jih po eni strani nalaga Banka Slovenije za zajezitev inflacije, po drugi strani pa vlada Republike Slovenije, in da bi v skladu s to razpravo bile tudi vse nadaljnje informacije, podane s strani ministrstva za finance, nam v korist pri odločanju v samo enem cilju, to je zmanjšanje inflacijskih teženj. Predlagam, da predlog sklepa podprete. Hvala.
Odločamo o predlogu sklepa, ki ga je dal kolega Peče v zvezi z odgovorom ministra za finance na njegovo vprašanje v zvezi z inflacijo. Glasujemo. Prosim za pozornost. Smo sredi glasovanja. 76 navzočih, 22 za in 49 proti. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 49.]] Predlog ni dobil potreben večine. Kolega Jožef Jerovšek je predlagal sklep, ki se glasi: "Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za šolstvo, znanost in šport na njegovo poslansko vprašanje v zvezi z oblikovanjem narodne zavesti in narodne identitete v pedagoškem in izobraževalnem procesu." Kolega Jerovšek, obrazložitev glasu.
Hvala lepa. Spoštovani! Mislim, da gre za izredno pomembno temo, za katero smo zainteresirani vsi. Namreč to, da je v naših šolah tako zapostavljena osamosvojitev in izgradnja nacionalne identitete, nacionalnega ponosa, patriotizma med našimi mladimi ljudmi, je velik problem. Tak človek, ki mu tega šola ne privzgoji - seveda je tu pomembna tudi družina -, je lahko šibak člen, in to je za našo domovino slabo. Ko so v včerajšnjih Odmevih navedli, da sem odprl to temo, to izredno pomanjkanje teh snovi, da je samo ena učna ura v srednji šoli namenjena slovenski osamosvojitvi in se pri izpitni snovi konča obravnava slovenske zgodovine pri letu 1955, se je utrgal plaz klicev, ravno tako današnji dan. Vsi ljudje se pravzaprav zavedajo tega, da je to področje neprimerno urejeno. Tu moramo poslanci biti toliko odgovorni, da damo politično spodbudo ministru, da bo, kot je rekel, spodbudil strokovnjake, da v učnih načrtih to zadevo spremenijo. Mislim, da ne bo glasu proti temu, da naredimo nekaj za to, od česar je odvisna naša bodočnost. Hvala lepa.
Prešli bomo na odločanje o predlogu sklepa, ki ga je predlagal in zdaj obrazložil kolega Jerovšek. Glasujemo. Prosim za pozornost v dvorani. Smo sredi glasovanja. 75 navzočih, 24 za in 46 proti. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da predlog ni dobil potrebne podpore. Četrti predlog pod 1. točko dnevnega reda je predlagal kolega poslanec Bajuk, in sicer, da se na naslednji seji državnega zbora razpravlja o odgovoru ministra za finance na njegovo vprašanje v zvezi z upravljanjem s kapitalskimi deleži kapitalske družbe in slovenske odškodninske družbe. Kolega Bajuk želi obrazložiti svoj glas. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Vprašanje, ki sem ga zastavil gospodu ministru, ni nobena novost. Gotovo se kolegice in kolegi spomnijo, da to ni prvikrat, da v tem smislu sprašujem predstavnike vlade. Dejstvo je, da je kapitalska družba, ko je začela svoje poslovanje, imela v svojem portfelju naložbe v 1.300 podjetjih. Na podlagi podatkov, ki jih imamo od same vlade, jih je v začetku tega leta imela samo še v 354 podjetjih. To pomeni, da je v tem obdobju potekala neka močna koncentracija kapitala in teh vložkov v samo določena podjetja. V nekaterih teh podjetjih ima pa sedaj vlada, slovenska država, to se pravi mi vsi in v imenu nas vlada kot lastnik ima odgovornost in pa večinske deleže. Eden od takih primerov je ravno podjetje Paloma. V podjetju Paloma ima slovenska država 70,8% kapitala. Sedaj slišimo v medijih, da smo na pragu neke prodaje. Prodaje na podlagi neke ocene, ki jo je napravil cenilec, je pa gospod minister priznal, da cenilka, to se pravi gospa, ki je to napravila, je pa istočasno predsednica nadzornega sveta Palome. Gospod minister je javno rekel, da to ni v skladu s tistimi načeli, ki jih je on sam oblikoval kot strokovnjak, preden je postal tudi finančni minister v naši državi. Vprašanje torej je, kakšna je strategija vlade do teh podjetij, ki imajo ključno vlogo v gospodarskem razvoju naše države. Odgovor je bil, da takšne strategije v tem konkretnem primeru tudi ni. Nujno pa je, da mi opravimo to razpravo, ker je dolžnost državnega zbora, da se tudi zavzame za ta vprašanja, od katerih je odvisna stabilnost našega finančnega sistema in predvsem pokojninske reforme,ki je bil izpeljana v preteklosti. Nujno je, da se tega problema lotimo, je naša odgovornost. Hvala za vašo potrpežljivost.
Lahko odločimo? Prosim, državni zbor sedaj odloča o predlogu kolega Bajuka. Glasujemo. 74 navzočih. 27 za in 44 proti. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti je glasovalo 44.]] Prehajamo na peti predlog kolega Dorijana Maršiča. Ta predlaga, da bi opravili na naslednji seji razpravo o odgovoru ministra za pravosodje na njegovo vprašanje v zvezi z reševanjem zemljiškoknjižnih zadev v slovenski Istri. Kolega Anderlič.
Glasoval bom proti predlogu, kakor tudi moji kolegi in kolegice, pa ne zaradi tega, da si to vprašanje ne bi zaslužilo razprave pred tem državnim zborom. Nasprotno, bi si jo. Konec koncev je bilo pozivov v zadnjih letih glede sodnih zaostankov ogromno. Glede nekaterih nerešenih zadev, ki se vlečejo in pa seveda tudi glede nekaterih končnih zaključkov. Ker bo v jeseni predvidoma že septembra meseca pred delovnimi telesi v državnem zboru ali na njih seveda tudi poročilo varuha človekovih pravic, pa poročilo državne tožilke in tako naprej, torej prilike za razpravo je še kako veliko in predvsem zaradi tega, ker smo s tem, ko je gospod Dorijan Maršič med drugimi predlagal tudi to razpravo, prešli v neko fazo, kjer se državni zbor spreminja v takorekoč nek debatni klub, ne pa v organ, ki odloča, smo prepričani, da se je potrebno se izogniti pretiranim razpravam, kar tako ad hoc postavljenim vprašanjem. Ne govorim o tem, daniso temeljito premišljena vprašanja, marsikatera so in marsikakšna pobuda, ampak je treba posamezno točko pripraviti, gradivo, seveda pripraviti tudi zaključke in iz tega narediti kakšno korist. Od razprave same ni koristi in predvsem, če bi šlo za pretirano posploševanje, bi bila lahko tudi škoda. Zato bomo glasovali proti.
Prav. Imamo predlog kolega Maršiča, kolega Jerovšek, kolega Sok.
Hvala lepa.
To je obrazložitev glasu. Prosim za mir v dvorani. Pokazal bom več odgovornosti, kot jo je moj predgovornik [[...]]
Ni polemike v obrazložitvi glasu.
[[...]]v zvezi z izredno pomembnim vprašanjem o vpisu v zemljiške knjige, kajti to je tudi iz nacionalnega stališča pomembno vprašanje, kajti stanje katastrov v Slovenski Istri je izredno pomembno vprašanje. Jaz mislim, da ne bi smeli zatiskati oči pred tako pomembnim vprašanjem in negirati pomembnih vprašanj. Ni res, da se te nacionalne teme ne tičejo tega parlamenta. Še kako se ga tičejo in jaz ne vem, kdo ponuja bolj ustrezne nivoje, bolj ustrezne forume, kot je slovenski parlament. Jaz bom podprl kolega Maršiča.
Kolega Sok.
Hvala za besedo. Tudi jaz bom glasoval za ta predlog in se seveda ne morem strinjati, da je državni zbor [[...]]
Ni polemike prosim.
No, ampak to je bila ocena. Se pravi, smo bili vsi tukaj imenovani kot nek debatni klub. Tudi meni je žal, da po teh razpravah ne more državni zbor oblikovati nekih sklepov, nekih stališč. To je pač posledica poslovnika, ki je bil tukaj predlagan in sprejet. Predlagan je bil s strani tistega, ki nas danes imenuje za debatni klub. Škoda je, da nismo sposobni izglasovati takšnih predlogov in opraviti razprave, kot jo je predlagal poslanski kolega dr. Andrej Bajuk. Poglejte, če predsednica nadzornega odbora deluje v funkciji glavnega cenilca nekega podjetja in če se v tej državi na podlagi tega dogaja odprodaja državnega premoženja [[...]]
To ni predmet te točke tega sklepa. Moram zahtevati malo discipline, ker drugače bo izgubilo smisel razprave. Prosim kolega Sok.
Rad bi pojasnil, za kaj bom glasoval za to, da se opravi razprava o teh sodnih zaostankih v tej državi, ker je to izredno velik problem. Ne razumem, zakaj je nasprotovanje temu, zakaj ne bi o tem opravili razprave in poslanci v svoji razpravi prispevali k temu, da se te zadeve začnejo razreševati. Konec koncev to od nas zahteva tudi Evropska unija in na tem področju se pred vstopom v Evropsko unijo nekaj mora spremeniti. Tako kot je sedaj, takšno stanje naprej več ne more biti. Ti sodni zaostanki so preveliki, preveč jih je in naše državljanke in državljani so skozi to oškodovani. Glasoval bom za ta predlog. Hvala lepa.
Preden dam besedo kolegu Maršiču, naj samo spomnim, ker je bil nekajkrat omenjen poslovnik. Poslovniška komisija je zdaj pozvala vse, da damo morebitne pripombe po enem letu izvajanja tega novega akta in marsikdo ima zdaj priložnost, da svoje pripombe in predloge v tej zvezi da. Kolega Maršič ima sedaj besedo, za njim dr. Bajuk.
Hvala za besedo gospod predsednik. Kolegice in kolegi. Jaz bi vas rad opozoril, da sem v času, ko so bila postavljena poslanska vprašanja, postavil ministru Bizjaku dve vprašanji. Eno je bilo vezano na zemljiško knjigo v slovenski Istri na kar sem odgovor dobil. Nisem bil sicer povsem zadovoljen, vendar tisto, kar je minister Bizjak tedaj povedal, je dobra garancija za to, da bo v tistem delu mestne občine Koper, kjer še vedno ljudje rešujejo svoje zemljiškoknjižne zadeve v Republiki Hrvaški, problem kmalu rešen. Dejstvo pa je, da sem zastavil prošnjo državnemu zboru, da se razprava opravi na temo sodnih zaostankov. In glede na to, da bo resnično razprava opravljena prav kmalu v tem državnem zboru, in sicer v zvezi s poročilom varuha človekovih pravic, se strinjam s tem, da verjetno ni vrednodvakrat ponavljati besed. Jaz bom svoj predlog podprl, ker še vedno menim, da je bil tedaj na mestu. Vi pa se odločite, kakor želite.
Kolega dr. Bajuk. O tem vprašanju.
O tem vprašanju. Hvala lepa, gospod predsednik. Pravica odložena je pravica odrečena. Tudi to velja pri nas na Slovenskem. In mi kot zakonodajna oblast v tej državi smo za to odgovorni in menim, da je silno pomembno, če ta državni opravi to razpravo in tudi ukrepa, ne glede na možnosti, ki nam je daje ta poslovnik ali pa ne. Hvala lepa.
Kolegica Zupanova, prosim.
Hvala lepa. Vesela sem, da je kolega Maršič zahteval razpravo o sodnih zaostankih. Tudi sama sem prejšnji mesec postavila ministru za pravosodje isto vprašanje na isto temo. Vendar sem pa malce razočarana, ker ga kolegi ne podprete. Sama si tega nisem dovolila, ker naše zahteve zavrnete. Kot največja stranka, pa bi le pričakovala, da boste o tako pomembnih zadevah, pa le odločali, kljub temu, da bomo govorili o tem še v zvezi s poročilom varuha človekovih pravic. Hvala lepa.
Državni zbor bo sedaj prešel na odločanje. Imamo predlog kolega Maršiča, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru na njegovo poslansko vprašanje. Glasujemo. 75 navzočih, 29 za in 41 proti. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da tudi ta predlog ni dobil potrebne podpore. Kolega Tanko je predlagal, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru generalnega sekretarja vlade na njegovo poslansko vprašanje v zvezi z nespoštovanjem zakona o javnih naročilih. Kolega Tanko, obrazložitev glasu.
Hvala lepa za besedo. V svojem vprašanju sem se omejil oziroma skliceval tudi na poročilo računskega sodišča za predpreteklo in preteklo leto, kjer je navedena vrsta kršitev zakona o javnih naročilih. Moram reči, da se z zlorabo zakona o javnih naročilih državi povzroča velika škoda in se tudi marsikdaj poraja sum, da gre za nezakonito priposestvovanje javnih sredstev. Ne nazadnje je mnogo stvari, ki so navedene v poročilu računskega sodišča, tudi takih, da so izvedena plačila brez pogodb, da so izvedena plačila na osnovi fiktivnih dokumentov. Moram reči, da me zelo zanima, kako je reagirala vlada in tudi ustrezni vladni organi na to poročilo računskega sodišča. Po naši oceni kakšnih posebnih reakcij ni. Glede na to, da sem gospodu generalnemu sekretarju vlade pravočasno zastavil vprašanje [[tudi pismeno]] , sem pričakoval, da bo ustrezen tudi odgovor. Vendar odgovora na vprašanje ni bilo. Mislim, da je naša dolžnost, da zahtevamo od vlade, da nas seznani z ukrepi, ki jih je oziroma jih ni izvajala na tem področju. Mislim, da je ta predlog povsem utemeljen. Hvala.
Prosim, kolega dr. Bajuk.
Hvala lepa, gospod predsednik. Na žalost, generalni sekretar, vsaj tako mi pravijo pravniki, ne more biti predmet interpelacije, ker njegov odgovor, ne le o nepoznavanju zakona in kaj se dejansko dogaja na tem področju, bi bil prav gotovo lahko deležen česa takega, predvsem pa njegov pristop do tega, kaj zakon veleva in kakšna je njegova vloga v tem državnem zboru. Razprava o tej zadevi je nujno potrebna in upam, da boste to pot to podprli. Hvala.
Državni zbor bo prešel na odločanje. Smo pri predlogu kolega Tanka za razpravo o odgovoru na njegovo poslansko vprašanje. Prosim. Glasujemo. 74 navzočih, 23 za in 46 proti. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 46.]] Ta predlog ni dobil potrebne podpore. Zadnji od predlogov je predlog kolega Pukšiča. Tudi on predlaga, da na naslednji seji opravimo razpravo o odgovoru ministra za finance. Prosim kolega Pukšiča, da obrazloži svoj glas.
Hvala lepa, gospod predsednik. Prej ste omenili, da je po enem letu delovanja možno dati predloge popravkov na poslovnik. Verjetno jih bo več, kot je členov v tem poslovniku, ali z drugimi besedami povedano, pokazalo se je, da je poslovnik izredno slab ali pa zelo, zelo slab. Zato seveda potem pač prihaja tudi do tega, da je potrebno preko tega inštituta, ki pa žal nima vsebinske vrednosti, da bi se sprejeli kakšni sklepi, pač ostaja edina možnost, da se opravi ta razprava o odgovoru, če seveda meniš, da ni dovolj dobra. Tisti, ki mislijo, da je to nepotrebno, tako je poslovniško zapisano in tako, kot sem že omenil, edina možnost. Jaz se seveda tudi strinjam s tem, dabi bilo potrebno v tej smeri poslovnik spremeniti, da bi to imelo neko večjo težo. Sedaj pa, da preidem k temu mojemu predlogu. Z odgovorom ministra za finance v zvezi s financiranjem občin seveda nisem bil zadovoljen, pa ne samo, da ne bi bil s tem zadovoljen, z načinom financiranja občin že vsaj štiri leta pravzaprav ni zadovoljen nihče. Dejstvo je, da 28 občin od 193, ki jih imamo, ima 36, 37 milijard sredstev več, čez primerno porabo, kot pa ostalih 165 občin. In ta razprava bi naj bila torej za teh 165 občin, ki pokrivajo približno 60 procentov prebivalstva in tudi tako velik del površine Republike Slovenije. Z zakonom, takšnim, kot je, je dohodek z izravnavo do primerne porabe izredno različen na število prebivalcev in seveda v nekaterih primerih presega celo do 80 procentov od primerne porabe. Minister je v svojem odgovoru, ko sem ga vprašal, kaj bo naredil, da se te nepravilnosti odpravijo v pripravi proračuna za leto 2004, odgovoril, da nič, ker je pač potrebno spremeniti zakon, da pa tega zakona, ki je pripravljen, menda ne more predlagati, ker ni soglasij. Jaz verjamem, da bo lahko našel soglasja pri 165 občinah, ker je nujno potrebno, da bodo lahko sploh delovale na svojih razvojnih področjih, da bodo imele neke druge možnosti za prijavljanje na razpise, kot pa sedaj. Tudi v 26. členu zakona o financiranju občin je zapisano, da so lahko razpisi narejeni tako, da bodo občine kjer je dohodek na prebivalca v primerjavi z dohodkom na prebivalca Republike Slovenije manjši, dobile večji delež procenta. Zato predlagam, bi razpravo odprli in dali ministru [[...]] [[Znak za konec razprave.]]
Kolega Pukšič [[....]]
[[...]]možnost, da predstavi predloge in seveda način, kako bo razrešil ta problem. Hvala lepa.
Kolega Kelemina.
Hvala lepa, za besedo. Spoštovani! Ta predlog gospoda Pukšiča [[....]]
Mir!
[[...]]sam osebno prav gotovo bom podprl. Sicer se mi zdi vse skupaj že malo tragikomično in smešno, da večina poslancev, ki poznajo to problematiko, ki se zavedajo tega problema, tega nepoštenega, nepravičnega financiranja občin, vsaj nekaterih občin, ki so na različne načine depriviligirane, če tako rečem. Kot je, recimo, primer tudi moja občina, v kateri živim, ki ima ogromno površino, izredno redko naseljenost, izredno geografsko razgibanost, je nemogloče zagotoviti v bistvu infrastrukturo. Kje so pa vsi ostali pogoji za neko normalno življenje, tako gospodarski razvoj kot kulturno življenje, športna infrastruktura in vse ostalo, kar sodi k neki sodobni organizirani družbi, evropsko organizirani družbi? To je absurd, kar se dogaja na tem področju. Jaz sem trdno prepričan, spoštovaneposlanke in poslanci, da se vi tega vprašanja dobro zavedate. Ne glede na to, kaj vlada misli, oni lahko mislijo, kar hočejo, tudi lahko nočejo biti zaradi mene usklajeni, ampak dolžnost poslank in poslancev je, da to vprašanje rešijo, če ga vlada ni sposobna. Tega se dajte zavedati. Če pa te odgovornosti nočete prevzeti, potem pa povejte, da ne prevzemate nobene odgovornosti, da ne prevzemate odgovornosti za stanje v državi, kakršno je, in se odpovejte tudi poslanskemu mandatu in se odpovejte tudi plači, ker to je edino korektno in pravično in pošteno potem.
Prosim.
Ta parlament noče prevzemati odgovornosti za najpomembnejše stvari v tej državi, ki se dogajajo. Noče. In to je absurd! Zaradi tega podpiram ta predlog, vsaj vidimo, kaj na tem področju vlada misli, mi bomo pa povedali svoje mišljenje. Hvala lepa.
Odločali bomo o predlogu kolega Pukšiča, da se na naslednji redni seji opravi razprava o odgovoru ministra za finance na njegovo poslansko vprašanje. Glasujemo. 73 navzočih, 25 za in 46 proti. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da predlog ni bil sprejet. S tem smo odločili o sedmem predlogu, o vseh torej, in zaključili točko dnevnega reda. Pri 2. PREKINJENI TOČKI DNEVNEGA REDA IMAMO DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O ZAGOTAVLJANJU NAVIGACIJSKIH SLUŽB ZRAČNEGA PROMETA in precej vloženih amandmajev k številnim členom, zato vas bom prosil za pozornost. Poskušali bomo odločati tako, da bomo lahko sledili. Če bi kdo menil, da ni razumljivo, o čem odločamo, naj me takoj prekine, da bomo dali pojasnila. Najprej bomo odločali o amandmaju poslanske skupine SLS k 3. členu. Glasujemo. 73 navzočih, 53 za in 8 proti. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. O 5. členu ne moremo odločati - mislim, da je predlagatelj seznanjen -, ker v drugi obravnavi ni bil odprt, in bo treba reševati problem z uskladitvenim amandmajem. K 6. členu imamo predlog amandmaja poslanske skupine ZLSD. Glasujemo. 74 navzočih, 57 za in 4 proti. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je bil amandma sprejet. Ista poslanska skupina vlaga amandma k 7. členu. Glasujemo. 69 navzočih, 58 za in 3 proti. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je amandma dobil podporo. K 8. členu vlaga amandma poslanska skupina SLS. Glasujemo. 70 navzočih, 25 za in 37 proti. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da ni dobil potrebne večine. To je bilo glasovanje o 8. členu. K 9. členu imamo amandma poslanske skupine SLS. Glasujemo. 72 navzočih, 25 za in 38 proti. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da ni dobil potrebne podpore. Prosim, kolega Podobnik.
Pred odločanjem o amandmaju pod točko 9, bi vas prosil [[...]]
K 10. členu, pardon.
K 9. členu.
Počakajte, 9. člen smo izčrpali [[...]]Pardon, pardon. Se opravičujem! Drugi amandma. Se opravičujem, kolega Podobnik. Sem prosil prej za razumevanje, če bo tudi z moje strani kakšna napaka. Prosim, se opravičujem. Imate besedo. Imate besedo, prosim. Res je. Smo pod točko 2.
Se opravičujemo! Sedaj bi prosili, ko bomo odločali o amandmaju pod točko 10, pred glasovanjem o tem amandmaju bi vas prosil, da bi v imenu poslanske skupine dobili 15 minutni odmor.
Samo hipec. Sedaj odločamo, kolega Podobnik, če sem prav razumel, lahko še o točki 2 oziroma o drugem amandmaju poslanske skupine ZLSD k 9. členu. V redu. Ali je razumljivo? Odločamo o amandmaju pod zaporedno številko 2, da se spremeni četrti odstavek, ki ga vlaga ZLSD. Glasujemo. Prosim za pozornost. Potem bom odredil 15 minut odmora. Mir v dvorani. Če kaj ni jasno, naj kdo dvigne roko med tem, ko teče čas na ekranu. Potem ni več govora za umik. 69 navzočih, 50 za in 13 proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je amandma dobil potrebno podporo. Vodja poslanske skupine SLS je zahteval pred odločanjem o amandmaju k 10. členu, imamo dva, poslanske skupine SLS in ZLSD, 15 minut odmora. V skladu s poslovnikom odrejam 15 minut odmora. Ob 21 in 15 minut bo državni zbor nadaljeval z delom z odločanjem o dveh amandmajih k 10. členu pri 2. točki dnevnega reda. Do takrat prekinjam sejo.
Kolegice in kolegi! Prosim, pridite v dvorano. Nadaljevali bomo z odločanjem. Kolega Podobnik me je obvestil, da ne želi besede. Ali želite? Pardon. Kolega Podobnik želi besedo. Preden vam jo bom dal, bom samo počakal, da pridejo kolegi v dvorano in da ura preskoči na minuto z določenim časom, ko nadaljujemo razpravo. Sedaj pa imate besedo, kolega Podobnik.
Predsednik, hvala lepa za besedo. Kolegice in kolegi, v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo podprli amandma k 10. členu. Napisali smo ga na podlagi pripomb in predlogov zakonodajno-pravno službe državnega zbora, ki so bile podane tudi na seji odbora. Pričakujemo, da bo tudi večina v državnem zboru naš amandma podprla.
Dobro. Imamo dva amandmaja. Smo pri 10. členu. Prvi je vložen s strani poslanske skupine SLS, drugi ZLSD. Glasujemo najprej o prvem. Glasujemo o amandmaju SLS k 10. členu. 61 navzočih, 40 za in 16 proti. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 16.]] Amandma je sprejet. Sedaj še o amandmaju poslanske skupine ZLSD. 56 navzočih, 41 za in 8 proti. [[Za je glasovalo 41.]] [[8 proti.]] Ugotavljam, da smo tudi ta amandma k 10. členu sprejeli. Smo pri 13. členu in enemu vloženemu amandmaju. Glasujemo o amandmaju poslanske skupine ZLSD k 13. členu. Smo sredi glasovanja. 63 navzočih, 45 za in 5 proti. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 5.]] Amandma je sprejet. Glasujemo o amandmaju iste poslanske skupine k 16. členu. Glasujemo. 63 navzočih, 46 za in 3 proti. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 3.]] Amandma je dobil podporo. Smo pri 20. členu in amandmaju iste poslanske skupine. Glasujemo. 66 navzočih, 27 za in 36 proti. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 36.]] Amandma ni sprejet. Glasujemo o predlogu iste poslanske skupine k 30. členu. Glasujemo. 69 navzočih, 50 za in 17 proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 17.]] Ugotavljam, da je dobil podporo. Ker so bili v drugi obravnavi k dopolnjenemu predlogu zakona sprejeti amandmaji k več kot eni desetini členov od 32, bo zbor tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji. Tako na podlagi tretjega odstavka 137. člena našega poslovnika zdaj predlagam državnemu zboru, da sprejme še naslednji sklep: "Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi vlada Republike Slovenije." Glasujemo. 69 navzočih, 58 za in 6 proti. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem je izčrpana 2. točka dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 3. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POLICIJI. Imamo amandma poslanske skupine Socialdemokratske stranke k 3. členu. Prosim, imate besedo. V imenu poslanske skupine? Prosim.
Obrazložitev glasu. Pri tem amandmaju moram reči, da sem v dilemi, kako bi se odločil. Minister pravi, da zdaj nima vpliva na delo policije. Gospod Jerovšek je v dopoldanskem delu zasedanja izrazil nekatere pomisleke, ki so se mi zdaj popoldne potrdili. Predvčerajšnjim sem napovedal poslansko vprašanje z naslednjim stavkom: "Ministru za notranje zadeve bom postavil vprašanje v zvezi s socialnim dialogom s policijskim sindikatom Slovenije." Ker včeraj nisem mogel postaviti ustnega vprašanja, sem to vprašanje danes pisno poslal ministru, ker se je name resnično obrnil del oziroma sindikat slovenskih policistov s podpisanim Andrejem Pšenico. V prilogi sem poslal dopis, ki sem ga dobil prejšnji dan po faksu. Isti dan, se pravi tudi danes, sem pa dobil dopis od drugega dela sindikata, ki pa pravi: "Minister ni posegal v sindikalno svobodo," naslovljeno name, pravi: "Pred dnevi ste prejeli dopis, ki ga je poslal gospod ta in ta. Odločno zavračamo takšno natolcevanje in vpletanje ministra, saj minister ni posegel v tovrstno sfero." Zdaj se mi resnično postavlja vprašanje, ali minister posega v sfero tako, da je policiste takoj obvestil in so oni mi potem ta dopis poslali, ali pa - še hujša možnost, na katero pa si neupam niti pomisliti -, da policisti sledijo dokaj natančno, kaj poslanec v državni zbor dobi, in se potem temu primerno obnašajo. Sam bom seveda podprl ta amandma. Jasno pa je, da bi si želel res kvaliteten nadzor nad delom policije. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Zamernik. Prosim? Proceduralni predlog? Mir v dvorani!
Gospod predsednik, kolegice in kolegi! To, kar je navedel gospod Zamernik, je šokantno. Izgleda, da gre [[...]]
Ali lahko nehate klepetati, vas lepo prosim.
[[...]]izgleda, da je kolega Zamernik nadzorovan in zasledovan, ker drugače si ne moreš zamišljati, da se gleda njegova [[....]]
Proceduralni predlog, kolega Jerovšek!
[[...]]nehajte se posmehovati o resnih temah.
Mir v dvorani! Proceduralni predlog.
[[...]]drugače tudi sam ni podvržen temu, da bi bil nezaupljiv, danes pa izraža izredno skrb.
Mir v dvorani!
Poglejte, jaz sem pred nedavnim dobil anonimni telefonski klic, če se zavedam kot predsednik komisije, da kolega Zamernika zasledujejo.
Kaj je proceduralni predlog?
Potem pa [[...]]
Vam bom dal priložnost, da ga utemeljite [[...]]
[[...]]ga bom obrazložil.
Samo, da slišimo.
Potem pa sem prebral njegov intervju v Večeru, kjer je povedal, da mu je odvetnik nekega podjetnika pisal in pravi, da sprejema na svojem domu ljudi. Ko sem bil pri kolegu Mirku Zamerniku, vem, da tam ne pelje nobena cesta. Samo s sledenjem in prisluškovanjem [[...]]
Kaj je vaš proceduralni predlog?
In moj proceduralni predlog je, dokler se ne razčisti, ali je kolega Mirko Zamernik nadzorovan s posebnimi metodami, ampak prikritimi, da prekinemo to glasovanje. To je bolj pomembno od vsega drugega. Predlagam, da prekinemo nadaljevanje tega zakona. Hvala lepa.
Poglejte, kolega Jerovšek. To vprašanje, ki ga sprožate, je lahko relevantno, samo ne za odločanje v tem primeru. Odločitev ne vpliva na vsebino zakona, ki ga sprejemamo. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Prosim? O tem, kar ste sprožili, se lahko posvetujemo, imamo veliko drugih možnosti, da o tem odločimo. Ni pa vezano to na vsebino tega zakona. Zato prosim, razumite, da tega predloga ne morem dati na glasovanje. Kajti sicer lahko sprejemamo proceduralne predloge o vseh temah pri vseh točkah dnevnega reda. To pa ni namen poslovniške ureditve. Tako, da prosim, da lahko nadaljujemo z delom. Imamo predlog poslanske skupine Socialdemokratske stranke za amandma k 3. členu. Prosim, kolega Petan, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Torej, ne bi se oglasil, nisem mislil obrazložiti glasu, ampak da ne bi krenili z vsebine, o čemer se sploh pogovarjamo, bi povedal, da ta amandma je za črtanje 2.b, c in pa č člena, ki je tisti člen, ki po vsebini vzbuja skrb v naši poslanski skupini, kajti smatramo, da lahko, poudarjam, da lahko pride politizacije policije. Obrazložitev tega sem podal obširno v dopoldanski razpravi, zato ne bi sedaj še enkrat ponavljal, samo toliko, da se spomnimo, o čem bomo glasovali. In seveda prosim za podporo.
Hvala. Kolega Kontič, za vami kolega Školč.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Že v svoji razpravi dopoldne sem dejal, da je smiselno glasovati proti predlaganemu amandmaju. Razprava prvega nadzornika v komisiji za nadzor, katere član sem tudi jaz, pa je šla preko meje dobrega okusa in je dodatni argument za glas proti amandmaju. Na eni strani zahtevamo odgovornost ministra za delo policije, na drugi strani bi mu omejili možnost strokovnega, ne političnega, strokovnega nadzora s strani pooblaščenih oseb. S tem zakonom v nasprotju s trditvami, ki so bile dopoldne izrečene, ne bomo uvedli političnih komisarjev, ne bomo uvedli enopartijskega sistema, žal pa tudi s tem zakonom in vsemi do sedaj sprejetimi zakoni nismo in se bojim, da tudi ne bomo zmanjšali kaznivih dejanj in kriminala na nivo, ki smo ga včasih že imeli. Glasoval bom proti temu amandmaju in naj končam svojo obrazložitev s starim slovenskim pregovorom "vsak po sebi vatle meri". Hvala.
Kolega Školč, za vami mag. Drobnič.
Hvala lepa. Jaz bi tudi podal neke vrste proceduralni predlog, ker se mi zdi zaskrbljujoče, da za neko stvar, ki se nam zdi mogoče smešna, da jo odpravimo kar tako. S tega vidika, gospod predsednik, bi predlagal, da to točko prekinemo, nadaljujemo z odločanjem o drugih stvareh, počakamo ministra, da pride in da pojasnilo, kako on vidi to časovno sosledje papirjev, ki so sledili. Na nek način je ponižujoče tudi do državnega zbora, da ministri ali njihovi, bom rekel, pribočniki ne sedijo pri odločanju in pomagajo pri razčiščevanju zapletov. Jaz seveda upam, da je domneva kolega Jerovška napačna. Po drugi strani vam povem, da seveda tudi v principu zaupam normalno v institucije, ki jih imamo, hkrati imam, pa bom rekel, v obeh teh sistemih, v katerih sem živel, dovolj izkušenj, da vem, da ni mogoče brezmejno temu zaupati, in da je naloga poslancev, da bedijo nad temi stvarmi. Zato gospod predsednik, predlagam, da prekinemo odločanje o tem,poskušamo dobiti način, da se to pojasni, in nadaljujemo. Vem, da to ni pogoj za odločanje o materiji zakona, ampak ne vidim razloga, da ustanovimo preiskovalno komisijo za to, da neko tako preprosto vprašanje razrešimo. Hvala lepa.
Poglejte, kolega Školč, nečesa se moramo zavedati. Ministru, tudi če bi bil sedaj izzvan, jaz po poslovniku ne morem dati besede. Kot sem prej rekel, o tem vprašanju, ki je lahko relevantno, izvedemo posvetovanje, da dobimo potrebne odgovore, ni pa to neposredno vezano na to materijo, da bi v tem smislu utemeljeval predlog za prekinitev. Morda bi bilo pametneje prekiniti danes delo zaradi posvetovanja v poslanski skupini in nadaljujemo z drugimi vprašanji. Ampak moram povedati: tudi če danes prekinemo,zato da pride minister za notranje zadeve v državni zbor, ministru ne moremo dati besede. Prosim, kolega Školč, dajmo razčistiti to, da bo povsem jasno.
Obstajajo različni načini, kako se to lahko razčisti. Meni je popolnoma jasno, da ni mogoča več diskusija o tem. Pred petnajstimi minutami je kolega Podobnik zahteval 15 minut odmora zato, da razčisti neko vprašanje. Razčistil ga je, stvar je tekla naprej. Sam se ne prijavljam k temu, da bi z ministrom Bohincem to razčiščeval, mislim pa, da bi v posvetovanju v poslanski skupini Socialdemokratske stranke lahko pojasnil svoje videnje tega sosledja.
Tako je. To je pa drug predlog, in zdaj sprašujem [[...]]
Predsednik, je možno do tega priti samo s prekinitvijo na tej točki, ne vidim pa razlogov, da ne nadaljujemo z drugimi točkami dnevnega reda.
O tem ni dvoma. Samo, glejte, ko dam nek proceduralni predlog na glasovanje, moramo biti na jasnem, zakaj sem tako storil, da ne bi storili presedanov, ki bi veljali za splošno prakso. Če je predlog za odmor potreben za posvetovanje v poslanski skupini, je to legitimen predlog in ga bom dal na glasovanje. To bi omogočilo, da danes o tej točki ne nadaljujemo odločanja, gremo na naslednje točke dnevnega reda, in o tej točki naprej odločamo jutri. Če je to tak predlog, bi ga dal na glasovanje. O predlogu, da o tej točki nadaljujemo razpravo jutri, da jo pa danes prekinjamo, predlagam, da državni zbor odloči. Alije to predlog, kolega Školč, ki ga dam na glasovanje, ali ne? Prosim? [[Oglašanje iz klopi.]] Za posvetovanje? Menim, da ja, v poslanski skupini. Seveda! Prosim, je bil, kolega Školč, vaš predlog dan v imenu poslanske skupine? Samo hipec, prosim!
Če mislite, da na ta način to lahko razrešimo, potem ta predlog sprejemam.
To je predlog poslanske skupine, ki ga dajem sedaj na glasovanje [[...]] [[Nemir v dvorani.]] Samo hipec, prosim! Glejte, da bi razrešil zadevo, prosim za mir. Ura je pol desetih! Predlagam - to je moj predlog -, da danes o tej točki prekinemo odločanje, odločali bomo jutri, v petek, ko bomo končali z odločanjem o drugih točkah dnevnega reda, ki so na vrsti jutri. S tem prekinjam odločanje o 3. točki za danes. Prosim, da se do jutri na ustrezen način dobijo pojasnila, ki nam bodo omogočila, da bomo naprej odločali. Smo pri 4. točki dnevnega reda - druga obravnava predloga zakona o humanitarnih organizacijah. Prešli bomo na odločanje o vloženih amandmajih. Prosim za pozornost! Imamo vložene amandmaje k 2., 5. in 9.a členu. K 1. vlaga amandma poslanska skupina Nove Slovenije, k drugima dvema poslanska skupina Socialdemokratske stranke. Najprej bomo odločali o predlogu poslanske skupine Nove Slovenije k 2. členu. Glasujemo, pardon, roka je bila dvignjena še pred začetkom glasovanja. Najprej kolega Brenčič, kolega Drobnič. Najprej kolega Brenčič.
Hvala lepa. Jaz bom ta predlog, amandmaja podprl, zaradi vsebine o kateri sem govoril v razpravi. Trdno sem prepričan, da je koncept zakona, o katerem bomo, zdaj najprej o amandmajih in potem o celem zakonu, odločali, v vsem sozvočen s konceptom zakona o invalidskih organizacijah. In ne vidim vzroka, zakaj ne bi omogočili humanitarnim organizacijam, da če se tako odločajo, se lahko povezujejo v višjo obliko organiziranosti. S tem samo vzpostavljajo možnost boljšega in preglednejšega sogovorništva, tako z državnimi organi kot tudi navznoter. Navznoter se te povezane posamezne organizacije v nacionalni svet humanitarnih organizacij prav gotovo bolj korektno medsebojno razumejo. Ne prihaja zaradi tega do nepotrebnih nesporazumov, zato ker delujejo približno vse z isto vsebino ali podobno vsebino. Poleg tega pa bo tudi vzpostavljeno možno sogovorništvo navzven v okviru Evropske unije in na vsak način je mogoče od te višje oblike organiziranosti pričakovati toliko boljšo kvaliteto v njihovem delu samem. Ne vidim vzroka, res ga ne vidim, da te možnosti ne bi dali, ker jo dajemo v imenu lahko. In bomo naredili slabo, če te možnosti ne bomo dali, zato bom seveda podprl amandma.
Kolega mag. Drobnič.
Hvala lepa za besedo in hvala lepa za besede, ki jih je spregovoril poslanski kolega Brenčič. Ravno to sem hotel povedati, da je to možnost, dobra možnost, tako za humanitarne organizacije in olajšano delo pravzaprav tudi za državne organe, kadar želijo nagovoriti ali pa pridobiti besedo, mnenje ali predlog humanitarnih organizacij. Slovenija se vključuje v mednarodno dejavnost in tudi v tem primeru bo zelo dobrodošlo, če bo v slovenskem prostoru oblikovan tak svet. Seveda pa ni zaukazano, da to mora biti, zato je amandma spisan tako, da se lahko, vendar pa predpisuje nek minimalni okvir, zato da bi se lahko humanitarne organizacije lažje povezale v svet. Izkušnje imamo nekateri, ki smo delali na tem področju kako so nastajali sveti, koliko je bilo enega prerekanja, koliko skrbi in jeze se je zgodilo v teh letih. In mislim, da bi lahko prihranili s tem humanitarnim organizacijam, pa tudi državi, vse te težave. Zato predlagam, da ta amandma podpremo.
Kolega Cukjati.
Hvala za besedo. V kolikor seveda ta amandma ne bo sprejet, bodo humanitarne organizacije vseeno imele svobodo, da se združujejo, kakor vedo in znajo. Vendar, če amandma ne bo sprejet, potem ne bo mogla država na to njihovo skupnost ali zvezo ali kakorkoli prenesti javnih pooblastil, tako kot jih lahko prenese na nacionalni svet invalidov. Mislim, da je to zelo pomembno, in da ne bi smeli dopustiti diskriminatornega odnosa dopuščati invalidskim organizacijam več možnosti komunikacije z državo, humanitarne organizacije pa omejevati glede tega. Zaradi tega bom seveda ta amandma, ki v ničemer ne omejuje, ampak odpira možnost humanitarnih organizacijam za povezovanje in skupno nastopanje vis-a-vis države, podprl.
Ja, še kdo? Ne. Odločali bomo o amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije k 2. členu. Glasujemo. 73 navzočih, 30 za in 42 proti. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 42.]] Predlog ni bil sprejet oziroma amandma ni bil sprejet. Poslanska skupina SLS vlaga amandma k 5. členu. Glasujemo, pardon. Kolega Cukjati, obrazložitev glasu.
Ta amandma želi popraviti neko napako, za katero ne vem, kako je prišla v zadnjo alineo 5. člena. Namreč, zadnja alinea govori o tem, o vsebini dela humanitarnih organizacij, ki predstavlja pogoj oziroma ključ, kako naj humanitarna organizacija pridobi status humanitarne organizacije. Vendar ta ključ se v peti alinei pri ustvarjanju možnosti za čimbolj kakovostno in samostojno življenje nanaša samo na kronične bolnike in ne dovoljuje, da se ta kriterij in ta vsebina dela humanitarnih organizacij nanaša tudi na akutne bolezni oziroma paciente z akutnimi težavami in na invalide. Ker so, kot je bilo rečeno že dopoldne, v veliki meri sedanja društva zdravljenih alkoholikov, ki po 8. členu niso kronični bolniki - namreč, 8. člen samo neozdravljive bolezni smatra za kronične - so izpadli iz tegazakona. Samo, če bomo sprejeli amandma, bo ta skupina bolnikov tudi lahko vključena v delovanje humanitarnih organizacij. Hvala.
Kolega mag. Drobnič.
Sam bom podprl amandma poslanske skupine Socialdemokratske stranke, ker želim prispevati k zmanjšanju diskriminacije oseb, ki so na robu, ki so kakorkoli prizadete. Pojem kronične bolezni pač ne pokriva invalidnosti, ki ni nastala zaradi bolezni, temveč zaradi poškodbe ali česa podobnega. Bodimo strpni, razširimo to na takšen način. Tista delitev, ki pa jo nekateri zahtevate, med invalidskimi in humanitarnimi organizacijami, se pa zagotavlja tudi s tem zakonom, in sicer z 2. členom, ko ne more biti hkrati humanitarna organizacija tudi invalidska organizacija. Torej, ta amandma bom podprl. Hvala.
Državni zbor bo sedaj odločal o predlogu amandmaja poslanske skupine Socialdemokratske stranke k 5. členu. Glasujemo. 70 navzočih, 25 za in 40 proti. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil potrebne podpore. K 9.a členu ista poslanska skupina vlaga amandma. Glasujemo. 63 navzočih, 45 za in 12 proti. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je bil amandma sprejet. Tako smo končali glasovanje o amandmajih in zaključili drugo obravnavo predloga zakona. Besedo dajem predlagatelju zakona. Prosim, če lahko pojasnite državnemu zboru, gospod državni sekretar.
Tretja obravnava je, kot smo videli, uvrščena septembra na dnevni red, tako da predlagamo, da se takrat tudi opravi.
Ali lahko še enkrat pojasnite jasno in glasno predlog?
Se opravičujem! Razumem. Torej predlagamo, da se normalno opravi, tako kot je predvideno, tretja obravnava septembra.
Predlog za tretjo obravnavo pripravi vlada Republike Slovenije. To je predlog sklepa, o katerem bo odločal sedaj državni zbor. Glasujemo. 68 navzočih. 54 za in 7 proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 7.]] Ta sklep je sprejet. S tem zaključujemo to točko dnevnega reda. Pri 5. točki dnevnega reda imamo prekinjeno obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o spremembah in dopolnitvah z akona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih. Smo v tretji obravnavi v okviru skrajšanega postopka. K dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev. V tretji obravnavi amandmajev tudi ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Pristojna zakonodajno-pravna služba oziroma vlada me nista obvestili, da zakon ni usklajen, tako da lahko o njem odločimo. Prosim, mag. Drobnič.
Obrazložitev glasu. S temi spremembami zakona se popravljajo napake, ki so bile pač narejene zaradi takratne naglice in pa nepremišljenih odločitev. Menimo, da je te napake potrebno popraviti zaradi tega, da se zagotovi lažja dostopnost do storitev in pravic, ki jih imajo starši in otroci. Zato temu zakonu oziroma tem spremembam zakona v poslanski skupini ne bomo nasprotovali.
Še kdo? Državni zbor bo odločil o zakonu. Glasujemo o zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih. Ugotavljam, da je zakon sprejet. Od 69 jih je 67 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti nihče.]] S tem je ta točka dnevnega reda zaključena. Pri 6. točki nadaljujemo s prekinjeno obravnavo predloga zakona o spremembah zakona o vojnih veteranih. Po skrajšanem postopku, smo v tretji obravnavi. Enako opozorilo kot prej. Tudi v tem primeru nisem obveščen o neusklajenosti, zato bomo prešli na odločanje. Prosim mag. Drobnič, obrazložitev glasu.
Tako je. V času državnega varčevanja vladajoča koalicija namenja prvovrstne [[...]]
Mir v dvorani!
privilegije za kategorijo oseb, ki s slovensko osamosvojitvijo niso imele čisto nič skupnega. Živeli so v neki drugi državi, niso imeli državljanstva. Državljanstvo so dobili šele po letu 91. Vlada pravi, da je teh oseb 250. Okoli številk, koliko je teh oseb, smo bili že večkrat prevarani. Ob tem ko za pokojnine ni zadosti denarja, ostajajo na najnižji ravni, pa se zagotavljajo osebam iz drugih, nekdanjih republik Jugoslavije privilegiji za zasluge za revolucionarna dejanja, ki so jih izvrševali na drugem ozemlju. To je nedopustno.
Prosim, ne bom venomer opozarjal, da ne klepetajte v klopeh, ker se potem ne slišimo.
To je nedopustno in takšnih stvari si ne moremo privoščiti. Zakon tudi ne izpolnjuje osnovnih pogojev, kajti vlada ni obračunala vseh obveznosti, ki sledijo iz tega zakona, finančnih obveznosti. Govorijo o finančnih obveznostih za prihodnje, ne govori pa o finančnih obveznostih za preteklost. Na tak način se pač zakonov ne da delati. Torej, še eni privilegiji za to shirano pokojninsko blagajno, oziroma državno blagajno. To je za Slovenijo nedopustno, zato bom glasoval proti temu zakonu.
Prosim, kolega Brenčič.
Hvala lepa. Jaz bom zakon podprl. Ker tako nalaga tudi odločba ustavnega sodišča in zakonodajno telo je dolžno se do odločb ustavnega sodišča tudi ravnati odgovorno. Upam pa, vsaj da iz tega naslova je to zadnja novela. In da bo kakšnih 100 milijonov v državnem proračunu ostalo tudi še za tiste generacije, ki iščejo sedaj, v tem času, v tej državi, v tem trenutku, svoj prostor pod soncem.
Še kdo? Kolega Potrč.
Hvala lepa. Zakon daje pravice ljudem, ki so 23. decembra 2000 imeli v Sloveniji stalno prebivališče. Nihče drug izven teh te pravice po tem zakonu ne more dobiti. Zaradi tega, ker je takšno obljubo dal ustavni zakon o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije. Takoj je nismo izpolnili. In daje zaradi tega, ker je to napako ugotovilo ustavno sodišče in od nas zahtevalo ureditev tega vprašanja. Vse drugo pač pomeni pozabo razmer, v katerih smo bili, in obljub, ki smo jih dali. Jaz si pa tudi želim, da bi ta država končno, ampak na vseh področjih, ne samo, ko gre za borce prišla do tega, da bo razmišljala o novih generacijah, ki danes potrebujejo šole, zdravje, delovna mesta, in da bi na tem področju bili čim bolj uspešni. Hvala.
Kolega Petan.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Jaz bom pa glasoval proti. Iz preprostega razloga, zato, ker tudi v tej državi se izdajajo odločbe, za tiste, ki imajo status veterana vojne za Slovenijo in kjer je črno na belem napisano: zaradi 16-dnevnega statusa tega, ker je pač toliko časa prebil, ima priznan status veterana vojne za Slovenijo, trajno 3,28 procenta nižja pokojnina v skupnem znesku, v znesku to znaša okrog 4 tisoč in še nekaj. Takšne dokumente lahko pokažem, kadarkoli hočem. In zaradi tega tega ne bom podprl. Hvala.
Državni zbor bo sedaj odločil o zakonu. Glasujemo. Glasujemo o zakonu. 72 navzočih, 48 za in 19 proti. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem je zaključena 6. točka dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 7. točko dnevnega reda - obravnava predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o deviznem poslovanju, prav tako po skrajšanem postopku. Smo v tretji obravnavi. Tudi tu ni opozorila o morebitni neusklajenosti, tako da lahko odločimo o zakonu. Državni zbor bo odločal o zakonu. Glasujemo. 67 navzočih, 56 za in 7 proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem je 7. točka zaključena. Smo pri prekinjeni 8. točki dnevnega reda - predlog zakona o spremembi zakona o prevozih v cestnem prometu, prav tako v tretji obravnavi, z enakimi opozorili. Lahko preidemo na odločanje? Državni zbor bo odločal o zakonu. Glasujemo. 68 navzočih, 62 za in 2 proti. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem je ta točka dnevnega reda zaključena. In zadnja od današnjih odločitev, ki zadeva 11. točko dnevnega reda - prva obravnava predloga zakona o uporabi protokolarnih objektov. Odločali bomo o sklepu, da je predlog zakona o uporabi protokolarnih objektov v prvi obravnavi primeren za nadaljnjo obravnavo. Mag. Drobnič, obrazložitev glasu.
Ta zakon bom podprl, ker želim, da se v državi enkrat naredi red v zvezi z uporabo protokolarnih objektov, in ta zakon bi to omogočil, seveda z dopolnitvami, ki bi jih lahko v proceduri tudi sprejeli. Zato bom zakon podprl.
Odločali bomo o predlogu sklepa, da je predlog zakona, ki je vložen v prvi obravnavi, primeren za [[...]]Želite besedo? Prosim, kolega Kelemina, obrazložitev glasu.
Hvala lepa. Prej nisem v razpravi sodeloval, ampak ne glede na to, pri poslušanju zdajšnjih argumentov ocenjujem, da je primerno, da se ta tematika uredi na ustrezen način. In vse tiste pripombe, ki so jih nekateri poslanci imeli, predvsem s koalicijske strani, oziroma tisti, ki ste pač vladni poslanci, češ da te stvari niso urejene oziroma so na enak način urejene v nekaterih evropskih državah in tako naprej, da s tem izgovorom potem skušate tudi v Sloveniji, da bi bile te stvari tako prikrite ali pa nejasne, je dejansko izredno smešna in pa zelo nenavadna primerjava. Jaz si ne morem predstavljati da lahko nekdo dela primerjave z nekimi evropskimi državami pri tistih rešitvah, ki so slabe oziroma ki jih sploh ni, ki so zanič. Tega si mi ne smemo dovoliti. To ne pomeni, če je neka država evropska, nekaterih stvari nima dobro urejenih ali sploh nimaurejenih, da potem tudi mi lahko imamo te stvari neurejene. To, kar ste govorili, je dejansko nevredno, da poslanci take primerjave delajo z nekaterimi drugimi državami na takih področjih. In jaz bi predlagal, glede na razpravo, ki je bila, ki je pokazalana to, da je tudi vam očitno kot trn v peti ta problematika, da se o tem v nadaljevanju pri obravnavi tega zakona, v drugi in tretji obravnavi, te stvari dodelajo, izčistijo, in da bomo imeli zakon, ki bo jasen in ki bo našim državljanom tudi povedal, kajse s protokolarnimi objekti v Sloveniji dogaja. Mislim, da imajo to pravico, ker to tudi plačujejo. Hvala.
Odločamo o predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. 71 navzočih, 24 za in 44 proti. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da ta predlog ni bil sprejet. S tem je ta točka zaključena in tudi današnje odločitve. Zakonodajni postopek je pri 11. točki zaključen. Prekinjam 28. sejo Državnega zbora Republike Slovenije. Jutri ob 11. uri jo bomo nadaljevali. Hvala za vašo potrpežljivost in sodelovanje. Jutri ob 10. uri bo državni zbor nadaljeval sejo. Lahko noč želim.