Bé, bon dia, diputats, diputades. Comença la sessió. La llista de preguntes a respondre oralment en el Ple està inclosa en el dossier; d'acord amb l'article 164 del Reglament, se substanciaran aquest matí com a primer punt de l'ordre del dia d'aquesta sessió plenària. [[Manifestació de condol i de condemna de la violència masclista]] Abans de començar el primer punt de l'ordre del dia, he de comunicar-los que, d'acord amb les dades oficials del Departament d'Interior, malauradament, el passat 20 d'octubre va morir assassinada a Vic la setena víctima mortal d'aquest any per violència masclista a Catalunya. En nom de la cambra, lamento i condemno aquest crim i reitero el compromís del Parlament en l'erradicació de qualsevol forma de violència contra les dones..., i vetllar pel record i la memòria d'aquestes víctimes. [[Manifestació de suport i de condol arran dels aiguats del dia 22 d'octubre]] De la mateixa manera, vull transmetre avui el meu sentiment de suport i condol –que estic convençut que és el del conjunt de la cambra– davant dels efectes causats pels intensos aiguats d'aquesta matinada a diverses comarques de Catalunya i que per desgràcia han causat una víctima mortal i la desaparició d'altres dues persones. [[Compliment de la Moció 111/XII, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants]] Així mateix, els informo que, en compliment d'allò que estableix la Moció 111/XII, del Parlament de Catalunya, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants, segons les dades oficials de l'Organització Internacional de les Migracions des del mes de gener han mort 1.077 persones a la Mediterrània. [[Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre la gestió de les competències en matèria penitenciària]] [[310-00239/12]] El primer punt de l'ordre del dia són les preguntes amb resposta oral al Govern. La primera pregunta és sobre la gestió de les competències en matèria penitenciària, i la formula, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, la diputada senyora Esperanza García. Quan vulgui.
Gràcies, president. El primer, com a prèvia, és..., enviarles todo el apoyo y todo el reconocimiento a las fuerzas y cuerpos de seguridad del Estado, Mossos, Policía Nacional y Guardia Civil, por defender la convivencia en estos días. Y la pregunta es la siguiente. Señora Capella, ¿a cuántos presos ha visitado usted este fin de semana para prometerles la libertad tras las elecciones del 10 de noviembre?
Per respondre, té la paraula la consellera de Justícia, la senyora Ester Capella. Quan vulgui, consellera.
Bon dia. Gràcies, president. Senyores i senyors diputats, senyora diputada, en primer lloc, manifestar el condol a les persones que han perdut la vida en relació amb els aiguats que hem tingut aquesta passada matinada. I, senyora García, senyora diputada, jo no prometo coses que no puc fer i que no he de fer. Per tant, doncs, vostè deu tenir una informació que jo no tinc.
Per repreguntar té la paraula la diputada.
Mire, señora Capella, usted este fin de semana hizo de emisaria republicana del señor Torra: visitó a los presos del Uno de Octubre y les prometió impunidad. De hecho, les prometió volver a casa por Navidad, como los turrones. Yo lo que le digo es que, en su momento, al igual que con el caso de Oriol Pujol, yo le dije que era una vergüenza democrática y legal que pusiera en la calle al señor Pujol después del cumplimiento solo de setenta días de su condena. Usted, tal y como le decía en aquel momento, estaba haciendo probatinas, probatinas con el señor Pujol, para cuando llegara la sentencia de condena de los señores del Uno de Octubre. Lo hizo, y lo hizo con dos intentonas, incluso una con un curso de moral y valores, que tiene su ironía, la cosa. «Ni un derecho más ni uno menos. Eso me dijo usted en comparecencia en comisión. Yo estoy de acuerdo. Pero, de veras, ¿usted me está diciendo que, de los 8.367 internos de las cárceles catalanas donde ni siquiera un 20 por ciento accede al tercer grado, es normal que a menos de diez días de una condena se pueda prometer la libertad a presos sediciosos condenados a entre nueve y trece años de prisión? ¿Acaso usted va a tener la desfachatez de decir que la junta de tratamiento, que al final está formada por profesionales, va a ser quien va a decidir sobre el asunto, cuando usted ya les ha dicho que estén tranquilos y que estarán en casa en breve? ¿Qué cursillo le van a dar ustedes a los presos sediciosos?, ¿respeto a la ley?, ¿respeto a la convivencia?, ¿respeto al sistema democrático? ¿Qué cursillo le va a dar usted a esos presos? Porque, mire, ¿usted cree que no va a poner en riesgo a los funcionarios de prisiones, cuando vean los presos que hay trato diferenciado y se puedan organizar motines en las cárceles? Ayer mismo decía el señor Ábalos, del Partido Socialista, que deberían..., o que intentarían tener como interlocutores a señores como usted, de Esquerra Republicana, porque le parecían más moderados. Mire, no son moderados, señores del Partido Socialista. Cuando llegue un gobierno del Partido Popular y las competencias en ejecución penitenciaria del 150.2 les sean retiradas...
Diputada, se li ha acabat el temps. [[El president retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments.]] Per respondre de nou, té la paraula la consellera.
Bé, jo ja no sé si és per ignorància volguda o perquè hi ha mala fe. Les dos coses saben vostès que deuen ser prou, doncs, diria que negatives. O ignorància volguda o mala fe. Ho diré les vegades que convingui: escolti'm, ni més drets ni menys drets que ningú, aplicació de la llei. Quan vostès fan això, escolti'm, no m'estan gastant a mi; els hi he dit 25.000 vegades. Vostès posen i qüestionen la feina de milers de funcionaris públics que fan una feina extraordinària, començant per les juntes de tractament, pels treballadors públics catalans, funcionaris de l'Administració dels serveis penitenciaris. No tolero que vostès continuïn mentint d'aquesta manera. Què els molesta a vostès? Els molesta que jo pugui dir que m'han transmès les preses i els presos polítics –per cert, no soc l'única que diu que són presos i preses polítiques– que en nom seu no es practiqui violència? Li molesta això? Li molesta que poden ser part de la solució? Vostès no són part de la solució, són part del problema. I, miri, quan el seu líder polític, el senyor Casado, diu el que diu, el que està dient és que es faci una excepció, que amb aquestos presos i preses es faci una excepció, que no se'ls apliqui la llei, que se'ls apliqui una altra llei. Vostès ho diuen. Són presos i preses polítiques. Per tant, nosaltres el que fem és complir amb els principis que inspiren el dret penitenciari: la reinserció, la resocialització, l'aplicació de la llei. I els funcionaris públics catalans fan bé la seva feina. I, per tant, vostès, quan fan això, qüestionen i admeten que vostès sí que ho farien, cosa que aquí no passa. I, per tant, miri, li diré una altra cosa: tot el que fan els serveis penitenciaris catalans està sota la supervisió dels fiscals i dels jutges. Per tant, no ho qüestionin, no diguin mentides. Jo sé que estem en precampanya electoral i a vostès ara els «apreta una altra cosa. Doncs, escolti'm, si vostès realment tenen visió d'estat, visió d'estadistes, el que haurien de fer és no mentir permanentment. I no toleraré que vostès...
Consellera, se li ha acabat el temps...
...continuïn mentint. [[Aplaudiments.]]
Gràcies. [[Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre els efectes de la inestabilitat política internacional en l'economia productiva de Catalunya]] [[310-00230/12]] La següent pregunta és sobre els efectes de la inestabilitat política internacional en l'economia productiva de Catalunya, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Teresa Pallarès. Quan vulgui.
Moltes gràcies, president. Molt honorable president de la Generalitat, consellers, conselleres, diputats i diputades, permetin-me que en primer lloc mostri també la meva solidaritat amb totes les persones i municipis afectats pel darrer episodi d'aiguats a Catalunya, sobretot també a la nostra zona –Baix Camp, Priorat, etcètera, Conca–, i agraeixi en nom del Grup de Junts per Catalunya el servei de tantes i tantes persones voluntàries, per una banda, i institucionals –Bombers, Mossos, guàrdies urbanes, protecció civil, ajuntaments–, que s'han bolcat aquesta nit a donar suport i auxili als veïns afectats. Aquests moments de solidaritat defineixen molt bé el nostre país. Ahir a la nit, en una altra mostra d'aquesta solidaritat, el president de la patronal Cecot va posar dempeus la Sala Gran del Teatre Nacional de Catalunya amb un clam de llibertat pels nostres companys i companyes empresonats de manera injusta i desproporcionada. Va ser impressionant, i molts dels que avui estem aquí presents ho vàrem poder viure en primera persona. Això és la nostra Catalunya, amb empresaris que treballen i lluiten per la seva competitivitat, per l'eficiència dels governs i administracions, que donin resposta d'una vegada a les seves necessitats, com la gent que ahir ens exposaven, sobre infraestructures i energia. Consellera Chacón, certament vivim moments molt difícils: una sentència absolutament injusta cap als nostres companys i companyes ha desencadenat reaccions que han provocat una notable inestabilitat a Catalunya; la falta de voluntat de diàleg per part de l'executiu espanyol ha enviat molts catalans a un escenari de frustració on veuen que les seves reivindicacions no són escoltades ni tingudes en compte. Cal, de manera rotunda, afirmar una vegada i les que calguin que la violència mai pot ser resposta a una situació com la que afrontem actualment; només diàleg honest i lleial entre administracions i societat civil. Al marge d'aquesta realitat, que no podem desatendre en absolut, cal tenir present que en l'àmbit internacional estan succeint esdeveniments que poden condicionar el funcionament de la nostra economia i afectar les empreses catalanes. A aquesta diputada que els parla i al Grup Parlamentari de Junts per Catalunya ens preocupa l'efecte que pugui tenir sobre la nostra economia una sortida del Regne Unit de la Unió Europea sense acord. Honorable consellera, ens agradaria conèixer de primera mà quina feina està fent el seu departament per tal de garantir, preveure i posar les mesures adequades perquè aquest impacte del Brexit en l'economia productiva catalana sigui el menor possible.
Diputada, se li ha acabat el temps.
Per respondre la pregunta, té la paraula la senyor Maria Àngels Chacón, consellera d'Empresa i Coneixement. Quan vulgui, consellera.
President. Diputada. M'afegeixo també a les mostres de suport i condol arran dels efectes dels aiguats i, sent també aquesta primera intervenció des de la sentència, expresso també el seu rebuig, el suport als condemnats i a les seves famílies. Per molt que es vulguin judicialitzar i empresonar dirigents socials o polítics, no callaran mai la veu d'un poble que vol exercir els seus drets i llibertats. Tenint en compte i responent en concret la pregunta, tenint en compte que tenim 779 filials angleses a Catalunya, més de 364 filials catalanes al Regne Unit, més de 2.200 empreses exportadores catalanes regulars al Regne Unit, vaig demanar al meu departament –ja va ser al mes de març– que posés en marxa el que anomenem «Finestreta Brexit, per tal de mitigar l'impacte –sigui quin sigui l'escenari final, ens movem ara encara en un mar d'incerteses– del Brexit sobre totes aquestes empreses del teixit productiu català. Què fa aquesta oficina, una oficina que ja ha rebut més de cinc-centes consultes de més de cinc-centes empreses? Doncs, un servei personalitzat, sigui a través de l'oficina d'Acció a Barcelona, sigui a través de l'oficina d'Acció a Londres, per tal d'ajudar en l'assessorament de les qüestions que sorgeixin. També hi ha una eina que és una autodiagnosi. En menys de quinze minuts, les empreses poden saber quin grau de perill de risc tenen per als efectes del Brexit. Oferim també acompanyament, evidentment, per tal d'ajudar a diversificar mercats i totes aquestes jornades que anem fent, per tal d'informar dels efectes del Brexit arreu del territori, de ben seguir hi ajuden. Per tant, des de la seva posada en marxa al mes de març, més de cinc-centes empreses han consultat ja l'oficina i aquesta és un complement de l'oficina que ja fa més d'un any tenim dedicada a les barreres a la internacionalització, perquè volem ajudar les empreses a obrir-se al món, intentant solucionar qüestions relatives a duanes, dret fiscal, mobilitat de treballadors, etcètera. Per tant, aquesta economia innovadora, sostenible, integradora, oberta al món es fa també a través d'Acció i les seves eines. Moltes gràcies.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre els procediments d'anàlisi i valoració de les actuacions policials]] [[310-00231/12]] La següent pregunta és sobre els procediments d'anàlisi i valoració de les actuacions policials, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Eduard Pujol.
Conseller Buch, bon dia. Reitero la nostra solidaritat amb les persones que han patit directament les fortes pluges de les últimes hores, especialment a les famílies dels desapareguts i a les persones que ho han perdut tot. Al marge d'aquestes tempestes, el país continua trasbalsat per les penes de cent anys de presó pel judici de l'U d'Octubre, cosa que ha remogut consciències. El menyspreu polític acumulat, la injustícia i el dir prou a la repressió s'han trobat. Això explica la resposta massiva a una sentència que és una barbaritat. Hem viscut una gran mobilització, que el món ha observat admirat. A vostè, conseller Buch, li ha tocat gestionar la seguretat i l'exercici de drets col·lectius, el dret de manifestació i l'ordre, l'ordre públic en una situació molt i molt complexa. Defensem la democràcia en tots els àmbits, també en el de la seguretat, volem una policia pulcra i això topa amb algunes de les imatges que s'han vist i que fan mal a aquesta idea de policia moderna, de mesura que fuig dels excessos; actuar, sí, però sempre des de la proporcionalitat. De la mateixa manera, celebrem que el president Torra –gràcies, president– hagi proposat la creació d'una comissió d'investigació per abordar tota l'acció policial d'aquests últims dies i recalco el «tota, també de la policia del ministre Grande-Marlaska, que, segons denuncien les famílies de molts detinguts i detingudes, van ser arrestats de forma aleatòria i arbitrària, carregats en un furgó, on haurien sigut apallissats durant el trajecte. Si això és cert, el comportament de la policia del president Sánchez, el president que no agafa el telèfon, és més que censurable. Dit això, conseller, li agraïm que vostè mateix hagi demanat comparèixer en aquest Parlament. Conseller, perquè respectem la nostra policia i valorem la feina de la immensa majoria del Cos de Mossos d'Esquadra, dues preguntes. Per tal de garantir la bon praxis policial, obriran expedients per determinar els excessos que s'hagin pogut cometre? Es depuraran les responsabilitats individuals que hi hagi darrere d'aquests excessos, precisament, per protegir la gran majoria de mossos d'esquadra que, hi insistim, fan molta feina i la fan molt bé? Moltes gràcies, conseller.
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula el conseller d'Interior, el senyor Miquel Buch. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bon dia, diputats, diputades. Evidentment, com no pot ser d'una altra manera, també em solidaritzo amb totes les ciutats i persones que han patit aquest temporal d'aquesta passada nit i els anuncio que, un cop acabi la sessió de control, com sempre faig, me'n vaig cap als diferents territoris on han patit i on tenim bombers, i tenim mossos, i tenim protecció civil i tenim SEM que estan treballant. Respecte a la pregunta que em fa, diputat, primer, el que vull és expressar el desig de la ràpida recuperació de les persones ferides, de les persones que han patit de la salut al llarg d'aquesta setmana, siguin manifestants, siguin policies, siguin també el col·lectiu periodista, que lamento expressament que hagin pogut estar ferits. També, com ha fet vostè, vull mostrar una confiança absoluta, una vegada més, en el Cos de Mossos d'Esquadra, amb les tasques que fan i amb l'autoexigència permanent que tenen sempre per ser un cos policial millor i per superar-se per excel·lir al màxim possible. Li dic que el Cos de Mossos d'Esquadra té diversos elements d'anàlisis, evidentment, un de propi, que és el dels dispositius –han funcionat, no han funcionat, com es poden millorar, com es poden preparar els següents dispositius. Té un altre segon element d'anàlisi, que és el del personal, el dels treballadors i treballadores, els mossos i les mosses si han actuat correctament o no han actuat correctament, que està emmarcat dins un marc normatiu que està establert i, per tant, doncs, que, dins aquest marc, també vetllen per la seva excel·lència. I n'hi ha un tercer, que és el Codi d'ètica policial, que també és un codi, doncs, que existeix dins el cos i que també s'analitza i es revisen les imatges en funció d'aquest codi. Però també hi ha el Síndic de Greuges; el mateix Parlament, a través de la meva compareixença; el que va comentar ahir el president, la proposta d'aquesta comissió; hi ha l'opinió pública; hi ha molts elements d'anàlisi i autoanàlisi, de fiscalització al Cos de Mossos d'Esquadra. I una prova que els vull donar és que, en els darrers deu anys, el Cos de Mossos d'Esquadra ha sancionat 514 agents per mala praxis policial, de diferents tipologies, però ha fet 514 sancions en els darrers deu anys per mala praxis policial. Crec que això demostra que el cos depura la responsabilitat quan algú no s'ajusta als protocols i a la llei. Molt bon dia. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre la resposta a la crisi econòmica i política de Catalunya]] [[310-00232/12]] La següent pregunta és sobre la resposta a la crisi econòmica i política de Catalunya, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, el diputat senyor Lucas Ferro. Quan vulgui.
Moltes gràcies, president. Senyor vicepresident, segurament, massa coses en aquest país s'expliquen per la pugna partidista que viuen Esquerra Republicana i Junts per Catalunya, per veure qui liderarà la pròxima etapa en aquest país, una pugna partidista que els porta a vostès a ser una Esquerra Republicana en campanya i una altra al Govern; una Esquerra Republicana que, per una banda, diu que cal construir una alternativa a la crisi democràtica, social i nacional que viu el país, i una Esquerra Republicana al Govern que no fa altra cosa que competir amb Junts per Catalunya per veure qui lidera l'espai postconvergent. Una Esquerra Republicana que sap que el president Torra no està a l'altura, però que considera que cal deixar-lo fer perquè la degradació institucional pot jugar-li en contra a Catalunya, però li juga a favor de les seves expectatives electorals, com si el problema fos només que el president no està a l'altura i no que tot el Govern, el seu Govern, el Govern Torra-Aragonès, és incapaç de donar solucions a la situació que viu el país. I una Esquerra Republicana, la seva, que diu una cosa en campanya i una altra al Govern, un partit que a Twitter titlla d'intolerable l'actuació dels Mossos d'Esquadra i la seva connivència amb grups d'extrema dreta a la ciutat de Barcelona i un partit al Govern que fa mesos que avala que els Mossos d'Esquadra escortin grups parapolicials i filofeixistes per desnonar famílies sense alternativa habitacional en aquest país. Un partit que a Twitter exigeix explicacions al seu conseller d'Interior i que, el mateix dia, al Parlament, censura la seva compareixença. I un partit que, en campanya, es desmarca de la proposta del president de reprendre la via unilateral, però que, des del Govern, és incapaç de trencar aliances per perdre un grapat de vots. I un partit que des del Govern diu que cal construir una resposta transversal a la sentència i que, des del Twitter, en boca del seu portaveu, el senyor Gabriel Rufián, diu que la millor resposta és votar Esquerra Republicana el 10 de novembre. Una pregunta que avui li faré, que crec que és molt senzilla. La primera, dona vostè suport, avui..., es referma en el seu suport al president Torra com a president de la Generalitat? I, si és que sí, no creu que els viratges i l'oportunisme que dirigeix el seu partit i Junts per Catalunya afecta i denigra la dignitat institucional de la Generalitat de Catalunya? Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern, el senyor Pere Aragonès.
Moltes gràcies, senyor president. Les meves primeres paraules, com les dels altres companys de Govern, són de suport, d'escalf i de condol també a les persones afectades i als territoris afectats pels aiguats d'aquesta nit. Senyor diputat, per haver acusat de partidisme en tota la seva intervenció a Esquerra Republicana, avui, vostè ha expressat clarament què és el partidisme i què és portar la campanya electoral en aquest Parlament, en tota la seva intervenció –en tota la seva intervenció. [[Aplaudiments.]] Som aquí per donar explicacions com a Govern; com a partit polític, això ho podem fer en campanya electoral, però, si cal, també li ho explicarem. No hi ha cap problema, no hi ha cap problema, senyor diputat. És l'hora de trobar solucions i la meva pregunta, llàstima que vostè no podrà respondre, a no ser que aprofiti els dos segons, és quina és la seva proposta, quina és la seva proposta, a part de carregar contra aquest Govern i carregar contra els altres partits de la cambra. La proposta han de ser les solucions i una solució política i democràtica, que és el que ha d'afrontar aquest país i ho hem de fer d'una vegada per totes. Podia haver aprofitat la seva intervenció per reclamar al president del Govern de l'Estat que despengi el telèfon, que despengi el telèfon i parli amb les autoritats catalanes, que parli amb les autoritats catalanes i amb el president de la Generalitat en primer lloc. Podia haver aprofitat això. Sembla que això ho deu voler fer la senyora Colau, ho celebro perfectament, però vostè, avui, ho podia haver fet en aquesta cambra. Ahir, el Govern va aprovar un acord en què expressa clarament quin és el full de ruta que es proposa davant d'aquesta situació. En primer lloc, cal obrir diàleg i negociació, amb caràcter immediat. No poden haver-hi excuses. Cal que cada part pugui posar sobre la taula, les institucions de la Generalitat i les institucions de l'Estat, quines són les seves propostes sobre el futur de Catalunya i nosaltres, com a Govern de Catalunya, creiem que la solució política i democràtica és l'exercici del dret a l'autodeterminació de Catalunya. En segon lloc, rebutgem la sentència del Tribunal Suprem contra els presos polítics, per injusta, per venjativa i per escarment, i per tant, nosaltres la rebutgem. En tercer lloc, condemnem tota violència que es pugui produir i donem l'escalf a les persones que han estat afectades, siguin manifestants, siguin policies, siguin periodistes, sigui qui sigui. Aquest no és el camí; el camí són les mobilitzacions massives i transversals. I en quart lloc, una defensa radical del dret a la llibertat d'expressió i de manifestació. I, per tant, aquest és el camí. Jo, si vostè vol continuar en campanya electora, endavant, però nosaltres proposarem solucions i intentarem que es trobi una sortida dialogada i política al conflicte. Gràcies.
Vicepresident, se li ha acabat el temps. [[Aplaudiments.]] Gràcies. [[Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre l'ús dels recursos pressupostaris de la Generalitat]] [[310-00235/12]] La següent pregunta és sobre l'ús dels recursos pressupostaris de la Generalitat, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor José María Cano.
Gracias, presidente. En primer lugar, quiero dar nuestras condolencias a los familiares y amigos de las víctimas mortales de las riadas y el apoyo a todas las familias afectadas. Señor Aragonès, ha salido la sentencia del procés, igual que, en su día, salió la sentencia del 9-N, y queda acreditado que, con el procés, algunos están robando el dinero de todos los catalanes. Usted era secretario de Economía, en ese momento, y ahora es conseller de Economía de la Generalitat. Por eso le pregunto: ¿Va a reclamar usted, en nombre de la Generalitat, hasta el último céntimo que han robado?
Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern, senyor Aragonès. Quan vulgui.
No hi ha hagut robatori i, per tant, no puc respondre la seva pregunta.
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Señor Aragonès, ¿de verdad no se siente usted corresponsable? ¿De verdad no piensa usted pedir perdón a los catalanes? Usted, señor Aragonès, es el máximo responsable de las finanzas de la Generalitat. ¿Usted me puede garantizar de que, en este momento, no se está malversando el dinero de los catalanes, que no se está metiendo la mano en el bolsillo a los catalanes? Mire, señor Aragonés, están dilapidando el dinero de los catalanes. Viajes a Waterloo, comilonas en busca de unos apoyos internacionales que nunca tendrán, asesores y teóricos observadores tratados a cuerpo de rey a los que ustedes les pagan las vacaciones en Barcelona con el dinero de todos los catalanes, webs y sofisticados programas informáticos para robar y utilizar los datos personales de los catalanes, miles de euros en publicidad para que TV3 no deje de emitir propaganda en ningún momento. Han tenido las santas narices de apropiarse de los fondos de servicios sociales, mientras las familias esperan más de cuatro años para recibir la ayuda de dependencia. Han tenido la desfachatez de coger los recursos de la educación mientras los alumnos siguen en barracones. Y les da igual que las familias tengan que escoger entre pagar los libros de los niños, o llenar la nevera o pagar el recibo de la luz. Dilapidan los recursos de la sanidad mientras más de 150.000 catalanes están esperando una prueba médica para saber qué les pasa. Ustedes, señor vicepresident, son los de «ni olvido ni perdón, ¿verdad? Pues ahora toca, señor conseller, mirar a los catalanes y pedirles que sean ellos los que les perdonen. Deles su palabra de que va a reclamar hasta el último céntimo, porque cada euro que se apropian, cada euro que malversan, cada euro que dilapidan es un euro a costa del sufrimiento de las familias catalanas. ¿Y sabe lo que más me indigna, señor Aragonés? Que todo esto que le estoy diciendo, a ustedes les da igual. Para ustedes su procés, su irresponsabilidad, su insolidaridad está por encima del sufrimiento de las familias catalanas. Basta ya, dejen de hacer sufrir a las familias catalanas. Unas familias catalanas que lo están pasando mal...
Diputat, se li ha acabat el temps
...mientras ustedes siguen dándole vueltas y vueltas a su rueda del procés. [[Aplaudiments.]]
Per respondre de nou, té la paraula el vicepresident del Govern.
Senyor diputat, davant d'un nou tipus de delicte, que és la malversació sense despesa, perquè no hi ha hagut despesa i a la sentència del tribunal es diu «malgrat que no hi ha hagut despesa i, per tant, ús de fons públics, es considera que hi ha malversació, aleshores la via de reclamació no sé com vostè vol que la féssim, en aquest cas, si això fos pertinent. Per tant, davant d'un nou tipus de delicte, que és la malversació sense despesa, no la que va a la butxaca d'aquells partits corruptes amb què vostès pacten i que van defensar fins a l'últim moment, el Govern de Mariano Rajoy, fins i tot votant els pressupostos quan estava a punt de caure la Gürtel –fins i tot–, per tant, quan hi ha malversació sense despesa, aquí entrem en un nou horitzó penal al qual donar-hi resposta, la veritat, és extremadament complicat. Vostè ha entrat en plena campanya electoral, ho celebro, doncs, que pugi una mica el to, serà més divertit, aquest debat al Parlament, però posats a reclamar, reclamem: tenim 443 milions d'euros –443 milions d'euros–, dos vegades el pressupost del Departament de Cultura, que el Govern de l'Estat espanyol ha recaptat en IVA dels catalans i catalanes i que no rebrem aquest any malgrat ens corresponia. No rebrem nosaltres, ni cap altre Govern com el nostre, ni cap altra comunitat autònoma. I m'agradaria molt que vostès ho haguessin reclamat. Silenci absolut per part de Ciutadans. Com silenci absolut davant de les dades que vam conèixer la setmana passada, en què el Govern de l'Estat notificava a la Generalitat que li liquidava el que li tocava l'any 2018 i que ens arribarà el juliol de l'any que ve, i és equivalent a un 1 per cent del PIB, 2.250 milions d'euros que haguéssim hagut de tenir l'any 2018 i que haguessin servit per solucionar molts dels problemes que vostè menciona, per poder atendre millor les famílies que tenen una persona en situació de dependència a casa o que el tenen en una residència, per poder atendre millor l'educació, per poder atendre millor la salut, per poder atendre també millor les polítiques de seguretat i per invertir en l'àmbit de l'economia productiva. Un 1 per cent del PIB que l'Estat espanyol va retenir, que va recaptar va l'any 2018, que es va finançar a costa dels catalans i catalanes, 2.250 milions d'euros, i que ara ens diu: «Escolti'm, al cap de dos anys, sí, clar, obligats per llei, els toca. Per tant, a mi m'agradaria que vostè reclamés tot això –reclamés tot això. I que, per tant, el seu nacionalisme espanyol no el cegui de reclamar al Govern de l'Estat el que pertoca als catalans i catalanes. Deixi's de demagògia i posi's a la feina, senyor Cano. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
La següent pregunta és sobre la seguretat ciutadana. [[Pregunta al Govern sobre la seguretat ciutadana]] [[310-00236/12]] I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Dimas Gragera.
Gracias, president. Señor Buch, buenos días. ¿Qué opina usted de que su propio Gobierno haya puesto en peligro, con sus llamadas a la desobediencia, la integridad física de la policía y la seguridad de los ciudadanos de Cataluña?
Per respondre la pregunta, té la paraula el conseller d'Interior, el senyor Miquel Buch.
Gràcies, president. Un conseller d'Interior no es basa en mentides. Gràcies.
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Pues tendrá que plantearse su pertenencia a un gobierno que basa todo su proyecto en mentiras, señor Buch. Dígame cómo usted puede mirar a los ojos de los agentes heridos sabiendo que ha sido la irresponsabilidad de su Gobierno la que les ha puesto en peligro. Cómo puede usted estar al frente de la seguridad cuando miembros de su Gobierno cortan autopistas, no denuncian acciones violentas o tienen secuestrados a 7 millones y medio de catalanes porque no les gusta una decisión judicial. ¿Cómo pretende usted llamar a la calma, cuando al mayor agitador de Cataluña lo tiene sentado a su izquierda? Alguien que nosotros ya hemos dicho que sin duda es el cabecilla de los CDR, que es un incendiario y es una persona que no puede seguir ni un minuto más al frente de este Gobierno. No se equivoquen, su movimiento no es pacífico, nunca lo ha sido. Siempre han utilizado el acoso, siempre han utilizado el señalamiento, siempre han utilizado la persecución a los que pensamos diferente. Ya se lo dijimos, ustedes no son seres de luz, ustedes no son Mandela, ustedes no son Luther King, ustedes no son Gandhi, ustedes no son Rosa Parks, ustedes son los de la vía eslovena, son los que abren oficinas de amparo a los violentos en Girona, en lugar de exigirles que paguen por los desperfectos y son los que aplauden a sospechosos de terrorismo en este Parlament. Señor Buch, las causas justas se defienden a cara destapada, no se defienden con capuchas ni arrojando adoquines a la policía. Y mire, yo creo que su Gobierno simplemente representa ya a los más radicales, a los del ácido, a los de las bolas de acero y a los del fuego. Sus décadas de mentiras nacionalistas han llevado a la frustración y la frustración ha llevado a la violencia que estamos viendo estos días en la calle en Cataluña. Pero yo hoy quiero lanzar un mensaje de esperanza desde aquí a todos esos catalanes que van con la cara descubierta y con la cabeza bien alta, a todos esos que, en lugar de cuestionar a la policía, les rinden homenaje. Porque yo estoy seguro de que su Gobierno ha tocado fondo y que, más allá de ustedes, seremos capaces de recuperar la Cataluña de las libertades. Mire, ahora mismo toda Cataluña está pidiendo su dimisión, la están pidiendo incluso sus socios de Gobierno, Esquerra Republicana. Yo no voy a pedir su dimisión porque considero que la culpa va más allá de usted, la culpa se extiende a todo su Gobierno golpista, por eso nosotros lo que vamos a pedir es que se aplique la Constitución, que se aplique el 155 y que les cesen a todos ustedes por haber puesto en peligro la seguridad y la convivencia. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el conseller d'interior.
Gràcies, president. Miri, senyor diputat, jo crec que ni l'oportunisme, ni l'electoralisme, ni la política de la foto, ni la política destructiva, ni el nerviosisme d'unes enquestes crec que li donen dret a fer la intervenció que ha fet. Per tant, si té alguna pregunta... [[Aplaudiments.]] Si té alguna pregunta, me la fa per escrit i li respondré. Gràcies, president. [[Aplaudiments.]]
La següent pregunta... [[Remor de veus.]] Silenci. [[Persisteix la remor de veus.]] Silenci. [[Pregunta al Govern sobre els motius que han impedit facilitar l'accés a la informació sobre la relació de visites dels membres del Govern i d'alts càrrecs de l'Administració de la Generalitat o del sector públic dependent als centres penitenciaris Madrid I, Madrid II, Madrid V, Madrid VII, Lledoners, Puig de les Basses i Mas d'Enric del 15 de maig de 2018 ençà]] [[320-00709/12]] La següent pregunta és sobre els motius que han impedit facilitar l'accés a la informació sobre la relació de visites dels membres del Govern i alts càrrecs de l'Administració de la Generalitat o del sector públic dependent als centres penitenciaris Madrid I, Madrid II, Madrid V, Madrid VII, Lledoners, Puig de les Basses i Mas d'Enric del 15 de maig de 2018 ençà. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Munia Fernández-Jordán.
Gràcies, president. Señora Capella, ¿nos puede explicar por qué no nos han dado el número de visitas a prisiones catalanas y madrileñas de altos cargos de su Gobierno a presos ya condenados por malversación y sedición?
Per respondre, té la paraula la consellera de Justícia, la senyora Ester Capella.
Gràcies, president. Senyora diputada, bé, nosaltres, com a Govern de Catalunya, complim amb la Llei de transparència i els hem donat la informació que, complint la Llei de transparència, els puc donar. Nosaltres sempre contestem en temps i forma totes les preguntes i les peticions d'informe que ens fan vostès.
Per repreguntar, té la paraula la diputada.
Señora Capella, por eso tenemos el amparo de la Mesa, por no contestar. Esta información se la hemos pedido de manera reiterada y de ustedes recibimos el silencio, la displicencia y, en muchas ocasiones, la arrogancia, como ahora. Mire, los ciudadanos tienen derecho a conocer la discriminación absoluta que hay en las cárceles catalanas hacia aquellos internos que no son sus amigos del procés. Cualquier madre o padre que tenga un interno en prisión tiene que ver con impotencia cómo sus amigos reciben hasta cincuenta visitas al día, cómo estas duran mucho más de las que reciben sus hijos, cómo a él no le asisten médicos privados o cómo está el tiempo reglamentario en el patio. Es injusto, señora Capella, que haya presos con pedigrí por el mero hecho de ser sus compañeros de partido político. Pero no nos sorprende nada, del nacionalismo siempre nace la desigualdad. Son ustedes los herederos del mal que asoló la Europa del siglo XX y hacen lo mismo: señalan comercios y personas, espían a los niños en el colegio, hacen listas de buenos y de malos. Ah, también es verdad que en algo innovan últimamente, hay presidente de comunidad autónoma que se dedica a cortar autovías para que las personas no puedan ir libremente. ¿Y en los centros penitenciarios? Internos con pedigrí. Y el resto, humillados. Pobres el resto y los funcionarios que no les bailan el agua, porque a través de esos funcionarios libres, que luego son sancionados, nos enteramos de esta información. Y todo porque siguen con su plan: seguir con el golpe que comenzaron el 2017. Ahora toca privilegios para los presos con pedigrí y pronto, muy pronto, abrir la celda para que se vayan a su casa con el daño que han hecho a toda Cataluña. Ustedes no se esconden, pero nosotros tampoco. Urge recuperar las competencias penitenciarias de esta comunidad por el Estado, si no, Torra –el señor Torra–, abrirá, abrirá las puertas para que salgan, probablemente para ayudarle en el próximo golpe, porque seguramente la experiencia es un grado. Basta ya de reírse en la cara de todos los españoles y de humillar a los internos que cumplen condena en Cataluña. [[Aplaudiments.]]
Per respondre de nou, té la paraula la consellera.
Gràcies, president. Bé, senyora diputada, ja no sé què m'ha preguntat vostè. Però, en tot cas, li diré una cosa, nosaltres protegim la intimitat de totes les persones que són privades de llibertat, que estan privades de llibertat, per tant, apliquem la llei. Segona qüestió, vostès utilizan torticeramente, perquè la paraula en castellà és molt clara i molt contundent, utilizan torticeramente la ley per a obtenir una informació que saben que atempta directament a la intimitat de les persones privades de llibertat. Per tant, nosaltres, que en tenim l'obligació, protegim la intimitat de les persones, complim amb la Llei de transparència, amb la Llei orgànica general penitenciària i amb el reglament penitenciari. Li diré una altra qüestió, perquè no me'n puc estar de dir-li –li he dit abans a la seva companya del Partit Popular–: o són volgudament ignorants i els agrada ser-ho, o són... no diré «males persones..., actuen de molt mala fe, actuen de mala fe! I els diré una altra cosa, nosaltres complim la llei. A vostès els agradaria que nosaltres no complíssim la llei, doncs miri, complim la llei. I torno a fer una defensa a ultrança dels funcionaris públics catalans perquè vostès, quan fan això, qüestionen la feina que fan a diari tots els funcionaris públics catalans. I els diré una altra qüestió, a vostès ja sé què els està passant, estem en campanya electoral i tot serveix. Doncs volgudament ignorants o una altra cosa. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre els aldarulls de la setmana passada en diversos indrets de Catalunya]] [[310-00233/12]] La següent pregunta és sobre els aldarulls de la setmana passada en diversos indrets de Catalunya. I la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Ferran Pedret.
Gràcies, president. Ens sumem a les mostres de solidaritat amb les persones afectades pels aiguats i també a les mostres de condol respecte a la víctima mortal ja confirmada. Conseller, abans de formular-li la pregunta, li volia formular una sèrie d'afirmacions amb les quals espero que puguem estar d'acord. En primer lloc, que la immensa majoria de persones que participen en manifestacions o concentracions, en aquesta ocasió i en d'altres, ho fan de manera cívica i pacífica. En segon lloc, que la situació política i social que viu Catalunya no es pot reduir a un problema d'ordre públic, però que els determinats problemes d'ordre públic són susceptibles d'agreujar aquesta situació política i social. En tercer lloc, que el vandalisme i la violència exercida per grups de manifestants durant la setmana passada a diversos punts de Catalunya, i amb especial intensitat a la ciutat de Barcelona, és inadmissible i cal rebutjar-la amb fermesa. Que si hi ha hagut grups organitzats que han sortit al carrer amb la intenció de provocar aldarulls, enfrontaments amb la policia o agressions a altres manifestants, això ha de ser objecte d'investigació. Que si hi ha hagut actuacions policials no ajustades als protocols, això ha de ser objecte d'investigació. I en darrer lloc i sense que obsti amb l'anterior, que els integrants del Cos de Mossos d'Esquadra i la resta de cossos policials han de rebre el suport dels seus responsables polítics. Dit això, quina és la valoració que fa dels aldarulls i enfrontaments amb la policia que s'han produït durant la setmana passada i quines precaucions han adoptat per si es reproduïssin en el futur?
Gràcies, diputat. Per respondre la pregunta té la paraula el conseller d'Interior, el senyor Miquel Buch.
Gràcies, president. Diputat, respecte a les afirmacions que ha fet vostè, doncs, amb matisos, en algunes potser no hi estaria del tot d'acord, però entenc que..., voldria pensar que s'ha adreçat d'una manera que sí que podríem arribar a compartir, sobretot en una molt especial: que Catalunya no té un problema d'ordre públic –no té un problema d'ordre públic. Per tant, seria..., i aprofito per fer-li, doncs, una petició: que s'adrecin també als seus companys a Madrid i que no només vulguin demostrar o generar aquest relat de que Catalunya té un problema d'ordre públic. Catalunya té un problema polític. I sí, tenim problemes d'ordre públic al carrer, sí. I la policia i els Mossos d'Esquadra estan treballant per garantir la seguretat de tots els catalans i totes les catalanes, i estan treballant per garantir la seguretat de tots els manifestants d'aquest país. Ho estan fent. Però quan hi ha un problema d'ordre públic la policia actua. Però el problema de Catalunya no és d'ordre públic, el problema de Catalunya és polític, i se solucionaria si el president –en funcions– Sánchez es reunís amb el president de la Generalitat de Catalunya, el president Torra. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. Per repreguntar té la paraula el diputat.
Gràcies, president. Conseller, li he dit que els problemes polítics i socials que té Catalunya no es poden reduir a un problema d'ordre públic, però esperava del conseller d'Interior que no negués que la setmana passada hem tingut un problema d'ordre públic. És a dir, que no es pugui reduir a un problema d'ordre públic no vol dir que no n'hi hagi hagut. Ho dic perquè, ja que estem amb els matisos..., per intentar posar-nos d'acord. En segon terme, disposaven de la informació necessària per preveure quins eren els tipus de mobilitzacions, les característiques que podien prendre, durant la setmana passada? En quin moment concret de la setmana passada van activar el Procicat? Quines mesures han adoptat per prevenir nous aldarulls de similars característiques? Quina és la valoració que fa de la coordinació entre els diferents cossos policials, amb els bombers o amb els equips sanitaris? Considera raonable que per part de membres del Govern o de càrrecs electes es cridi a ocupar massivament infraestructures crítiques, com l'aeroport, o línies ferroviàries, per exemple? Havent-se compromès vostè a impulsar l'aclariment de les actuacions que puguin considerar-se no ajustades a protocol, com valora que el president anunciï que vol impulsar una comissió d'investigació al Parlament sobre aquesta mateixa matèria? Perquè les comissions d'investigació al Parlament...
Diputat, se li ha acabat el temps.
...aclareixen responsabilitats... [[El president retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments. Aplaudiments.]]
Senyor conseller, té la paraula per a la resposta, de nou.
No he negat, eh?, que hi haguessin problemes d'ordre públic. Poden revisar el que he dit i he deixat de dir, eh?, poden... M'ha fet una sèrie de preguntes que jo amb molt de gust –perquè em queden un minut i vuit segons per contestar i necessito una miqueta més temps– les respondré totes a la compareixença, que jo he demanat a aquesta cambra de comparèixer. Per tant, aleshores en podrem parlar l'estona que faci falta i intentaré donar, humilment, totes les explicacions hagudes i per haver-hi, davant dels dubtes que pugui tenir qualsevol membre d'aquesta cambra o qualsevol grup d'aquesta cambra. Per tant, voluntat d'explicar-nos, per descomptat. I respecte a la comissió, doncs, ho he dit abans, el Cos de Mossos d'Esquadra està sotmès a unes fiscalitzacions determinades: la del Departament d'Interior, que és la del Govern, la del mateix cos, i també la d'aquesta casa, la del Parlament de Catalunya, així com el Síndic de Greuges, la fiscalització de mitjans de comunicació i d'opinió pública, per descomptat –perquè fa molts anys que estan fiscalitzats públicament, els Mossos d'Esquadra, eh?... Per tant, respecte a la comissió, doncs escolti'm, un, quan pot anar amb la cara ben alta, va allà on cal a explicar les coses, i si ha comès algun error ho explica, i explica com l'ha corregit. Per tant, aquesta és l'actitud dels Mossos d'Esquadra, del Cos de Mossos d'Esquadra, i el conseller d'Interior.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre la vaga del 18 d'octubre de 2019]] [[310-00234/12]] La següent pregunta és sobre la vaga del 18 d'octubre de 2019, i la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Pol Gibert.
Gràcies, president. Bon dia, diputats i diputades. Conseller El Homrani, el passat divendres va tenir lloc una convocatòria de vaga per part de sindicats minoritaris, en el marc de les protestes que hi va haver per la sentència. El nostre grup va veure com diversos membres del seu Govern i de partits que li donen suport recolzaven aquesta convocatòria. Dit això, voldria saber quina valoració fa el seu Govern d'aquesta convocatòria i si comparteix els objectius que hi va haver amb la vaga.
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el conseller El Homrani. S'està intentant arreglar l'àudio, perquè soc conscient de que no se sent prou bé, eh? En tot cas, els tècnics hi estan treballant. Gràcies. Conseller, quan vulgui.
Gràcies, president. Diputades, diputats, diputat Gibert.... –l'estava buscant–, en primer lloc, el que ens pertoca com a govern i el que em pertoca com a conseller de Treball és valorar positivament que la vaga general del divendres passat es va desenvolupar sense incidents en els centres de treball: es van complir els serveis mínims i no va haver-hi cap incidència en els centres de treball ni cap denúncia a la inspecció de guàrdia vinculada al dret a vaga. A partir d'aquí, la valoració que fem com a govern és entorn del seguiment, que és la valoració que ens toca fer. Va haver-hi una baixada del consum elèctric a les deu del matí del 10,11 per cent; a les dues, del 7,5 per cent. Està en els marcs de les vagues que han sigut més seguides en els últims anys: la vaga del 2010 –crec que vostè la coneix perfectament– i la vaga del 3 d'octubre del 2017. A partir d'aquí, el seguiment en els diversos sectors va ser desigual, des de l'àmbit d'universitats, on va haver-hi un 90 per cent de seguiment, fins a l'àmbit de l'Institut Català de Salut, que va haver-hi un 20 per cent, o a l'ensenyament públic, que va haver-hi un 42,5 per cent. A partir d'aquí, l'exercici del dret a vaga, que és la responsabilitat que tenim com a departament, el defensarem sempre. Pels motius que siguin, qualsevol sindicat pot convocar una vaga, només faltaria. Gràcies.
Per repreguntar té la paraula el diputat.
Gràcies, president. Conseller, li preguntava si vostè compartia l'objectiu de la vaga per motius molt simples. Aquest grup ha tingut l'ocasió de llegir les declaracions que van fer els convocants de la vaga i sap quins eren els seus objectius. Els seus objectius eren, entre altres –i en faig un breu resum–, un salari mínim de 1.200 euros per a Catalunya, un pla de rescat social, l'aplicació integral de la renda garantida i –atenció– la retirada de la llei Aragonès. Aquestes són algunes de les reclamacions que perseguia aquesta convocatòria. Vistes les demandes, no sé si vostès s'ho van pensar molt bé a l'hora de donar suport a aquesta vaga que es va convocar, que no tenia el recolzament dels sindicats majoritaris i que formalment anava contra la seva gestió. O vostè està en contra de la llei Aragonès? Estaria bé saber-ho. Aquesta enorme contradicció que viu el Govern és una prova més del caràcter fake d'aquesta vaga. Hem vist com el Govern se suma a una vaga que va contra les polítiques del mateix Govern; això és insòlit. Amb tot aquest repartiment que fan vostès de papers entre entitats, almenys podrien haver pactat no disparar-se un tret al peu. Però, és més, hem vist una vaga laboral emparada per la mateixa Cambra de Comerç; quasi res. Però no ens enganyem, tots sabem que hem viscut un tancament patronal, recolzat pel Govern i amplificat pels seus mitjans. Ja sabem que el president Torra i el sector convergent, PDECAT-Junts, no estan mai aliats dels treballadors, però vostè, sindicalista que fa valdre la seva condició, sap perfectament el que significa una vaga laboral, sap el sacrifici que ha suposat per a moltes generacions arribar a tenir el dret a vaga, sap la dificultat que representa per a molts treballadors sacrificar el sou d'un dia pels seus drets laborals i sap perfectament que el que vam viure divendres no és una vaga laboral, és una altra perversió del procés. [[Aplaudiments.]]
Per respondre de nou té la paraula el conseller.
Gràcies, president. Sí, també tenia de motiu les derogacions de les reformes laborals que vostès porten prometent des del 2015, i per això jo no he entrat en les motivacions. [[Aplaudiments.]] Crec i em preocupa que l'exercici que fem sigui ficar en dubte drets. I el dret a vaga és un dret que és fonamental. I des d'aquest Govern no ficarem en dubte cap dret, sigui amb la voluntat que sigui: el dret a vaga, el dret a manifestació, el dret a la llibertat d'expressió, el dret a protesta, drets que en els últims anys, en aquest país, moltes vegades han sigut conculcats. A partir d'aquí, crec que tots vam veure la vaga del divendres, crec que vam veure com ciutadans i ciutadanes van exercir els seus drets, que només faltaria, que exercissin els seus drets. I la nostra responsabilitat com a govern i la responsabilitat de qualsevol govern –i aquí aprofito per recordar-los-ho, perquè tenen responsabilitats de govern– és garantir l'exercici dels drets dels ciutadans i les ciutadanes. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre la fi de la repressió]] [[310-00237/12]] La següent pregunta és sobre la fi de la repressió, i la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Irene Fornós. Quan vulgui.
Gràcies, president. En primer lloc, també, de part del Grup Republicà, el nostre suport i acompanyament a les persones afectades pels aiguats i a tots els seus municipis. Bé, la repressió política és l'acció de contenir, detenir o castigar actuacions polítiques o socials des del poder per part de les autoritats públiques, negant o impedint l'exercici dels drets i llibertats que solen considerar-se pròpies de sistemes democràtics, moltes vegades acompanyada també per violència. Esta és la definició de la paraula «repressió política que contempla qualsevol diccionari o enciclopèdia. I esta és exactament la definició de l'actuació i la resposta del Govern espanyol vers el moviment independentista català. Malauradament, hem de contemplar que la repressió política, tal com ens recordava la secretària general d'Esquerra Republicana, Marta Rovira, avui a l'exili, s'ha convertit en un instrument amb l'única finalitat d'intentar aturar, obstaculitzar o anular de l'agenda el moviment independentista. El proper 10 de novembre tornen a haver-hi eleccions a l'Estat espanyol, les quartes en quatre anys, provocades per la incapacitat dels principals partits polítics espanyols. Les anteriors eleccions les va guanyar Esquerra Republicana de Catalunya, amb un programa de diàleg i autodeterminació, un consens bàsic, diàleg i autodeterminació, que porta guanyant totes les eleccions a Catalunya des del 2012. Aquí, al Parlament de Catalunya, també n'hem tingut, d'eleccions, tres des del 2012, i en totes elles les forces que proposaven la independència de Catalunya han obtingut una majoria parlamentària. Però, lluny d'escoltar aquesta majoria de la ciutadania de Catalunya, de reconèixer i parlar de les seues demandes, l'Estat espanyol només ens ha ofert repressió com a resposta, una repressió en contra també de la democràcia, dels drets i les llibertats, que rebutja el diàleg com a eina per a resoldre els conflictes polítiques. L'Estat espanyol, i en este cas el president en funcions, el senyor Pedro Sánchez, com hem dit, de diàleg, no n'entén. I això ens preocupa no només als independentistes, sinó també als demòcrates del país. I cada vegada són més els que no comparteixen ni accepten actituds repressives ni decisions judicials com les d'esta sentència, que empresona amb cent anys un govern elegit democràticament pel poble per posar les urnes, per poder exercir el dret més preuat en democràcia: el dret de vot; que empresona també la presidenta del Parlament de Catalunya per permetre el debat parlamentari, amb la finalitat de reprimir també aquesta institució, o els líders de les entitats socials per mobilitzar-se i manifestar-se. Davant de tot això, vicepresident, voldríem saber què fa el Govern per tal que l'Estat espanyol abandoni la política de la repressió i s'assegui a la cadira buida del diàleg, on fa temps que se l'espera i mai se'l troba.
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula el vicepresident del Govern, el senyor Pere Aragonès.
Moltes gràcies, senyor president. Senyora diputada, nou anys per pujar a un vehicle de la Guàrdia Civil a desconvocar una manifestació. En conjunt, prop d'un segle de presó per proposar i tirar endavant el referèndum de l'1 d'octubre. Per tant, estem davant d'una decisió que no és una decisió de justícia, és una venjança i és un escarment. I és una línia que cal abandonar, perquè estem davant d'un conflicte polític, de naturalesa política, i els conflictes polítics només es resolen parlant, negociant i votant finalment, donant la paraula a la ciutadania. Els successius governs espanyols, primer en Mariano Rajoy i ara Pedro Sánchez, han decidit no afrontar políticament aquest conflicte i han decidit deixar en mans de policia, de jutges i fiscals la solució d'un problema polític. El resultat: més repressió, més polarització, més tensió social, cronificació del conflicte. Per tant, cal donar-hi la volta. I ahir el Govern de la Generalitat, com abans he contestat a un altre diputat, vam aprovar un acord de govern en aquesta línia, per refermar la iniciativa del president de la Generalitat d'establir aquest diàleg amb el Govern de l'Estat; que és absolutament irresponsable que Pedro Sánchez, davant de la major crisi política que hi ha a Catalunya dels darrers anys, no decideixi ni tan sols contestar a les peticions del Govern de la Generalitat i del seu president. Cal obrir camí, però cal deixar-ho ben clar: la interlocució política del Govern de la Generalitat amb la Presidència del Govern espanyol és la que es correspon al president de la Generalitat de Catalunya. Això és el que hem de reivindicar aquí: que s'obrin camins per a la política i el diàleg. I això és el que proposa el Govern de la Generalitat de Catalunya. Cal que Pedro Sánchez deixi d'amagar-se, d'amagar-se darrere de cinc-cents folis d'una sentència ignominiosa, d'amagar-se darrere de jutges i fiscals. Cal que Pedro Sánchez deixi de dirigir-se només a una part de la població de Catalunya. Quan es nega el diàleg amb les institucions democràtiques de Catalunya s'estan negant el diàleg i els drets democràtics a tots els ciutadans d'aquest país. Ara és l'hora de la política. Si no ara, quan? Si no ara, que hi ha una crisi política, de les més grans en aquest país, i no es decideix fer política, quan la farem? Aquest és el compromís del Govern de la Generalitat de Catalunya: solució política i democràtica, diàleg per arribar-hi i, evidentment, plantejar les nostres conviccions, la nostra proposta, que és donar la veu als ciutadans de Catalunya, perquè decideixin el futur polític d'aquest país, és a dir, exercir el dret a l'autodeterminació. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
La següent pregunta… [[Pregunta al Govern sobre la resposta del Departament de Salut amb relació als ferits en les mobilitzacions convocades contra la sentència del Tribunal Suprem]] [[310-00238/12]] …és sobre la resposta del Departament de Salut amb relació als ferits en les mobilitzacions convocades contra la sentència del Tribunal Suprem, i la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Gemma Espigares. Quan vulgui.
Gràcies, president. Consellera Vergés, ja li avanço que li preguntaré pels ferits de la setmana passada. Sap que dilluns vam conèixer aquesta sentència, que condemna a més de cent anys de presó el Govern i els líders civils, i a onze anys i mig de presó la presidenta del Parlament per posar el debat al Parlament. Per tant, tenint això, la gent, la resposta de la gent, va ser desbordar-ho tot, omplir els carrers de manifestacions cíviques i pacífiques, i si no en vam tenir prou amb la brutalitat judicial, també s'hi va sumar la brutalitat policial, amb els cops de porra, amb les càrregues policials i amb les pilotes de goma, prohibides per aquest Parlament, i a més a més apuntades directament a la cara i buidant ulls a alguns dels manifestants. Hem vist com la policia ha atacat la dissidència política –no només d'aquests manifestants, sinó també de turistes, de periodistes–, com han entrat a les urgències hospitalàries a identificar manifestants i com feixistes han campat pels nostres carrers rebentant mandíbules. A tot això, consellera, tenim un poble determinat, un jovent combatiu, i la resposta exemplar del Servei d'Emergències Mèdiques la setmana passada va ser fer front a tot això amb una activació de més de dues-centes hores seguides, a més a més havent de replanificar constantment els dispositius sanitaris, i fer-ho arreu del territori en diferents moments. Tenint en compte tot això, li demanem, consellera, quina és la seva valoració de la planificació que van fer mesos abans d'aquests dispositius? Quina és la reorganització que van haver de fer i quina és la coordinació que es va fer amb l'atenció sanitària que se seguia fent a cadascun dels hospitals, també amb les atencions urgents, i que aquesta setmana no s'acaba i que, a més a més, haurà de fer front també a aquestes riuades que els companys que m'han precedit han preguntat?
Gràcies, diputada. Per respondre la pregunta té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés. Quan vulgui.
Gràcies, president. Diputats, diputades, diputada que m'ha fet la pregunta: doncs sí, el nostre sistema sanitari sempre està preparat –sempre està preparat– i sempre respon. I jo crec que això ho hem de dir de forma contundent, perquè els nostres professionals, que són persones de vocació i persones implicades, es reforcen quan són situacions excepcionals, i aquesta ho és. Aquesta és una situació excepcional, una resposta contundent de moltíssima gent a una sentència que és tan venjativa com inútil –és tan venjativa com inútil. Així que molta gent ha sortit al carrer, i això ens comporta, en aquestes mobilitzacions, haver-nos d'organitzar entre tots els departaments de la Generalitat de Catalunya, i el Departament de Salut no en queda al marge. Hem tingut una coordinació exemplar, des del Departament de Salut, amb el Sistema d'Emergències Mèdiques –amb el SEM– i amb tots els centres, amb un objectiu principal, que és fer possibles els serveis ordinaris –això sempre ho és–, treballant centre a centre, pacient a pacient, per identificar aquelles atencions no demorables que s'havien de dur a terme en una onada de mobilitzacions. I així ho vam fer en aquelles atencions on el transport sanitari no urgent havia d'arribar a portar persones a diàlisi, a tractaments oncològics i a radioteràpia, parlant amb alcaldes i alcaldesses personalment, i si no des de les diferents regions, per explicar aquesta coordinació i aquests dispositius. I això ho hem fet també amb el SEM posant a disposició moltes més unitats, del 14 al 20 d'octubre: 122 unitats més que se sumen a les 430 que ja tenim, 268 professionals a tot el territori i amb una atenció també immediata in situ en el lloc de les mobilitzacions. Ho saldem amb 593 assistències, 8 hospitalitzats i 4 persones que han perdut la visió d'un ull. Jo el que dic és: aquest sistema de salut atén absolutament a tothom, no discrimina a ningú, no com el presidente en funciones, el senyor Sánchez, que ve aquí solo a ver a los suyos. Això és indignant: nosaltres, aquest Govern, s'ha estat preocupant per l'estat de salut absolutament de tothom, especialment dels hospitalitzats, i de la seva evolució; no com el president Sánchez i el Grande-Marlaska, que només ve a ver a los suyos. És indignant, senyora diputada –és indignant. Com a Parlament de Catalunya, nosaltres estem aquí per governar per a tothom. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les actuacions de la policia i sobre la raó per la qual no ha fet cessar el conseller d'Interior]] [[317-00136/12]] Acabades les preguntes al Govern, passem a les preguntes al president de la Generalitat, i en primer lloc, formula la pregunta, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, el diputat senyor Vidal Aragonés.
Bon dia. President, des del dilluns 14 d'octubre, més de 600 persones ferides, 194 persones detingudes, 29 persones empresonades i 4 persones que han perdut la visió d'un ull. Hem pogut veure com la Policia Nacional entrava a bars, detenia i, amb les manilles posades, agredia físicament. Hem vist vehicles policials que practicaven el carrusel i que atropellaven persones. Hem vist també com s'utilitzaven o es disparaven bales folrades de plàstic, allò que anomenem «pilotes de goma, prohibides per aquest Parlament. Hem vist també càrregues a persones assegudes, cops de porra al cap, utilització de gasos lacrimògens i hem vist a la ciutat de Barcelona com els feixistes es desplaçaven impunement durant quilòmetres i els Mossos d'Esquadra no evitaven que hi hagués agressions. També que el seu Govern demanés presó provisional per a alguns dels manifestants, i que, a més, hi hagi periodistes, treballadors i treballadores dels mitjans de comunicació, que han estat agredits i agredides, i fins i tot algun detingut i alguna detinguda. President, miri, nosaltres li ho diem d'una manera claríssima: de tot això –de tot–, és responsable indirecte per coordinació el seu Govern –coordinació amb la Policia Nacional i amb la Guàrdia Civil–, però té una responsabilitat directa el senyor Buch com a màxim responsable dels Mossos d'Esquadra. Li demanem que cessi ja el senyor Buch. I li preguntem: per què no l'ha cessat encara?
Per respondre la pregunta, té la paraula el president de la Generalitat. Quan vulgui.
Sí, molt bon dia. Jo, permeteu-me, que és la primera vegada que m'adreço ara a la cambra, també…, fer arribar a totes les persones que han patit aquestes inundacions, aquests aiguats, tota la meva solidaritat amb ells, amb les seves famílies. En aquests moments tenim quatre persones desaparegudes –dues a Vilaverd, dues a l'Espluga de Francolí–, i una persona que, malauradament, podem confirmar que ha mort a Arenys de Munt. Jo, acabada aquesta intervenció, aniré, naturalment, a les zones afectades per mostrar la meva solidaritat. Si em permet, diputat, un cop acabi vostè la seva intervenció, jo li contestaré.
Per repreguntar, té la paraula el diputat. Quan vulgui.
President, miri, em semblaria que en aquesta cambra tothom vol manifestar la solidaritat amb les famílies, amb els amics, i per tant, em sembla que era absolutament de rebut que vostè ho pogués fer també com a màxim representant de la Generalitat de Catalunya, però aquest subgrup també es mereix una resposta en la forma que ho havia de fer. Dit això, miri, president, nosaltres el que tenim molt clar és que cada dia que passa –cada dia que passa– que vostè no cessa el senyor Buch el que està fent per omissió és donar suport a les pràctiques irregulars dels Mossos d'Esquadra. Cada dia que passa vostè el pot cessar, no el cessa, i per tant, li està donant suport. Nosaltres el que li demanem és no únicament el cessament del màxim responsable dels Mossos d'Esquadra, sinó que es puguin garantir drets fonamentals de reunió, de manifestació i llibertat d'expressió, i expulsió immediata de tots els mossos d'esquadra responsables d'agressió. No s'hi val únicament amb iniciar procediments sancionadors i acabar sancionant: expulsió immediata. I, per últim: dissolució de la Brimo, per un canvi radical del model de seguretat pública que elimini qualsevol expressió de… [[El president retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]]
Diputat, ha acabat el temps. Gràcies. Per respondre de nou, té la paraula el president de la Generalitat.
I tant! I tant que responc. Perquè vostè es creu que a mi m'han agradat –vostè es creu que a mi m'han agradat– moltes de les imatges i moltes de les actuacions que s'han produït aquests dies? Vostè creu que a mi m'han agradat, aquestes actuacions? [[Pausa.]] Ha estat una setmana d'una complexitat enorme –enorme– en matèria de seguretat per la gran quantitat de mobilitzacions que s'han produït. I celebro els milers i milers –i milers i milers– de ciutadans que han sortit pacíficament als carrers, i que aquesta és la prova més contundent de la reacció contra les sentències. [[Aplaudiments.]] Però té raó: té raó en l'exposició que ha fet vostè abans. Ha posat molts casos sobre la taula –molts. Jo ahir vaig prendre una decisió, que vaig compartir amb el Govern, i tots els membres del Govern hi van estar d'acord. Vaig dir: creem al Parlament una comissió d'investigació, que tota la cambra pugui aportar, discutir, amb total transparència, tots els fets que han ocorregut aquesta setmana –tots els fets, totes les actuacions, totes les imatges que s'han vist. Amb la presència, si cal, del síndic de greuges, amb la presència d'entitats de drets humans, amb la presència d'entitats, també, de seguretat. Aquesta és la primera mesura que nosaltres vam prendre ahir en el Consell Executiu. Segona mesura: demanar al conseller d'Interior que s'iniciïn immediatament totes les investigacions internes que calguin per a aquelles actuacions que no s'hagin ajustat als criteris establerts, i que s'obrin immediatament tots els expedients necessaris per depurar les responsabilitats corresponents. Jo estaré especialment atent als resultats d'aquestes investigacions i a la depuració de totes les responsabilitats, que en donarem compte –que en donarem compte–: de totes les responsabilitats. Estem complint ni més ni menys que allò que el Síndic de Greuges ens demana en els seus informes: l'extralimitació en l'ús de la força per part de la policia ha de ser investigada i sancionada…
President, se li ha acabat el temps.
…per part dels seus comandaments. Això és el que farem. [[Aplaudiments.]]
Gràcies. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre el manteniment de la proposta de la via unilateral per a l'autodeterminació]] [[317-00138/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Jéssica Albiach.
Sí, bon dia a totes i a tots. I abans de res, també, enviar tot el nostre escalf a les persones afectades pels aiguats. President, la setmana passada, en la seva compareixença, vostè va tornar a insistir en la via unilateral, els sis mesos, el que vol dir a la primavera, i li preguntem si avui també es manté en aquesta proposta. Gràcies.
Per respondre la pregunta té la paraula el president de la Generalitat.
Senyora diputada, jo vaig venir aquí com a president de la Generalitat a fer una proposta al poble de Catalunya, que és la proposta que el president defensarà en el que ha de ser un gran acord nacional que hem d'aconseguir en aquest país basat en grans principis, on crec que també hi són vostès, on jo m'imagino que hi són vostès, que és en l'exercici del dret d'autodeterminació, la defensa dels drets i llibertats i l'amnistia. En aquest gran acord, m'imagino que vostès hi aportaran el seu sentit o la seva manera de veure les coses; la CUP, la seva; Esquerra Republicana, també la seva, i Junts per Catalunya, doncs, el seu punt de vista. Jo hi defensaré que s'ha de tornar a votar la independència de Catalunya; certament és el que vaig dir, és la meva proposta personal. Però ha de ser fruit d'un gran consens –ha de ser fruit d'un gran consens. Posem-nos-hi. I el primer pas és la proposta de resolució que han presentat els tres grups independentistes de la cambra, i que espero que tingui el seu suport.
Per repreguntar, té la paraula la diputada.
Sí; gràcies, president. Vostè continua insistint en la via unilateral, una via que en realitat és repetir els mateixos errors que es van fer a l'octubre de 2017, deixant enrere mitja Catalunya, que jo no sé si comparteix tot el seu Govern, i que només ha generat frustració per la manca d'expectatives complertes. I amb tot el somriure de què soc capaç, ara mateix, li he de recordar, president, que jo la setmana passada no li vaig demanar a vostè la dimissió perquè estiga emprenyada, i li ho dic en referència al comentari que vostè va fer sobre mi a la televisió pública de Catalunya dient que «la senyora Albiach sembla que s'emprenya una mica massa. Jo crec que és un comentari, per cert, molt poc feminista, bastant paternalista [[aplaudiments]] , i que a més vostè i tots els d'aquesta cambra saben que no és cert. Si jo li vaig demanar que fes un pas al costat, i si ho demane avui, és perquè vostè cada vegada està pensant més en una part més petita del país, perquè Catalunya té una manca de lideratge que és evident i perquè fins i tot els seus –ahir podíem llegir el senyor Jordi Sànchez– asseguren que vostè va reaccionar tard als aldarulls que estem patint i que no hi ha direcció política a Catalunya. Jo crec que és una llàstima la manera en què vostè està buidant de contingut la presidència de la Generalitat. I en paral·lel, veiem que Pedro Sánchez s'està aprofitant i està abusant d'aquesta situació jugant al telèfon trencat, menyspreant les institucions catalanes, en una actitud que només podem entendre des de l'electoralisme més irresponsable, que vostè sap que no compartim. I el PSC, en lloc de sortir i dir que això no pot ser així, només treu el cap el senyor Montilla per dir que sí que potser s'hauria de dialogar també sobre la sentència. Jo crec que estem davant d'un problema polític de fons, que és que en realitat, no?, més enllà del conflicte que tenim amb Catalunya i Espanya, a l'hora de solucionar-ho hi ha un problema de fons, que és que al final a vostè –jo sé que és dur el que li vaig a dir– ningú el té com un interlocutor vàlid, ni dins de Catalunya ni fora de Catalunya. Vostè la setmana passada parlava de convocar l'assemblea de càrrecs electes, nosaltres creiem que el que ha de convocar és aquest Parlament o bé per anunciar que plega o bé per fer una qüestió de confiança en el proper Ple després de les eleccions. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula de nou el president de la Generalitat.
Sí. Home, em fa gràcia que vostè em digui que cada vegada m'adreço a una part més petita de la nostra ciutadania quan l'altre dia hi havia un acte al Palau de la Generalitat amb el vicepresident, amb l'alcaldessa de Girona, amb l'alcalde de Tarragona i amb el paer en cap de Lleida i l'alcaldessa de Barcelona no va voler venir. Vol exercir l'alcaldessa de Barcelona, que és l'alcaldessa de la capital de Catalunya..., d'una vegada, vol fer-ho sí o no? [[Aplaudiments. Veus de fons.]] I vostè diu: «No, és que vostè no és un interlocutor vàlid. Home, aquí em pensava que hi trobaria una certa empatia del seu grup, perquè després de tot el que li va passar al senyor Pablo Iglesias respecte al senyor Sánchez, el menyspreu absolutament constant que per part del senyor Sánchez va tenir el senyor Iglesias, la veritat és que, com a mínim, em pensaria que vostès, aquest cop, estarien al costat de les institucions catalanes, del president de la Generalitat, que és el president de Catalunya i és el que s'ha d'adreçar de tu a tu amb el president d'Espanya. Mirin –mirin–, ja tenim unes sentències, són unes sentències fermes, ja està, s'ha acabat el temps de l'equidistància. (Veus de fons.) Sí, sí. O estem amb els represaliats o estem amb els repressors –o estem amb els represaliats o estem amb els repressors. I ara tenen vostès una oportunitat sensacional: tenen una proposta de resolució que s'ha consensuat pels tres grups de la cambra. Vostès no estan a favor que en aquest Parlament es pugui parlar de tot? Vostès no estan a favor del dret a l'autodeterminació de Catalunya? Vostès no estan a favor, per exemple, com adverteix aquesta sentència, que estableix un precedent inacceptable a partir del qual totes les formes de protesta, per exemple, l'aturada d'un desnonament, l'ocupació d'un CAP o el tall d'un carrer…
President, se li ha acabat el temps. [[Veus de fons. Alguns aplaudiments.]] [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la raó per la qual no s'ha reunit amb els líders de les formacions polítiques després d'haver-se conegut la sentència del Tribunal Suprem sobre el procés]] [[317-00135/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialista i Units per Avançar, el diputat senyor Miquel Iceta.
Gràcies, senyor president, em permetrà que les primeres paraules siguin de condol i solidaritat per les víctimes i els afectats dels aiguats. La meva pregunta, senyor president, és senzilla: quina és la raó per la qual no ha cregut convenient reunir-se amb els líders de les forces polítiques parlamentàries catalanes després de coneguda la sentència del Tribunal Suprem, les manifestacions de rebuig a la sentència i els episodis de violència urbana que s'han produït a les principals ciutats del país?
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Van tenir ocasió, a la compareixença que jo faig dijous en aquesta cambra, vam tenir ocasió de debatre tots els grups de la cambra, però qui ha de debatre ara amb el president de Catalunya, qui ha de despenjar el telèfon i parlar amb el president de Catalunya, en la situació més greu que ha viscut aquest país els darrers anys, és el president del Govern de l'Estat. Hem de parlar de tu a tu, de president a president. I vostè, que m'imagino que a vostè sí que li deu agafar el telèfon, pot fer un favor, un servei important a aquest país: un cop tingui el senyor Pedro Sánchez al telèfon, me'l passa i així podré parlar amb ell. [[Rialles.]]
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
No sé què dir-li en aquest segon episodi del Polònia que protagonitza la presidència de la Generalitat al voltant d'un telèfon. (Aplaudiments.) Potser que li recordin quines són les seves obligacions: la primera, respondre les preguntes dels grups en aquest Ple i no trobar excuses lluny d'aquí, perquè vostè sap perfectament que no ha fet el que havia de fer. Li vaig fer una carta, precisament, per recordar-li tres coses que em semblaven fonamentals. La primera, la necessitat d'una condemna rotunda de la violència, de la produïda i de la que es pot produir, perquè, per desgràcia, vostè, que ha alimentat els sectors més radicals, segurament es veu més obligat que altres a manifestar el seu rebuig. Però jo crec que tots els catalans i catalanes agrairien que vostè digues: «No ens convé, no ens va bé, rebutgem la violència, volem aïllar els violents, particularment aquesta setmana en què molta gent es vol manifestar en defensa del seu criteri. Segon, escolti'm, el seu Govern també és el món al revés. Per a un govern, la policia del país té presumpció de professionalitat. Jo vull afirmar el nostre suport als Mossos d'Esquadra. I això no treu que, efectivament, com abans deia el conseller d'Interior, si s'ha produït algun fet anòmal, si no s'han complert els protocols d'actuació, sigui el mateix cos el que depuri responsabilitats. Vostè parla d'una comissió d'investigació. Sap per què serveixen les comissions d'investigació? Per escatir responsabilitats polítiques, i aquestes no poden ser més clares: la del conseller d'Interior i la de vostè mateix, que és el comanament suprem del Cos de Mossos d'Esquadra. [[Aplaudiments.]] I tercer, president, si vol parlar en nom de tots, si vol exercir amb plenitud la seva responsabilitat institucional i parlar en nom del país, que és el que sembla que vol, reuneixi'ns, parli, conegui l'opinió de tots els grups parlamentaris, no només dels que donen suport al seu Govern. Vostè no està a l'alçada, president, i nosaltres per això vam demanar la seva dimissió i avui la reiterem. Només d'unes noves eleccions i amb un nou govern podrem trobar camins per resoldre el problema…
Diputat, se li ha acabat el temps.
…que ens aclapara. [[Aplaudiments.]]
Per respondre de nou, té la paraula el president de la Generalitat.
Sap qui…, el senyor Sánchez, al qual vostès suposo que li donen tota la credibilitat com a interlocutor, com a president del Govern espanyol, sap quin suport té? El 28 per cent de vots. N'havia tingut el 22 per cent en les penúltimes eleccions. Sap quin suport té aquest Govern amb vots? El 43 per cent. Per què vostè no posa en qüestió que el president d'Espanya pugui parlar en nom de tots els espanyols i el president de la Generalitat no pugui parlar en nom de tots els catalans? [[Aplaudiments.]] El que demanem, des del Govern de Catalunya, al president Sánchez és que comenci a pensar en les pròximes generacions i no en les pròximes eleccions, el que necessitem ara és visió d'estat. Cinc trucades al president Sánchez i no m'ha contestat al telèfon. En aquesta situació, quan tots els mitjans internacionals –repassi les capçaleres internacionals–, la comunitat internacional no entén com és possible que això estigui passant, que en aquest moment de gravetat com el que tenim el president Sánchez faci deixadesa de funcions i no atengui el principal problema que hi ha en aquest país. Hi insisteixo, ja no es tracta només de les penes als nostres companys. No, no, no només això. Ja no afecta només els independentistes catalans, ni els catalans, afecta a tots els ciutadans espanyols –a tots els ciutadans espanyols– aquesta sentència. Perquè què pot passar ara en un desnonament de la PAH? Què pot passar? Què pot passar en qualsevol tall de carreteres que un piquet en una vaga pugui fer? Què pot passar, després d'aquesta sentència? I, per això, jo avui vull agrair moltíssim totes les manifestacions que s'han fet arreu d'Espanya i arreu del món, vull agrair al poble de Madrid, al poble de Saragossa, a Granada, a Donosti, a València, a Palma, a Oviedo, entre d'altres, la seva solidaritat amb el poble de Catalunya. (Aplaudiments.) Moltíssimes gràcies. I a Brussel·les, i a Berlín, gràcies a tota la gent que està al costat dels catalans i de la defensa del seu dret a l'autodeterminació. [[Aplaudiments.]]
Gràcies. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la repressió de l'Estat espanyol]] [[317-00139/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Anna Caula. Quan vulgui.
President, ja fa una setmana ens va caure una llosa com un sentència, la condemna, la venjança, un segle de presó contra nou persones per posar les urnes; una setmana que s'han sentit moltes veus com a resposta: les marxes per la llibertat, a les places d'arreu del país, i a Madrid, Càceres, Donosti, Berlín, i també hem vist com el carrer bullia. Volem tots els drets, i els volem sense renúncies, davant d'un estat que limita la democràcia i vulnera els drets fonamentals. Reclamem –reclamem– que es resolguin els problemes polítics fent política. Volem manifestar-nos sense ser criminalitzats. Volem protestar sense actuacions policials inversemblants, sense detencions arbitràries, ni empresonaments injustificats. Volem garantir la llibertat d'informació, sense agressions a periodistes. I volem exercir la llibertat d'expressió, tan atacada últimament, també en aquest Parlament. Volem parlar de tot, sense que l'espasa de Dàmocles torni sobre el cap dels nostres companys de la Mesa. Si esperen rendició, no la trobaran. Si esperen que amb judicalització, porres, criminalització aturaran un moviment noble i pacífic, ja és hora que entenguin que ni la humiliació ni la venjança no aconseguiran que un poble acati davant d'una gran injustícia. De fet, la proposta de resolució que vam presentar ahir és una mostra més de plantar cara a la repressió, com tantes d'altres d'aquests dies, conjuntament, buscant punts estratègics. Hi estàvem tots –tots– d'acord. I hem de seguir conjuntament perquè la resposta a la sentència ens interpel·la a tots, interpel·la a tota la societat catalana. Qui té la responsabilitat de governar l'ha d'exercir. I aquest Govern ho fa i ho farà també avui davant l'emergència del país davant dels aiguats. Però Pedro Sánchez no, al Govern del PSOE, del PSC, li tornarem a dir els cops que calgui: prou d'excuses, no s'amaguin. No es pot negociar sense cap escletxa de llum per totes dues parts. Nosaltres ens asseiem a la taula, estenem la mà, truquem a la porta, encara que aquesta sigui de formigó armat. La resposta torna a ser de la gent, ho va ser l'1 d'octubre, de dia, de tarda, als vespres, sempre pacíficament nosaltres diem que prou. Fins i tot ho deien els infermers mentre Sánchez sortia d'un hospital amb els escortes ensenyant les armes. No és això. De fet, tot es resumeix: sí en tot. President, a banda de canalitzar la política, les institucions, com hem fet amb… [[El president retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments.]]
Diputada, se li ha acabat el temps. Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Sí; moltes gràcies, diputada. En primer lloc, també voldria agrair el suport de tots els companys del Govern durant tota aquesta setmana, una setmana molt complicada, però que cada dia, si ha calgut, dos, tres vegades, el gabinet de seguiment especial dels esdeveniments, doncs, ens hem anat reunint a Palau. Moltíssimes gràcies a tots els companys, tots els consellers i conselleres que hi han estat presents. Sembla increïble, sí, que en aquest Parlament no es pugui parlar de tot. Sembla increïble, oi? Doncs, parlarem de tot. I per això celebro enormement que ens hàgim posat d'acord els tres grups de la cambra per dir que en aquest Parlament es parlarà de tot, es parlarà i es debatrà sobre el dret a l'autodeterminació, i que no tindrem cap límit. I espero que l'Assemblea d'Extremadura, amb el suport del PSOE, el PP i Ciutadans, volen aplicar l'article 155 a Catalunya rebin una apercebiment del Tribunal Constitucional perquè s'estan excedint claríssimament de les seves competències. Miri, la repressió ha arribat a un punt –la repressió ha arribat a un punt– que ja és el Consell d'Europa el que està equiparant Espanya amb Turquia, és la comissària de Drets Humans del Consell d'Europa la que s'ha adreçat a les autoritats espanyoles dient: «Però com…, vostès han d'investigar el que està passant, han d'investigar aquesta violència que estan exercint, han d'investigar per què estan utilitzant pistoles amb pilotes de goma. I no ho diem nosaltres, ho diu les Nacions Unides, ho diu tot el món. Jo abans li feia referència al diputat Iceta, voldria, senzillament, potser traslladar-los cinc titulars. Al Washington Post: «El líder català diu que només el diàleg pot aturar les protestes. Al New York Time: «El líder català demana a Espanya començar converses sobre un referèndum d'independència. Euro News: «El primer ministre Sánchez menysté el líder català. Trouw, als Països Baixos: «De moment, Madrid no parla amb Catalunya. O el Deutsche Welle: «El Govern espanyol rebutja la petició del president de Catalunya d'obrir negociacions. Així s'està veient al món –així s'està veient al món– la incapacitat del Govern espanyol de dialogar, de senzillament agafar el telèfon i dir: «Parlem?. Parlem seriosament. Aquell intent de diàleg que vam començar a construir, en aquests moments no és possible? En aquests moments tan greus, vostè no m'agafa el telèfon per poder parlar de la situació i, per tant, nosaltres seguirem insistint –insistint–: diàleg, diàleg, diàleg. I li direm a Espanya: Sit down and talk. [[Aplaudiments.]]
La següent pregunta la formula… [[Pregunta al president de la Generalitat sobre l'actitud de menysteniment de president del Govern espanyol vers el Govern de la Generalitat]] [[317-00137/12]] …en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Albert Batet. Quan vulgui.
Gràcies, president Torrent. Molt honorable president Torra… En primer lloc, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, expressar la nostra solidaritat amb totes les famílies i afectats i les víctimes dels aiguats d'aquesta nit a la Conca de Barberà, l'Alt Camp, el Baix Camp, com arreu del país. I agrair la tasca ingent dels cossos de seguretat i dels Bombers i del SEM, com dels alcaldes que estan a peu del canó, doncs, intentant recuperar una situació que, sens dubte, ja havíem patit fa uns anys a les nostres comarques, però que s'ha tornat a produir. Amb la sentència, cent anys de presó –cent anys de presó–, el conflicte català fa un salt d'escala. Una sentència dura, una sentència greu que entra en vulneracions pel que fa als drets i a les llibertats. Són molts els catalans i les catalanes que ens sentim condemnats per la sentència, com també són molts els catalans que no ens sorprèn gens l'actitud prepotent i de menyspreu del senyor Pedro Sánchez. El senyor Pedro Sánchez del menysteniment, el senyor Pedro Sánchez del «a cambio de nada. El senyor Pedro Sánchez, que divideix la societat catalana quan només es reuneix amb una part d'ella: amb Ciutadans, amb el Partit Popular, amb Podemos, i no es reuneix amb les forces majoritàries que van guanyar les eleccions europees, que van guanyar les eleccions al Congrés dels Diputats i que van guanyar les eleccions municipals a Catalunya i que governen i lideren les institucions catalanes, actuant amb total irresponsabilitat, fent deixadesa de les seves obligacions, fent deixadesa de les seves funcions. Ho hem vist ben bé aquesta setmana: un menysteniment sense precedents a les institucions i a la presidència de la Generalitat. El senyor Pedro Sánchez ha superat el pitjor Mariano Rajoy. Una actitud totalment irresponsable, en una Espanya bloquejada que porta quatre eleccions en quatre anys, per rebutjar el diàleg, per no afrontar un conflicte català que hi és, que prefereix eleccions a política. La gent hi és, hi és a les marxes, hi és a les manifestacions d'una forma pacífica i una forma cívica; la gent ho té clar. La política no pot deixar de ser-hi.
[[Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.]]
Sí; gràcies, diputat. Comparteixo la vostra anàlisi. Jo avui mirava l'etimologia de la paraula «diàleg: dia, «a través de, logos, «paraula; «a través de la paraula –a través de la paraula. És l'única manera que tenim de posar-nos d'acord. I aquest diàleg no és amb les persones amb qui més o menys pots compartir afinitats; no, és amb les persones de qui més distant estàs. I fem una mica de repàs de què ha passat aquest últim any i mig a l'Estat espanyol, i una mica més enllà: els grups independentistes catalans donen el seu vot sense reserves, sense cap tipus de condició ni de reserves al president Sánchez per fer fora probablement el que ha estat el Govern espanyol més corrupte de la història, el Govern del senyor Mariano Rajoy, amb la il·lusió, amb l'esperança que hi havia d'iniciar un procés de diàleg, de diàleg seriós. Tenim una primera reunió a Moncloa, acordem que un problema polític tindrà una solució política. I penso que era un pas, era un pas endavant. Seguim insistint, ens reunim a Pedralbes. I aquell pas encara el podem estirar una mica més i ens posem d'acord a dir: «Escoltin, Govern de Catalunya, Govern d'Espanya, ens sentim interlocutors? Sí. Som subjectes polítics? Sí. Doncs cada un que faci la seva proposta de com creu que s'ha de solucionar aquesta qüestió política. El Govern de Catalunya, naturalment, va anar a aquesta taula de diàleg dient: «Nosaltres anem a exercir el dret de l'autodeterminació i volem un referèndum acordat. Aquesta és la nostra proposta. Vostè sap quina ha estat la proposta que ens va presentar el Govern d'Espanya? Cap. Durant aquest any i mig de presidència cap resposta, ni una! Silenci. I ara, després de les sentències, ni una. Silenci. És a dir, en què ha canviat la presidència de Pedro Sánchez respecte a la presidència de Mariano Rajoy? Hem continuat tenint el no per resposta. És més, amb un menyspreu, aquestes últimes hores, que és que ja no ho entenen els catalans, és que ja no ho entén la comunitat internacional. Per tant, nosaltres en la línia de la proposta de resolució que hem acordat els tres grups independentistes de la cambra, en la línia d'aquest gran acord nacional, que ha de sortir, que hem d'aconseguir-lo més enllà també d'aquests tres grups apel·lant altres partits polítics, altres entitats cíviques i socials, hem de ser capaços de construir aquest gran bloc per a l'exercici del dret a l'autodeterminació, per l'amnistia i per les llibertats. [[Aplaudiments.]] [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la seva relació amb els escamots que han sembrat el caos a Catalunya]] [[317-00134/12]]
La darrera pregunta la formula la senyora Lorena Roldán, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Sí; gràcies, president. Vull sumar-me també a les mostres de solidaritat i de condol per les víctimes i els afectats d'ahir a la nit pels aiguats de Catalunya. Y, señor Torra, la pregunta: ¿qué relación tiene usted con los comandos que han sembrado el caos en Cataluña?
Per respondre la pregunta, té la paraula el president de la Generalitat.
Oriol Junqueras, 13 anys; Raül Romeva, 12 anys; Jordi Turull, 12 anys; Dolors Bassa, 12 anys; Carme Forcadell, 11 anys i mig; Josep Rull, 10 anys i mig; Joaquim Forn, 10 anys i mig; Jordi Sánchez, 9 anys; Jordi Cuixart, 9 anys. Cent anys de presó. [[Aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula la diputada.
Gracias, presidente. Bueno, señor Torra, otro numerito hoy en la sesión de control. Mire, esta semana Cataluña ha vivido una de las semanas más negras que se recuerdan: hemos visto barricadas; hemos visto las calles arder; hemos visto agresiones con cócteles Molotov, con bolas de acero, con ácido; hemos visto como los encapuchados arrancaban adoquines para estas agresiones. Una semana que se ha saldado con 2,7 millones de pérdidas, con 199 detenidos y con 600 heridos. Mire, señor Torra, yo no me quiero imaginas qué es lo que hubiera pasado si la Guardia Civil no hubiera detenido hace unos días aquellos miembros de los comandos radicales separatistas que planeaban atentar en octubre en Cataluña; aquellos a los que usted defendió y aplaudió; aquellos que conocen muy bien en Esquerra Republicana, porque alguno de ellos iba en sus listas, y lo que es peor, alguno de ellos también le señala a usted mismo, señor Torra. Así que como usted no me pregunta..., o sea, no me contesta, mejor dicho, yo le vuelvo a preguntar aquí: ¿qué relación tiene con los comandos separatistas que han sembrado el caos en Cataluña? ¿Usted conocía a estos detenidos sospechosos de terrorismo? ¿Ha mantenido usted algún tipo de reunión o de conversación telefónica con estos detenidos o con su entorno? ¿Sí o no?, señor Torra. ¿Usted conocía sus planes, sí o no?, señor Torra. Y yo le recuerdo que estamos en sede parlamentaria y que tiene usted la obligación de decir la verdad, así que queremos saber qué relación tenía con estos sospechosos de terrorismo detenidos por presunto terrorismo y también con aquellos que han envuelto Cataluña en llamas. Y espero, insisto, que usted esté a la altura de las circunstancias, porque lo que hemos vivido aquí en Cataluña es muy grave, y es responsabilidad suya, señor Torra. Usted ha estado meses atizando el fuego, amenazando con atacar al Estado, usted ha estado chantajeando a cuenta de la sentencia y alentando a los radicales para que actuaran si esta no era de su gusto. Y en un ejercicio de descaro sin precedentes, cuando por fin sale esta sentencia y los totalitarios le obedecen, le obedecen y arrasan Cataluña, usted encima les da las gracias, se va a cortar carreteras con ellos y se viene aquí, a la casa de todos los catalanes, a amenazar con un nuevo golpe. Mire, señor Torra, usted es un peligro público: para los violentos tiene aplausos y agradecimientos; para los agentes que nos protegen tiene señalamientos, y para la mayoría de los catalanes solo tiene caos y miedo.
Se li ha acabat el temps, diputada. Gràcies. [[Aplaudiments.]] Per respondre de nou, té la paraula el president de la Generalitat.
Sí, per «numeritos els que vostès fan cada sessió de control, eh? Per «numeritos això. Jo he dit sempre la veritat –sempre la veritat–, i en l'última compareixença que vaig dir vaig dir, a més a més, que hem de viure en la veritat aquests dies –hem de viure en la veritat. Sempre ho faré. Escolti'm, és que per més que continuïn crispant, per més que continuïn volent generar conflictes, és que jo ho lamento, vostès estan en caiguda lliure en les enquestes i això pinta a un fracàs colossal –això pinta a un fracàs colossal. I és que és normal, perquè la gent s'ha cansat de vostès, la gent s'ha cansat d'un grup polític que només és conflicte, de que només és problema, de que només busquen la discrepància i el conflicte entre tots vosaltres. Vostès no volen construir mai, només volen destruir. No he sentit encara quin és el seu projecte per a Catalunya. Quin és? El 155? El 155? És aquest? Sí, sí, la moció de censura, exacte. La moció de censura més fracassada de tota la història de les mocions de censura. Vull dir que el seu destí és el fracàs. Va fracassar en la moció de censura, fracassaran ara en les següents eleccions. Han dilapidat un suport que vostès tenien i que els el vam reconèixer: vostès van guanyar les eleccions del 21 de desembre, però fixin-se en els resultats que han anat obtenint i fixin-se en els resultats que totes les enquestes pronostiquen que tindran. Escoltin, vostès es queixen del Tsunami per amagar el seu naufragi, això és el que els passa. I jo ja l'hi vaig advertir a la senyora Arrimadas i els ho torno a advertir a vostès: estan condemnats a ser un grup residual [[remor de veus]] , perquè la gent vol solucions, la gent vol diàleg [[aplaudiments]] –la gent vol diàleg–, la gent vol poder parlar. Amb vostès no parla ningú, amb vostès no parla absolutament ningú [[remor de veus]] . Amb vostès no parla ningú.
Silenci.
Per tant, esperem aquestes eleccions, que estic segur que confirmaran, de nou, el seu fracàs. [[Aplaudiments.]]
Gràcies. [[Proposició de llei de modificació parcial de la Llei 2/2000, del 4 de maig, del Consell de l'Audiovisual de Catalunya]] [[202-00030/12]] Acabada la sessió de control, passem al següent punt de l'ordre del dia, el segon punt, que és el debat i votació del dictamen de la Comissió d'Afers Institucionals sobre la Proposició de llei de modificació parcial de la Llei 2/200, de 4 de maig, del Consell de l'Audiovisual de Catalunya. D'acord amb l'article 123 del Reglament, té la paraula, en primer lloc, el diputat Josep Riera, que fou designat ponent relator. Quan vulgui, diputat.
Primer de tot, afegir-me a les mostres de solidaritat amb les persones afectades per les tempestes. I també em vull solidaritzar amb els ferits en les manifestacions dels últims dies, i en el meu cas, com a periodista, també especialment amb els companys periodistes que han rebut ferides. Abans que res, ja sobre el tema, una petita prèvia: cal que aclarim primer què estem fent avui aquí, que no és exactament el que diu el títol d'aquest punt de l'ordre del dia, que és Proposició de llei de modificació parcial de la Llei 2/2020, del 4 de maig, del Consell de l'Audiovisual de Catalunya. De fet, com que no és exactament correcte, la feina de la ponència la vam començar per l'última esmena, la 58, que és la que corregia el títol d'aquesta llei i a aquesta descripció de «Llei del Consell de l'Audiovisual de Catalunya hi hem afegit «i de la Llei 11/2007, de l'11 d'octubre, de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. Per tant, la llei que aprovem avui és la modificació de les del Consell de l'Audiovisual i de la corporació. I ara sí, començo, i en aquests casos s'ha de començar pels agraïments. Per tant, primer de tot agrair la bona predisposició i la bona feina a tots els ponents: en David, Adriana, David –un altre David–, la Marta, la Natàlia, l'Esperanza i també molts agraïments al lletrat, en Toni, que ha fet molta feina i molt bona, i també a la Marta Payà, tècnica lingüística, i a la Laia Grau pels tràmits administratius. Moltes gràcies a tots. És una llei, aquesta, que partia d'un text de consens de la passada legislatura, però hi havia feina per fer: s'havia de concretar, que era el més difícil, i hem fet la feina. I crec que l'hem feta molt bé. Hem fet un text que recull el màxim consens possible en cadascun dels articles. Hi han participat tots, en totes les discussions i en el debat de totes les esmenes, fins i tot els grups que no tenien presentades esmenes, en determinats articles. I en el resultat final ningú pot trobar el seu text ideal, però tothom s'hi pot reconèixer, bé sigui a través d'aportacions concretes o bé en una treballada feina de transacció per recollir totes les sensibilitats. En aquest sentit, doncs, podríem dir que el text final és el resultat d'una gran transacció. I en aquesta feina, haig de tornar a agrair la contribució del lletrat Bayona, que amb les seves propostes ha trobat sovint el punt d'equilibri que necessitava. Tots hem estat conscients, també els que som nous en aquesta legislatura, que aquesta reforma de l'elecció i la governança de la corporació i del Consell de l'Audiovisual ve de lluny i que les circumstàncies han fet que no s'hagi pogut fer realitat en forma de llei fins al dia d'avui. Era per això que hi havia pressa i pressió perquè enllestíssim la feina ben de pressa, però el fet és que voler fer la feina molt de pressa sovint es podia convertir més en un obstacle que en un element facilitador. Per això, a la ponència vam acabar fent dos propòsits per encarar la feina: d'una part, deixar fora de la discussió les esmenes que entraven a reconsiderar el model i el marc tant del Consell de l'Audiovisual com de la corporació, i vam acordar centrar-nos només en les esmenes sobre el model l'elecció i de governança d'aquests organismes. I d'una altra part, posar com a prioritat fer una bona feina més que fer-la molt de pressa. I el resultat final crec que a més a més ha estat una bona feina i que d'aquesta manera també l'hem fet en un temps prou breu. Perquè una cosa era que partíssim d'un cert consens i una altra plasmar-ho en acords comuns. Al capdavall, doncs –i no m'allargo ja gaire més–, ens hem de felicitar, hem aconseguit fer una llei en què es reforcen les majories per a l'elecció dels membres del Consell de Govern de la corporació i del CAC i també es potencien els perfils de competència i professionalitat de les persones que han de regir aquests dos organismes, i s'introdueix un reforçament explícit de la paritat, en compliment de la Llei d'igualtat d'aquest Parlament. També hi ha altres trets destacats, però en aquests moments m'agradaria destacar aquests tres. Per tant, ens felicitem per la feina feta conjuntament a la ponència i celebrem el text de la nova llei, perquè en major o menor mesura tothom s'hi pot reconèixer. I esperem que faci servei als ciutadans de Catalunya. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. A continuació intervendran els grups parlamentaris que tenen esmenes reservades per defensar en el Ple. I té la paraula, en primer lloc, pel Grup Parlamentari de Ciutadans, el senyor David Mejía.
Gràcies, president. Consellera, diputats, diputades, deixin, abans de tot, que mostri la meva solidaritat i la del meu grup pels afectats del temporal que ha afectat la nostra comunitat aquests dies. [[Alguns aplaudiments.]] Dit això, per fi, semblava que no arribaria mai aquest moment, però per fi ha arribat, després de tres legislatures intentant modificar la Llei de la corporació, després de diferents intents d'intentar modificar aquesta llei, doncs sembla que finalment arribarem a bon port i que, si no hi ha cap sorpresa d'última hora, podrem donar llum verda a aquesta modificació tan esperada. En primer lloc, també m'agradaria posar en valor la voluntat de tots els grups parlamentaris de la cambra per intentar arribar a un acord, que, tot i ser un acord de mínims, crec que era absolutament necessari i urgent. I també m'agradaria evidentment agrair la feina feta per part dels diferents ponents, del ponent relator, el Josep, de la Natàlia, del David, de la Marta, de l'Adriana, de l'Esperanza. I especialment també m'agradaria agrair la feina feta pel lletrat de la ponència, el senyor Bayona. Per Ciutadans aquesta modificació de llei era imprescindible. No només en aquesta legislatura, sinó també en la legislatura passada, nosaltres vàrem presentar com a primeres mesures legislatives el nostre text alternatiu al respecte. I això demostra la voluntat del nostre grup al respecte. Òbviament, després la ponència realitzada, tots els partits hem hagut de cedir en alguna qüestió, hem hagut de cedir en alguns dels nostres postulats, però, com deia, la urgència d'aquests mínims ha fet que es fixés la modificació en aspectes molt concrets; una urgència que no només reclamàvem des del nostre grup parlamentari, que no només reclamàvem des de Ciutadans, sinó que també ho feien altres grups i els mateixos treballadors de la casa. Per tant, avui donem un pas cap endavant, no definitiu –no definitiu–, ni molt menys, però sí que donem un pas endavant –i és important, també; els hi devíem, als treballadors dels mitjans públics, perquè en democràcia és absolutament intolerable el grau d'intervenció governamental que han hagut de suportar els nostres professionals de la comunicació–; un pas per millorar el prestigi de les institucions públiques, per tal de garantir millor la pluralitat dels mitjans públics, així com de reforçar la meritocràcia com un criteri fonamental en el procés de selecció dels seus directius. Aquesta llei o aquesta modificació de la llei té un apartat que parla del CAC. És per tots coneguda la posició de Ciutadans respecte del Consell Audiovisual de Catalunya. Val a dir que nosaltres sempre hem estat partidaris de la seva supressió, i no ens en amaguem, ja que considerem que és un òrgan que ha demostrat al llarg de les seves decisions que només serveix per blanquejar els excessos comesos des de les direccions d'aquests mitjans públics. Tot i així, precisament per aquesta voluntat d'entesa, hem transaccionat i hem acceptat si més no la reducció del nombre de membres del Consell Audiovisual de Catalunya. No és tot el que hauríem volgut, òbviament, però almenys constata les reserves que el partit majoritari de Catalunya, que representa més d'1.100.000 catalans, té envers aquesta institució de control. Esperem i ens agradaria que a partir d'ara el CAC actuï d'acord amb els criteris que haurien d'haver regit normalment, de neutralitat, d'equanimitat i de rigor professionals. Aquests són els criteris que haurien de complir i que lamentablement actualment no es compleixen. Perquè com pot ser –com pot ser– que al llarg de tots aquests anys aquest consell no hagi sancionat mai –mai– TV3, quan, per exemple, en els escassos mesos que dura el període electoral, TV3 ha aconseguit el rècord de ser el mitjà públic que més vulneracions del principi de neutralitat, d'objectivitat i de garantia de pluralisme polític ha tingut? I per Ciutadans això és molt greu, perquè totes aquestes vulneracions que s'han produït han estat per afavorir una part dels partits separatistes, i, per tant, vulnera el caràcter lliure i igualitari de les eleccions a Catalunya. Traduït: TV3 és el dòping propagandístic dels partits separatistes i el CAC, curiosament, quan elabora els seus informes sobre el període electoral, s'oblida de totes aquestes vulneracions que l'Administració competent, és a dir, la junta electoral, imposa a TV3. O, per exemple, en el 9-N, quan es volia sancionar els mitjans que no van voler col·laborar en una consulta il·legal. Ara bé, tot i les advertències que té del Tribunal Constitucional, durant el cop a la democràcia que es va produir en aquest Parlament, el CAC va decidir que no podia actuar i que no podia fer cap requeriment per evitar que TV3 continués funcionant com una eina de comissió de delictes. Com és possible que no fessin ni un sol requeriment? Com és possible? És per tot això que avui mantindrem l'esmena que vàrem presentar amb relació a la supressió del Consell Audiovisual de Catalunya. I Ciutadans continuarà defensant que aquests quasi 6 milions d'euros que van destinats al CAC i que ens costa aquest organisme vagin destinats a les necessitats reals que tenen el conjunt dels catalans. D'altra banda, tenim el consell de govern de la corporació, és a dir, els màxims responsables dels seus mitjans, de TV3 i de Catalunya Ràdio, i, per tant, protagonistes i responsables de que aquests mitjans s'hagin convertit en una màquina d'agitació independentista. Exemples en tenim molts. Fixem-nos on han arribat aquesta televisió i aquesta ràdio públiques, suposadament la nostra, la de tots els catalans, que es controla, per exemple, qui canta Els Segadors o no en el Parlament de Catalunya; que té un director, el de la televisió pública, que lidera mítings de Junts per Catalunya, o una presidenta en funcions de la corporació que té el carnet d'un partit polític, que té el carnet de Convergència Democràtica, que diu, per exemple, que la policia ataca les víctimes innocents al llarg d'aquesta setmana tràgica que ha viscut Catalunya, que crida a la participació en la revolta que està duent a terme el senyor Torra; que alguns dels seus presentadors estrella insulten polítics i ciutadans constitucionalistes, per tant, insulta a part de la població catalana; que defensa el dret a enganyar els ciutadans utilitzant, suposadament, per informar, els termes valoratius que utilitzen els partits separatistes; que parlen d'accions mediàtiques per referir-se a possibles atacs terroristes; que blanqueja condemnats per terrorisme. I així un llarg etcètera que a les diferents comissions de control queda ben palès. Tot això demostra que hi ha molta feina a fer i que el que avui aprovem és només un pas per tenir una televisió de tots i per tots. I aquest pas és el que nosaltres trobem primordial en aquesta modificació de la llei. Un canvi, com deia, esperat des de fa molts anys tant per part dels treballadors com per part d'alguns grups parlamentaris, però mai no és tard quan arriba. A partir d'ara, els membres del consell de govern de la corporació seran escollits per unes majories qualificades de dos terços d'aquesta cambra tant en primera votació com en segona votació, com correspon a les grans decisions i d'especial transcendència que es prenen a la nostra comunitat autònoma. La responsabilitat d'aquests consellers en la garantia d'uns mitjans de comunicació públics respectuosos amb els principis de veracitat, de pluralisme i neutralitat és enorme. I per això és imprescindible que per accedir al consell els candidats siguin realment professionals d'indiscutible prestigi en l'àmbit de la comunicació, a més de ser òbviament persones capaces de reunir i de generar grans consensos entre les diferents sensibilitats que existeixen en aquesta cambra. A més a més, els grups proposants hauran d'haver mantingut un contacte previ amb aquestes entitats i amb els grups més rellevants del sector per tal de conèixer la seva opinió sobre els perfils i les característiques que tinguin aquests candidats. També ens sembla d'especial rellevància l'addició d'un concurs públic per als seus directors. Coneixem perfectament les dificultats que ens hem trobat a Radiotelevisió Espanyola, per exemple, respecte del concurs que es va establir. Ho coneixem. Però ens sembla essencial que com a mínim els directors de la corporació siguin escollits per concurs i que s'estableixi en aquesta una proposta d'objectius sobre l'organització i l'actuació de la corporació, tenint òbviament en compte el contracte programa –contracte programa. No ens podem permetre més directors partidistes i completament ideologitzats, directors que facin mítings amb estelades darrere o que no controlin els continguts totalment tendenciosos que es visualitzen en moltes ocasions. No ens podem permetre –no ens podem permetre– que els mitjans públics expulsin més de la meitat dels catalans. I, qualsevol mecanisme que puguem posar sobre la taula per tal de garantir o intentar garantir la major objectivitat dels directius dels mitjans públics, ens trobaren sempre al seu costat per tal de desenvolupar-lo. Ja ho he dit moltes vegades en aquest hemicicle: des de Ciutadans sempre defensarem uns mitjans públics de comunicació plurals i objectius, que tinguin com a finalitat el servei públic que han de donar i que no estiguin al servei d'una ideologia. Molts catalans –molts catalans– estem cansats de veure la manipulació que es dona dia a dia a la nostra ràdio i a la nostra televisió pública; estem cansats de veure com els diners públics es destinen a generar propaganda separatista. I la modificació d'aquesta llei com a mínim ajudarà a que la pluralitat sigui una mica més fàcil d'assolir. Queden moltes coses per canviar en el futur, és obvi –s'ha de parlar de quin és el model de televisió pública que volem, de dalt a baix, quina és la seva estructura, quin és el seu organigrama que ha de tenir, quin és el paper també que han d'adoptar els mateixos treballadors en el marc de la direcció de la corporació, què passa amb la cogestió–, però aquest és el primer pas que hem de donar, i no ens aturarà ni un mil·límetre en el control de la corporació, ja sigui aquí al Parlament, ja sigui des de l'Administració electoral, des dels tribunals o des d'allà on sigui, perquè els catalans es mereixen d'una vegada per totes uns mitjans de tots i per tots, com deia. Catalunya té una societat plural i diversa, encara que els pesi a alguns. És hora que també ho vegem en els nostres mitjans públics, que són de tots els ciutadans de Catalunya, pensin com pensin, i que aquests puguin tornar a sintonitzar TV3. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. A continuació és el torn de la diputada Marta Ribas, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem.
Bon dia. Permetin-me començar per un apunt personal. Avui és un d'aquells dies, que cada vegada són més escassos en aquest Parlament, en què marxes a casa satisfeta perquè has fet algun canvi, algun canvi que tindrà conseqüències, algun canvi que donarà fruits positius. I estic segura que el que avui estem aprovant amb aquesta llei –que ha costat molts anys arribar fins aquí– tindrà efectes positius. Jo soc diputada des del 2012, en aquest cambra, des de finals de 2012, i des de que vaig entrar he intentat revertir aquella contrareforma que havien fet a l'inici d'aquell any Convergència i Unió amb el Partit Popular. Van reduir les majories necessàries per elegir els governs de la corporació i del Consell de l'Audiovisual, una reforma que pretenia clarament, i així ha estat, reduir la pluralitat dels nostres mitjans públics i de l'organisme regulador de l'audiovisual. Els efectes d'aquella contrareforma del 2012 els avançàvem ja en aquell moment, els hem batallat des d'aleshores, però s'han patit, bàsicament, i s'han vist durant els darrers anys. Els efectes han estat empetitir la pluralitat en qui governa els nostres mitjans públics, unit a tenir-los lligats a negociar el pressupost any a any, perquè no se'ls aprova un contracte programa plurianual..., ha fet que els nostres mitjans, la nostra televisió, la nostra ràdio públiques hagin perdut pluralitat, hagin perdut consens de país i hagin passat a ser uns mitjans amb una direcció sotmesa, també per l'element econòmic, a les voluntats del Govern de la Generalitat. Avui, revertim part de la causa de tot el que hem estat patint durant aquests anys, part d'aquest desastre. Revertir o canviar la realitat del tot serà més lent i més complicat, no només perquè amb la llei no estem canviant el consell de govern de la corporació ni el Govern del CAC, sinó que només fixem noves majories i noves formes per fer-ho, per fer aquesta renovació, sinó perquè, ara, l'important serà fer bona feina i bona aplicació i, per tant, bona política a partir d'una llei que avui estem modificant. Ara, caldrà fer aquesta renovació, no fent-nos trampes al solitari, entenent quin ha estat el motiu i la voluntat de fons de fer aquestes modificacions, que és retornar als grans consensos i a la pluralitat, i alhora, elegir una direcció que sigui capaç d'enfrontar-se sempre que calgui a qui calgui, per no tornar a partiditzar els nostres mitjans de comunicació públics. Una direcció que, a més, ha de reconstruir sobre un terreny afeblit, perquè, com a servei públic, com la resta dels serveis públics, els nostres mitjans públics també han patit les retallades, han perdut prestigi entre massa part de la població, tenen professionals cremats que han patit EROs, tenen una estructura territorial i de canals més feble que fa uns quants anys, tenen inversions importants pendents, tenen riscos de perdre actualitzacions i adaptació a les noves realitats del sector audiovisual global i, sobre aquest terreny, és sobre el que haurà de treballar una nova direcció, un nou govern de la corporació. Però, a més, com els deia, perquè el principal objectiu que crec que haurà de tenir el nou Govern de la corporació i la nova direcció serà, si no s'ha pogut fer abans, tancar amb urgència un contracte programa que doni estabilitat pressupostària als nostres mitjans de comunicació públics. Estabilitat suficient, dotació suficient, perquè no hi ha contracte programa des del 2010 i això lliga, any a any, a una submissió al Govern de la Generalitat, que no es pot seguir permetent. Però, per molt que el repte continuï sent gran, jo, avui, com els deia, marxaré satisfeta, perquè he posat el meu petit gra de sorra, en nom del meu grup parlamentari, en facilitar que el camí que s'encari a partir d'ara s'encari millor, s'encari bé, es pugui fer amb millors circumstàncies i amb millors condicions. Que s'encari per tornar a recuperar l'ampli consens nacional, que no només és polític, era consens acadèmic, era consens professional i també polític que, durant dècades, abans d'aquella nefasta contrareforma de Convergència i Unió i del Partit Popular, però també de les retallades, havia permès construir un sistema de mitjans de comunicació audiovisuals públics de Catalunya amb garanties de pluralisme, de veracitat, que entenien que la seva missió principal és garantir el dret a la informació de la ciutadania, o sigui, una de les potes principals perquè hi hagi democràcia. Dècades de construcció d'una regulació audiovisual moderna també que vetllés per la qualitat i d'un organisme de control que tot l'àmbit audiovisual català propi pogués tenir com a referent i que, a més, també estava sent a l'estil dels referents de la resta d'Europa. Això és el que hem de tornar a recuperar i crec que això és el que avui encarem com a recuperació, malgrat discursos, malgrat paraules que s'han dit abans que jo, en aquest faristol, grandiloqüents, encesos, malgrat les paraules, els fets són que avui recuperem consensos. Avui tornem a allò que teníem abans del 2012, abans de les retallades o, almenys, encarem el camí per intentar tornar a ser allà. Acabo aquesta part d'introducció, diguem-ne, agraint la feina a la resta de la ponència, al lletrat, als serveis de la cambra i, especialment, la constància dels professionals de la corporació i també del col·legi de periodistes, dels sindicats, de les empreses del sector audiovisual, que, durant tots aquests anys, ens han estat reclamant, un cop i un altre, al Parlament, que actuéssim per garantir uns mitjans més públics, més plurals, una gestió més professional, garantia d'independència i de pluralitat i per seguir avançant i per seguir emmirallant-nos en la resta d'Europa en aquest tema. Per tant, moltes moltes gràcies a totes. I, ara, sí, vull destacar alguns dels punts que es modifiquen de la llei, el que estem fent avui, què estem realment canviant. Doncs, per nosaltres, n'hi havia uns quants que eren clau i que ja vam dir des de l'inici de la tramitació d'aquesta llei que no admetríem rebaixes en aquests punts. El principal, revertir totalment aquells canvis fets per Convergència i Unió i el Partit Popular amb la contrareforma de l'any 2012, o sigui, majories qualificades i àmplies del Parlament, propostes de noms amb suport ja plural des d'un inici per constituir els governs de la corporació i del CAC. També s'afegeix l'exigència, als candidats i candidates d'estar al Govern de la corporació, de que presentin un projecte de gestió, per poder ser avaluats amb contingut sobre què aniran a fer al consell de govern de la corporació. Trobo que no és menor. S'han tornat a introduir majories qualificades també per a algunes de les preses de decisions, de les grans decisions que s'han de prendre des del consell de govern de la corporació. Tampoc és menor, vist el que ha passat en els darrers anys en algunes d'aquestes decisions. I també s'ha afegit la garantia de paritat en l'òrgan de govern de la corporació i també del Consell de l'Audiovisual de Catalunya, no amb la valentia que proposava la CUP, en aquest cas, i ho lamentem, però crec que ha servit perquè, com a mínim, garantim allò que la Llei d'igualtat ens reclama. I hem afegit un procés públic de selecció per als càrrecs directius de Televisió de Catalunya i de Catalunya Ràdio i dels mitjans audiovisuals, de totes les empreses de la corporació. Altes novetats que s'han introduït al text, potser menors, però també importants. S'equipara la condició de membres dels consells de govern de la corporació i del CAC als alts càrrecs de la Generalitat, no només en les incompatibilitats, sinó també en els sous, cosa que també els darrers anys, en múltiples ocasions, ens havíem queixat que no estava sent així. L'obligació de declaració d'incompatibilitats. Que, en l'aprovació del contracte programa de la corporació, es garanteixi el compliment dels convenis col·lectius i la participació dels representants dels treballadors i treballadores. El retiment de comptes a la comissió de control d'aquest Parlament de tota la direcció i tots els càrrecs directius de la corporació. I es reforça el paper del Consell Assessor de Continguts de la corporació i, per tant, dels espais de participació de la societat civil en el control de la corporació. Lamentem, però, que no hem aconseguit un dels temes que nosaltres crèiem que era clau per fer un pas més, un pas endavant per anar cap a nous models, que era introduir el model de cogestió en el consell de govern de la corporació. Totes hem hagut d'acabar fent cessions per arribar a aquests consensos i retornar als grans consensos de país, això no vol dir que no seguirem creient que és necessari i seguirem insistint que cal avançar. En canvi, sí que s'han introduït, via esmenes nostres, dues propostes que partien també de la Comissió de Cogestió que van fer els treballadors i treballadores de TV3, que era que hi hagi un pla de participació per estructurar i fomentar la participació dels treballadors i treballadores en l'estratègia empresarial de les empreses de la corporació, però també un pla de funcions que defineixi clarament les estructures internes adients i eficients. Crec que tampoc no és menor l'efecte que poden tenir a llarg termini aquests dos elements introduïts a la llei. I hi ha tres esmenes, tres elements que no hem aconseguit introduir al text i que hem volgut mantenir vives fins al Ple d'avui i les explico molt breument. Una, l'esmena 40, que pretén incloure criteris socials també en les contractacions externes que fan les empreses de la corporació, o sigui, que aquelles contractacions que fan els mitjans de la corporació hagin d'exigir compliment de condicions laborals o de codis deontològics de la professió a aquelles empreses contractades per TV3 o per Catalunya Ràdio. No s'ha aconseguit introduir durant la ponència, la mantenim viva fins avui, demano que es valori com cal si avui no podríem corregir aquesta errada i acabar-la introduint. I dos aspectes que no toquen tant la governança ni de la corporació ni del Consell de l'Audiovisual –de fet, no toquen aquests temes–, però que hem volgut també mantenir vius perquè creiem que també són importants i urgents i el que fan és reclamar al Govern regulacions, reglamentacions sobre dos temes pendents durant massa temps i que també clamen al cel. Un, que es faci d'una vegada la regulació del tercer sector comunicatiu, del tercer sector audiovisual, els mitjans comunitaris i socials, i l'altre, que es fixin nous criteris d'objectivitat, transparència i de compliment de normatives laborals, d'exigència del compliment de normatives laborals en l'adjudicació de la publicitat institucional o de les subvencions als mitjans privats per part de la Generalitat; transparència, exigència de compliments i també de criteris d'objectivitat en les subvencions i ajudes o la publicitat institucional que fa el Govern de la Generalitat en empreses privades. Crec que, darrerament, han aparegut informacions preocupants respecte de com continua sent de subjectiva i poc objectiva i poc responent a criteris professionals alguna d'aquestes ajudes o subvencions als mitjans privats. Acabo. Avui, respecte a un tema que no és menor, recuperem consensos, recuperem consens quant al model audiovisual públic a Catalunya. Sabem que només és un pas, que cal abordar-ne molts més, però que, sense avançar en aquest pas concret, no es podia anar més enllà. Serem exigents perquè no ens quedem aquí, serem exigents perquè es faci aquesta renovació dels òrgans de govern de la corporació i també del CAC, seguint aquestes majories i aquesta pluralitat, reforçades ara per llei, entenent quin és l'objectiu de fons del que avui estem modificant en la llei i no fent nous acords Frankenstein, de portes tancades, que no responguin al que és l'objectiu final d'aquesta modificació. I serem exigents perquè tot plegat permeti anar a l'objectiu que crec que perseguíem, que és retornar el prestigi, el pluralisme i la missió de servei públic com a principi que mai es trenqui a la nostra televisió i ràdio públiques i a l'òrgan regulador de tot el sector audiovisual del país. Ara sí, acabo amb una última referència per sumar-nos al clam d'aquests dies dels periodistes, reclamant que no hi hagi més agressions, ni per part de les policies ni per part de les persones que es manifesten, als professionals que estan fent la seva feina per informar-nos del que està passant al carrer. Perquè sense periodisme no hi ha qui ens garanteixi el dret a la informació i, per tant, la democràcia és coixa. Però, sobretot, sense periodisme plural, professional i lliure. I avui, el que estem fent amb aquesta llei és intentar facilitar que els nostres mitjans públics puguin tenir més garanties de periodisme plural, professional i lliure també en el seu exercici diari. Sigui com sigui, ens sumem a les protestes dels professionals: cap més agressió als periodistes al carrer. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació, és el torn de la diputada Natàlia Sànchez, del Subgrup de la CUP - Crida Constituent.
Bon dia a tots i a totes. Avui, malgrat la normalitat del que podria ser un plenari com els de sempre o un plenari ordinari, volem començar recordant i posant el cor i el cap i la lluita en les vint-i-vuit joves empresonades injustament i, bàsicament, amb un objectiu concret: no podem permetre que s'instauri la normalitat davant de la gravetat dels fets, davant de la violència i la brutalitat policial i davant d'una repressió de la qual, com ja hem dit, el Govern de la Generalitat n'ha estat corresponsable, si analitzem els fets concrets. Les volem totes lliures i les volem a casa. També una abraçada a les seves famílies. Sobre la qüestió que ens ocupa en aquest punt, ja ho han dit els companys, primer de tot, gràcies als treballadors i a les treballadores dels mitjans públics. Són els que principalment han patit aquesta qüestió i aquesta necessitat urgent de renovar la llei. Gràcies per la vostra persistència. I, segon, també em sumo als agraïments a tots els ponents; malgrat les diferències, malgrat els punts de vista diferents, sí que hem arribat a un consens, que és bàsicament en la urgència de mínims que es plantejava o que calia..., que ens va portar a la modificació parcial d'aquesta llei. Hem necessitat, com a mínim des de que soc diputada, dos anys per arribar fins aquí, però ja veníem de la legislatura passada. A mi quan els companys de l'anterior grup parlamentari em feien el traspàs sobre aquesta qüestió, em deien «hi ha un consens, però aquest consens ha costat d'engegar, ha costat engegar el procediment. El ponent –que també li agraïm la seva feina– plantejava que hem treballat amb urgència i amb rapidesa. Bé, hem hagut de treballar amb urgència i rapidesa, perquè ha costat entrar a registre la petició d'un consens que ja s'havia treballat en l'anterior legislatura. I creiem que també cal destacar-ho. Sobre la necessitat de recuperar i d'esmenar la reforma que va fer el Govern de Mas el 2012, nosaltres volem destacar que sí que hem arribat i hem recuperat la necessitat d'unes majories àmplies, per poder escollir el consell de la «corpo, etcètera, però no ha estat suficient, ens hagués agradat arribar més enllà. Perquè no oblidem que el problema del consell que va encapçalar el senyor Brauli no va ser d'una majoria exigua –el va votar el grup del Govern, Convergència i Unió, però també els altres dos, el PSC i el PP; va ser aprovat, aquell consell, amb una majoria àmplia–; el problema és que el senyor Brauli Duart no era el perfil professional que requerien els mitjans públics. De fet, ara el veiem a la conselleria d'Interior; ves a saber on acabarem veient el senyor Brauli Duart. I, hi afegeixo, en el context en el que ens trobem, quan ens preguntem què o qui fa que el senyor Buch encara no hagi assumit les seves responsabilitats polítiques amb relació als Mossos d'Esquadra, potser també hauríem de mirar cap aquí. Calen perfils professionals menys partidistes, que presentin projectes, com hem fet, com hem intentat millorar, i l'elecció, com ja hem fet també, per majoria qualificada ho hauria de facilitar, però no és garantia; no hem arribat suficientment lluny. Nosaltres hem treballat les esmenes en aquest sentit i defensat que la prioritat de despartiditzar i resoldre els problemes de governança del Consell de l'Audiovisual de Catalunya sigui a través d'aquestes majories àmplies. I també, com ja ha dit la companya de Catalunya En Comú Podem, lamentem que no haguem pogut incorporar les demandes dels treballadors i treballadores amb relació a la cogestió. La cogestió era una bona forma, és una bona forma de democratitzar, de despartiditzar, de generar uns mitjans públics que estiguin governats des de la professionalitat, des d'un servei públic i no partidista al servei d'alguns o d'unes majories que poden canviar cada quatre anys, o cada dos, o cada quan hi hagi eleccions. I això és un greu problema pel que fa a l'estratègia dels mitjans públics. Nosaltres volem que aquest acord al qual arribem avui no serveixi per tancar la corporació als partits i que realment serveixi pels objectius que ens hem plantejat. Falten molts reptes –ja s'ha dit: el finançament, la cogestió, entomar l'envelliment de la plantilla, el contracte programa...–, moltíssimes qüestions més en les quals no hem pogut aprofundir. Pel que fa a la CUP, ens sentim satisfetes també d'haver pogut incorporar i haver trobat el consens amb la resta de grups amb relació a la necessitat de fer explícit en la llei la necessitat de complir la Llei 17/2015, d'igualtat efectiva entre homes i dones, que no només diu que cal una paritat en els òrgans, sinó que diu que tots els òrgans que es posin a treballar no podran començar a desenvolupar la seva tasca fins que es garanteixi aquesta paritat. I és una qüestió molt important que hi hagi aquest bloqueig dels òrgans si no es compleix aquesta paritat, perquè després tot són excuses, «és que..., no? Per tant, si apliquem mesures de bloqueig literalment dels òrgans, podrem garantir també el que anomenem, no?, a través d'aquestes mesures d'acció positiva per fer que la presència de les dones en els òrgans de poder, de direcció, sigui més present. També hem fet una proposta, que m'ha agradat..., no?, deia «atrevida, em sembla que ha dit la diputada Marta Ribas. Sí, assumim que és atrevida. Hem fet una esmena que hem mantingut viva perquè en volem parlar. Sabem que no té el consens i que és atrevida, però sí que volem parlar d'una proposta que en podríem dir «una proposta a la kurda; una proposta en què també a través de la filosofia i el principi que l'acció positiva és una eina útil per resoldre les qüestions de paritat, per resoldre l'exclusió de les dones en els espais de direcció, en els espais de govern... I havíem proposat que les direccions, que les presidències del consell de govern estiguessin copresidides, que estiguessin formades per un home i per una dona que tinguessin igualtat de poders i de presa de decisions. No ha estat possible, però nosaltres defensem aquest model a la kurda. I també, des d'aquí, des d'aquest faristol, una abraçada al poble kurd, una abraçada, i estem aquí, des de Catalunya, dempeus amb Rojava. I també denunciem que Pedro Sánchez tingui la barra i el cinisme de dialogar amb el senyor Erdogan, que està cometent crims contra la humanitat i contra el poble kurd, i no s'atreveixi a asseure's a parlar amb el poble de Catalunya. Acabo, afegint un argument més sobre la qüestió de la necessitat de la cogestió, de la copresidència, en definitiva de la cooperació en els òrgans i en les institucions públiques. Des d'aquesta perspectiva nosaltres considerem que tindrem uns mitjans i unes eines de governança en tots els sentits, no només en els mitjans públics, més democràtiques, més properes a la ciutadania i realment més equitatives. Acabo, tornant a recordar que els treballadors i treballadores d'aquesta casa han patit molt les conseqüències de les retallades, les conseqüències de les modificacions d'aquell Govern, que amb una llei òmnibus va voler capgirar el sistema públic d'aquest país. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació intervendran la resta de grups parlamentaris per fixar el seu posicionament. En primer lloc, té la paraula el diputat David Pérez, del Grup Parlamentari del PSC - Units per Avançar.
Moltes gràcies, senyor president. Senyora i senyor conseller... Permítame, señor presidente, simplemente unos minutos para mostrar nuestra solidaridad con los profesionales de los medios de comunicación que están trabajando durante todos estos días para ofrecer a la sociedad un periodismo digno, de calidad, plural y veraz, y que últimamente están trabajando en una situación realmente injusta. También aprovecho, en este momento, para saludar a los representantes del comitè de govern de la CCMA. Y hacer..., leer rápidamente un comunicado que ha hecho Reporteros Sin Fronteras estos días en el que comenta que el trabajo del periodismo se ha transformado en una labor de alto riesgo para los informadores: insultos, increpaciones, lanzamiento de objetos, empujones y toda clase de agresividad física y verbal que dibuja un panorama absolutamente desolador para la libertad de prensa. Aprovecho también aquí para saludar al Fabri, al David, al Carlos, al Carlos y al Manel, de JS, y enviarles también un saludo fraternal. Y vuelvo ya..., senyor president, torno a l'ordre. Cada dia que passa –cada dia que passa– el nombre de persones que veuen TV3 i Catalunya Ràdio és més reduït, és menor. I, en aquest sentit, les persones que no són independentistes han passat pràcticament en cinc anys d'un 50-57 per cent a un 7 per cent. Això és preocupant, i ja ho he dit en moltes ocasions, i també ho diem a la comissió de control; té uns motius i també té unes conseqüències. Els motius? Jo penso que això està passant pel biaix processista que tenen darrerament tant TV3 com Catalunya Ràdio. I també per la manca de pluralisme. I és en aquest sentit que també faig meves unes paraules que deia un representant del Sindicat de Periodistes de Catalunya en un comunicat precisament en el que denuncien aquesta qüestió. Deien aquests professionals, sobre la pluralitat als mitjans..., que deien que és la millor aportació que es pot fer des de TV3 i Catalunya Ràdio per no ser part del conflicte sinó pel contrari: contribuir a la seva solució aportant tots els punts de vista i no afavorint uns que casualment són els del poder polític. De què estem parlant en aquest moment? Estem parlant d'una llei, ja s'ha dit, que es fa amb relació a la modificació i que intenta resoldre els problemes de governança que en aquest moment tenen els mitjans de comunicació, els mitjans de comunicació públics. Tornem a l'any 2005, tornem al tripartit, tornem a la llei que va fer el tripartit, llei de la qual mai ens..., hauríem d'haver perdut. I, per tant, estem en un moment, en una modificació, que pretén respectar urgentment els aspectes relatius als òrgans de govern i de governança, i que jo penso que d'alguna manera també intenta disposar del temps suficient per fer una bona diagnosi de les reformes requerides pensant en el futur i amb vista al futur. És, per tant, l'oportunitat d'avançar cap a uns mitjans de comunicació de públics que, independents i fidels al mandat parlamentari, han d'oferir una programació i una informació de qualitat, i tornant als criteris de governança que ja havíem tingut, de dos terços i d'amplis consensos; un servei que fomenti els principis i valors que porten a la tolerància, a la diversitat, la igualtat i la convivència. Nosaltres personalment ens sentim molt orgullosos del treball que s'ha fet; totes, totes, absolutament totes les nostres esmenes estan incorporades, han estat transaccionades o han estat, diguem-ne, d'alguna manera incorporades al text. I és en aquest sentit que ens sentim personalment molt orgullosos del resultat final, especialment en el procediment públic de selecció per als directors, però no per tot el consell de govern; el tema de les majories reforçades de dos terços i els temes relatius a la professionalitat i experiència. Deia fa un moment que aquesta situació, aquest canvi de situació, ha portat que els mitjans públics darrerament no siguin tot el plurals que nosaltres voldríem. I això ha tingut unes conseqüències: hi ha pràcticament la mitat de la població que ja no veu TV3; els motius són evidents. Però també això té unes conseqüències, i alguns no les volen veure, però té unes conseqüències lingüístiques, té unes conseqüències cíviques, culturals, econòmiques i periodístiques. Quan pràcticament la mitat de la població ja no veu TV3, això té conseqüències lingüístiques. Quan pràcticament la mitat dels nens d'aquest país ja no creixen amb el Club Super3, això té unes conseqüències lingüístiques. I vostès no ho volen veure, però és així –és així. Després és que «home, és que als patis ara no es parla... Home, té unes conseqüències, quan la mitat de la població ha deixat de veure TV3. I té unes conseqüències culturals i unes conseqüències cíviques quan la mitat d'aquest país ja no ha crescut amb una cadena pública que explica la realitat d'aquest país. I té unes conseqüències periodístiques quan TV3 ha deixat de portar el relat periodístic de primera mà al conjunt del país. Vostès no ho volen veure, però és exactament així. I té unes conseqüències econòmiques, efectivament. La publicació als canals i mitjans públics de TV3 i de Catalunya Ràdio ha caigut en picat, i continua caient. Hi han altres motius, senyor Pujol, absolutament d'acord, hi han altres motius, però aquest també –aquest també–, perquè la mitat de la població ja ha deixat de veure TV3. Si vostès es poden quedar molt contents amb tot el que està passant, molt satisfets d'aquesta situació, però això està portant la CCMA a una situació sense sortida –sense sortida. Aquest camí, ja s'ha explicat per part d'altres companys..., aquest camí de que no hi ha hagut pluralitat en la governança ha portat que tampoc no hi ha pluralitat, la necessària pluralitat, en els mitjans públics de comunicació. Per tant, hi insisteixo, hem de tornar a aquesta pluralitat, està demanada, nosaltres ho demanem permanentment a la comissió, però no som els únics que ho estem fent, el sector també ho està fent. I jo no puc acabar la meva intervenció sobre els mitjans públics sense parlar del contracte programa; ho he fet sempre, ho he fet sempre en la comissió i avui també ho faré. El contracte programa –i aprofito ara que ha arribat la consellera– és absolutament imprescindible –és absolutament imprescindible–; és el que dona estabilitat econòmica i financera. La corporació és la que dona estabilitat als treballadors de la corporació. Ho reclamem des de fa molts anys. El seu predecessor, el senyor Homs, va dir «ja el tenim aquí, ja està a punt, la setmana que ve l'aprovarem. No hi ha hagut manera. L'últim contracte programa va ser del tripartit –va ser del tripartit– i des de llavors fins ara no tenim contracte programa. Això representa una qüestió, que quan els presidents, els directors de la «corpo necessiten diners han d'anar al Govern a reclamar diners. Per què? Perquè no tenen aquesta estabilitat financera. I és imprescindible. Per part nostra, tot el suport. Pensin..., a veure, i no val l'excusa de dir: «No, és que falta el programa marc. No, no, el programa marc està vigent, està vigent fins que no n'hi hagi un altre. Està completament vigent. Ha quedat antic? Sí, però continua absolutament vigent. Em consta que s'està avançant molt, però també li haig de dir, consellera, que ja van dues predecessores seves que em diuen «estem avançant molt, i no hi ha manera –i no hi ha manera. Perquè si això no es fa, la corporació està en risc –està en risc. I el pitjor que pot passar és que hi hagi un risc financer a la corporació. Acabo, lògicament, també, finalment, amb els agraïments també a la resta de companys, especialment al senyor relator, al company, al diputat relator, també al senyor Bayona, lletrat –està per aquí?– i a la resta de treballadors i de serveis de la cambra. I un prec als meus amics. Ara tenim una obligació, ja tenim la llei, eh? Ara tenim una obligació de posar-hi noms, d'arribar a un acord, de la mateixa manera que hem arribat a un acord entre tots, ara hem d'arribar a un acord entre tots i hem de pactar entre tots, eh? I hem de pactar amb ells, tranquil·lament, com ho hem fet avui, com ho farem avui, amb Esquerra, amb Junts per Catalunya, amb les companyes de la CUP - Crida Constituent, amb En Comú Podem. Hem d'arribar a un acord amb tothom, amb tothom que sigui possible, eh? I si arribem a aquest acord, doncs, si hem arribat a un acord amb tothom i fins a l'últim minut, no que després ens tirem enrere perquè hem arribat a un acord amb gent que no podem arribar a acords, no? Hem arribat a un acord avui i ens falta l'acord definitiu, que és posar unes persones, uns companys, unes companyes, uns professionals a governar els mitjans públics de la corporació. Res més. Moltes gràcies, senyor president, senyores i senyors consellers, senyores i senyors diputats.
Gràcies, diputat. A continuació és el torn de la diputada Esperança García, del Subgrup Parlamentari del Partit Popular.
Bon dia, diputats i diputades. Intentaré anar ràpid perquè tinc la meitat de temps que d'altres grups parlamentaris. Ja són diverses legislatures que estem intentant treballar per modificar la Llei del CAC i també la Llei de la corporació. Que surti d'aquí un agraïment profund a tots els ponents, fins i tot al relator i al lletrat de la comissió per l'esforç. Nosaltres hem fet el que hem pogut des de la voluntat del nostre grup, però som aquí, no? On arribarem amb aquesta modificació de la Llei del CAC? Bé, nosaltres entenem que era necessària, entenem que s'havia d'afrontar d'una vegada per totes, però no tenim tanta confiança que sigui suficient, no? Malgrat això, li donarem suport. Què ha fet el CAC durant aquests últims anys? Nosaltres, el que creiem és que el seu funcionament el que ha demostrat és que ha servit només de censura i de sanció dels mitjans de comunicació que no eren nacionalistes, públics i privats. També ha servit com a nul control de les emissions pirates, tant de televisió com de ràdio, que també és una eina fonamental que té el CAC. També ha servit, amb les seves resolucions, com a ple aval per a tota la manipulació i la hispanofòbia nacionalista que caracteritzen les emissions de Catalunya Ràdio i de TV3. Però, malgrat això, entenem que la funcionalitat és positiva. Malgrat la discutible funció dels últims anys, creiem que encara queda marge a un petit benefici, escàs, del seu funcionament correcte i acurat a la llei, no només a la seva llei, sinó a la seva existència, predeterminada per l'Estatut. Amb aquesta modificació..., el que fet que siguin membres del CAC aquelles persones que tinguin experiència en el sector audiovisual creiem que és una cosa positiva. També creiem que és una cosa positiva que es prenguin els acords amb majories reforçades i que l'abús del vot d'or del president no sigui el que decanti les resolucions. Amb això creiem que sí, que podia ser un avenç. Ara bé, deixaran TV3 i Catalunya Ràdio de dir mitjançant les seves ones que més de la meitat de la població catalana, perquè no és nacionalista, és fatxa? Nosaltres creiem que no. Aconseguirà que això aturi Catalunya Ràdio i TV3 a la crida al terrorisme urbà que han fet en els últims dies, en la setmana negra més tràgica que hem viscut a Catalunya? Crec que no. Aturarà les crides a assenyalar la Guàrdia Civil o els tweets del 3/24 dient que la Policia Nacional humilia i maltracta un jove que estava fent de kale borroka a Via Laietana? Ens temem que no. Ens temem que no, però això no ens ha d'aturar a intentar millorar, amb les eines que tenim a l'abast de la mà, el funcionament d'aquests ens, tant del CAC com del Consell de corporació. Ara bé, jo llenço una reflexió, perquè s'han dit moltes coses des d'aquest faristol. D'on venim? Perquè em sembla que estem manipulant una mica. Venim tradicionalment d'unes lleis que el que permetien, tant al CAC com al Consell, era que s'escollissin els seus membres amb majories qualificades de dos terços, no? I aquestes majories qualificades de dos terços eren les que permetrien impermeabilitzar l'elecció dels membres d'aquests dos òrgans de la ingerència i de la manipulació o abús de majories parlamentàries per part del govern de torn. És a dir, eren, diguem-ne, una clàusula, una assegurança per a no politització d'aquests ens i per a no governalització. Ara bé, això es va canviar, i es va canviar precisament perquè els que van iniciar la reforma de la Llei del CAC i del Consell de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals van ser els senyors del tripartit, van ser aquests senyors els que, com que van tenir una crisi fonamental amb la marxa del senyor Sáez de la presidència de la corporació i la impossibilitat de nomenar el senyor Marin, van modificar aquesta llei. Hi han diputats que diuen: «Sí, sí, sí. Llavors, van introduir una possibilitat, i era... –i és un decret meravellós que tinc aquí, signat pel senyor Montilla i el senyor Tresserras– van introduir la possibilitat de rebaixar aquesta exigència, diguem-ne, democràtica i de no politització, i van rebaixar aquesta majoria de dos terços a una majoria absoluta, és a dir, tenir ben controlat des del Govern els mitjans de comunicació públics, aquells que són, suposadament, de tots els catalans. Bé, ara tenim una altra llei. Deixin de llançar les culpes sobre els altres quan vostès van fer el que van fer. Ara bé, també els hi dic, si seguim amb la tradició dels dos terços i no hi ha desbloqueig en segona votació, malgrat que facin una crida als acords, la realitat és que és ben probable que tinguem tant un CAC com un consell amb els mateixos membres que abans d'aprovar aquesta llei. De fet, val a dir que una cosa positiva és que seguim amb el mateix nombre de membres del CAC i de la corporació, que els vam reduir nosaltres amb aquesta llei que havien esmentat vostès des d'aquí del faristol i que creiem que era positiva des del punt de vista d'eficiència i de gestió responsable dels recursos públics. Hi votarem a favor, ja ho he dit abans. Hi votarem a favor i és un vot poc esperançat, no ens enganyem, perquè creiem que la reforma no només ha de ser dels òrgans de govern de la corporació i del Consell de l'Audiovisual, perquè el que s'ha de fer és una reflexió profunda de quin és el model de mitjans de comunicació públics catalans que volem. No només que siguin viables, sinó que siguin fidedignes, objectius, plurals, com ho és la societat catalana. I ara per ara el que s'està demostrant és que llei rere llei els mitjans de comunicació públics de Catalunya només responen a..., las ensoñaciones de la mitad de la población catalana i son la pesadilla y el insulto continuo de la otra mitad.
Gràcies, diputada. A continuació és el torn de la diputada Adriana Delgado, del Grup Parlamentari Republicà.
Gràcies, vicepresident. Consellera, consellers, diputats, diputades, representants dels professionals, senyor Gordillo, bon dia a tothom. Ho ha dit abans el ponent relator i de fet tots els companys que han participat a la ponència d'aquesta reforma de les normes organitzatives de l'audiovisual, portem a votació un text que recull el màxim consens possible, fruit del treball en aquesta ponència, dels acords aconseguits, que també signifiquen renúncies per part de tots els grups. Ha quedat demostrat d'aquesta manera que els diferents grups hem treballat amb voluntat d'entesa, fent un esforç molt gran per transaccionar molts dels articles. Però també –i s'ha dit– s'ha de reconèixer que s'han tocat aquests pocs punts que generaven consens: els d'elecció de membres i els de la governança. I es mantenen debats encara per entomar, com la cogestió –també se n'ha parlat–, i hem de trobar aquest consens i hem de fer aquesta feina encara per un nou model de la corporació. S'ha parlat també del retard que portem per fer aquesta aprovació, però també voldria recordar que, tot i que estava pendent la modificació amb un text ja consensuat a finals de la legislatura passada, la situació anòmala que patim va fer que el 155 aturés l'activitat política, s'intervingués el Govern, hi hagués unes eleccions programades perquè els grups independentistes no les guanyéssim ni seguíssim governant legítimament com fins aleshores, quan la repressió va fer empresonar líders socials i polítics. Però finalment aquesta legislatura, i tot i els problemes inicials i més repressió i més empresonaments, va començar amb aquesta reforma sobre la taula. I crec que s'ha de dir que la ponència, quan va engegar, doncs, ha anat de cara a la idea. També s'ha comentat. Sí, potser podem dir «per fi, però crec que hem de tenir en compte tots els condicionants. Pel que fa als treballs de la ponència, per part del nostre grup, el Grup Republicà, ja ho vam explicar també altres vegades des del faristol, era especialment necessari tornar als criteris de governança del 2007, amb grans majories qualificades, tornar a aquesta cultura parlamentària de dues terceres parts del Parlament per triar els membres del CAC i el consell de govern de la corporació. Altres acords principals, i als quals hem donat suport, han estat que les direccions professionals de TV3 i Catalunya Ràdio siguin escollides per concurs públic –també se n'ha parlat–, tot i que nosaltres creiem que no ha quedat del tot reglat. També que el nombre de consellers de la corporació i del CAC fos ampli, perquè això suposa, en conseqüència, una àmplia representació en aquests òrgans. També s'hi han introduït canvis per escollir-los. També de concretar que nosaltres defensàvem que fossin set membres en tots dos òrgans per a aquesta àmplia representació, precisament, i també per una qüestió de procediment a l'hora d'escollir-los, tot i que al final, per al CAC, s'ha decidit que fossin cinc membres. També hem donat suport, com no pot ser d'una altra manera, al reforç a la paritat. I creiem també que és prioritari que es renovin els càrrecs pendents. Ens ho demanen els treballadors i, de fet, per un tema de caducitat però també per un tema d'evitar la precarietat, per tant per al bé de la corporació. El nostre grup també volia introduir-hi la figura del director general, que no sigui la mateixa persona que el president de la corporació com passa ara, sobretot per una qüestió també de gestió del dia a dia, però no va trobar el suport de cap altre grup. Pel que fa a les esmenes reservades que s'han explicat de Ciutadans, d'En Comú Podem i la CUP, no els donarem suport, bàsicament perquè no hem tingut temps de tractar en la ponència tots aquests temes que teníem sobre la taula. Hi insisteixo i ho ha dit tothom, és un text que ve d'un consens mínim, que centrem en temes de governança. Per tant, creiem que tampoc té sentit mantenir-les, si no hem debatut a fons aquestes reformes futures. Nosaltres també teníem interès en temes que han quedat pendents. Ja he comentat la cogestió; també la copresidència que defensava la companya de la CUP. No diem que no, però la voluntat de tirar endavant la reforma ha fet aquest debat impossible, no hi ha hagut una reflexió en profunditat i tothom –com deia abans– ha fet les seves pròpies cessions. I nosaltres creiem que, en coherència, doncs, ja vam retirar les esmenes no recomanades. En el cas de Ciutadans, en la seva esmena, no només és això; evidentment no hi ha una coincidència de model. Crec que els he de fer aquesta crítica: s'omplen la boca de pluralitat i que el Govern català no controli els mitjans, quan volen un govern de l'Estat que intervingui i que controli, o que tanqui directament. I mantenen aquesta petició de supressió del CAC, garant de la qualitat, i podríem dir que és una esmena antiestatutària. Segons vostès, no s'hauria d'haver acceptat a tràmit i vulnerar així l'Estatut i desobeint, vostès, el Tribunal Constitucional. I tot i que, com acostuma a passar quan parlem dels mitjans públics catalans –i avui, en teoria, el que hauríem de fer és parlar de les lleis–, hi ha qui aprofita per fer propaganda per desprestigiar-los; nosaltres, el Grup Republicà, el que fem és una forta defensa de la corporació, de TV3, de Catalunya Ràdio, dels seus treballadors i de la gran tasca que fan d'informar, d'analitzar, d'explicar què passa, tot i les pressions, tot i les ingerències, tot i els controls, tot i les agressions, sí, també, tot i les agressions. I des d'aquí, també, donem suport a tots els professionals, siguin del mitjà que siguin. Tornem a aquests mitjans públics, que a Catalunya han estat molt importants per avançar com a país, que han sigut una eina indispensable d'autogovern, de normalització lingüística, de garantia de qualitat i de motor del sector audiovisual a Catalunya. I faig un incís, aportant algunes dades, també, perquè s'ha criticat la falta de pluralitat, la falta de bones audiències. Tenim estudis d'opinió, del CEO i del CIS, que ratifiquen que aquests mitjans són els més plurals. Hi ha un informe que es diu «Consum i percepcions dels mitjans audiovisuals de Catalunya, amb dades sobre el grau d'objectivitat i pluralitat de les televisions i de les ràdios, que són els que treuen una millor puntuació. TV3 és el canal preferit per informar-se; TV3 és la cadena que es veu més que abans, i poso només una dada, del passat divendres, dia de vaga general. TV3 va ser líder d'audiència, amb un 20,7 per cent de share. I sumant-hi tots els canals de la corporació, amb un 27,5 per cent, a part de –per exemple– els mesos i mesos de lideratge del Telenotícies vespre. Vaig acabant. Reiterar que, tot i que és petit, és un pas endavant, un pas important per als mitjans públics del nostre país, per als seus treballadors. És important, perquè són també un pilar de la democràcia. Defensem els nostres mitjans, la llibertat amb què han de treballar els periodistes i altres professionals de la televisió i ràdio públiques i que el que han de fer és informar amb totes les garanties. Sí, amb desgovernalització, però no despolititzats, perquè han de ser incisius, han de posar en dubte, han de poder qüestionar, han d'explicar-se, han d'analitzar, han de prendre partit i han d'influir. Per tant, no compartim el relat de la falsa neutralitat, que el que busca és desinformar i desprestigiar-los. Per últim, el diputat Riera començava amb els agraïments, jo acabaré amb aquests agraïments, que s'han repetit. Agrair la feina al relator ponent, a la resta de diputats i diputades de la ponència, també al lletrat Bayona, a la resta de serveis del Parlament, per fer possible que, entre tots, avui, finalment, votem aquesta proposta. I també voldria agrair tota la feina feta prèviament pel Gerard Gómez del Moral –era el diputat que teníem, representant a la nostra ponència– i també la feina compartida amb la diputada Raquel Sans. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Finalment, amb aquest torn dels grups parlamentaris, li correspon al diputat senyor Josep Riera, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, fer la seva intervenció.
Gràcies, president. Conselleres, conseller, diputades, diputats, convidats, aquest és un bon dia per al parlamentarisme; avui aprovarem amb un ampli consens aquesta esperada llei. No repetiré la majoria de les coses que ja he dit abans com a relator de la ponència, ni tampoc faré un discurs estrictament polític o partidista sobre els mitjans públics, sovint basats més en percepcions que en les dades reals, que algunes de les quals les ha donades la companya Adriana. Crec que avui no és el que toca, això. Perquè avui tindrem una llei que reforça i millora la governança de l'ens que governen els mitjans públics i del que els regula i els controla. I per tant, dels mitjans públics audiovisuals. No de la manera exacta que ens agradaria a cada grup, però això són coses del consens; el consens, però, sempre és bo. I, per tant, el resultat final és bo. Què tenim, en aquesta llei? Hi tenim, d'entrada, un reforçament de les majories, ho hem dit tots, dels requisits per a l'elecció dels integrants del Consell de Govern de la corporació, i del Consell de l'Audiovisual. Es retorna, com ja s'ha dit, a una majoria de dos terços d'aquest Parlament per a l'elecció d'aquests membres. Això, sens dubte, és un reforçament del consens necessari. Per tant, un aval més democràtic a la seva elecció, però també –i això no s'escapa a ningú o no s'hauria d'escapar a ningú– també ens obliga a tots plegats a fer política, a fer bona política. Perquè els requisits que ens autoimposem per fer la renovació d'aquests organismes, són –efectivament– exigents. Però està bé que sigui així, per això m'agradaria dir, també, que també tots plegats hauríem de fer l'esforç de ser respectuosos amb qualsevol acord que s'estableixi per renovar aquests organismes si aquest acord compleix els requisits exigents de la llei. Que es deixi de parlar de pactes de despatxos o pactes de partits, perquè qualsevol acord que compleixi la llei, no serà ni una cosa ni l'altra; serà un acord entre grups parlamentaris, perquè és com ens mana la llei que ho fem. A la nova llei, també es pretén reforçar el perfil de competència i professionalitat dels membres del Consell de l'Audiovisual i del Consell de Govern de la corporació. I es fa, en conceptes com la consulta a entitats i grups més rellevants del sector audiovisual de Catalunya, per proposar els perfils més adients. I a l'experiència que ja es requeria en l'anterior text, s'hi afegeix que, preferentment, siguin del sector audiovisual. I també, que aquests aspirants han de presentar un projecte de gestió. D'aquesta manera, és obvi que es reforça la competència i la professionalitat dels que, finalment, siguin escollits. Que no vol dir, tampoc, que els membres actuals no ho siguin. Per això, tant per les noves majories com pels requisits per als candidats, també ens faríem un favor tots plegats si deixem de parlar tant de politització o de governamentalització; termes que, sovint, s'utilitzen per desqualificar la gestió de la corporació i el CAC, o dels mitjans. El terme «governamentalització ja hauria d'haver estat bandejat quan, en una anterior reforma, la corporació va deixar de dependre orgànicament del Govern de la Generalitat i va passar a dependre del Parlament. I després, la desqualificació principal era la de «politització i «partidització. Sí, és clar que cal política –i ho deia l'Adriana–, és clar que cal política per escollir els responsables d'aquests ens, però és que la llei ens ho demana. I a més, ho repeteixo, és bo que sigui així, reivindico la política com a instrument per arribar a acords, tant pel que fa al que estem parlant avui, com per la majoria de coses que fem aquí, per cert. I sobre la partidització, la llei no interpel·la els partits, interpel·la els grups parlamentaris i el conjunt d'aquests grups parlamentaris representem els ciutadans del país. Altres aspectes destacats de la llei: la proposta d'escollir els directors dels mitjans públics a partir d'un procediment públic de selecció de candidats. Tot i experiències com ara la dels mitjans públics espanyols, en què el concurs públic complica i dificulta els nomenaments, hem optat per introduir aquest concepte, perquè entre tots creiem que, si es fa bé, els mitjans públics en sortiran beneficiats. I segurament l'altre aspecte que cal destacar de la reforma que presentem és el reforçament dels requisits de paritat de gènere en la composició d'aquests organismes. En aquest punt, és de justícia reconèixer el lideratge de la CUP amb les esmenes sobre aquesta qüestió. No hem anat tan lluny com ells voldrien, però la majoria creiem que una cosa és garantir la paritat i una altra, que s'arribi a un punt que es pugui dificultar la bona gestió d'aquests organismes, com seria el cas de la duplicació de competències de la Presidència i la Vicepresidència, però la paritat, a aquestes altures, ja és un deure que tenim. I ara que parlo de les esmenes de la CUP, també vull dir que les esmenes reservades del Grup d'En Comú Podem, la majoria s'hauran de tractar en la reforma de la Llei audiovisual, que la consellera de Presidència ja va anunciar que s'hi està treballant. I que les esmenes de Ciutadans sobre la supressió del CAC, evidentment hi votarem en contra, perquè nosaltres no ens hem plantejat suprimir el Consell de l'Audiovisual, com tampoc se l'han plantejat vostès, a Andalusia, on governen. I sobre el contracte programa també volia dir..., primer hem de fer una feina aquí al Parlament, que és el mandat marc, i la farem també, però anem a passes. Ja ens ha costat prou arribar aquí, on som avui, doncs és una feina que ja la tenim encarada i que la farem. Amb relació al contingut de la reforma, també hem d'esmentar el canvi del nombre de membres del Consell de l'Audiovisual i de la corporació, el CAC passa de sis membres a cinc, i el Consell de Govern de la corporació, de sis a set. Des del nostre grup, hem defensat que el nombre d'integrants s'havia d'adequar, sobretot, a les necessitats de gestió de cada organisme, i el resultat final no ens deixa insatisfets, perquè tant els cinc del CAC com els set de la corporació són xifres adients perquè es distribueixi la feina com cal. I també, entre altres coses, es regula com vehicular la participació dels treballadors en la bona governança de la corporació i també ens en congratulem. En definitiva, nosaltres no creiem que ni al CAC ni a la corporació hi hagi un problema de model, perquè tot i els embats polítics als mitjans públics i els seus organismes de gestió i de regulació i control, els mitjans públics són una molt bona referència del que és aquest país, de com canvia amb el temps aquest país. I tant la corporació com el CAC han sabut mantenir-se en les funcions de servei públic que els exigeixen les lleis d'aquest Parlament i, amb dades que ha portat la companya Adriana, doncs, també es demostra que és així. No creiem que hi hagi un problema de model, i el model, afortunadament, no es toca, es millora, es reforça, es potencia. M'hauria agradat acabar la meva intervenció aquí, perquè pensava que els que han fet memòria la tindrien més afinada, però com ja ha recordat la diputada Esperanza García, que ha fet la feina, la Llei de la corporació, pel que fa a les majories d'elecció dels seus membres, ha estat modificada en dues ocasions. La primera, mitjançant un decret, el Decret llei 2/2010, del 30 de març, quan el president de la Generalitat era el senyor José Montilla i el conseller de Cultura, de qui en aquell moment depenia la corporació, el senyor Joan Manel Tresserras. I la segona vegada, efectivament, mitjançant la Llei 2/2012, de 22 de febrer, de modificació de diverses lleis en matèria audiovisual, sent president de la Generalitat el senyor Artur Mas. Mitjançant el Decret llei 2/2010, del 30 de març, es va afegir un apartat en què s'introduïa una segona votació per majoria absoluta, per a l'elecció dels membres substituts i per a l'elecció del president d'entre –en aquell moment– dotze membres del Consell de Govern de la corporació. I la segona modificació va ser –com he dit– amb la Llei 2/2012, de 22 de febrer, i aquí es rebaixava la composició del consell de govern a sis membres i s'estenia l'elecció en una segona volta, per majoria absoluta, a tots els membres del consell de govern. Aquesta és la cronologia. I ara, un cop fet aquest aclariment, avui que per fi podem tornar a mirar endavant, enlloc de mirar enrere, celebrem l'aprovació d'una llei que és bona per a qui ha de ser bona, primer de tot, que és la ciutadania de Catalunya. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. A continuació, i atès que la consellera de Presidència ha demanat intervenir, li cedirem la paraula. Consellera, quan vulgui.
Ara sí. Moltes gràcies, president. Diputades, diputats, conselleres i consellers, jo només volia prendre la paraula per agrair, per agrair i per felicitar tots els grups parlamentaris aquí presents, a la cambra, doncs, aquesta voluntat que ha permès arribar a aquest consens per part de tots i cada un dels grups aquí presents. Jo penso que és important important aquest consens, perquè ens permetrà tirar endavant aquesta modificació de la llei, aquesta modificació que ja..., com bé han recordat les diputades i els diputats, doncs, en les seves intervencions, aquesta proposició, que ja ve de legislatures anteriors i que no es va poder aprovar definitivament en l'anterior legislatura perquè es va donar per finalitzada i que ara en aquesta legislatura hem pogut recuperar. Caldrà ara, però, a partir d'aquesta aprovació, voluntat política, seguir amb aquesta voluntat política i amb aquest treball que ens ha de permetre poder arribar a aquest consens, perquè necessitarem les majories necessàries per elegir els membres dels dos organismes. Per tant, emplaço a seguir amb aquesta voluntat de diàleg, amb aquesta voluntat de consens tan important en això que hem vingut a fer aquí, senyores diputades i diputats, que és a fer política. I per tant emplaçar-nos a seguir fent política, emplaçar-nos a seguir treballant pel consens, pel pacte, i això sempre sempre mitjançant el diàleg. Per tant, moltíssimes felicitats i endavant. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. Cridem a votació, un cop acabat el debat. [[Pausa llarga.]] Hem cridat a votació. Votarem en primer lloc les esmenes reservades del Grup Parlamentari de Ciutadans. Votem, doncs, com dèiem, les esmenes números 1 i 2, reservades del Grup Parlamentari de Ciutadans. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 35 vots a favor, 93 en contra i cap abstenció. Votem ara les esmenes reservades del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, que són les números 40, 54 i 55. Comença la votació. Les esmenes reservades del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem han estat rebutjades per 12 vots a favor, 80 en contra i 35 abstencions. I votem ara l'esmena reservada del Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent, que és l'esmena número 57. Comença la votació. L'esmena reservada del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent ha estat rebutjada per 12 vots a favor, 116 en contra i cap abstenció. I passem ara a votar la resta del dictamen. Comença la votació. La resta del dictamen ha estat aprovada per unanimitat, és a dir, 127 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Per tant, la Proposició de llei de modificació parcial de la Llei 2/2000, del Consell de l'Audiovisual de Catalunya, ha estat aprovada. [[Aplaudiments.]] I abans de suspendre la sessió els faig avinent que, a petició del Govern, el punt número 3, relatiu al Decret llei 14/2019, pel qual s'autoritza la creació de 750 places del Cos de Mossos d'Esquadra i de 250 places del Cos de Bombers de la Generalitat de Catalunya, se substanciarà demà dijous un cop s'hagin substanciat les quatre interpel·lacions que corresponen als punts 8, 10, 11 i 9, en aquest ordre; demà al migdia se substanciaran les dues primeres mocions, punts 12 i 13, i demà a la tarda se substanciaran les cinc mocions que resten. Per tant, podem donar per modificat l'ordre del dia en aquest sentit? Sí? [[Pausa.]] Molt bé. [[Declaració del Parlament de Catalunya sobre els aiguats]] [[401-00019/12]] I abans de suspendre llegirem una declaració institucional arran dels aiguats que ha patit una part del país aquesta darrera nit, que llegirà la secretària Adriana Delgado, que li demano que en faci lectura.
«Declaració del Parlament de Catalunya sobre els aiguats. El Parlament de Catalunya mostra el seu condol i la solidaritat amb les víctimes i les persones desaparegudes, afectades i damnificades pels aiguats de les darreres hores arreu del país, als seus familiars, als ajuntaments i institucions del territori. El Parlament de Catalunya subratlla una vegada més el valor i la professionalitat de tots els servidors públics, dels voluntaris i de tots els qui a títol individual i des dels ajuntaments estan col·laborant en les tasques de recuperació i de suport en aquestes hores de treball intens. Finalment, el Parlament de Catalunya expressa el seu compromís amb la recuperació del territori i amb la necessitat d'emprendre les accions necessàries per mitigar els efectes immediats d'aquests aiguats sobre la vida de les persones, el patrimoni natural i el teixit productiu. Palau del Parlament, 23 d'octubre de 2019. [[Aplaudiments.]]
Gràcies. Suspenem la sessió fins a dos quarts de quatre de la tarda. [[La sessió se suspèn a la una del migdia i cinc minuts i es reprèn a dos quarts de quatre de la tarda i dos minuts. Presideix el president del Parlament, acompanyat dels vicepresidents primer i segon i els secretaris primer i segon. Assisteixen la Mesa el secretari general i la lletrada Esther Andreu i Fornós.]]
Bona tarda. Es reprèn la sessió. [[Interpel·lació al Govern sobre la gestió de l'aigua (retirada)]] [[300-00184/12]] Abans de començar, els faig avinent que el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya ha retirat la interpel·lació al Govern sobre la gestió de l'aigua, que era el punt 7 de l'ordre del dia. Per tant, aquesta tarda substanciarem les interpel·lacions que corresponen als punts 4, 5 i 6. [[Interpel·lació al Govern sobre els efectes econòmics de la situació política a Catalunya]] [[300-00181/12]] El punt 4 de l'ordre del dia és la interpel·lació al Govern sobre els efectes econòmics de la situació política, presentada pel Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar. Per exposar la interpel·lació, té la paraula la diputada Alícia Romero.
Gràcies, vicepresident. Bona tarda, consellera, diputats i diputades. Mirin, el... Ui!, el temps va endavant en comptes d'endarrere... [[Remor de veus.]]
Disculpi. Això és...
A veure si després em tallaran i no he dit res... [[Pausa.]] Ara. No, va endavant, eh? [[Veus de fons.]] No, home, escolta... No, perquè, vull dir, anava de deu amunt, sap? [[Pausa.]] Està adormit, el «crono. [[Pausa.]] Bé, ara sí.
Endavant, senyora diputada.
Gràcies. Bé, doncs, els deia que el meu grup parlamentari presenta aquesta interpel·lació des del respecte, la responsabilitat i la preocupació pels fets violents que van tenir lloc, que han ocorregut els darrers dies a diverses ciutats de Catalunya, i en concret i molt especialment a la ciutat de Barcelona. Ho hem dit, i crec que cal repetir-ho, no podem ser tebis en condemnar la violència; ho hem de fer de manera rotunda, sense ambigüitats i sense gradacions, deia el Cercle d'Economia en un comunicat que publicava fa tan sols un dia. El dret a manifestació, el dret a la protesta està garantit en el nostre ordenament jurídic; l'hem de garantir, l'hem de protegir, i així l'han exercit milers de catalans que s'han mobilitzat pacíficament arran de la publicació de la sentència del procés. Ha estat així. Ara bé, tampoc podem obviar que hi ha hagut persones que ho han fet a través de la violència, que s'han mobilitzat a través de la violència, provocant situacions difícils, complexes per la seguretat de moltes persones. Mai havíem viscut..., o feia molts anys, en tot cas, que no vivíem accions tan virulentes a les nostres ciutats, provocant desperfectes, danys materials i també, i per desgràcia, danys personals. I, en concret, volia fer un parèntesi per enviar tots els ànims a aquelles persones que encara estan hospitalitzades i patint, doncs, les conseqüències d'aquesta horrible violència. Les imatges que hem donat al món, que han donat la volta al món, no són unes imatges positives en general, ni ho són per Catalunya, ni ho són per Barcelona, ni ho són, de cap manera, per l'economia, per l'economia catalana. Tant és així que, evidentment, doncs, darrerament, s'han mobilitzat diferents associacions empresarials, patronal, també els sindicats; han fet diversos manifestos on volen deixar clara quina és la seva posició davant aquesta situació de violència i davant aquesta situació generada al nostre país. Deia el Cercle d'Economia, en el manifest, deia exactament: «Cal treballar de forma coordinada amb un objectiu únic: desterrar els actes violents dels nostres pobles i ciutats. No centrar-se en això seria una greu irresponsabilitat. Aquesta, erradicar la violència, ser contundents amb la violència, és la nostra primera obligació; és la primera obligació que tenim, que té el Govern i que té el president. Crec que deixar clar aquest missatge és el primer que cal fer. Consellera Chacón, jo vull agrair-li i el meu grup vol agrair-li que aquests darrers dies vostè s'hagi trobat amb els agents socials i econòmics, els hagi escoltat, els hagi transmès confiança i hagi estat al seu costat en aquests moments difícils. Ho han fet també l'alcaldessa de Barcelona, el primer tinent d'alcalde, Jaume Collboni, que des del primer dia han estat al capdavant, doncs, d'una situació molt complexa a la ciutat de Barcelona, per garantir la seguretat i el retorn a la normalitat de tots els serveis públics. Han estat també al costat dels veïns i dels empresaris que han patit, per desgràcia, doncs, tots aquests aldarulls. Per desgràcia, a qui no hem vist –a qui no hem vist– ha estat al president de la Generalitat. El president Torra, que és el màxim responsable del Govern i la màxima representació del nostre país, va trigar en sortir a condemnar la violència, ho va fer més tard del que era raonable, del que era tolerable; no s'ha reunit amb agents socials i econòmics; no l'hem vist en trobades amb ells, justament quan estan més preocupats que mai per la situació a Catalunya; no ha visitat personalment cap comerç, cap restaurant, cap dels establiments que han patit de primera mà aquesta violència, i no l'hem vist passejar per carrers com el passeig de Gràcia, o Via Laietana, o Gran Via, per mostrar aquesta confiança i transmetre, doncs, aquesta tranquil·litat que necessitem també mostrar a tothom per veure que els primers interessats en que no hi hagi violència és el Govern i són les institucions catalanes. El president Torra, nosaltres tenim la sensació que es pensa que per no parlar de la violència aquesta no existeix, no?, i ell pensa: «Si no en parlo..., això és com si ho ni fos. Però no pot obviar-la i no pot negar-la, perquè tots –tots– hem vist, doncs, el que ha passat; tots hem vist les imatges de violència que hi han hagut aquests dies. I no només ho fa des d'una certa irresponsabilitat, sinó que a més a més avui ens ha anunciat aquí que obriran o que plantejaran la creació d'una comissió d'investigació per analitzar, doncs, les actituds crítiques que hagin pogut..., no?, o situacions anormals que hagin pogut desenvolupar els Mossos. A nosaltres ens hagués agradat un suport molt explícit als Mossos, que són qui han defensat i qui han assegurat, doncs, que hi hagi una certa tranquil·litat als nostres carrers; han passat nits molt difícils, i creiem que calia que el màxim responsable polític donés aquest suport als Mossos. I no només no fa això, sinó que críticament vol crear aquesta comissió d'investigació. Tampoc els ha anat a visitar, tampoc els ha mostrat la felicitació i l'agraïment per la seva feina. Creiem que això és el que tocava, per donar aquesta mostra de confiança, de tranquil·litat i de seguretat que necessitem tots i que també necessita la nostra economia. Mirin, ahir va ser i ens vam trobar amb la consellera i amb alguns diputats en el vint-i-cinquè aniversari de la Nit de l'Empresari, que organitza la Cecot. Jo vaig pensar que era un bon moment, allà, amb tants empresaris, perquè el president Torra tingués l'oportunitat de condemnar clarament la violència i de mostrar un missatge de confiança, de seguretat i d'estabilitat. Doncs no ho va fer, no va dedicar ni un segon de la seva intervenció a dir: «Va haver-hi uns actes violents, no es poden produir. No hi va dedicar ni un segon; ho van fer els altres intervinents, molt durs, contra aquesta violència, i ell no ho va fer. Deu ser que es pensa que, si no en parla, doncs no existeix. Crec que això no és positiu, perquè la violència no fa cap bé a l'economia catalana, no fa cap bé a la imatge ni a la reputació del nostre país i tampoc de la ciutat de Barcelona. Mirin, podríem ara entrar en moltes dades que han anat sortint tots aquests dies sobre pèrdues de vendes, cancel·lacions de vols, eliminacions de reserves d'hotels; en fi, podríem parlar de tot això. Però nosaltres no volem fer alarmisme; nosaltres creiem que hem de ser responsables, estem preocupats per la situació i el que cal és intentar posar mesures per donar una altra sensació i posar un altre escenari sobre la taula. Sé, consellera, que vostè comparteix amb nosaltres aquest neguit, aquest neguit perquè la situació no es cronifiqui, no? Deia vostè l'altre dia, i té raó: «En una setmana no cau l'economia catalana. És cert. Però si cronifiquem aquesta situació de violència sí que això podria perjudicar greument l'economia. I, per tant, hem d'evitar aquesta cronificació. I una manera de no cronificar-ho és sent molt durs contra els violents, contra aquells que estan generant aquesta imatge tan negativa del nostre país i de la ciutat, de la capital de Catalunya, com és Barcelona. Miri, ho hem dit moltes vegades en aquest Parlament, no perquè hi haguessin hagut actes violents, sinó per, segurament, moments en els que hi ha hagut molta inseguretat jurídica o el Govern ha volgut generar inseguretat jurídica amb l'aprovació d'algunes lleis que després han estat anul·lades. I ho dèiem sempre, ho hem dit sempre, l'economia és molt poruga, els diners són molt porucs, el turisme és molt poruc. Mirin, Daniel Kahneman, que va ser premi Nobel d'economia el 2012, va demostrar científicament –no s'havia demostrat fins aleshores– com en situacions d'incertesa les decisions no es prenen en base a factors racionals, acaben prenent-se en base a altres elements. Hi ha economistes que han demostrat amb treballs molt seriosos i han desenvolupat un índex de certesa econòmica i a continuació han mostrat evidències de com els resultats de l'empresa evolucionen negativament quan hi han pics d'inestabilitat política com els que estem vivint en aquest moment. Per tant, això està demostrat. Tant és així que aquest matí i aquest migdia, doncs, Pimec i Foment, en un acte gairebé històric, podríem dir, consellera, han fet, han presentat un manifest en el que demanen l'erradicació de la violència i posar les bases perquè Catalunya sigui un país estable, hi hagi estabilitat política i hi hagi seguretat jurídica. I ens fa patir molt aquesta moció que vostès volen entrar al Parlament i votar el mes de novembre, perquè generarà inseguretat jurídica. I això és el que l'economia no vol. Però no l'economia de les grans empreses, perquè ja em puc imaginar alguns comentaris, no..., és que les empreses generen riquesa i llocs de treball en el territori. I no vivim moments massa positius, no? Recordin, fa uns dies, que nosaltres preguntàvem per l'ERO de General Cable; fa molt poca estona em deia el company Ordeig que tanca el Grup Sada a Lleida; tenim amb moltes dificultats la Nissan... Home, doncs, no posem nosaltres, de manera gratuïta, elements que dificultin encara més el creixement de la nostra economia, no els posem. I a vegades un té la sensació que justament el president, sobretot, doncs, el que fa és no millorar aquest clima de confiança, d'estabilitat política i jurídica que necessita el país. I ho necessitem per no perdre inversions, per no perdre activitats firals. El 2019 està sent l'any més important pel que fa a les activitats firals, als esdeveniments firals; doncs que ho continuï sent. Recordem els problemes que vam tenir al Mobile fa molt poc temps; doncs que no tornem a tenir aquests problemes. No els generem nosaltres, si us plau, que em sembla que això seria molt important. No volem perdre turistes, no volem aturar el creixement de l'economia. I, per tant, necessitem estabilitat política, seguretat jurídica, confiança i millorar la reputació, el prestigi i la imatge del país, de Barcelona i de la nostra economia. És molt important. Ahir, a la Cecot, un dels líders empresarials deia i li demanava clarament al president –que després no li va agafar la paraula– que liderés, compartit amb altres administracions..., que fes de líder, que liderés una resposta unitària per aconseguir això: millorar aquests aspectes que són fonamentals perquè l'economia millori i creixi, no només per les empreses, sinó per aquells llocs de treball que generen i que aporten progrés econòmic i social al país. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora diputada. A continuació, per respondre la interpel·lació, té la paraula la consellera d'Empresa i Coneixement, Maria Àngels Chacón.
Moltes gràcies, vicepresident. Diputada, en primer lloc, he de dir que no soc aliena als esdeveniments que hem viscut a Catalunya aquests darrers dies, com tampoc soc aliena a les mobilitzacions..., reaccions a una sentència judicial profundament injusta que condemna a més de cent anys de presó a dirigents polítics i socials i que entenem que vulnera drets i llibertats fonamentals. La meva posició en aquest sentit sempre ha estat molt clara: defensa de la necessitat d'expressar la legítima disconformitat amb una sentència injusta sempre des de la via cívica, pacífica i democràtica. Preguntem-nos per què milers i milers de persones decideixen trencar les seves rutines laborals o familiars. Doncs per expressar el seu rebuig envers aquesta sentència i la seva frustració davant la manca de propostes polítiques i oferiment de diàleg. El successiu menysteniment per part del Govern de l'Estat espanyol a tot un seguit de legítimes reivindicacions polítiques, que tenen el seu detonant en la sentència de l'Estatut d'autonomia de l'any 2010, aquest successiu menysteniment ha comportat que la ciutadania de Catalunya hagi sortit al carrer, any rere any, per ser escoltada, i ho ha fet de manera exemplar, massivament i pacíficament. Com hem fet sempre, vull que quedi molt clar que condemnen qualsevol acció violenta, vingui d'on vingui. Hi torno i hi insisteixo: aquí la meva condemna a qualsevol acció violenta. Hem viscut una setmana difícil, certament. Però hem de fer també compatible aquesta necessària denúncia a la repressió amb l'enfortiment econòmic del país. No hem de triar, no hauríem de triar, entre l'exercici dels drets fonamentals i la nostra prosperitat econòmica. És una perversió pretendre escollir-ne només una, perquè volem que les dues siguin complementàries. Un cop més, doncs, cal cercar l'equilibri entre la legítima reivindicació i el creixement d'un teixit productiu que general ocupació i riquesa. Només així trobarem el camí que ha de traçar aquest país per enfortir-se i combatre les injustícies. Podem i volem defensar simultàniament els drets socials, polítics i econòmics dels ciutadans de Catalunya; és absolutament necessari perquè Catalunya continuï sent un país d'oportunitats. Vivim en una economia global on Catalunya vol ser-ne un actor amb un teixit productiu fort, innovador, integrador i sostenible, i avui Catalunya està ben posicionada a escala internacional. La nostra economia és dinàmica i diversificada, conjuntament amb la cultura del nostre país i l'esperit creatiu. Aquestes són algunes de les millors cartes de presentació internacional que tenim. Potenciem, doncs, aquests actius imprescindibles de present i futur. No caiguem en la trampa de pensar que en una setmana es pot enfonsar l'economia catalana. Aquesta és la línia en què treballa el meu departament: la d'enfortir el teixit productiu de Catalunya posicionant-nos en l'economia del coneixement per ser un actor rellevant en context global. Tornant a la situació particular que hem viscut aquests darrers dies: d'entrada, li he de dir que des del Departament d'Empresa i Coneixement hem fet un seguiment constant i amb caràcter permanent amb tots els agents socioeconòmics. Aquests darrers dies hem mantingut reunions amb diferents agents, entre els quals el Consell Català de l'Empresa, integrat per Comissions Obreres, UGT, Pimec, Foment, la Cambra de Comerç de Barcelona, així com altres agents i principals representants dels sectors del comerç i del turisme del país. Tots ells són interlocutors naturals i regulars del Departament. Seguim al costat del teixit productiu, com ho fem sempre: amb la voluntat de diàleg i de consens. En aquestes trobades hem pogut analitzar la realitat de l'actualitat socioeconòmica, establir espais de diàleg, continuar fomentant la cooperació entre administracions i agents econòmics i socials i seguir treballant per elaborar i aplicar estratègies conjuntes. Pel que fa a l'impacte del turisme, evidentment estem monitoritzant les reaccions dels darrers visitants, però hem d'evitar extreure conclusions precipitades en un període tan curt de temps. I ja que parlem de turisme, i de l'impacte que poden tenir les mobilitzacions d'aquests dies en el sector, crec que hem de ser prudents i esperar uns mesos per tal de poder fer una valoració objectiva i conjunta amb prou perspectiva. Evidentment, en seguim de prop l'evolució, ens preocupem per un dels sectors estratègics per a la nostra economia, només faltaria. I no pot ser d'altra manera quan parlem d'un sector que representa el 12 per cent del nostre producte interior brut i un 14 per cent de l'ocupació del país. Portem un any positiu, i amb les dades que tenim acumulades de gener a agost ja han arribat més de 13 milions i mig de turistes, preferiblement de mercats de llarg radi, com els Estats Units i el Japó, i la despesa mitjana ha augmentat a 196 euros per dia. Aquests són indicadors positius, malgrat que s'han produït tot i el discurs malintencionat que a vegades alguns s'han dedicat a escampar per tal de perjudicar l'economia. Si aquestes proclames no han aconseguit desfer la bona imatge de Barcelona i de Catalunya com un dels grans destins turístics mundials, les mobilitzacions de la darrera setmana tampoc ho faran. És evident que les imatges d'aldarulls no sumen, i crec que tots estem d'acord que les mobilitzacions han de ser cíviques i pacífiques. I tot i així, per tranquil·litzar-los sobre l'afectació que pot patir el nostre sector turístic, li puc garantir que aquest Govern, que aquest Departament no s'adormen i segueixen treballant per potenciar-lo. De fet, d'aquí a dues setmanes, a principis de novembre, serem presents a la principal fira mundial del sector, el World Travel Market, que se celebra a Londres. A més, seguirem les actuacions de desenvolupament del Pla estratègic de turisme dirigides a la desconcentració, la desestacionalització, l'increment de la despesa, la sostenibilitat social i cultural del sector. Als Estats Units llancem també la campanya promocional de la revista Time Out Amèrica; també a França tenim prevista l'assistència a diferents esdeveniments referents en el sector, i a Àsia –a Tòquio, Osaka i a Seül– també hi realitzarem actuacions. Per tant, els demanaria no extreure conclusions precipitades en un moment que demana serenitat i diàleg. La millor recepta perquè l'economia catalana no es vegi afectada per externalitats negatives és resoldre el conflicte polític, i això no ho farem als tribunals, sinó que ho farem des de la política. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. Per fer la rèplica, té la paraula la diputada Alícia Romero.
Gràcies, consellera. Jo crec que hem sigut bastant clars en l'exposició, no? Hi ha –només faltaria– el dret de manifestació, el dret de protesta; està garantit, l'hem de garantir i l'hem de protegir, i crec que molta gent –moltíssima gent– porta molt de temps manifestant-se de manera pacífica, i això ho hem dit, ho hem reconegut i ho respectem. Però, darrerament, per desgràcia, els darrers dies hi ha gent que no ho ha fet així, i això no sabem quins efectes..., en l'economia; jo no he volgut parlar de xifres, però evidentment si això es repetís, evidentment, malmetria, com probablement malmet la imatge i la reputació i el prestigi d'un país com el nostre. Això és evident, perquè són elements que molta gent pren en consideració quan ha de fer una inversió: si aquell país té una inestabilitat política com la que mostra Catalunya, o..., una família ha de decidir quin és el seu destí de vacances. Són elements que influeixen, i, per tant, veurem, és veritat –en aquesta anàlisi que estan fent vostès i que nosaltres voldrem conèixer– les afectacions, però em preocupa... Les afectacions em preocupen en el moment que hi han empresaris darrere, hi ha gent darrere, que ha patit. Però el que més em preocupa –o el que més ens preocupa al meu grup parlamentari— és què hi posarem; quines són les solucions, les respostes que donarà el Govern. I una de les respostes que ha de donar és l'estabilitat política, la calma –vostè ho deia molt bé, no?–, el diàleg, la serenitat... i això és el primer que li demanem al president de la Generalitat. Miri, vostè és la responsable d'universitats, i m'agradaria fer un incís en aquest àmbit, no?, que és un àmbit que vostè coincidirà amb mi que ens preocupa i és important. Ahir el president Torra parlava del talent, en la nit de la Cecot. Doncs jo no sé si ha parlat amb algun rector aquests dies; jo sí que hi he parlat, i estic segura que vostè també hi ha parlat. Els rectors es troben davant de la contraposició de dos drets: aquells estudiants que volen manifestar-se i volen fer vaga, i aquells que tenen tot el dret a voler fer classes, i els professors que volen desenvolupar-les. Doncs uns contra els altres s'imposen la violència per sortir-se amb la seva. I estan generant situacions molt complexes, a la universitat, i molt difícils. Hem de donar un missatge de tranquil·litat. És a dir, el president ha trucat als rectors? Està al seu costat? Intenta ajudar-los perquè el clima de tensió i de conflicte baixi a la universitat, que és on es genera el coneixement, on nosaltres volem que sigui un espai –és veritat– de talent? Ha passat això? Nosaltres creiem que no ha passat, que no els ha trucat, i ens sembla una mala notícia. Avui les universitats estan patint també aquest conflicte i hauríem de ser capaços de garantir que alguns es manifestin, i també garantir que aquells que volen puguin desenvolupar la seva activitat acadèmica amb normalitat. I avui no està passant. I això és greu, i això, si es repeteix i es continua en el temps, no és positiu per a la imatge del nostre país. I jo crec que això ho podem acceptar, o no, o ho volem dir en públic, o no, però és una realitat, i crec que hem de ser raonables. Avui el president deia, em sembla, si no ho he entès malament, que se n'anava, doncs, a la Conca de Barberà per veure les conseqüències dels aiguats, i ens sembla bé i ho ha de fer. Però també hauria d'anar a les universitats a recolzar els rectors en aquests moments difícils. I també hauria d'haver anat a veure alguns restauradors, o alguns hotelers, o alguns empresaris que han patit aquests aldarulls. També hauria de ser aquí; no entenem per què a uns llocs sí i als altres no. Això és el que a nosaltres no ens agrada. I això és el que en el fons està demanant el sector econòmic: l'estabilitat política la dona això; la dona la seguretat, la fermesa, la tranquil·litat que transmet un líder o qui hauria de ser un líder polític, que és anar a un lloc i dir: «Escolta'm, no passarà res, hi estem a sobre, nosaltres no permetrem que hi hagi més violència, tot el suport als Mossos com a cossos de seguretat... Tot això –tot això– és important i és necessari per donar estabilitat política. I aquest nosaltres creiem que és un missatge que el president no està donant, i això no genera estabilitat –l'estabilitat que demana l'economia, que és tan i tan i tan poruga. Com demana seguretat jurídica: jo els voldria dir que repensin aquesta idea seva de presentar aquesta resolució, que té algun punt que podria ser, doncs, inconstitucional una altra vegada i ens posa en una situació difícil, i ens genera més inseguretat jurídica, que és una de les coses que també demanen les empreses: les certeses, la seguretat jurídica, per instal·lar-se, per créixer. Doncs bé, una altra vegada li demanem al president, li demanem al Govern, que si us plau posi, una mica, seny, sentit comú en un moment difícil. I evidentment ho ha de fer també a Catalunya, i ho ha de fer entre els grups parlamentaris. Avui l'hi demanava el senyor Iceta; nosaltres creiem que ho ha de fer amb una certa celeritat: ha de convocar els grups parlamentaris, ha de parlar amb ells, hem de posar entre tots solucions per donar aquesta estabilitat. Quin missatge i quina imatge més potent que el president, amb els presidents dels grups parlamentaris..., per dialogar i per cercar solucions: aquí a Catalunya –aquí a Catalunya amb la situació que vivim, i després ja anirem a parlar amb l'Estat. Hi ha eleccions el 10 de novembre, doncs l'11 ja en parlarem. Aquí, aquesta imatge seria molt potent. Igual que hem vist avui una imatge potent de Pimec i Foment fent un acte conjunt a la seu de Foment. Creiem que això és el que hauria de fer, president, que aquest és el lideratge que li demanem, i que li demana també l'economia, amb tots aquests manifestos que darrerament, doncs, s'estan produint, i que, en el fons, són un clam perquè algú els escolti, que els escolti el president de la Generalitat, perquè remogui, condueixi, recondueixi el rumb d'aquest país. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per finalitzar té la paraula la consellera.
Moltes gràcies. Diputada, tal com apuntava abans, la nostra via sempre serà pacífica i democràtica. Una via que fa perfectament compatible la denúncia per la vulneració reiterada de drets i llibertats i alhora la defensa del nostre teixit productiu per enfortir la nostra economia. Podem i volem defensar simultàniament els drets socials, polítics i els econòmics dels ciutadans de Catalunya. I fer-ho no només és possible, sinó que és necessari, perquè Catalunya, com deia, segueixi sent un país d'oportunitats. De fet, si parlem d'allò que desgasta l'economia catalana no oblidem, tampoc, eh?, no ens deixem... Ara parlem –i ara n'hi faré referència– estem parlant d'esdeveniments concrets, però no ens deixem sempre també la manca d'inversions, el dèficit fiscal, els costos energètics, la minsa execució pressupostària en inversions, els decrets llei per pressionar empreses... Això també ens desgasta, la nostra economia. Demano un cop més, si us plau, la responsabilitat per trobar-nos tots en un punt on no podem generar cap tipus de divisió, on hem d'estar tots units, que és la defensa de la nostra economia productiva. I a més de defensar-la la volem fer créixer; és l'únic camí possible per afrontar d'una vegada per totes –i hem d'afrontar d'una vegada per totes– aquest problema polític. Tenim molts reptes, i ens estem centrant aquests dies en els símptomes. Anem a les causes. De tant parlar dels símptomes estem oblidant les causes. I és evident que s'equivoca totalment qui cregui que la sentència del Tribunal Suprem ho soluciona tot i obre una nova etapa: no podem fer com si no passés res. Vostès, que coneixen bé Catalunya, tenen el deure i l'oportunitat de fer entendre que la presó i la repressió no acabaran mai amb les demandes de tots aquells que reclamen poder exercir els seus drets i llibertats legítims. Cent anys de presó i cap proposta política no solucionaran el problema. Senyor Sánchez, deixi càlculs electorals a banda i assumeixi les responsabilitats inherents a qualsevol càrrec polític. Nosaltres no ens sumarem a parlar de desgastar, sinó que sempre estarem amb els que volen enfortir i construir. Catalunya és, i ha de seguir sent, un país d'oportunitats. Aquesta setmana he mantingut contacte permanent –ho deia abans– amb tots els agents econòmics, com era el meu deure. Com a consellera d'Empresa i Coneixement, però també en nom del Govern, i evidentment el president n'ha estat informat en tot moment. Els principals agents econòmics –vostè hi feia abans referència–, els membres del Consell Català de l'Empresa, el Consell de Cambres, el Cercle d'Economia, Femcat, etcètera, tots s'han pronunciat aquesta setmana, tots han fet algun tipus de comunicat. Hi ha una paraula que es repeteix en tots ells, una: «diàleg. Diàleg –diàleg. Despengem els telèfons, si us plau. Despengem els telèfons. Potser només és un petit gest, però estic seguríssima que pot ser l'inici de la solució. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre l'autogovern]] [[300-00182/12]] Passam al punt cinquè de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre l'autogovern, presentada pel Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. Per exposar la interpel·lació, té la paraula la diputada Maria Sirvent.
Bona tarda. La veritat és que volíem dirigir aquesta interpel·lació al senyor Pere Aragonès. El senyor Pere Aragonès, com a vicepresident i primer responsable polític de tot l'aparell de govern, però avui no hi és. Ens han dit que és a Madrid, dialogant amb la senyora Carmen Calvo. Imaginem que estarà presentant el programa de reivindicacions del poble català, començant per la necessitat d'alliberar totes les preses polítiques, les vint-i-vuit; les condemnades en el judici del Suprem, però continuant, també, per les desenes d'empresonades aquests dies, que han estat criminalitzades per ell mateix i pel Govern del qual forma part. Però, bé, semblava que en absència del senyor Aragonès ens contestaria Meritxell Budó com a consellera de Presidència, però tampoc hi és. Ha anat a Montblanc per les riuades, cosa que ens sembla justificada. Així, doncs, finalment, hem de dirigir aquesta interpel·lació a la consellera de Justícia, Esther Capella. Doncs, bé, la dirigirem a vostè, senyora Capella, en nom de tot el Govern de la Generalitat. El poble en lluita està fent caure caretes i demostrant i destapant la cara més autoritària d'un règim que no es pot sostenir. L'Estat espanyol s'aguanta avui sobre la repressió i la força bruta. Violència policial desfermada, justícia polititzada i un sistema mediàtic concentrat en mans d'uns pocs, que serveix com a eina de control social, una eina per fer-nos oblidar qui és que decideix què és i què no és violència. Avui, el senyor Iceta demanava al Govern condemnar, no només la violència passada sinó la violència futura. I nosaltres li volem preguntar al senyor Iceta: condemna vostè la violència concreta, efectiva i completament il·legal que Turquia aplica sobre el Kurdistan? Vostès, que demanen condemnes de violències futures, no tenen cap problema per dialogar i fer-se fotografies amb un Erdogan que n'és el màxim responsable. O a les senyories del Partit Popular: què en pensen, de Doña Cayetana Álvarez de Toledo, que divendres passat parlava de «vagues colpistes, però que en canvi no tenia problemes, el juliol del 2017, per aplaudir les guarimbas que cremaven vius chavistes i posaven bombes al centre de Caracas. ¿Ho recorden? Sí, senyories, recordin: «Altamira, corazón de Caracas. I és que vostès castiguen certament, no la violència amb majúscules, vostès el que volen condemnar, perseguir i castigar és la contestació a les injustícies i a les formes d'opressió. El que volen castigar és la denúncia d'un sistema absurd i injust, i la denúncia d'unes institucions maquillades de democràcia, però que són absolutament incapaces de donar resposta als drets i les necessitats de la majoria treballadora. I aquesta política de criminalització de la dissidència política no només afecta els Països Catalans, sinó que també afecta tots els pobles oprimits per l'Estat espanyol, en la lluita popular de la classe treballadora murciana pel soterrament de l'AVE, a les burgaleses contra l'especulació al Gamonal, a les extremenyes per uns serveis ferroviaris dignes, o a Andalusia, contra la privatització de la sanitat pública. Davant d'una crisi ecosocial que amenaça les nostres vides, d'una crisi econòmica que es preveu encara més dura que les anteriors, i que pretén robar el futur a milers de joves; davant de totes les dones assassinades per la violència patriarcal, l'única resposta és una esmena a la totalitat. Una esmena a la totalitat al capitalisme i un Estat espanyol que avantposa els interessos de corruptes i banquers als interessos de la gent. Aquests dies, milers de persones, malgrat els costos personals, polítics i col·lectius, segueixen ocupant places, viles i carrers. Aquests dies, milers de persones demostren dignitat. I, escoltin bé: això no s'aturarà ni se solucionarà amb més de 600 persones ferides, algunes d'elles greument mutilades, 200 detingudes i 28 companyes empresonades. No s'equivoquin. Per molt que el senyor Marlasca surti a amenaçar amb presó, per molt que la fiscalia intenti que totes les que participen en aquesta revolta social acabin a presó, encara que el Govern de la Generalitat es sumi a aquestes demandes de presó, com ja ha passat, cada companya ferida, cada companya detinguda, cada companya empresonada és un motiu més per seguir-nos mobilitzant. I, al final, també és un motiu més per encendre benzina al foc. És aquest camí el que volen seguir? A nosaltres no ens sembla que sigui ni la millor via ni la manera més intel·ligent d'abordar la situació. És cert: el principal responsable de la repressió és l'Estat i el Govern espanyol, però el Govern de la Generalitat n'és plenament corresponsable, perquè ha estat incapaç de dibuixar cap sortida política clara a l'escenari actual, perquè malgrat el president Torra va apuntar a l'exercici de l'autodeterminació abans que finalitzés el mandat, cosa que era el compromís de Junts per Catalunya i Esquerra Republicana, i per al que es van presentar a les eleccions el 21 de desembre, aquestes dues mateixes forces el van desmentir i desautoritzar de forma pràcticament instantània. Mirin: el president pot tenir millors o pitjors intencions, però la veritat sura en les accions i en els fets. Del seu Govern en parlen les seves accions molt millor que qualsevol discurs eloqüent, ple de retòrica i simbolisme republicà. Avui mateix, a Els matins de TV3, el conseller Buch parlava de «retornar a la normalitat i de «vetllar per l'odre establert. Però, es pot saber de quina normalitat ens parleu? De restablir un ordre en què els consellers del Govern defensen que el Departament d'Interior avali l'atropellament de manifestants amb vehicles policials com a forma de dispersió? I una ordre traduïda amb permissivitat perquè la Policia Nacional dispari unes bales de goma que estan prohibides des del 2014 per aquest mateix Parlament? De l'ordre d'una extrema dreta a la qual es deixa campar impunement amb signes evidents de connivència entre els Mossos d'Esquadra i el feixisme? D'una ordre que permet que periodistes siguin perseguides per fer la seva feina? D'un ordre que permet que els especuladors facin fora a les veïnes de casa seva? D'un sistema judicial, consellera de Justícia, que ordena que es tanquin webs i facin registres de seus d'organitzacions i d'advocats? Mirin, em sembla que si avui es fes una votació honesta en aquesta cambra, si avui nomenessin els interessos de partit o els equilibris de govern, avui fins i tot els partits que governen votarien a favor d'unes eleccions, i això ho sap i ho veu tothom. Nosaltres, ja ho hem dit per activa i per passiva: no sostenim aquest Govern. I no, tampoc intentem mantenir una ficció d'unitat independentista, i menys encara amb aquest Govern. La nostra unitat és amb el poble, és amb la gent que no s'arronsa; amb totes aquelles, siguin dels partits de govern o de l'oposició, independentistes o no independentistes, que no accepten que es criminalitzi i es violenti el dret a la protesta, sinó que volen buscar explicacions al perquè de tot plegat, i mirar de trobar solucions fora d'aquest sistema autonòmic i monàrquic caduc, i, aquest sí, violent. Aquesta és la nostra funció. És el motiu pel qual la gent ens envia aquí, i no pas per al que vol el sistema, que és perquè les coses segueixin tal i com estan. Senyors i senyores, al cap i a la fi, les eleccions tampoc són cap solució, per què les volen, aquestes eleccions? Perquè pugui ser president el senyor Torrent? Perquè ho sigui Mas? Perquè ho sigui el senyor Pere Aragonès? Bé, ara mateix sembla que el Govern no vol avalar el president Torra, no vol que lideri cap solució política, però deixi'ns dubtar, igual que dubta la gent al carrer, que es mobilitza ara mateix, que puguin ser el senyor Aragonès, Torra o el senyor Mas els que puguin solucionar aquesta situació. Gent que s'ha mogut més aquests dies per entendre el règim i per estar al seu costat, i per parar les mobilitzacions, que no pas per donar una sortida política positiva. Per nosaltres, la solució rau en un altre lloc, rau en la gent mobilitzada. I, per això mateix, nosaltres els fem aquesta interpel·lació, perquè el que volem és saber quina és la resposta del Govern davant d'aquest esgotament social, què diu el Govern davant del fet que tota una generació constati que no té futur, que no hi ha futur en el si d'aquest sistema. Perquè ja han dit prou, han dit prou a que els bancs passin per davant de la gent. És l'enèsima constatació que el poble, que la gent sempre va per davant, que la gent ha superat els partits, i, evidentment, també ha superat les institucions. I, per nosaltres, això no és cap mala notícia, és un motiu d'orgull, d'orgull d'un poble que es mobilitza per defensar uns Països Catalans lliures i sobirans, i socialment justos. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació, per respondre a la interpel·lació, té la paraula la consellera de Justícia, la senyora Esther Capella.
Bé; molt bona tarda, senyora Sirvent. Diputades, diputats, vicepresident..., senyora Sirvent, bé, jo començaré dient-li que, en tot cas, el Govern de la Generalitat decideix a qui contesta i en quin..., i que, en definitiva, jo entenc que a vostè no li agradi, potser, que li contesti la consellera de Justícia. En tot cas, em toca a mi en aquest moment representar el Govern de Catalunya, i així ho intentaré fer, malgrat que a vostè li sembli a poc que li contesti la consellera de Justícia. En tot cas jo li diré també, li faré una afirmació: el Govern de Catalunya fa la seva feina, treballa i treballa constantment, i, per tant, el vicepresident fa aquella feina que li pertoca fer, que és buscar una solució política al conflicte polític que té en aquests moments Catalunya. I defensar els interessos dels catalans i les catalanes vol dir que hem de fer tot allò que toqui i ens pertoqui a cadascun en els nostres àmbits, i anar molt més enllà, moltes vegades, dels àmbits que ens són propis. Per això també, avui li contesta la consellera de Justícia. Vostè ha fet tot un reguitzell d'afirmacions que m'agradaria discutir-li. La primera de totes –després parlarem de l'autogovern–, però en principi, si parlem del que ens està passant, està bé que també centrem la pilota i la posem en el terreny de joc on toca i en el camp que toca. No és el Govern de Catalunya ni la consellera de Justícia la que posa i treu gent de la presó. Aquesta seria la primera afirmació que li voldria fer. És a dir, no li correspon a la consellera de Justícia posar i treure gent de la presó. La segona qüestió que li faig des de la conselleria de Justícia, i penso que vostè també comparteix amb mi, que la separació de poders ha d'existir. Que hi hagi confusió de poder en altres governs, jo podria dir que estic d'acord amb aquesta afirmació que fa vostè, que, per exemple, l'Estat espanyol, tot sovint, té una permanent confusió de poders, en què les decisions polítiques moltes vegades es confonen amb decisions judicials, o hi ha una manera d'introduir contaminació política amb decisions judicials. Podria estar d'acord amb vostè. Ara, que digui que el Govern de Catalunya, que la consellera de Justícia..., que el Departament de Justícia posa i treu gent de la presó, doncs, és evident que... Vostè ha fet aquesta afirmació i, per tant, jo l'hi contesto. N'ha fet d'altres –n'ha fet d'altres. Bé, doncs, jo li diré, perquè comencem a posar les coses al seu lloc. Jo li podria fer aquí un llistat de greuges i de què ha passat en l'autogovern de Catalunya. I si mereixia la pena tenir institucions o no mereixia la pena tenir institucions. I també li diria, doncs, que si ens en anem a llegir literalment la Constitució, o maneres d'interpretar la Constitució, li diria i li puc afirmar que el dret a l'autodeterminació té cabuda en la Constitució espanyola, si aquesta és interpretada al calor de la normativa internacional, que és pròpia de l'ordenament jurídic espanyol, i que, en definitiva, és directament aplicable. I li diria allò tan clàssic i tan nostrat, que tenen dret a l'autodeterminació els pobles i les nacions del món. Primera afirmació que li faig. Segurament, hi hauria qui ens qüestionaria que l'autodeterminació a Catalunya no existeix, perquè això és propi de processos de descolonització. Doncs jo li diria que, al segle XXI, la interpretació que nosaltres hem de fer de l'autodeterminació ja no és fruit del principi –del principi– de descolonització, sinó del principi democràtic, per exemple. Per tant, aquesta és l'afirmació que jo li faig. I, bé, li podria fer un llistat de com l'autogovern i les institucions de Catalunya, les institucions d'autogovern, amb les limitacions pròpies d'una lectura esbiaixada, restrictiva, no garantista dels drets fonamentals de la persona que s'ha fet de la Constitució i de l'Estatut, segurament ens ha limitat com a societat i ens ha fet una societat menys lliure, menys pròspera i, en tot cas, menys justa. Perquè als que els ha tocat interpretar-la i qui políticament ha tingut la capacitat de decidir ens ha limitat. Bé, jo li podria dir i fer un llarg llistat. Podríem entrar, com deia, en un debat jurídic profund sobre el dret a l'autodeterminació –aquesta paraula que es veu que ara no podem dir i que, per tant, significa una limitació de principis ideològics, la limitació del dret a tenir la ideologia que et doni la reial gana, si se'm permet l'expressió. I en definitiva, doncs, ens estan limitant en el nostre dret a expressar-nos i a manifestar-nos políticament: llibertat ideològica, ens estan limitant la nostra llibertat ideològica. I jo li diria que tot això té origen en cada vegada que hem volgut assolir cotes d'autogovern que han trobat la manera d'autolimitar-nos o de limitar-nos, diguin vostès com vulguin. O bé perquè en un determinat moment el mateix Parlament de Catalunya ha trobat mecanismes per autolimitar el propi autogovern del país, d'altres vegades per la via de les reformes estatutàries ja s'han encarregat alguns altres de limitar aquesta capacitat d'autogovern de la que ens hem volgut dotar. I entre d'altres, la darrera va ser una sentència del Tribunal Constitucional que va esmenar la plana al Parlament de Catalunya, al Congreso de los Diputados i a la ciutadania de Catalunya. Per tant, si volen, continuem en aquest debat permanent, però jo diria que com que hem d'avançar i hem d'anar més enllà i hem de buscar solucions al que ens passa. Ja l'enèsima fase de limitació de l'autogovern i també de limitacions dels drets fonamentals de les persones ha estat la sentència, que, doncs, ha confirmat, ha vingut a ratificar allò que ja alguns intuíem, que és la sentència del Tribunal Suprem que va ser notificada la setmana passada, que ens venia a dir –que ens venia a dir– o ens ve a dir que les raons d'estat estan per sobre de les raons del dret. I aquí podríem entrar en una gran discussió –i que són certes, no perquè ho digui la consellera de Justícia, sinó que han debatut extensament uns quants catedràtics i catedràtiques de dret processal i de dret penal–, que limita profundament drets fonamentals, que va més enllà de les raons i els motius dels independentistes, que va més enllà de les persones ja condemnades –els presos i les preses polítiques–, va més enllà, perquè limita i determina i defineix la llibertat d'expressió, la llibertat de manifestació i el dret, per exemple, a continuar dient que tenim dret a autodeterminar-nos. Aquesta paraula que ara resulta que no la podrem dir o que no la podrem desplegar o que no la podrem continuar fent. Bé, no sé si els serveix a vostès l'acord de govern d'ahir en el que expressàvem el compromís per a una solució política i democràtica al conflicte de Catalunya, i parlat i dialogat amb l'Estat espanyol. Sí, perquè fer política vol dir això: entendre les raons de l'altre, seure's en una taula, negociar, parlar i pactar. I, òbviament, en última instància –en última instància– la ciutadania té la paraula. Vostè ha vingut avui aquí i ens ha fet un míting, que puc compartir..., hi ha moltes coses de les que vostè ha dit que les comparteixo, moltíssimes, però m'interpel·la directament a mi quan vostès saben perfectament, malgrat que voldríem, que no som un estat. Malgrat que volem i farem tot allò possible per ser un estat. Malgrat que no ho tenim ara, però estem treballant per tenir-ho, que és la república catalana. Però vostè m'interpel·la sobre unes qüestions que, efectivament, comparteixo amb vostè i que segurament vostès ara tindran l'oportunitat, si tenen escons a Madrid, per poder assenyalar directament en un estat que participa de totes aquestes qüestions que vostè em plantejava. I no em pregunti a mi si no estic d'acord o no amb vostè; ja li dic jo que sí, que en moltes de les coses que vostè ha dit jo hi estic d'acord, però, en definitiva, no interpel·li el Govern de Catalunya sobre qüestions que en aquests moments, ni que vulguem, no podem.
Gràcies, consellera. Per fer la rèplica, és el torn de nou de la diputada. Quan vulgui, senyora Sirvent.
Senyora consellera, jo no sé si és que no ha escoltat la nostra intervenció. Vostè ens contestava en nom del Govern i no com a consellera de Justícia, i no volíem lliçons del que és la separació de poders o de qui dicta o deixa de dictar presó quan nosaltres en cap cas hem dit això. Li llancem una pregunta molt clara: ens pot desmentir, ara i aquí, que els advocats de la Generalitat, del Govern del que vostè forma part, no han demanat presó per a les detingudes en la revolta social que s'està produint? Ens ho pot desmentir? El seu Govern ha col·laborat o no ha col·laborat amb els aparells repressius de l'Estat? Volem que ens contesti aquestes dues preguntes i que no ens faci lliçons de separació de poders ni de qui dicta o deixa de dictar presons, perquè aquí no estem a un jutjat; som al Parlament i estem fent política. La pregunta que li hem llançat, consellera, és que quina és la resposta del Govern, que quina és la seva proposta política davant d'aquest esgotament social. Vostès ja han desmentit, han dit que no estan d'acord amb la proposta que va fer el senyor Torra d'exercir l'autodeterminació abans que s'acabés el mandat. Es van presentar a les eleccions del 21 de desembre amb aquest compromís amb la gent i han desmentit aquesta solució política. D'acord. Aleshores, quina és la solució política que estan posant a sobre la taula? Ens poden explicar quina proposta tenen? Aturaran la repressió contra el poble en lluita o seguiran condemnant aquesta lluita i coordinant-se amb l'aparell de l'Estat per reprimir-la? Què faran per aturar les identificacions, les reclusions i les expulsions de persones migrades considerades administrativament extracomunitàries? Què faran per aturar els desnonaments? O seguiran prioritzant els privilegis dels grans propietaris davant del dret fonamental a un habitatge digne? O em parlarà ara del decret de regulació dels lloguers? Em parlarà vostè d'això?, que estava més a favor de les patronals i dels especuladors que no pas de les veïnes, i en el que es van posicionar en contra tots els moviments socials. Què faran per augmentar el poder adquisitiu del poble treballador quan s'han negat en reiterades ocasions a augmentar els sous de les persones que estan treballant en empreses externalitzades i que han estat fruit d'un contracte que ha signat la Generalitat? Què faran per combatre les desigualtats salarials entre homes i dones? Què faran perquè la justícia deixi d'aixoplugar i justificar la violència masclista i deixi en la intempèrie les víctimes de la violència masclista? Reduiran d'una vegada ja les taxes universitàries o seguiran desobeint el Parlament? Seguiran posant facilitats a les privatitzacions o retiraran d'una vegada la llei que estan tramitant per poder-ho fer més fàcil? Retiraran la llei Aragonès? Seguiran obeint els objectius de dèficit i de deute, així com la regla de la despesa, amb el que això significa per a la gent, amb el que això significa per als serveis socials i per a la precarització de tota una classe popular que està a les portes d'una nova crisi econòmica que serà de les més greus que hem viscut? La responsabilitat és molt gran, senyora consellera. Vostès i aquest Govern tenen una responsabilitat molt gran i necessitem que ens posin sobre la taula una proposta política. I vostès només fan que retòrica, ens donen lliçons, i nosaltres no volem lliçons; volem fer política. Benvolguda consellera de Justícia, en nom de tot el Govern de la Generalitat, com farà el Govern i quines mesures prendrà per posar fre a tota aquesta flagrant injustícia? Nosaltres ho tenim claríssim, lluitarem per l'autodeterminació dels Països Catalans i la independència total, per uns Països Catalans anticapitalistes, feministes, ecologistes i socialment justos, i ho farem des de tots els fronts; per l'amnistia total de totes les represaliades pel règim; per la retirada dels cossos policials i militars estatals; per la dissolució de la Brimo i de tots els cossos antiavalots dels Mossos d'Esquadra, que són ara mateix els que estan fent de mercenaris als carrer; pel final de l'apartheid social i la derogació de la Llei d'estrangeria; per la suspensió immediata de tots els desnonaments; per al final de les llistes d'espera a la sanitat pública; per un salari mínim de 1.200 euros i per l'equiparació salarial entre homes i dones; per un pla de xoc contra les violències masclistes; per una universitat pública i gratuïta; per l'eliminació de les taxes universitàries; per la nacionalització de l'aigua, de la llum, del gas i de les telecomunicacions; pel final de les privatitzacions que vostès fomenten; pel no pagament del deute públic. Així doncs, i en definitiva, consellera, el que li preguntem i volem que ens contesti és quina és la seva proposta política.
Gràcies, diputada. Per fer la contrarèplica, té la paraula la consellera. Quan vulgui.
Bé, senyora Sirvent, l'hi torno a reiterar, vostè no m'ha escoltat, però, en tot cas, jo insistiré. Li he dit, ahir vam fer un acord de govern que el vam aprovar el Govern que és la proposta política de la que vostè m'interpel·lava directament. I, per tant, què deia el Govern de Catalunya? Doncs expressar el seu compromís per a una solució política i democràtica per al conflicte entre Catalunya i les institucions de l'Estat espanyol, instant el president en funcions del Govern de l'Estat a iniciar un diàleg sense condicions, en el que cada part pugui proposar els camins de resolució de l'actual conflicte, que és un conflicte polític, que no és un conflicte judicial. Per tant, el que estem dient és que acabi la repressió i que la solució no passa pel Codi penal; passa per la política i pel diàleg. Amb això suposo que vostès estan d'acord. En aquest diàleg, el Govern de la Generalitat defensarà l'exercici del dret a l'autodeterminació com a via per decidir el futur polític de Catalunya. Continuar impulsant les actuacions necessàries per garantir els drets humans, civils i polítics dels ciutadans i ciutadanes de Catalunya, especialment els drets de manifestació, llibertat d'expressió i informació i comunicació a Catalunya. Reiterar el rebuig a la sentència dictada pel Tribunal Suprem a la causa especial 20.907 del 2017 en relació amb l'U d'Octubre i la causa contra l'independentisme, aquesta causa general. Congratular-se de totes les manifestacions pacífiques que s'han produït amb motiu de la protesta contra la sentència. I reiterar la condemna a tots els actes de violència que s'han produït. Així mateix, traslladar el seu escalf a totes les persones ferides, a les que els desitgem una prompta recuperació. I quan diem «totes les persones, són totes. Promoure les iniciatives polítiques, socials i institucionals que siguin necessàries en l'àmbit nacional, estatal i internacional per avançar cap a una solució política, democràtica al conflicte polític entre Catalunya i l'Estat espanyol. Reiterar un cop més al president en funcions del Govern de l'Estat la necessitat d'iniciar urgentment aquest diàleg amb el president de la Generalitat de Catalunya. I vostè em feia una sèrie de preguntes que li contestaré. Deixin d'insistir en una qüestió que no és certa: no és cert que el Govern de Catalunya demani presons; el Govern de Catalunya compareix en procediments penals judicials quan hi ha un funcionari públic, perquè està obligat per llei a comparèixer i defensar els interessos del funcionari públic lesionat. Efectivament. I per aquesta qüestió, l'advocat dels serveis jurídics demana presó preventiva eludible amb fiança, que vol dir llibertat amb fiança –llibertat amb fiança. I vostès podran continuar insistint en aquesta qüestió, però és evident que cada vegada que hi ha un funcionari públic lesionat hi ha una obligació legal dimanant d'aquest Parlament de Catalunya, i la responsabilitat dels poders públics catalans és defensar tothom: els funcionaris públics i la ciutadania. I saben vostès –saben vostès– que les funcions d'una policia són funcions democràtiques, que són garantir el ple exercici democràtic de tots els drets i també la protecció dels funcionaris públics que han de garantir aquests drets, i alhora, quan hi ha un desviament de la funció, buscar de qui és responsabilitat el desviament. I saben vostès que això a Catalunya –ho explicava aquest dematí el conseller d'Interior– fa molts anys que ens qüestionem. No imputin –no imputin– als Mossos d'Esquadra la utilització de determinades eines; no imputin als funcionaris mossos d'esquadra la utilització, perquè ells sí que estan vinculats per les obligacions dimanants d'aquest Parlament de Catalunya. Gràcies.
Gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre el foment de l'aranès]] [[300-00183/12]] La següent interpel·lació és sobre el foment de l'aranès i la presenta, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Anna Geli. Quan vulgui.
President, conselhèra, deputats, deputades, as que mos seguitz de pertot, directora general, tanben, de Politica Linguistica, bona tarde a toti. Abantes d'apregondir ena interpellacion sus er occitan d'Aran, voi expressar era mia indignacion, coma fòrça aranesi, respècte dera senténcia dictada ath Govèrn legitim de Catalonha; ua senténcia que trinque peth miei es drets civius, sociaus, politics de toti es democrates, e non sonque des que pensen qu'era independéncia ei era melhor solucion entre es dues realitats nacionaus. Aguesta contundéncia judiciau miace es drets mès fonamentaus des aranesi, des catalans, e tanben des espanhòus. Ua senténcia que non ei arren mès qu'un lawfare, a on s'utilize era justícia entà sajar de solucionar era incapacitat d'arribar a acòrds e dialòg des dera politica, entre çò qu'ei mès evident: dues realitats nacionaus. Cèrtament, es realitats nacionaus existissen pr'amor que se reconeishen. Ei per aquerò que, a diferéncia deth Govèrn espanhòu, era nacionalitat aranesa ei plan reconeishuda peth Govèrn catalan. Era sensibilitat des govèrns successius de Catalonha an permetut situar era Val d'Aran e es sòns drets istorics en lòc a on es aranesi ac an considerat: en Estatut deth 79, enes Normes ortografiques der aranés der an 83, ena Lei de regim especiau d'Aran deth 90, ena reinstauracion deth Conselh Generau en an 91, era actualizacion des Normes ortografiques en 99, eth decrèt lei deth 2002, era Lei der occitan, aranés en Aran, e tanben ena Lei de regim especiau deth 2015. Enguan s'a celebrat tanben eth Conselh de Govèrn dera Generalitat per prumèr viatge ena istòria ena Val d'Aran, un hèt significatiu, e tanben s'a actualizat eth convèni bilaterau entre es dues institucions. Ei tant eth respècte entà Aran, qu'ena disposicion adicionau prumèra dera Lei deth 2015 es aranesi auem reconeishut eth dret a decidir eth nòste futur coma pòble; ua lei, per cèrt, votada en aguesta cramba a favor de totes es fòrces politiques, a excepcion deth PP e de Ciutadans. Açò vò díder qu'eth PSC votèc a favor dera reconeishença deth pòble aranés a decidir eth sòn futur e, en cambi, actuaument, eth PSC ei totaument contrari ath dret d'autodeterminacion deth pòble catalan; per tant, tanben serie contrari, aué, ath dret a decidir deth pòble aranés? Aguestes contradiccions politiques non ajuden as minories nacionaus e lingüistiques coma era nòsta, pr'amor qu'ara vulneracion que viuem per part der Estat des drets sociaus, politics, digitaus, economics e civius tanben i auem d'ahíger era vulneracion des drets linguistics. De hèt, eth Govèrn espanhòu, per non complir, non complís ne era Carta europèa des lengües minoritàries. Per tant, non complís un mandat qu'ei peth dessús der Estat. Un des exemples lo trobam enes successius govèrns autant deth PP coma deth PSOE. Ei eth Govèrn socialista qui en sòn moment pòrte tath Tribunau Consitucionau era Lei der occitan, aranés en Aran, per trapar inconstitucionau eth tèrme «preferent. Pregunti: non a d'èster preferenta en Aran ua lengua parlada per quate mil persones que previu ath miei de 46 milions de parlants deth castelhan? Non pense eth Govèrn espanhòu que cau hèr ua discriminacion positiva damb er aranés entà pr'amor de suenhar e mantier viua era nòsta lengua? Cèrtament, es prumèrs responsables èm es parlaires, fòrça de nosati demissionam dera nòsta lengua. Mès era negacion e mesprètz de cap as lengües minoritaries per part der Estat espanhòu non vie d'ara. Ja er escrivan illustre aranés Jusèp Condó Sambeat didie en poèma «Cartes d'un hilh a sa mare, en tot rebrembar es sòns dies de caperan en Salardú, que quan ère dehòra d'Aran e se li escapave bèth mot en aranés, li recriminaven que parlèsse «en cristià; ua afirmacion, coma digui, escrita per Condò dejà a començaments deth sègle XX. Son nombroses es reconeishences e es commemoracions que se hèn ath long deth país d'aguest prolific escrivan aranés, e des d'ací eth mèn arregraïment: eth Conselh Generau madeish, era Acadèmia d'Estudis Aranesi, eth Collectiu Lengua Viua, mès tanben des deth Departament de Cultura e Politica Lingüistica dera Generalitat. De hèt, conselhèra Vilallonga, voleria que m'expliquèsse quines son es linhes principaus dera politica lingüistica respècte der occitan e der aranés pendent aguesta legislatura tan dificil e menaçada constantament; quines serien aqueres inversions, tanben, previstes. Cèrtament, era cultura occitana vie deth còr dera Euròpa mès florida e joiosa des trobadors e trobairitzs. Encara aué se calcule qu'apuprètz uns 3 milions de persones parlen diuèrses variantes der occitan. Ei per açò tanben qu'era Direccion de Politica Lingüistica dera Generalitat rebrembe autant eth detzau aniversari dera mòrt deth reconseishut lingüista Robèrt Lafont damb diuèrsi actes ath long deth territori. Aué, per cèrt, e restacades ad aguestes commemoracions, eth cap-lòc catalan, Barcelona, mòstre era expossicion permanenta nomentada «Aranés, er occitan en Catalonha. E aguest pròplèu diuendres, tanben, er Atenèu Barcelonés rebrembe eth prumèr aumenatge que se hec a Condó en 1925 en aguest madeish endret. Sabem qu'enes darreri estudis en usatge linguistic deth 2018, sustot en çò que tanh ara comprenença der aranés, puge respècte deth 2013. Mès tanben ei cèrt que, coma didem en Aran, non cau cercar es uèlhs ath darrèr des aurelhes entà non veir qu'encara mos cau trabalhar-i fòrça, mès sustot en usatge sociau. Per aquerò, ath despient qu'eth Govèrn catalan ei sensible ara realitat aranesa, cau persutar en airaus coma es miejans de comunicacion, en tot sajar de trèir eth maxim pressupòst possible tara nòsta lengua. Tanben cau persutar –e atau me cònste des deth departament– en dotar as bibliotèques de mès supòrt tar occitan. E voi, ath delà, tanben felicitar-les pera dubertura de hilats d'informacion didactics e joiosi coma eth Twitter en aranés deth madeish departament, e tanben era progressiva traduccion des webs dera Generalitat. Jamés n'auem pro, ei cèrt, mès tanpòc jamès se ditz qu'eth sistèma educatiu aranés ei suportat pera Generalitat. Me demani a viatges se en compdes d'èster ath laguens dera Administracion catalana siguèssem ath laguens des termières administratives aragoneses: què passarie? Donques que dilhèu tà començar eth Conselh Generau d'Aran non auesse estat reinstaurat jamés; dilhèu er aranés, er occitan d'Aran, non serie era lengua veïculara enes escòles, e, fin finau, possiblament er aranés tanben dilhèu serie nomentat LAPAO, lengua aragonesa propia del área pirenaica y prepirenaica. Non ac sabem, mès dilhèu serie possible. Per tant, ei cèrt que des deth Parlament demanam qu'es politiques restacades ar occitan –vietz en Catalonha er aranés– siguen encara actives e constantes e vagen en aument. Mès ath temps m'agradarie méter de relèu que qüestionar constantament a Catalonha qui a demostrat era sufisenta sensibilitat de cap as aranesi e cap a Aran non ei ua bona praxis politica. Fòrça gràcies, senhores e senhors deputats. Adishatz. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per fer la resposta té la paraula la consellera de Cultura, la senyora Maria Àngela Vilallonga. Quan vulgui.
Moltes gràcies, senyor president. Moltes gràcies, senyora diputada Anna Geli, per la seva aportació tan enriquidora. Ha estat un goig sentir-la parlar en aranès occità en aquesta sala, en aquest Parlament de Catalunya. I gràcies també per permetre'm explicar i que el Govern s'expliqui sobre les polítiques que, per encàrrec d'aquest Parlament, porta a terme des del Departament de Cultura i des de la Direcció General de Política Lingüística. Volia saludar ara també la directora general, que és en aquesta sala. Aquest Govern i la institució de la Generalitat tenen i tenim la responsabilitat i la voluntat insubornable de defensar el patrimoni lingüístic propi. Entenem que aquest projecte forma part de la nostra naturalesa plural i del necessari respecte que sentim per les llengües i per les cultures que ens constitueixen com a col·lectivitat. L'aranès, occitan, és una llengua amb uns basaments culturals importantíssims, que ens remeten directament, com vostè mateixa ha dit evocant els trobadors i les trobairitz, als fonaments culturals d'Europa. Tal com ha assenyalat vostè molt bé també, senyora diputada, l'aranès, per les seves condicions específiques, necessita un marc de protecció per tal de desplegar el seu ús social i, d'aquesta manera, poder continuar constituint-se en l'instrument de cohesió social que és. Estem parlant, com també vostè ha assenyalat, de més de quaranta anys de polítiques en favor de l'aranès. No repetiré totes aquestes dades, les lleis que s'han anat impulsant. Ara, en aquests moments, estem en condicions d'exposar les línies principals, que és el que vostè ens demanava, de la política actual del Govern pel que fa a l'aranès, que enumeraré a través dels punts següents. Continuem impulsant el desplegament normatiu de la Llei 35/2010 de l'occità, aranès a l'Aran, que aquest Parlament va aprovar per una ampla majoria parlamentària. Col·laborar amb el Consell General de l'Aran en la coordinació de polítiques de normalització de l'aranès i de difusió de l'occità en general. Donar suport a l'Institut d'Estudis Aranesi - Acadèmia Aranesa de la Llengua Occitana, com a autoritat lingüística i normativa per a l'occità a Catalunya. Fomentar la presència i l'ús de l'aranès a l'Administració de la Generalitat de Catalunya fora de l'Aran. Per exemple, promoure l'aranès a través dels webs i entorns digitals de la Generalitat, per mitjà de la Xarxa de Biblioteques Públiques de Catalunya i en l'àmbit sanitari i de la salut pública. Promoure acords de col·laboració per al foment de la llengua i la seva projecció internacional. Fer el seguiment de l'ús i l'estat de l'aranès. Dels resultats de l'Enquesta d'usos lingüístics de la població de 2018, que va ser donada a conèixer no fa gaire temps, en vull destacar les dades següents: un 83,3 per cent de la població de l'Aran entén l'aranès; un 60 per cent el sap parlar; un 73,5 el sap llegir, i un 45,8 el sap escriure. Aquestes dades projecten un ús social creixent respecte als resultats que projectaven les dades de les enquestes anteriors, dels anys 2008 i 2013, respectivament. És a dir que ens congratulem que hi hagi un augment d'aquest ús social de l'aranès. Fomentem també, des del Govern de la Generalitat de Catalunya i des del Departament de Política Lingüística, el coneixement de la llengua i proporcionem recursos per facilitar-ne l'aprenentatge i l'ús. Per exemple, el traductor automàtic: el servei de traducció automàtica de la Direcció General de Política Lingüística a l'occità ofereix la possibilitat de traduir textos en línia i es pot incorporar als webs com a botó de traducció. Aquest traductor permet optar per traduccions des del català i el castellà a l'occità d'Aran i a l'occità referencial, i viceversa. L'any 2018, per exemple, s'han traduït més d'11 milions de paraules i s'han atès més de 240 peticions de servei. I ens sembla que això és prou important i significatiu de la feina que estem fent. D'altra banda, hi ha també els dictats en línia, que es produeixen repetidament. El canal de Twitter Occitan Aranés, que vostè ja ha mencionat, que es va iniciar el juny de 2019 i que a hores d'ara ja té més de 1.400 seguidors; convido a tots els diputats que segueixin aquest canal de Twitter, perquè puguem incrementar el nombre de seguidors, per poder estar al dia de tot el que passa en el món occità aranès. Estem fent també el cens d'entitats de foment de l'occità, aranès a l'Aran. Una creació nova d'una línia de subvencions per a l'occità, que es va iniciar l'any 2017, que va continuar l'any 2018 i que s'ha incrementat aquest any 2019. Esperem que, si s'aproven els pressupostos –que tots estem atents a vetllar per aquesta aprovació dels pressupostos–, per a l'any 2020 sigui encara més alta aquesta subvenció. Els ajuts Interlingua. La inclusió de l'occità en el sistema d'ajuts per a l'àmbit universitari existeix ja des de l'any 2017. També tenim un canal de suport per a cursos d'occità, de l'aranès i del referencial. Fomentem el prestigi i la projecció de la llengua. Per exemple, amb el premi Llanterna Digital de curtmetratges, el festival Kastanya.cat, el premi Robèrt Lafont –del qual també voldria recordar que aquest any la Generalitat celebra la commemoració del desè aniversari de la mort de Robèrt Lafont–, i en aquests moments, com deia la diputada, hi ha una exposició a Arts Santa Mònica, que hi serà fins al dia 27 d'octubre, «Aranès, l'occità de Catalunya, que convido també a tots a visitar. Hi ha hagut també una atenció al foment de la llengua a través dels mitjans de comunicació públics. Per exemple, a l'any 2018, la Corporació Catalana de Mitjans ha emès 547 hores de contingut en aranès, 54 hores de televisió i 493 hores de ràdio. Esperem que això també es pugui incrementar. A la televisió, els espais en aranès han estat la roda informativa del canal 3/24 en aranès, de dilluns a divendres, que és disponible a internet; els Telenotícies comarques a la Vall d'Aran, en desconnexió només per a l'Aran, i els divendres, abans del telenotícies general del migdia. Mà de contes, per exemple, disponible a TV3 a la carta; Pirineus des de l'aire, disponible també a TV3 a la carta. També hi ha hagut una presència sostinguda a la ràdio i als mitjans digitals, a través de la pàgina web ccma.cat/aranes, que també convido a tothom a visitar. Els usuaris poden accedir a tots els continguts de la corporació relacionats amb la Vall d'Aran. Pel que fa als pressupostos de cultura destinats a l'aranès, vull remarcar que el període que va del 2014 fins al 2018 reflecteix una voluntat clara per continuar treballant per la llengua aranesa. En aquest sentit, vull remarcar que, l'any 2014, partíem d'un pressupost de poc més de 100.000 euros i que, el 2018, ha arribat fins a 260.000. Esperem, com he dit abans, que puguem incrementar-lo en els anys propers. Preservar les llengües minoritzades i el patrimoni cultural és una responsabilitat d'arrel democràtica, és allò que deia la consellera de Justícia ara fa un moment: «És important entendre les raons de l'altre, de tots els parlants de totes les llengües. Aquesta responsabilitat que deia és d'arrel democràtica, fonamentada en una passió pel coneixement i un respecte per la diversitat. Voldria acabar aquesta meva intervenció amb unes paraules de George Steiner, un dels gegants intel·lectuals de la nostra època. Són unes paraules que mereixen actuar de far. Diu Steiner, i llegeixo: «Una llengua articula una construcció de valor, significats, suposicions que cap altra llengua no igual ho substitueix exactament. L'espècie humana para en múltiples i diferents llengües, engendra la riquesa d'entorns i s'hi adapta. Parlem mons. Estem orgullosos de compartir el món de l'occità, aranès a l'Aran. M'agradaria haver fet tota la meva intervenció en aranès, però només faré aquesta frase en aranès: «Èm erosi de compartir eth mon der occitan, aranés en Aran. Moltes gràcies a tots per la vostra atenció. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. Acabada aquesta interpel·lació, suspenem la sessió fins demà a les nou del matí, que la reprendrem amb el punt vuitè de l'ordre del dia. Gràcies.