Bé, bon dia, diputades, diputats. Reprenem la sessió. [[Proposta de resolució sobre el Baix Penedès]] [[250-01524/12]] Ho fem amb el punt sisè de l'ordre del dia, que correspon al debat de la Proposta de resolució sobre el Baix Penedès. Atès que aquesta proposta ha estat presentada conjuntament per tots els grups i subgrups parlamentaris, obrirem un únic torn d'intervenció, de deu minuts, per a cada grup i subgrup. En primer lloc, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Francisco Javier Domínguez. Endavant.
Buenos días a todos. Estamos aquí con una propuesta de resolución sobre el Baix Penedès. Una propuesta firmada por todos los grupos parlamentarios, es decir, una propuesta de consenso entre todos los grupos de este Parlament. Un consenso que ya hace tiempo que se había conseguido en el territorio, la gente de la comarca del Baix Penedès ya había entendido hace tiempo que las batallas de campanario no llevan a ninguna parte; y los colores y las acciones partidistas, tampoco. Esto lo dejan claro en el manifiesto de los alcaldes y alcaldesas del Baix Penedès. Un manifiesto aprobado por todos los ayuntamientos y en el consell comarcal. Hasta ahora, todos los grupos habíamos presentado propuestas sobre transporte, industria, etcétera. Mi propio grupo parlamentario, Ciutadans, consiguió aprobar en el 2016 una propuesta sobre reactivación y desarrollo socioeconómico del Baix Penedès, hace ya cuatro años. Pero esta y otras PRs se aprueban y allí se quedan, en el cajón, muertas de risa. Y ya es hora de que el Govern de la Generalitat se ponga las pilas. Y este Govern ya es imposible, por tempos, pero habrá más governs, no se acaban aquí. Y se deberá atender a unas necesidades que son de justicia. Y todo el arco parlamentario está de acuerdo. Luego, no hay excusas. El Baix Penedès es la comarca peor tratada de Cataluña: la comarca con más paro, con la renta por cápita más baja, un elevado número de familias vulnerables y en riesgo de exclusión, y es la comarca donde menos invierte este Gobierno en 2020 –menos de 2 millones de euros, un 0,2 por ciento del total. Un porcentaje que no corresponde ni con la población, que es un 1 y medio, aproximadamente, ni con el producto interior bruto que aporta, que es aproximadamente el 0,8 por ciento; 0,2 por ciento de inversiones en esta comarca. Ya sabemos que Tarragona es la provincia con menos presupuesto, pero el Baix Penedès es la comarca de Tarragona que sale peor parada. Es decir, estos males no llegan del cielo. Las bajas inversiones durante años son una falta de interés reiterada por parte de los diferentes governs de la Generalitat que ha habido. Pero ¿qué le pasa, realmente, a esta comarca del norte de Tarragona, pero que mira a Barcelona? Pues voy a resumirlo lo mejor que pueda, porque es un tema complejo. Para empezar, deberíamos mirar un estudio, la Diagnosi Socioeconòmica i Territorial del Baix Penedès, publicada por el consell comarcal en el 2015..., que va ser un dels primers documents que em vaig estudiar a l'entrar de diputat fa cinc anys, en la legislatura anterior. I és el meu document de referència i dels regidors de Ciutadans d'aquesta comarca del Baix Penedès –de Cunit, de Calafell i del Vendrell. Una dificultad existente en la comarca es su gran población flotante no empadronada. Y no me refiero a la población turística de verano, que pasa en otras zonas, que también afecta, me refiero a las segundas residencias de personas del área metropolitana de Barcelona, que se están empezando a ocupar, prácticamente, todo el año. Es un volumen de población no oficial, pero que demanda servicios –emergencias, transporte–, y que han colaborado en una configuración urbanística muy dispersa que dificulta la atención de los servicios públicos. Tenemos una comarca con unos recursos asistenciales presuntamente calculados para una población que no tiene nada que ver con la real, recursos y servicios totalmente insuficientes: menos mossos, menos agentes rurales, menos bomberos, menos médicos, menos personal sanitario en general, menos maestros, y también menos presupuesto. La economía del ladrillo ya se resintió con la crisis del 2008; ya ha pasado, pero ahí queda la huella. Y ahora la desindustrialización se suma a una situación de paro que es muy preocupante. Noticias como la de Saint Gobain no son nada esperanzadoras, y ahora, recientemente, Robert Bosch, que no es del Baix Penedès, pero está tocando, y también le afecta. Y llega el 2020 con el Covid y sus consecuencias sanitarias y socioeconómicas. Pero interesa, yo creo, en esto punto, no mezclar conceptos. Por un lado, están las medidas para paliar las consecuencias de los confinamientos, de los cierres y de la alteración de los mercados, sobre todo, el turístico. Y, por otro lado, están las propuestas que se plantean en esta moción, que son medidas estructurales que deben implementarse con o sin Covid. La taula del Baix Penedès debe impulsar acciones como mejora sanitaria, con más dotación para recursos a los CAPs, y, sobre todo, mejoras en el Hospital del Vendrell; debe atacar situaciones de vulnerabilidad y pobreza con riesgo de exclusión social e implementar más plazas públicas en residencias, entre un montón de medidas más. Es importante la gratuidad de la C-32 para residentes. Realmente, la moción no habla de gratuidad, habla de reequilibrio de peajes, pero es el peaje que tenemos que pagar por el consenso tan amplio que hemos conseguido. Plan de choque para la reindustrialización: facilitar proyectos como el de Idiada, para conseguir un retorno social en la comarca. Y planes de ocupación específicos para el Baix Penedès. Para esto y otras actuaciones en el Baix Penedès, hacen falta recursos económicos. Y yo, ahora mismo, se me ocurre de dónde podrían sacar los primeros 150.000 euros anuales: de los dos sueldos del delegado territorial del Penedès y de la responsable de la oficina –dos cargos sin estructura y con funciones casi decorativas. Y me reservo un espacio para hablar de las enmiendas que ha presentado el Subgrupo de la CUP. Ustedes firman una moción y luego presentan enmiendas. No se entiende. Si la gracia es presentar un texto consensuado. No se entiende que ahora presentéis enmiendas. He comentado al principio que el valor más importante de esta propuesta es, precisamente, que por fin ha llegado al Parlament un consenso, un texto consensuado por todos. El territorio nos pide a gritos que nos pongamos de acuerdo entre todos. Ayuntamientos, alcaldes, consell comarcal nos han trasladado unas prioridades que son estas que acabo de explicar hace un momento. Y claro, yo, personalmente, hubiera puesto muchísimas más cosas. Lo habría redactado de otra manera. Quizás hubiera priorizado la reactivación agraria del interior, porque es un sector que suelo trabajar yo. Quizás hubiera pedido atender mejor el cuidado de los fondos marinos de Calafell. O quizá que no se cierre el CAP de Cunit por las tardes. O mejoras en las travesías de la C-31 por Calafell, Segur o Cunit. Tengo una lista larguísima de agravios y necesidades y muchas propuestas de ciudadanos que están enfadados, que están cabreados, sencillamente. Por eso, señores de la CUP, les invito a sentarnos y redactar una moción juntos pidiendo todo esto que estamos de acuerdo. Que seguro que hay cosas en que nos podemos poner de acuerdo. Otras no, pero seguro que hay muchísimas en que nos podemos poner de acuerdo para hacer una moción conjunta. Pero esta propuesta no va de esto. Esta propuesta va de crear oficialmente la taula del Baix Penedès y ponernos a trabajar por la comarca. Y revertir esa dejadez con la que durante años se ha castigado a este territorio. Más inversiones, más recursos ordinarios, mejor gestión y adecuar los servicios a las necesidades reales. Por mi parte, lo dejo aquí. Gracias.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula la diputada senyora Rosa Maria Ibarra. Endavant.
Gràcies, president. Bon dia a totes i a tots, diputades i diputats, vicepresident en funcions de president. Fa unes setmanes coneixíem que una de les empreses històriques del Baix Penedès, Saint Gobain, a l'Arboç, tancava una de les seves línies de producció. El seu tancament suposa la pèrdua de 122 llocs de treball directes i centenars més d'indirectes, i els dubtes sobre la viabilitat i el futur de la planta que queda, de la línia que queda oberta. Pocs dies després, anunciaven també el tancament de les plantes del Penedès de les empreses de Bosch, Calsonic o Bergé. Permetin-me que enviï tot el nostre recolzament als treballadors i treballadores afectats per aquests tancaments. Aquests anuncis van posar el focus d'atenció a una comarca castigada des de fa molt temps per l'atur, la desinversió i les problemàtiques socials, agreujades en els últims anys per la crisi econòmica. I, tot això, abans de la Covid. Si agafem les dades, veiem que els últims anys el Baix Penedès ha estat la comarca amb més atur de Catalunya; ja s'ha dit. Avui repetirem molts dels arguments, crec. L'atur del mes de setembre, l'últim que coneixíem, és de 9.078 persones aturades, un 19,92 per cent, més de cinc punts per sobre que el 2019. I això, sense que s'haguessin materialitzat els acomiadaments a què fèiem referència abans. No volem ni imaginar quan fem la comparativa amb les dades de l'any vinent. Però no només això. La proximitat de la conurbació de Barcelona i la relativa facilitat d'accés fan que moltes persones hagin decidit fixar el seu domicili a la comarca, en habitatges que havien estat, tradicionalment, de segona residència, i que ara passen a ser el domicili habitual. Però quan això passa sense canviar l'empadronament, es produeixen disfuncions als serveis públics. Hi ha més població a la que s'ha d'atendre de la que consta, i, per tant, això penalitza els serveis. Aquest és un fenomen que no és nou, però que s'ha disparat en els últims anys. L'increment de població que es produeix ràpidament i sense possibilitat de planificació ha col·lapsat alguns serveis municipals, com, per exemple, els serveis socials, que estan desbordats pels casos a atendre. O a l'ensenyament, amb ràtios d'alumnes per classe, en alguns municipis, per sobre del que preveu el departament. En l'àmbit econòmic, el pla estratègic de la comarca que es va elaborar el 2018 identificava alguns elements claus en els que s'havia de treballar: un teixit productiu insuficient per donar ocupació a la població comarcal i molt feble davant variacions de la conjuntura, baix nivell mitjà de formació dels habitants de la comarca i un perfil de persones aturades amb dèficits clars en competències transversals, una oferta formativa limitada, un sistema de suport a l'ocupació i al teixit productiu descoordinat i diferències importants entre els municipis de costa i els de l'interior. Davant de tot això, tenim un Govern de la Generalitat que no ha invertit els recursos necessaris en la comarca. Les dades del pressupost d'inversions dels últims anys, perdonin l'expressió, però fan vergonya. En el pressupost del 2020 és la segona comarca per la cua en inversió, per darrere de l'Alta Ribagorça. Però hem de tenir en compte que l'Alta Ribagorça té 3.802 habitants; i el Baix Penedès, 104.991. Per tant, sensiblement diferent al que toca per habitant quant a inversió. Però tampoc els serveis, com dèiem abans, han rebut l'aportació que corresponia per part del Govern, per atendre la complexitat canviant del Baix Penedès. Reproduint el que deia el manifest d'alcaldes i alcaldesses, que ha estat l'origen d'aquesta proposta de resolució, cal posar l'accent en la distorsió entre el nombre d'efectius en termes de mossos, agents rurals, mestres i tot el cos funcionarial públic i les necessitats de la comarca. De fet, el Baix Penedès és la comarca amb menys funcionaris de la Generalitat de Catalunya, amb una mitjana de disset per cada mil habitants. Davant d'aquesta realitat, els alcaldes i alcaldesses de la comarca –de tots els colors polítics– s'han plantat, han dit «prou. Han decidit unir esforços i engegar una acció conjunta per crear una taula del Baix Penedès. I d'aquella voluntat conjunta de tota la comarca, que transcendeix els diferents partits, neix la proposta de resolució que avui presentem, conjuntament, tots els grups parlamentaris. Fa ja uns mesos que, en una reunió al Consell Comarcal del Baix Penedès, encapçalada pel seu president, Joan Sans, i amb alcaldes i alcaldesses representants de totes les forces polítiques, es va transmetre als diputats i diputades que hi vam ser convocats i que hi vam assistir la voluntat, també, de que participéssim en aquesta taula. Una voluntat que neix del convenciment que només unint esforços –polítics i institucionals– es podrà capgirar, es podrà donar la volta a la realitat del Baix Penedès. Si fa mesos, abans de la pandèmia, quan vam tenir aquella reunió, la realitat que ens dibuixaven les dades i la realitat econòmica i social de la comarca era molt preocupant, imaginin-se ara, després de la Covid, o durant la Covid, i del tancament de les empreses que hem anomenat a l'inici. Cal actuar. No podem esperar més. Crec que tots els grups que formem part d'aquest Parlament som conscients d'això. Tots hem signat la proposta, que, fonamentalment, és la que ens van transmetre els alcaldes i alcaldesses de la comarca. Hem vist que el Subgrup de la CUP, tot i haver-la signat, ha presentat esmenes que, en el nostre cas, doncs, no hem acceptat perquè enteníem que desvirtuaven les reivindicacions que venen del territori. I no creiem que sigui oportú. En qualsevol cas, estic convençuda que tots i totes farem front comú per aconseguir els objectius que conté la proposta de resolució, i que són, en primer lloc, impulsar el projecte d'Idiada, en clau comarcal, per garantir un retorn social i econòmic al Baix Penedès. Som conscients de la gran importància d'aquest projecte per a la comarca, però també per al conjunt del país. És un projecte generador d'ocupació directa, de qualitat, i que genera riquesa a tot l'àmbit Penedès, i fins i tot al Garraf. I no només això, també ens situa com un territori potent en la recerca i el desenvolupament vinculats al sector de l'automoció. Hem tingut notícies que han sortit a la premsa d'una inversió en les últimes setmanes, s'ha facilitat aquesta inversió per a Idiada, de la qual cosa ens felicitem, i creiem que s'ha de seguir en aquesta línia. En segon lloc, elaborar un pla de xoc per a la reindustrialització de la comarca per tal de revertir els efectes dels tancaments anunciats i generar oportunitats d'ocupació al territori. En tercer lloc, un tema àmpliament reivindicat a la comarca, que és la connectivitat per a la xarxa viària i el cost que això implica per als veïns i veïnes. Per això es proposa estudiar la implementació, conjuntament amb els agents del territori, del reequilibri dels peatges habituals del corredor de la C-32 en els trams que connecten la comarca amb altres punts, com són les entrades a la mateixa autopista i al peatge de Cubelles, a fi de beneficiar els residents locals mentre duri la concessió. En quart lloc, davant la greu situació sostinguda d'atur que pateix la comarca, es vol incidir en la formació i l'ocupació i, en aquest sentit, es proposa elaborar plans d'ocupació específics per a la comarca del Baix Penedès i potenciar la formació professional en clau dual. I si parlem de potenciar la formació professional, hauríem de garantir que l'oferta formativa fos suficient. Actualment, hi ha instituts que tenen alguns cicles formatius amb llistes d'espera per poder-hi accedir de fins a trenta persones. Per tant, aquí cal treballar. Cinquè, més enllà de la situació que estan vivint actualment a nivell sanitari, les inversions necessàries per millorar la sanitat a la comarca són anteriors a la pandèmia. Així, cal destacar les actuacions pendents a l'Hospital del Vendrell d'ampliació del servei d'urgències, consultes externes, hospital de dia, llits d'hospitalització de pal·liatius i de llarga estada. I sisè, i per últim, i, evidentment, no menys important, sinó un dels més importants, incrementar els recursos personals i econòmics per a les àrees d'atenció a les persones en risc de vulnerabilitat, així com incrementar la dotació de les places públiques de residència i dels centres de dia per a la gent gran. Aquests són els sis punts d'una proposta de resolució que és fruit d'un gran consens, no només en aquest hemicicle, en aquest Parlament, sinó al territori. Una bona mostra de que, més enllà dels interessos d'uns i d'altres, si volem, podem trobar punts on posar-nos d'acord per donar el tomb a una situació difícil. Avui tots els grups hem posat de manifest, o posarem de manifest, una voluntat política. Ara caldrà que el Govern que surti de les properes eleccions del 14 de febrer posi els mitjans perquè aquesta voluntat esdevingui una realitat. Conjurem-nos tots i totes perquè així sigui. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, és el torn de la diputada senyora Yolanda López. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bon dia, diputats, diputades, vicepresident. Hoy se debate en esta cámara la propuesta de resolución que se ha consensuado con aportaciones de todos los grupos parlamentarios y recogiendo las demandas del territorio. Aunque eso siempre es positivo, la propuesta refleja la gran desigualdad territorial que existe entre los territorios de Cataluña. La crisis del 2008 supuso un aumento de la desigualdad. Ahora, después de más de una década de aquella crisis, la desigualdad en Cataluña continúa en niveles extremadamente elevados y comienza a verse agravada por los efectos de la crisis sanitaria de la Covid-19. Lo cierto es que la crisis no ha afectado de la misma manera a todos los territorios, como tampoco lo hace en todos los barrios, sino que sus efectos se concentran en determinadas zonas. La desigualdad tiene una dimensión geográfica y se expresa sobre el territorio. El Baix Penedès fue uno de los territorios más afectados por la crisis del 2008, una crisis que afectó directamente a uno de los pilares económicos de la comarca, como era la construcción. Y, desgraciadamente, ahora nuevamente el Baix Penedès vuelve a ser golpeado. La crisis de la Covid-19 ha afectado drásticamente al turismo y al sector servicios, los grandes refugios económicos que había adoptado la comarca, a pesar del reclamo de muchas voces que venían alertando de la necesidad de diversificación de la economía. Y a ello se suma ahora la crisis industrial de componentes del automóvil, consecuencia de la deslocalización empresarial. Hablamos de cierres anunciados, como el de Saint-Gobain, en el Arboç, con 122 trabajadores; Robert Bosch, con más de trescientos trabajadores, i Marelli, en municipios colindantes al Baix Penedès, dentro de lo que se dice «el gran Penedès, y que afectan a muchos ciudadanos y ciudadanas de municipios del Baix Penedès que trabajan en estas industrias. A finales del primer trimestre de este 2020 la tasa de paro del Baix Penedès ya superaba el 20 por ciento, un crecimiento importante en relación con el 15 por ciento que marcaba un año antes. Unos hechos que ratifican que la comarca volverá a recibir de forma virulenta el embate de la nueva crisis. La caída de las contrataciones ha sido del 41 por ciento entre enero y septiembre de 2020, mientras que un 88 por ciento de los nuevos contratos han sido temporales, la mayoría de ellos en el sector servicios, lo que supone que la comarca presenta las peores cifras de ocupación y paro de Cataluña. Ya los sindicatos han alertado de la situación catastrófica en materia de empleo y han exigido inversión por parte del Govern de la Generalitat. Por otro lado, el Baix Penedès es de las comarcas que más crece demográficamente en Cataluña: lo demuestran los datos de Idescat en los últimos años, donde se demuestra que el Baix Penedès fue la comarca con la tasa más alta de migración neta. Sin embargo, apenas han dimensionado los servicios en sanidad, formación, seguridad, servicios sociales o movilidad. La comarca solo cuenta con diecisiete funcionarios de la Generalitat por cada mil habitantes, incluyendo en estos mossos d'esquadra y bomberos. En zonas costeras como Calafell, el Vendrell, Coma-ruga, la población se multiplica por tres desde el mes de abril hasta octubre, es decir, la mitad del año posee tres veces más población de la empadronada. A esto se añaden las personas que no están empadronadas durante todo el año provenientes de ciudades más grandes como Barcelona. Sin embargo, esto no repercute en un aumento en servicios tan básicos como es el médico, lo que provoca colapsos y deficiencias en los servicios. Hay muchos casos en que los vecinos han recibido una baja médica firmada por administrativos sin haber obtenido una visita médica. Los vecinos y vecinas del Baix Penedès llevamos años pidiendo una mayor dotación de médicos y personal en los centros sanitarios. La saturación también llega a los centros educativos; el aumento de la población y la matrícula llevan elevando la presión en los centros educativos en los últimos años. Las previsiones actuales son que esta situación siga aumentando, principalmente con familias expulsadas de Tarragona o Barcelona por los altos precios de la vivienda. Bajo esta situación, en la que vemos que la comarca no ofrece oferta laboral a su ciudadanía, por tanto, debe salir cada día a trabajar fuera de ella y, además, vemos el aumento de población de familias provenientes de Tarragona o Barcelona cuyos trabajos se encuentran en estos territorios. A esto se le añaden también los problemas de movilidad: el trayecto en coche se hace imposible en horas punta por las caravanas que se forman en la C-31, y la alternativa a la carretera son diez euros de peaje de la autopista C-32 para hacer un poco más de cincuenta kilómetros. El Baix Penedès no se beneficia de políticas de movilidad aplicadas en el área metropolitana de Barcelona, porque, administrativamente, la comarca no está en la AMB, pero por nuestras dinámicas de movilidad técnicamente sí debería estarlo. Y, por otro lado, las comunicaciones y la frecuencia de las líneas de trenes de interior y costa son deficientes. El Baix Penedès no puede esperar más, el territorio no puede sufrir más sangría social, y eso creo que es algo en lo que estamos de acuerdo todos los firmantes de esta propuesta de resolución. Hace falta que el Govern de Cataluña actúe de manera inmediata y decidida para paliar esta situación tan dramática que no solo vivimos hoy, sino que llevamos padeciendo desde hace más de doce años. Hay que revertir el olvido endémico de nuestra comarca. Es hora de que el Baix Penedès comience a estar en la agenda política de la Generalitat de Catalunya. Es hora de revertir la situación de dinámicas que llevan a que esta comarca sea una de las de mayores con problemas económicos y sociales de toda Cataluña. Es hora de revertir los déficits históricos en la atención de servicios de salud, atención de servicios primarios, especializados y hospitalarios que garanticen una atención integral, y también de impulsar una planificación de la formación profesional adaptada a la realidad de la comarca y con la oferta suficiente y los grados necesarios. Es hora de que se deje de utilizar el Baix Penedès como el patio trastero de Cataluña, que se deje de convertir nuestros municipios en ciudades dormitorio de Tarragona y Barcelona. Es hora de que el Govern de la Generalitat trabaje en la creación de un plan industrial para Cataluña que dé impulso al sector y que favorezca el asentamiento industrial en la comarca. La transición industrial productiva y socioeconómica que necesita el Penedès es una cuestión de país y, por lo tanto, la Generalitat tiene que participar decididamente, dotando de los recursos y proyectos que se acuerdan. Una transición que tiene que avanzar hacia la movilidad y la edificación sostenibles, la transición energética y la economía circular, perfectamente compatibles con la potenciación de la actividad agraria, vitivinícola y la creación de un parque agrario del Penedès. Es hora de mejorar el sistema de movilidad de Cataluña con criterios de movilidad que se asemejen a las ciudades europeas respecto a sus áreas de influencia, porque es la clave para el futuro del territorio –y aquí no solamente hablamos del Baix Penedès. Los vecinos y vecinas del Baix Penedès necesitamos una respuesta urgente, una respuesta de proximidad y de acción conjunta. Una respuesta que cuente con el municipalismo y la ciudadanía como actores fundamentales para definir las políticas, las estrategias, las actuaciones, las medidas y las soluciones que deben realizarse. Y es por eso por lo que es fundamental la creación de esta taula del Baix Penedès que proponemos todos los grupos parlamentarios en esta propuesta de resolución. Porque este será un paso fundamental para avanzar hacia la materialización de influir sobre las políticas públicas que necesitamos. Por último, también es hora de que el Govern deje de hacer electoralismo con nuestra comarca y no nos utilice para precampaña. Necesitamos una apuesta firme, clara y contundente después de la aprobación de inversión del fondo Idiada. Que el Baix Penedès necesita mucho más, que son muchos años como patio trastero, y hay que revertirlo. Nos alegra, por supuesto que sí, pero no nos convence, ni a nosotros ni a la ciudadanía del Baix Penedès. Necesitamos más. Por tanto, solo esperamos que el próximo Govern de Cataluña tome conciencia del Baix Penedès y revierta esta situación, no como ha ocurrido con el actual Govern de la Generalitat y sus predecesores. Desde Catalunya en Comú Podem tenemos total confianza en la taula del Baix Penedès para que sea un punto de inflexión para la comarca.
Gràcies, diputada. En nom ara del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula diputada senyora Maria Sirvent. Endavant.
Gràcies, president. Bon dia, diputats, diputades, conseller. El Baix Penedès, a cavall de dos de les grans ciutats del Principat, Tarragona i Barcelona, ha mantingut des de fa dècades una manca de projecte des de totes les administracions. A nivell comarcal i nacional, cap dels governs ha tingut una visió a llarg termini de com havia de ser el Baix Penedès. Abocats al curtterminisme, aprofitant les diferents onades econòmiques i les seves respectives crisis que han passat per damunt del país sense consolidar uns fonaments per tal de construir un futur per a la comarca, es va afavorir la destrucció del territori alimentant el monstre de ciment desbocat, menjant-se el litoral i malmetent les vinyes, oliveres i garrofers. El Baix Penedès sobreviu amb un atur cronificat i amb la taxa de desocupació més elevada de Catalunya –18,61 per cent el maig del 2020– per desè any consecutiu, entre les cinc comarques amb menys joves que hagin cursat estudis superiors i una mobilitat castigada per un tram d'autopista amb un dels peatges més cars de l'Estat, que connecta amb Barcelona, on un viatge d'anada i tornada equival a haver d'abonar vint-i-dos euros. Aquesta desproporció ha d'acabar amb la supressió dels peatges d'una concessió que està a punt d'esgotar-se, i no s'entendria cap pròrroga d'aquesta concessió. A més, les connexions del servei públic són del tot deficients, esdevenint l'estació de Sant Vicenç de Calders un tap per viatjar direcció Tarragona. Una R2 Sud totalment desbordada i la R4 amb freqüències horàries que ens transporten al segle passat, oferint únicament un tren cada hora en direcció Barcelona, amb més d'una hora de trajecte. Sense oblidar que, pressupost rere pressupost, continua sent la comarca amb menys inversió del país. L'anunci del tancament de les plantes de Saint-Gobain –a l'Arboç–, Robert Bosch –a Castellet i la Gornal– i Calsonic i Alfisa –a Santa Margarida i els Monjos– presenta un futur immediat de destrucció de l'ocupació amb incidència directa a tota la vegueria. En total, sumen la pèrdua de més de sis-cents llocs de treball directes i més del doble en llocs indirectes. Ja s'ha pogut comprovar com ha actuat Saint-Gobain, tot i arribant a pactar amb els sindicats, suprimint el contracte amb Bergé, fent fora desenes de treballadores per suplantar l'activitat laboral amb una ETT. Cal ser valentes i apostar també per una política de barrera contra les deslocalitzacions i oferir solucions envers la indústria del Baix Penedès. Els treballadors i treballadores afronten aquests conflictes laborals amb un marc legal que facilita i empara la violència patronal. Això té uns responsables polítics, que són els que van aprovar les contrareformes laborals del 2010 i el 2012 –PSOE i PP– i els que les van convalidar –PNB i CiU. Però també hem d'atribuir responsabilitat política als qui han estat i són els governs posteriors, i exercint la titularitat del Ministerio de Trabajo. I que, malgrat tímids anuncis interessats per guanyar votacions parlamentàries i promeses electoralistes, no han emprès el procés normatiu per derogar-les, com, per exemple, aquest Govern del PSOE i Unides Podem. El principal objectiu de l'Administració pública davant l'actual degoteig d'empreses properes al tancament ha de ser el manteniment dels llocs de treball. La indústria és, en bona part de les seves activitats, el sinònim de feina de més qualitat i estabilitat que la resta de sectors, qüestió per la qual caldria protegir-la com si fos un tresor. El tancament de part d'aquestes empreses no es fa perquè tinguin pèrdues, sinó per mantenir els beneficis. En aquests casos, l'aposta per l'empresa pública o per processos de nacionalització constituint empreses públiques que siguin successores tant de l'activitat com dels treballadors i treballadores és una via totalment viable i lògica. En els casos que es donin les condicions necessàries, també pot plantejar-se la continuïtat empresarial a través de cooperatives. És a dir, que els treballadors i les treballadores que estan patint l'anunci d'un tancament empresarial rebin assessorament, facilitats tècniques i econòmiques per continuar amb l'activitat a través de la constitució d'una cooperativa de treball associat. Pel que fa a la continuïtat empresarial –ja sigui a través de la gestió pública o gestió operativa– es fan necessàries modificacions a la Llei concursal, tant pel que fa a la prelació de crèdits com a no subrogar-se en els deutes. En definitiva, cal que des de l'Administració pública s'actuï de manera decidida per impulsar un pla industrial que freni la destrucció de llocs de treball i garanteixi, així, la supervivència del teixit d'una comarca especialment damnificada en tots els indicadors econòmics, i a la que no es pot oferir com una sortida l'ocupació precària i l'estacionalitat del turisme de costa. Aturar la desindustrialització no pot deixar en segon terme el repte de la transició ecològica i de treballar en la definició d'un desenvolupament socioeconòmic propi. En aquest sentit, es necessiten polítiques que facilitin els canvis productius necessaris per a una indústria sostenible, i que s'escoltin propostes alternatives que fa anys que s'estan treballant des de diferents organitzacions ciutadanes, com, per exemple, la creació de la regió agroalimentària del Penedès. Una alternativa que sí que dona impuls cap a un model al servei dels reptes socials i estratègics que tenim avui en dia i, per tant, un impuls cap a un model al servei d'un horitzó, ecològicament també, sostenible. A més, pot complementar-se perfectament amb una oferta turística respectuosa amb l'entorn i fugint de l'estacionalitat a què ens ha abocat el model del sol i la platja. Actualment, el Pla territorial del Penedès comença a agafar forma, però és un pla que no ha interpel·lat els agents del territori, ni el sector econòmic i productiu, ni els agents civils, ni les diferents organitzacions del territori, amb unes dinàmiques participatives que deixen molt a desitjar. En realitat, d'aquesta manera –sense escoltar el territori, sense escoltar la gent– no podrem bastir mai un pla que garanteixi les necessitats de la seva població, perquè és la gent que viu al territori qui coneix les necessitats del territori i de la seva gent. Aquesta proposta de resolució la veiem com una proposta de mínims, però si es vol canviar la realitat del territori, si es vol fer un gir radical, cal que ens arremanguem totes plegades i bastir, així, un projecte interadministratiu amb la presència de tots els agents implicats del territori i dotar-lo també –que això és molt important– del pressupost per tal de donar les eines a una comarca que, davant de la inacció, queda condemnada a la precarietat orgànica i permanent, si no fem un replantejament estructural. Calen respostes estructurals i un replantejament que doni la volta a l'actual estat de les coses de forma radical. Gràcies, president.
Gràcies, diputada. A continuació, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Santi Rodríguez.
President, vicepresident. Diputades, diputats, el Baix Penedès fa bastants anys que és la comarca amb més atur de tota Catalunya, però, a més a més, si m'ho permeten, hi han dos agreujants addicionals amb relació a les dades d'atur del Baix Penedès. Un primer agreujant és: una part molt important dels residents del Baix Penedès no treballen a la seva pròpia comarca, i, per tant, es desplacen sovint a comarques adjacents o, fins i tot, als entorns metropolitans de Barcelona i Tarragona, pel seu lloc de treball. Per tant, hi ha un dèficit de llocs de treball important en la comarca del Baix Penedès. Però, a més a més –a més a més–, la comarca és més sensible a l'atur que no pas altres comarques. Això vol dir que, quan creix l'atur, al Baix Penedès creix d'una forma més intensa. Podem veure perfectament les dades més recents. A l'octubre, les dades d'aquest mes passat, el Baix Penedès està fregant ja el 20 per cent d'atur –20 per cent d'atur–, quan a Catalunya l'atur és del 13,2 per cent, és a dir, hi ha un diferencial de 6,5 punts de més atur al Baix Penedès que al conjunt de Catalunya. Fa només un any –fa només un any–, aquest diferencial era de 4,8 punts. És a dir, es manté també en l'últim lloc, però, a més a més, quan creix l'atur ho fa d'una forma més intensa al Baix Penedès. I tot això al marge dels anuncis recents que hem tingut, doncs, de Saint-Gobain, de Bosch, d'Alfisa –Bosch i Alfisa, que no són estrictament al Baix Penedès, són Alt Penedès, però estan en la mateixa àrea d'influència. L'activitat industrial en el Penedès no és només del Baix Penedès, sinó que afecta també l'Alt Penedès, i afecta també, per descomptat, el Garraf. I, per tant, doncs, cal pensar què fem i què impulsem per tal d'intentar recuperar llocs de treball en aquesta comarca, en aquesta zona de Catalunya. No s'esmenta, en la proposta de resolució, ni ho hem proposat, perquè sabíem que seria conflictiu pels prejudicis que té, ni ho ha esmentat encara cap portaveu, però jo sí que ho vull esmentar. Hi ha un projecte en un calaix que es diu Logis Penedès, i que en la seva darrera versió –en la seva darrera versió–, de fa un parell d'anys, no fa més, el projecte, amb una actuació sobre cent vuitanta i escaig hectàrees, preveu la creació de 3.500 llocs de treball. I, per tant, això seria una injecció important, aprofitant que el Baix Penedès és cruïlla de carreteres de gran capacitat, com són autopistes, i també és cruïlla de línies ferroviàries, no? I, per tant, aquesta seria una iniciativa que, abandonant els prejudicis, crec que estaria bé –crec que estaria bé– tornar a posar al damunt de la taula. En la proposta de resolució, proposada per alcaldes i consell comarcal, ens parlen també de que el Baix Penedès és la que té menys funcionaris per població. Certament, aquest no és un indicador que, doncs, a mi m'impulsi absolutament res, però sí que és un indicador de que els serveis públics que es disposen en aquesta comarca estan infradotats en relació amb la població empadronada, i, per tant, en relació amb el cens actual. I és una realitat coneguda, ja s'ha explicat, que la població real generalment és molt superior a l'empadronada, primera, per segones residències, segona, per segones residències que acaben convertint-se en primeres residències. I, per tant, aquesta també és una problemàtica que afecta els serveis públics, com són, doncs, la sanitat o la seguretat, que és un altre dels problemes reiteratius. També, recentment, i sobretot a l'entorn de Calafell i de Segur de Calafell, els problemes de seguretat i els robatoris en habitatges han sigut molt intensos i han provocat queixes ciutadanes, no? Queixes ciutadanes com també han provocat els problemes de mobilitat a la part costanera del Baix Penedès. L'autopista C-32, que es va construir per, precisament, alleugerir les vies urbanes, la C-31, concretament, per alleugerir aquestes vies urbanes que passaven pel bell mig del Vendrell, de Calafell, de Segur de Calafell, de Cunit, de Cubelles, té un preu desmesurat i absolutament desproporcionat. I, per tant, això provoca que no faci la seva funció d'esponjar la circulació per les zones internes, i, per tant, continuen els col·lapses de circulació, no ja al Vendrell ni a Calafell, que ja tenen les seves variants, o no ja a Vilanova, que també té la seva variant, sinó entre Cubelles, Cunit i Segur de Calafell, on es continuen produint molts col·lapses. Però, a més a més, es produeixen problemes de seguretat en relació amb els vianants. I així ho han denunciat ja les mobilitzacions ciutadanes que s'han fet a Segur de Calafell, una, per reivindicar millores en la C-31, i, per tant, per millorar la permeabilitat urbana de la C-31, i, l'altra, per intentar alleugerir el peatge de la C-32, que, moltes vegades, es fa absolutament inassumible. Només estem parlant de la C-32 a Cubelles, però si, a més a més, li afegim la continuïtat fins a Barcelona a través de Vallcarca, doncs, encara és molt més greujós. Un altre problema que sorgeix al Baix Penedès, però també en molts àmbits, fins i tot, rurals de Catalunya, és l'ocupació. Moltes vegades parlem de l'ocupació d'habitatges, i pensem que l'ocupació és un fenomen què té lloc en grans ciutats. No, no, en petits pobles també té lloc l'ocupació de cases. I algunes vegades, moltes vegades, igual que una ocupació en una comunitat de veïns acaba provocant distorsions en la convivència entre els veïns, doncs, en un poble una ocupació, generalment, també acaba comportant conflictes importants entre els veïns. I aquest és un dels temes que també es posen al damunt de la taula. Quan esclata la paciència dels alcaldes i del consell comarcal? Doncs esclata, aproximadament, quan el Govern presenta els pressupostos de la Generalitat per a l'any 2020. I per què esclata? Doncs esclata perquè, davant de totes aquestes situacions, esperen que hi hagi una reacció per part del Govern i, per tant, hi hagin uns pressupostos potents, que puguin donar un horitzó diferent a la comarca. I molt lluny d'aquestes aspiracions, el que es veu en els pressupostos del 2020 –i que, hi insisteixo, és quan esclata la paciència i quan es dona el cop de puny sobre la taula–, els pressupostos de la Generalitat..., deia la diputada Ibarra: «Són els que tenen menys inversió, la segona comarca que té menys inversió en valors absoluts. En valors relatius és la que té menys inversió, és a dir, la inversió per habitant al Baix Penedès –per habitant censat, eh?– és de dinou euros per habitant, mentre que la mitjana de Catalunya és de 131 euros. Això representa que la inversió és inferior –inferior– a 2 milions d'euros sobre un pressupost d'inversions de 1.371 euros. Deia la diputada Ibarra: «L'Alta Ribagorça té menys inversió encara que el Baix Penedès, tenint menys habitants. És cert. La mitjana d'inversió per habitant a l'Alta Ribagorça és de 316 euros per habitant; al Baix Penedès, dinou. Diu: «Bé, això és un any que el Govern s'ha malfixat i tal. Anem enrere. Per exemple, dades liquidades, exercici 2018: la inversió al Baix Penedès va ser d'1 milió d'euros sobre un total d'inversions de 810 milions d'euros. I aquest és el problema. El problema és que el descuit no és d'un any, sinó que el descuit és any rere any i, per tant, els problemes, lluny de solucionar-se, es continuen agreujant. El sentiment d'estar abandonats, absolutament abandonats per les administracions és molt generalitzat. I fruit d'això, se'ns proposa, ens proposen els alcaldes i el consell comarcal la creació d'aquesta taula institucional perquè tots plegats intentem capgirar aquesta situació i posar el Baix Penedès sobre la taula de les prioritats i de les preocupacions del Govern. Doncs endavant. Estem absolutament disposats a fer això, però també diem: en la mesura en què es tracta de que hi hagin actuacions institucionals, perquè és una taula institucional –diputats, alcaldes, Govern–, per corregir polítiques de la mateixa Administració, també seria bo –i així ens ho han fet saber– que, d'una manera o d'una altra, hi poguessin participar les associacions, la Federació d'Empresaris del Gran Penedès o els sindicats, que també en el tema de la reindustrialització hi poden aportar molt. Gràcies, president.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula la diputada senyora Lluïsa Llop. Quan vulgui.
Gràcies, president. Vicepresident, diputades, diputats, molt bon dia a tothom. Encetem aquesta sessió, aquest matí, del Ple abordant una qüestió importantíssima per al Baix Penedès, però també per a l'equilibri territorial del nostre país, com és la creació d'una taula adreçada a abordar els problemes que pateix endèmicament la comarca, i des de la qual es reclamen solucions des de fa molt de temps, en especial i amb més èmfasi, des del manifest dels alcaldes i alcaldesses del Baix Penedès, una comarca que, com deien, reclama solucions, i que, sobretot, reclama poder implementar aquestes solucions conjuntes des de tots els àmbits i des de totes les administracions. El Baix Penedès, com el Penedès en general, es troba en una situació geogràficament privilegiada, enmig de les dues grans àrees metropolitanes: l'àrea metropolitana de Barcelona i la de Tarragona. I això genera una gran potencialitat per al territori, que sovint queda complicada, la seva aplicació, a l'hora de ser dificultós prendre decisions des del territori, perquè acaba estant supeditat a diferents àmbits de decisió administrativa. Per la comarca passen els principals eixos de comunicació terrestre, passen autopistes, autovies, passen els trens, gasoductes, conduccions d'aigua, de llum, etcètera. Som una terra de pas, i això ha fet que en els darrers vint anys aquesta situació estratègica hagi portat el Baix Penedès a ser una de les comarques que més ha canviat. El Baix Penedès ha tingut un creixement importantíssim de població des de principis del segle XXI. Un creixement fort des del 2000, que es va moderar, certament, amb la crisi –malgrat que no va deixar de créixer–, i que ara ha tornat a arrencar amb força, i no només això, sinó que, segons desvela la darrera projecció de població de l'Idescat, de cara al període 2018-2033 el Baix Penedès continuarà sent una comarca que creixerà en població, de les que més creixeran en el país, amb prop de catorze mil habitants nous segons es preveu fins al 2033, arribant als 117.000. Aquesta evolució de la població té un gran impacte, si pensem que l'any 2000 el Baix Penedès tenia 56.000 habitants –una mica més de 56.000 habitants–, i que va passar, el 2010, a tenir-ne més de 99.000. En només deu anys, el Baix Penedès va gairebé arribar a doblar la població, i això continua sent així. Aquest ràpid creixement demogràfic ha provocat dos efectes, bàsicament. N'ha provocat moltíssims, eh?, però dos efectes especialment importants. En primer lloc, ha posat moltíssima pressió als serveis públics essencials, a tots els serveis públics en general, ha posat pressió a serveis com l'educació, la sanitat, les polítiques socials, també els serveis de seguretat pública, que venen condicionats, evidentment, per aquest grandíssim increment. Amb la problemàtica afegida –i no hi entraré, perquè ho han fet diferents diputats i diputades– de la població estacional, així com la població que hi viu en segona residència de forma estable i que no hi està empadronada, però que sí que demanda els serveis necessaris. Un segon efecte d'aquest fort increment de població és que durant anys aquest va comportar un creixement de l'ocupació del sòl destinat als habitatges, i també, per tant, de l'activitat de la construcció a la comarca, que va passar a ser, bàsicament, el motor econòmic, juntament amb els serveis. Això, amb l'arribada de la crisi el 2008, una crisi que va impactar, i tots ho sabem, fortament en el sector de la construcció, va fer que la comarca quedés greument impactada per aquesta crisi –i, com han dit diferents intervinents, les dades d'atur de la comarca així ho demostren–, i va fer que el Baix Penedès sigui la comarca de Catalunya que en els darrers deu anys ha tingut l'índex d'atur més alt de tot el país. Un atur que es va enfilar, malauradament, amb la crisi del 2008, que s'havia anat moderant, malgrat seguir a distància de la mitjana de Catalunya, i que ara, amb l'arribada de la Covid, ha tornat a enfilar-se fins a una taxa del 19,69 per cent d'atur –dada del setembre del 2020–, i una dada que, evidentment, no contempla els expedients de regulació temporals, no contempla els ERTO, que esperem que no acabin engruixint encara més aquestes xifres. A tot això se sumen els anuncis de l'acomiadament dels treballadors de la fàbrica de Saint-Gobain Glass, dels 122 treballadors i treballadores afectats. S'hi sumen també els anuncis, malgrat que, estrictament, la fàbrica no està al Baix Penedès..., s'hi sumen els acomiadaments de la Robert Bosch, d'Alfisa, de Calsonic. Per tant, se suma una situació en la comarca on els treballadors i els seus centres de treball no entenen de línies administratives, i, per tant, impactarà en els treballadors del Baix Penedès, qui, en aquesta negociació, estan amb eines molt desiguals per a la reforma laboral que té implementada l'Estat espanyol. Des d'aquí, tot el suport als treballadors afectats. El Baix Penedès, com deia, té totes les potencialitats per ser una comarca pròspera, amb oportunitats de feina digna per a tothom, una localització idònia, amb connectivitat amb les grans infraestructures viàries, però que sovint no són permeables al territori. Ens passen infraestructures com la C-32, però que no es poden aprofitar ni treure'ls el rendiment pel seu alt cost d'utilització. Cal una solució en aquest àmbit, segurament, resolent de forma global la utilització de les vies d'alta capacitat del país, de manera que la utilització d'aquestes deixi de penalitzar els veïns i les veïnes i les empreses, sobretot, del Baix Penedès. Ens cal atreure i generar inversions per reindustrialitzar el Penedès, per generar llocs de treball de qualitat que millorin les oportunitats laborals i, al mateix temps, redueixin la incidència de l'atur i ens facin deixar de ser una comarca on els seus habitants hagin de marxar fora per poder treballar. En aquest sentit, inversions com l'anunciada pel vicepresident Aragonès el mes de juliol i aprovada ja aquesta setmana pel Govern de la Generalitat de destinar més de 15 milions d'euros a l'Idiada per construir les noves pistes de proves i instal·lacions per al vehicle autònom i connectat són una molt bona notícia per a la comarca, que ha de ser la primera de tot un seguit de més notícies. Des d'Esquerra tenim clar què volem per a la comarca: volem indústria innovadora, sostenible, neta, que generi ocupació de qualitat, que aporti llocs de treball de qualitat; volem indústria compatible amb la vitivinicultura i el turisme, amb el turisme de costa i d'interior, però també amb l'enoturisme, i, sobretot, volem aprofitar les potencialitats que se'ns presenten i que s'estan treballant des d'entitats de la societat civil, com la regió agroalimentària. I també tenim molt clar el que no volem: no volem polígons logístics buits d'ocupació i amb un alt impacte en el territori, no volem un Logis Penedès logístic. Per això, per tota aquesta feina que se'ns presenta, cal que des dels diferents àmbits institucionals s'impulsin polítiques que donin suport a aquells aspectes on la comarca presenta majors debilitats, com són la qualificació del capital humà, el suport i l'impuls de l'emprenedoria, l'impuls de la recerca, el desenvolupament i la innovació i la transferència tecnològica. També des de l'àmbit institucional, cal decidir, des del mateix territori i aprofitant l'actual oportunitat que ens brinda el Pla territorial parcial del Penedès, definir quin Baix Penedès volem. Cal un full de ruta a llarg termini que ens porti a ser la comarca que volem, mentre, evidentment, es posin solucions en el curt i en el mitjà termini. En aquest sentit, cal desplegar eines com les que ja té el territori, com, per exemple, el Pla estratègic de desenvolupament i ocupació del Baix Penedès 2017-2020, que es va fer amb la col·laboració del Servei d'Ocupació de Catalunya, i que no pot restar en les estanteries del consell comarcal, sinó que ha de ser l'eina cabdal d'aquest desenvolupament. I mentre s'adopten tots aquests eixos estratègics, cal seguir potenciant els serveis de salut, els serveis socials, els educatius, la qualificació de les persones treballadores, etcètera. Certament, hi ha moltíssima feina, i des d'Esquerra estem convençuts que podem fer-la. Per anar acabant, i com han fet altres diputats i diputades que m'han precedit, anunciar que no podrem donar suport a les esmenes presentades per la CUP. Ha calgut molt de temps i treball amb el territori per acordar un text que hem signat tots els diferents grups parlamentaris de forma unànime, i encara més important: no només ho hem fet els grups parlamentaris, sinó que ho hem fet recollint allò que se'ns feia arribar des del territori. De manera que, més enllà que puguem considerar que algunes d'aquestes esmenes poden ser enriquidores, entenem que és prioritari preservar la unitat que ens ha portat a aquest text comú i a presentar-lo de forma conjunta, perquè estem segurs que això és el que li cal al Baix Penedès i als baixpenedesencs i a les baixpenedesenques: una feina seriosa i conjunta de tots els àmbits de responsabilitat, començant pels ajuntaments, el consell comarcal, les diputacions provincials, el Parlament i, evidentment, el Govern de Catalunya. El Baix Penedès i els seus habitants es mereixen un camí de sortida cap a la prosperitat i la justícia social i la sostenibilitat pel territori, i aquest és un primer pas. Ara cal que el fem plegats i donem resposta als reptes plantejats. Des d'Esquerra estem absolutament convençuts que ho farem, que aquest és un primer pas, però que és un pas important, veient la unanimitat de tots plegats, i estenem la mà per seguir caminant així en benefici del Baix Penedès. Gràcies.
Gràcies, diputada. Finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Eusebi Campdepadrós. Quan vulgui.
Moltes gràcies, president. Vicepresident, senyores diputades i diputats, jo crec que, d'aquesta proposta de resolució, en destacaria dues coses. La primera, que no és habitual en Ple debatre qüestions tan concretes i precises d'una comarca, que habitualment això ho debatem en comissió. I, precisament, això és el primer que cal posar en valor, perquè evidencia el caràcter excepcional de la situació del Baix Penedès, que, de fet, la proposta de resolució, com ja s'ha dit, és fruit de la petició del territori, del consell comarcal, dels alcaldes i alcaldesses del territori, que, precisament, se'ns va demanar una actuació decidida en aquesta comarca. I, precisament, aquest és el segon fet que crec que cal ressaltar, com ja s'ha dit, però cal reiterar-ho, que és una proposta de consens de tots els grups, que, davant d'aquesta demanda del territori, es va saber respondre amb el que pertoca, que és atenent les peticions concretes del territori, aconseguir dialogar, evidentment, però negociar i acabar arribant a acords. I aquest és el valor principal que té. I aquí realment és molt d'agrair l'actitud de tots els diputats i diputades que hi han participat: el senyor Domínguez, la senyora Llop, la senyora Ibarra, la senyora Yolanda, també, per part de la CUP, la senyora Sirvent, el senyor Santi Rodríguez i, modestament, doncs, jo mateix. I vull remarcar que, a més a més, no és la primera vegada que els diputats del territori a Tarragona, més enllà dels colors polítics, més enllà de defensar les idees que tots tenim, molt diferents, en altres aspectes, hem sigut capaços de posar-nos d'acord en interès de la ciutadania del territori. Tenim l'exemple de la mateixa Comissió d'Estudi de la Seguretat del Sector de la Petroquímica, arran de l'accident d'Iqoxe, una altra terrible desgràcia al territori, però també la proposta de resolució consensuada entre tots els diputats del territori en relació amb la necessitat d'un eix ferroviari de mercaderies per l'interior. I aquí és on, precisament, vull emmarcar el fet de rebutjar les esmenes que es fan des del Subgrup de la CUP, perquè, més enllà de que puguin ser més o menys encertades, trenquen aquesta necessitat de consens i d'unitat d'acció, que és el que se'ns demanava. Se'ns demanaven acords concrets d'accions concretes que s'han de dur a terme de forma concreta i real. I, precisament, és no haver entès aquesta petició del territori de veure aquesta necessitat d'acció de tots, més enllà de les lògiques diferències ideològiques, el que fa que rebutgem aquestes esmenes, perquè fa temps que els alcaldes i alcaldesses ens demanen que es comparteixi una estratègia de país per impulsar socioeconòmicament la comarca. I ja s'ha dit, la comarca del Baix Penedès és la segona comarca amb menys funcionaris per cap de Catalunya, i que, efectivament, deriva d'un dels grans problemes que té aquesta comarca, que es veu amb una allau de població no empadronada, que, per tant, no es té en compte en les ràtios de càlcul a l'hora d'establir els funcionaris per a tots els diferents serveis, ja sigui de bombers, de mossos, d'agents rurals, de sanitat, d'ensenyament... Perquè, per una banda, hi ha molta població expulsada de l'àrea metropolitana de Barcelona pels preus de l'habitatge, ja sigui de compra o de lloguer, i, a més a més, s'hi afegeix ser una zona turística. Evidentment, també viu del turisme i té una important indústria turística, que té una altra allau de població flotant durant l'estiu. I això provoca aquests dèficits de serveis que ens reclamen que revertim des del territori. I, efectivament, des de fa més de deu anys és la comarca amb més atur de Catalunya i se'ns demana..., les propostes de resolució en realitat parteixen de les demandes del territori, de donar resposta a aquestes demandes del territori. I, per exemple, se'ns demanen polítiques de reindustrialització, imprescindibles després dels anuncis de tancament, com ja s'ha dit, de Saint Gobain, de Bosch –ni que no sigui allí mateix és propera–; i aquestes polítiques de reindustrialització van lligades i han d'anar acompanyades de polítiques formatives en clau dual, de formació, lligades amb l'empresa. També, evidentment, penalitzen la comarca tots els temes de mobilitat, efectivament, de les autopistes. És clar, la connectivitat tant cap al sud com cap al nord acaba sent pel col·lapse, precisament, de les carreteres d'interior degut al cost de les autopistes, passa per les autopistes. Per tant, és necessària també aquí una política de poder reconsiderar aquests peatges i, evidentment, en benefici de la mobilitat dels residents de la zona. Els problemes que hem dit de la ràtio de població no empadronada, però de població real habitant a la zona, més la flotant derivada de l'estiu, provoquen aquests dèficits de serveis en salut i educació. En el cas d'educació, amb la qüestió, amb la problemàtica que es reitera cada any de matrícula viva. I totes les accions en aquest sentit, precisament, han estat recollides, de consens, amb voluntat de que siguin efectives en aquesta proposta de resolució. El Baix Penedès, evidentment, no pot esperar més, i s'ha d'actuar de manera decidida per pal·liar la seva situació i revertir les dinàmiques que la porten a ser una de les comarques amb major problemàtica econòmica i social de Catalunya. I és la situació que motiva aquesta proposta de resolució per crear una taula del Baix Penedès formada pel president del Consell Comarcal del Baix Penedès, alcaldes i alcaldesses de la comarca, els diputats i diputades provincials del Baix Penedès, també els diputats i diputades del Parlament de Catalunya vinculats al territori, i també s'haurà de cridar els agents socials i econòmics del territori, en aquesta taula. Evidentment, també hauran de ser escoltats i el seu parer haurà de ser tingut en compte per elaborar per fi una agenda del Baix Penedès, amb una sèrie d'accions polítiques concretes, que són les que recull la proposta de resolució, a desenvolupar per aturar i revertir aquesta situació. I, en definitiva, més que fer una agenda del Baix Penedès, és acabar posant el Baix Penedès a l'agenda. I la primera acció que es contempla és, precisament, en relació amb Idiada, i aquí sí que ens congratulem de la inversió que ja ha anunciat el Govern de 15,3 milions d'euros per a la construcció del circuit, que generarà 243 llocs de treball anuals durant la construcció, amb un PIB addicional de 12,3 milions d'euros, que, a més a més, Idiada és un projecte estratègic per a la indústria de l'automòbil de Catalunya, i més després de la crisi de Nissan. I també aquesta subvenció concedida pel departament va, precisament, vinculada a Idiada pensant de cara al futur, de cara a sistemes avançats de conducció autònoma i d'electrificació de l'automòbil. També la Direcció General d'Indústria iniciarà el Pla auto, dotat amb 13 milions d'euros, precisament, orientat a empreses de l'automoció, que tindrà també un impacte al Penedès i, concretament, a la comarca del Baix Penedès. La taula d'impuls econòmic del Baix Penedès, enfocada directament a la reindustrialització, també haurà de tenir en compte –s'hi ha fet referència per algun diputat anteriorment– el projecte del Logis Penedès. Des del nostre grup –i al seu dia a la Comissió de Territori així ho vam defensar– és un projecte que creiem interessant i necessari per al territori. L'oposició a aquest projecte, almenys el que es va manifestar a la comissió, era perquè alterava el paisatge del Penedès. A tots ens agrada, a mi el primer, el paisatge de vinyes del Penedès, és preciós. Però el paisatge de vinyes del Penedès és un paisatge industrial, d'indústria agrària, per tant, perfectament compatible amb activitats logístiques, i més, com és precisament la comarca del Baix Penedès, que pot ser un eix, un nucli logístic de comunicació i de dessaturació, tant de l'àrea metropolitana de Barcelona com de la de Tarragona. També el Departament de Territori ha d'activar la taula de mobilitat del Baix Penedès per incloure-hi aquest estudi, com dèiem, de la racionalització dels peatges de les autopistes, però també del transport públic. I no menys important –no menys important–, ni que vagi a l'última, és la darrera previsió que tenim a la proposta de resolució, que és: també cal atendre les àrees d'atenció a les persones en risc de vulnerabilitat derivades de l'alt atur, amb molta desgràcia, amb molta presència, al Baix Penedès, i també de places públiques de residències i centres de dia. Per tant, aquesta proposta de resolució el que evidencia és aquest compromís col·lectiu del territori, compromís col·lectiu del Parlament de Catalunya, i, per tant, també del Govern, de constituir aquesta taula per revertir aquesta situació. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Acabat el debat, només confirmar que diferents grups parlamentaris s'han posicionat en el sentit de no admetre les esmenes presentades pel Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent. Per tant, no es votarien aquestes esmenes, es votaria el text original; i això ho farem, com la resta de punts d'avui, al final d'aquesta sessió. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'atenció a la gent gran]] [[302-00249/12]] Continuem amb el següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'atenció a la gent gran, presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Per exposar-la, té la paraula el diputat senyor Raúl Moreno. Quan vulgui.
Gràcies, president. Senyores i senyors diputats, honorable conseller, aquesta moció que portem avui aquí és fruit de la interpel·lació, i, per tant, tracta alguns dels temes que vam discutir en aquest Parlament fa poc menys de quinze dies, i té alguns punts que voldria situar. En primer lloc, constatar la situació social de Catalunya. Una situació social que parteix d'unes retallades, des del punt de vista dels serveis públics i de les polítiques socials, molt importants. I també constatar que som la comunitat autònoma encara amb una llista d'espera per dependència més alta d'Espanya, que sí, té a veure amb una qüestió també d'infrafinançament, però que altres comunitats autònomes amb els mateixos problemes d'infrafinançament no estan en aquesta situació. Volem establir la teleassistència com un dret subjectiu per a aquelles persones que no estan en un recurs residencial. Això forma part també de l'acord del Consejo Interterritorial de Servicios Sociales de fa unes setmanes, però ens pensàvem que era important situar-ho aquí, perquè considerem que és el primer pas cap a aquesta atenció social, sobretot, destinada a la gent gran, que vam discutir també en la comissió d'estudi en aquest Parlament, i, per tant, fer un pas endavant en l'enfortiment de les prestacions socials que es fan des del punt de vista de l'atenció domiciliària. També incloem en aquesta moció dos punts que venen a ser pagar. Pagar allò que el Govern es va comprometre en el decret que vam discutir ahir, i, per tant, fer efectius els pagaments a tots aquells centres de l'àmbit residencial de Catalunya. La nostra proposta inicial era fer-ho en quinze dies. Després de la discussió d'ahir del decret, i que, per tant, va sortir endavant, i de les esmenes presentades pels grups parlamentaris de Junts per Catalunya i Esquerra Republicana, hem acceptat que en lloc de quinze dies sigui un mes, i que, per tant, abans del mes de novembre aquests diners siguin ingressats en un sector que, hi insisteixo, continua patint, i molt, aquesta manca de finançament. Volem també que es facin públiques les dades d'evolució de la dependència a Catalunya. Des del mes de març no s'actualitza. No tenim aquestes dades, i ens sembla que és una qüestió que seria de fàcil solució, i que entrem a la pàgina web –nosaltres i qualsevol ciutadà– i no sabem quina era aquesta evolució, i, per tant, ens agradaria que aquesta cosa tan senzilla es pogués fer abans que acabi l'any. Tiempo hay, eh? I també donar a conèixer per escrit als grups parlamentaris, i també en aquest informe mensual d'execució dels pressupostos, el destí i la quantitat dels fons que han arribat per part del Govern de l'Estat. Aquí hem arribat a una transacció entre Junts per Catalunya i Esquerra Republicana per utilitzar les dos vies. Per una banda, que es pugui publicar en aquest informe mensual, però, per altra banda, que els grups parlamentaris ho puguem tenir més detallat per escrit. Dos punts més. Familiars. Ens tornem a trobar, en aquesta segona onada de la pandèmia, que la informació als familiars respecte a l'estat de salut dels residents –dels seus familiars que estan residents en un recurs residencial– no funciona. Hi ha alguns centres que ho fan molt bé i d'altres centres que no. Continuen, els familiars, queixant-se de que no saben quin és l'estat de salut dels seus familiars. I això ho vam aprovar ja el mes de juliol, i cal un protocol específic, calen unes instruccions clares de com han d'informar els centres residencials als familiars que estan a fora, que estan preocupats per l'estat de salut de la seva gent. Cal reprendre de manera immediata les valoracions del grau de dependència. Ho explicava el conseller, amb tota la raó: aquesta situació de pandèmia farà que les llistes d'espera encara pugin més, i encara pujaran més si no recuperem les valoracions per dependència que es feien arreu del territori. En algunes parts del territori sí que s'han recuperat, en d'altres, no. I també els instem a reduir la burocràcia que en aquests moments també dilata l'espera entre la sol·licitud de la prestació per dependència i rebre la prestació, com han fet altres comunitats autònomes. No cal esperar el pacte del consejo interterritorial. Dos elements més que podria posar sobre la taula. El pla de xoc per reduir les llistes de dependència, que és fonamental, i a concertar, en el termini d'un mes, les places del centre de dia de Mont-roig del Camp, a Tarragona, tal com marca el conveni signat, i, a més a més, posar data, posar un calendari de totes aquelles places que es va comprometre el Govern de la Generalitat a obrir pel que fa als centres de dia. I incloem una cosa que també ahir parlàvem: fer efectiu, i nosaltres creiem que en quinze dies es pot fer, el pagament als centres de dia de Catalunya que no cobren des del mes de març. Per tant, facin el favor de pagar, perquè tenen els recursos, i no sé com volen vostès que facin front a una pandèmia d'aquestes característiques si ni tan sols estan cobrant el que haurien de cobrar per part de la Generalitat de Catalunya. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació, i en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Yolanda López.
Gràcies, president. Diputat, diputades, conseller, el miedo vuelve a instalarse en las residencias de mayores. La segunda ola de la Covid-19 ya ha comenzado y nuevamente vuelve a cebarse con las residencias de nuestros mayores. Los últimos datos apuntan que más del 12 por ciento de las residencias en Cataluña tienen algún contagio actualmente. La edad media de los contagios no para de subir, el virus comienza a llegar de nuevo a las personas más vulnerables, y esto nos preocupa mucho. Cierto es que los últimos días el crecimiento de la curva epidémica en Cataluña se ha ralentizado, pero se siguen sumando casos. Casos que llegan a las residencias, como por ejemplo la residencia Ítaca Fortuny, de Reus, donde se detectó que cincuenta y cuatro de los sesenta y nueve residentes y veinte trabajadores habían dado positivo. Y tienen razón los señores del Govern cuando hablan de recortes en la Ley de dependencia, y cierto es también que el Gobierno del Partido Popular dejó en papel mojado la Ley de dependencia, algo que afectó a todas las autonomías del Estado español, pero no solo a Cataluña. Pero, sin embargo, Cataluña se sitúa a la cola en materia de listas de espera a nivel del Estado español. Concretamente desde 2015, Cataluña mantiene prácticamente la misma lista de espera: más de 75.000 personas reconocidas como dependientes no reciben prestación o servicio, siendo el territorio del Estado español que menos beneficiarios ha incorporado porcentualmente –solo un 22 por ciento, cuando la media estatal es del 43 por ciento. Y es que al Govern se le olvida que, para poder explicar la situación de Cataluña y el porqué de que esta situación sea mucho más dramática en nuestras comunidades, se deben mencionar los 4.314 millones de euros recortados en gasto social por parte de la Generalitat de Catalunya en los últimos diez años. El acuerdo presupuestario para 2020 entre nuestro grupo parlamentario, Catalunya en Comú Podem, y el Govern ha sido la primera piedra para revertir diez años de congelación de tarifas en el sector por parte de la Generalitat de Catalunya. Ha sido gracias a nuestro acuerdo, por el cual esta semana el Govern ha podido anunciar el aumento de las tarifas del sector de la gent gran, y lo saben. También hoy podemos decir que gracias al presupuesto del Estado presentado por el Gobierno de Unidas Podemos y PSOE la dependencia recibirá su mayor partida desde 2012. Los presupuestos generales del Estado presentados para 2021 suponen un aumento del 34 por ciento en materia de dependencia, lo que supone 2.354 millones que ponen fin a las políticas de recortes del Partido Popular. Sin embargo, como decía anteriormente, el Govern debe asumir su parte de responsabilidad. Por eso consideramos muy acertada la moción presentada hoy por el PSC, una moción que recoge algunas cuestiones que el Govern debería haber puesto en marcha. Por tanto, entendemos que es importante que desde el Parlament se les exija el cumplimiento de unos plazos límite; de ahí nuestra aportación al punto 6. Es incomprensible que en un momento como el actual el Govern lleve arrastrando una deuda de más de 16,6 millones en ayudas que se deberían haber hecho efectivas tras la aprobación del Decreto 29/2020, en el mes de julio. Una situación que ha puesto en peligro las nóminas del mes de noviembre de muchos trabajadores y trabajadoras de las residencias de Cataluña. El Govern suma, a la precariedad, más precariedad. Es vital que se reprendan de inmediato las valoraciones del grado de dependencia, no se puede dejar parado un servicio tan importante. Por otro lado, también hemos realizado otras «esmenas para reforzar esta moción, porque consideramos importante que el Govern refuerce de inmediato las residencias, las dote con los recursos necesarios –personal, material, tests, garantía de atención sanitaria. Estamos en una segunda ola de la Covid-19. Por favor, no vuelvan a cometer los mismos errores. No volvamos a ver más sufrimiento en las residencias. Al hilo de esto, muy importante también que se garanticen los protocolos de comunicación entre los gestores de servicio y los familiares de residentes. Y más aún en una situación como la actual. No queremos que ninguna familia más vuelva a pasar por la angustia que pasaron muchas familias de residentes durante la primera ola de la pandemia, cuando no tenían conocimiento de sus personas mayores residentes. Aprendamos, aprendan, de los errores del pasado, actúen ya, que no quede ningún residente ni ningún trabajador desprotegido.
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula la diputada senyora Elisabeth Valencia.
Gracias, presidente. Buenos días, diputados, diputadas, conseller..., y le tengo que decir que cuánto tiempo sin verle, conseller. Mire, en el Pleno pasado le esperábamos aquí cuando presentamos el informe de conclusiones de la comisión de gent gran del Parlament, una comisión que ha estado trabajando durante dos años junto al sector en propuestas para mejorar en políticas de gent gran, y nadie de su Gobierno tuvo un hueco en la agenda para venir, lamentablemente, a esta presentación de las conclusiones. En la comisión de investigación hemos impulsado propuestas muy necesarias. Y la verdad es que, una vez más, pues, lamentamos que el Govern no haya venido a esta presentación del informe. Bueno, conseller, usted, por lo visto, últimamente le está cogiendo bastante alergia a venir al Parlament, usted y la consellera de Salud, responsables de la gestión de las residencias durante la primera oleada del virus. Cuando toda la oposición en bloque estamos pidiendo desde la Comisión de Investigación de Residencias, y también desde la Mesa del Parlament, que vengan a dar la cara por las informaciones que están saliendo sobre las residencias, ustedes no encuentran un hueco en su agenda para venir. Esta misma semana los grupos de Esquerra y Junts han pasado por el rodillo, por la Mesa del Parlament, para impedir que los consellers vengan a comparecer, tanto en el Pleno como en la Comisión de Investigación de Residencias. Desde Ciudadanos creemos que las informaciones que están saliendo sobre la gestión de las residencias son un espectáculo mayúsculo, y los consellers lo primero que tenían que hacer es venir, dar la cara y aclarar las cosas. Miren, durante esta crisis sanitaria ha habido 6.700 personas fallecidas en las residencias catalanas. Y ya no se lo pido por nosotros, se lo pedimos por todas las familias que hemos perdido –porque yo también– seres queridos en las residencias. Cualquier sospecha sobre la gestión de las residencias debe ser inmediatamente aclarada, conseller. Estamos hablando de vidas humanas. Mire, cuando los familiares llevamos a nuestros seres queridos a las residencias es porque no les podemos mantener durante más tiempo en nuestras casas, dejamos a personas muy queridas dependiendo del cuidado de las residencias, y es increíble que cuando los catalanes nos estamos levantado cada día con nuevas informaciones sobre hechos muy graves que afectan a nuestros seres queridos, los consellers responsables de las residencias, usted, señor Chakir El Homrani, y la señora Vergés, no den la cara ante este Parlament. Las intervenciones telefónicas hechas al señor Vendrell comprometen seriamente a miembros de su Gobierno con supuestas actuaciones que, de ser ciertas, serían gravísimas y atentarían contra toda dignidad humana de nuestros mayores. Es indignante. ¿Y el Govern que está haciendo? Pues negar la mayor. Dicen que es una operación de las cloacas del Estado y no denuncian nada ni abren ninguna investigación interna en los departaments implicados. Nos parece bastante lamentable, la verdad. Pues bien, ya les anuncio que desde Ciudadanos no nos vamos a quedar de brazos cruzados y hemos pedido un Pleno específico para que tanto el conseller d'Afers Socials como la consellera de Salut den explicaciones sobre la presunta trama corrupta que, según estas informaciones, está vinculada a su Gobierno. Bien, sobre la moción del PSC, comentar que vamos a darle apoyo, porque refleja muchas de las medidas que nosotros hemos impulsado junto al sector, tanto en la comisión de gent gran, como en otros espacios, como en propuestas de resolución. La moción constata la situación tan grave que tenemos en nuestra comunidad con la lista de espera de dependencia y con la lista de espera en residencias. Tenemos la mayor lista de espera de dependencia de España y en el acceso a residencias. Y aquí recordamos que el Govern debe adquirir un compromiso presupuestario también con el presupuesto autonómico para reducir la lista de espera, como han hecho en otras comunidades autónomas. También el Partido Socialista pide medidas, que nosotros respaldamos, como que la asistencia domiciliaria sea un derecho garantizado para todas las personas que lo necesitan. Lo necesitamos, y especialmente ante este contexto de crisis sanitaria. Únicamente le queremos comentar al PSC que presentamos una enmienda a la moción para que se negocie una mejor financiación de la Ley de dependencia entre Gobierno de España y Gobierno de Cataluña, y ha sido, lamentablemente, rechazada. No entendemos el motivo. Es evidente que se pueden hacer mejoras todavía en la financiación de la Ley de dependencia en Cataluña. Por otro lado, quiero comentar que también en la moción se pide un concierto de plazas urgentes para Mont-roig del Camp. Casualmente, es un municipio donde gobierna el PSC, mientras luego solo se pide que se programen los conciertos pendientes con otros ayuntamientos catalanes. Se les ve un poco el plumero. Aquí la cuestión es concertar plazas de acuerdo con los convenios firmados y allí donde hace más falta, que no es únicamente donde gobiernan ustedes, señores del PSC. Muchas gracias.
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula la diputada senyora Najat Driouech.
Bé, bon dia. Gràcies, president. Bon dia, conseller, diputats, diputades. Avui tornem a debatre de nou, a proposta d'aquesta moció del PSC, sobre la gent gran, persones dependents, residències i recursos assistencials. Un tema recurrent darrerament fruit de l'impacte de la pandèmia, que ha afectat especialment aquests col·lectius. Entenem que des de la perspectiva d'un grup parlamentari de l'oposició, vulgui repetir debats d'un tema tan seriós i preocupant. Nosaltres estarem disposats a parlar-ne de manera constructiva les vegades que calgui, tant el nostre grup parlamentari com els responsables del Govern, encapçalats pel conseller El Homrani, però ens sorprèn la manca de visió global amb la qual ens planteja les mesures per fer front a aquest repte, perquè només exigeix al Govern de la Generalitat. De veritat que el Govern de l'Estat no té cap responsabilitat en el tema que ens ocupa, com li ha comunicat abans la companya que m'ha precedit? Que està bé, perquè aquesta és la cambra catalana i nosaltres fem la feina de legislar i controlar la feina que fa el Govern, però el que no està bé, gens bé, és quan es fa responsable la Generalitat de forma exclusiva de temes que són compartits amb altres administracions o es fan afirmacions que no s'ajusten gaire a la realitat. No és cert que s'estigui reduint la inversió en polítiques socials des de fa deu anys. Només per posar un exemple més recent: els pressupostos aprovats el 2019 incrementaven la despesa dels departaments de Salut, Treball, Afers Socials i Famílies i Educació a nivells superiors als màxims assolits el 2009 i el 2010. No com fa l'Estat, passant de 335 milions l'any 2010 a 203,5 milions l'any 2019. Com comprendrà, la diferència és molt gran. I em sembla un exercici molt poc honest responsabilitzar exclusivament la Generalitat de les llistes d'espera de dependència quan l'Estat mai ha complert amb el pagament que li correspon quant al sistema d'atenció a la dependència i l'economia personal, comportant una sobrecàrrega al Govern de la Generalitat, de manera que, malgrat que aboca més recursos dels que li pertoquen, es continua acumulant llista d'espera. De fet, l'Estat ho va reconèixer en el pleno del Consejo Interterritorial de Servicios Sociales y Dependencia, on va dir que només passen el 12 per cent del 50 per cent que li correspon, i que, si fem el càlcul, Catalunya està assumint el 88 per cent de la part que, evidentment, deixa de pagar l'Estat. Vostè, senyor Moreno, no considera que ja que vostès també estan governant a l'Estat espanyol i, a més a més, amb els companys de Podemos, amb aquest Govern, «el més progressista de la història, no consideren que també haurien de fer aquesta reclamació a Madrid? Pel que fa referència al pla de xoc, dir que el departament va posar en marxa un pla de xoc per reduir la llista d'espera per a la valoració de discapacitat i de dependència amb una inversió addicional que superava els 750.000 euros. A banda de la part més declarativa de la moció, que fins ara l'hi rebatia, hi ha punts que ens abstindrem, perquè, tot i que ens sembla una bona eina –com, per exemple, el punt on demanen el dret a la teleassistència sigui dret subjectiu–, li recordo, senyor Moreno, que és –com ha comentat la companya que m'ha precedit– responsabilitat de l'Estat, i que nosaltres no tenim competències. Ara, nosaltres estem disposats a parlar i a dialogar i que els nostres companys de Madrid també donin suport a aquesta iniciativa, si vostès la porten a debatre a Madrid. I, per finalitzar, dir que votem a favor de molts punts, que agraïm que ens hagi acceptat diferents esmenes que nosaltres hem presentat, inclús hem arribat a transaccionar algun punt, i dir que acceptem molts dels punts, com, per exemple, el dels pagaments, que feia referència, perquè avui justament el conseller ja ho ha dit moltes vegades, que és un tema al qual s'ha compromès, de desencallar tot allò que estava pendent, i que ara mateix ja ho estan fent des del Govern. I que també li donarem suport, com a altres mesures que planteja aquesta moció. I, per finalitzar, dir-los que nosaltres sempre, sempre estarem disposats a parlar i a construir. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Josep Maria Forné. Endavant.
President, conseller, diputades i diputats, primer de tot, expressar la meua consideració al diputat proposant, tant pel coneixement com pel compromís en el tema social. I això em consta i, per tant, per endavant agrair la iniciativa que fa, i perquè així ho sento, i és veritat. Però això no vol dir que coincidim en tot el que hi ha, perquè la moció té dues parts, una que és posicionament polític i una que és de propostes concretes que intenten donar resposta a problemes concrets. Tant en el diagnòstic com en les propostes jo crec que coincidim en un 99, per no dir el cent per cent; no en el posicionament polític i, en tot cas, és allà on aniré. És veritat que és una proposta sobre la gent gran, i ja en la seva intervenció va distingir, per una banda, la gent gran que està institucionalitzada o la gent gran que té una necessitat de dependència, i la gent gran que no té aquesta necessitat, però que també necessita polítiques actives. Però és veritat que la moció es dedica exclusivament a les persones més vulnerables i, en aquest cas, les persones més vinculades amb les necessitats, diguéssim, d'atenció residencial, principalment; tot i que el tema de la teleassistència també fa referència al tema de l'atenció domiciliària. Com que he dit que hi havia les dues parts, i em voldré centrar més en el tema de la diferència política i, em sembla, en els arguments que hi ha, pel que fa referència als diagnòstics dels problemes detectats i les propostes que hi ha..., en la majoria, doncs, hi votarem a favor o ens abstindrem en allò que, d'alguna manera, és un suport implícit a aquest posicionament, tant sigui pel tema de les places buides, a l'hora de resoldre els expedients –que és imprescindible–, el tema de la llista d'espera, etcètera. Dir que una cosa és el diagnòstic, l'altra cosa és entendre quina és la causa de tot això, que és al que fan referència els dos primers punts. Per tant, en aquest sentit no m'estenc, perquè ja s'hi ha intervingut. Sí que és una mica un bolet estrany allà enmig el tema de Mont-roig. No és casualitat que Mont-roig és d'uns acords que fan referència al 2010, quan hi havia un govern del tripartit, i que signen aquests acords sense referència pressupostària i ara s'apel·la a allà. Quan hi ha una problemàtica molt general és una mica de bolet, però vaja, Mont-roig es mereix tota l'atenció i tota la cura i, per tant, benvingut si s'aconsegueix. Però entenguem que és una mica de bolet partidista el que es faci en aquesta moció el tema de Mont-roig i, a més a més, la seva referència a uns acords en un moment determinat d'un tripartit que sortia, acabava i signava acords a vegades sense referències pressupostàries. Però voldria el tema del posicionament polític, en aquest breu posicionament. Hi ha dues parts, la de les propostes i, després, de dues constatacions. Hi ha la constatació de que la llista d'espera, principalment –aquest és més com un mantra que es repeteix–, és la més llarga de l'Estat. I és veritat que a la intervenció es fa referència a l'infrafinançament, i es reconeix que hi ha un infrafinançament pel que es refereix al tema de la dependència. Sí, hi ha un infrafinançament, però no igual per a tots. És a dir, es diu: «Totes les comunitats tenen un infrafinançament. Per què algunes sí? Aquesta ho fa pitjor que les altres? Bé, però és que no totes tenim el mateix infrafinançament. Perquè aquest infrafinançament no només és en el concepte de la dependència, sinó que, a més a més, va lligat amb un infrafinançament de la Generalitat que va vinculat a un dèficit fiscal i –tal com s'ha dit també– a l'incompliment de l'Estat des del seu moment zero –perquè al moment zero ja era 60-40 del 50-50 que s'havia de fer amb la dependència..., aquest 88-12 que estem actualment. Per tant, hi ha un problema d'infrafinançament, però és un infrafinançament... I, a més a més, hi ha un altre tema, i és un tema que hi han problemes econòmics i hi han problemes de tresoreria. Les administracions són molt hàbils a l'hora de centrifugar el deute, i l'Estat ha estat molt hàbil en la crisi anterior i ho farà ara també, centrifugar el deute. Sí, es compromet a algunes transferències, molt bé, però després només estan sobre el paper i a l'hora d'executar-les la Generalitat resulta que ha de donar resposta a uns prestadors que és ella la que ha de donar la cara amb aquest deute, quan només té un deute de centrifugat per part de l'Estat. Per tant, no estem d'acord amb aquest posicionament polític d'assenyalar una responsabilitat; sí de dir que aquí hi ha un problema amb la llista d'espera; hi coincidim. I, a més a més, hem de trobar-hi i hem de buscar-hi solució. Però també hem de buscar-hi solució en les causes. Segurament, que la millor manera seria tenir una hisenda pròpia i aleshores aquesta centrifugació del deute ens l'estalviaríem, i estalviaríem també altres problemes de finançament. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Ara, per posicionar-se sobre la moció, té la paraula, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, el diputat senyor Vidal Aragonés. Quan vulgui.
Moltíssimes gràcies, president. Per intervenir des de l'escó. Nosaltres, en primer lloc, voldríem agrair la present moció, molt necessària en l'actual moment, i agrair el rigor de la mateixa moció. Fins i tot, ens ha sorprès el grau de rigor en l'acord 1, que diu que els governs dels darrers deu anys han fet retallades socials. Fa deu anys era 5 de novembre del 2010, i teníem el Govern tripartit en funcions, i, per tant, ens agradarà votar positivament al primer punt, en el qual, evidentment, el que estem caracteritzant era que des del tripartit fins a l'actualitat hi ha hagut retallades socials, i, per tant, nosaltres ho votarem també amb aquest reconeixement del Govern que teníem en aquell moment. Dit això, també, per què votarem pràcticament que sí a tots els acords de la present proposta de resolució? En primer lloc, perquè ens dona una resposta a les llistes d'espera, i això és una necessitat per al conjunt del país. En segon lloc, també, perquè vol generar –de fet, s'haurien de generar– drets subjectius. El tema de la teleassistència és fonamental, més enllà, evidentment, de les dificultats després de determinar com es desenvolupa o es gestiona la qüestió de la teleassistència, però és una altra discussió, no el dret subjectiu. I, en tercer lloc, el que mai hauríem de discutir i aprovar en aquest Parlament, que és que es pagui allò que està acordat. Certament, ahir el conseller ens va poder explicar les diferents dificultats que teníem, però això no hauria de ser objecte de discussió en aquest Ple, però benvingut sigui que s'incorpori a través d'una moció. Sí que volem explicar per què farem dues abstencions. Farem abstenció al punt que fa referència a Mont-roig, no perquè hi estem en contra, ens sembla bé, sinó pel model. Vostès ja saben que nosaltres estem per un model de gestió cent per cent públic, i, per tant, no votarem en contra de que es compleixi això que es va pactar, i, a més, el que significa són drets, però, evidentment, com incorpora, o ja es va acordar, un model de gestió que és l'indirecte, nosaltres ens abstenim. I la segona abstenció la farem en relació amb el punt que fa referència a eliminar la burocràcia, la gestió de prestacions. Nosaltres no estem en contra d'això, ho volem reconèixer, i pensem que s'ha d'agilitzar la tramitació de prestacions, però com fa referència a pràctiques d'algunes comunitats autònomes que nosaltres desconeixem, doncs, disculpes al diputat proponent, perquè potser hauríem d'haver fet la tasca de preguntar-li quines, però el que tenim és un genèric, i, per tant, per això ens abstindrem. Moltíssimes gràcies.
Gràcies, diputat. I pel Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula ara el diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. També des de l'escó estant. Els he de dir que la veritat és que m'ha sorprès una mica aquesta moció del senyor Moreno, perquè acostuma a presentar mocions força coherents entre elles, i que té molt de sentit tot plegat, i, en canvi, en aquesta moció es van tocant diferents temes quasi de forma aïllada, cosa que em porta a pensar que, segurament, l'objectiu de la interpel·lació i de la posterior moció no era parlar tant de la problemàtica en general de la gent gran, sinó que era parlar més aviat de Mont-roig del Camp, que també ho fa, no?; no hi tenim absolutament cap mena d'inconvenient. El que sí que és cert –i en això crec que podem coincidir, segurament tots els grups no, però una part important dels grups de la cambra– és que les polítiques socials d'aquest Govern són com un palíndrom. Un palíndrom ve a dir que corre al revés, no? Si ho traslladem de lletres a números és capicua, eh?, capicua, una magnífica paraula catalana que hem exportat al castellà i reconeguda per la Reial Acadèmia Espanyola, no? I «capicua vol dir que som els primers amb coses i som els darrers en altres coses. I, en aquest cas, som els darrers, per exemple, en recuperar la despesa social que hi havia anterior a la crisi. La darrera comunitat que encara no ha arribat a recuperar la despesa social anterior a la crisi és Catalunya, i, segurament, això té molt a veure amb el fet de que en els darrers sis anys que hi han hagut de recuperació econòmica fins a l'any 2019, malauradament, el 2020 ja no podrà ser així, però fins al 2019, sis anys de recuperació econòmica, en quatre no hi han hagut pressupostos de la Generalitat. Però, a més a més, no n'hi ha hagut per voluntat política explícita dels partits que donen suport al Govern, exactament dels mateixos partits: Esquerra Republicana, primer des de fora del Govern i després des de dintre del Govern, amb la responsabilitat no només de polítiques socials, sinó també d'economia, i, per tant, de pressupostos. I si estem a la cua en coses també som els primers de la llista amb altres coses. Per exemple, amb llistes d'espera, i les llistes d'espera per accedir a prestacions de la dependència, doncs, són l'exemple de que en polítiques socials aquest Govern és capicua: a la cua en segons quines coses i els primers de la llista en d'altres. Donarem suport a tota la moció. Gràcies.
Gràcies, diputat. I, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té un torn de nou el diputat Moreno.
Gràcies, president. Ràpidament, a tots els diputats i diputades. Senyora Valencia, no hem admès la seva esmena perquè el que demanen ja estava fet, és a dir, l'acord entre les comunitats autònomes i el Govern d'Espanya pel que fa a la dependència es va prendre a l'últim consell interterritoral. També pel que fa al finançament, també pel que fa a la recuperació del finançament bàsic de la dependència. Saben vostès –ho dic pels preocupats pel finançament– que l'any que ve, si surten els pressupostos, i, per tant, aquí a tots interpel·lo, 600 milions d'euros més per a dependència i un 65 per cent més d'inversió per a Catalunya dels que hi havia l'any 2017, i ja tenen vostès 3.200 milions d'euros. Per tant, a veure si ens posem una mica en marxa per solucionar aquests tipus de problemes. Pla de xoc de dependència; en vam fer un: 750.000 euros per a tres comarques, l'any passat. No, no és això –no és això–, el que demanem; demanem per a tota Catalunya. Tercer. Mont-roig del Camp. Sí, efectivament tenen un problema. Des del 2010 tenen un centre de dia. Fa cinc anys que van trucant a la Generalitat de Catalunya per veure si concerta les places. No els fan cas. Sí, ho portem aquí. Si vostès estan tan preocupats pel tema de Mont-roig del Camp, també els seus grups parlamentaris podrien haver portat aquest tema aquí al Parlament; ho hem fet nosaltres perquè ens preocupa la situació de Mont-roig i de la resta d'ajuntaments que van signar amb el Govern de Catalunya la posada en marxa dels centres de dia, i que en deu anys han vist com aquestes places ni han estat posades ni tan sols han estat renegociades pel Govern de la Generalitat. I exemplifica molt bé quina és la seva política des del punt de vista residencial. I acabo. Senyor Forné, efectivament, no hi coincidim, en la part política, i això em tranquil·litza, d'alguna manera, no?, però sempre ens podem posar d'acord –ens tranquil·litza suposo que als dos, no? Però jo el que els demano, senyors del Govern i diputats dels grups parlamentaris que li donen recolzament, és recordar alguna cosa: un, les residències són competència exclusiva de la Generalitat de Catalunya. I el que els demano és que vostès es responsabilitzin de les seves competències. Nosaltres també ho farem, però també des del Govern de l'Estat intentarem solucionar aquests problemes, però la responsabilitat de la gestió és seva, perquè així ho han volgut el conjunt de ciutadans i ciutadanes...
Gràcies.
...de Catalunya. Facin la feina. Gràcies.
Gràcies, diputat. Acabat el debat, com la resta, saben que el votarem al final de la jornada. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el model turístic]] [[302-00250/12]] Per tant, passem al següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el model turístic, presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Per exposar-la, té la paraula el diputat senyor Lucas Ferro. Endavant.
Moltes gràcies, president. Diputats i diputades, no hi és, el conseller, però el saludem des d'aquí també. Crec que la situació del turisme ja és àmpliament coneguda i, per tant, crec que ja no té gaire sentit fer una diagnosi molt acurada. Però estem parlant, bàsicament, d'un sector que és el 12 per cent del nostre producte interior brut, que dona treball a entre 700.000 i 900.000 persones treballadores del nostre país, i que ha patit un daltabaix, fruit de la situació sanitària que vivim, evident. El turisme internacional ha caigut un 80 per cent aquest any; la despesa turística internacional, un 84 per cent, i el turisme de la resta de l'Estat ha caigut un 91 per cent. Per tant, estem parlant de sectors que van perdre la temporada de Setmana Santa, que van perdre la temporada d'estiu, i que ara, que estarien en temporada baixa, segueixen perdent temporada turística, fruit de la situació sanitària que vivim. I un sector que podríem dir que és too big to fall, massa gran com per caure, però també massa gran com per ser rescatat, directament, per les administracions públiques. Cap administració pública pot assumir el que suposa el 12 per cent del seu producte interior brut. I, per tant, la intervenció ha de ser efectiva i ha de basar-se en una diagnosi curosa de la situació en què vivim. No tot el teixit turístic ha patit igual. El turisme interior ha patit menys que el turisme de costa i de ciutat. I, dins del turisme de costa, les ciutats menys dependents del turisme internacional han patit menys o han resistit millor aquesta situació que la resta. Per tant, què proposem? Una intervenció a dos nivells. A curt termini, necessitem un pla de xoc per seguir reduint costos estructurals, perquè si algú ha de tancar la persiana, pugui tancar a zero, o molt a prop de zero. Hem tingut la mesura valenta dels lloguers, hem tingut la mesura dels ERTOs, però creiem que aquesta situació s'està allargant. Ja diu la IATA, l'Associació Internacional del Transport Aeri, que fins al 2024 no es recuperaran les xifres de transport aeri. Per tant, anem per llarg en el turisme internacional. Seguim pensant que cal reduir costos estructurals, per exemple, de subministraments energètics. Avui mateix, Endesa anunciava beneficis milionaris, i crec que és una vergonya que ho pugui fer sense que se'ls hagin plantejat moratòries en el pagament de subministraments. Ajuts a la liquiditat. Crec que hem sigut poc ambiciosos. Vam pensar un primer nivell d'ajudes basat en que es perdés Setmana Santa, però es recuperés l'estiu. I és evident que això no va així. I necessitem replantejar, a l'alça, els ajuts directes i la liquiditat al sector. Un pla de garantia de rendes. Tenim avui entre 700.000 i 900.000 treballadors del sector turístic que ja han rebut un daltabaix en les seves rendes, que estan o cobrant l'atur o cobrant la prestació d'autònoms per cessament d'activitat. I, per tant, tindrem un daltabaix a les rendes del país. I creiem que cal començar a pensar ajuts complementaris, per complementar, com a mínim, un salari mínim interprofessional. I després, plans de formació i de reconversió laboral. Som conscients que el sector turístic, a curt i a mitjà termini, no tornarà a ser el que ha sigut en el nostre país. I necessitem ser capaços de que els treballadors del sector turístic puguin acollir-se a plans de formació i de reconversió laborals. I considerem que és important que siguem ambiciosos també a l'hora de pensar aquestes mesures. I a mitjà termini, què proposem? Que s'obri una taula del diàleg i que s'obri un pacte nacional pel turisme. Perquè considerem que aquest sector es transformarà, sí o sí, a mitjà termini. La crisi del Covid és conjuntural, durarà, però és conjuntural. Però tenim, també, una crisi estructural, que és l'emergència climàtica que patim, que segurament reordenarà, sí o sí, aquest sector. I volem que es faci mitjançant un pacte nacional perquè creiem que els fons per a la reconversió i les ajudes per a la reconversió han de comptar, sí o sí, amb els sectors socials implicats: amb els representants dels treballadors, amb les pimes del sector i amb les empreses del sector turístic; per avançar sobre eixos que tenim tots clars i definits. Que hi ha d'haver una aposta pel turisme sostenible, que s'ha de descentralitzar l'oferta turística –som un país turístic a l'alta muntanya, a l'interior, a la costa. Hem de ser capaços de revitalitzar la nostra oferta turística i descentralitzar-la, de millorar les condicions laborals del sector turístic i d'ajudar les pimes a digitalitzar-se i a formar part, també, d'aquest nou món 4.0 que emergeix. I, per últim, necessitem ordenar el sector turístic. Hi ha sectors, evidentment, desordenats. Les condicions laborals a les pistes d'esquí públiques no són dignes i no són decents. I creiem que l'Administració pública ha de ser exemplar. I tenim, també –i amb això ja acabo–, l'emergència d'economies de plataforma, com els free tours, que estan desregulant i desordenant el sector; i cal intervenir, també, en aquests aspectes. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en primer lloc, i en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Rafel Bruguera. Endavant.
Gràcies, president. Diputades i diputats, bon dia, coincidim en la major part de la intervenció que ha fet el diputat Ferro, i també coincidim en aquest treball a tres nivells. Per una part, unes mesures de xoc, necessàries. Per una altra part, una visió més a mitjà termini. I, finalment, la necessitat, també, de resoldre, d'ordenar el sector. Ell n'ha dit..., bé, es podria de moltes maneres, però coincidim. Precisament per això, dues de les nostres esmenes, que són d'addició, noves, van en aquesta línia. Des del punt de vista de mesures del pla de xoc, hi ha una esmena que parla sobre la necessitat de dur a terme ajuts i incentius a la xarxa d'albergs de la joventut. Aquesta és una xarxa estesa al territori, d'una gran qualitat, i que no depèn de Turisme, depèn de Joventut. I si em permeten l'expressió: El uno por el otro, la casa sin barrer. I, per tant, aquest és un sector que ha patit molt, a l'estiu, i que creiem que s'hauria de tenir en compte. I des del punt de vista d'aquesta mirada més a mitjà termini, l'esmena número 4, el que proposa o el que demana és la realització d'un estudi diagnosi de l'ocupació registrada a les diferents destinacions turístiques la passada temporada per, a partir d'aquí, tenir una informació més clara per on enfocar, doncs, les polítiques més de mitjà termini. I el senyor Ferro ho ha dit, i jo també ho vaig dir l'anterior Ple: és veritat que podem dir que s'ha perdut la temporada, que hi ha sectors que han patit molt. També podríem dir que hi ha sectors que han patit menys. Però, en tot cas, tots han patit i és veritat que el turisme de l'interior, doncs, no s'ha comportat igual que el turisme de la costa. I dins del turisme de la costa, no és el mateix aquells municipis com el meu, com l'Escala, doncs, que depenen més, diguem-ho així, del turisme de proximitat, eh?, del turisme amb automòbil, que no pas els municipis que depenen més d'un altre tipus de turisme, més vinculat als «touroperadors o vinculat a les grans agències de viatges i, per tant, al turisme aeri, no? I, per tant, li agraïm al senyor Ferro que hagi acceptat aquestes dues esmenes, ho repeteixo, que són d'addició, i que ens semblen dos punts prou interessants. I pel que fa, estrictament, diguem-ne, al contingut de la moció, nosaltres votarem a favor i, per tant, no m'hi estenc més, en disset, si no ho he mal comptat, dels vint punts i subpunts que conté la moció que ha presentat Catalunya en Comú Podem, i votarem en contra de tres, que m'agradaria explicar breument. En primer lloc, votarem en contra del punt 2, lletra a. No pas per la filosofia que engloba, que emmarca el seu text. I, per tant, el llegeixo, perquè quedi clar: «Impulsar la reactivació i reconversió del model turístic cap a un model basat en la sostenibilitat, la responsabilitat social, la qualitat, l'arrelament en el territori i que respecti el medi ambient –fins aquí, cap problema en absolut, totalment d'acord; però la nostra esmena el que feia era suprimir el que ve a continuació, que és:– «...sense increments residencials ni infraestructures insostenibles. Clar, per què? Perquè estem parlant de dos subjectes indeterminats. Què vol dir, «sense increments residencials? Que a partir de l'aprovació d'aquesta moció, els municipis, els ajuntaments no podran donar llicències urbanístiques noves? Vol dir que no es podran completar aquells espais urbans que estan urbanitzats, però que, és a dir, fins i tot, és necessari acabar-los per reteixir, per teixir el tramat urbà, la connectivitat, etcètera, no? Una altra cosa seria que parléssim de si s'han de tirar endavant nous plans parcials, és a dir, posar al mercat..., que això, amb això jo crec que ens podríem arribar a posar d'acord, eh? Per tant, això no ho podem votar a favor. Com tampoc el concepte d'«infraestructures insostenibles. Poso un exemple. Pel senyor Ferro, probablement, la C-32 és una infraestructura insostenible, i, en canvi, per nosaltres és una infraestructura necessària, no? Per tant, per això no hi votarem a favor, ho repeteixo; per aquests dos conceptes. I, després, les altres dues esmenes fan referència, una mica, al mateix concepte, que és que creiem que en la moció es barreja, d'una manera equivocada, dos conceptes que són diferents. Una cosa són les llars compartides i una altra qüestió són les «vivendes d'ús turístic, no? I, per tant, en aquest sentit, la nostra posició és que, efectivament, aquells edificis, aquelles «vivendes que tenen llicència d'activitat turística, si s'acullen a la LAU, la Llei d'arrendaments urbans, la perdin, aquesta llicència. I que, en tot cas, sigui per un any i no els 365 dies de l'any. Amb això estaríem d'acord, però el senyor Ferro no ens ha acceptat aquestes esmenes per precisar una mica més això. I, per tant, com que nosaltres creiem que és molt important, perquè, ho repeteixo, són dos conceptes absolutament diferents, llar compartida i habitatge d'ús turístic...
Diputat...
...per això, en aquests tres punts hi votarem en contra. Moltes gràcies, diputades i diputats, senyor president.
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula ara el diputat senyor Jordi Albert. Endavant.
Gràcies, president. Diputats, diputades i, per cert, treballadors i treballadores del Parlament, que sempre ho dic i ahir, en la intervenció que vaig fer per la tarda, no ho vaig dir, així que serveixi aquest agraïment, també, per la meva intervenció d'ahir. Bé, el grup parlamentari dels comuns ens porta aquesta proposta que, majoritàriament, rebrà el nostre recolzament, per bé que hi ha alguns punts on no serà així. Per exemple, en allò que fa referència als habitatges d'ús turístic, amb els HUTs i en la barreja que fa respecte, també, a les llars compartides, eh? I, per tant, amb aquest doble àmbit de regulació que creiem que no s'ajusta realment a les necessitats que hem de cobrir, i tampoc s'ajustaria als objectius que fins i tot nosaltres considerem que el mateix grup proposant té respecte a aquesta regulació. També és veritat que té una visió, diguem-ne, molt centrada a la ciutat de Barcelona. I que, en canvi, les necessitats que s'han de cobrir, respecte a una normativa de caràcter general per diferents municipis del nostre territori..., que tenen necessitats dins l'àmbit turístic prou diferenciades. I, de fet, el diputat Bruguera també ho ha explicat, respecte al seu propi municipi de l'Escala. Doncs creiem que també els mateixos municipis poden tenir, en aquest sentit, una proactivitat. De fet, l'alcaldessa de Sitges, que era qui havia de portar aquesta moció, però que finalment no ha pogut estar aquí avui amb nosaltres, i per això em toca a mi fer aquesta intervenció..., doncs l'alcaldessa de Sitges, la diputada també d'aquest Parlament, l'Aurora Carbonell, ha impulsat mesures en aquest sentit. I, per tant, doncs, ha limitat el sostre d'habitatges turístics en el seu municipi a partir de la modificació dels plans generals. I, per tant, amb una limitació actual d'un 9 per cent. Però, d'altra banda, també ha incrementat tots els mecanismes d'inspecció i de sanció posterior. I, en aquest sentit, per exemple, doncs, avui mateix també serà notícia que estan sancionant habitatges d'ús turístic, HUTs, amb imports de fins a 36.000 euros, amb una limitació de fins a seixanta mil euros de sanció, perquè són de caràcter il·legal i perquè no compleixen amb les normatives i, per tant, doncs, aquesta línia d'inspecció que també, proactivament, des dels mateixos municipis..., i Sitges és un excel·lent exemple d'això, ja que també permet aquesta limitació. I, per tant, també volem donar un gran valor a aquesta competència a nivell municipal i a aquesta competència i al ple desplegament d'aquestes competències a nivell local. I, per tant, també aquesta bona praxi que s'està fent des del municipi de Sitges, ho repeteixo, amb l'alcaldia de la companya Aurora Carbonell. D'altra banda, hi han altres qüestions a les quals donarem suport, però que aquest Govern ja està fent, com són tota la línia d'ajudes i suports. Per exemple, el SOC té una línia de suport, precisament, amb 38,4 milions d'euros per a totes les persones afectades per la davallada d'ingressos del sector turístic, pel possible tancament. I, per tant, aquesta actualització, perquè ens entenguem, de les seves acreditacions professionals. I, per tant, doncs, aquests 38,4 milions d'euros articulats des del SOC per tal de fer aquesta actualització i que no quedin exclosos del mercat de treball. D'altra banda, també des de la mateixa formació contínua, el Consorci per a la Formació Contínua de Catalunya, que també té una línia habilitada de 24 milions d'euros per tal de donar suport a aquelles persones que sí que estan ocupades, però que han de continuar per tal de mantenir la seva línia de professionalització i la seva línia de treball, doncs, també tenir aquesta actualització. O també un procés, una línia de suport també de cara a la transformació digital dedicada a les microempreses o treballadors i treballadores autònoms, específicament de l'àmbit del turisme, de l'hostaleria, del comerç i de la cultura. Per tant, tenim aquí en aquest sentit diversos plans de suport que s'han activat també des del mateix Govern. I, finalment, respecte a la inspecció de treball, hi ha una esmena que s'havia acceptat. Finalment, s'ha retirat l'acceptació d'aquesta esmena, perquè incloïa un punt que era el dels free tours. Destacar que la inspecció de treball, com a propi servei públic, doncs, és la seva obligació i és el que està fent. Per tant, aflorar totes aquestes normes o pèssimes gestions en les condicions laborals dels treballadors i treballadores de l'àmbit turístic i, per tant, és una de les principals línies d'actuació de la inspecció de treball, i també ho sap perfectament el grup proposant. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula ara el diputat senyor Ferran Roquer. Endavant.
Gràcies, president. Ens presenta una moció que crec que generarà consensos en aquesta cambra, però crec que s'hi acosta amb algun apriorisme, vostè, al món del turisme, eh? Intentaré explicar-l'hi. Ens demana un pla de xoc. És evident que el sector del turisme ha passat una mala temporada, per bé que amb les diferències de cada destinació, amb les diferències pròpies de cada destinació i dels clients de cada destinació, però, en general, sortien dades l'altre dia que havien baixat els turistes internacionals un 77 per cent respecte a l'any passat i que hi havia 14.000 milions menys d'ingressos que l'any passat. Això ho hem parlat en reiterades ocasions a la Comissió d'Empresa. És impossible que cap govern del món, que cap administració del món pugui suplir aquests descensos en la demanda, i menys la Generalitat, que té les mans lligades pel que fa a la política tributària i pel que fa a dos coses que vostè ens demana. Vostè ens demana la reducció de les obligacions hipotecàries i la reducció dels costos de subministrament. Nosaltres, en la votació del decret d'estat d'alarma, vam demanar a Madrid, vam demanar en el Congrés dels Diputats que, a la regulació, els costos de subministrament es poguessin ajornar. I vostès hi van votar en contra a Madrid. Vostès hi van votar en contra, i llavors ens ho demana a nosaltres, que som l'Administració que no hi tenim competències. Amb tot i això, es mobilitzaran diners en el proper mes. Em sembla que ahir la consellera Budó anunciava 108 milions en el proper mes d'ajuts, que s'uneixen a la moratòria de l'impost sobre estades en establiments turístics o el decret llei, que vostè n'ha parlat també, que possibilitava reduir a la meitat els lloguers de les activitats que no es poguessin dur a terme. Estem molt d'acord amb vostè en la necessitat de formació del sector turístic. És un sector la retribució del qual està molt per sota de la mitjana, i és un sector que ha d'incrementar la productivitat, i és un sector que hauria d'haver aprofitat la situació dels ERTO per fer formació continuada als seus treballadors i millorar, d'aquesta manera, la competitivitat i la mateixa vàlua dels treballadors. Vostè ens demana que treballem amb una estratègia post-Covid, i nosaltres estem bastant d'acord amb el que vostè demana que hagi de treballar l'estratègia post-Covid. El que no estem d'acord és amb l'instrument, que vostè ens parla d'un pacte nacional per al turisme i nosaltres li diem: el Pla estratègic de turisme de Catalunya ho permet, i el Pla de màrqueting de turisme de Catalunya permet implementar aquestes mesures post-Covid, perquè, entre altres coses, els reptes que es presenten per a l'any 2022..., molts tenen a veure amb el que vostè demana que ha de ser el model turístic, com és la desestacionalització. El Pla estratègic de turisme de Catalunya preveu que el 37 per cent..., s'ha plantejat com a repte que el 2022 el 37 per cent dels visitants que tinguem sigui fora de temporada, o que el 10 per cent de les estades estiguin deslocalitzades del litoral, que van en el mateix sentit del que ens demana vostè. Incrementar la despesa de turistes, en lloc d'incrementar el nombre de turistes, o arribar, diu el pla estratègic, intel·ligentment, fins als 21 milions de turistes estrangers. I en el que no estem tan d'acord amb vostè és amb el tractament que dona a les llicències d'habitatges d'ús turístic. Vostè demana que es pugui eliminar la perpetuïtat. Això va regulat per una llei també d'àmbit espanyol, i ho poden fer els planejaments de cada municipi. Per tant, el reglament de turisme de Catalunya perd competències, aquí, no té possibilitat de regular-ho, això. I tampoc estem d'acord amb el que ens diu vostè de les llars compartides. Vostè diu que qualsevol pis, qualsevol habitatge de Catalunya, mitjançant la figura de les llars compartides, pot esdevenir un establiment turístic, i que això ha de frenar l'especulació. El reglament de turisme de Catalunya diu que les llars compartides «han de constituir l'habitatge principal i residència efectiva de la persona titular. I diu també, el reglament de turisme, que «la persona titular ha de residir en l'habitatge mentre duri l'estada. Ens semblen suficients restriccions com perquè no es pugui especular amb els habitatges com a conseqüència de que puguin esdevenir llars compartides. Compartim la inquietud que vostè té amb el sector. Estem d'acord en donar-li suport, a millorar la competitivitat, a millorar la formació dels treballadors i les seves condicions laborals, que s'han de millorar en l'àmbit del turisme. No pensem que les llars compartides dels habitatges d'ús turístic siguin les culpables dels problemes d'habitatge que té el país. Votarem a favor de les dues esmenes que ha acceptat del Partit Socialista. I amb els fons europeus, amb l'experiència que haurem adquirit amb la Covid, esperem que el sector surti de tot aquest atzucac millor del que hi havia entrat. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Ara, per fixar la posició sobre la moció, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Laura Vílchez. Endavant.
Gràcies, president. Que avui es torni a parlar de turisme en aquesta cambra és una bona notícia. Per tots és coneguda la terrible situació que pateix el sector, un sector amb un nivell d'afectació a causa de les conseqüències de la pandèmia absolutament dramàtic, a dia d'avui. A més, i vull posar-ho avui en valor, sent un sector que representa el 12 per cent del PIB i un 14 per cent de l'ocupació a Catalunya, s'ha posat des del primer dia a disposició de la ciutadania i l'interès general quan més els hem necessitat. Tots sabem que la crisi del sector turístic és una crisi a nivell mundial, però, segons el rànquing elaborat pel «touroperador alemany Dertour, Barcelona és una de les ciutats més devaluades de setanta-cinc destins analitzats a nivell mundial, on ocupa el sisè lloc, i que encapçalen ciutats com Amsterdam o San Francisco. Com diu Podemos en aquesta moció –el partit que governa a Barcelona i al Govern d'Espanya–, és veritat que esdevé necessari un canvi de model turístic. En aquests moments, especialment, és necessari. Però si realment Podemos es cregués això que escriu en aquesta moció, hauria de ser capaç d'escoltar i deixar de banda sectarismes ideològics per veritablement poder treballar per aquest sector amb criteris tècnics. De res serveixen les mocions / carta als Reis si després no s'escolta; de res serveixen aquestes mocions que inclouen punts on la Generalitat no té competències, si al Congrés dels Diputats, que és el lloc on sí que es podria treballar, no s'escolta, i de res serveix, i es demostra que no s'ha entès res, si desvinculen els negocis privats dels públics. I això passa, hi insisteixo, perquè no s'escolta. I m'explico, per què dic això. Molts dels punts d'aquesta moció estaven inclosos al pla de reactivació del sector turístic i l'hostaleria que Ciutadans va presentar al Congrés dels Diputats el mes d'abril. Sap què van votar vostès? Van votar-hi en contra. Van votar en contra de protegir els treballadors contra la pèrdua d'ingressos i els seus llocs de treball; van votar en contra de mesures de protecció als consumidors; en contra de mesures com la tarifa plana de seixanta euros per a autònoms perquè puguin reobrir els seus negocis; en contra de reforçar línies d'avals estatals per assegurar la liquiditat necessària; en contra d'adoptar mesures de seguretat sanitària en estacions de transport; en contra de la formació per als treballadors del sector o de la promoció turística; en contra de garantir desplaçaments segurs coordinant-se amb Europa; en contra –atenció, senyor Ferro– de donar suport a les comunitats autònomes per establir –punt 1 de la seva moció– plans de xoc per al sector del turisme. Llavors, senyor Ferro, a què juguem? En termes genèrics, doncs, estem d'acord amb molts punts d'aquesta moció perquè tenim la responsabilitat compartida d'exigir al Govern de la Generalitat que adeqüi els recursos necessaris per salvar vides i tots els llocs de treball possibles. Però per això s'ha de ser coherent, senyor Ferro, s'ha de ser coherent i no actuar aquí com a oposició, al revés que els seus representants al Govern d'Espanya. Com deia, votarem a favor de la majoria de punts, en altres no. Pla de xoc, sí, però ho han de garantir amb mesures estatals. Pla d'ajuts, moratòria, sí, però demanem, per exemple, al Govern de la Generalitat, que no sigui més car demanar un crèdit a l'ICF que acudint a la banca privada. Plans de formació laboral, sí, però en forma d'ajut, també, però exigint al SOC que executi, si us plau, les seves funcions. Garantir i protegir els drets de treballadors i treballadores, clar que sí, però sempre, no, com diu el meu company Javier Rivas, en funció de l'altitud, que és el que concreta vostè aquí en la seva moció amb les estacions d'esquí. Hi han moltes coses que es poden fer, senyor Ferro, com, per començar, la vintena de mesures que li vam presentar al Congrés dels Diputats en un pla de reactivació per al sector. Però ho han de fer possible allà també on tenen vostès representació. Tinguin el mateix discurs en totes les institucions i busquin el consens amb el sector, que, en definitiva, hauria de ser el leitmotiv de la nostra funció, ara més que mai. Gràcies.
Gràcies, diputada. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula ara la diputada senyora Natàlia Sànchez.
Bon dia a tots i a totes. Quan pensem en la crisi que està patint el turisme, i que és evident, Catalunya ha perdut, o el sector del turisme, ha deixat d'ingressar més de 21.000 milions d'euros a conseqüència de la crisi del turisme. Quan penso en això, penso, primer, en totes les treballadores que a dia d'avui estan patint aquesta crisi. No penso en les grans empreses ni en les grans corporacions hoteleres, que mantenen els seus beneficis a dia d'avui; no penso en elles. Nosaltres partim d'un principi estratègic diferent del plantejament que tenen els comuns, no ara, en aquesta moció, sinó estratègicament de les seves polítiques públiques pel que fa al turisme. Nosaltres el que plantegem és una estratègia de decreixement turístic i considerem que l'actual situació sanitària obre la porta a realment repensar el que significa tenir poblacions senceres amb una dependència econòmica i, per tant, material i, per tant, vital, cap al turisme. Dotze per cent del PIB significa que, hi insisteixo, hi ha poblacions senceres que a dia d'avui els treballadors i les treballadores del turisme, les «kellys, les cambreres, els treballadors que fan possible tot un univers turístic gegantí, estan en una situació ja no d'atur o de situació de rendes que disminueixen, sinó en una situació d'exclusió social al llindar de la pobresa. Per tant, nosaltres creiem que la idea del turisme sostenible nega una major, que és que –i quan els sento parlar, penso: «Ostres, no ho veuen?– el turisme no tornarà a ser a curt termini res del que havia estat, absolutament res del que havia estat. Els canvis que exigeix la Covid en els patrons de mobilitat, en els patrons de consum, en els patrons de treball volen realment una reconversió brutal, i cal que fiquem intenció i acció en aquesta qüestió. Acabo. Nosaltres votarem a favor d'alguns dels punts. El primer punt, pensant en les treballadores, no el votarem a favor, perquè no planteja una diferència entre els tipus d'empreses als quals ajudem. No volem donar ajuts a aquelles empreses [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] –i acabo, president– que continuen ingressant o que no tenen uns criteris de cura cap als seus treballadors correctes o de mínims. Per tant, pensem en una Catalunya postturística. Aquesta és la situació que realment podrà treure milers de treballadors del litoral català, especialment, de la situació de precarietat i pobresa en la que es veuen abocats per les polítiques públiques que s'han dut a terme. Gràcies, president.
Gràcies, diputada. En nom ara del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Alejandro Fernández.
Sí, moltíssimes gràcies. Bé, la veritat és que reiteradament nosaltres defensem que una moció hauria de tenir objectius més modestos, és a dir, estàs instant el Govern a canviar una sèrie de coses que tant de bo les pugui canviar o tingui la intenció de fer-ho. Aquestes mocions que volen canviar el món o que volen canviar el model productiu..., vaja, en aquest cas, en alguns punts, n'hi han altres que hi donem suport perquè són bastant raonables. Quins considerem que són raonables? Doncs aquells que afecten qüestions del dia a dia que són perfectament mesurables i que donarien un missatge de recolzament al sector important. En aquest sentit, el punt número 1 és pràcticament impecable, perquè parla de proveïdors, de subministraments, de liquiditat, de finançament. De la mateixa manera que els punts 4, 5, 6, quan es parla de drets laborals, quan es parla de la xarxa d'albergs o de l'anàlisi de l'ocupació, doncs, ens semblen raonables, i també hi donarem suport. No podrem donar suport als punts 2 i 3. En el cas del 2, que, finalment, ens hi abstindrem..., bàsicament, perquè la música del punt, si se m'entén l'expressió, no m'atreviria a dir que és turismofòbica, perquè seria injust, seria massa exagerat, però sí que trasllada un missatge de desconfiança quan es parla de «turisme sostenible com si s'hagués de canviar el model sencer perquè ho fos, o com si el sector no tingués cap tipus de vocació de ser sostenible; són els primers interessats en ser-ho. És a dir, no ens agrada el redactat i la intenció darrere. I després, votarem en contra del punt 3, bàsicament, perquè entenem que el seu enfocament arran dels apartaments turístics és profundament erroni. Però és que, a més, hi ha un punt concret, el 3.c, que parla d'«incrementar el control, la sanció, els instruments legals, que..., en fi, primer, que la llei ja els contempla, però, segon, del que es tractaria, en tot cas, és que es complissin. Ho dic perquè em sembla molt bé que tinguin, doncs, aquesta voluntat de compliment de la llei, m'agradaria també que en el cas de l'ocupació il·legal aquesta sensibilitat la tinguessin també –és justament el contrari del que fan, no? Per tant, per resumir, no?, hi han punts de la moció que afecten el dia a dia que ens semblen correctes i n'hi han uns altres que plantegen un problema, i és que per a vostès el pla de xoc no és un pla de xoc per donar suport, sinó per fer una mena d'esmena a la totalitat al sector, cosa que nosaltres no podem compartir. Gràcies.
Gràcies, diputat. I, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té un torn final el diputat senyor Lucas Ferro.
Moltes gràcies, president. Per recollir dues discussions que hem tingut a les esmenes. Sobre la necessitat o no d'un pacte nacional per al turisme, nosaltres entenem que la Generalitat té el seu pla estratègic i el seu pla de màrqueting, però entenem també que han canviat radicalment les condicions del sector turístic, i que sortir d'aquesta situació exigeix un compromís, que és fer-ho mitjançant la concertació amb el sector i no tirar milles sense escoltar el sector. Sabem que hi haurà fons per a la reconstrucció, sabem que hi haurà fons per a la reconversió, i això, necessàriament, volem que passi pel compromís de que governi qui governi el 2021 s'executaran obrint un espai per a la concertació social. I, en segon lloc, hi ha hagut una discussió evident amb els apartaments turístics. Nosaltres entenem que la figura de llars compartides és, en el fons, dues coses: la regulació d'una realitat existent –hi ha gent que comparteix casa seva, viu a casa seva i la comparteix–, però també la regulació d'una pràctica que entenem que és nociva per al conjunt de la societat, que és que qualsevol casa pugui ser un apartament turístic 365 dies a l'any mentre la persona visqui al domicili. I entenem que aquest moment, i en això emplaço també els companys del PSC, és un moment per replantejar prioritats en matèria d'habitatge. S'està discutint avui mateix aturar els desnonaments mentre duri la situació d'emergència sanitària. S'està discutint actualment també el mateix que s'ha discutit al Parlament de Catalunya al Govern de l'Estat sobre la regulació dels preus dels lloguers. Haurem de discutir també les prioritats habitacionals en aquest país. Hi ha un excés de pisos turístics, que, evidentment, no tenen una oferta ara, que haurien de poder passar a ús residencial de forma preferent, perquè amb reconstruir aquesta prioritat també ens hi va el dret a l'habitatge en zones especialment tensionades per l'oferta turística. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la manca d'acompanyament a les empreses en la gestió de la pandèmia]] [[302-00254/12]] Acabat el debat, passarem al següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la manca d'acompanyament a les empreses en la gestió de la pandèmia, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per exposar-la, té la paraula el diputat senyor José María Cano.
Gracias, presidente. Diputados y diputadas, muy buenos días a todos. Hoy, desde Ciutadans, presentamos una moción para denunciar la falta de acompañamiento a los sectores económicos, a las familias, a los autónomos y a las pymes que se ven afectadas por las medidas restrictivas impuestas, y que se sienten totalmente abandonados por un govern que no es capaz de afrontar sus responsabilidades. En política debemos respetar el principio de responsabilidad. Un govern responsable debe acompañar toda decisión que tenga efectos negativos sobre la ciudadanía, como las medidas de apoyo necesarias para paliar esos perjuicios que ha provocado. Y un govern responsable, si toma la decisión de cerrar bares, restaurantes, centros de estética, ocio nocturno, gimnasios o feriantes, entre otros, limitando la libertad de empresa, por responsabilidad debe acompañar esa decisión con medidas de apoyo económico a los afectados por esas limitaciones, para que sus negocios puedan aguantar y las familias que dependen de ellos puedan sobrevivir, cosa que no está pasando. Todos ellos se sienten totalmente abandonados y al borde de la desesperación. Tenga muy en cuenta que todos los autónomos y pymes obligados a cerrar han hecho un esfuerzo descomunal soportando la primera ola y el primer confinamiento, simplemente, con sus ahorros, ya no tienen recursos para seguir adelante. Por eso muchos de ellos están a las puertas de tener que cerrar su negocio definitivamente, con el agravante de que se han endeudado y se ven obligados a devolver los préstamos sin hacer ni un solo euro de caja. Y a pesar de que han hecho todas las inversiones necesarias, y de estar dispuestos a realizar las que hagan falta para que sus establecimientos sean lo más seguros posible y no sean transmisores del virus, han visto como sus ilusiones se desmoronaban ante el decreto de cierre. Se lo decía ayer: el tiempo en política pasa muy lento, y en la calle, vuela. Para los miembros de este Govern, quince días no son nada, no cambian su vida, y, sobre todo, no cambian sus ingresos. Pero para un autónomo quince días es la diferencia entre que su familia llegue a final de mes o que no lo haga. Es la diferencia entre mantener la persiana abierta o tenerla que cerrar definitivamente. Y tengan muy en cuenta, diputados y diputadas, que ellos han cumplido con su parte, y que quien no ha cumplido con la suya es la Administración. Centrándonos en la propuesta que presentamos, lo primero que planteamos es que este Parlament reconozca explícitamente a la hostelería, a la restauración y los establecimientos de ocio nocturno como sectores esenciales y especialmente vulnerables, y que, por lo tanto, tienen que ser objeto de un seguimiento específico y deben ser acompañados económicamente. Y no deben ser, sobre todo, criminalizados por su actividad, porque su comportamiento, en la inmensa mayoría de los casos, es responsable. Pero, evidentemente, el reconocimiento no es suficiente. Con el reconocimiento no se come, y es que las familias, los autónomos y las pymes que sufren los efectos de las medidas restrictivas necesitan apoyo. Necesitan ayuda, y la necesiten de forma inmediata. Por eso proponemos, desde el inicio de la pandemia, que la Generalitat implemente un plan de ayudas para estos sectores que contemple, como mínimo, dos elementos. Uno, los gastos estructurales del negocio. Los negocios no pueden abrir, pero se ven obligados a pagar todos los recibos que les llegan a final de mes. Por lo tanto, para que puedan sobrevivir, necesitan liquidez. Y, en segundo lugar, la situación es tan dramática que muchos autónomos, muchos propietarios de negocios ya no tienen recursos para llegar a final de mes. Por lo tanto, tenemos que garantizar que esas familias puedan subsistir. Y un elemento básico: estas ayudas tienen que ser inmediatas. Los autónomos no pueden tardar meses en recibir las prestaciones o verse sometidos a una excesiva burocracia que les complique las cosas hasta la desesperación. Por eso, les instamos a que automaticen la concesión de subvenciones y ayudas, de manera que se reduzcan al mínimo los plazos de tramitación, los plazos de gestión, y, por lo tanto, que el cobro sea inmediato. Y no nos podemos quedar ahí. El Gobierno de España no puede esconderse detrás de la comunidad autónoma, tiene que asumir también su principio de responsabilidad que exponía al inicio de mi intervención. Por eso, les instamos a que se coordinen con el Gobierno de España, porque sin coordinación ese plan de rescate perdería toda eficacia y toda eficiencia. Les pido que en ese marco de coordinación con el Gobierno de España del que tanto abjuran sigan el ejemplo de Ciudadanos y pidan el plan de apoyo, como estamos haciendo nosotros en el Congreso, con dotación presupuestaria suficiente para acompañar a los sectores afectados. Pero hay que dejar las cosas muy claras. La única manera de que nuestra economía no se derrumbe es conseguir que vuelvan a abrir todos los establecimientos, garantizando la seguridad sanitaria. No nos pueden hacer elegir entre salud y economía, porque las dos son caras de la misma moneda. Hagan todo lo posible por controlar la pandemia y eviten tomar decisiones que perjudiquen a la economía catalana. Ellos son los que generan gran parte del empleo, y eso no lo podrá suplir la llegada de fondos europeos, por muchas expectativas que ustedes nos quieran vender. Por todo ello, les pido el apoyo a los puntos de esta propuesta. Gracias.
Gracias, diputado. Per defensar les esmenes, té la paraula, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el diputat senyor Manuel Reyes.
Gracias, presidente. Señoras y señores diputados, estamos todos muy preocupados por esta segunda ola de pandemia que padecen nuestros vecinos, nuestros conciudadanos. Una ola también muy dura, y que obliga a los gobiernos a tomar medidas en el ámbito sanitario para salvar vidas, para salvar a nuestros compatriotas. Y por ello es importante reforzar el ámbito sanitario con más recursos humanos, con más personas en la atención primaria y en los hospitales. Mientras se toman esas medidas sanitarias, también diferentes sectores de la economía se ven resentidos, se ven forzados a parar su actividad. Un paro forzado –obligatorio– por el Govern, que afecta a sectores tan estratégicos como es el turismo, como es la hostelería, como es la restauración, como es el ocio nocturno, como son, por ejemplo, los centros de estética, los centros de actividades extraescolares, los comercios, como lo es también el transporte –sectores indirectos que también se ven afectados, como en el ámbito del transporte–, los taxistas… Y, por tanto, un paro importante en nuestra economía. Nos encontramos ante una triple crisis: una crisis sanitaria, directamente, por la pandemia; una crisis económica, por el cierre y el paro de la actividad económica, y también una crisis social, por la pérdida de puestos de trabajo. El Govern de la Generalitat de Catalunya no puede cerrar empresas sin acompañar, sin ayudar a que esas empresas puedan mantener después su actividad, que no se pierdan esos puestos de trabajo. No podemos mandar a los autónomos a casa sin recursos económicos. Medidas sanitarias, por tanto, sí, pero medidas para salvar a las empresas, a los autónomos y a los puestos de trabajo, también. Por eso, desde el Partido Popular estamos convencidos de que se puede hacer mucho desde el Govern de la Generalitat de Catalunya y no se está haciendo. Mientras que el Govern sigue cuestionado cuando algunos consellers parece que le dictan el trabajo desde fuera del ejecutivo, hay otros que pensamos que hay que trabajar por todos los catalanes, que hay que trabajar tanto en el ámbito sanitario como en el plano económico y social. Por eso proponemos un plan fiscal, un plan de ayudas a las empresas, a los autónomos; en el fondo, a todos los trabajadores catalanes. Por eso proponemos aprobar para este año 2020, y también para el año 2021, una moratoria, una moratoria en los tributos y en los impuestos de la Generalitat de Catalunya, que gravan especialmente a esos sectores motores de la economía, a sectores como es el turismo, como es el comercio, como es la restauración, como es la hotelería en nuestro territorio; que se aplace sin demoras el pago de algunas autoliquidaciones pendientes de impuestos y de tasas; crear bonificaciones fiscales para las nuevas contrataciones e inversiones realizadas por el tejido productivo de nuestra comunidad; promover, de la mano también de los ayuntamientos, la suspensión de determinados pagos de tasas y tributos que afectan también a nuestra economía, y ampliar, al menos en año y medio, los periodos de carencia de ayudas en las líneas de l'Institut Català de Finances, y también instar al Gobierno de España a que haga lo mismo con los créditos ICO. En definitiva, evitar el cierre de empresas, de autónomos, de despidos, evitar despidos. Y por ello le pedimos al Govern –hoy ausente en esta sesión– que se dedique más a preocuparse por los catalanes. Le pedimos al Govern que menos «NASA catalana y más empresa catalana, es lo que le pedimos al Govern. Que esos 18 millones de euros que quieren gastarse, que va a servir para poco, que va a servir para colocar a los amiguetes, que se destinen en ayudas a las empresas, a los autónomos, que se salven los puestos de trabajo tan importantes para nuestra comunidad autónoma. Para eso 18 millones de euros sí serán necesarios y útiles. Para montar la «NASA catalana, con 18 millones de euros, ustedes no tienen ni para comprar los tornillos, como ayer les recordaba nuestro portavoz, Alejandro Fernández. Por lo tanto, salvemos vidas, salvemos la economía de Cataluña y trabajemos todos unidos para ser más fuertes contra la pandemia y ayudar a quienes se ven afectados ahora mismo –las empresas, los autónomos y muchos y muchos catalanes que pierden su puesto de trabajo y que no saben cómo podrán llegar a final de mes. Por ello, es importante que apoyemos esta propuesta, que apoyemos también estas enmiendas que ha presentado el Partido Popular, porque creemos que es la única manera de combatir de manera decidida y que podamos ayudar a nuestros vecinos, a nuestras empresas, a ese tejido comercial que tanto se está resintiendo con esas medidas del Govern que no llegan. Muchas gracias.
Gracias, diputado. Per defensar les esmenes presentades, té, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la paraula el diputat senyor Alfons Montserrat.
Gràcies, president. Diputades, diputats, bon dia. El Covid ha suposat, efectivament, un fort impacte no solament en la vida de milers de persones, sinó també a l'economia global. Un impacte desigual segons severitat de la pandèmia, i també de l'estructura productiva en la composició del mercat de treball, de distinta implantació del teletreball o en l'especialització productiva; són elements rellevants. I, per això, és important també determinar el pes d'aquelles activitats que estan directament afectades pel confinament, com són les que apuntava –l'hostaleria, l'oci nocturn, transport, turisme, etcètera–, que a la zona euro tenen un pes determinat del voltant del 9 per cent, però que a l'Estat espanyol representen un 13 per cent. Són temps d'incertesa, incertesa en l'evolució de la pandèmia, però també incertesa en les mesures correctores. I ja no tant pel que fa a la seva naturalesa, perquè este debat ja sembla que està superat, fins i tot lo Fons Monetari Internacional s'aparta d'allò que ens tenia acostumats i propugna mesures de tipus keynesià, polítiques expansives, inversió pública, més pressió fiscal a rendes altes, etcètera. I és per això que en este context és important un adequat acompanyament a les empreses. I, en este sentit, el Govern català ha establert ajudes als sectors afectats i ho ha fet, a més, amb immediatesa. El 15 d'octubre s'ordenava el tancament de bars, restaurants i altres establiments, i el 27 d'octubre el Consorci de Comerç, Artesania i Moda obria la convocatòria per a la concessió de subvencions en l'àmbit d'aquestes activitats de restauració, centres d'estètica i bellesa afectats per la Covid per un import de 40 milions d'euros. Obria també una línia extraordinària d'avals per a cobrir necessitats de liquiditat o se rebaixava fins al 50 per cent el lloguer de locals comercials que tenien l'activitat afectada. Mentrestant, el Departament de Treball, a més d'aquelles mesures ordinàries, feia programes extraordinaris com, per exemple, ajudes a autònoms, prestacions per a subministraments bàsics o una línia extraordinària del programa Treball i Formació. L'augment d'estes dos dècimes que permetia al Govern estirar el dèficit ha permès fer un paquet del voltant de 300 milions d'euros addicionals per a ajudes a aquests sectors econòmics, entre els quals s'inclou una línia addicional de 50 milions d'euros per a restauració i hostaleria, que sumaríem als ja 40 milions que han comentat. I just aquesta setmana, abans-d'ahir, dimarts, el Govern aprovava noves mesures, com la bonificació del tram autonòmic de l'IRPF o ajudes a treballadors autònoms de fins a dos mil euros, al qual aquí podríem anar afegint més actuacions, com és el Programa de millora per a l'ocupació o crèdits a la reactivació industrial, lo nou ajornament de la taxa turística, etcètera. Per tant, podem veure que s'està fent un esforç important en l'acompanyament a les empreses afectades, i que es dona compliment a gran part de les demandes que ens proposen a la moció. A tall d'exemple, demanen un pla de formació específic per al sector de l'hostaleria, restauració, i aquí val a dir que el Departament de Treball ja va endegar un programa per a projectes de transformació digital i models de negoci. O es demana l'impulsar cursos de formació online per a aquests sectors, i aquí hi ha un potent ventall en la formació d'oferta d'àrees prioritàries, que, tradicionalment, venia a ser al voltant d'un 15 per cent en format tradicional, i ara ja en l'online és un 80 per cent. I, en definitiva, reiterem la confiança en el Govern i les mesures preses, i més si tenim en compte que només recaptem el 5 per cent dels impostos que es satisfan a Catalunya..., ens farem una idea de l'esforç que això representa, i que contrasta, i molt, amb el fet que el Govern espanyol no hagi adoptat encara mesures per ajudar estos sectors o no recollir les reclamacions de la Generalitat d'ajornar el pagament de l'IVA, impost de societats, cotitzacions, etcètera. Per tant, donem suport d'una manera genèrica a gran part de les mesures que ens proposa la moció, i, com explicava ahir el vicepresident Aragonès, el Govern hi està treballant des de fa mesos, amb una mirada atenta, propera, ràpida, conscients de la situació, mentre que, malauradament, el Govern de l'Estat ni està ni se l'espera. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Per defensar les esmenes, té ara la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Elsa Artadi.
Moltes gràcies. Bon dia, diputades i diputats. Bon dia al conseller Tremosa, que ens segueix des de casa degut a la quarantena que està fent. Certament, la pandèmia, i se n'ha parlat, afecta per desigual els sectors, i, per tant, això també trasllada desigualtat als territoris i als perfils professionals. I, certament, el que ha de fer un govern responsable, com a mínim, són tres coses. Eines sanitàries, per evitar que només tinguem restriccions d'aforament, tancaments o restriccions en mobilitat com a úniques mesures per controlar el virus. Previsibilitat en els agents econòmics i socials sobre les restriccions, que siguin basades en objectius transparents, amb indicadors transparents, objectivables, que tothom conegui, i, en aquest sentit, doncs, el Departament de Cultura hi treballa, ho acorda amb el sector; el Departament d'Empresa també ho està fent. I, per tant, emplaçar les autoritats sanitàries que aviat s'aprovin aquests criteris, i que les mesures que estem veient i que les dades que estem veient de millores, doncs, que ràpidament es poguessin traslladar amb una apertura progressiva. I tercer, el que ha de fer el Govern és tenir mesures per pal·liar els efectes, i que aquestes restriccions no es traslladin en tancaments permanents dels negocis i pèrdua de llocs de treball. Però si l'afectació en els sectors és desigual, només cal mirar arreu d'Europa per veure que també les reaccions dels governs són desiguals, i només cal mirar, per avergonyir-nos-en, una vegada més, les mesures que pren el Govern espanyol, i, la darrera, de com fan promoció de la tortura animal, disfressada de mesures culturals. A la moció que presenta avui el senyor Cano hi ha molts elements que són acceptables perquè se li demana que faci, el Govern de la Generalitat, un munt de coses que són absolutament necessàries, i ara el diputat Montserrat ja n'ha fet un repàs ràpid, per tant, no m'hi estendré gaire. Els 40 milions addicionals d'ajudes més els 20 en forma de crèdit dels primers sectors afectats, però, sobretot, la mobilització d'aquests més de 300 milions d'euros per a entitats culturals, de lleure, esportives; de nou, per a la restauració, l'estètica, l'oci nocturn, però també mesures per a sectors afectats indirectament, molt afectats indirectament, com pot ser el turisme, però també la mateixa indústria. La mateixa indústria que a diputats com pot ser el del PP li sembla graciós que es prenguin mesures en aquest sentit per millorar la productivitat i el valor afegit de l'emprenedoria i de la indústria catalana. Destacar també una mesura històrica que va ser la reducció de lloguers comercials fins al 50 per cent per a aquells que estaven obligats a tancar. A més, una mesura molt ben treballada que evita la judicialització i que resol en el termini d'un mes aquesta conflictivitat en els contractes. Una mesura que el nostre grup parlamentari a Madrid va dur al Congreso i que «el Gobierno más progresista de la historia va decidir que no era important per protegir pimes, autònoms i macropimes. Ajuts als autònoms també, com s'ha comentat, que contrasta clarament amb la decisió del Gobierno espanyol de seguir apujant les quotes que han de cotitzar els autònoms. Es va ampliar, que era un dels temes que també es demanava, l'horari del servei a domicili. S'han fet campanyes de difusió, tant al comerç, a l'artesania, etcètera; plans de formació i transformacions digitals, tant des del que és el sector de la moda, amb la 080, com l'artesania; transformació en el sector. Subvencions també per a nous models de negoci, que, principalment, el que fan és que es puguin adaptar a la nova realitat, però que alhora també es posin al dia de tendències i, doncs, de l'evolució del seu propi sector, que ja estava passant. Per tant, hi ha moltes coses positives en aquesta moció. El que ens sorprèn és que aquesta exigència que vostè exhibeix aquí per al Govern de Catalunya, que ens sembla molt bé que l'exhibeixi, després manca de coherència quan això es tracta de traslladar-ho al Govern espanyol. O que quan el que se li diu només és que es coordinin, com si el Govern de Catalunya tingués massa posició de poder davant del Govern recentralitzador de socialistes i comuns. Ens sembla una mica miop, i ens sorprèn, per exemple, que quan el nostre grup parlamentari a Madrid hi va portar un munt d'esmenes a favor dels sectors econòmics afectats lligades amb el decret d'alarma, vostès hi van votar en contra. I van votar en contra d'allargar els ERTOs, i van votar en contra de flexibilitzar el retorn dels ICOs, i van votar en contra de suspendre els pagaments tributaris per a autònoms i per a pimes que estaven afectats per tancaments, i van votar en contra de reduir l'IVA dels sectors més afectats. No sé com quadra això amb lo del «Gobierno responsable. I, finalment, per als socialistes i els comuns: vostès van aprovar un decret d'alarma que no incorporava cap mesura d'acompanyament per a sectors econòmics ni famílies vulnerables, cap ni una. Han abandonat autònoms, pimes, microempreses quan més ho necessiten. Els socialistes i els comuns, que, certament, han trobat recursos per donar més diners a militars, a toreros i a una monarquia corrupta; aquest és el seu Govern. Gràcies
Gràcies, diputada. A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Alícia Romero.
Gràcies, president. M'havia preparat una intervenció, però és que escoltant-los a vostès, una ha de canviar obligatòriament. Jo no sé si vivim en una realitat paral·lela, sincerament, als diputats de Junts per Catalunya i Esquerra Republicana. Escoltin, els primers que van votar en contra d'un estat d'alarma van ser vostès fa uns mesos; ara l'han demanat: tenen l'estat d'alarma. Són els primers que van demanar recursos a l'Estat: 16.000 milions d'euros en un fons Covid, 3.225 que han arribat a Espanya. Van demanar flexibilització de l'objectiu del dèficit: tenen flexibilització de l'objectiu del dèficit. L'altre dia van modificar el pressupost: 420 milions d'euros més. L'any que ve, objectiu del dèficit modificat a l'1,1 més un fons de 13.400 milions d'euros, més 18.800 que arribaran dels fons europeus. Escoltin, de recursos n'hi ha, en aquests moments a la Generalitat, i n'hi haurà. Aquí la pregunta és què fan vostès amb aquests recursos que arriben de l'Estat: on estan? Per què aquests 420 milions d'euros que van modificar en el pressupost ara fa dues setmanes no els han dedicat exclusivament als sectors econòmics? Per què no ho han fet? –420 milions. Bé, va, anem a restar els 72 que havien pactat amb vostès, molt bé –amb els comuns. Doncs, escoltin, en queden 350. On són? Per què no els dediquen..., és que no els volen dedicar... És que al final un pensa que han decidit, doncs, que hi hauran algunes activitats que moriran. I ja està. Perquè, escoltin, 40 milions d'euros és l'única convocatòria en ferm que ha sortit per als bars, restaurants i centres d'estètica. Encara no hem vist la dels 50. Encara no hem vist la de les entitats de lleure, les entitats que fan extraescolars, entitats esportives... És que no l'hem vist encara, aquesta. És que no hi són. És que vostès prometen, però encara no hi són. I deia molt bé el senyor Cano que és veritat que hauríem d'accelerar una mica. De fet, la primera convocatòria a bars, restaurants, centres d'estètica va anar molt ràpid. No sé per què no van tan ràpid les altres. No ho entenc. És que vostès fan una cosa bé, però després tantes de malament que no hi ha manera de poder recolzar les seves decisions; sí les mesures sanitàries, que sempre els hem dit que recolzarem, perquè, evidentment, la situació és molt complicada, però no les mesures que fan d'acompanyament al teixit econòmic i com prenen les decisions, que aquest seria un altre tema. Per tant, recursos, a la Generalitat, n'estan arribant. És responsabilitat seva compensar els sectors que vostès han decidit tancar. Escoltin, és que l'Estat ja ha passat un fons. És que vostès diuen: «recentralització. Escoltin, ha enviat un fons de 16.000 milions a les comunitats autònomes perquè el gestionin de la manera que considerin. Nosaltres el que no sabem és en què els estan gastant, perquè el detall no el tenim; grans xifres: 800 milions d'euros en salut. No, escoltin, el detall. Perquè falten rastrejadors, perquè no obren CAPs, perquè falten metges, perquè falten infermeres, perquè no tenim encara les tablets amb connexió a les escoles. Escoltin, en què estan gastant els diners que arriben de l'Estat per fer aquesta tasca descentralitzada que vostès tant demanen? Doncs, escoltin, no ho sabem –no ho sabem. A veure si ens ho expliquen algun dia i a veure si dediquen uns quants –uns quants– centenars de milions d'euros a aquest teixit econòmic que tant està patint. Que només saben vostès demanar i seguir mirant a l'Estat. Bé, llavors, si volen que l'Estat els arregli els problemes, per què demanen recursos? Que no els saben gestionar? Potser és això, el que passa, no?, com vam veure amb els ajuts a l'Ebre, que van haver de retornar a l'Estat perquè van ser incapaços de gestionar-los bé. Bé, potser és aquest, el problema d'aquest Govern, que és un Govern que no governa, que no gestiona. I aquest és el gran problema que tenen. Per tant, la moció de Ciutadans, doncs, té sentit que es presenti, la seva interpel·lació de fa quinze dies. Nosaltres, hi ha algunes coses que recolzarem, altres que no tant. Primer, perquè creiem que la responsabilitat, en primer terme, és de la Generalitat, perquè l'Estat està posant molts recursos a les comunitats autònomes; per tant, són elles. I és veritat que l'Estat ha anat posant sobre la taula recursos. Vull posar només algunes xifres: amb crèdits ICO, que ahir la consellera Budó deia «més liquiditat, més liquiditat per a les empreses, més crèdits. Miri, 190.000 milions d'euros el mes de setembre s'havien atorgat a través d'ICO a les empreses, se n'havien beneficiat més de noranta mil empreses catalanes; és a dir, que l'Estat està fent. Hauria de fer més? Segurament, també, però està fent, està posant recursos directes sobre la taula per a empreses, per a comunitats autònomes. Escoltin, nosaltres el que diem és: la Generalitat, que ha de ser corresponsable, que prengui les mesures adequades. I, després, no oblidem que per a l'any vinent hi han moltes propostes, també lligades a majors ingressos i a majors transferències a les comunitats, i això també s'ha de tenir en compte. Però, en tot cas, creiem que la moció, en tot allò que obligui la Generalitat a fer la feina que li pertoca i no està fent, doncs, tindrà el nostre recolzament. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, el diputat senyor Lucas Ferro.
Molts gràcies. Em permetrà, el grup proposant, que faci algun comentari a algunes coses que s'han fet. Jo estic d'acord amb la companya Alícia, no només perquè compartim Govern, sinó perquè compartim una mateixa visió del que està passant en aquest país. Recursos? Segurament són escassos a totes les administracions, però això no vol dir que no els estiguin arribant recursos. El problema potser és que si fóssiu igual de ràpids per assistir els sectors econòmics que es veuen perjudicats per les restriccions sanitàries que per assistir les empreses amigues del seu Govern, com Ferrovial, no tindríem els problemes de liquiditat i de gestió que tenim en aquest país. I el problema de demanar competències és fer-ho des d'un Govern plenament incompetent, que és el problema que tenim aquí a Catalunya. Vostès van demanar competències sanitàries: el sistema de rastreig ha acabat en mans de Ferrovial –empresa que finançava il·legalment Convergència Democràtica de Catalunya. Demanen ajudes per als sectors econòmics: han arribat; de moment, només en tenim 40 milions. On estan la resta? És que crec que el problema d'aquest Govern és que mai li ha importat la gestió. I és veritat que hi ha conflictes i que hi ha situacions que, a vegades, deixen la gestió en segon pla de l'interès polític en aquest país, però un govern incapaç de gestionar una situació com aquesta és un govern fallit, i un govern que es dedica a fer-se la traveta entre els dos partits del Govern a cada discussió pressupostària i a cada necessitat econòmica que té aquest país és un govern fallit. I el que els demanem és que deixin d'excusar-se; si és que tenen recursos, si és que no tenen sostre de despesa, si és que s'han quedat sense excuses. Deixin d'excusar-se i posin-se a treballar d'aquí a que hi hagi un nou Govern a Catalunya. Respecte a la moció que presenten els companys i companyes. Nosaltres compartim pràcticament tota la moció. Hi haurà algun punt que votarem en contra, però ens agrada més situar aquells elements en què creiem que estem d'acord i que, per tant, volem posar en valor que estem d'acord. Estem en una situació on aquesta diatriba entre salut i economia, que mai ha sigut certa, és manifestament falsa. I ho hem vist durant la desescalada. Crec que tots som conscients de que es va fer la desescalada segurament més ràpid del que s'hauria d'haver fet per intentar recuperar la temporada turística. I no ha funcionat, perquè no hi ha una dicotomia entre economia i salut. Si no som capaços d'amplificar els mecanismes de prevenció sanitària, de rastreig, d'atenció primària, etcètera, l'economia també es veu afectada. Hi ha països –Estats Units, el gran exemple– que van fer tot el possible per no aplicar mesures de restricció sanitària. I la fallida en el seu producte interior brut i la crisi econòmica és palmària també, perquè no hi ha una contradicció en això. Hem de ser capaços de donar resposta sanitària a la situació que vivim per poder reactivar econòmicament el país. La dicotomia no és entre economia i salut, és entre benestar –i «benestar vol dir salut, vol dir economia– i abandonament. I creiem que hi ha sectors econòmics que estan clarament abandonats. Ahir a les portes d'aquest Parlament hi havia el gremi de firaires. Avui els companys del PSC ens recordaven la xarxa d'albergs. Hi ha sectors econòmics d'aquest país que estan desemparats completament i n'hi ha d'altres que reivindiquen que la intervenció econòmica que hi ha és manifestament insuficient. Avui es planteja decretar-los, el sector de l'oci i l'hostaleria i la restauració, com a essencials. Volem posar una cosa de manifest: hi estem d'acord. A la cultura se la va decretar com un sector essencial i a la setmana següent se la va tancar, amb problemes d'infrafinançament estructural evidents. Per tant, tots els sectors de l'economia són essencials. Altra cosa és que en la situació que vivim a alguns sectors de l'economia, sent essencials per al benestar de molts ciutadans d'aquest país, se'ls ha de demanar que apliquin mesures de restricció sanitària. Hi votarem d'acord, però no volem confondre «essencials amb «indispensables. Hi ha sectors que es veuran obligats a parar i hem de ser capaços d'assumir-ho i de rescatar-los perquè són essencials per al benestar del nostre país i per al teixit productiu del nostre país. Segona qüestió amb la que estem d'acord. Hem de començar a ser més previsibles i més àgils en les decisions que prendrem. Necessitem ser capaços de dir als actors econòmics: «Miri, si la situació sanitària arriba aquí, ens veurem obligats a tancar aquestes activitats i aquestes seran les línies d'ajut per cobrir-los. I deixar-los que puguin planificar ells també en aquest escenari d'incertesa. Els sectors econòmics haurien de ser capaços, en un escenari que és incert per a tots, almenys, de preveure quant els afectarà, la situació sanitària, al desenvolupament de la seva pròpia activitat. I, per últim, hem de començar a pensar seriosament el repartiment de costos d'aquesta situació en aquest país. Creiem que l'Administració pública no està assumint tots els costos que hauria d'estar assumint. Però creiem que hi ha sectors de l'economia, per exemple, els sectors proveïdors de serveis o de mercaderies a la restauració, que no estan tancats, que també estan assumint costos i que no estan mai contemplats en les mesures. Per tant, comencem a pensar un repartiment just dels costos d'aquesta situació. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP, té la paraula el diputat senyor Vidal Aragonés.
Moltíssimes gràcies. Per intervenir des de l'escó. Nosaltres volíem recordar el que estem plantejant pràcticament el darrer mes: no estarem mai en contra de mesures que signifiquin salut pública, de mesures que encara que puguin tenir poca influència, com és el cas del tancament de bars i restaurants en relació amb fer caure la corba de contagi de la Covid-19, sí que poden suposar, com a mínim, una intervenció. Això sí, no es poden improvisar aquestes decisions, i sempre, absolutament sempre, han de venir acompanyades de mesures econòmiques i socials per a aquests sectors. Perquè, si no, acabem amb ells. I és per això, evidentment, que nosaltres votarem favorablement a gairebé tots els acords de la present moció. Això sí, volem explicar sobre tres qüestions que ens abstindrem. La primera, aquelles que fan referència a coordinació amb l'Estat espanyol. I no tant per entrar en si estem a favor o en contra de coordinar-nos, sinó perquè ens sembla que es pot convertir en una pèrdua de temps. I ho hem vist en el debat d'aquesta moció, com s'han posicionat els grups que donen suport a un i altre Govern. En segon lloc, tampoc donarem suport a un acord concret que fa referència que si el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya declara que hi ha hagut una vulneració del dret a llibertat d'empresa, allò, mecànicament, hagi de significar, per part de l'Administració catalana, una quantificació de danys i perjudicis. Si això passa, que les grans empreses a posteriori facin el mecanisme legal corresponent, que és una altra demanda de rescabalament per danys i perjudicis, i ja es quantificarà per part dels tribunals. Però no li traslladem aquesta responsabilitat en aquell moment al conjunt de l'Administració catalana. I, en tercer lloc, tampoc votarem a favor –ens abstindrem– d'un afegitó bis que s'ha fet en relació amb transaccionar una esmena del Subgrup Popular que fa referència –i s'està plantejant en els darrers mesos– a la moratòria de la taxa del turisme. Hi ha més contingut, en aquest acord. Però nosaltres ens abstindrem en aquest, per una qüestió ben simple, perquè nosaltres el que volem és que els grans hotels del nostre país que encara tenen activitat i paguen aquesta taxa –i és el que s'està discutint–, la paguin per dedicar aquests diners als petits hotelers, als petits restaurants o a les petites activitats comercials que tant ho necessiten. I, per tant, per nosaltres és una qüestió simplement de redistribució. No podem donar un tractament igual a qui no és igual. Gràcies.
Gràcies, diputat. Per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el senyor José María Cano.
Muchas gracias. En primer lugar, agradecer a los grupos que han presentado enmiendas y, además, lo han hecho con la voluntad de mejorar esta moción. Las enmiendas del Partido Popular aportaban medidas desde el punto de vista fiscal, que nosotros compartimos, y no hemos podido incorporar la enmienda de Junts per Catalunya y el Grupo Republicano porque lo que querían evitar es todo lo que suene a coordinar-se con el Gobierno de España. En el debate de esta moción hemos visto claro que esa es la principal característica que falta aquí. Unos, que han emitido una serie de fondos que han llegado a Cataluña; otros, que no hacen mención de esos fondos; otros, que no saben en qué se han gastado esos fondos. ¿No entienden que todo eso perjudica a los autónomos, a las familias y a las empresas? Precisamente, ese es el puntal de esta moción, que haya una coordinación entre administraciones. Porque es imprescindible dar esa respuesta a la ciudadanía. Si no nos coordinamos, la eficiencia y la eficacia desaparecen. Por lo tanto, no podemos aceptar esa enmienda que lo que pide es la coordinación. Al final, todo acaba unos culpando a la Generalitat y los otros culpando, como siempre, a Madrid. Ayer incluso había una diputada que se rasgaba las vestiduras, porque no entendía cómo había catalanes como nosotros que no nos queríamos separar de España. Y, en definitiva, eso no tiene ningún beneficio para los catalanes. Nosotros... Lo único que tenía esa diputada es que tenía un círculo de los suyos mucho más pequeño que el nuestro. Su círculo se acababa en el mapa que presenta TV3 para presentar el tiempo; el nuestro, el resto, es de 47 millones de españoles, todos conciudadanos y todos tienen que tener los mismos derechos y obligaciones. Y separarse no sale a cuenta, y no coordinarse no sale a cuenta; no sale a cuenta para la ciudadanía. La ciudadanía, en este momento, lo que espera es que nos pongamos de acuerdo y rememos todos juntos para apoyarles, porque a las personas que tienen los negocios cerrados les va la vida. Les va la vida, a esas familias; no tienen ingresos que llevar a su casa. Quince días, se lo decía, para ustedes y para mí pueden ser lentos; para ellos, son la vida. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gracias, diputado. Els faig avinent que la votació d'aquesta moció es farà aquesta tarda, un cop acabades les interpel·lacions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'abordatge de les violències en els centres educatius]] [[302-00251/12]] El dinovè punt de l'ordre del dia és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'abordatge de les violències en els centres educatius. La presenta, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Jenn Díaz.
Moltes gràcies. Bon dia a tothom. Bon dia, conseller. Bé, fa dues setmanes vam venir a fer la interpel·lació, perquè dies abans vam poder veure com el me too, doncs, segueix trobant els seus altaveus i es va eixamplant, i aquest cop les dones joves de Castellar i Sabadell van decidir que ja n'hi havia prou de silenci, que ja n'hi havia prou de pactes al seu voltant; al voltant, en definitiva, de les seves vides, i al voltant de les violències que patien. I davant dels casos d'agressions, el Govern respon, doncs, amb dues mesures, una d'acompanyament i l'altra de prevenció. La d'acompanyament, amb una unitat de suport a les víctimes de violències dins el Departament d'Educació, i la de prevenció, doncs, amb educació sexual i afectiva obligatòria amb el programa Coeduca't. Educar des de la infància sense estereotips de gènere, sense rols marcats per les construccions socials, amb empatia i reconeixement dels privilegis i les discriminacions estructurals és la primera pedra d'un camí que serà llarg, que ja assumim que serà molt llarg, però que, en definitiva, hem de començar a fer-ho no només amb aquesta mirada de l'educació sexual i afectiva obligatòria, sinó també amb la perspectiva de gènere que, en definitiva, seria fer una educació sexual i afectiva feminista. Amb el programa Coeduca't els centres educatius seguiran sent espais, com dèiem fa dues setmanes a la interpel·lació, on arribaran les violències, que amaren tota la societat, perquè no són bombolles. I, per tant, com que hi continuaran existint totes aquestes violències, doncs, la nostra obligació moral és donar-los eines, i aquestes eines han de servir per combatre els abusos, per identificar les agressions i per no tolerar cap mena d'intromissió en la seva vida privada, sexual, afectiva i que atempti contra la seva dignitat. És essencial i comencem des de ja amb el compromís de garantir, en el termini de tres cursos, que tots els centres educatius incorporin l'educació sexual i afectiva, i no menys important, com deia, la perspectiva de gènere. La detecció és important, però no ho és menys l'acompanyament, perquè és en aquest moment, en l'acompanyament, on podem caure en la revictimització o en la reparació. I, per tant, què han de fer els centres per intervenir si hi ha un cas d'agressió. El primer pas, i d'aquí la importància, com deia, de l'educació sexual i afectiva i la perspectiva de gènere és l'autoreconeixement com a víctima i, per tant, l'autoreparació comença en el moment en què la víctima es reconeix a si mateixa com a víctima d'aquest abús de poder. I, per tant, això, per poder identificar tots aquests abusos i totes aquestes violències, és essencial tenir els coneixements. El segon és aquest acompanyament, que ve ja no tant de l'autoreconeixement, sinó del coneixement del centre, és saber quina és la persona de referència per poder posar en coneixement dels centres aquestes agressions. En aquest sentit, la unitat de suport a les víctimes pretén fer aquesta escolta activa amb les víctimes i acompanyar-les, independentment de si el cas s'acaba judicialitzant o no. I penso que això és important i és un matís que cal posar sobre la taula, perquè ningú pot obligar cap víctima a portar el seu cas a la justícia, ni en els centres educatius ni en cap altre àmbit. Per tant, si fa aquesta denúncia, el compromís del departament ha de ser d'acompanyar aquestes víctimes a la justícia, però, en definitiva, no podem centrar tota aquesta atenció, l'escolta activa i l'acompanyament en les denúncies, perquè hi ha moltíssimes víctimes que no passen pel sistema judicial i, per tant, què fem amb totes elles, que no tenen aquesta via de reparació. Una altra qüestió important és que els canals de la unitat de suport han de ser adequats per als joves, perquè hi puguin accedir de forma més igualitària. Però no ens quedem aquí, perquè el Govern de Catalunya fa la part que li pertoca, prevenció, detecció, acompanyament, però què passa quan un docent o personal de l'Administració és objecte d'investigació per un cas, encara no hi ha sentència condemnatòria i els tràmits s'estan allargant? Doncs no el poden mantenir suspès cautelarment, perquè els terminis s'esgoten, i això ho especifica un reial decret de la Llei de l'estatut bàsic de l'empleat públic i, per tant, el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana a Madrid entrarà aquesta proposta, doncs, per poder esmenar aquest reial decret de la Llei de l'estatut bàsic de l'empleat, perquè, en cas que els terminis s'allarguin i fins que no tinguin sentència, el Departament d'Educació pugui apartar preventivament de les aules aquest agressor, i, per tant, que puguin actuar de manera eficient, independentment dels tràmits. Per tant, si hi ha un cas, una investigació, o un cas d'abusos sexuals i d'agressions sexuals en un centre educatiu s'ha de poder apartar, independentment dels terminis. Com que em quedo sense temps, en el següent torn de rèplica acabaré de contestar sobre les esmenes i sobre la moció.
Gràcies, diputada. Per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Esther Niubó.
Bon dia. Gràcies, president. Conseller, en primer lloc, doncs, volia agrair a la diputada Jenn Díaz la presentació d'aquesta moció sobre l'abordatge de les violències als centres educatius, que se sumarà a altres mocions que en els últims anys, malauradament, i sovint com a conseqüència del coneixement d'altres casos d'assetjaments o abusos o diferents tipus de violències de menors produïdes en centres educatius, doncs, hem aprovat. Fets que moltes vegades es coneixen molt tard, massa tard, molts anys després que hagin succeït, quan les víctimes se senten prou segures per fer la denúncia. I d'aquí, doncs, la nostra més absoluta condemna, repulsa, a totes les agressions comeses en centres educatius, i, evidentment, el suport a les víctimes, a les seves famílies i al conjunt de la comunitat educativa. Doncs bé, en les últimes setmanes coneixíem el cas, com s'explicava, d'un institut de Castellar del Vallès on un professor d'educació física hauria assetjat diverses alumnes i exalumnes que, a més a més, doncs, van denunciar el centre educatiu de còmplices d'aquest assetjament per haver mantingut aquest docent en exercici i, per tant, en contacte amb menors fins a aquell moment. Fets greus sobre els quals el departament, doncs, haurà o hauria de donar explicacions. Però per això ens sembla important, i per això ho hem incorporat com a esmena d'addició, insistir en la necessitat que el Govern vetlli per un estricte compliment del protocol de prevenció, detecció i intervenció davant la violència masclista i davant l'assetjament, perquè, entre d'altres, doncs, obliga les direccions dels centres a comunicar qualsevol coneixement, sospita d'una situació de violència per part de qualsevol membre de la comunitat educativa a inspecció –per tant, al departament– des d'un primer moment. I això, juntament amb altres mesures, com les que es proposen en aquesta moció, és essencial per evitar que fets violents es guardin –si se'm permet l'expressió– durant anys i anys per no malmetre la imatge o el prestigi d'un centre, o per altres qüestions, posant així també en risc la repetició d'aquests episodis violents amb altres alumnes menors. I, de fet, en la majoria dels casos ni tan sols les famílies que formen part d'aquest centre, doncs, acaben assabentant-se d'aquestes situacions de violència quan, en canvi, doncs, tenen un paper molt important també en la prevenció i detecció. Però amb aquesta filosofia, que la comunicació i que la valoració d'una sospita o fet violent s'ha de produir com abans millor per poder intervenir a temps i prendre les mesures cautelars necessàries per protegir les víctimes, doncs, és important que la societat entengui que no parlem de comentaris desafortunats, de jocs, de bromes, de comportaments que han passat tota la vida, sinó que s'entengui que parlem de delictes greus, penats, malgrat que, com apunta, per exemple, Save the Children, un 70 per cent mai acaben a judici. Doncs bé, per incidir en la importància de preservar els centres educatius de qualsevol tipus de violència i, sobretot, de protegir l'alumnat –infants i joves–, hem proposat també una esmena d'addició per instar el Govern a personar-se davant de la justícia davant dels casos de què es té coneixement de violència que es cometen en centres educatius. Tolerància zero. Els presumptes agressors han de saber que tenen el Govern i la societat enfront. Doncs bé, cal incidir en la prevenció; això passa per treballar en la coeducació, la igualtat de gènere. I compartim, evidentment, la proposta, doncs, d'introduir l'educació sexual i afectiva en totes les etapes educatives des d'una perspectiva de gènere. Però ens sorprèn, doncs, que el Govern encara no ho hagi tirat endavant, quan fa vora d'un any que ho va anunciar, sobretot, perquè són les escoles les que tenen una gran capacitat d'influència en els canvis socials i culturals necessaris per a l'erradicació de la violència masclista. Però, en qualsevol cas, doncs, els instem a implementar la proposta, que també aviat tindrà el paraigua legal de la nova llei educativa estatal, la LOMLOE. I, d'altra banda, com deia abans, doncs, cal introduir modificacions legislatives per reforçar aquesta protecció de l'alumnat i la preservació de les escoles i dels instituts de violència. Com explicava la diputada autora de la moció, es tracta que professionals que han sigut condemnats per abús sexual, doncs, no puguin retornar als centres educatius un cop complida la condemna. O, per exemple, també, de modificar l'EBEP per tal de perllongar una mesura cautelar, com pot ser una suspensió de funcions, fins a la resolució judicial ferma en procediments que tenen a veure amb delictes contra la llibertat i la indemnitat sexual. N'hi ha d'altres, com, per exemple, elaborar un nou reglament de règim disciplinari de la funció pública que inclogui fets o faltes relacionades amb conductes no desitjades de tipus sexual que afectin l'alumnat menor d'edat. De totes maneres, dir que també hi ha violències que es produeixen entre iguals i sense implicació de docents, però ens sembla igualment una bona mesura. Igualment, doncs, veiem amb bons ulls crear una unitat de suport i escolta activa a les víctimes de violència dins del departament per poder gestionar casos que arribessin per canals directes de comunicació, com pot ser un WhatsApp; pensem que pot ser una mesura que pot contribuir-hi. I, simplement, doncs, per acabar, agrair a la diputada la seva feina, agrair la voluntat d'acord, que ens hagi acceptat les esmenes. I dir que votarem a favor del conjunt de la moció. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Imma Gallardo.
Gràcies, president. Conseller, diputades i diputats, personal del Parlament, bon dia a tothom. Voldria començar també la meva intervenció agraint a la diputada Jenn Díaz, del Grup Republicà, aquesta moció sobre l'abordatge de les violències als centres educatius, perquè és un tema molt greu i preocupant, i la cruesa dels testimonis que vàrem escoltar en la interpel·lació de la diputada Díaz només va fer que evidenciar-ho. És cert que les coses estan començant a canviar, i l'exemple de les noies de Castellar del Vallès o de Sabadell i d'altres llocs ja és una mostra que el canvi ha començat, però no n'hi ha prou, perquè això ha de ser una tasca que ha d'implicar tothom –alumnat, mestres i educadors, famílies–, és una tasca de tota la comunitat educativa, i també de tota la ciutadania en general. Ho deia la diputada Díaz en la seva interpel·lació: el focus no ha d'estar mai en què han de fer les agredides, el focus no pot estar sempre en què fem les dones quan ens agredeixen, també s'ha de fer una feina important amb els nens, amb els nois, amb els adolescents, amb els homes, perquè, si no, no servirà de res. I afegia que per això és important que els mateixos centres tinguin un funcionament que sigui útil, un pla, un protocol, una guia; els itineraris, que siguin clars, que siguin segurs, perquè les joves tinguin aquestes eines i tinguin una manera d'enfrontar-se a la situació que no sigui de manera frontal amb el seu agressor. La resposta de l'honorable conseller Bargalló va ser molt aclaridora, i des de Junts per Catalunya hi coincidim plenament, perquè cal aquest nou protocol que utilitzi tots els recursos possibles, fins i tot les noves maneres de relacionar-se dels joves i dels no tan joves, és a dir, utilitzant també les xarxes socials. Perquè és molt important que se'n pugui parlar i que s'habilitin tots els espais on poder denunciar, però també és molt important que això transcendeixi les parets dels centres educatius, i per això caldrà fer molta més pedagogia de la que s'ha fet fins ara. Des de Junts per Catalunya donarem suport a tots els punts de la moció. Agraïm que s'hagi acceptat la nostra esmena, perquè coincidim del tot en que des del Govern es garanteixi que en el termini de tres cursos tots els centres educatius del Servei d'Educació de Catalunya introdueixin l'educació sexual i afectiva i la perspectiva de gènere de manera transversal al llarg de totes les etapes de l'educació obligatòria en el seu projecte educatiu, però ens semblava molt important que també es tingués en compte el primer i segon cicle d'educació infantil, és a dir, dels zero als tres, i, sobretot, dels tres als sis anys. Ja n'he parlat algunes vegades des d'aquesta tribuna: ja hi ha molts estudis que reconeixen la importància d'aquesta etapa educativa: és on es posen molts dels fonaments que després serviran per a la construcció de les personalitats dels nous ciutadans i ciutadanes del futur. I també és on els infants poden integrar amb més naturalitat els valors, els comportaments, etcètera. Des d'aquesta mateixa tribuna, voldria demanar que aquesta etapa fos tinguda més en compte. També voldria fer un reconeixement i agraïment al col·lectiu d'educadores i mestres d'educació infantil. I ho dic en femení perquè, malauradament, continua sent una professió majoritàriament feminitzada. Un reconeixement, deia, per la seva excel·lent tasca educativa, on sovint les seves condicions laborals són inversament proporcionals a la gran responsabilitat amb què treballen, i això, en algun moment, també s'haurà d'afrontar. Seguint amb els punts de la moció, coincidim també en que cal dotar el Departament d'Educació d'aquestes noves eines que permetin una millor gestió d'aquells supòsits en què docents o personal d'administració i serveis de centres educatius són objecte d'investigació en seu judicial o administrativa per presumptes conductes de tipus sexual constitutives d'infracció. També compartim la creació d'una unitat de suport a les víctimes de violències dins del Departament d'Educació vinculada a un canal de comunicació directa, bústia o similar, WhatsApp... Aquesta unitat haurà de gestionar tots els casos que arribin i coordinar el seu abordatge, garantint una actuació sense demora, però també l'escolta activa a les víctimes. Vull agrair també les esmenes presentades pel Grup del PSC i Units per Avançar. També les votarem a favor, perquè coincidim en que cal vetllar pel compliment estricte del protocol de prevenció, detecció i intervenció davant la violència masclista entre l'alumnat, que, entre d'altres, obliga les direccions dels centres educatius a comunicar qualsevol coneixement o sospita d'una situació de violència masclista per part de qualsevol membre de la comunitat educativa a la inspecció d'Educació. O també coincidim en que cal personar-se davant la justícia quan així es requereixi. I ja per acabar, voldria compartir un parell de frases del psiquiatre, neuròleg i etòleg francès, en Boris Cyrulnik, conegut com un dels pares del concepte de la «resiliència, i que ens diu: «Ni oblidar ni utilitzar, l'única manera de sortir endavant és comprenent. Per ell l'acte de comprendre és una de les estratègies fonamentals que permeten seguir endavant. També parla de l'expressió com a estratègia de l'enfrontament: «Explicar-se és exposar-se al perill, però callar és caure en l'aïllament. Està clar que tant la comprensió com l'expressió són molt importants, i ja es treballa en els centres educatius. El repte estarà justament en com incorporar l'educació sexual i afectiva i la perspectiva de gènere de manera transversal per treballar-los conjuntament amb la resta de coneixements, i que això sigui com més aviat millor per tal de començar a erradicar les violències de qualsevol tipus als centres educatius i contribuir, d'aquesta manera, a que casos com els de Castellar o Sabadell no es tornin a repetir mai més. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Sonia Sierra.
Gràcies, senyor vicepresident. Bon dia, diputats, diputades, conseller. Jo he dedicat gran part de la meva vida a la docència: he fet classes d'espanyol per a estrangers, he fet classes a la universitat, però sobretot, sobretot, he fet classes a instituts. La meva gran il·lusió era ser professora de secundària, i a això vaig dedicar tots els meus esforços. Ser professora m'ha donat moments molt gratificants, i puc dir que gairebé tot el que sé a la vida ho he après a instituts, primer com a alumna i després com a professora. Sempre dic que observant els adolescents s'aprèn moltíssim, perquè amb ells tot és com una realitat augmentada. També he sentit a dir sovint que els professors semblen més joves del que són, i segurament és per aquesta energia que té la canalla i que t'acaba traspassant. Ser professor és, sens dubte, una de les feines més boniques, més interessants i, sobretot, més importants que existeixen. Devem estar tots d'acord que tenir bons professors és una cosa que et marca de per vida, però la moció que votem avui, malauradament, parla del cas contrari, parla d'aquells professors que et marquen de per vida perquè te la destrossen. Totes les persones, tinguin l'edat que tinguin, mereixen respecte, però en el cas dels nens i dels adolescents s'ha de ser especialment curós, perquè la seva personalitat està en construcció, i això els fa més fràgils. Evidentment, em fastigueja qualsevol agressió a una dona, i des del meu grup condemnem qualsevol tipus d'agressió, però encara és pitjor quan aquesta agressió és a una nena o a una adolescent, i, a més, és una agressió per part de qui hauria de vetllar pel benestar i per la formació d'aquesta nena o d'aquesta adolescent. Les famílies deixen els seus fills als centres escolars amb total confiança, com si fos la seva segona llar, i els puc dir, per la meva àmplia experiència a les classes, que, efectivament, les escoles són com la segona llar dels alumnes. Per això no es pot trair la confiança d'aquestes famílies, i molt menys trair la confiança d'aquests alumnes. Malauradament, aquests dies hem tingut notícies d'agressions a joves per part dels seus professors a dos instituts i, malauradament, pel que sembla, massa gent va mirar cap a una altra banda durant massa temps. En un dels instituts, el de Castellar, el professor d'educació física portava deu anys assetjant alumnes, deu anys destrossant la vida de joves. En algun cas eren nenes tan joves que tenien dotze anys i, evidentment, no es van atrevir a dir re, possiblement perquè ni tan sols eren capaces de formular-se a si mateixes el que estava passant, i també per por a les represàlies. I, pel que sembla, sí que hi va haver noies que van ser valentes i es van decidir a denunciar-ho a direcció, però no se'ls va fer cas. Això és terrible, i no pot tornar a passar mai més. I des d'aquí vull agrair a Esquerra Republicana la presentació d'aquesta moció, a la que nosaltres donarem suport, excepte en un dels punts. En primer lloc, considerem important que s'introdueixi l'educació sexual i afectiva de manera transversal al llarg de tota l'educació, com fan els països nòrdics des de fa dècades i com ja s'està fent a la Junta d'Andalusia. I des d'aquí vull destacar la gran feina que està fent el conseller Imbroda, i també la consellera Rocío Ruiz, que és consellera d'Igualtat, Polítiques socials i Conciliació, una figura que malauradament no tenim aquí a Catalunya, i la seva tasca ha estat reconeguda amb diferents premis, i també amb una valoració molt bona sempre a les enquestes. Nosaltres donarem suport a aquest punt perquè és molt important. Però és que cal assenyalar que fa justament un any, a l'octubre del 19, el conseller Bargalló va anunciar que s'impartiria educació afectivosexual des de l'educació infantil fins a l'ESO durant els propers tres anys, que és exactament el mateix que diu aquest punt. Resulta, si més no, curiós que el partit al qual pertany el senyor conseller porti a votació un punt que diu exactament el que va dir el conseller que faria fa un any, se li hauria de preguntar al conseller per què no ha fet re durant tot aquest any. Però ja ho dic, nosaltres li donarem suport perquè considerem que és important. Al que no podem donar suport és a l'apartat 3 del punt 2, perquè –hem presentat una esmena– si de veritat volem que la justícia funcioni bé, hem de dotar de recursos aquesta justícia. Per això nosaltres demanem dotar les oficines dels recursos personals i materials adequats, perquè els servidors públics puguin fer el millor possible la seva feina de protegir l'interès dels menors. I, curiosament, no s'ha acceptat aquesta esmena. M'agradaria que m'expliquessin com pensen protegir els menors sense donar els recursos necessaris. Perquè la justícia a Catalunya es troba, malauradament, en una situació deplorable. També… [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Bé, ho deixo aquí. En tot cas, esperem que prosperi la moció, però també m'agradaria dir que, precisament, Esquerra Republicana i Junts per Catalunya no tenen gaire credibilitat en aquest sentit, perquè van deixar desprotegits els menors que van formar part d'una xarxa d'explotació sexual, i que eren, o haurien d'haver estat, protegits per la DGAIA. Gràcies.
Gràcies, diputada. Per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, el diputat senyor Marc Parés.
Bé, gràcies. Bon dia, diputats i diputades. Bé, en primer lloc, el que voldria fer és agrair a la diputada Jenn Díaz, doncs, la presentació d'aquesta moció, d'aquesta interpel·lació arran dels fets que vam conèixer fa unes setmanes, d'aquesta denúncia pública a través de les xarxes socials de les estudiants de l'institut de Castellar, que ens van posar a tots els pèls de punta, no?, amb el seu me too particular, que denunciava les agressions sexuals patides durant anys per part d'un professor, a les quals s'hi van sumar exalumnes, fet que demostrava que, efectivament, feia temps que la situació perdurava, i que no era nova. Escoltava les intervencions precedents, no?, primer la de la proposant, i em feia pensar, doncs, com, efectivament, aquesta moció i aquest abordatge té un punt profundament republicà, no?, en el sentit d'entendre el republicanisme com la lluita contra tots els abusos de poder. I aquest és el principal abús de poder que tenim avui en dia a les nostres societats. I, per tant, crec que és important que posem en valor aquesta concepció de la llibertat, la llibertat entesa com la «no dominació, que és el que entén el republicanisme. Amb un altre principi també molt propi, que és el de la fraternitat, és a dir, només si ens entenem com a iguals dintre de la nostra societat podrem avançar. I feia referència la diputada Gallardo també a un altre concepte, que és el de la resiliència, no? Jo crec que és important també que entenguem aquesta resiliència com una resiliència transformadora, és a dir, no d'adaptar-nos a la societat que tenim, sinó de ser capaços de canviar-la, i aquest jo crec que és el principal punt en el qual hem d'abordar aquesta qüestió, en ser capaços de combatre els elements estructurals, que són bàsicament els de la societat patriarcal. Com els deia, no?, doncs, la situació de fa unes setmanes a Castellar va generar una alarma social, tots ens vam posar les mans al cap i aleshores sí que vam actuar i que es van prendre mesures des del Departament d'Educació, apartant el professor de les seves funcions. Òbviament, es va arribar tard, i és per això que hem d'actuar, perquè no tornem a arribar tard. Va ser necessari que les noies tinguessin la valentia i la seguretat necessàries per fer la denúncia pública, per confrontar el professor, per confrontar la institució educativa al conjunt de la societat. Víctimes que han hagut de fer el primer pas de reconèixer-se com a víctimes, però víctimes, també, que massa sovint han de justificar-se, que se senten qüestionades, que han d'explicar-se, i són, així, revictimitzades. Quina gran paradoxa, quina gran injustícia i quina gran vergonya. Poc després va arribar el cas de Sabadell, i, per tant, un altre centre en què tornàvem a viure que aquesta realitat ens impregna en tota la nostra societat. Eren coses que se sabien, que eren de sempre, que es parlaven, que no es tenien en compte, que no s'hi actuava, que es deixaven soles les víctimes esperant que el mal tràngol passés, que es passés de curs, que es deixés l'institut, i, així, que arribessin noves víctimes. I el sistema educatiu no va respondre, no les va protegir. I massa sovint veiem aquesta situació en el nostre sistema educatiu, que no té capacitat de respondre davant la diferència, davant els abusos de poder. Succeeix amb les violències masclistes, però succeeix també amb els alumnes amb algun trastorn d'aprenentatge en què els anem fent passar de curs sense identificar la problemàtica. I necessitem un sistema educatiu que sigui capaç de respondre a allò que no és homogeni, allò que s'escapa de la norma, o aquelles problemàtiques que van en contra de les normes de la nostra societat, que són, com els deia, dominants. I de casos com aquests, doncs, n'hi ha milers, i la majoria en silenci. Normalment, parlem més dels assassinats de violència masclista. Ahir mateix, de fet, aquí al Parlament, doncs, fèiem, malauradament, un altre minut de silenci per una nova víctima. Però el feminicidi és la punta de l'iceberg de tot un sistema patriarcal que sosté i que justifica la violència en contra de les dones. La punta de l'iceberg, que té en les seves bases, entre d'altres, les agressions en els centres educatius. I les violències sexuals, les agressions només es combaten si es combat el patriarcat. Si es fa un abordatge integral d'aquestes violències, des de la prevenció, com ens deia la diputada, fins a la reparació, començant aquesta reparació amb la detecció dels propis casos. És prioritari identificar totes aquelles qüestions que fomenten i sostenen les desigualtats i canviar-les. I això, a les escoles, als centres educatius, es fa, s'ha de fer des de la coeducació, des de l'educació sexual i afectiva, i celebrem que ens hi posem a treballar. Però és cert que anem tard, que acabem una legislatura de tres anys i que tot just al final ens hi comencem a posar. En qualsevol cas, com els deia, celebrem aquesta moció, la lamentem al mateix temps, perquè és fruit dels casos que vam conèixer fa unes setmanes, però l'agraïm i el nostre grup hi votarà a favor. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula el diputat senyor Carles Riera.
Gràcies, president. Bé, en primer lloc, el nostre reconeixement i agraïment per aquesta moció. Ens sembla absolutament oportuna, necessària i escaient, i, per tant, la felicitem, i, òbviament, hi votarem a favor. Efectivament, el patriarcat i les violències masclistes i sexuals i el conjunt dels abusos de poder travessen tota la nostra societat i totes les seves instàncies. I, malauradament, l'escola no en resta al marge i no és encara un espai protegit d'aquesta problemàtica. Per això hem de combatre, prevenir i eliminar tota actitud relacionada amb les violències masclistes i els abusos i agressions sexuals que se'n deriven. Aquesta ha estat una xacra que ha estat freqüent en els centres religiosos i protagonitzada per membres del clero. Cal tolerància zero i un rebuig absolut al silenci i als encobriments. I cal, també, i sobretot, per a les víctimes, reconeixement, justícia i reparació. Però també hem de garantir que tots els centres escolars –en aquest sentit, els centres públics tenen l'obligació de marcar referencialitat i excepcionalitat– siguin espais segurs, protegits i amb una cultura activa i compartida contra qualsevol forma d'abús i violència sexual. I per això és també imprescindible, efectivament, que tots els centres escolars siguin espais d'educació sexual i afectiva, amb perspectiva de gènere, feminista, per tant, transversalment i al llarg de totes les etapes educatives. I, finalment, també ens sembla imprescindible i necessari que, en conseqüència i en congruència, finalment, puguem tenir en el nostre sistema educatiu un protocol de prevenció i abordatge de les violències masclistes i sexuals en el Departament d'Educació, en el sistema d'inspecció i en tots els centres escolars i educatius del nostre país. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Daniel Serrano. Endavant.
Gracias, presidente, desde el escaño. La moción trata de una lacra, como es la de la violencia y los abusos en las escuelas. Una lacra que hay que erradicar dotando al sistema educativo y a los estudiantes de las herramientas necesarias para que, efectivamente, se sienta que los centros educativos son espacios seguros y donde funcionen los elementos de detección, prevención y acompañamiento a las víctimas. Y, por tanto, en ese sentido hay terreno que mejorar, y mucho, y la moción apunta en ese sentido, y estos aspectos los apoyaremos. Obviamente, también hay que garantizar que determinadas situaciones que parecen de sentido común, pues, no se produzcan, como cuando, por ejemplo, un profesor, después de cumplir la condena, pues, lo lógico es que no vuelva al centro educativo de donde salió. Creo que son aspectos de sentido común que no deberían producirse y, por lo tanto, en ese sentido, también apoyaremos la moción, porque creemos que recoge un aspecto muy positivo. Lo que no acabamos de entender es el tema de introducir la educación sexual en todos los niveles de la educación obligatoria. Yo creo que cada momento tiene su etapa, y yo creo que, en los primeros años de escolarización obligatoria, pues, introducir la educación sexual..., hombre, yo creo que un niño de seis, una niña de seis años, pues, en esos momentos quizás tiene otras cosas que aprender más prioritarias. Ya habrá tiempo para ir introduciendo…, seguramente a edades tempranas, pero no creo que a los seis años, pues, sea la edad más adecuada para introducir lo que es la educación sexual. Tampoco lo concreta la moción, quizás podríamos estar de acuerdo, pero, en ese sentido, creo que la moción, pues, recoge aspectos poco claros o concretos de a qué se está refiriendo, y, por lo tanto, en ese sentido nosotros en este punto nos vamos a abstener. El resto de la moción lo compartimos y lo vamos a apoyar. Gracias.
Gràcies, diputat. I, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té un torn de nou la diputada Jenn Díaz.
Gràcies, president. Sap què passa? Que amb sis anys potser vostè creu que no estan preparats per rebre educació sexual, però és que hi ha molts homes que amb sis anys ja abusen, de nens. Per tant, necessiten aquesta educació sexual a totes les edats, perquè no hi ha cap edat que en quedi exclosa, de les violències masclistes. Aquesta moció, amb les mesures que proposem, és evident que va adreçada a totes les víctimes d'agressions en els centres educatius. Com deia la diputada Niubó, també existeixen d'igual a igual, amb nens i amb joves, i, per tant, hem acceptat aquesta esmena amb aquesta voluntat. Però no se'ns escapa que a determinades edats la pateixen moltes dones joves i que hi ha un tant per cent molt elevat que l'agressió la perpetua un home adult que és de referència. I, per tant, com que suposa un abús de poder en tota regla, volíem fer aquesta menció específica a totes les dones joves que van alçar la veu –també a les que no han alçat la veu– perquè sàpiguen que des d'aquest Parlament els volem enviar aquest missatge, que és que no estan soles. I, per tant, volíem fer explícita aquesta menció. També hem acceptat l'esmena del Grup de Junts per Catalunya, perquè, efectivament, l'educació obligatòria també havia d'incloure el primer i el segon cicles, i les darreres dues esmenes del Grup Socialistes i Units per Avançar, perquè vetllar pel protocol i personar-se davant de la justícia ja es feia. La voluntat era sumar coses noves a la moció, però, en tot cas, com que ja ho fem i hi estem d'acord, l'hem acceptat. Les esmenes de Ciutadans no les hem acceptat perquè eren esmenes que parlaven més de la justícia i pensàvem que desvirtuava aquesta moció, que, en tot cas, al que feia referència és més a què ha de fer el Departament d'Educació i no tant què ha de passar quan els casos es judicialitzen. Agrair la bona entesa amb tots els grups, i que aquesta moció surti endavant és molt important. Gràcies.
Gràcies, diputada. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la importància de la prevenció de la grip i les altres malalties d'hivern durant la pandèmia de Covid-19]] [[302-00252/12]] Acabat el debat, passem al següent punt de l'ordre del dia, que és el vintè, i que correspon a la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la importància de la prevenció de la grip i les altres malalties d'hivern durant la pandèmia de Covid-19. Per exposar-la, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Gemma Espigares. Endavant.
Gràcies, president. Conseller, diputades, diputats, en primer lloc, agrair-li a l'equip de la consellera Vergés que ens fes notar que no hi podien ser, perquè justament ara fan la roda de premsa amb el conseller Sàmper per explicar l'actualitat sanitària. Tornem a una situació complicada i, per tant, és important tornar a mantenir aquesta comunicació constant amb tota la ciutadania i fer-ho de forma sistemàtica. Per tant, agrair-li al seu equip que ens ho hagi traslladat. Nosaltres portem avui una moció insistint en l'àmbit preventiu, que saben que és una de les insistències que hem tingut durant aquesta legislatura i, en aquest cas concret, sobre la campanya de vacunació de la grip. Òbviament, traslladar, com no pot ser d'altra manera, el suport, que hem anat tenint tots els grups parlamentaris, tot l'arc parlamentari, als professionals, no només en forma d'aplaudiments, sinó traduint-ho en millores de les condicions, amb més professionals; se n'han incorporat, també, des del mes de setembre, a rastrejadors, a nous perfils, a perfils també sanitaris, malgrat que saben que hi ha dificultats per trobar encara més treballadors dels que el Govern està en disposició de poder contractar, i que aquest nou estat d'alarma també permetrà, doncs, aquesta contractació ràpida que el sistema necessita. Per tant, en primer lloc, traslladar-los també aquest agraïment. I en l'àmbit..., o entrant al detall concret de la moció, nosaltres, d'alguna manera, instem el Govern no només a seguir fent aquests canals d'anticipació, de poder fer aquesta campanya de vacunació dues setmanes abans del que estava previst, i que, a més, va a molt bon ritme, sinó, sobretot, de posar el focus en que entre tots i totes fem aquesta campanya comunicativa per focalitzar molt bé quins són els col·lectius més vulnerables als que ha d'anar dirigida aquesta campanya: a les embarassades, també a les persones que tenen alguna patologia crònica, i, aquest any, especialment, al personal sociosanitari. I em centro en la part sociosanitària perquè és veritat que hi ha tradició entre una part dels professionals que estan als hospitals, que estan en l'atenció primària de vacunar-se, però no tanta en l'àmbit residencial, i, per tant, instar el Govern a intensificar aquesta campanya específica amb les persones que estan en residències, que són especialment vulnerables, també aquest any, i, per tant, de fer aquesta campanya amb ells, i també amb tots els col·lectius de professionals. Fa dues setmanes, quan feia la interpel·lació prèvia a aquesta moció, ja posava l'accent en la campanya de vacunació que han promogut col·lectius com el Col·legi de Professionals d'Infermeria de Lleida, com el Col·legi de Metges instant els diferents professionals a fer-ho. I, finalment, la part del món municipal. Aquest any també hem vist com la campanya de vacunació sortia dels centres d'atenció primària, on normalment està ubicada, i, de fet, els explicava que n'havia anat a visitar un, en aquest cas concret dins d'un pavelló, on hi havien uns circuits establerts diferents. Sobretot, perquè utilitzem, i aquest és l'últim punt de la moció, aquests circuits com a aprenentatge. Jo no vull focalitzar en la vacuna de la Covid ara, perquè crec que encara ens queden..., no ho crec jo, vaja, ho diuen tots els experts, que encara ens queden moltes setmanes molt dures. Per tant, tots hi haurem de posar de la nostra part per seguir aplanant aquesta corba, amb una taxa de transmissió que sembla que va baixant, que va desaccelerant, però que encara hi ha molta tensió assistencial dins del sistema sanitari, especialment en la part de crítics. Per tant, encara ens queda molta feina de fer compatible la vida, i també la part sanitària. Per tant, de fer compatible aquesta part social, aquesta part econòmica amb tota la situació del sistema sanitari. La vacuna hi és i s'estan fent tots els assajos, però sí que em sembla que pot ser adient que aquests circuits que s'han innovat aquest any, per exemple, avançant la campanya, per exemple, treballant amb el món municipal per poder fer campanyes fora dels CAPs, i també, val a dir-ho, hi ha CAPs que han seguit fent-ho dins dels mateixos CAPs amb dos circuits diferents... Per tant, que, d'alguna manera, tot això ens serveixi d'aprenentatge, també amb propostes que entenc que els grups faran. S'ha començat a parlar del tema de les farmàcies. Per tant, molt oberts a que entre tots en puguem parlar per consensuar quins han de ser aquests circuits que funcionin, i també per analitzar tot allò que no ha anat prou bé. Gràcies, president.
Gràcies, diputada. A continuació, i atès que no s'han presentat esmenes, passarem a les intervencions dels grups parlamentaris per fixar la seva posició. I té la paraula, en primer lloc, i en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Jorge Soler. Endavant.
Bon dia. Gràcies, president. Conseller, diputades i diputats, ja que tenim novament l'ocasió de tenir un debat sanitari, em permeto dirigir les meves primeres paraules, primer, a recordar els difunts i les víctimes per l'actual pandèmia, i, en segon lloc, i també importantíssim, d'agraïment, novament, als professionals que estan fent, com sempre, una feinada excel·lent. Avui tornem a parlar de temes sanitaris amb un Govern que no té ja cap tipus de credibilitat. Poca en tenia, però dia a dia l'està perdent, i més encara, perdent, per gestionar aquesta segona pandèmia. Saben vostès, ho he repetit manta vegades, que des de Ciutadans, des del primer dia, vam ser lleials a aquest Govern, vam estendre la mà per ajudar en el que convingués per millorar la gestió de la pandèmia, però hem vist un Govern incapaç de gestionar-la bé, però encara més incapaç de bastir ponts amb aquell qui li estén la mà, en aquest cas, Ciutadans i els grups de l'oposició. Nosaltres, en aquest sentit, vam prioritzar, vam entendre que era urgent a Catalunya tenir aquest debat monogràfic per gestionar el que venia. Avui parlem de grip, però la grip no és l'única qüestió, i, especialment, en època de pandèmia de coronavirus, que té, doncs, la pulsió del sistema sanitari. I, per tant, vam tenir aquest debat, que nosaltres vam demanar abans de l'estiu, urgent i prioritari, precisament, per evitar arribar a moments com estem arribant, no solament pel Covid, sinó pel que vindrà quan vingui l'epidèmia de la grip. I, desgraciadament, aquesta preocupació nosaltres no la veiem reflectida en un Govern, bàsicament, perquè quan vam arribar, tard..., perquè vostès van voler tenir aquest debat, tard, del sistema sanitari a Catalunya en aquest Parlament, hores abans teníem una consellera dinant amb en Xavier Vendrell, un exterrorista que sabem ara, doncs, que està treballant amb contractes irregulars, i que, sembla, tot apunta que pretenia lucrar-se de la pandèmia. És a dir, Ciutadans estava demanant amb urgència tenir un Ple específic de coronavirus al Parlament de Catalunya per evitar temes com els que avui ens porteu a debat –per exemple, la grip–, i veiem, doncs, com hi havia gent dispersa que avui, doncs, bé, afirma..., quan a la consellera avui l'hem sentit afirmar a la ràdio textualment «intento parlar amb tothom. I cal desmentir-ho: no, no, amb tothom no, perquè aquí vam tenir els metges en vaga que denunciaven i reclamaven parlar amb ella, i que ella no tenia temps, i justament coincideix temporalment amb el seu dinar amb l'exterrorista durant tres hores. Doncs no tenia temps per negociar amb els metges en vaga, i avui parlem de grip, que seran els que estaran treballant al peu del canó quan hi hagi pacients amb grip, aquests metges. Tampoc tenia temps, aquesta consellera, per treballar, doncs, amb els metges i infermers que es situaven en vaga. Avui sabem que ni tan sols ha tingut temps per contestar als odontòlegs, que li demanen, si us plau, almenys, senzillament, una resposta a una carta que el president del Col·legi d'Odontòlegs li envia a la consellera demanant la prova d'antígens per donar més seguretat a les consultes. Això s'ha traslladat als instituts, s'ha traslladat a les escoles, però no té temps, aquesta consellera, per contestar les cartes. Bé, nosaltres, en definitiva, proposàvem constructivament millorar la pandèmia i, desgraciadament, vèiem a què s'estava dedicant en aquella època, la consellera, i, en tot cas, suposo que el seu equip, perquè algú haurà de donar explicacions. Desconec si donaran explicacions, nosaltres hem demanat que les donin. Totes les explicacions fins ara que hem rebut són les que hem conegut; textualment: «Ho sabem, però no ho sabem ningú. Bé, jo no sé si aquestes seran totes les explicacions que es mereix Catalunya: «Ho sabem, però no ho sabem ningú. Això és el que s'ha mogut com a tota explicació sensible. Jo entenc que avui tenen un paper difícil, dient o argumentant per què avui no està aquí la consellera. Miri, la consellera avui no està aquí perquè ella ha decidit no estar. La roda de premsa no pot ser mai una excusa; bàsicament, perquè nosaltres haguéssim estat diligentment capaços de canviar aquesta moció en qualsevol altre horari, i, per tant, o ella canviava la roda de premsa o nosaltres, la nostra intervenció. Si no està novament, és perquè no li preocupa gens el que estem parlant –com sempre, ja és habitual– els grups de l'oposició. Les dades són preocupants: 485 persones avui a l'UCI. Portem ja 14.378 morts a Catalunya, amb uns professionals esgotats, amb una atenció primària col·lapsada. Per tant, diputades i diputats, recordin el que ja vaig dir exactament el 12 de febrer de 2020 des de l'escó; jo parlava de la falta exacta de contingut vers temes de la pandèmia de la grip, perquè vostès avui ho reflecteixen a la seva moció. És evident, jo fa tota la legislatura que els estic explicant i dient que aquestes mesures eren imprescindibles per millorar la gestió pandèmica també de la grip, i vostès, doncs, bé, durant tants anys perduts no ho han fet. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Per tant –gràcies, president, amb això acabo–, escolteu i llegiu més el que us proposa l'oposició, en aquest cas, Ciutadans. Fa anys que els deia el que vostès avui porten al Parlament, i, per tant, evidentment, ni tan sols ens hem dignat a fer esmenes. Això ja estava votat i hi votarem novament a favor. Gràcies.
Gràcies, diputat. En tot cas, apuntar que s'han fet servir unes expressions, diguéssim, dirigides a una persona que sembla que superen el límit del que és habitual, i són acusacions que ha fet directament el diputat. Només ho apunto, jo li dono l'oportunitat de matisar-les o retirar-les. (Veus de fons.) Digui'm? (Veus de fons.) No, no, que no és diputat. Certament, no és diputat; per tant, no és membre d'aquesta cambra, sí que ho havia estat. Ha fet unes acusacions directes greus. Jo crec que sobrepassen els límits del que ens hem marcat. Per tant, jo li dono l'oportunitat de o bé matisar-les, o bé retirar-les. Però, en tot cas, correspon, òbviament, al diputat, i, si no, constarà en acta la meva crida a l'ordre. Gràcies.
Bé, li agraeixo, president, que em doni aquesta oportunitat. Senzillament, jo lo que he explicat és el que es veu que està parlant-se ara mateix a l'opinió pública. I jo l'únic que he dit –de fet, ja ho he fet al Registre d'aquest Parlament– és demanar a la consellera que si realment és com vostè creu que és, que és que aquí no hi ha ningú culpable, o jo hagués estat la consellera, hagués vingut aquí a parlar i a dir exactament...
No, no m'ha entès, diputat. No, no...
...quan vulgui pot venir i aquí estarà aquest diputat...
Diputat...
...per discutir amb la consellera aquest tema.
Diputat, un moment. No m'ha entès. Òbviament, jo no faig consideracions respecte a les valoracions polítiques que vostè pugui fer. Jo parlo del qualificatiu que vostè ha associat a una determinada persona, dues vegades, per dues vegades, en el faristol. Jo no l'he tallat en el moment en què ha fet servir l'expressió. Sap quina expressió és; vostè ha parlat de «terrorista d'una persona que havia format part d'aquesta cambra, i encara que no hagués estat així. Per tant, jo li demano, o jo li ofereixo la possibilitat de o bé matisar, o retirar les paraules, i, si no, constarà en l'acta la meva crida a l'ordre respecte a aquestes consideracions, que, hi insisteixo, crec que sobrepassen els límits que ens hem fixat.
Disculpi, potser em podrà vostè contradir. Fins on jo arribava, aquest senyor era membre de Terra Lliure, un grup terrorista; per tant, qui milita en un grup terrorista i es dedica a ficar bombes és terrorista. Però, bé, en tot cas, si no és així, vostè ens ho aclarirà: era o no membre de Terra Lliure?
Bé, jo no estic aquí per aclarir la biografia de ningú. (Veus de fons.) En tot cas, constarà en acta, diputat. Té la paraula ara la diputada Assumpta Escarp, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Endavant.
Gràcies, president. Bon dia a tots i a totes. De nou, aquesta sessió del Ple del Parlament se centra..., o també es torna a parlar del que està passant, de l'evolució de la pandèmia; ahir vam tenir la sessió més extraordinària del seu impacte, tant sanitari, social i econòmic, com també la necessitat de millorar els mecanismes de gestió i de governança. La informació, deia abans la diputada Espigares, és molt important, és veritat, i en temps de pandèmia és molt important, i amb una crisi de salut pública també; bàsica, és bàsica, a més, si volem cridar a la responsabilitat de la gent. També ho és la transparència. I jo només voldria demanar aquí i ara que fem i facin, des del Govern, aquest exercici també de transparència amb tot; crec que ajuda, també, i ajudarà en la gestió de tot plegat. A mi deixin-me dir-los que em va sorprendre la moció, igual que em va sorprendre la interpel·lació, perquè és evident que compartim –però no aquest any, sempre– que s'ha de fer una prevenció de la grip, i que, a més, aquest any la prevenció de la grip i les malalties respiratòries d'hivern, que en diem, en coincidència amb la segona onada de la Covid i el moment en el que estem, doncs, és molt important. Ho vam dir, sempre ho hem dit tots: l'estacionalitat juga contra tots i totes, en aquesta pandèmia; i, per tant, la coincidència, sobretot en els més vulnerables, amb els malalts crònics, la gent gran, i també els professionals, pot agreujar patologies, però també pot crear altres riscos. És una moció que no es pot votar en contra; ho sap la diputada Espigares, que és molt difícil, que no podem estar en contra de fomentar la vacunació de la grip, de protegir col·lectius vulnerables, de que els sanitaris i la gent de les residències es vacuni i els protegim al màxim possible. Però no em puc estar de dir-los que almenys aquest any sembla que s'ho creguin, perquè aquesta diputada ha fet moltes iniciatives en aquest sentit, que són votades, però que després costa molt que es portin a la realitat. Miri, tenim molta feina a fer amb el tema de les vacunes, i amb la vacuna de la Covid també, perquè amb aquesta enquesta europea que s'ha fet el 29 per cent diu que no es vacunaria de la Covid. Per tant, vol dir que tenim molta feina encara, no? I no és un tema, moltes vegades, de negacionisme; senzillament, és desconeixement i és por. Jo els deia que aquesta diputada i el seu grup hem presentat iniciatives els anys 2017, 2018, 2019 que parlàvem de la grip i de la vacunació. Però parlàvem també de com abordar el col·lapse de les urgències, com els PIUCs no eren suficients, com no s'intensificava prou la vacunació i com no continuava havent-hi a urgències la gent i els professionals i les professionals necessaris per abordar els episodis de la grip. Per tant, d'alguna manera, els dèiem, a part de fomentar i de promoure campanyes de vacunació: atenguin. Perquè ni el Planuc –el pla nacional del conseller Comín– ni el PIUC –que els que no són del gènere fan cara de susto, com el conseller Bargalló– han donat resposta al que cada any hem tingut en els episodis de la grip. I, per tant, d'alguna manera... Jo els hi votaré a favor, però de la mateixa manera que m'hagués agradat no només que em votessin a favor, sinó que complissin les resolucions que es van aprovar en aquest Ple i en comissió sobre la grip i la vacunació. Però una cosa tinc clara, que la d'aquest any la faran. Per tant, puc estar contenta, jo que sempre reclamo el compliment de les resolucions, que aquest any ho faran. Perquè sobre aquests dèficits estructurals que els deia jo de col·lapse d'urgències –no sé si recorden els tuits dels serveis d'urgències dient les hores d'espera–, doncs, ens va caure la Covid. I, per tant, dèficits estructurals, pocs recursos, més agreujat el tractament de la pandèmia. Miri si feien poc el que nosaltres els dèiem –a part de que l'índex de vacunació entre professionals ronda el 28 per cent, ja veurem aquest any a quant acabem–, que en l'any 2019 vostès, el Govern, va comprar menys vacunes que l'índex de vacunació previst. És a dir, ens va enviar un índex de vacunació previst i va comprar menys vacunes. O sigui, que tampoc ho tenia gens clar. Ja els he dit que estàvem d'acord amb els punts que vostès plantegen i, per tant, els hi votaríem. Però sí que volia assenyalar tres coses. No s'hi val, fer una campanya de vacunació i que a una persona de setanta-cinc anys i crònica li donin hora el 8 de febrer del 2021. Ja segur que haurà passat la grip i Déu vulgui que estigui viva. I el que tampoc s'hi val és que no hi hagi prioritat per a la gent que és més vulnerable i que, per tant, tingui hora el primer que arriba. Tampoc em sembla molt normal quan vam dir que sí que s'han prioritzat residències i altres no. I ja per acabar, diuen en el punt f: «Seguir treballant amb el món municipal, que ha posat molts recursos a disposició. De veritat, haguessin pogut posar: «Seguir treballant i agrair al món municipal els esforços i els recursos que han posat a disposició. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Marta Ribas. Endavant.
Conseller, diputats, diputades, cada hivern parlem en aquest Parlament del que continua fallant en la campanya de la grip: baixos índexs de vacunació, especialment dels professionals sanitaris, també entre alguns dels col·lectius de més risc; necessitat de triatges ràpids o circuits diferenciats en centres sanitaris per evitar el contacte de gent contagiada de la grip amb la resta; manca de personal suficient per fer front als pics, especialment a les urgències dels hospitals, cada hivern. Aquest any pot ser especialment complicat per la coexistència de la grip amb la pandèmia del coronavirus. I ens semblen correctes les propostes que fan a la moció d'Esquerra Republicana, i les aprovarem. I ens satisfarà especialment, si es compleix. Almenys d'una moció seva, almenys aquest any, posin les mesures suficients per fer front al col·lapse que cada any es genera amb la grip. Ha hagut d'arribar una pandèmia perquè es faci. Vull destacar el darrer punt, l'avaluació del treball dels circuits en espais diferenciats, que es posa en marxa aquest any, per a la vacunació de la grip, per valorar com aplicar-la també en la futura campanya de vacunació per la Covid quan tinguem la vacuna i quan arribi. Crec que és especialment important també fer aquesta avaluació per aprendre de les experiències, per poder després fer una bona campanya de vacunació de la Covid. I fins aquí el que els faig referència d'aquesta moció. Perquè el que ara els grups de l'oposició, un dia i altre, els estem reclamant, no?, és sobre altres temes. I no desaprofitaré un debat a partir d'una moció d'Esquerra Republicana, precisament, per reiterar-los les nostres peticions de nou respecte a la situació de la Covid. Les que ahir mateix la presidenta del meu grup parlamentari, Jéssica Albiach, també els traslladava en el debat sobre la gestió de l'estat d'alarma. I és que tornem a estar en moments clau. Es va reduint l'impacte de la Covid, però les xifres de contagis i de persones ingressades a les UCIs i en hospitals encara són molt altes i no ens podem relaxar. No pot fer-ho la ciutadania, però tampoc el Govern. La gent ja està fent molts esforços –molts. Ara cal que el Govern realment posi anticipació, planificació i que aboqui tots els recursos que calgui. Deixin-se ja de discussions i discrepàncies públiques entre vostès. Ja ho sabem, que no s'entenen, entre Esquerra Republicana i Junts per Catalunya, però siguin responsables en un moment de crisi com l'actual. I, si us plau, no ho traslladin cap a fora, com a mínim. I obrin l'aixeta econòmica al màxim. L'Estat ha eliminat el límit de dèficit. Tirin milles. Tirin milles. Ahir la consellera Budó deia: «Hem d'endeutar-nos el que calgui. Doncs vinga. Per tant, senyor Bargalló, conseller Bargalló, me n'alegro, que sigui vostè qui està avui aquí; digui-li al senyor Aragonès que posi tots els diners per contractar tot el personal que calgui, de tots els tipus que calgui, perquè no pot ser que per la manca de reforços que s'ha fet amb personal d'atenció primària o en salut pública per al rastreig ara facin més saturació al personal educatiu. No pot ser que siguin els professors i els equips directius dels instituts els que hagin d'estar controlant les PCRs que s'hagin de fer els mateixos alumnes o el rastreig de contactes. Deixin al personal docent fer la seva feina, fer la tasca pedagògica, que prou en tenen, amb això. I reforcin la primària d'una vegada per totes, reforcin salut pública d'una vegada per totes. Ens cal personal per a rastreig i ens cal que la gent continuï sent atesa de la resta de dolències i de malalties i de malestars que tenim –la grip, entre d'altres– al sistema sanitari. I també de la Covid, evidentment. Posin els reforços ja a l'atenció primària, posin els reforços ja en el rastreig. I si ja s'estan saturant els hospitals, com els deia ahir la meva companya Jéssica Albiach, usin els hospitals privats. Tornin a posar-los de nou a ús de les necessitats del sistema públic, que poden. I potser així no s'hauran d'estar desprogramant intervencions, com ja està passant arreu. Però, evidentment, no tornin a fer el mateix error que van fer en la primera onada –almenys al nostre parer error, al seu potser no– de ser la comunitat autònoma que més ha pagat als centres privats per l'ús de les seves instal·lacions i del seu personal per la Covid. I tinguin present que som moltes les que estem disposades a fer suport a mesures dures i dràstiques per salvar vides, però que per defensar-les cal que el Govern demostri voluntat real per compensar els danys econòmics que causen en els sectors més afectats. I això no es pot fer amb ajudes de comptagotes ni sempre insuficients. Obrin l'aixeta d'una vegada, que no són diners seus, que són de totes i tots, de la ciutadania. Ara cal que gastin per salvar vides, però també per no deixar ningú enrere.
Gràcies, diputada. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula el diputat senyor Vidal Aragonés. Endavant.
Moltíssimes gràcies, president. Per intervenir des de l'escó. Nosaltres, en primer lloc, voldríem agrair la present moció, agrair-la pel que significa –votarem a tots els punts, a tots els acords a favor– i, sobretot, per la mirada que té, que és una mirada de salut pública, però, sobretot, de salut comunitària. No hauríem d'oblidar el que això, fins i tot, ha significat per a les vides d'alguns i d'algunes, les que anaven, per exemple, a l'ensenyament públic als anys vuitanta; les nostres vacunes venien a través d'una revisió mèdica que fèiem plegades a les escoles i, per tant, igualava tots els fills i les filles dels catalans i les catalanes en el seu accés a la salut pública, a la salut, en tot cas; fins i tot, a la prevenció. I, per tant, pensem que és absolutament necessària, aquesta moció. Dit això, ens dona la sensació que aquesta moció hagués estat de meravella l'any passat, els anteriors, també està bé aquest, però que aquest any demanava una altra realitat. I la realitat que demanava, i que demana, i que, malauradament, demanarà aquest any, és sobre una altra qüestió, que és com enfoquem i donem respostes a les necessitats sanitàries derivades de la Covid-19. I, per tant, insistir-hi: a dia d'avui nosaltres no podem confirmar que el testeig i el rastreig estiguin garantits amb tota la celeritat que es necessita. I, per tant, ara el que els demanaria és que poséssim tots els mitjans. I tots els mitjans significa que si hem d'anar a gestionar, no a posar a disposició, a gestionar tots els recursos de la sanitat pública per al conjunt del nostre poble, ho fem, perquè estem parlant de vida i, per tant, no hi ha cap altra excusa que pugui valdre per no fer aquest exercici de que tots els recursos sanitaris es posin a disposició del conjunt del nostre poble. I, per tant, acabar amb aquesta idea. Agrair aquesta mirada de salut pública i salut comunitària, però a la vegada també posar el focus on ho necessitem ara, que és rastreig i testeig amb màxima celeritat. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Santi Rodríguez. Endavant.
Gràcies, president. Bé, la veritat és que més que una moció, lo que avui tenim al davant és un publireportatge amb un bon fi, que és la conscienciació de les bonances i de la necessitat de la vacunació, especialment i particularment, de la vacunació sobre la grip i, efectivament, la vacunació té efectes beneficiosos, en primer lloc, sobre les persones, perquè tenen menys afectacions o poden tenir menys afectacions quan estan vacunades. Però després també sobre el sistema sanitari, perquè, precisament, fruit de la pandèmia de la Covid, el sistema sanitari està extraordinàriament tensionat, està sobrecarregat i, per tant, el fet de que les persones tinguin menys afectacions de grip també significa que tensionarem menys el sistema sanitari. Per tant, des d'aquest punt de vista no tenim absolutament cap mena d'objecció i, per tant, votarem favorablement aquesta moció. Ara bé, sí que vull fer dos consideracions. Una primera. Hi han coses que a nosaltres no ens acaben de lligar, perquè el departament diu, i ho deia també l'any passat: escoltin, l'objectiu és que, per exemple, les persones majors de seixanta-cinc anys..., el 75 per cent d'aquestes persones haurien d'estar vacunades. Per tant, fem tota una campanya adreçada a aquest objectiu. Ara bé, resulta que el 75 per cent de la població de majors de seixanta-cinc anys a Catalunya és d'1.100.000 persones i, en canvi, el Departament de Salut compra 600.000 vacunes per a majors de seixanta-cinc anys. Per tant, una de dues: o tenen poca fe amb els objectius que es marquen o tenen més aviat poca previsió. I aquest any això quedarà resolt parcialment, perquè el ministeri els envia 340.000 vacunes que seran per a majors de seixanta-cinc anys i majors de setanta-cinc anys i, per tant, aquest any això pot quedar cobert, però els objectius eren exactament els mateixos que l'any passat, i la quantitat de vacunes també exactament la mateixa. I la segona consideració és en relació amb l'ús dels espais comunitaris per fer vacunacions massives. A nosaltres ens sembla bé en el sentit de que això serveix per descarregar els espais, per descarregar els centres d'atenció primària, però no serveix per descarregar els equips d'atenció primària. No serveix per descarregar les persones, perquè les persones han de desplaçar-se a un altre indret a fer les vacunacions. Per tant, creiem que el departament hauria de preveure altres possibilitats, i ho hem dit moltes vegades, ho ha dit vostè mateixa, tenim professionals sanitaris a les farmàcies que estan disponibles per fer aquestes tasques.
Gràcies, diputat. I, finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Lluís Guinó. Endavant.
Gràcies, president. Conseller, diputats i diputades, deixin-me dir, en primer lloc, que tal vegada hauria estat interessant que, per part d'alguns grups parlamentaris, haguessin presentat esmenes a la proposta de moció, perquè la diputada proposant hauria tingut l'oportunitat de rebatre algunes de les seves manifestacions i discursos, fonamentalment, perquè alguns s'han desviat clarament del que era el contingut literal i concret de la moció. Jo sí que voldria fer referència estrictament a un fet que no per conegut s'ha d'afrontar i, a més a més, de planificar des d'una perspectiva sanitària i des de l'àmbit del Departament de Salut, i això és aquest escenari de coinfecció, que alguns sanitaris, i especialment la mateixa doctora Campins, de la Vall d'Hebron, havien assenyalat que es podia produir en aquest escenari de pandèmia i en l'escenari habitual estacional de la grip durant la tardor i l'hivern de cada any. Certament, aquest escenari de coinfecció generava més riscos i, per tant, aquesta moció el que pretenia era posar sobre la taula i evidenciar que aquests riscos existeixen i quines mesures el Departament de Salut havia articulat i havia planificat per fer-hi front. Són epidèmies o són virus molt semblants, que tenen una simptomatologia molt semblant, i que, per tant, a l'hora de distingir-los i de diferenciar-los, no només tenim dificultat els mateixos malalts o les persones que pateixen aquest virus, sinó que fins i tot a nivell sanitari els mateixos metges tenen certes dificultats a l'hora de diferenciar quin tipus de virus o quin tipus d'afectació pateixen aquestes persones. De fet, la coinfecció, per exemple, a nivell internacional i en els estudis que s'han fet, que són relativament pocs..., es va produir a Anglaterra un estudi molt interessant de l'Agència de Salut Pública anglesa, que va fer un estudi sobre vint mil persones, aproximadament; cinquanta-vuit d'aquestes vint mil persones van patir ambdues patologies alhora, amb una mortalitat alta respecte a aquestes persones, de pràcticament el 50 per cent, i el que es va evidenciar i acreditar és que el risc era especialment alt i preocupant per a la gent gran de més de setanta-cinc anys, que, en aquest cas, pràcticament eren el 80 per cent de les persones afectades. En la moció també es fa referència a com afecta aquesta problemàtica als col·lectius més vulnerables. I en el cas, per exemple –que s'hi ha fet referència–, de les embarassades, i pel que fa a la grip la temporada passada, també hi ha un estudi fet en què, per exemple –i per això creiem que falta encara una manca de prou conscienciació, prou informació, convèncer-nos cada dia més i de forma més intensa que la vacuna de la grip és una vacuna, certament, segura, que, a més a més, salva moltes vides, i que cal que conscienciem especialment aquests col·lectius més vulnerables–, a Catalunya l'any passat només es van vacunar el 34 per cent de les dones embarassades, per exemple, i és probablement una qüestió que s'ha de millorar. I, pel que fa a les persones de més de cinquanta-nou anys, només es van vacunar el 42 per cent d'aquestes persones. Quan s'ha fet referència a la manca de previsió per part del departament a l'hora de comprar les dosis suficients per fer front a aquesta problemàtica any darrere any, el que s'ha de considerar –i ja s'hi ha fet referència també per la diputada del Partit Socialista– és que s'ha de fer un esforç –i aquestes propostes de resolució s'han aprovat pràcticament per unanimitat quan s'han plantejat en la Comissió de Salut– perquè els professionals, també, d'alguna manera, assumeixin que s'han de vacunar, perquè especialment intensa, aquesta necessitat de vacunació, ha de ser en l'àmbit en el que patim avui, en aquest moment, i que durarà uns mesos, de la coexistència de la Covid i de la grip. Per tant, ens sembla interessant que tots aquests mecanismes, tots aquests circuits que el Departament de Salut té o que està portant a terme tinguin una extensió temporal més endavant. S'ha fet referència també a una altra qüestió que té a veure amb la col·laboració, la coordinació dels ajuntaments en la qüestió del Covid, i, en aquest cas, de com participen també en la bona planificació de les campanyes de vacunació de la grip. Els ajuntaments col·laborem, hem col·laborat i ens hem coordinat amb el departament, fonamentalment, per una qüestió, no només en l'àmbit de trobar espais alternatius per portar a terme aquestes vacunacions, no en l'àmbit intern de cada un dels centres sanitaris, sinó, fins i tot, si són equipaments públics que tinguin possibilitats i estiguin ben situats per facilitar aquestes vacunacions..., també hi han ajudat. Per tant, hem defensat i defensem, i el departament defensa, òbviament, la col·laboració i la bona coordinació entre l'Administració local i el Departament de Salut del Govern de la Generalitat de Catalunya. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'ús de les llengües en els mitjans de comunicació públics]] [[302-00253/12]] Acabat aquest debat, passem al següent punt, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'ús de les llengües en els mitjans de comunicació públics, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per exposar-la, té la paraula la diputada senyora Sonia Sierra. Endavant.
Gracias, señor presidente. Esta moción es una moción en defensa de la libertad y de la igualdad. Es una moción que defiende la libertad de todos los ciudadanos –a hablar la lengua que quieran– y la igualdad de todos los ciudadanos –hablen la lengua que hablen. Y la verdad es que es extraño que en una democracia tengamos que pedir la libertad y la igualdad de todos los ciudadanos, porque es algo que ya está contemplado en nuestra Constitución. Pero es que, desgraciadamente, desde el Gobierno de la Generalitat –que, por cierto, ningún conseller ha querido estar presente en esta moción– deciden saltarse la Constitución una y otra vez y pisotear así los derechos de todos los catalanes, mientras que el Gobierno de España mira para otro lado. Lo que pedimos en esta moción es equipararnos al resto de democracias del mundo, porque en ningún país de la Unión Europea suceden las cosas que tenemos que sufrir aquí en Cataluña. Para empezar, pedimos algo tan lógico como que se permita rotular los negocios en la lengua que uno quiera. En ninguna democracia del mundo se multa a nadie por rotular un negocio en la lengua oficial del país. Solo alguien que odia una lengua puede multar por utilizarla, y nosotros no queremos vivir en un lugar en el que se legisla desde el odio. También pedimos que se condenen las campañas de acoso a trabajadores y autónomos, normalmente de origen extranjero, por no hablar en catalán. En los últimos tiempos hemos visto cómo se han multiplicado las campañas de linchamiento alentadas y fomentadas por Plataforma per la Llengua. Y el caso más reciente es el de la empleada de una panadería, acosada en su lugar de trabajo y en las redes sociales por no hablar en catalán. No podemos permitir que la xenofobia campe a sus anchas por Cataluña. Por eso pedimos firmeza contra esos ataques que han llegado hasta una trabajadora de este Parlamento. Hace unas semanas hubo una campaña de linchamiento contra una compañera de todos nosotros porque se atrevió a hablar en español en TV3, y pidieron que se la despidiera. Que se pida el despido de una trabajadora por hablar en su lengua es impensable en cualquier democracia. Y estas campañas de acoso se están extendiendo también a las universidades, alentadas de nuevo por Plataforma per la Llengua, y la verdad es que no es posible que se señale y se acose a profesores por hablar en una de las lenguas oficiales del país. Desde aquí yo quiero expresar todo mi apoyo y el de mi grupo a todas esas personas acosadas, y decirles que Ciudadanos siempre va a estar aquí para dar la cara por ellos y para intentar protegerlos de los totalitarios. Y les quiero preguntar, señores y señoras diputados: ustedes ¿de qué lado van a estar, del de los acosadores o del de los acosados? ¿Van a seguir cerrando los ojos ante la xenofobia o se van a unir a nosotros para pedir que pare ya la xenofobia en Cataluña? Espero que esta moción sirva para unirnos a todos –imagino que sí, porque veo muy atenta grabándome a una diputada separatista para difundirlo en sus redes, cosa que yo le agradezco. Les decía que espero que esto sirva para unirnos a todos en el propósito que cada uno pueda hablar la lengua que quiera sin sufrir ningún ataque por ello. Desde Ciudadanos queremos una Cataluña en que las lenguas sirvan para comunicarse y para unir y no para acosar y dividir. Queremos una Cataluña en la que todos los alumnos puedan estudiar en tres lenguas vehiculares, como hacen ya los hijos de las familias con dinero. Desde el Parlamento Europeo ya les han dicho que el sistema educativo catalán discrimina a los alumnos castellanohablantes y que esta discriminación tiene que parar. Nosotros llevamos años diciéndolo; no nos han hecho caso. Espero que le hagan caso al Parlamento Europeo, aunque, hombre, lo veo difícil, porque precisamente hoy se está votando una enmienda, porque los socialistas nos han vuelto a vender una vez más a los nacionalistas y quieren impedir que el español sea lengua vehicular en las escuelas. Afortunadamente, mis compañeros Jordi Cañas y Maite Pagaza ya lo han denunciado ante la Comisión Europea, y desde aquí quiero agradecerles su trabajo. Como les decía al inicio, esta es una moción para reivindicar la libertad y la igualdad de todos los ciudadanos, usen la lengua que usen, y si hay unos hablantes discriminados en Cataluña son los hablantes de la lengua de signos catalana. [[L'oradora parla en llengua de signes catalana.]] Supongo que no me han entendido cuando he hablado en la lengua de signos catalana, pues así es como se sienten las personas sordas cuando nos ven en este Parlamento y no pueden entender absolutamente nada de lo que decimos. Les pido por favor que se pongan en la piel de las personas sordas y acaben ya con esta discriminación. Desde Ciudadanos queremos una sociedad de personas libres e iguales, y eso articula todo nuestro trabajo, y consideramos que las lenguas tienen dos grandes enemigos: los que las quieren prohibir y los que las quieren imponer. Por favor, no estén del lado de los enemigos de la lengua, sino de aquellos que queremos y defendemos todas nuestras lenguas. Gracias.
Gràcies, diputada. Per defensar les esmenes presentades, té la paraula ara el diputat senyor Raúl Moreno, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Endavant.
Gràcies, president. Senyores i senyors diputats, senyora Sierra, des del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar considerem que la llengua no ha de ser motiu de conflicte, de separació ni de segregació ciutadana. Considerem que el plurilingüisme és una riquesa que cal preservar, cuidar i promoure, perquè parlar més d'una llengua ens enriqueix, perquè ens permet comunicar-nos més i millor, i perquè expressa la nostra actitud tolerant i d'acceptació de la diversitat que tenim a Catalunya. Considerem que els poders públics han de protegir i respectar l'ús que els ciutadans i ciutadanes fan de les llengües oficials de Catalunya. Cap ciutadà, cap ciutadana ha de sentir-se discriminat, coaccionat o assetjat per cap motiu, tampoc per la llengua que decideixi utilitzar per comunicar-se, per treballar, per expressar-se, per crear cultura, tal com contemplen també alguns punts de la seva moció. En relació amb les retolacions dels establiments, hem presentat una esmena que no ha estat acceptada pel Grup Parlamentari de Ciutadans, on apuntem que calen canvis legislatius que substitueixin l'actual règim de sancions del Codi de consum de Catalunya per polítiques de foment de la retolació dels establiments. Defensem, com sempre hem fet, que totes les persones sordes puguin decidir lliurement si volen utilitzar la llengua de signes catalana o la modalitat oral. Sigui quina sigui la seva elecció, els poders públics, el Govern de la Generalitat de Catalunya, els ha de proveir dels recursos tècnics i humans, també dels intèrprets, en totes les hores lectives i en tots els àmbits educatius, d'oci i culturals. Això també ho havíem aprovat algunes vegades en aquest Parlament. I, finalment, pel que fa referència al sistema educatiu..., les habla un diputado socialista hijo de una familia castellanohablante, alumno de la primera clase de inmersión lingüística en Santa Coloma de Gramenet. Aprendí a hablar las dos lenguas y, además, aprendí a quererlas. Tengo la suerte de estar en el PSC, que es un partido donde militó Marta Mata, una de las impulsoras del pacto que hizo posible que yo aprendiera y utilizara y quisiera las dos lenguas. Pero, sobre todo, estoy orgulloso de estar en el partido de Marta Mata por haber afirmado que nuestra misión es que los niños aprendan y quieran las dos lenguas. Y es ahí donde nos van a encontrar. Formo part d'un grup parlamentari que vol que els alumnes, en acabar la seva educació bàsica, dominin plenament i de forma equivalent el castellà, el català, l'occità aranès a l'Aran, i també una tercera llengua. No hi busqui objectius polítics, en aquesta proposta, busqui objectius pedagògics per fer que els nostres fills i filles puguin ser competitius quan hagin d'entrar al mercat laboral i puguin desenvolupar-se en el seu propi àmbit social. Vostè feia referència al preacord entre el PSOE, Unidas Podemos i Esquerra Republicana en relació amb una esmena que es votarà aquesta tarda de la futura Llei d'educació. Un acord que respecta l'Estatut d'autonomia i la Constitució, que garanteix el ple i equivalent domini del castellà i del català a les nostres aules, que inclou, a més, la necessitat de flexibilitzar el seu ús en altres assignatures amb l'objectiu clar: més català quan hi hagi més dificultats per aprendre català, més castellà quan es detectin més dificultats per aprendre castellà. El preacord ni acaba amb el català ni amb el castellà a les escoles, al contrari, assegura el seu aprenentatge. Senyora Sierra, tots els anys de govern dels seus socis del Partit Popular i ni tan sols vostès disposant del grup parlamentari majoritari en aquesta cambra han servit per canviar la situació de les escoles catalanes. Els i les socialistes al nostre congrés ja vam apostar per flexibilitzar l'actual model per reforçar el plurilingüisme; el monolingüisme ens empobreix i elimina oportunitats. I per fer-ho cal guanyar eleccions i cal arribar a acords. Senyores i senyors de Ciutadans, no comptin amb nosaltres per fer de la llengua un element de confrontació política: ni el castellà està en perill a Catalunya ni la proposta que es debatrà aquesta tarda l'elimina, el castellà, del nostre sistema educatiu. Senyores i senyors de Junts per Catalunya, no comptin amb nosaltres per manifestos Koiné o per callar davant membres del seu Govern quan manifesten que un autor o autora nascut a Catalunya que escriu en castellà no forma part de la cultura catalana. El castellà no es pot ni ha de ser considerat una llengua estrangera al nostre país; forma part de la nostra cultura i és també la nostra llengua. Representen vostès, Ciutadans i Junts per Catalunya, els extrems d'una corda que de tant estirar-la, només aconseguiran trencar-la, generant divisió i afeblint la nostra rica diversitat cultural i lingüística. A nosaltres ens trobaran en el respecte a l'impuls, al coneixement i al reconeixement de totes les llengües oficials de Catalunya. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula el diputat senyor Marc Parés.
Gràcies, president. Bé, aquesta és una moció bastant de traca, perquè en el títol ens parlen de l'ús de la llengua en els mitjans de comunicació, després entren a parlar de la retolació i del model educatiu, i, a sobre, ho barregen amb la llengua de signes; i, sincerament, dubto molt que a les persones sordes els agradi gaire que es barregin les seves necessitats amb el seu discurs contra el català. En qualsevol cas, jo vull començar posant en evidència el seu nacionalisme, senyors de Ciutadans. Mirin, la Constitució espanyola, article 3.1: «El castellano es la lengua española oficial del Estado. Article 3.2: «Las demás lenguas españolas serán también oficiales en sus respectivas comunidades autónomas. El castellano, lengua española. Las demás lenguas españolas..., el català, el castellà, l'eusquera, el gallec són també llengües espanyoles. Quan vostès parlen de l'espanyol, com fan, en comptes de parlar del castellà, no només falten al respecte a la resta de llengües de l'Estat, sinó que també volen uniformitzar nacionalment Espanya sota una única realitat cultural que vostès volen hegemònica. I em sap greu, però és que Espanya no és això. Espanya és plurilingüe i Espanya és plurinacional. Sorprèn, per cert, que el PSC en les seves esmenes també parlin de l'espanyol i no del castellà. Sembla que tots vostès són constitucionalistes quan els convé, i quan no, doncs, refan el text constitucional al seu parer, tant la Constitució com l'Estatut, i es queden tan amples. Dit això, nosaltres votarem a favor dels punts 3, 4 i 5 de la seva moció, perquè, efectivament, creiem que cal condemnar tot acte d'assetjament per qüestions de llengua, sigui quina sigui la llengua que s'utilitza. I des d'aquí enviem una forta abraçada a l'Amparo, treballadora del bar d'aquest Parlament, que va ser víctima d'un assetjament totalment inacceptable. És evident, però, que a banda d'això no compartim amb vostès ni la concepció sobre el model d'estat, ni molt menys, la seva política lingüística. Nosaltres defensem, com diu l'Estatut, que el català és i ha de ser la llengua d'ús normal de les administracions i els mitjans de comunicació públics de Catalunya, i la llengua vehicular en l'ensenyament. Això ho diu l'Estatut, que forma part del bloc constitucional, i vostès s'hi oposen. I nosaltres ho defensem perquè –i això no ho diuen, i ho han de reconèixer– aquí hi ha una llengua minoritzada en el seu ús, i la llengua minoritzada en el seu ús és el català. Mirin, l'ús de diverses llengües en la nostra societat no és un problema, és una riquesa, és una enorme sort que els nostres alumnes puguin aprendre diverses llengües. I davant aquestes dues realitats, una llengua minoritzada i una diversitat lingüística que reconeixem com a riquesa, la normalització lingüística i el model d'immersió amb el català com a llengua vehicular és el que garanteix que tota la població pugui tenir accés a aquesta riquesa lingüística en condicions d'igualtat. Això és el que ho garanteix, i és una peculiaritat, és un model particular que no es dona a gaires indrets. No es dona a Euskadi, tampoc es dona al Quebec o a Bèlgica, on les comunitats lingüístiques i culturals estan totalment segregades. Per tant, tenim aquí una riquesa que nosaltres entenem que cal preservar. I passo a la segona part de la moció, que no tenia res a veure amb tot el que estàvem discutint fins ara, que és la de la llengua de signes. A Catalunya hi viuen prop de 180.000 persones amb dificultat auditiva, el 97 per cent de les quals es comunica en llengua oral, no en llengua de signes. Hi ha 2.118 alumnes amb discapacitat auditiva, la majoria es comunica també en llengua oral, i 185 alumnes ho fan en llengua de signes en modalitat bilingüe. En qualsevol cas, el nostre grup està compromès amb la llengua de signes catalana, i crec que ho hem demostrat, però nosaltres creiem que cal una resposta diversa al conjunt de les necessitats de l'alumnat amb sordesa, amb una visió global, respectant les opcions de cada família, amb recursos suficients perquè això sigui així, i també perquè tothom pugui tenir garantit l'accés a l'educació. I això no és el que vostès expressen en aquesta moció, perquè és obvi que mentre els recursos per a la modalitat bilingüe han anat millorant i augmentant, hi ha una manca de recursos per a la modalitat oral. Votarem a favor dels punts 7 i 8, tot i que entenem que el que proposen ja s'està desenvolupant. De fet, en els actuals pressupostos ja vam aprovar quatre esmenes del nostre grup parlamentari amb dotacions pressupostàries per a llengua de signes als departaments de Salut, Educació, Cultura i Treball i Afers Socials. Ens abstindrem als punts 9, 10 i 11, perquè entenem que no s'ajusten a la visió global de la qual els parlàvem. Donarem suport als punts 12 i 13, i també a l'esmena aprovada pel PSC. I, per últim, en els punts 16 i 17, vostès ens fan referència a la incorporació de la llengua de signes al Parlament. Jo els vull recordar que a través d'una proposta de resolució, aprovada aquest passat mes de gener a instància del nostre grup, ja es va aprovar incorporar la llengua de signes als plens del Parlament a partir de la propera legislatura. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula la diputada senyora Natàlia Sànchez.
Bon dia de nou, diputats, diputades. Senyora Sierra, la seva croada contra la llengua catalana és realment preocupant. Sovint, quan la sento parlar en aquest faristol, o sovint també, com bé sap, en la comissió de seguiment… [[Veus de fons.]] Ai, disculpi, m'està interrompent, senyora Sierra.
No, no… Senyora Sierra, té la paraula la senyora Sànchez. [[Sonia Sierra Infante intervé sense fer ús del micròfon.]]
Vaja...
Senyora Sànchez… Senyora Sànchez, continuï, si us plau. Continuï, senyora Sànchez.
Miri, li donaré les gràcies, senyora Sierra, pel que acaba de fer. Ha fet un exemple molt clar i molt gràfic [[aplaudiments]] del que fa Ciutadans amb la llengua catalana i amb tota la gent, tots els ciutadans i ciutadanes que tenim dret a estudiar en català, tenim dret a parlar en català, tenim dret a escriure, tenim dret a anar a la universitat, i que, quan ens hem matriculat en una assignatura i diu que és en català, exigir que sigui en la llengua pròpia, en la llengua comuna, en la llengua que hem decidit parlar. I és que vostès tenen una croada contra el català i contra la llengua. Vostè parlava..., hi ha dos bàndols: poden estar al costat de qui vol prohibir la llengua. [[Veus de fons.]] Fixin-se. No em deixa parlar, fins i tot el seu propi grup parlamentari li està dient que em deixi parlar. No m'està deixant parlar. Soc diputada del Parlament de Catalunya i no m'està deixant parlar. És que m'ho posa molt fàcil, senyora Sierra. No ho veu? Té un problema. Vostè no vol que es parli, s'escrigui en català. Ve aquí i es presenta com una víctima, quan les dades parlen per si soles. La comunitat lingüística castellana és enorme, hi ha desenes d'estats que tenen com a llengua oficial i única el castellà. El castellà no està perseguit a Catalunya. És mentida! Si alguna llengua, amb les dades a la mà, està sent perjudicada per la imposició i el creixement del castellà, és la catalana. I, fixin-se, i aquí està la diferència entre una llengua minoritzada i una que no ho és. Quan el català avança i té espais on poder-se utilitzar lliurement, el castellà no recula, senyora Sierra. És totalment al revés. Llengua minoritzada, la llengua catalana és una llengua minoritzada. Vostè avui s'escandalitza [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] –i permeti'm, president, acabar els meus arguments, atès que la senyora Sierra no ha tingut l'educació mínima per deixar-me parlar. Vostè en la seva interpel·lació que ha donat fruit a aquesta moció parlava d'«engendro, parlava de que el català és repulsivo; «dividir así la sociedad usando el catalán es repulsivo. Cito literalment. L'acabo de sentir, l'acabo d'apuntar, eh?, no l'enganyo pas. Llavors nosaltres no podem donar suport a aquest cúmul de mentides i prejudicis que el que tenen per objectiu és erradicar la llengua catalana dels Països Catalans. La llengua...
Diputada, ara sí.
...només ens té als parlants de català i, per sort, alguna legislació que fa possible que la llengua sigui la llengua de cohesió, per exemple, a l'escola.
Diputada, se li ha acabat el temps.
I això ho hem d'agrair a la classe treballadora de Santa Coloma de Gramenet, que va fer-ho possible. Per respecte i memòria a tota aquesta gent, vostè hauria de ser més generosa...
Gràcies, diputada. Ha acabat el temps.
...i més oberta de mires. [[Aplaudiments.]]
En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor... [[Veus de fons.]] Disculpi, jo tenia apuntat el senyor Rodríguez. El senyor Serrano. Perdó; perdó, eh?
Gracias, presidente. Desde el escaño, para expresar nuestro apoyo a la moción. Nuestra postura sobre el tratamiento que la Administración tiene que dar a nuestras lenguas oficiales es de sobras conocida, y que se resumiría en el respeto a la libertad y al derecho de los ciudadanos a utilizar en cualquier ámbito público o privado en Cataluña cualquiera de las lenguas oficiales, sin imposiciones, sin sanciones, sin boicots, sin campañas de señalamiento y hostigamiento por usar una determinada u otra lengua oficial. Con una administración pública en Cataluña respetuosa con los derechos lingüísticos de los catalanes, que lo mismo podríamos predicar y afirmar de los medios de comunicación públicos de Cataluña, que deberían ser respetuosos con todas las lenguas oficiales. En definitiva, nuestra postura no es otra que la que emana de la Constitución y de la jurisprudencia del Tribunal Constitucional en lo que al uso de la lengua se refiere y al tratamiento que la Administración pública ha de tener con ellas, sin olvidarnos tampoco, efectivamente, y aunque no tuviera mucho que ver, con el tratamiento que se le debe dar a la lengua de signos catalana, la necesidad de dotarla de recursos económicos necesarios y del marco legal suficiente para que esa realidad de la oficialidad de la lengua de signos catalana sea también una realidad. Por tanto, este es nuestro planteamiento. Creemos que la moción va en ese sentido y, por lo tanto, nosotros le daremos nuestro apoyo. Muchas gracias.
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula ara la diputada senyora Raquel Sans. Endavant.
Gràcies, president. Senyora Sierra, tinc coses bastant millors a fer que gravar-la a vostè. Aquesta moció m'ha deixat molt descol·locada. Formalment, com deien els companys, parla de l'ús de la llengua als mitjans de comunicació públics, però quan repasses punt per punt, doncs, els setze punts d'aquesta moció, pots constatar que sí que es parla de llengua, però que es fa amb una mena de refregit amb alguns dels grans hits de Ciudadanos sobre llengua, i pel mig, en una estratègia força barroera, hi barregen reivindicacions legítimes de la llengua de signes catalana. Per tant, nosaltres farem un vot polític en aquesta moció i ja els dic que votarem a tot «no. M'aturo un segon aquí, perquè una de les demandes que es planteja aquesta moció és dotar pressupostàriament la Llei 17/2010, de llengua de signes catalana. Recordar que els pressupostos de 2020 ja van incloure un augment de 450.000 euros específicament per a aquestes polítiques, que se sumen als recursos que ja s'hi dedicaven anualment. És evident que no n'hi ha prou, i que s'hi ha de seguir treballant i invertint, però també és important recordar que la Llei estatal 27/2007, de les llengües de signes espanyoles, preveu que l'Administració de l'Estat ha de finançar també la llengua de signes catalana. D'això en fa tretze anys i no ha arribat ni un euro. Suposo que avui no tenien cap cas particular que aquest cop justifiqués una nova moció, que acostumen a fer, i, per tant, han decidit tirar dels arguments habituals, perquè ja sabem que, plenari sí plenari també, vostès, doncs, necessiten fer aquesta utilització política de la llengua sempre –sempre– des de la confrontació, com hem pogut veure. Per exemple, hi ha un punt on diuen que s'ha de deixar de multar els autònoms per no retolar en català. Els recordo què és el que diu la llei en aquest sentit: «La senyalització i els cartells han de ser redactats almenys en català. Quin mal hi veuen, que a Catalunya la cartelleria hagi de ser també en català? Quin problema hi tenen, en garantir els drets de les persones que tenen el català com a llengua principal que al seu país es retoli com a mínim en la seva llengua? La discriminació positiva no s'ha inventat pas aquí, i no només té a veure amb la llengua. La discriminació positiva s'utilitza per protegir allò que està en situació de desavantatge o en perill, sense cap mena d'animadversió ni desig de perjudicar ni res ni a ningú, senzillament, amb l'ànim de protegir allò que està en risc, com en aquest cas ho està el català. Perquè, recordem: als anys trenta era la llengua inicial per part del 99 per cent de la població, mentre que ara només ho és per al 36 per cent. Que no el veuen, aquest retrocés? I tant, que el veuen. I, per això, com que la realitat és la que és, vostès necessiten aferrar-se a casos concrets i aïllats que s'encarreguen d'elevar a categoria per guionitzar el clima de tensió lingüística que, segons vostès, es viu en aquest país. Demanen literalment condemnar els atacs produïts contra treballadors de la sanitat pública, professors universitaris i, darrerament, les coaccions contra dependentes d'un forn de pa a Nou Barris per parlar en espanyol en l'exercici de les seves funcions. Amb afirmacions com aquestes, repetides una i una altra vegada fins a la sacietat, construeixen una imatge totalment esbiaixada de la convivència de les llengües al nostre país, allò que passa el 99,9 per cent dels casos, on les llengües s'interrelacionen amb tota normalitat, sense estridències, sense conflictes; a casa meva, i m'imagino que a la majoria de cases d'aquest país. Però sembla que a vostès, i tot el suport mediàtic que tenen darrere, no els agrada aquesta realitat, aquesta realitat de convivència, i estan disposats a utilitzar tècniques, si més no, discutibles, per construir un relat que ja ha generat confrontació on fins ara hi havia consensos. Suposo que elCatalán.es, DonDiario.com, Okdiario, Crónica Global, Libertad Digital i tota una llista llarguíssima de mitjans els ajuden a reforçar aquesta concepció de la realitat que després, sense complexos, fa el salt als mitjans tradicionals que acaben de reblar el clau i generar el marc mental, aquesta imatge que defensar el català, que treballar per la seva supervivència, que utilitzar la discriminació positiva com una eina per aconseguir-ho és de persones malvades, xenòfobes i no sé quantes coses més. Miri, senyora Sierra, l'hi dic molt clar: estimar i defensar el català no va en contra de res ni de ningú. I creguin-me: els ho diu la neta de la Consuelo i el Francisco, que l'any 56 van venir d'Extremadura, que van viure seixanta anys en aquest país sense parlar una paraula de català. No n'hi ha, de discriminació lingüística, no va contra res ni contra ningú. La riquesa de les llengües..., la diversitat de les llengües és una riquesa. I vostès volen un país monolingüe, i nosaltres, per aquí, no hi passarem. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Josep Riera. Endavant.
Gràcies, president. Bon dia a tothom. Comencem dient les coses amb propietat: un esguerro, un bunyol o un nyap –un «engendro, en el seu llenguatge– és això [[l'orador mostra a la cambra uns fulls]] , aquesta moció. Una presumpta moció titulada «L'ús de les llengües en els mitjans de comunicació públics que té disset punts, i només un, el quinzè, parla dels mitjans de comunicació públics; i per dir una obvietat solemne: «Promoure el respecte a totes les llengües als mitjans de comunicació públics catalans. Punt final. Aquí s'acaba la moció sobre l'ús de les llengües en els mitjans públics. Si fos un treball de classe, el professor l'hi tornaria i li diria: «Agafi això i torni a fer-ho de nou. En lloc d'això, ens presenta aquest esguerro, amb aquesta idea que tenen totalment esbiaixada de defensar només una llengua, el castellà, i de considerar qualsevol acció de foment del català com un atac. I, en canvi, obvien, per exemple, qualsevol referència a la Carta europea de les llengües regionals o minoritàries del Consell d'Europa pel que fa a la protecció i foment de llengües com ara el català, el gallec o l'eusquera. L'Estat espanyol va subscriure plenament i va ratificar aquesta carta el 2001, i des de llavors el que ha fet és no donar-hi compliment, i per això se l'ha avisat unes quantes vegades. En canvi, el Consell d'Europa no ha recollit mai cap atemptat als drets lingüístics pel que fa a l'ús del castellà a Catalunya. Tampoc els importen els atacs des de les institucions públiques, l'últim, des del Tribunal Suprem, a la unitat de la llengua catalana, una negació purament política del que fa més d'un segle que diu tota la filologia internacional. Després els explicaré una història sobre això. Ara acabaré d'enllestir el seu esguerro. Després es fan els superherois per protegir la llengua de signes catalana. Miri, nosaltres hem parlat amb entitats importants i ens han recomanat rebutjar tot el que proposen, o bé perquè ja es fa, perquè la llengua de signes catalana està prou ben finançada, o bé perquè vostès s'ho miren absolutament esbiaixadament; és el que farem. Però ho farem també per respecte a les persones sordes, que no es mereixen que s'aprovi cap punt sobre la Llei de signes catalana en una moció que porta el títol d'aquesta. Es mereixen, en qualsevol cas, una moció específica que es tituli explícitament «Promoció de la llengua de signes catalana, i que en el primer punt digui, per exemple, que el Govern espanyol compleixi la disposició final tercera de la Llei estatal 27/2007, de les llengües de signes espanyoles, que diu: «En particular, la Administración del Estado coadyuvará a financiar el fomento, la investigación y la difusión del uso de la lengua de signos catalana. Resultat, i ho ha dit la diputada Sans: tretze anys sense destinar-hi ni un sol euro. I, per acabar, la història que els havia dit, perquè vostè ens digui també de quin costat està, si en el dels que neguen que el valencià, el balear o l'alguerès són modalitats del català o són llengües diferents. Escolti bé: «Los firmantes miembros de número de las academias española de la lengua y de la historia damos a conocer nuestra opinión. El valenciano es una variante dialectal del catalán, es decir, del idioma hablado en las Islas Baleares, en la Cataluña francesa y española, en una franja de Aragón, en la mayor parte del País Valenciano, en el principado de Andorra y en la ciudad sarda de L'Alguer. Por todo ello, nos causa sorpresa ver este hecho puesto públicamente en duda. Es culturalmente aberrante todo intento de desmembrar el País Valenciano de la comunidad idiomática cultural catalana. Sap de quin any és, aquest manifest? Del 1975. I sap qui el firma? Escolti bé: Dámaso Alonso, Fernando Lázaro Carreter, Emilio Alarcos Llorach, Vicente Aleixandre, Rafael Lapesa, Camilo José Cela, Pedro Laín Entralgo, Salvador de Madariaga, Antonio Buero Vallejo, Luis Rosales i Miguel Delibes, entre altres. Li sonen? Independentistes? Ja sé que és impossible que caiguin del cavall i que entenguin que és la llengua catalana la que necessita protecció, perquè «llengua pròpia és el terme jurídic que reconeix que el català és específic dels Països Catalans, o sigui, el català és l'única de les més de dues-centes llengües que s'hi parlen que singularitza Catalunya, i, com a patrimoni, s'ha de preservar i promoure, i ho farem malgrat vostès; i sàpiguen que tinc altres històries que desmunten les seves fal·làcies, però ho haurem de deixar per a una altra ocasió. En fi, vostès han perseguit els mitjans públics per raons polítiques, han perseguit els professionals per les seves opinions, han perseguit l'humor, han faltat al respecte constantment als directors dels mitjans i a la presidenta de la corporació... I avui ens presenten això, aquest engendro, que ja sap com es diu en català. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. I, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula de nou la diputada senyora Sonia Sierra. Endavant.
Bé, a 1984 es deia: «La guerra és la pau, la llibertat és l'esclavitud. Avui hem tingut una bona mostra d'això: per vostès, el sistema monolingüe és el que defensa el plurilingüisme. Bé, mirin, jo els he parlat de llibertat, d'igualtat, d'unió i de lluita contra la xenofòbia i el linxament a persones treballadores; i ho he fet en espanyol, en català i en la llengua de signes catalana, perquè jo estimo les llengües, totes les meves llengües, i crec en la diversitat lingüística. I què han fet la majoria de diputats que han passat per aquest faristol? Dir mentides, dir mentides molt greus, que els ha permès el president d'aquest Parlament; insultar i faltar al respecte, no només a mi, sinó, el que és més greu, als més d'1 milió de catalans que van votar Ciutadans. I això sí, han insultat i han faltat al respecte amb un perfecte monolingüisme, perquè vostès volen una Catalunya monolingüe, i per això només parlen una llengua. Jo he fet la meva defensa en tres llengües, perquè crec en el plurilingüisme. Mirin, pel que fa a les esmenes, només ha presentat el Partit Socialista esmenes, i només n'hem pogut acceptar una, perquè la resta, en realitat, van en la direcció de minvar els drets i les llibertats dels ciutadans, i això, per nosaltres, és innegociable. I em fa molta gràcia que parlin avui de que hi ha partits que creen divisió amb la llengua quan literalment han «tatxat la paraula «espanyol de la Llei Celaá. «Tatxar: això és plurilingüisme?, expulsar l'espanyol de la Llei d'educació? Mirin, com a persona que he dedicat tota la meva vida a l'ensenyament i l'aprenentatge de llengües, també el català, em fa especialment gràcia l'esmena que parla de dotar el sistema educatiu dels recursos necessaris per assegurar que tot l'alumnat assumeix el domini ple i equivalent en català i en espanyol. I ho diem avui, que estan vetant l'espanyol de la Llei d'educació. Si algú em demostra que els alumnes de Torroella de Montgrí tenen el mateix nivell d'espanyol i de català amb vint-i-tres hores de català a la setmana i dues d'espanyol, els accepto l'esmena, però siguem realistes, això és mentida: el sistema educatiu català és monolingüe, i nosaltres defensem el plurilingüisme i el dret i la llibertat de tots els catalans a parlar la llengua que vulguin sense ser insultats, com he estat insultada jo avui en aquest Parlament! [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les prioritats pressupostàries]] [[302-00255/12]] Seguim. El següent punt de l'ordre del dia és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les prioritats pressupostàries, presentada pel Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. Per exposar-la, té la paraula la diputada senyora Maria Sirvent. Endavant.
Diputats, diputades, aquests dies estem sentint alguns representants del Govern afirmar que la resposta a la crisi de la Covid és una batalla; hi estem d'acord, i podem afirmar rotundament, i n'estem profundament convençudes, que aquesta batalla per sortir d'una crisi que porta mesos desestabilitzant vides, salut i economia (remor de veus) només la guanyarem si l'afrontem com a país. Ara bé, el que sí que pensem és que el país en el que viuen vostès no s'assembla gens al país en el que viu la gent treballadora. (Remor de veus.) Disculpin, és que m'estan molestant, m'estan desconcentrant.
Perdoni, perdoni, diputada, té raó.
Gràcies. Avui hi ha un país que necessita els serveis públics, un país que es lleva pel matí ben d'hora i que sap que sense transport públic amb una freqüència raonable i accessible per a tothom no podrà arribar a l'hora a la feina, i, el que és pitjor, no podrà arribar amb garanties de no contagiar-se per la Covid. És el mateix país que es lleva i que aixeca les persianes de petits comerços i que tremola perquè sap que el proper telenotícies on aparegui un missatge d'aquest Govern amb una altra restricció que no vingui acompanyada d'una mesura de suport serà un pas més cap a la ruïna absoluta, un pas més cap a abaixar definitivament la persiana. És el mateix país que necessita una sanitat pública forta, perquè potser espera una operació en una llista d'espera, perquè sap que un CAP i les seves treballadores amb condicions de dignitat és la millor garantia per tenir la seva gent ben atesa. És el mateix país que sap que una residència sota control públic és garantia de transparència i qualitat, i que no hi hagi ningú enriquint-se d'abaratir costos de la cura de la nostra gent gran o la precarietat de les treballadores. És el mateix país que sap que l'escola pública ha de tenir els recursos per respondre a les necessitats dels seus fills i filles, dels pares i les mares, de la societat. Som un país que hauria d'escoltar molt més la comunitat educativa. És el mateix país que sap que la cultura sosté la gent en moments d'incerteses, i que sap que sense el suport d'allò públic el taló no s'aixeca, el concert no es fa o l'exposició no s'obre, i, per tant, la seva gent no treballa. Que no us faci por la cultura; aquest país la necessita, és una eina de cohesió social i de transformació. Un país que avui sap que si demà al matí s'enfronta a un desnonament necessita companyes dels col·lectius d'habitatge que s'asseuen a la porta per defensar les seves veïnes, tot i que, probablement, aquestes seran vexades, denunciades i colpejades i humiliades sense cap mesura per un cos policial que dirigeixen vostès. Res al que no pugui fer front la solidaritat, el suport mutu i les xarxes de comunitat. El millor d'un país és la seva gent. Avui aquesta gent necessita respostes. Però cal ser conscients de qui tenim al davant, enfront, a l'altra banda i de cara. No és només un virus, davant hi ha una minoria que s'enriqueix a costa de les necessitats de la majoria. Hi ha el càrtel del totxo, els fons voltor carronyaires que treuen milions d'euros de beneficis d'un dret tan fonamental com és el tenir un sostre. Endesa i Gas Natural multipliquen beneficis mentre segueixen tallant la llum i el gas, ignorant qualsevol exigència pública, qualsevol necessitat de la gent. Hi ha qui encara, malgrat l'emergència generada per la Covid, ens passa una factura de 47 milions d'euros per quelcom tan bàsic i imprescindible com és l'atenció sanitària. Hi ha qui guanya 18 milions d'euros, com Ferrovial, per fer el que faria encara millor la sanitat pública: el rastreig i el seguiment dels casos de la Covid. Endesa guanya 1.500 milions d'euros de gener a setembre. Un augment de més del 700 per cent respecte als 176 milions d'euros del mateix període de l'exercici anterior. Quan diem que aquesta crisi la paguin els rics, els rics són Endesa i Ferrovial. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Avui podem escollir –president, vaig acabant–...
Sí.
...una cruïlla de camins. Posar-se al costat de la gent, les seves necessitats i expectatives, obrir una finestra d'esperança, de present i futur està a les seves mans.
Gràcies, diputada. Per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, el diputat senyor Ernest Maragall. Endavant.
Gràcies, president. Malgrat tot, senyora Sirvent, parlem, efectivament, del mateix país, dels mateixos ciutadans. No sé si a la seva moció –ara en parlarem– li feia falta aquest llenguatge, diguem-ne, entre tremendista i catastròfic que vostè acaba d'esmentar, d'utilitzar. Però l'hi repeteixo: parlem del mateix país, de la mateixa gent i, en el fons, parlem de les mateixes preocupacions, de les mateixes inquietuds i de la mateixa manera d'enfocar la gravetat de la situació actual. Aquesta moció, en la seva literalitat, efectivament, ens ofereix una mostra de fins a quin punt podem compartir, precisament, anàlisi i diagnòstic de la situació que vivim i de l'estratègia de resposta que hem de saber concretar i aplicar. Naturalment, que hi han diferències, naturalment, que hi ha una diferència explícita de punts de vista sobre el contingut, per exemple, del que vol dir «transformació, que no és un concepte ni ingenu ni innocu. Però també hi ha una evident capacitat, i l'hem demostrada, de buscar i trobar punts d'aproximació i acords polítics tangibles, que és el que hem fet en el treball d'aquesta moció. Certament, hi trobem senyals de la respectiva distància i responsabilitat institucional amb la que abordem les mateixes qüestions. És lògic que apareguin enfocaments i accents diferents entre la mirada exigent –i avui mateix, amb aquest afegit del llenguatge que vostè ha utilitzat..., la mirada exigent, dic, d'un grup parlamentari de definició radical i progressista i la mirada del grup igualment progressista i transformador que assumeix fins a les últimes conseqüències, cada dia, a cada moment, en tots els sentits, la responsabilitat de governar el nostre país en un moment d'altíssima complexitat i exigència. D'alguna manera, la votació expressarà els límits, i també les possibilitats de treball conjunt, entre les nostres respectives forces polítiques en l'immediat futur del nostre país, que és el que em sembla que ens ha de preocupar per igual. I expressarem coincidències, moltes; qüestions encara obertes, algunes; i algunes contradiccions, més aviat poques, en aquest cas. En tot cas, ja li dic que ens sembla un bon punt de partida per abordar –amb actitud constructiva, si volen– la nova etapa política que estem a punt d'obrir a Catalunya. Nosaltres aquesta actitud la tenim, la mantenim i la mantindrem. Hem de fer front a la segona onada de la pandèmia amb les forces justes en molts aspectes, amb la gent legítimament cansada de l'esforç que han donat. I és el que estem tractant d'abordar, salvar vides. Lo que fa aquest Govern què és? Salvar vides i salvar la dignitat i equitat bàsiques de treballadors i treballadores, d'autònoms, empresaris, comerciants, restauradors, artistes, creadors, de tots. Això és el que estem fent, això és el que estem fent, perquè aquesta és l'exigència bàsica del present que vivim. I per això s'aproven decrets que eviten, si els jutges l'apliquen degudament, desnonaments de famílies. I per això es dota d'ajuts les empreses i els autònoms que ho estan passant malament. Per això estem salvant la vida i, al mateix temps, establint les compensacions adequades. I per això, efectivament, necessitem canvis estructurals i eines de fons per lluitar, per exemple, contra les terribles dades de l'atur juvenil que encara ens caracteritzen. És la nostra obligació, efectivament, prendre mesures immediates, de resposta urgent i peremptòria. Però és igualment urgent –jo crec que en això estem d'acord– començar a decidir com revertim, com transformem exactament elements estructurals de la nostra economia i del nostre model social. I per això avui és la nostra obligació, també, generar confiança, treballar perquè ningú se senti desesperat ni desemparat. I també, per cert, i el tremendisme no ajuda en aquest sentit, perquè l'extrema dreta no tingui cap marge d'actuació, i que la ciutadania tingui clar que una república lliure, justa, social i feminista i verda és també la millor solució i el millor futur per lluitar contra aquesta crisi i contra qualsevol altra que pugui venir. El vicepresident Aragonès ens ho recorda aquests dies; diu, literalment: «La nostra obligació és anticipar-nos a l'evolució de la pandèmia i les mesures s'han de prendre pensant en la vida i en la salut i en la ràpida recuperació social i econòmica; i diu també: «Davant les dificultats, acció individual i consciència col·lectiva. Em sembla una crida perfectament adequada a la nostra situació. És, doncs, amb aquesta actitud i amb aquesta voluntat que votarem a favor de la gran majoria dels punts d'aquesta moció i votarem conscients de que parlem d'abastiment, de consum, d'habitatge, de sensellarisme, de cura a l'envelliment, etcètera. I agraïm la seva disposició, senyora Sirvent, per treballar i acceptar les esmenes i les transaccions que hem aconseguit. I, evidentment, no votarem tota la moció, perquè hi han alguns aspectes en els que ens abstindrem i votarem en contra per convicció o, en bona mesura també, perquè són qüestions que ja s'estan abordant i tractant amb instruments adequats. Un exemple d'això seria el cas de la renda garantida de ciutadania, on efectivament ja estem ben enfocats, i crec que arribarem també amb això a un acord. Venen temps de complexitat política, senyora Sirvent...
Diputat.
...de dificultat econòmica i social. Afrontem-los en la mesura del possible junts, sense grans escarafalls i sense caure en cap mena de catastrofisme. És moment de responsabilitat i solvència, no de demagògies...
Diputat, ha acabat el temps.
...ni de populismes.
Gràcies.
Aquest país, aquesta societat disposa dels actius suficients per fer-ho i ho farem. [[El president retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Jordi Munell.
Gràcies, president. Bon dia, vicepresident; bon dia, diputades, diputats. En aquest cas, seguint la línia del company Maragall, amb qui hem pogut negociar esmenes amb el grup proposant, agraïm al Subgrup de la CUP i la Maria l'acceptació d'algunes de les esmenes presentades, la qual cosa ens permet que en aquesta moció puguem donar suport a tretze punts i dues abstencions, la qual cosa també segueix aquesta línia de que estem en el mateix vaixell. Hem de salvar una societat, hem de salvar un país, hem de salvar la gent, que és lo important de casa nostra. I a vegades hi ha matisos de paraules o maneres d'enfocar determinades coses que no ens permeten donar-hi suport, perquè a vegades tenim també responsabilitat donant suport a un govern. I, per tant, amb unes limitacions o, a vegades, amb uns compromisos que es poden adoptar en funció de la responsabilitat i d'allò que pots fer i no enganyar també la mateixa gent. Maria Sirvent, la diputada Sirvent ens deia que tenim davant tot un conjunt d'estructures que intenten xuclar o fer de voltors, en aquests moments. Jo també hi afegiria, encara que em faci repetitiu, que davant també tenim un estado, un estado que lamentablement també fa de chupóptero, de chupóptero de la recaptació fiscal de Catalunya. Vaig dir-ho a la darrera intervenció fa quinze dies: l'Estat recapta 47.000 milions del fisc a Catalunya; a l'hora de tornar-los en forma d'inversió, en forma de serveis, no arriben en la mateixa proporció. No arriben en la mateixa proporció pel que fa a la població de Catalunya, pel que fa al PIB de Catalunya o pel que fa a la proporció de la fiscalitat amb Catalunya. I, per tant, estem en una situació complexa. Tenim un Govern al qual donem suport, al qual la gent, la ciutadania li exigim respostes com a estat, respostes i estar al costat i ajudar a la ciutadania com si fóssim un estat, però, en canvi, el nivell de recursos o, senzillament, el nivell de capacitat legislativa no es correspon amb aquest nivell d'exigència, o, fins i tot, diria, el nivell d'autoresponsabilitat que té el mateix Govern i els partits que donem suport al Govern. Les darreres mesures preses en són un exemple, no? Legislem davant d'una situació d'alarma, però no tenim la capacitat, des d'un punt de vista tributari o fiscal, d'ajudar les empreses a les quals se'ls fa tancar. I, per tant, estem, en una certa manera, doncs, sense la capacitat total per fer front totalment a una responsabilitat, per part del Govern, als ciutadans, que se'ns demana. I, per tant, jo crec que això també fa falta repetir-ho, perquè en aquesta moció estem demanant moltíssims compromisos i moltíssimes accions i moltíssims recursos, amb els quals estaríem d'acord, però que, lamentablement, no els tenim tots, no? Per tant, en aquest sentit, doncs, agraïm aquesta capacitat d'arribar a esmenes. I permeti'm també comentar dos o tres d'aquestes situacions. Per un costat, el tema de la distribució d'aliments i fomentar l'economia social. Ja s'està fent, i el Departament d'Agricultura s'ha compromès amb tots els petits productors del nostre país a poder fer arribar tots els excedents, justament, a tota l'economia social, no? Ens parlen també de la reactivació de les empreses i del comerç i dels sectors. També s'està fent des del Departament d'Empresa i el Departament de Treball, Afers Socials i Famílies amb els autònoms, però també amb el sector del comerç, amb el sector de l'artesania i moda, amb el sector també justament ara de les estètiques i empreses que han hagut de tancar, amb l'hostaleria; s'està fent. Voldríem fer-ho més? De ben segur. Ens falten recursos? De ben segur. Però l'acció hi ha estat. Per tant, en diferents programes s'intenta ajudar tots aquests sectors afectats directament per aquests tancaments provocats per l'estat d'alarma. Com dèiem abans, també, amb les persones autònomes, amb els subministraments bàsics, amb els professionals de la cultura o amb el programa Treball i Formació, amb 15 milions d'euros, no? També un altre tema important, el tema de la moratòria que ens demanen també universal pel que fa, doncs, als subministraments i al lloguer. Ja hi ha un decret pel tema que prohibeix tallar els subministraments i es fa de tot i més –sobretot, amb l'estat d'alarma que es va produir el mes de març– pel tema dels lloguers. En aquests moments, la mateixa reglamentació estatal no ens permet fer més, tot i que ho voldríem. També hi ha algun tema que podríem estar-hi d'acord, però, per exemple, ens diuen: «El cent per cent del transport públic en hores punta; ja s'està fent. Es podria fer més? Evidentment, si tinguéssim una doble via fins a Vic i Ripoll, doncs, podríem posar més trens, però la infraestructura depèn d'Adif, que no hi inverteix. I si tinguéssim, segurament, més capacitat econòmica, podríem posar-hi més mitjans. A vegades no depèn només de la voluntat, depèn de les infraestructures que no gestionem, no? I, per acabar, el tema de la internacionalització amb el punt 7, que també no podem votar a favor. Signen que la internacionalització es fa sobre salaris precaris. Nosaltres no hi estem totalment d'acord. De fet, no hi estem d'acord, perquè es fa sobre la base de tecnologia, sobre exportacions de component tecnològic, sobre biotecnologia, per exemple. I tot això no es fa en base a salaris bàsics, sinó amb valor afegit. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Martí Pachamé.
President, president en funcions, diputats, diputades, diverses consideracions. Primer de tot, l'estranyesa per la petició general que ens feia, de demanar que s'aprovessin dos decrets llei. Els decrets llei, com bé saben, són objecte d'extraordinària i urgent necessitat, no? I no negaré que hi havia punts dins la seva moció que podria acceptar-se la seva urgència, i, per tant, justificaria la seva petició d'aprovar decrets llei, però la gran majoria de les seves peticions poden ser tramitades per procediments no urgents, el que demostra una evident falta de rigor per part del seu grup, així com un interès clarament electoralista –sort que han rectificat, en aquest aspecte. Els comentaré breument, perquè són molts, els punts que ens presenten. El caràcter de «local del primer punt, de les compres per abastir d'aliments, no és estrictament necessari, ja que, que siguin locals no predetermina que siguin les millors o les més adients a cadascuna de les possibles alternatives que té l'Administració. Res a dir de sobrefomentar el consum en establiments i comerços de proximitat, a condició de que es respectin les normes de mercat. No pensem que l'Administració, en un moment com l'actual, hagi de discriminar els ajuts a les empreses a que aquestes tinguin retorn social i ambiental. Estem en un moment lo suficientment complicat com perquè fem discriminacions d'aquest tipus. Respecte a la moratòria del pagament dels lloguers dels establiments que han estat obligats a tancar o a reduir el seu aforament, és coneguda la nostra posició: d'acord, però sense haver de penalitzar un sector per afavorir-ne un altre. No és una qüestió de repartiment entre els agents, els demanem sacrificis a arrendadors i a arrendataris. Aquí el que no ha fet cap sacrifici és el Govern, que, a la fi, és qui hauria de donar exemple en aquest sentit. El darrer punt de la primera part és el que més ens havia sobtat. La veritat, no hagués pensat mai que vostès volien crear un Amazon públic, això sí que era revolucionari –no sé si ho veurien bé del tot en Marx o en Mao–, ho haig de confessar, m'havien sorprès totalment. Respecte al segon grup de propostes, ens preocupa la falta de línies que ens proposen. El primer punt d'aquest grup parla de destinar recursos per a la reutilització d'immobles. No sabem si fan referència a la compra d'edificis privats que transitòriament han quedat buits o a què, exactament. Parlar de «reutilització sembla que sols podria afectar edificis públics. Sobre els tres punts següents, dubtem que es puguin portar a terme sense un consens entre les parts implicades, a més de no entendre exactament a què es refereixen quan parlen de «formes alternatives a la propietat privada, sobretot venint del seu grup parlamentari. Res a dir sobre la freqüència del transport públic. No entenem com, veient les taxes de contagi en llocs on hi ha molta gent, i veient com s'actua en altres sectors, com el de la restauració, no s'ha actuat de forma més decidida des de fa temps. Amb relació a la seva petició, que no és nova, sobre la renda bàsica suficient i universal, ho sentim, però no hi estem d'acord. Per un motiu molt senzill: tracten igual a qui és diferent. No hi ha un criteri proporcional per donar aquesta renda, tracten igual els rics i els pobres. No entenem que se li hagués de donar, per exemple, una renda a qui vostès sempre citen, al senyor Florentino. Cap problema respecte al darrer punt del segon grup. Respecte al tercer grup de demandes al Govern, res a dir a que s'escolti els ciutadans i les institucions que els representen, sols faltaria –de fet, és la nostra feina. El quart grup..., bé, suposo que ja s'ho espera: no hi estem a favor. Segurament dirà que soc un neoliberal i tal i qual, i el cert és que crear un banc públic no és la millor forma d'obtenir la sobirania econòmica. Primer, i sento dir-l'hi, no hi ha ningú en el món que sigui sobirà econòmicament; no existeix, això, en el món real. Segon, que la sobirania econòmica seria la d'un país que no hagués d'obtenir finançament. Això significa no generar dèficit públic any darrere any, i no tenir, per tant, una muntanya de deute sobre les espatlles. La gestió del Govern, en lloc de reduir el deute durant els anys de creixement, l'ha augmentat –per vostès, suposo que encara s'han quedat curts. Per sort, el paraigua del Regne d'Espanya i del Banc Central Europeu permet que la nostra comunitat no hagi fet fallida. I, si us plau, no treguin el tema del dèficit –ja l'han tret–, ni de que la culpa és de Madrid –ja l'han tret–: són excuses de mal pagador. El cinquè punt cau pel seu propi pes. Si volem que les empreses inverteixin a Catalunya millor faríem assegurant que hi haurà seguretat jurídica i que no hi haurà un infern fiscal. Un altre cop –sense ofendre– pequen del mateix. Les grans empreses ho tenen molt fàcil: sols han de canviar el seu domicili fiscal –és molt complicat posar portes al camp. El punt sisè tampoc el votarem a favor. Sempre hem cregut que la millor forma i la més efectiva és la col·laboració publicoprivada i fugir dels règims assemblearis –la gestió de les empreses no té res a veure amb assemblees de les facultats. El setè i darrer punt tampoc el votarem a favor. No té res a veure el sector de les exportacions amb la precarietat laboral. Com fan molt sovint, barregen pomes i peres, i per molts adjectius seguits que hi posin no estem d'acord en convertir Catalunya en una mena de mix entre l'aldea gal·la d'Astèrix i un koljós. Els experiments, amb aigua de litines. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula la diputada senyora Marta Moreta.
Gràcies, president. Consellers, diputats i diputades, bé, aquesta moció exposa un ventall molt ampli d'iniciatives que toquen diversos temes, passant des de l'habitatge –se n'ha parlat aquí–, d'economia, de productes de proximitat... I jo voldria fer la meva intervenció, precisament, parlant de productes de proximitat, que no se n'ha parlat. Voldria fer una reflexió sobre, precisament, els productes de proximitat. Potser hauríem de posar l'accent no tant en el criteri de quina forma hauria de potenciar els productes de proximitat, sinó també centrar-nos en la qualitat, eh?, el valor afegit d'aquests productes, no tant si són més o menys ecològics, sinó que siguin de més qualitat; creiem que és important. Per tant, hauríem d'establir primer uns criteris clars de proximitat i de qualitat, les dues coses. I per això ens cal fixar-nos també en la traçabilitat: és important saber d'on ve el producte, què indica l'etiqueta, que s'expliqui bé la informació del producte, on s'ha produït, quins productes fitosanitaris s'han utilitzat, quin transport s'ha utilitzat. I, evidentment, hem de posar també l'accent en els llocs de treball perquè no s'hi produeixi cap tipus d'explotació laboral. I l'empresa que produeixi els productes també hauríem de tenir present que tinguin els plans d'igualtat. Però no només ens centrem en el cooperativisme o en els productes ecològics, perquè ens podem trobar amb productes ecològics que són menys segurs i menys bons o, al contrari, ens podem trobar productes produïts que tenen molt bona qualitat. Per tant, entenem que els criteris de compra pública dels aliments de la Generalitat i els serveis haurien de potenciar també la fruita i la verdura de qualitat, i també la carn. La carn perquè es produeix gran carn de qualitat, i el que cal saber és quants dies es pot menjar carn i quin tipus de carn es pot menjar. D'altra banda, la moció també posa accent en facilitar la rebaixa del pagament del lloguer dels establiments que s'han vist obligats a tancar a causa de les mesures impulsades pel Govern per fer front a la Covid. De fet, aquí han arribat a una transacció amb el Govern i, per tant, hi donarem suport. En el punt 2 demanen recursos per combatre el sensellarisme, promovent, conjuntament amb les administracions locals, la reutilització d'immobles que han quedat buits a conseqüència de la Covid. Inicialment, demanaven crear un fons estructural per combatre el sensellarisme, que considerem que era una bona proposta i ara ha quedat molt diluïda amb aquesta transacció que han fet amb el Govern, i, per tant, bé, no ho veiem massa clar. Caldria, a més, que el Govern tingués una estratègia per al fenomen del sensellarisme que vagi més enllà de la Covid. I en aquests moments cal tenir els recursos residencials necessaris per a les persones sense sostre, però també els recursos d'acompanyament, perquè en la majoria dels casos les persones que estan en aquesta situació no sols necessiten un sostre. Anunciar que en aquest punt també hi donarem suport. I no compartim la literalitat del punt que demana decretar la prohibició dels talls de subministrament dels serveis bàsics, la moratòria de pagament del lloguer i dels préstecs hipotecaris i els subministraments lligats a l'habitatge habitual. Perquè nosaltres ens demanem: si algú té un bon sou al mes i està de lloguer, vostès són del parer que també se'ls hauria de fer una moratòria per al pagament del lloguer o de la hipoteca? Ens queda una mica dubtós. Perquè s'hauria de discriminar millor, perquè la situació de precarietat passaria pel propietari, que potser sí que necessita la renda del lloguer per viure. El que cal és que el Govern obri altra vegada el termini per presentar les sol·licituds d'ajut de lloguer per als afectats de la Covid. També votarem en contra de l'apartat b del punt 2, perquè estem treballant en una proposició de llei del tema de la Sareb. Sí que donarem suport a l'augment de la freqüència del transport públic a les hores de màxima afluència, a augmentar les inspeccions als centres de treball per controlar el compliment de les mesures unitàries o a enfortir i diagnosticar els treballs de cura, d'envelliment i dependència. I, evidentment, també donarem suport a fer prevaldre la declaració de cultura com a bé essencial, només faltaria, en totes les mesures que comportin, evidentment, restriccions amb l'objectiu de garantir l'accés a la cultura i als drets culturals a la ciutadania. I és evident que també donarem suport i recolzarem escoltar tots els municipis, que són els que coneixen millor les necessitats del territori. I ho deixaria aquí, perquè els cinc minuts no donen per parlar de tots els punts que hi ha en la moció. Moltíssimes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula el diputat senyor David Cid. Endavant.
Bé, des del nostre grup parlamentari, des de Catalunya en Comú Podem, donarem suport a la moció. I jo crec que aquesta moció fa evident una realitat que nosaltres denunciem des de fa setmanes, no?, que és que el Govern de la Generalitat anuncia mesures de restricció, és a dir, demana esforços a la ciutadania, moltes vegades amb anuncis contradictoris i caòtics, fruit també de les baralles que tenen en el si del Govern, però no es fan en el mateix moment, o no s'apliquen en el mateix moment, aquelles mesures d'ajuda econòmica que molts sectors necessiten i que bona part, en aquest cas, de la moció recull, no? De fet, nosaltres el que no entenem és per què el Govern català està gastant tan poc, tan tard i tan malament. De fet, el nou conseller d'Economia, el senyor Tremosa, explicava l'altre dia que, per exemple, a Suïssa, i ho posava com a exemple, quan un autònom ha de reclamar una ajuda en el mateix moment en què s'aplica una restricció, s'obre una pàgina web i al mateix dia ja ha cobrat l'ajuda. Suposo que no ho feia com a crítica a l'Estat espanyol –bé, n'estic convençut, en aquest cas–, però no deuria veure el que passa en el cas del Govern català, perquè si parlem, per exemple, de les ajudes al sector de la restauració, van arribar pràcticament quinze dies més tard, amb la web col·lapsada i només amb 1.500 euros, que ja m'explicaran si una persona..., que crec que com que el sector de l'hostaleria i la restauració és un sector molt important a Catalunya... Molts tenim familiars i amics que tenen un negoci que expliquen com se senten absolutament desemparats, que amb una ajuda de 1.500 euros no poden pagar els proveïdors, no poden pagar el lloguer, no poden pagar, fins i tot, els treballadors, i que, a més a més, arriba pràcticament dos setmanes més tard que s'apliqui, no?, aquesta restricció. Jo també crec que..., i això és una cosa que nosaltres no entenem, per què s'està gastant tan poc. A més, reciclant mesures econòmiques que ja estaven als pressupostos. És a dir, per exemple, aquesta mateixa setmana –i ho vaig denunciar també– jo l'hi volia preguntar al conseller –en aquest cas sí– real d'Economia, però, en tot cas, em va respondre la senyora Budó. Explicava que hi havia un paquet de 102 milions d'euros per a ajudes socials. A la pràctica, la majoria d'aquestes mesures són mesures reciclades, és a dir, 40 milions per a la renda garantida, que això ja era l'augment que hi havia en el pressupost d'aquest any 2020; per exemple, 35 milions d'euros de suport, en aquest cas, per exemple, a tot el que té a veure amb el sector social, per exemple, tot el que té a veure amb les tarifes de residències, 35 milions d'euros que ja estaven en els pressupostos. Per tant, jo crec que al final hi ha la voluntat d'intentar vendre mesures, però que aquestes mesures no arribaran, o no seran tangibles, perquè realment no són més recursos, no estem aportant més recursos, no? I nosaltres el que no entenem és, també, en un context en què s'han suspès els objectius de dèficit, que s'ha suspès la regla de despesa, no entenem per què el vicepresident té l'aixeta tancada i té l'aixeta, en aquest cas, també, diria, doncs, retinguda a tot el que és el volum de despesa que haurien d'estar posant en marxa tots els departaments de la Generalitat. A més, jo també crec que hauríem de començar a actualitzar l'argumentari, a banda que podríem tindre un llarg debat sobre el dèficit fiscal. De fet, hi ha algun economista de capçalera seu, que és el senyor Mas-Colell, que qüestiona la xifra aquesta dels 16.000 milions d'euros –jo diria que un economista de referència d'algunes diputades i d'alguns diputats, fins i tot, de grups parlamentaris diferents. Però, en tot cas, l'argument aquest de que no arriben recursos de l'Estat, jo crec que l'hauríem de començar a actualitzar. Ho dic perquè jo, que he tingut relació amb el Departament d'Economia, la majoria de demandes que ha fet el Departament d'Economia s'han anat posant damunt de la taula per part del Govern de l'Estat. Es va demanar un fons Covid: 3.200 milions d'euros traspassats a fons perdut a la Generalitat sense cap tipus de condicionalitat. Un nou fons Covid per a l'any següent. L'objectiu de dèficit recomanat, del 2,2 per al 2021..., això estem parlant de més de 5.000 milions d'euros, a més a més, amb el compromís que serà finançat si hi ha un excés de dèficit per part de l'Estat, és a dir, només recomanat. Transferències de valor del sistema de finançament de la Generalitat com si no hi hagués hagut caiguda d'ingressos. Per tant, jo crec que aquest argument de que l'Estat deixa tirades les autonomies, doncs, segurament això tenia a veure amb els pactes del Majestic de Convergència i el Partit Popular. Ho dic també perquè en els pressupostos generals de l'Estat, i és un element que també crec que val la pena destacar, vostès diuen que no arriba la inversió al 18 per cent. Podríem discutir la xifra, però és igual, em quedo amb la del 16,5 per cent. És la xifra més alta dels últims vint-i-cinc anys. Quan el PP i Convergència pactaven el peix al cove i aquests superacords que pactaven entre la dreta catalana, no arribava ni al 7 per cent de la inversió a Catalunya. Per tant, actualitzin l'argumentari, perquè al final igual s'enduran una sorpresa.
Gràcies, diputat. En nom ara del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Alejandro Fernández.
Gràcies. Bé, no és la primera vegada que els passa, als companys de la CUP, i suposo que és de manera absolutament involuntària, que de tant en tant els surten mocions de clara inspiració «trumpiana. De fet, si analitzem l'aposta del programa econòmic del Donald Trump, que és bàsicament substituir l'economia de lliure mercat global per una cosa més proteccionista, parla, casualitats de la vida, de cooperativisme, autarquia i autosuficiència alimentària, que són elements que surten a la moció que ha presentat la CUP. Per cert, és també el programa econòmic que feia servir el José Antonio Primo de Rivera a la Falange, però això ja és una altra història, no vull que les comparacions fereixin ningú, però és així, exactament així. Per tant, als punts 4, 5, 6 i 7, que tenen aquesta inspiració de transformar el món i canviar el sistema productiu, votarem que no. Votarem que sí en alguns punts molt més concrets, que jo crec que són –com hauria de ser una moció, abans ho explicàvem– el número 3, del paper dels municipis en aquesta crisi; el 8, el suport a la cultura; l'1.d, de suport al petit comerç de proximitat; el 2.e, de millorar el transport públic, o el 2.h, de cura de l'envelliment. I ens abstindrem als punts 1 i 2, excepte les excepcions, valgui la redundància, que acabo de fer esment, perquè considerem que, tot i que plantegen bones intencions, sempre acaben fent el mateix, que és dipositar en els privats tota la responsabilitat d'austeritat i de suport, i no fer-ho mai en l'àmbit de l'Administració pública. És a dir, l'Administració té unes obligacions en garantir uns drets, no ho dubta ningú, però després la responsabilitat de complir aquesta obligació de l'Administració l'han de tenir sempre els privats. No, haurà de ser compartida, com a mínim. Doncs creiem que en aquests punts vostès la dipositen sempre, exclusivament, en els privats. Gràcies.
Gràcies, diputat. I, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té un torn de nou la diputada Sirvent.
Sí, ràpidament, per celebrar el consens que ha produït aquesta moció. Aquest Parlament aprova obrir una línia d'ajuts a petites empreses, a comerços, a autònoms, facilitar la rebaixa del pagament del lloguer, destinar recursos per combatre el sensellarisme, augmentar recursos destinats a rehabilitar el parc públic d'habitatge i augmentar aquest parc. També aprovem un punt per augmentar les inspeccions als centres de treball, per enfortir i dignificar els treballs de cura, que tan importants s'han mostrat en aquesta situació d'emergència sanitària. També s'ha aprovat realitzar una diagnosi de les necessitats del territori conjuntament amb els municipis. Hem aprovat també, o aprovarem, un punt sobre instar el Govern espanyol per poder fer un impost, una taxa Covid, que gravi les grans empreses. Però també hem aprovat que el Govern explori, fins allà on es pugui arribar, un fet imposable nou, un nou impost amb la finalitat de redistribuir la riquesa en aquests moments. I també aprovarem fer prevaldre la declaració de la cultura com a bé essencial, i, per tant, celebrem tots aquests punts. Entenem i comprenem, tenim empatia amb la dificultat de governar en aquests moments, sabem que són situacions difícils, i que l'estat emocional de la gent va molt lligat a les condicions materials de vida. Precisament per això els estenem la mà, els proposem mesures, mesures que s'han d'aplicar de forma urgent, que potser no transformaran la societat, però que són necessàries en l'ara i l'aquí perquè la gent treballadora del nostre país pugui seguir gaudint de vides dignes.
Gràcies, diputada. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la Proposició de llei de coordinació dels serveis de prevenció, extinció d'incendis i salvament en el marc del sistema nacional de protecció civil, que es tramita al Congrés dels Diputats]] [[302-00256/12]] Acabat aquest debat, passem al següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la Proposició de llei de coordinació dels serveis de prevenció, extinció d'incendis i salvament en el marc del sistema nacional de protecció civil, que es tramita al Congrés dels Diputats, moció presentada pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. Per exposar-la, té la paraula la diputada senyora Aurora Madaula.
Gràcies, president. Conseller, diputats... Gràcies en especial als serveis de la cambra, que avui m'han ajudat especialment. Presentem aquesta moció subsegüent a la interpel·lació que vam fer al Govern sobre la Proposició de llei de coordinació dels sistemes de prevenció, extinció d'incendis i salvament, que s'ha presentat al Congrés dels Diputats a Madrid, amb l'objectiu principal de protegir el sistema, el model català de servei de prevenció, extinció d'incendis i salvament. Perquè, com ja va quedar demostrat i es demostra cada dia, és un sistema d'èxit i reconeixement internacional..., i l'experiència de més de quaranta anys, que l'avala. És un sistema propi, per tant, això vol dir que tenim plenes competències en aquesta gestió de serveis d'emergències i salvament, una competència exclusiva establerta en el marc de l'Estatut d'autonomia i exercida a través de la Llei 5/1994. Per tant, el que proposa aquesta proposta de llei, o com a mínim el que diu en el seu text inicial, suposa una flagrant invasió de les competències del Govern de la Generalitat de Catalunya, i entenem que cap grup d'aquesta cambra donaria suport a una llei espanyola que suposés una ingerència i, per tant, una..., bé, n'hi diuen «recentralització, quan el que és és una invasió de competències a l'Estatut d'autonomia de Catalunya. Per tant, condemnem de manera rotunda i categòrica qualsevol intent de desmantellament del model català de prevenció d'incendis i salvament. No podia ser d'una altra manera, eh? Volem demostrar el nostre absolut suport i reconeixement a la feina ben feta per part dels cossos de Bombers de la Generalitat de Catalunya, però també dels cossos de Bombers voluntaris de Catalunya, que, com ja els vam explicar, a Catalunya no només hi ha cossos de Bombers funcionaris, sinó també hi ha bombers voluntaris. I els reconeixem, perquè això és una peculiaritat del sistema català. El sistema català compta amb una xarxa de més de vuitanta parcs de bombers voluntaris a Catalunya que estan integrats al sistema. També hi ha els bombers d'empresa, els bombers del Port de Barcelona. I aquesta proposició de llei, feta a sis-cents quilòmetres de distància de Catalunya i sense consultar els interessats o els sindicats, no tenia en compte aquestes particularitats. A banda de reconèixer aquesta excel·lent tasca dels professionals, deixin-me que des d'aquí enviï força a tots aquells aspirants als cossos de Bombers que ara mateix estan fent les proves, han fet les proves físiques i estan fent les proves teòriques de l'oposició, d'aquesta oposició, que s'han vist afectades també per la Covid. Per tant, ànims i força. Esperem que no afecti els resultats dels candidats, aquest trasbals de calendaris. Som conscients que tant els cossos dels Bombers de la Generalitat de Catalunya com la resta de cossos i dependències del sistema de prevenció i emergències de Catalunya són vulnerables si no s'executen bé els plans estratègics i si no s'inverteixen bé les partides previstes en els pressupostos. Per aquest motiu, a banda de lamentar un cop més el dèficit fiscal històric que arrosseguem a Catalunya, també demanem al Govern de la Generalitat que prioritzi el compliment del Pla estratègic 2017-2022 del projecte Bombers 2025, així com l'actualització del sistema català d'emergències mitjançant un gran acord de país i, fins i tot, amb la nova llei que ja vam anunciar a la interpel·lació que s'està treballant, perquè necessitem comptar amb un model actualitzat, adequat als nous riscos, a les noves emergències i on les condicions de treball del personal professional i voluntari siguin dignes com es mereixen. I quan parlem del treball i dels professionals que formen part d'aquests cossos de Bombers i d'emergències vull fer un incís en la potenciació de mesures per afavorir la incorporació de dones als cossos de Bombers. Les dones podem i volem ser presents a tots els àmbits laborals, i aquest no és una excepció. Per tant, volem donar suport a que es potenciï la inserció de bomberes als cossos de Bombers. I, per cert, volem donar suport, des de Junts per Catalunya, al col·lectiu de Bomberes per la dignitat de la dona, bomberes de Barcelona que van ser espiades per un company mentre es dutxaven als vestidors, i que en la sentència del cas, sentència fruit d'un sistema judicial patriarcal..., en aquesta sentència no s'aparta aquest home del Cos de Bombers. Per tant, tot el nostre suport. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per defensar les esmenes presentades, té un torn ara el diputat senyor Marc Parés, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem.
Bé, bon dia de nou, diputats, diputades, conseller. Bé, senyora Madaula, vostè començava la seva interpel·lació al conseller d'Interior en el darrer Ple fent referència als governs republicans a l'exili i caricaturitzava el republicanisme espanyol dient-nos que era més espanyol que republicà. Deixi'm començar la meva intervenció amb una altra mirada històrica –humilment, perquè sé que vostè és doctora en història. Miri, és cert que la Constitució de la Segona República va abandonar l'arrel federalista, que sí que tenia el projecte de constitució de la Primera República de 1873. Però també és cert, i això vostès tendeixen a oblidar-ho, que existeix un fil en la història d'Espanya i de Catalunya que parteix d'una concepció plurinacional de l'Estat, i que beu d'un federalisme asimètric i construït des de baix, un fil on «sobiranisme i «federalisme no són conceptes antagònics o contraposats, sinó que són l'essència d'un mateix projecte. És el federalisme republicà de Pi i Margall, quan ens deia: «Entre la monarquia i la república, optaré per la república. Entre la república unitària i la federativa, optaré per la federativa. És també el federalisme de Valentí Almirall, que ens parla d'un estat compost, format per diversos estats sobirans, essent la sobirania dels estats particulars l'originària, i la del conjunt, la delegada. És el republicanisme que torna a aflorar anys més tard i es materialitza en el Pacte de Sant Sebastià del 1930, el mateix republicanisme que abraça el president Macià el 14 d'abril, quan proclama l'Estat català dins de la federació de repúbliques ibèriques, i el del president Companys l'octubre del 34, quan proclama l'Estat català en el marc d'una república federal espanyola. En paraules de l'historiador i amic Xavier Domènech, aquest és també el fil dels polítics espanyols d'esquerres, que veuen en l'aliança amb el catalanisme la possibilitat d'«afiançar una transformació d'Espanya per assentar una majoria progressista. Pi i Margall, Salmerón, Azaña i, en l'actualitat, Pablo Iglesias, tots ells fan claríssimament aquesta aposta, entenent que Espanya només podrà avançar si Catalunya avança. I nosaltres afegim: Catalunya només avançarà si junts fem avançar Espanya cap a un model d'estat veritablement plurinacional. I és aquest també el republicanisme de Frederica Montseny, que el 1936 es convertia en la primera ministra del Govern, del Govern republicà, des d'on va aplicar principis confederals en el seu Ministeri de Sanitat, amb comitès sanitaris, amb enllaços municipals, comarcals i regionals. Els demanem que no oblidin aquest fil, ja que és aquí on hi ha la via de solució, en aquesta porta tancada en diferents moments de la història que podem tornar a obrir per construir un nou futur per a Espanya i per a Catalunya. És des d'aquest fil que votarem a favor de tots els punts de la seva moció, i volem agrair sincerament la predisposició de la diputada Madaula amb la seva voluntat d'arribar a acords amb les esmenes que hem presentat. Defensem que Catalunya té i ha de continuar tenint un model propi de Bombers, d'emergències i de Protecció Civil, reconeixent i agraint profundament, com no podia ser d'altra manera, la feina que fan tots els seus cossos –professionals i voluntaris. Entenem que a la resta de l'Estat hi pot haver altres territoris que necessitin una llei d'impuls i de coordinació, com la que s'està tramitant al Congrés dels Diputats, i justament amb la voluntat de conjugar aquestes dues realitats, estenem la mà, com ens demanava el conseller l'altre dia, al conjunt de forces d'aquesta cambra per modificar la proposició de llei en el tràmit parlamentari, i per garantir que es preserva, que es protegeix el model propi que tenim a Catalunya. Ara bé, al mateix temps també els hi he de dir –i aquest és bona part del sentit de les nostres esmenes, que vostè ha explicat, de fet–: creiem que el Govern de la Generalitat ha d'exercir aquestes competències, i ha de fer front als dèficits d'inversió que ha tingut el sistema d'emergències de Catalunya en els darrers deu anys, i que cal revisar el model. No és un model perfecte. El mateix Síndic de Greuges, en el seu informe de l'any 2018, advertia de tots els dèficits i de les mancances que avui en dia té el nostre model català d'emergències. I, per tant, cal revisar-lo, cal reformular-lo, i cal fer-ho des del consens, i això és el que proposem en les nostres esmenes: reformular el sistema català d'emergències per dignificar les condicions de treball dels seus bombers, tant professionals com voluntaris, per incrementar la presència de dones al cos, com vostè mateixa deia. I per tot això calen recursos, cal voluntat política i cal un nou marc legal català que substitueixi l'actual marc legislatiu, que és dels anys noranta. En tot això hi estem d'acord, però tot això no hi era, en la seva moció, i, per tant, nosaltres creiem que cal posar-ho, perquè no hem de fugir de les responsabilitats que tenim com a Generalitat de Catalunya per fer front a aquesta situació. I la realitat és que vostès han tingut tres anys al Govern per fer totes aquestes qüestions, i ara acabem una legislatura. Una legislatura que acaba i de tot això no s'ha fet res. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula la diputada senyora Núria Picas. Endavant.
Bon dia, president, diputades, diputats, Aurora –espero que tinguis una bona recuperació. Bé, avui ens toca defensar el sistema d'emergències, els nostres cossos d'emergència a una proposició de llei que ens arriba des de Madrid, i que el que pretén és centralitzar el sistema envaint clarament les competències pròpies de Catalunya. Una llei que quan te la mires i veus d'on ve penses: «D'on surt, això? Jo, senyor Parés, no ens coneixem gaire, però li tinc «apreci, però estic segura que vostè està passant vergonyeta amb aquesta proposició de llei, perquè a mi se'm posaria la pell de gallina. Un projecte de llei que no tenien pensat colar i que ha entrat per tot l'escaire, posant de manifest dues coses. Una, la incompetència de l'Estat espanyol en matèria de seguretat i emergències, posant de manifest la seva total descoordinació; i dues, demostrant que no tenen ni idea de com funciona el nostre sistema d'emergències al nostre país, a Catalunya. Doncs des d'aquí els voldria recordar que el Cos de Bombers de la Generalitat és un referent a nivell mundial, i ho és i està demostrat. Tenim un sistema únic d'emergències, de fet, és un model internacional, un model que està basat en el model mixt entre bombers voluntaris i bombers funcionaris. El vostre projecte de llei, senyores i senyors comuns, és una llei que entra a sac, entra per la cuina, i el que pretén és fotre les competències de les comunitats autònomes, i de Catalunya també. Escoltin, nosaltres ja entenem que els bombers espanyols s'han d'organitzar i que necessiten que els polítics d'allà, doncs, facin tot el treball i els deures que no han fet durant molts anys, però no a costa de desmantellar els cossos d'emergències de Catalunya, que fa molts anys que funcionen. I si vostès, a l'Estat espanyol, tenen un autèntic caos, i que no s'acaben de coordinar, i la seva resposta és «recentralitzem-ho tot, aquí diem que no. Perquè anem malament, perquè tots sabem que aquesta no és una llei per organitzar, per coordinar, sinó que és una llei per centralitzar. Vostès volen decidir on hem de tenir els parcs, com ha de ser el nostre uniforme, de quin color han de ser els nostres camions, els nostres horaris, el tema de les isocrones, per posar un exemple –que és patètic, té moltes contradiccions. Per exemple, al Pirineu, un territori extens amb molts de serveis, ara mateix hi sobrarien tres parcs. I vostès han pensat en el tema dels bombers voluntaris, amb una llarga tradició al nostre país? Actualment, al nostre país tenim 1.400 bombers voluntaris en actiu. I vostès el que proposen és fer-los funcionaris. Ens estan prenent el pèl o què? Això saben que és completament inviable econòmicament. Això no va enlloc. I sabeu una cosa? De coordinació, si vostès el que busquen és coordinació, si es vol, n'hi ha, perquè els veïns es parlen i s'entenen. Per exemple, els Pompièrs de la Vall d'Aran s'entenen amb els Bombers de França, hi ha coordinació; els bombers de Pont de Suert s'entenen amb els bombers de la Ribagorça aragonesa, els bombers de Sant Adrià de Besòs, els Bombers de Barcelona, s'entenen amb els bombers de Badalona; hi ha coordinació, però, com he dit abans, se'ls veu el plumero. I el que busquen és centralitzar: centralitzar i desmantellar el nostre sistema d'emergències. Per cert, què faran dels Bombers de Barcelona? Vostès creuen que els Bombers de Barcelona, que és un cos que es va crear l'any 1835, es mereixen entrar en aquesta legislació? Jo no he parlat amb la seva alcaldessa, no sé si vostès ho han fet. Potser la Colau hi estarà d'acord –un altre tema també a tenir en compte. Deixin-me que els digui que vostès són uns irresponsables, que han votat «sí a aquesta llei, destrossant el treball que tants anys ens ha costat de construir, i que, a més a més, funciona. I si vostès són tan federalistes i d'esquerres, i que entenen les diverses identitats nacionals i respecten les idiosincràsies de cada territori, és molt curiós –és molt curiós– que qui dona suport a aquesta llei a Madrid siguin els partits rancis de la dreta i de la ultradreta, com és Vox, com és PP i Ciutadans, que els importa absolutament un rave el nostre sistema d'emergències, i el que volen és instrumentalitzar-lo al seu gust –sí, senyor Castel, vagi rient, però aquest és un altre element per a la reflexió. I això, senyores i senyors, al cap i a la fi, fa pudor a una altra onada de repressió, perquè potser a vostès el que no els agrada és que aquest Cos de Bombers ens protegís el dia U d'Octubre, i potser el que els agradaria és que acabés funcionant com la Guàrdia Civil i la Policia Nacional, que és cap on va aquesta llei. Per tant, el nostre grup parlamentari no només donarem suport a la moció, sinó que hem entrat les esmenes per exigir respecte a l'autonomia i les competències territorials...
Diputada...
...per desenvolupar el nostre propi model d'emergències –i amb això acabo, president. Per últim, agrair al Cos de Bombers la feinada ingent, i treballarem per seguir protegint aquest cos, perquè, al cap i a la fi, són ells qui ens protegeixen a nosaltres.
Gràcies, diputada.
Nosaltres diem que els bombers seran sempre nostres. Visca els bombers. [[El president retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments. Rialles. Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per fixar la seva posició, té la paraula ara, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Jean Castel.
Gràcies, president. Conseller, diputats, diputades, per molt cridar, no es té la raó; això per començar. Però també li diré que aquesta moció, diputada Madaula, sembla més una carta als Reis, feta el dia 8 de gener, dos dies després de que hagin passat. Vostès han tingut la primera responsabilitat –i quan dic «vostès, el seu grup parlamentari i altres que criden molt des d'aquí–, però quan toca votar el correcte, tant en aquest Ple com en comissió, el vot és contrari a allò que després venen a explicitar en crits. Dit això, com li deia, una carta als Reis fora de temps; és bo que aquest recordatori d'aquesta carta la portin vostès també si tenen algun tipus de responsabilitat al començament d'una propera legislatura, perquè hi hauria tota una legislatura per poder convertir-la en una realitat possible, i una realitat que li dic que li aplaudiria el col·lectiu, tant de professionals com de voluntaris. Dit això, és una moció en què he pogut veure «suport, «reconeixement, «realçar, «felicitar... Sap com es fa això? Com li deia fa un moment: recolzant aquelles iniciatives que donen sortida als problemes, contemplant aquelles iniciatives com a prioritats quan el cos ho reclama i el col·lectiu ho exigeix, i també tenint la responsabilitat principal, que és que allò sigui posat en una partida pressupostària per donar-li viabilitat. Mentrestant, vostès no fan això, mentrestant, continuen venint aquí, d'aquesta manera, com ara aquesta moció oportunista, en un moment on aquesta moció no té recorregut; i vostès ho saben. Dit això, fixi-s'hi: una moció contradictòria en molts aspectes, com els que li deia fa un moment. Bombers i voluntaris oblidats, deixats a l'estacada en molts moments –i tots recordem els altercats a la porta d'aquest mateix Parlament; vostès ho recordaran. Quan a aquests col·lectius, d'alguna manera, se'ls tracta correctament des d'un departament, això no passa. Dit això..., total, una vergonya, quan veiem aquestes imatges, i després un Govern que no sap com pot aportar les solucions oportunes, eh? Vostè parla a dintre de model d'èxit o s'interpreta com a tal; a vegades és el model de fracàs darrere fracàs, com s'ha pogut veure. I això és el que li deia: pressupost, partida pressupostària i llum als problemes. En definitiva, són uns grups que han demostrat ser aprenents en la gestió d'un erari, un erari que després sembla que alguns –últimament, veiem en premsa– estaven poder més interessats en com coordinaven altres coses que semblen molt negatives pel que ha sigut l'erari català, i també que ens fan preguntar si moltes d'aquelles coses que a dia d'avui ens manquen a diferents col·lectius no les tenim perquè alguns se les han emportat calentetes i a la butxaca. Respecte a l'erari català; respecte a la seva gestió; respecte a les necessitats i convertir-les, com li deia, en prioritats; respecte també a la inversió d'un pressupost, i respecte al col·lectiu –al col·lectiu. Aquesta moció, amb marge de temps per convertir-la en realitat, com li deia... Miri, per portar aquesta moció com ens han portat, deixi'm que l'hi digui: poder que facin pedagogia amb alguns que volen gastar 18 milions d'euros en la «NASA catalana, perquè amb 18 milions d'euros li asseguro que els col·lectius del Departament d'Interior no passarien cap penúria, i tenim el conseller aquí, que ho podria quasi constatar, dintre de tot el decàleg de peticions que hi ha. Per això vostès no entenen que l'Estat –que aquesta Generalitat n'és part– tingui competències en matèria de coordinació dintre de les directrius i principis generals quan parlem en matèria de protecció civil, és a dir, de bombers, derivada de la seva competència exclusiva en matèria de seguretat pública; i això és de molt fàcil entendre, i alguns no haurien d'estar veient aquí al darrere fantasmes. El que sembla que aquí no entenen és el principi d'«igualtat de tots els ciutadans visquin on visquin. A vostès els importen més, a vegades, sembla, els privilegis de classe política i gestionar o mal gestionar l'erari, que acabar aportant les solucions oportunes als col·lectius. Miri, l'únic que pretenen és millorar un servei que fa aigües, que ha fet aigües, que manca...
Diputat...
...inversió per aportar solucions –i acabo, president. Nosaltres votarem a favor de molts de punts d'aquesta moció, que ha sigut enriquida per altres grups parlamentaris, perquè el seu primigeni deixava molt a desitjar. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom de Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula ara la diputada senyora Assumpta Escarp.
Gràcies. Bon migdia, i ja no sé si bona tarda. Conseller, diputats, diputades, president, interessant debat, certament. Els he de reconèixer que m'he rellegit la intervenció que va fer la senyora Madaula en la presentació de la interpel·lació, he escoltat amb molt interès les paraules també del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Jo els diria que a vegades les coses són més senzilles. Que ni tiretes abans de la ferida ni males consciències ni ús polític, senyora Picas –ni ús polític. Jo crec que si vostès llegeixen, el mateix que he fet jo, no només la llei, sinó les intervencions que es van produir en el Congrés dels Diputats d'aquesta proposició presentada pel Grup Parlamentari confederal d'Unidas Podemos, explica les raons i explica un accident d'un bomber fora de la seva demarcació i, per tant, les raons que porten a moltes coses. Explica una realitat. Que és veritat, es deixa altres realitats. I també explica una realitat de 134 serveis de bombers de formes jurídiques diferents dependents de diferents administracions i marca una pauta. Jo no hi veig tanta maldat. En tot cas, hi puc veure errors, hi puc veure errades administratives, polítiques, però també hi veig algunes..., jo hi veig moltes possibilitats. I llegint algunes intervencions en la presa de consideració al Congrés dels Diputats, doncs, per exemple, el diputat portaveu del PSOE que portava aquest tema, deia: «Escolti'm, estem a l'inici de la tramitació. Ara és el moment de proposar compareixences i esmenes per introduir millores i excepcions. I llavors tots vostès diuen: «Hem de dir tots el mateix, al Congrés dels Diputats. Deia ahir el vicepresident Aragonès: «No ens demanin que tots diguem el mateix al Congrés dels Diputats perquè tots tenen grup parlamentari i tots tenen ideologia i saben perfectament el que han de dir. Però quan interessa, sí que hem de ser tots un poble. I també parla de que s'han de respectar els marcs competencials, de que si hi havia algun principi inspirador és la voluntat de que hi hagin mecanismes de coordinació i cooperació. Per tant, jo crec que es poden agafar coses i fer totes les esmenes o, fins i tot, fer l'esmena claríssima d'excepcionar Catalunya i presentar compareixences per explicar quin és el nostre model. Miri, nosaltres, que sí que respectem l'Estatut de Catalunya –sempre, no quan els interessa, senyora Madaula–, li diem que respectem les competències que contempla l'Estatut, eh?, sobre protecció civil i sobre extinció d'incendis. I que sabem i coneixem que hi ha un model propi i un model que hem posat en marxa des de la Llei 5/1994. No m'he entretingut a comptar-ho, perquè he llegit moltes intervencions, però estic convençuda que si compto els anys que ha manat Convergència, Junts pel Sí i Junts per Catalunya a la conselleria d'Interior, els en deuen sobrar bastants per haver pogut fer el reglament de la llei, i encara no està fet. O que m'anunciïn una llei en temps de descompte quan ni una en farà aquest departament durant tota aquesta legislatura ni l'anterior, no deixa de ser ben curiós. Miri, jo estic una miqueta tipa de model d'èxit. Estic tipa dels models d'èxit de salut, i me'l conec molt bé, i dels models d'èxit d'altres coses. Perquè ser bon model d'èxit no els ha estalviat ni un bri de les retallades que durant deu anys han estat fent en el sistema sanitari i en el sistema d'emergències! I amb la seva complicitat, perquè no es pot trencar amb tota la història, com vostès volen dir. I, per tant, escolti, jo crec que tenim possibilitats de fer moltes de les coses. Nosaltres hi donarem suport, perquè hi estem d'acord i defensem el servei d'extinció d'incendis. Defensem moltes de les coses que aquí es plantegen. Defensem el model propi, defensem les competències de l'Estatut i defensem el model voluntari. També el suport a la feina que fan dia a dia. Però, en lloc de tanta declaració d'amor, potser de veritat que fem alguna cosa perquè els cent cinquanta parcs tinguin la dotació que han de tenir i perquè els bombers tinguin també el que han de tenir. I molt suport als que estan fent les proves, però n'han fotut al carrer el 44 per cent, entre altres coses, per un test psicotècnic que el mateix director de Bombers diu que no val. Vull dir que, al final, potser que ens ho mirem tots plegats, perquè això és com el suport al pla director, que jo els dono suport, però en vam fer un que era 16-21, després el de 17-22 i ara estem en el pla 25. Això de reformar el sistema de bombers bàsicament és com un xiclet. Anem movent els anys a veure si així ho aconseguim. En tot cas, escolti, nosaltres defensem el model, el defensarem allà on calgui, però, de veritat, ni ús polític, ni tiretes abans d'hora, ni males consciències. Nosaltres votarem a favor dels punts 1, 2, 4 i 5, ens abstindrem al punt 3 i demanarem votació separada al final del punt cinquè. Gràcies.
Gràcies, diputada. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula la diputada senyora Maria Sirvent. Endavant.
Sí; president, gràcies. Des de l'escó. Mirin, han fet una moció per mostrar tot el suport al model català de prevenció, extinció d'incendis i salvament. Mirin, són molts anys també de retallades i de falta d'inversió per part dels diferents governs de la Generalitat, i també ho volíem dir avui aquí. I, per tant, si vostès volen mostrar el suport, també està bé que fem un esforç per revertir aquestes retallades i aquesta manca d'inversió. Saben perfectament que el Cos de Bombers és un dels cossos més estimats de servidores públiques per la seva entrega –tenim molt present els cinc bombers que van perdre la vida en l'incendi d'Horta de Sant Joan–; pel seu compromís social, com quan el 2013 van anunciar que no participarien als desnonaments, quin exemple!; pel seu compromís amb el poble català i el seu dret a l'autodeterminació, com van fer l'U d'Octubre, i fins i tot posant-se davant de la policia per evitar les agressions contra els votants. Aquesta imatge, juntament amb el crit d'«Els bombers seran sempre nostres, fa encara més profund el vincle entre els diferents cossos de Bombers i el nostre poble. I clar, aquesta moció també ha vingut d'una llei recentralitzadora, que proposa Unidas Podemos, que no pot passar per sobre d'aquesta realitat social. Mirin, no és la primera vegada que a vostès se'ls oblida, doncs, el confederalisme i es queda en retòrica. Per exemple, iniciatives parlamentàries o governamentals d'Unidas Podemos: ingrés mínim vital, passava per sobre dels sistemes de renda que ja existien en molts països i territoris de l'Estat espanyol; l'impost a la riquesa, que no tenia en compte l'impost de patrimoni que, per exemple, Catalunya té transferit; va passar també amb el decret llei, finalment tombat, sobre els estalvis dels ajuntaments. Mirin, nosaltres no volem acceptar aquesta ofensiva recentralitzadora, i ens preocupa que avui Catalunya en Comú Podem no faci aquesta interlocució...
Diputada...
...amb el Grup –acabo, president– d'Unides Podem i que els expliqui, davant del seu desconeixement, doncs, simplement, quina és la vinculació del nostre poble amb aquest cos.
Gràcies, diputada.
Perdoni. És que no tinc el rellotge, i sona eco en el micro. No sé si ho podran arreglar.
Ho farem mirar, diputada. Jo no he notat res d'estrany, però, en tot cas, ho farem mirar. Gràcies, diputada. En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Serrano. Endavant.
Gracias, presidente. Mis primeras palabras tienen que ser obligatoriamente para expresar nuestro apoyo al Cuerpo de Bomberos, sean funcionarios o voluntarios, y, en general, a todo el personal de los servicios de emergencias y protección. Todos ellos realizan labores vitales en nuestra sociedad que no siempre son reconocidas suficientemente por la Administración. Por tanto, todos aquellos aspectos de la moción, con las enmiendas admitidas, dirigidas a apoyar a nuestros bomberos contarán con nuestro apoyo. Aunque el grupo proponente bien podía haber aprovechado la moción para impulsar mejoras que sí que dependen del Govern de la Generalitat, y, sin embargo, no lo ha hecho, han guardado silencio. Mejoras desde el incremento de personal, mejoras en los vehículos, en los equipamientos. En ese sentido, no ha aprovechado el autogobierno que puede ejercer en esta materia, y, sin embargo, se ha dedicado... Porque, al final, es lo que parece la moción, que es utilizarla, una vez más, como coartada, como excusa para trasladar la falsa idea de que cualquier iniciativa que se impulsa desde las Cortes Generales, sea el grupo político que sea, supone un ataque al autogobierno de Cataluña, y esa es una idea falaz, falsa. Evidentemente que las iniciativas son mejorables en muchísimas ocasiones, pero no hay una idea predeterminada de que cualquier iniciativa política que sea de las Cortes Generales es para atacar al autogobierno de Cataluña; eso no es cierto. Y, por lo tanto, los puntos de la moción que juegan a este juego, valga la redundancia, nosotros no los vamos a apoyar, porque nosotros, todo lo que sean mejoras para el Cuerpo de Bomberos, vengan de aquí o venga de allá, nosotros las apoyaremos. Pero cualquier otra iniciativa o reflexión encaminada a jugar a la falsa idea de que cualquier iniciativa que parte de las Cortes Generales es un ataque al autogobierno de Catalunya nosotros no la vamos a apoyar. Muchas gracias.
Gràcies, diputat. I, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té un darrer torn la diputada Madaula. Quan vulgui.
Gràcies, president. Aviam, no és que sigui un atac, que creiem que sigui un atac, és que és un atac, perquè si es llegeix la proposició de llei el que fa és recentralitzar i intentar coordinar des d'un centre de control a sis-cents quilòmetres. És una invasió de competències, no és que m'ho inventi jo, és que ho diu així. Pel que fa a... Bé, és que, senyor Castel, la moció no era per presentar millores. Clar que hem dit i hem proposat el tema de les millores i que se seguís amb la reforma de la llei, però la moció era –si van seguir la interpel·lació– per presentar una moció en contra d'aquesta llei recentralitzadora de Madrid. Per això fèiem aquesta petició a que els grups de Catalunya, del Parlament de Catalunya, donessin suport a que no ens envaïssin les competències, perquè vostès són diputats del Parlament de Catalunya. No és maldat, senyora Escarp, no és maldat, és invasió de competències. Els hi torno a dir: no és maldat, no veiem maldat en la llei, sinó que és una invasió de competències. És que quan es té l'oportunitat de parlar d'aquesta Espanya plurinacional i d'aquesta Espanya diversa i d'aquesta Espanya de Pi i Margall o de Valentí Almirall –que està molt bé, eh?, però que no són els meus referents, perquè jo soc independentista... Quan es té l'oportunitat de fer valer aquest federalisme màgic que diuen, no ho fan –no ho fan. Perquè, evidentment, jo també em vaig mirar les intervencions, i les intervencions parlaven de la privatització d'un parc de bombers de Castella - la Manxa i de Galícia. Però és que aquí no passa, això, i aquí tenim un model propi, d'èxit o no èxit. També hem dit que s'ha de millorar, evidentment, tot s'ha de millorar, amb l'ajuda, segurament, de tots els grups parlamentaris. I en això sí que vull agrair al Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem i d'Esquerra Republicana les esmenes que han fet, perquè, evidentment, milloren ostensiblement el text. I jo crec que és d'aquesta manera, junts, com podem millorar els textos i treballar conjuntament tots per millorar la situació dels Bombers de la Generalitat de Catalunya des del Parlament de Catalunya. I, per tant, sí que m'agradaria fer-los un prec: que els que ara votaran aquí a favor dels cossos de Bombers de la Generalitat de Catalunya no se n'oblidin quan ho hagin de votar a Madrid, i no facin...
Gràcies.
...com van fer amb el decretazo digital, que van votar aquí una cosa i a Madrid, una altra. Gràcies.
Gràcies, diputada.
Gràcies, president.
Bé, acabat aquest debat, no hi ha més punts a tractar, aquest primer torn de sessió. Per tant, suspenem la sessió fins a tres quarts de quatre de la tarda. Gràcies.
Bé, bona tarda, reprenem la sessió. [[Interpel·lació al Govern sobre la gestió dels serveis penitenciaris durant la situació generada per la Covid-19]] [[300-00320/12]] I ho fem amb el novè punt de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre la gestió dels serveis penitenciaris durant la situació generada per la Covid-19. Per exposar la interpel·lació, té la paraula el diputat senyor Marc Sanglas. Endavant.
Gràcies, president. Honorable consellera, en tot cas, estem interessats en fer aquesta interpel·lació en dues parts. I començaria per aquesta primera, plantejant que la població reclusa del país és d'unes 8.274 persones, de les quals un 7 per cent, aproximadament, són dones. Els centres penitenciaris, per les pròpies condicions de reclusió, són espais amb un risc elevat de contagi del Covid-19 i, en aquest sentit, segons les darreres dades disponibles, indiquen que a hores d'ara hi ha uns cent sis interns i uns vuitanta-set funcionaris que han patit els efectes del contagi. I que, en el conjunt de la pandèmia, hi ha hagut 311 interns, dels quals 205 ja tenen l'alta, i 296 funcionaris, dels quals 209 ja tenen l'alta. Considerem que aquestes dades no són altes, si les posem en relació amb altres poblacions recluses dels països de l'entorn. I que, per tant, entenem que s'ha fet una bona tasca des del departament que vostè presideix. Creiem que hi han alguns elements que fan possible aquestes dades. Primer, un índex d'ocupació dels centres penitenciaris –en el cas de Catalunya és un 87 per cent, aproximadament, que és com la mitjana europea; per tant, no tenim uns centres penitenciaris excessivament carregats de persones–, l'aplicació del règim obert i de l'article 86.4 del reglament penitenciari, la intensificació de les mesures higièniques i la intensificació de les mesures de salut per evitar l'entrada del virus a la presó. És en aquest darrer punt on volem centrar una part de la nostra interpel·lació. Aquesta intensificació de les mesures de salut ha suposat, a la pràctica, limitació de visites, limitació del vis-a-vis, limitació de les activitats dels interns i internes a les presons, confinant-los als seus mòduls per evitar el contagi entre altres mòduls. Són mesures del tot necessàries per evitar els contagis entre les persones preses, però suposen encara més restriccions per a persones que ja pateixen, per la seva mateixa estada en un centre penitenciari. I, per tant, pateixen una doble reclusió. I també voldríem posar el focus en que la població reclusa femenina, tradicionalment invisibilitzada, encara està més castigada, des d'aquest punt de vista, tenint en compte que, a més a més, s'hi afegeixen moltes vegades criatures. El Comitè per a la Prevenció de la Tortura del Consell d'Europa i l'Alta Comissionada dels Drets Humans de les Nacions Unides, Michelle Bachelet, i l'Organització Mundial de la Salut han publicat una guia específica sobre el tractament dels presos i les preses en els centres penitenciaris i en la qual recomana que s'abordi i que els estats treballin amb mesures no privatives de llibertat, per fer compatible i donant prioritat a aquelles persones recloses amb perfils baixos de risc i –especialment vulnerables– donant preferència a les dones embarassades o les que tenen fills, en un intent de fer possible i compatible el conteniment de la pandèmia i el compliment d'aquestes penes. També en aquest sentit, l'alta comissionada fa esment d'aquelles persones amb patologies prèvies i amb delictes no tipificats en dret internacional. En aquest sentit, senyora Capella, voldríem que ens expliqués que, més enllà dels mecanismes que vostès han implementat, i que he esmentat per sobre, si considera que hi ha altres mecanismes, com una major extensió de mecanismes de llibertat vigilada, o de mesures alternatives, per seguir complint. És evident que hi ha coses que no depenen del seu departament, però que sí que vostès tenen la facultat d'impulsar. Han instat els òrgans judicials a aplicar aquestes recomanacions dels organismes internacionals? Creu que hi han mecanismes com el compliment de la pena als domicilis particulars o en règim obert que, en aquests moments d'especial restricció de la mobilitat, són bons mecanismes per descongestionar les presons? Quina ha estat la reacció d'aquests òrgans judicials? Quina col·laboració han trobat? Creu..., i, en tot cas, creiem que hi ha altres mesures com, per exemple, no fer entrades de reclusos als centres penitenciaris en aquests moments. Els jutjats han suspès l'entrada de persones per complir les penes de presó? Creiem, també, que hi han altres mesures i, fent-nos ressò de la demanda de les preses de Wad-Ras, que entenien que aquelles persones que estaven preses a l'espera de judici, tenint en compte el retard judicial, també, que existeix en la celebració d'aquests judicis, poguessin complir mesures alternatives, també, en els seus domicilis. Ens agradaria que valorés, també, aquestes propostes i la sensació..., quina recepció han tingut per part dels òrgans judicials. Creiem –al nostre entendre– que els òrgans judicials no han estat prou sensibles a la pandèmia existent en el conjunt del país, no només en els centres penitenciaris ens ha semblat veure algunes dades, sinó que creiem que hi ha poca sensibilitat pel conjunt de la població, i especialment volíem fer esment als casos que hem pogut veure de desnonaments, per desgràcia, en alguns àmbits. Hem pogut veure fa pocs dies el desnonament d'una família amb nens a altes hores de la nit. Ens sembla que això cal evitar-ho. En som conscients, el Govern aquesta mateixa setmana aprovava un decret llei per limitar aquestes accions. Sabem que la Generalitat té competències limitades en aquests àmbits i que a qui correspon la màxima obligació seria al Govern de l'Estat, a dictar aquelles mesures. Però, en tot cas, creiem que el decret llei aprovat pel Govern aquesta setmana mostra, eh?..., i, en tot cas, cal marcar també aquesta voluntat política i quina és la intencionalitat política per part del Govern. I creiem que, des d'aquest punt de vista, és positiu. Creiem, des del nostre punt de vista, que el sistema judicial no està a l'alçada de les circumstàncies. Creiem que un sistema judicial, més enllà d'aplicar la pròpia llei, ha d'impartir justícia, ha d'empatitzar amb el conjunt de la població a la qual aplica les normes jurídiques. I, en tot cas, ha de tenir en compte la sensibilitat i ha de tenir prou sensibilitat per abordar aquelles qüestions que ens trobem en un context de pandèmia, en un context molt dur i en el qual, també, els mateixos òrgans judicials haurien de ser sensibles a l'aplicació de les normes i a les conseqüències. No volíem..., i, en tot cas, deixi'm iniciar aquesta segona part de la meva intervenció..., volem denunciar la persecució que estan patint els presos polítics catalans per part del Tribunal Suprem. En aquesta cambra, hem pogut sentir per part, diguem-ne, dels grups unionistes parlar dels tractes de favor que els presos polítics rebien a les presons catalanes. I això ens sembla que és un insult al mateix Govern de la Generalitat, als mateixos funcionaris i a la gent que treballa a les juntes de tractament. Persones que actuen de manera independent. Persones que actuen al dictat, diguem-ne, de la legislació i no actuen al dictat de cap instrucció política, com s'ha pogut veure. És evident que aquells que retorcen el Codi penal per poder condemnar els presos independentistes, simplement pel sol fet de fer un referèndum, es pensen que són com ells. I no, nosaltres som plenament respectuosos amb la llei, respectuosos amb els principis democràtics. Però creiem que aquest sistema judicial, actualment, el sistema judicial espanyol, no respon tant a un sentiment de justícia i a una voluntat d'aplicar aquesta justícia, sinó que respon a les maneres i a la defensa dels interessos polítics i econòmics del règim del 78, com, per desgràcia, hem pogut veure en mantes ocasions. Això ho fan violentant i forçant la llei, i els és igual. Han forçat..., ho hem pogut veure, eh?, és evident que els presos polítics –i ho hem pogut veure en diverses resolucions– no tenen el mateix tracte davant de la llei. Coses que s'estan, diguem-ne..., aplicacions legislatives o aplicacions que s'estaven fent, sobre interpretacions sobre la llei, no se'ls està aplicant als presos polítics. Ens estem trobant amb resolucions que l'únic que fan afegir és penalitat i sofriment sobre aquestes persones preses que, ja de per si, pateixen una pena injusta. I, a més a més, hi afegim alguns condicionants d'aquesta incertesa, perquè no poden consultar, perquè no poden tenir la determinació de cap assessor legal que els digui com pot acabar aquella situació, perquè la determinació del Tribunal Suprem encara en cada moment es fa d'una manera diferent i d'una manera irregular. Veiem, quan s'ha procedit a revisar el grau penitenciari al qual tenen dret, que per part de la judicatura espanyola s'ha vulnerat el dret a la tutela judicial efectiva. El Tribunal Suprem s'ha autoarrogat algunes competències que no li corresponien en la resolució d'aquests recursos. I, per tant, ha violentat i ha endarrerit i ha vulnerat, evidentment, els drets. Volem denunciar, així mateix, des d'aquesta tribuna, la maniobra del Tribunal Suprem, que va filtrar a la premsa que perseguiria per prevaricació els funcionaris de les juntes de tractament de les presons on hi ha els presos i preses polítiques, si alguna d'aquestes juntes accedia a informar favorablement que els presos i preses polítiques, els quals estaven gaudint de l'aplicació de l'article 100.2 del reglament penitenciari, podien complir el confinament als seus domicilis. Vull recordar que hi ha uns quants presos que sí que han complert, en aplicació d'aquestes resolucions d'algunes presons, aquest confinament a casa seva. I això no ho han pogut fer els presos polítics, perquè estan marcats. Entenem que aquesta actuació i aquests plantejaments del Tribunal Suprem vulneren les disposicions, com dèiem abans, de les recomanacions de l'Alta Comissionada de l'ONU, i també vulneren informes d'Amnistia Internacional que entenen que el judici que han patit el senyor Jordi Sànchez i el senyor Jordi Cuixart no és adequat a la legalitat i, en tot cas, en demana la llibertat. Creiem que hi ha una clara vulneració per part del Tribunal Suprem i la judicatura espanyola. Gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre la interpel·lació, té la paraula la consellera de Justícia, la senyora Ester Capella. Endavant.
Molt bona tarda. Gràcies, president; gràcies, senyor diputat. Senyor Marc Sanglas, vostè ho ha apuntat molt bé i ho ha explicat molt bé. El poder judicial actua absolutament –i parlo del poder judicial, no parlo del jutge, un jutge o un jutjat en concret, parlo del poder judicial– aliè a la crisi social, econòmica i sanitària que ha provocat el coronavirus. El nostre país, Catalunya, però també Espanya, Europa i el món sencer, està vivint una emergència sanitària, una emergència de les més greus dels darrers temps. La pandèmia del coronavirus ha provocat una crisi sanitària sense precedents. Estem vivint una situació d'absoluta excepcionalitat, provocada per la crisi sanitària, i que, al mateix temps, esdevé una crisi social i econòmica. I davant d'aquesta situació, doncs, hem de lamentar que no hem comptat mai, en cap moment, amb la més mínima complicitat i col·laboració del poder judicial, que viu d'esquenes a la realitat, a les persones més vulnerables i a aquelles que pateixen amb més intensitat la crisi provocada per la situació de pandèmia. A dia d'avui, exactament igual que durant el mes de març, i el mes d'abril i el mes de maig i els dies que han anat venint. Ho veiem en l'actuació dels jutges i tribunals davant dels desnonaments. Mentre la Generalitat de Catalunya actua i legisla –intentem legislar en allò que som competents, i ho fem– per evitar que les persones que no tenen alternativa habitacional siguin desnonades, més encara enmig de la crisi, una situació d'estat d'alarma que dona emparament legal, el poder judicial continua dictant ordres de desnonament amb absoluta normalitat, totalment aliè a la realitat que estem vivint. Dimarts passat, el Govern de la Generalitat aprovava un decret llei per intentar aturar els desnonaments –Territori i Justícia. I ho fèiem i ho vèiem, també, en el cas que avui –i ho veiem, també– ens ocupa. Veiem com el poder judicial, actualment, actua, davant de la situació que es viu en els centres penitenciaris, atesa la situació de pandèmia, com si la pandèmia no existís. Durant les dues setmanes anteriors a la declaració del primer estat d'alarma els indicadors de l'expansió de la pandèmia a Catalunya van prendre un ritme accelerat. Vam haver de prendre, adoptar mesures inèdites, per fer front a la crisi sanitària i, alhora, a la crisi social que això plantejava. El Departament de Justícia, des de la Secretaria de Mesures Penals, Reinserció i Atenció a la Víctima, que té la responsabilitat de gestionar els centres penitenciaris i els serveis penitenciaris i la justícia juvenil, doncs, va constituir un comitè de crisi. Però no el va constituir el dia mateix que tancàvem el país; no, no. Des de mitjan del mes de febrer, en atenció a crisis anteriors viscudes, doncs, ja ens vam començar a preparar. En aquest comitè, i en el marc de les presons, es van analitzar les fonts de risc de propagació del contagi i es va preparar totes aquelles mesures que s'havien de prendre per prevenir sanitàriament i per preservar, al mateix temps, els drets i les condicions de vida de les persones privades de llibertat. Des del primer moment, va quedar clar que aquest comitè havia d'actuar en estreta col·laboració amb les autoritats sanitàries –el sistema de salut a les presons és exactament igual que el del carrer–, i també amb els òrgans responsables del seguiment i la gestió de la crisi a Catalunya, el Procicat. Per això, totes les mesures que s'han pres, tant de prevenció com de gestió, davant dels casos positius han estat consultades amb les autoritats sanitàries i validades per aquestes, i les decisions que hem pres, les decisions preses als centres, respecte als confinaments de mòduls, respecte a l'aïllament, etcètera, han estat sempre validades pels equips sanitaris i, evidentment, pel Procicat. Així les coses, hem reorganitzat les presons a mode de tallafocs per evitar el contagi: limitació de les comunicacions presencials –en aquest cas els vis-a-vis familiars no s'han activat fins aquest passat mes d'octubre–, conversió dels mòduls en grups bombolla, sense activitat ni intercanvi entre els diferents mòduls, agrupació d'interns amb permisos en el mateix mòdul, proves de coronavirus a tots els ingressos o reingressos de permís, aïllament de mòduls, unitats Covid específiques per poder tractar les persones que es contagiessin. Però amb aquestes mesures no n'hi ha prou, no n'hem tingut prou, i és això el que la Generalitat s'ha plantejat des del primer moment. I seguint els pronunciaments tant de Nacions Unides com del Comitè per a la Prevenció de la Tortura del Consell d'Europa per prevenir els riscos de propagació, doncs, hem fet més coses: per esponjar les presons, reducció de la concentració d'internes i interns als centres penitenciaris, i, alhora, la derivació al domicili o a un recurs extern per millorar la condició de vida i, en definitiva, per evitar, doncs, el contagi. En aquest sentit, què hem fet nosaltres? Classificar en tercer grau els interns en condicions favorables per complir la condemna en semillibertat –la població classificada en tercer grau respecte al total d'interns classificats ha passat del 27 per cent a un 30,5 per cent–; aplicació de l'article 86.4 per restar en el domicili, per evitar la mobilitat i el contagi, i l'aplicació d'aquesta mesura, del 86.4, s'ha multiplicat per cinc. La lluita contra la pandèmia ens obliga a mantenir un complex equilibri entre la protecció de la salut i la preservació dels drets fonamentals, i nosaltres sempre hem apostat per subordinar aquest equilibri sempre a favor dels drets fonamentals. I ho hem fet com hem pogut, perquè vull destacar també, en aquest cas, que l'Administració penitenciària de Catalunya ha estat, segons dades del Consell d'Europa, entre les diferents administracions europees competents en matèria de serveis penitenciaris, la que més externalitzacions ha fet com a mesura preventiva amb la Covid-19: un 17 per cent respecte a la població que hi havia el gener del 2020. I això ho hem fet sense comptar amb la complicitat del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, que ha actuat a esquenes de la pandèmia. Jo mateixa vaig enviar directament una carta adreçada al president del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, el senyor Barrientos, en què li explicava les mesures que estàvem prenent i li demanava que em fes partícip de les iniciatives o propostes que des de la judicatura estaven desenvolupant o pretenien desenvolupar, doncs, per pal·liar i compensar aquesta situació. Estava i està en mans del poder judicial sospesar la revisió de les situacions de les persones en presó preventiva i aquelles condemnes de curta durada perquè poguessin evolucionar a una situació de confinament domiciliari. Lamentablement, la callada per resposta. La fiscalia i el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya han actuat aliens a la crisi sanitària, fugint de qualsevol implicació per protegir la salut de les persones privades de llibertat. Malgrat la crida que els hem fet, el poder judicial ha estat al marge d'aquesta situació. A més a més, com els deia, durant el confinament va augmentar la població en tercer grau i es va multiplicar per cinc el nombre d'interns en situació de 86.4. Què ha fet la fiscalia? Recórrer sistemàticament aquestes decisions. Tant és així, que utilitza un formulari preestablert en el que només canvia amb bolígraf el recurs, no individualitza, no atén a la situació i no atén a les circumstàncies especials que tenim, perquè la pandèmia no ha marxat. En l'actual situació de crisi sanitària crec que s'ha fet evident que l'ús i l'abús de l'empresonament és recurrent, tant de la presó preventiva com en la imposició de les sentències. Tanmateix, altres formes de respostes penals són possibles, i són per les que nosaltres advoquem i demanem que es duguin a terme, perquè creiem fermament que és el moment d'avançar cap a models de resposta social més dignes i ajustats als drets humans. Cal relegar la privació de llibertat a aspectes molt concrets i com a mesura residual. Hi ha al voltant de mil persones en els centres penitenciaris que haurien d'estar complint la seva condemna fora. S'ha d'obrir el sistema penal a la mediació, a la justícia restaurativa i a les mesures penals alternatives. La presó s'ha d'obrir; les presons han d'estar esponjades i obertes a la ciutadania. L'article 100.2, el 86.4 i tants i tants altres preceptes de la llei orgànica general penitenciària que no s'han explorat i que no s'han aplicat del tot, i, com a institució penal es queda, per tant, on ens quedem: la presó continua sent on es vol aparcar les persones que no agraden. S'han de generar fórmules més agosarades, que no només impliquen el trasllat de la presó al domicili familiar –controls telemàtics és una opció–, sinó que, a més a més, abordin la problemàtica social amb respostes socials i no amb la resposta habitual –s'està empresonant persones amb malaltia mental, s'està empresonant persones per la seva situació de regularització o no dels seus papers. És això, aquest és el reflex de les presons espanyoles, i també les catalanes, perquè, en definitiva, doncs, estem en el marc legal que estem –vaig acabant, president. Catalunya porta temps treballant en aquesta línia: mediació, justícia restaurativa, mesures penals alternatives, obertura de la presó. I els indicadors obtinguts en les recerques i investigacions del Centre d'Estudis Jurídics i Formació Especialitzada de la Generalitat de Catalunya avalen aquestes polítiques dirigides a aconseguir altres respostes penals. I, finalment...
Consellera...
...–acabo ja, president, sí, acabo–, vull acabar la meva intervenció fent referència a les preses i als presos polítics. Viuen en les mateixes condicions que tots els presos i preses que hi ha als centres penitenciaris catalans. Tanmateix, en el seu cas no ens trobem davant d'un problema sobre el règim de vida ni sobre l'itinerari penitenciari, el problema és que són preses i presos polítics, condemnats per delictes que no han comès, i, per tant, no haurien d'estar a la presó.
Gràcies, consellera.
Moltes gràcies.
Gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre la rehabilitació d'habitatges]] [[300-00325/12]] Passem a la següent interpel·lació, què és sobre la rehabilitació d'habitatges. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Anna Erra. Endavant.
Gràcies, president. Diputats, diputades, conseller, avui li fem aquesta interpel·lació per parlar sobre la rehabilitació d'habitatges, però no podem obviar que estem en una emergència sanitària provocada per la Covid-19, i també en una emergència climàtica. Sabem que l'emergència climàtica va lligada a la necessitat de fer-hi front amb reformes estructurals profundes, reformes estructurals que també, evidentment, tenen en compte l'habitatge. Dit això, deixi'm fer una prèvia lligada a l'habitatge i, en concret, a la rehabilitació d'aquests habitatges: el passat Ple vostè va respondre a una interpel·lació sobre l'agenda verda, ens va explicar que el disseny i l'impuls que està portant a terme el seu departament amb l'Agenda verda Catalunya 2030, i amb els seus objectius estratègics, ens han d'ajudar a la creació d'oportunitats per millorar la vida de les persones i les empreses, en un entorn sostenible ambientalment, econòmicament i socialment, i al mateix temps treballar per una Catalunya resilient i justa. S'ha de dir que totes aquestes reformes necessàries, el seu departament ja les ha recollit en el pla de la Coreco. Vostè també, conseller, ens remarcava que és un pla que fomenta la reactivació econòmica i la protecció social, i que cal posar l'agenda verda al centre d'aquesta reactivació. I per què li parlo de l'agenda verda i de la Coreco? Doncs perquè sabem que la rehabilitació d'habitatges també hi queda recollida, i no deixa de ser un pas més del camí ja iniciat pel seu departament, ja que ja fa temps que impulseu diferents línies encaminades a la rehabilitació d'habitatges. Conseller, vostè, des del seu departament, té molt clar que la rehabilitació és una de les grans palanques en la transformació social i una aposta clau i necessària en tots els municipis. Però anem més enllà: la pandèmia de la Covid-19 i, en concret, el confinament domiciliari al que ens vam veure obligats tots els ciutadans de Catalunya el mes de març, ens va fer encara més evident la importància de la qualitat de vida davant d'aquestes noves situacions. Així, doncs, sabem que la pandèmia ha fet plantejar a més d'un la possibilitat de canviar el seu domicili, buscant millor qualitat de vida en els pobles envers la ciutat, i, a més a més, si hi afegim el canvi obligat en els hàbits laborals durant la pandèmia amb l'impuls del teletreball, aquesta idea encara es reforça més. Un teletreball que, en molts casos, ha sigut obligat, sí; però també ens ha fet adonar que és viable i és factible. Segurament, i això ja està començant a passar, el fet de poder teletreballar comença a influir a l'hora de buscar poblacions per viure més properes a la natura. Per exemple, jo, que soc de la comarca d'Osona, li diria que tenim un poble, Rupit, encantador, que té ara 279 habitants. Porta vint anys perdent població. Doncs a partir de la pandèmia, d'aquesta primera onada, ja se'ls han empadronat vint-i-cinc persones més. Ens hem adonat de primera mà que pot ser totalment compatible teletreballar i tenir una major qualitat de vida. Sobre aquest tema, cal incidir que en aquest Parlament en diverses ocasions hem debatut sobre el despoblament rural i com fer-hi front; aquest nou factor, el teletreball, pot obrir un ventall d'oportunitats. D'aquí, la importància de destacar els projectes que el Govern està impulsant per a l'arribada de la fibra òptica a tots els municipis; això permetrà connectar les infraestructures i serveis públics d'arreu del país, permetrà facilitar el desplegament de nous serveis, permetrà la creació de nous operadors locals, impulsar el desplegament de la xarxa 5G i, per descomptat, fomentar el teletreball en condicions òptimes. I, a part de tot això, recordem que el Govern té clara la necessitat i el compromís polític d'avançar en mesures transversals de tots els departaments per reduir les desigualtats i crear oportunitats i per a la reactivació econòmica de tot –tot– el territori català. Per tant, volem que tot Catalunya sigui un país viu, un país on en totes les comarques, en totes les poblacions, petites o grans, es garanteixi la cohesió territorial i la igualtat d'oportunitats. I sabem que ho estem fent, garantint-les arreu del país i arreu del territori; vostès ja ho estan fent, i fomenten el progrés econòmic i social, l'impuls del teixit econòmic, des de tots els àmbits: el de la salut, el de l'educació, el de la fibra òptica i, per descomptat, el que avui ens ha portat a aquesta interpel·lació, el de l'habitatge. Per exemple, alguna de les línies que ja ha impulsat el seu departament són: ajuts a la rehabilitació d'edificis de tipologia residencial, ajuts per a la millora de l'eficiència energètica i la sostenibilitat per, així, aconseguir uns habitatges energèticament més sostenibles, ajuts a la conservació per millorar deficiències i ajuts per a la millora de la seguretat i l'accessibilitat de tots els habitatges. Aquestes línies reflecteixen aquesta necessitat i prioritat per tal de millorar la vida de les persones, però no són les úniques. Sabem que el Departament de Territori i Sostenibilitat va més enllà, i que estan treballant per impulsar-ne d'altres, com la de la rehabilitació d'habitatges en el món rural. Conseller, resumint, estem davant de noves situacions generades per l'emergència sanitària i climàtica, noves realitats que passen per tenir més qualitat de vida, noves formes d'entendre el món laboral amb el teletreball, nous reptes per dinamitzar l'economia i promoure la reactivació econòmica, i, per descomptat, per assolir-ho, també en forma part, i de manera molt important, la rehabilitació d'habitatges. Ara bé, si tenim tots els factors de cara, però no tenim un habitatge en condicions per viure, tots els esforços anteriors no es veuran recompensats. Per això, és primordial que s'arribi a totes les zones del territori, ja siguin àrees urbanes o rurals; potenciar que hi hagi les condicions en totes elles habitacionals i necessàries i òptimes. Cal que, juntament amb la reactivació econòmica de tot el país, amb la millora de les infraestructures, amb la millora dels diferents serveis, de nord a sud i d'est a oest del nostre país, promovem i impulsem aquelles ajudes necessàries per a la rehabilitació d'habitatges, i, sobretot, també, fora de les trames urbanes, és a dir, adreçades al món rural i als municipis més petits. Per aquest motiu, conseller, li vull preguntar: quines actuacions té previstes el seu Departament de Territori i Sostenibilitat en l'àmbit de la rehabilitació d'habitatges, i, en concret, en la rehabilitació d'habitatges en el món rural? Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per respondre a la interpel·lació, té la paraula el conseller de Territori i Sostenibilitat, el senyor Damià Calvet. Endavant.
Bona tarda, president. Diputades, diputats, diputada Erra, estem en emergència sanitària i, efectivament, estem en emergència climàtica. Vostè ho ha dit al principi de la seva intervenció, i encara que sembli que no tinguin connexió, les emergències sanitària i climàtica tenen connexió i, a més, tenen molt a veure amb la interpel·lació d'avui sobre la rehabilitació d'habitatges. Vostè n'ha fet esment: l'agenda verda, l'agenda urbana, l'agenda rural, com també part de pensar el territori des d'aquesta agenda urbana. Tot això hi té a veure, perquè la forma de sortir-nos-en, de la crisi, de la crisi que estem vivint, la manera de recuperar-nos econòmicament com a país, de reactivar-nos, i també d'aquesta protecció social necessària en aquest moment, més necessària que mai, doncs, ha de tenir com a còmplice també la rehabilitació, la rehabilitació d'edificis i habitatges i la renovació urbana. Tenim un repte enorme, en el que és la conservació i la millora dels habitatges, i li posaré alguns exemples, algunes dades, una mica en context. Tenim un parc residencial de 3,9 milions d'habitatges, distribuïts en 1,1 milions d'edificis, i aquest és el parc que tenim al país. D'aquests 3,9 milions, un 65 per cent, és a dir, 2 milions i mig, aproximadament, 2,5 milions, està construït anteriorment, és anterior al 1980. Des de la Generalitat hem impulsat la realització de les ITE, de les inspeccions tècniques dels edificis, per als habitatges amb més de quaranta-cinc anys d'antiguitat. Aquest no és un tema, diguem-ne, nou. Això ens serveix per conèixer l'estat dels edificis: aquestes ITE han revelat que una part destacada del parc d'edificis d'habitatges té deficiències, deficiències que requereixen intervencions correctores importants, siguin estructurals, siguin, a vegades, d'addició de mesures d'accessibilitat o d'eficiència energètica. És necessari millorar aquests habitatges. Les dades ens revelen que, malgrat que sigui necessari, tenim encara al nostre país unes taxes baixes de rehabilitació, eh? Fixi-s'hi: malgrat que sigui necessari, des del punt de vista d'habitabilitat, que és un tema central, l'agenda verda, i que també és un nínxol d'ocupació, en definitiva, tot el que és la rehabilitació, continuem tenint taxes baixes de rehabilitació. El sector residencial consumeix un 15 per cent de la demanda final d'energia i, per tant, hem d'orientar-lo cap a una adequada eficiència energètica. Hi ha una baixa taxa de rehabilitació, dèiem, malgrat que hi hagi –i vostè n'ha fet esment– una sèrie d'ajuts que considerem que encara són insuficients. Encara hem d'anar més enllà. El 2 de maig el Govern va aprovar la creació de la Coreco –vostè també hi feia referència– per articular la resposta del sector públic a aquests reptes econòmics i socials derivats de la Covid. La missió principal, com saben, fins ara ha estat, doncs, identificar línies d'actuació i projectes, elaborar un pla que va aprovar el mateix Govern. Ara és l'hora de prioritzar, de prioritzar i aconseguir fons europeus per aplicar aquests projectes, no? En el marc de la Coreco s'han fitxat objectius i eixos. Un dels eixos és l'acció climàtica, aquesta mirada transversal que va més enllà del mateix eix té voluntat de transferir tot aquest concepte d'«agenda verda a tot el pla. Un segon eix, efectivament, és l'habitatge i l'eficiència energètica. En el plantejament d'una Agenda verda de Catalunya 2030, que beu de l'estratègia de creixement econòmic de la Unió Europea, el New Green Deal, i també, evidentment, dels ODS, si no, no estaríem parlant del 2030, es proposa un programa d'accions on l'eficiència energètica, l'accés a l'habitatge i la renovació urbana són fonamentals. I, fruit de tot aquest plantejament, neix el Rehabilitem.cat –n'hi hem dit d'aquesta manera. El Rehabilitem.cat és un objectiu per incrementar la quantitat d'habitatges que es rehabiliten actualment. I ho volem fer atenent la diversitat de circumstàncies que es donen en aquest parc d'habitatges i, evidentment, l'entorn més metropolità, les ciutats grans, les ciutats petites i mitjanes i els pobles i els nuclis. En definitiva, també el món rural, i vostè em feia una pregunta específica adreçada a aquest àmbit territorial de pobles i nuclis. Rehabilitem.cat ha de ser un programa complet de concertació institucional, de col·laboració publicoprivada; ha de comptar amb el coneixement d'actors reconeguts en el que és el camp de l'edificació i la rehabilitació. M'estic referint al Col·legi d'Arquitectes, al Col·legi d'Aparelladors, al d'Enginyers Industrials, al Gremi de Constructors, al d'Administradors de Finques, també institucions pròpies, com ara l'Itec, l'Institut de Tecnologia de la Construcció, i dins del Rehabilitem.cat voldríem parlar expressament de la implementació d'un programa de foment de mobilització de l'habitatge en el món rural, que n'és un dels pilars. Aquest programa de foment o de mobilització de l'habitatge en el món rural ha de permetre que –vostè ho deia– s'hi instal·li nova població. Em vull referir específicament a les circumstàncies en les que desenvoluparem aquest pla. Ens referim, primer de tot, a petits municipis, amb menys de cinc-cents habitants o, en tot cas, amb menys de tres mil però que tinguin més de deu nuclis. També tenim municipis amb aquestes circumstàncies que han tendit al despoblament al llarg de les darreres dècades. El 2019, com sap, el Govern va impulsar el projecte Un país d'oportunitats, un país viu, que vol dinamitzar el territori per generar oportunitats, especialment en aquests indrets afectats pel despoblament i per l'envelliment. I aquesta estratègia per la dinamització territorial inclou, efectivament –així ho vam definir des del primer moment–, l'habitatge, que aquelles persones que vulguin viure en petits municipis tinguin la possibilitat de fer-ho. Avui tenim moltes dificultats que hem identificat, i que volem solucionar, i una de les línies principals, efectivament, és apostar per la rehabilitació. Amb què ens trobem? En quina situació ens trobem? Hi ha una situació d'estancament i envelliment poblacional, primer de tot. Hem detectat un incipient moviment de nous residents. Vostè feia referència a un exemple de la seva comarca. La digitalització facilita aquests nous moviments. En els municipis petits, malgrat tot, ens trobem molt sovint habitatges o solars buits que no estan en el mercat. Senzillament, no estan en mercat. Sovint es produeix la paradoxa que inclús els joves nascuts en aquests pobles o aquells que hi volen residir no troben ni oferta per instal·lar-s'hi. A més, molts cops hi ha una manca de conservació evident en aquest parc d'habitatges en desús. També hi ha oportunitats, evidentment, eh?, com que l'eventual arribada de nous residents faci que s'incrementin serveis i, per tant, que es mogui una miqueta l'oferta i la demanda. Però, en tot cas, la volem estimular. I, per tant, a través del Rehabilitem.cat volem que l'habitatge, en definitiva, compleixi la seva funció social, a tot arreu, però especialment en els municipis petits. Impulsarem un programa de mobilització de l'habitatge en el món rural, una proposta per viure i treballar als municipis petits. Qui vulgui ha de poder fer-ho. Malgrat les dinàmiques demogràfiques negatives, les projeccions de vegades poc optimistes, cal posar-ho més fàcil per a aquells que decideixin residir en aquests indrets, que no trobin traves, facilitar que aquesta eina de cohesió territorial, d'agenda rural, es posi en marxa. També hi ha d'haver possibilitat, en paral·lel a aquesta mobilització d'habitatges, a desenvolupar activitat econòmica en aquests municipis, no? I, per tant, impulsarem mesures, a través d'aquest programa de mobilització de l'habitatge en el món rural, basades en dos eixos, per frenar, precisament, la pèrdua de població. Primer, el foment de l'accés a l'habitatge. Definirem diferents modalitats de tinença, segons cada cas –masoveria rural, cessió d'ús, dret de superfície, lloguer, propietat, propietat compartida. I un segon eix és el foment pròpiament ja de la rehabilitació –rehabilitació estructural, també energètica, també d'accessibilitat, actuacions de millora dels teixits i trames, conservació i millora del patrimoni. Primer amb una diagnosi. Una diagnosi, un mapa dels actius immobilitzats en tots aquests pobles i nuclis. I, a continuació, donant incentius per mobilitzar aquest parc d'habitatge buit existent assessorant ajuntaments i particulars, també intermediant entre ajuntaments i particulars, establint mesures fiscals i ajuts diversos. Volem resoldre –ho deia abans– els esculls administratius, jurídics i de gestió que ens trobem sovint davant d'aquest parc d'actius, d'habitatges, doncs, en desús. Això paralitza el que és la societat, especialment la del món rural, i ens resta, en definitiva, capacitat com a nació. Per tant, el que volem fer són també, en paral·lel a tot el desplegament del mateix pla, algunes proves pilot. Unes proves pilot per detectar problemàtiques que podríem dir que serien les d'anàlisi de despoblament, del mal estat del parc edificat, de les trames del mateix poble –anava a dir «trames urbanes, però ens entenem que estem en un entorn rural, al mateix poble– que siguin deficients, dèficits en habitatges de lloguer en aquests municipis, i també de les característiques dels propis municipis, municipis amb pocs recursos, amb poca capacitat econòmica i de gestió, nombre de nuclis del municipi en qüestió, situacions de baixa densitat o de situació de falta de competitivitat econòmica d'aquests entorns. Volem actuar de la mà dels ajuntaments i dels ens locals i ho farem –abans ho deia– amb municipis de menys de cinc-cents habitants o de menys de tres mil però que tinguin més de deu nuclis. I, a més, ho farem immediatament. De fet, ho estem fent. El 29 d'octubre el Govern ja va acordar destinar 2 milions d'euros a aquest programa amb el paquet de mesures econòmiques que acompanyen les últimes mesures preses pel Govern de la Generalitat davant la Covid, per realitzar, precisament, aquestes proves pilot per a la rehabilitació d'habitatges. Els destinarem, aquests 2 milions d'euros, a la població local i a la nova població que es trobi en una situació de manca d'accés a l'habitatge i que vulguin convertir-les en primera residència. No estalviarem esforços per mantenir el país viu i perquè les persones puguin desenvolupar el seu projecte de vida allà on vulguin, en habitatges dignes, rehabilitats i eficients energèticament. Moltes gràcies, senyora diputada. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre l'impacte de la crisi sanitària en els sectors productius]] [[300-00318/12]] La següent interpel·lació és sobre l'impacte de la crisi sanitària en els sectors productius, i la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Alícia Romero. Endavant.
Gràcies, president. Bona tarda, vicepresident amb funcions de president, conseller Calvet i diputats i diputades. Vicepresident, ahir el president del meu grup li deia que estaríem al costat del Govern en aquests moments difícils. De fet, ja ho estem dient des del mes de març, això, que sempre, en aquest moment complicat de pandèmia, i ara amb la segona onada, doncs, crèiem que calia estar al costat del Govern, sobretot en moments on cal una mirada llarga i una visió de país. Jo crec que no escoltarà el meu grup fer una crítica sobre les mesures sanitàries que està prenent el Govern. Ens hagués agradat que també aquesta actitud l'haguessin tingut vostès en relació amb el Govern d'Espanya, o els seus grups, els grups que donen suport al Govern –Esquerra o Junts per Catalunya–, que van votar fins i tot en contra d'un estat d'alarma que després van reclamar. Però, en tot cas, com dèiem, nosaltres no hem qüestionant ni qüestionarem les mesures sanitàries. Creiem que el moment és prou difícil. Ara bé, sí que criticarem com les prenen i de quines maneres vostès aproven mesures o no aproven mesures compensatòries per als sectors afectats per aquestes decisions. Miri, tres coses, li voldria dir, en relació amb aquest qüestionament. U, creiem, en primer lloc, que especulen constantment amb les mesures que han de prendre. Especulen i improvisen, envien globus sonda que, bàsicament, l'únic que generen és una certa incertesa i inseguretat en els ciutadans i les empreses, que escolten contradits, moltes vegades, opinions diverses de consellers. Fa pocs dies recordo el conseller El Homrani, que deia que el teletreball era obligatori, després la consellera Budó deia que no ho era... Això crec que no és positiu. Crec que els ciutadans esperen un govern rigorós, que prengui les decisions oportunes i les comuniqui quan s'han pres de manera «certera. Nosaltres el que voldríem és que això fos així. I crec que vostès, en el fons, saben que a vegades les pugnes partidistes pel poder estan fent mal al país en aquest sentit. Jo crec que el que haurien de fer és deliberar, reflexionar, en privat, i comunicar les situacions, les decisions, certes. I els ciutadans crec que estan fent prous esforços i els demanem prous esforços com perquè tinguin un govern rigorós que faci la feina ben feta. En segon lloc, pren les decisions sense acordar-les amb els sectors afectats. Aquesta és una crítica que fan els sectors econòmics. Vostès el que fan és informar, però no acorden, informar quan les decisions, majoritàriament, ja s'han pres. I crec que hem de recuperar el diàleg, hem de recuperar aquest espai, aquest ambient d'acordar, de consensuar. És veritat que a vegades és difícil fer-ho en tots els sentits, però sí amb alguns. I crec que, en aquest sentit, vostès han fet masses monòlegs unidireccionals amb els sectors, informant-los quan les decisions ja estaven preses. I crec que aquesta dinàmica, vicepresident, l'hauríem de canviar. També ha passat amb el món local. Ahir la meva companya, la Marta Moreta, feia una interpel·lació a la consellera Budó amb el món local. També se senten molt abandonats pel Govern de la Generalitat, han fet el que està a les seves mans i el que no hi està –sense competències, sense recursos– per fer un suport, per estar al costat de la Generalitat, però és veritat que no estan rebent ni el recolzament ni tampoc els recursos que mereixerien amb aquesta despesa extraordinària que estan desenvolupant durant tot aquest temps. Per tant, nosaltres els diríem que han de canviar aquesta dinàmica i han de substituir la informació, o l'informar, per escoltar, per dialogar i per acordar. I, en tercer lloc, li volia dir que les mesures sanitàries que vostès prenen, i que nosaltres respectem i defensem, han d'anar acompanyades d'ajuts i mesures compensatòries. És a dir, si el Govern de la Generalitat demana un estat d'alarma i després acompanya aquesta decisió de tancaments de bars, de restaurants i centres d'estètica –quinze dies després hi va afegir els centres esportius, totes les activitats extraescolars, la universitat–, si fa tot això, ha de compensar aquestes activitats que, al final, doncs, no tenen la culpa d'aquesta decisió, no? Creiem que estan patint massa, tots aquests sectors, i a vegades un pensa, veient la poca valentia o la poca ambició que tenen vostès en posar això sobre la taula, que és que potser ja dones per descomptat que alguns d'aquests negocis, o molts d'aquests negocis, tancaran definitivament. Perquè, sincerament, si no, em costa d'entendre. Són els bars, són els restaurants, centres d'estètica, de bellesa, els locals d'oci nocturn, els firaires –que no han pogut ni obrir des del mes de març–, les entitats de lleure que gestionen casals i colònies escolars, el comerç –és veritat que no tanca, però li han reduït vostès l'aforament i han tancat centres comercials, que a vegades també els veiem com el dimoni. Als centres comercials hi treballa molta gent, generen molts llocs de treball i en aquests moments, doncs, tenen la persiana abaixada. Doncs jo crec que hauríem de ser conscients de les dificultats que estan passant molts d'aquests sectors i posar-hi recursos. Miri, ho dic perquè al mes de juliol crec que es va aprovar una convocatòria de 9 milions d'euros per al comerç que es va acabar amb unes hores, és a dir, que ja es veia que era molt poc això, no? Deia Pimec, afirmava Pimec que en aquests quinze dies primers del tancament –ara ja anem per la tercera setmana– la pèrdua de facturació de bars i restaurants seria de 780 milions d'euros. Clar, vostès van aprovar una convocatòria primera de 40, que es va esgotar també en hores, i ara diuen que n'hi afegiran una de 50, que per cert, no ha arribat encara, no hi ha la resolució ni hi ha la convocatòria. Vam córrer molt pel primer tram, el dels 40, però el de 50 no arriba. Tampoc entenem per què: si hem sigut àgils amb un, per què no ho hem de ser amb els altres? Tot i així, 90 milions d'euros és absolutament ridícul si pensem en els 780 de pèrdues de facturació de tot el sector. Però miri, vull dir-l'hi també: l'oci nocturn, que, excepte cinc setmanes a l'estiu, porta tancat des del mes de març. El mal que això suposa per a l'oci nocturn que, escolti, són sales de concerts, locals amb música, molts d'ells lligats a la història de moltes ciutats de Catalunya, i que no saben si podran tornar a obrir. Ara han fet una campanya de «L'últim concert, no?, perquè ja no saben si podran tornar a obrir. Encara no han acordat un ajut per al sector de l'oci nocturn, vicepresident; és que no ho entenc, de veritat. Tant costa? Ells estan en aquests moments comptabilitzant les seves pèrdues en 380 milions d'euros. És que no han sigut capaços encara d'aprovar res. L'altre dia el conseller Tremosa deia: «Bé, 10 milions, avui sembla que els diuen 8 i mig. Però si és ridícul, això, és ridícul! No els arreglarem res, si els donem mil euros a cada local d'oci nocturn, que porten des del mes març tancats. Sincerament, a vegades em sembla que se'n riuen una mica de tots, no? Les cases de colònies que gestionen entitats del lleure, que han disminuït la seva facturació entre un 80 i un 90 per cent, una barbaritat, un 80 i un 90. Són petits, eh? Potser amb una ajuda senzilla, moderada, discreta, podrien fer molt. Per què no aprovem un ajut directe a aquest sector que està patint tant des del mes de març? Que se li van anul·lar les colònies d'abril, de maig, de juny, que és una època forta, i també ara les de la tardor. És que no ho podem entendre, vicepresident, costa d'entendre. I després, doncs, les AMPAs, les entitats esportives, les culturals, les entitats de reforç que han deixat de fer extraescolars, i veurem, doncs, quan podran recuperar-se. No entenc com, aquell dia que ho anuncien, no tenen preparat un paquet. Perquè miri, vicepresident, vostè no em podrà dir aquí –espero que no ho digui, eh?– que no té recursos, perquè de recursos en té –de recursos en té. Arribaran a finals d'any 3.225 milions d'euros de l'Estat; és veritat que encara no han arribat, n'han arribat 1.200 i 377. Per cert, 337 per a educació, que també era per a universitats. D'aquests 377, 58 per a universitats. Sí, sí, sí, sí, vicepresident. El 80 per cent per a infantil, primària i secundària, i el 20 per cent per a educació superior. Això és així. [[Veus de fons.]] I resulta… No, no vaig gens equivocada, eh? I està comprovat amb el Ministeri d'Universitats i el Ministeri d'Hisenda. Vostè només n'ha transferit 20. On són els altres 38? És que no ho entenem. I, a més, li dic una cosa, vostè diu: «Està equivocada. Doncs el conseller Tremosa també, perquè l'altre dia a la comissió va dir que n'hi faltaven 38, i aquí el senyor Ferro hi era, i, per tant, ho pot confirmar. Miri, però a part d'això, han arribat recursos, vostè ha fet una modificació pressupostària per incorporar 420 milions d'euros a l'objectiu de dèficit. Per què no ha dedicat tots aquests 420 milions –excepte els 72 que va pactar amb els comuns– a ajudar els sectors econòmics? Per què no ha abocat tots aquests recursos? I ara li diré una altra cosa, per mi encara més greu, en aquests dos minuts que em queden: 3.225, 420, res, 40 milions tot just, en les últimes setmanes, per als sectors que estan patint tant els seus tancaments. I ara expliqui'm vostè com, analitzant l'execució pressupostària del mes de setembre, apareixen gairebé 900 milions d'euros en els seus comptes que vostès encara no han gastat. Com li explica això als sectors econòmics? Com li explica això a les entitats que els deu 75 milions d'euros? Com li explica això a les residències, on no ha contractat 1.800 professionals, com van dir? Com li diu vostè als ciutadans que veuen que els seus CAPs estan tancats? Com els diu vostè als ciutadans que no tenen rastrejadors i ara diuen que els duplicaran? Com ens explica el col·lapse del 061? Nou-cents milions d'euros, hi han en els comptes de la Generalitat, que venen d'ingressos financers i altres ingressos no financers. Com pot ser que tinguem 900 milions d'euros en els nostres comptes corrents i no els gastem? Deia l'altre dia la consellera Budó: «Digui-li a l'Estat que gasti, que gasti. No, si l'Estat està molt endeutat perquè, entre altres coses, ha aprovat un fons de 16.000 milions d'euros per a les comunitats autònomes i ha passat 15.000 milions d'euros a la seguretat social. Però i la Generalitat? Ara s'endeutarà perquè farà el dèficit, un petit dèficit, però és igual, és que en pot fer més. Però és que a més a més té 900 milions d'euros, i no m'ho invento jo, eh? Jo he anat a la web de la Generalitat i miro els comptes i escoltin, aquí està: total financer i no financer, 891 milions d'euros. I aquí ja està descomptada la despesa de l'ICS –que, per cert, l'ICS i el CatSalut, en aquests moments, tenen un superàvit de 344 milions d'euros. Per què no es gasten aquests gairebé 900 milions d'euros amb totes les necessitats que tenim? Espero que ens ho expliqui, conseller, perquè a nosaltres realment ens costa de creure que, amb totes les necessitats que hi ha, que tinguem 900 milions d'euros, segons les seves dades, per gastar –encara en rebrà més de l'Estat aquest novembre i el desembre– i nosaltres estiguem patint pels sectors econòmics i per totes les persones que en aquests moments estan en una situació molt vulnerable. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre a la interpel·lació, té la paraula el vicepresident del Govern, el senyor Pere Aragonès. Endavant.
Moltes gràcies, senyor president. Conseller, diputades, diputats, diputada Romero, primera cosa, m'agradaria deixar uns quants conceptes clars. Primer, aquest Govern no se'n riu de ningú, d'acord? Perquè som molt conscients de que les decisions que estem prenent són decisions dures, i posarem tots els recursos, i posarem totes les eines per ajudar. Que potser no serà suficient? Puc acceptar la crítica –puc acceptar la crítica. Probablement, cap ajuda serà suficient en un moment com el d'ara. Però seguirem buscant recursos sota les pedres perquè arribin a tothom. Però nosaltres no ens en riem, de ningú. Per tant, crec que hi ha expressions que, tractant d'aquesta qüestió, ens podem estalviar. Accepto tota la crítica política –tota–, però crec que hi han coses que ens podem estalviar. Després, vostè ha fet tota una sèrie de consideracions que crec que cal precisar –que cal precisar. La darrera que feia era sobre un superàvit corrent de 890 milions d'euros. Escolti, això és la foto d'un mes, però és que hem d'arribar a final d'any, hem d'arribar a final d'any. Això és bàsic de tresoreria. Si cada mes hem d'acabar a zero els comptes corrents, el mes que tinguem moltes més despeses que ingressos..., perquè no tenim els mateixos ingressos cada mes. Doncs, si vostè mira aquest gràfic, veurà que hi ha hagut mesos de l'any que hem tingut dèficit corrent. Per tant, hi han mesos que han de tenir superàvit per intentar fer una cosa que crec que és molt important: que aquelles ajudes que ens comprometen, les hem de pagar, eh? Perquè el que no serveix de res és llençar ajudes i després no pagar-les. Ho dic perquè, clar, aquí també hem d'assumir tots la nostra responsabilitat. Nosaltres l'assumim, i ja li dic ara que som conscients que, per molts recursos que posem, mai no hi haurà cap ajuda que compensi, també el que representa per a qualsevol persona que té una empresa, haver de suspendre la seva activitat, perquè és molt més que una activitat econòmica. Per a molta gent és la seva vida, i és el seu projecte de vida, i sabem que s'està afectant aquest projecte de vida. Però s'afecta per un bé superior, que és la salut de tothom. Per aquesta raó totes les mesures que hem anat prenent han estat mesures preses, tot el que és la restricció d'activitat, per criteris sanitaris, i aquests criteris sanitaris són els criteris que ens marca des de l'àmbit científic i des de l'àmbit de salut la gent de Salut Pública, tot l'equip de Salut Pública del Govern, que ho fem conjuntament amb tota la direcció del sistema sanitari públic, i que es contrasten sempre amb experts de diferents àmbits del món sanitari, precisament, per combatre la pandèmia. I això no ho sotmetrem a debat. No intentarem contraposar aquestes mesures que responen a un bé superior, que és la necessitat de protegir la vida, amb el legítim interès econòmic que pot haver-hi. En tot cas, el que farem és mirar com es pot compensar. I ho hem fet –ho hem fet. I crec que hem de posar-ho sobre la taula, perquè amb la seva intervenció sembla que no haguem fet re. Quan nosaltres hem pres mesures el passat 16 d'octubre que restringien l'activitat de la restauració, dels centres d'estètica, vam posar en marxa una primera ajuda de 40 milions d'euros. Que vostè dirà que és insuficient, però l'hem posat en marxa. I per il·lustrar la dificultat que tenim tots els qui ens toca prendre decisions amb això, li demano que pregunti als seus col·legues que estan prenent les mateixes mesures a Astúries o a Navarra. I que vegi, en funció dels seus ingressos, quines mesures han posat. Perquè veurà que la de Navarra, malgrat que tenen un concert econòmic, és equivalent en ajuda per població, en euro per població, al que fem des de la Generalitat de Catalunya. I a altres territoris on han fet aquestes restriccions no hi ha ajudes. Nosaltres ho fem, i ho fem per convenciment, perquè creiem que cal ajudar tothom, i sabem que no serà suficient. Vostè feia referència al 0,2 per cent de dèficit, del marge que tenim, que portem reivindicant-ho des de l'abril –des de l'abril–, i que tot just s'ha autoritzat a l'octubre. Vostè ha estat regidora en un ajuntament i ha portat administracions públiques, i sap perfectament que és molt diferent poder tenir una capacitat de gastar al mes d'abril que tenir-la al mes d'octubre, perquè hi ha procediments administratius, i, per tant, ara mateix, la pressa i l'ordre que ens hem donat tots els membres del Govern és que tot el que està previst s'ha d'anar ràpid, perquè les ajudes han d'arribar, i, per tant, accelerar tots els tràmits administratius. Les noves mesures que vam anunciar la setmana passada van anar acompanyades d'un paquet de 306 milions d'euros; 306 milions d'euros que traiem d'aquest marge del 0,2 per cent del PIB, i vostè diu: «No ho és tot. Evidentment, perquè estem a principis de novembre i, probablement, hi haurà mesures que s'hauran de posar sobre la taula. Potser la pròrroga d'alguna d'aquestes mesures, potser la intensificació d'algunes. Esperem que no –esperem que no. Per això hem pres mesures ara i ens hem anticipat. O potser algunes hauran de continuar, o haurem de continuar potser amb un nivell i haurem de seguir posant noves ajudes sobre la taula, i cal tenir marge. Per això ens en guardem també una mica –crec que és important–, perquè puguin arribar per a noves línies d'ajuda que hauran de continuar fins a final d'any. En l'àmbit de cultura, 17,2 milions d'euros que hem posat sobre la taula, que s'hi afegeixen els 13 milions d'euros que tenim, doncs, a la disposició addicional trenta-unena del pressupost de la Generalitat. Vint milions d'euros per a les ajudes a entitats d'educació en el lleure, incloent tot l'àmbit d'extraescolars, entitats culturals i clubs esportius. Vint milions d'euros per a clubs esportius federats, per a l'esport federat, i també tot l'àmbit de gimnasos. Cinquanta milions d'euros, que se sumen als 40, per a les ajudes vigents als establiments de restauració, estètica..., també ampliem la base als establiments d'oci nocturn, parcs infantils i altres establiments afectats en els quals s'ha suspès l'activitat. Vint-i-sis milions d'euros en l'àmbit de lluita contra l'emergència habitacional. Dotze milions d'euros a l'agència d'habitatge per al lloguer d'aparthotels en desús per destinar-los al reallotjament de famílies desnonades. Mil, volem arribar a mil famílies desnonades que se'n puguin beneficiar. Dos milions d'euros a la rehabilitació d'habitatges, que també és important. Cent vint-i-cinc milions d'euros a les polítiques de reforç als col·lectius més vulnerables, que inclou: renda garantida de ciutadania –increment més enllà del pressupost–, aportacions al Banc d'Aliments i a Creu Roja, cobriment de necessitats alimentàries bàsiques, ampliació del contracte programa amb els ajuntaments per a les àrees bàsiques de serveis socials i sensellarisme, i el reforç dels serveis residencials. Com va anunciar el conseller El Homrani, es modifiquen les tarifes, que al final vol dir el que es paga per plaça que l'Administració encarrega a entitats del Tercer Sector i a empreses de l'economia social, precisament, en l'àmbit de residències, en l'àmbit d'atenció a gent gran i els serveis en l'àmbit d'infància i adolescència. I també mesures de suport al transport públic. Preveiem, doncs, aquesta aportació de 253 milions d'euros per mantenir el nivell del transport públic que tenim ara, que el voldríem incrementar molt més. Per tant, d'actuacions n'hem fet –d'actuacions n'hem fet. Crec que també hem de tenir en compte que les mesures aquestes que afecten els sectors econòmics, probablement, hi ha una part d'angoixa de molts treballadors d'aquests sectors que es veuen afectats perquè saben que l'ERTO que es tramita avui costa molt de cobrar-lo a final de mes. I crec que aquesta és una assignatura pendent. Ens hem ofert a l'Estat per canalitzar a través del Servei Públic d'Ocupació de Catalunya, del SOC, aquesta part de tramitacions, atès que el SEPE té una sobredemanda i hi ha aquesta situació de que estan sobrepassats. I puc entendre la dificultat que tenen totes les administracions. Per això hem ofert la nostra ajuda. No hi ha resposta –no hi ha resposta. L'ingrés mínim vital, que ens havia de servir per tenir una renda de subsistència per als sectors més afectats, especialment durant aquest any, no s'està executant correctament. Tornem a oferir la nostra ajuda. Tenim l'experiència de la renda garantida de ciutadania, que sabem lo difícil que és. Que hem reduït els terminis –hem reduït els terminis– i sabem que és difícil, i així ho vam dir al Govern de l'Estat quan ens van presentar la proposta, i vam dir: «Nosaltres tenim experiència, no es fa d'un dia per l'altre, sabem el que costa. Però ara tenim la maquinària a punt, i ens vam oferir a gestionar-ho nosaltres. Se'ns va dir que no, que ells ho farien millor. Crec que és evident que hi ha marge per millorar, per tant, tots hi podem aportar –tots hi podem aportar. Jo no vindré mai a defugir les responsabilitats que té aquest Govern, mai –mai–, però crec que sí que és cert que d'això ens en sortirem de forma col·lectiva. Hem impulsat una ajuda per a autònoms de 20 milions d'euros. Aquesta mateixa setmana l'hem posat en marxa i aprovada pel Govern, però és contradictori que nosaltres haguem de posar en marxa una mesura per a autònoms i que el passat 21 d'octubre es cobressin totes les quotes des de gener de cop. Crec que la sensibilitat, en aquest sentit, ha fallat, i crec que hem de trobar una manera de corregir-ho, i estic convençut que vostè voldria corregir-ho, i, en tot cas, el problema potser està en un altre àmbit, en el Govern de l'Estat, amb tota la burocràcia, ja ho puc entendre. Però crec que aquí, al final, o ens en sortim tots o no se'n sortirà ningú. Per tant, aquest Govern està actuant –aquest Govern està actuant. Nosaltres estem fent servir tots els recursos que tenim a l'abast –tots els recursos que tenim a l'abast–, i després, a la rèplica, li explicaré el fons Covid, perquè crec que hi han errors en el seu plantejament, que quan jo l'hi expliqui ho explicarà a partir d'aquell moment d'una manera molt diferent. Gràcies, senyor president, conseller, senyores i senyors diputats.
Gràcies, vicepresident. Per fer la rèplica, té la paraula la diputada. Endavant.
Gràcies, president. Vicepresident, em recorda tant vostè al vicepresident Junqueras quan es posa en aquest to, eh?, condescendent amb els diputats. Vostè m'explicarà el que vulgui –vostè m'explicarà el que vulgui. Han arribat 337 milions d'euros per al fons d'educació, que anava un 80 per cent a infantil, primària i secundària, i un 20 per cent per a educació superior, i aquí vostè m'explicarà les milongas que vulgui. Les universitats han patit moltíssim. [[Veus de fons.]] S'han gastat... Ara no puc dir «milongas i ara no puc dir... Escolti'm, no he insultat a ningú, i quan he dit «espero que no se'n riguin, no he dit que «se'n riguin, he dit que hem d'anar en compte. Hem d'anar en compte, perquè al final un ja no sap què pensar. El que està clar és que les universitats ja han patit molt. Estan fent una despesa extraordinària molt important, més de 75 milions d'euros, i vostè només n'hi ha transferit 20. I li diem: on estan els altres 38? Miri, vostè diu: «Oh, és que tinc 891 milions d'euros en els comptes a 30 de setembre, clar, queden tres mesos, però escolti'm, és que al novembre rebrà encara una part de fons de l'Estat, i al desembre també, i que hem de rebre a l'entorn de 1.500 milions d'euros, vicepresident. És que encara li falta rebre la meitat del fons Covid, i té 891 milions d'euros en els comptes. A mi la sensació que em dona, i em disculparà, és que vostè fa una política com la del PP, d'austeritat. És a dir, escolta, no gasto. Tinc aquests, els deixo per veure quina despesa tindré després. És que necessita aquest recurs avui perquè té un problema amb els sectors econòmics. I vostè diu: «Mai es farà prou, home, evidentment, mai es farà prou. Però, escolti'm, és que vostè ha posat, en aquests moments, repartits en aquests mesos, 40 milions d'euros, només. Home, mai podrem fer prou, però és que 40 és ridícul, és que ja es veu que és ridícul. Parli vostè amb els sectors econòmics. És que l'hi estan dient, que no n'hi ha prou, que es moriran, que no podran obrir. Aleshores, clar, jo dic: «Home, 900 milions d'euros; diu: «Dèficit. Al juny va tenir una mica de dèficit. Des del juny ja no n'hi ha hagut, eh? Estem amb aquestes xifres, als comptes de la caixa de la Generalitat de Catalunya. Home, jo crec que podia fer una mica d'esforç, gastar. A més a més, la consellera Budó, ho repeteixo, ahir deia: «Que gasti l'Estat, que s'endeuti; ja ho està fent, però també ho pot fer vostè. Vostè sap que si fa, que si gasta una mica més, l'Estat després el cobrirà. Ara dirà que no. Bé, gasti almenys aquests 891, vicepresident, és que no ho entenc. «No perquè tindré despeses després. Bé, no ho sé, si les tindrà, però, en tot cas, en aquests moments l'ICS té 344 milions d'euros de superàvit. Vostè en té gairebé..., en total n'hi ha gairebé 900, i moltes, moltes necessitats, entre altres, per exemple, pagar les factures a les residències. És que això ja no és una despesa que ha de fer extraordinària, és que ha de pagar-la, és que ho ha de fer i no ho fa, per què no ho fa? Vuit-cents setanta-un menys 75... Jo, sincerament, no em convencen les seves explicacions. Em dona la sensació que escolto un conseller del Partit Popular. No, austeridad, em quedo els diners per si un cas, no fos cas... No, no fos cas no, si és que ara al novembre amb la certificació rebrà la part la que li toca del fons Covid, i al desembre també. Doncs tindrà més ingressos. És que, sincerament, em costa entendre-ho. I jo crec que això no hi ha manera que ho entengui ningú, vicepresident. No, jo crec que no té..., utilitza aquest argument, però això no..., jo crec que no ens fa passar, no ens pot fer passar aquesta explicació. Llavors diu vostè: «Nosaltres fem com un ajuntament amb el procediment administratiu. Miri, tant de bo tingués més temps per mirar coses, eh?, però jo m'he mirat la plataforma de contractació. Vostès estan fent contractes d'emergència el mes d'agost i el mes de setembre. Van fer un contracte d'emergència a l'agost per valor de 127 milions d'euros per a transformacions tecnològiques a les escoles. Clar, el mes d'agost ja es veia que no arribava. Bé, la podrien haver fet abans. Em dirà que no perquè no hi havien els recursos. Bé, és igual. Per emergència, això vol dir negociat sense publicitat, ràpid, i n'han fet d'altres, per tant, un procediment administratiu. No sé si se'ls estan saltant o no, no ho vull posar en dubte, perquè, a més a més, hi ha una avaluació i una auditoria que farà la Sindicatura de Comptes durant tot aquest període, però el que està clar és que hi ha un procediment i vostès estan utilitzant l'emergència quan la necessiten. Si està ben justificada, doncs, cap problema, però, home, no m'ho digui com dient: «Home, és que, clar.... No, des del juliol sap els recursos que li arribaran de l'Estat, fons Covid: 3.225. Això genera crèdit, però és que, a més a més, pot utilitzar als contractes el procediment d'urgència, com està utilitzant amb moltíssims contractes, que si els mirem, alguns fins i tot no tenen res a veure amb Covid; però bé, és igual, això ja ens ho dirà la Sindicatura de Comptes. Vicepresident, evidentment, vostès fan tot el que poden? Jo no dic que no, és que nosaltres volem que facin més, perquè han arribat recursos de l'Estat i perquè en aquests moments les finances de la Generalitat, doncs, ens diuen, la foto del 30 de setembre que diu vostè, que té 900 milions als comptes, i, per tant, facin un esforç, gastin una mica. N'arribaran més ara al novembre, també al desembre, i estem a punt d'acabar l'any. És que gastem els diners ara. És que, si no, què prefereix, passar l'any següent els recursos als comptes? Doncs nosaltres creiem que amb les penúries que està passant molta gent no toca. No toca perquè, a més a més, l'Estat ja li ha dit que si es passa, doncs, ja ho cobrirà, perquè en aquests moments hem de salvar vides i hem de salvar l'economia. [[Veus de fons.]] Sí, senyor Forné, vides i l'economia. Gràcies.
Gràcies, diputada. Per fer la seva rèplica, té la paraula altra vegada el vicepresident.
Gràcies, president. Diputades, diputats, diputada Romero, tornem-hi: aquests 891 milions d'euros es gastaran tots. No pateixi, no pateixi, que a mi el que em preocupa no és que quedin diners al banc, sinó, precisament, que no en quedin. Per tant, no pateixi, que es gastaran tots. En segon lloc, vostè, quan jo feia referència als procediments administratius, em barreja la contractació amb subvencions; no, no va així –no va així–, vostè ho sap perfectament, té una trajectòria de gestió que vostè sap diferenciar-ho perfectament. Per tant, no em barregi lo que és un procediment d'una contractació, que es pot fer per emergència, certament, amb els supòsits que estableix la normativa, amb una subvenció, que, precisament, el que fem és articular bestretes prèviament a la comprovació de la documentació perquè pugui arribar més ràpid. Tercer, sobre els fons Covid. Els fons Covid, hi ha uns criteris de repartiment, però no són obligació de destinar-los a aquests sectors. I, si no, miri's la normativa –miri's la normativa–, perquè, si no, voldria dir que té, diguem-ne, tres fons: el fons sanitari, el fons educació i el fons de caiguda d'ingressos, en el qual hi ha una part de transports. Això voldria dir que en l'àmbit, doncs, d'educació només podríem arribar a 337 milions, quan en necessitarem molts més. Per tant, no són calaixos estancs. Després vostè comet un error, si m'ho permet, que diu: «El 80 per cent va a educació no universitària i el 20 per cent a educació universitària. No, el que es fa servir és un criteri de la població per edats per repartir-ho, i diu: el 80 per cent és en funció de la població que hi ha fins a disset anys i el 20 per cent, en funció de la població que hi ha de disset a vint-i-quatre anys, aproximadament. Em puc equivocar d'un any amunt, un any avall. Però de disset a vint-i-quatre anys la gent no va només a la universitat, senyora Romero, va a la formació professional. Què vol dir, que de la formació professional ens n'oblidem? No hi pensem? Per tant –per tant–, n'hi hauran més, de recursos, que aquests 337, evidentment. Els recursos que havien d'anar destinats, segons el Ministeri d'Hisenda, només a compensar ingressos, no ho farem, no els destinarem tots a compensar ingressos; haurem de destinar-ne una part a nova despesa. Per tant, assumim que hi haurà fins i tot un dèficit més elevat que el que hi hauria si apliquéssim estrictament els criteris explicats des del punt de vista del Ministeri d'Hisenda. I, per tant, nosaltres..., no pateixi que es gastaran més recursos dels que s'han gastat mai, no? El que no pot ser és fer servir els mateixos diners per a una cosa i per a una altra, perquè un euro que et gastes en una cosa no el pots tornar a gastar, sempre ha estat així, això; és el cost d'oportunitat, no? En tot cas, ara al novembre hi haurà, doncs, un nou ingrés del tram sanitari de 604 milions que s'incorporaran, i que permetrà, en primer lloc, cobrir la part de despesa sanitària extraordinària que hi ha hagut. I al desembre arribarà el fons de caiguda d'ingressos, que, per exemple, en l'àmbit de transport es computen 180 milions d'euros, però ja li he dit que nosaltres n'haurem de posar 253, perquè el dèficit és més elevat. Per tant, no pateixi, que en cap cas es quedaran diners al calaix. I és cert que l'Estat, després de demanar-ho l'abril, a l'octubre ha acabat suspenent els objectius de dèficit i deute. Però també és cert que per fer operacions d'endeutament necessitem el permís del Ministeri d'Hisenda. Per tant, no tenim tot el marge que voldríem. Aleshores jo agafaré la seva intervenció, l'hi donaré a la ministra d'Hisenda [[veus de fons]] , crec que comprovarem que realment el PSC s'ha independitzat del PSOE, perquè el criteri serà absolutament diferent; llàstima que és que només s'haurà independitzat per a això, per fer un discurs aquí i fer-ne un altre al Congrés dels Diputats. Espero que s'independitzin per a moltes altres coses. Però, en tot cas, no pateixi, que nosaltres seguirem treballant per dotar de recursos –i si puc acabar de parlar sense que m'interrompi... Haurem de fer un esforç molt important en les properes setmanes, i en les properes setmanes haurem d'ampliar tots els canals que hem obert –tots–, els haurem d'ampliar, perquè, malauradament, això no s'acaba en pocs dies. I per fer-ho jo espero la seva complicitat. Espero la seva complicitat, i espero que quan haguem d'ampliar els canals en l'àmbit de finançament per poder-ho fer pugui comptar amb vostès. Estic completament segur, vaja, que després de la seva intervenció avui aquí, doncs, no serà d'una altra manera. De fet, fins i tot, ho podria posar a la seva moció, que el Ministeri d'Hisenda ens accepti totes aquestes peticions. Gràcies, senyora diputada, senyores i senyors diputats.
Gràcies, vicepresident. [[Interpel·lació al Govern sobre la salut mental]] [[300-00321/12]] La següent interpel·lació és sobre la salut mental, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Blanca Victoria Navarro. Endavant.
Buenas tardes, presidente, diputados; buenas tardes, consellera. La democracia se basa en la confianza de los ciudadanos hacia los políticos que les dirigen, y uno de los pilares para sustentar esta confianza es la gestión transparente de la información, especialmente la económica, porque, al fin y al cabo, quienes son los dueños del dinero que gestionan los políticos son los ciudadanos y, por tanto, tienen derecho a saber lo que los políticos están haciendo con él. Otro de los pilares de la democracia son las estructuras de control sobre el Gobierno, que nos protegen a todos de que los que nos gobiernan no malgasten nuestro dinero o lo utilicen para sus propios intereses o para beneficiar a amiguetes, chupópteros, parásitos u otros parientes. Y ese control, desde el Parlament, es tarea de la oposición, encabezada por Ciudadanos. Le digo todo esto porque desde el principio de la legislatura le hemos preguntado por activa y por pasiva cómo se está gastando el presupuesto de salud mental. Les hemos hecho muchas preguntas, y de muchísimas de ellas no hemos recibido respuesta. Un diputado de su partido incluso vino a quejarse de que los de Ciudadanos les dábamos mucho trabajo a sus departamentos. Pues sí, sepan que la oposición estamos precisamente para eso, para controlar la actividad de su departamento, porque solo así se garantiza la democracia, aunque entendemos que esto puede incomodar a los que no quieren ser controlados. Y si le hemos insistido es porque aún no hemos conseguido que nos explique dónde fueron a parar los 70 millones que prometió Comín en el año 2017 para mejorar la atención en salud mental; precisamente, en el año 2017, en el que aún no sabemos de dónde salió el dineral para pagar la que liaron. Y permítame que le insista, y más con la información que está saliendo a la luz estos días de cómo dinero que teóricamente tenía que ir dirigido a la sanidad ha acabado, presuntamente, financiando el procés, y con lo que estamos sabiendo de que empresarios de la presunta trama secesionista quedan a comer con usted para hacerle reflexiones, para apañarles contratos, cuando el código ético de su Govern tiene prohibido expresamente encuentros con grupos de interés fuera de la agenda pública. En fin... En otro orden de cosas, le pregunto también, consellera, por el apagón informativo que han hecho al dejar de publicar los informes de la central de resultados y de la central de balances. Gracias a ellos, sabíamos que en el año 2017 la red de salud mental atendió nada más a un tercio de las personas que lo necesitaban y que, por término medio, era solo una vez cada dos meses, y que las familias no tenían garantizada la atención. La información ya era insuficiente, pero es que ahora no tenemos ni eso. Y, con todo lo que presumen de transparencia, en el 2018 y en el 2019 no sabemos nada de lo que están haciendo, pero ya no solo en salud mental, ni en hospitalaria, ni en urgencias, ni en especializada, nada, apagón informativo del Govern que más presume de transparencia –supongo que será por aquello del «dime de qué presumes y te diré de qué careces. Mire, consellera, por otra parte, su departamento tiene transferidas las competencias de la cartera de servicios del Ministerio de Sanidad en la atención en salud y en su prevención. En lo que respecta a la atención en salud mental, el tratamiento, no solo sanitario, sino biopsicosocial de los problemas de salud mental, incluidos, por supuesto, los trastornos del espectro autista, las adicciones, los trastornos de la conducta alimentaria, que todos ellos necesitan programas específicos. Y la prevención, la más acuciante, la prevención del suicidio, porque el suicidio es una muerte evitable. En Cataluña nadie tiene ninguna duda de que si se rompe una pierna le van a poner un yeso, y si hace falta lo mandarán a hacer rehabilitación, pero en salud mental, si uno tiene una depresión, un hijo con Asperger o TDAH, se tiene que buscar la vida, literalmente, en la privada, si se lo puede permitir, porque el sistema sanitario público no garantiza el tratamiento ni sanitario ni social ni el apoyo en las escuelas. Hemos leído ayer en esta cámara un manifiesto de adhesión al día del TDAH. Las familias lo que necesitan, además de que leamos aquí un manifiesto, es que se aplique de una vez por todas lo que aprueba este Parlament para garantizar los tratamientos sanitarios, sociales y los apoyos educativos. Porque luego ponen campañas antiestigma en marcha –no muchas, la verdad, y, además, ahora, por lo que nos han contado, están preocupados porque su departament no garantiza su financiación–, pero la discriminación empieza, precisamente, en su departament, que no está garantizando el acceso a los tratamientos a las personas con problemas de salud mental, como he comentado antes, como con otros problemas de salud, con esto de cuando uno se rompe una pierna. Y, si reciben las terapias, en el mejor de los casos las reciben de tanto en tanto y dependiendo de cuál es la escuela en la que se ha formado el psicólogo que a uno le toque. No sé para qué se pasan el día pidiendo tener competencias si luego no cumplen con las que ya tienen transferidas. No solamente actúan con una tremenda falta de transparencia e incumplen el derecho a la información, no solamente discriminan, no solamente no garantizan el acceso a los tratamientos, sino que, además, es que han sido capaces de sorprender a esta diputada, porque no solamente han votado en contra de la legalidad vigente –que, aunque eso es una barbaridad, ya nos van teniendo acostumbrados en esta cámara, en esta dimensión paralela en la que transcurre la vida política en esta cámara–, han ido un paso más allá y han votado en contra de la realidad, y se han quedado tan anchos, oiga. Mire, hace dos años aprobamos una resolución para avanzar en un plan de prevención del suicidio. Hace un año, incluso aprobamos en este hemiciclo una moción también para avanzar en este sentido. Fueron las asociaciones de primera persona, las asociaciones de familiares, de supervivientes, los profesionales los que nos trasladaron sus preocupaciones para que fuésemos su voz en esta cámara, y conseguimos aprobar por unanimidad sus propuestas, y usted vino a hacerse la foto con ellos. Y después de este tiempo, ¿qué ha hecho su departament para cumplir aquello que le instó este Parlament al Govern? Nada, nada. No han cumplido el contenido de la moción, pero es que ni tan siquiera han presentado los informes de cumplimiento para rendir cuentas a los ciudadanos de Cataluña. Y los diputados de los partidos que dan apoyo al Govern han votado que ya está todo hecho para que el Parlament no se lo reclame, encubriéndoles en su inacción y en su opacidad, faltando a la verdad y faltando, lo que es más grave aún, a la confianza de los ciudadanos. Porque, oiga, cualquiera de estas entidades, si no presenta sus memorias, ustedes no les dan la subvención para pagar terapias que tienen que buscar hacer porque ustedes no se la están proporcionando, pero ustedes se permiten no rendirles cuentas a ellos y no informarles de cómo va el cumplimiento de lo que es su obligación proporcionarles. Lo grave, consellera, no es la falta de respeto hacia la actividad de estos diputados que trabajamos para llegar a acuerdos para los ciudadanos, es que están denostando la actividad de esta cámara. Ignorando la voluntad popular están convirtiendo esta cámara en un escenario de palabras vacías y de compromisos huecos que, por lo que estamos viendo, su departament, además de hacerse fotos, no tiene ninguna intención de cumplir. Pero lo verdaderamente grave es que es una falta de respeto hacia los ciudadanos que comparten con nosotros sus preocupaciones para que resolvamos sus problemas y les hagamos un poco más llevadera su vida. Es una colosal traición a la confianza que depositan en nosotros como políticos. Consellera, ¿pero es que no se dan cuenta de la tremenda frivolidad? Consellera, que estamos hablando de un plan de prevención del suicidio, que la primera resolución se aprobó hace dos años, que, en estos dos años, en Cataluña, más de diez mil personas se han intentado quitar la vida, y, lamentablemente, más de quinientas lo han conseguido cada año. Consellera, son más de mil familias destrozadas, que, como supervivientes, tampoco tienen garantizado el apoyo en los recursos de la red sanitaria pública. ¿Es que no le parece suficientemente terrible su sufrimiento como para dedicar un presupuesto para aplicar aquello que le instó esta cámara? Y, al menos, por honradez, si no lo han cumplido, que lo reconozcan. Consellera, que entre los discriminados y desatendidos no hay colores políticos, y que todos vemos que mientras incumplen su obligación de atenderles, siguen abriendo embajadas y ahora quieren abrir una agencia en la luna. Y lo que necesitan los ciudadanos es que los políticos en Cataluña, de una vez por todas, toquin de peus a terra. Los ciudadanos están hartos de que los políticos hablemos y nos hagamos fotos, están hartos de que la política sean papeles mojados y promesas vacías. Necesitan, consellera, que las palabras se transformen en hechos que mejoren sus vidas. Y ya le advierto que en Ciudadanos seguiremos insistiendo hasta que las palabras y las promesas se conviertan en realidad. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per respondre a la interpel·lació, té ara la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés. Endavant.
Molt bé. Gràcies, diputats, diputades. Diputada, confiança, transparència, estructures de control al Govern, evidentment. Vostès em parlen de pilars de la democràcia –pilars de la democràcia. I això és el que fem en aquest Parlament: defensar, per sobre de tot, la democràcia i el dret de tothom a poder defensar i expressar les seves idees. I, evidentment, hi ha control parlamentari de l'execució del Govern. I em consta, a més a més, que se li ha fet arribar la informació dels 70 milions d'euros que, a més, es van afegir en un pressupost de salut mental que va fer un salt increïble, per una aposta claríssima del Govern de la Generalitat de Catalunya per impulsar les polítiques en salut mental, per millorar l'atenció, per millorar l'accessibilitat i per, sobretot, adaptar-nos a aquest repte en salut mental que tenim al nostre país, com també tenen a nivell mundial. El que no ens pensàvem, evidentment, és que estaríem enmig d'una pandèmia. Però els 70 milions d'euros hi són. Em consta que els hi han fet arribar, però, igualment, l'hi puc detallar en aquests moments: en primària de salut mental –que vol dir centres de salut mental d'adults, centres de salut mental infantojuvenils, programes d'atenció primària en salut mental–, 29, gairebé 30 milions d'euros; en internament, hospitalitzacions en programes de serveis individualitzats també, amb hospitalització, programes i serveis i amb hospitalització parcial –que també inclou hospitalització a domicili–, gairebé 19 milions d'euros; en programes interdepartamentals, 14,7 milions d'euros, i en comunitari en general –serveis de rehabilitació, centres d'atenció i seguiment a les drogodependències, i així també en la Mina–, 9 milions d'euros. Total, més de 70 milions d'euros, la major part d'ells en la part comunitària de salut mental. Perquè aquesta és la idea comunitària: 321 espais que tenim al nostre país; 7.500 places d'atenció de dia, d'atenció, també, d'ingrés; 5.590 professionals treballant al sistema en salut mental. I amb aquesta visió: cap a la comunitat i amb la comunitat. No només es tracta de salut, sinó que hem d'actuar en xarxa, i això és un repte claríssim: posar la persona al centre en tot allò que necessitin, amb aquesta visió integral i integrada. Per tant, aquest model de salut mental comunitari, per tenir una comunitat que promogui també la salut mental, el despleguem en base a tres programes d'atenció específica a la comunitat. El primer d'ells, programa de col·laboració de salut mental a l'atenció primària, on seixanta-nou dels setanta-quatre centres de salut mental d'adults envien els professionals a primària per fer aquesta atenció incipient –donar suport a primària, donar eines, també, a primària per a aquesta atenció a la salut mental a tota la comunitat, a la població en general, més enllà de la ja diagnosticada amb una patologia. Segon, programa de psicosi incipient, on seixanta centres de salut mental d'adults també tenen dotació de recursos humans específica per a la psicosi incipient. I tercer programa de suport individualitzat, desplegat ja a tots els centres. Això és important –això és important. Reconversió també dels centres de dia a serveis de rehabilitació comunitària. És un canvi de mirada, un canvi de paradigma; en tenim seixanta-tres amb més de 402 professionals, i també el programa d'abordatge integral sobre els casos de salut mental d'elevada complexitat, que, com saben, és un programa nou iniciat en aquesta legislatura per donar també esperança a un programa de vida. Per dir, a aquestes persones d'elevada complexitat i les seves famílies, que hi pot haver vida i pot tenir programa. I cosim i vinculem tots els recursos existents. Hi ha una inversió en salut mental de 458 milions d'euros, 28 milions més que l'últim pressupost que hi havia hagut. I, evidentment, ens hem trobat aquí també, a més a més, l'impacte de la pandèmia, per tant, no em surti amb dir que no li hem explicat on van els 70 milions, que no hi ha control al Govern. Hem tingut diferents mocions aquí al Parlament, preguntes parlamentàries i sempre, sempre hem respost, doncs, a aquesta voluntat; precisament, perquè són pilars de la democràcia. De fet, a mi em fa riure, eh?, com defensen aquests pilars de la democràcia dient-li «informació a coses que estan sortint aquests dies; «informació és molt més que això. Això és un relat de la Guàrdia Civil. És veritat, això és un relat de la Guàrdia Civil, que, a més a més, només està escrit en base a unes escoltes il·legals per perseguir políticament determinades persones. Per tant, no li digui a això «informació, diputada, no li digui a això «informació. La informació sí que la venim a donar nosaltres al Parlament. Parlem de salut mental i de qualsevol tema que sigui d'interès per a la ciutadania de Catalunya. De fet, no hi ha gaires països que puguin dir que tenen un Codi risc suïcidi com el que tenim al nostre país, i això ve de la mà dels professionals, directament de la mà dels professionals per prevenir, i perquè aquells intents de suïcidi no es transformin en suïcidis consumats. Que s'ha de fer més prevenció, que encara en podem fer més? I tant que sí. I això també ens ho expliquen els mateixos professionals. Per això, a Catalunya tindrem el pla de prevenció del suïcidi com a pla nacional, perquè escoltem aquelles persones no només en primera persona, sinó també les associacions de supervivència, i perquè ens hi vam comprometre, en el Dia Mundial de Salut Mental de l'any passat. Ens hi vam comprometre i així està treballant el Departament de Salut amb el sector, i estic segura que vostè ho sap. A més a més, amb l'impacte d'aquesta epidèmia, també hem pogut fer, per valorar com és la salut en temps de confinament i, en aquest cas, en l'àmbit de salut mental..., amb més de quaranta mil persones enquestades, perquè ens interessa la seva resposta. I això ho fem amb tota la participació. I, a més a més, duent a terme dos estudis de la xarxa d'addiccions i drogodependències per conèixer millor quin és l'impacte de la Covid en la població atesa en aquests centres. I posem aquesta prioritat no només al pla de prevenció al suïcidi, i també en aquesta forma de pla nacional, sinó que l'increment post-Covid de la demanda d'atenció de salut mental, tant en la població general com en la població amb malaltia mental i addiccions, serà gran –i això ho sabem. I això ho sabem perfectament. Ens ho diuen tots els experts, i, per tant, hem començat ja des de fa temps a actuar i a escriure-ho també en forma de pla. I he dit aquí diverses vegades que no és qüestió de posar plans de xoc i prou, sinó que han de ser canvis que venen per quedar-se, perquè sabem que, a més a més, en l'àmbit de salut mental, hi haurà aquesta necessitat creixent no només quan s'acabi aquesta pandèmia, sinó posteriorment, a la finalització d'aquesta pandèmia. Per tant, era un pla totalment necessari, emmarcat en les línies estratègiques del Pla director de salut mental i addiccions, accelerat per la pandèmia. Això sí, i ho hem comentat diverses vegades aquí, que tot allò que ja estàvem desplegant com a polítiques la pandèmia ens ho ha fet accelerar. I, per tant, fugim de la idea només de pla de xoc, sinó de canvis que venen per quedar-se. Ara mateix donaran resposta, evidentment, a la Covid, però es quedaran com les necessitats de salut mental que també es quedaran postpandèmia. Limitacions de lliure circulació a les persones, noves formes de relació social que hem d'adoptar, sensació constant d'incertesa, de manca de previsibilitat, tenen un impacte psicològic en la població general també, més enllà de la població que ja pateix patologia mental, i també en els professionals sanitaris. I en base a aquests tres aspectes, hem centrat la nostra prioritat en aquests moments. Protegir la salut mental i emocional –no només salut mental, sinó també emocional– de la població general amb un enfocament clarament comunitari. Per tant, basat, i a partir també, en l'atenció primària de salut. Per això l'enfortiment d'atenció primària també compta amb aquest enfortiment del pla de salut mental amb l'atenció primària. Per això portem als centres d'atenció primària els professionals de salut mental. Dos, protegir les poblacions més vulnerabilitzades, i això no només és les persones que tenen patologia prèvia de trastorn mental, sinó també, en general, infància, adolescència, també les persones amb patologia crònica, i també les d'elevada complexitat, que afegeixen el seu trastorn mental a tot això. I tercer, donar suport als professionals de la salut per tenir cura de la seva salut mental i emocional. Això és clarament important en aquests moments de pandèmia, i aquí hi estem posant molt d'esforç. Crec que és imprescindible poder tenir cura dels professionals i, sobretot, estar construint en base a aquesta Covid i l'impacte de la pandèmia aquesta salut mental que nosaltres necessitem per a aquest futur.
Gràcies, consellera. Per a la rèplica ara de la interpel·lació, té novament la paraula la diputada Blanca Victoria Navarro.
Gracias, presidente. Consellera, le he preguntado cuatro cosas muy claras y no me ha contestado ninguna. ¿Dónde fueron los 70 millones de Comín del año 2017? Porque los números que me ha dado son los del 18 y los del 19, pero usted sabe tan bien como yo que en el 17 no se usaran los 70 millones –o, por lo menos, esos 70 millones no llegaron a los proveedores. Cuando le pregunto de información le estoy preguntando de las centrales de resultados y balances. Si eso no considera que es suficiente información para la ciudadanía, que son los datos de actividad y los datos económicos de los proveedores… Eso es información. Información también son las fotos y los audios que nos han llegado, pero, efectivamente, como usted ha dicho, todavía estamos en autos y estaremos expectantes de ver cómo se desarrolla la investigación. La tercera pregunta que le he hecho, y tampoco me ha contestado, es que le he preguntado que cómo va a dejar de discriminar a las personas con problemas de salud mental. Los planes funcionales están muy bien, pero mire, que es que están publicando planes funcionales de su propio departamento, donde, por ejemplo, hablan de que para llevar a cabo este programa de psicosis incipiente hace falta que haya cinco profesionales por cada cien mil habitantes, pero en territorios donde hay trescientos mil habitantes ustedes están contratando dos profesionales. Entonces, los planes están muy bien, los planes funcionales están muy bien, y todo esto que ha explicado que son sus ideas están muy bien. Pero como estas ideas no se correlacionen con número de profesionales contratados para atender a las personas, lo que nos encontramos es que las visitas son una vez cada tantos meses, muy por debajo de lo que los expertos profesionales, cuando redactan los planes funcionales, recomiendan. Y eso es como está funcionando el Plan director de salud mental y adicciones, con documentos muy buenos, pero que, luego, cuando se tienen que llevar a la práctica las dotaciones de presupuesto y las dotaciones de profesionales, hacen que todo aquel que se lo puede permitir se busca la vida en la privada; ya digo, si se lo puede permitir, porque, si no, lo que tiene son visitas cada no sé cuántos meses. Realmente, creo que usted no tiene ninguna duda de que el Codi risc suïcidi no es un plan de prevención del suicidio, es un plan de detección de casos de riesgo. Si luego los derivamos a los centros de salud mental donde las visitas son cada tantos meses, no estamos pudiendo hacer un plan de prevención de suicidio, solo detectando casos de riesgo, y usted espero que lo sepa. La cuarta cosa que le he preguntado, que tampoco me ha contestado, es qué piensa hacer para cumplir lo que le insta este Parlament. Usted sabe tan bien como yo que no están presentando los informes de cumplimiento de las resoluciones ni de las mociones que estamos aprobando. Algunas hace más de dos años que las hemos aprobado y tienen cuatro meses para presentarlas. Y eso es faltar a la confianza, porque la ciudadanía espera que ustedes rindan cuentas. Ya digo, es que rindan cuentas, el Govern, a este Parlament, que es el que le ha instado. Y, evidentemente, pone en valor el esfuerzo que están haciendo los profesionales. Efectivamente, los profesionales llevan muchos años haciendo mucho esfuerzo, porque todos están haciendo mucho más de lo que pueden. Estábamos hablando de un plan de prevención del suicidio, y es a eso a lo que estamos aquí y para lo que tenemos que conseguir que ustedes se conciencien de la importancia para que avance. Ayer fue 4 de noviembre. Ayer hizo un año que Isabel se quitó la vida. Su hijo Román ha decidido transformar su sufrimiento en algo útil para todos los que vienen detrás, y está recogiendo firmas para que se ponga en marcha en todas las comunidades autónomas de España, incluida la comunidad autónoma de Cataluña, un plan de prevención del suicidio. Muchos supervivientes se le están poniendo en contacto, y permítame que lea alguno de sus testimonios en el tiempo que me queda. «Desgraciadamente, mi hermana hace dieciséis meses se suicidó; se tiró desde un sexto piso de su casa. Al igual he leído que te pasó a ti con tu madre –refiriéndose a Román– «yo he vivido con un miedo aterrador desde los doce años, más o menos, hasta los cuarentaidós, en que ocurrió todo esto, y que cumpliera su meta, que era acabar con su sufrimiento, y al final lo consiguió. Nos ha dejado la pena de no haber sido capaces de ayudarla. «Mi madre lleva con depresión toda su vida. Hace unos años temí por su vida durante muchos meses y, como tú bien dices, le dieron la primera cita para el psicólogo en la sanidad pública para tres meses desde que lo pidió y, a raíz de eso, cada tres meses. Y si por lo que sea ese día ocurría algo que no se podía acudir y perdíamos la visita, otra vez para tres meses más. Es vergonzoso que ante algo tan sensible y tan importante no se tomen medidas y más medios para que los médicos puedan tratar a las personas como se merecen. Es por ellos, consellera, por los que elevo mi voz en esta interpelación. Necesitan un plan de prevención del suicidio, con presupuesto y con recursos. Si no, es papel mojado. No necesitan palabras, necesitan que cuando salga de aquí ponga recursos en todas y cada una de las regiones sanitarias para aplicarlo y para dar apoyo a los supervivientes. Gracias, presidente.
Gràcies, diputada. Finalment, per cloure la interpel·lació, té la paraula novament la consellera senyora Alba Vergés.
Sí, diputada, i l'hi he dit abans: pla de prevenció del suïcidi en forma de pla nacional. És important, ens hi vam comprometre. Aquest Parlament s'hi va comprometre. I, per tant, en setmanes tindrem aquest pla totalment desenvolupat. Crec que això és important, no ens cal conscienciar-nos. De fet, ho estem, ho estem de la mà d'aquestes persones que vostè ha donat veu aquí, i que tantes i tantes vegades ens han pogut, doncs, interpel·lar a tots nosaltres en diferents reunions, en diferents trobades. I això és una realitat, és una realitat en el suïcidi, és una realitat en diferents patologies mentals que ens trobem. I per això, per això l'hi he dit: és una prioritat no només l'abordatge actual, millorar l'accessibilitat, com vostè diu, sinó també preparar bé aquest futur. Realment, tindrem molta més casuística de patologia mental, tingui la forma que tingui, d'ara en el futur, sigui conseqüència de la pandèmia o no. Però la pandèmia sabem segur que haurà afectat emocionalment i, per tant, amb molt més risc de desenvolupar patologia en molta gent i en la població general. I per això hi estem posant tota la mirada, sense abandonar aquesta pota que li he dit a l'última part de la meva intervenció, professionals sanitaris. Sempre estarem al seu costat ajudant perquè no puguin desenvolupar o no desenvolupin patologia mental. També, doncs, evidentment, les persones que ja tenen algun trastorn mental i, després, la població en general. Aquestes són les nostres tres prioritats. I aquest pla de prevenció del suïcidi en forma de pla nacional, que ha tingut en compte la primera persona i ha tingut en compte supervivents, doncs, evidentment, s'ha treballat amb entitats, i vostè també ho sap, que hi han hagut moltes converses per part de la gent del departament, i d'aquí a unes setmanes també el podrem tenir. Apoderar la gent jo crec que és un dels pilars fonamentals també de la democràcia. Vostè ha començat parlant de democràcia. Apoderar la gent ho és, també. En tot moment, la nostra obsessió està aquí, en donar eines, donar dades, explicar sempre els perquès, i ho hem intentat fer en la gestió d'aquesta epidèmia. També hi ha hagut una certa oportunitat, és a dir, les emergències no són només crisis per contenir, sinó oportunitats per construir sistemes de salut sostenibles, sistemes de salut millors, sistemes de salut robustos, sistemes de salut millorats. Ens esforcem diàriament per mantenir i millorar aquest sistema públic de salut equitatiu i universal, i sempre he dit –i vostè m'ho ha sentit a dir moltes vegades– que no és equitatiu perquè posem un adjectiu, sinó perquè estem buscant constantment l'equitat, perquè l'equitat no la tens per definició, la busques; busques l'equitat de gènere, busques l'equitat social, busques l'equitat territorial, constantment. Si no, no pots dir mai que tens un sistema equitatiu. És de cerca constant. I també un sistema universal, cosa que vostès no hi van votar a favor, en aquest Parlament, no hi van votar a favor, en aquest Parlament, i després demanen aquí també, amb tot el dret, i, evidentment, jo ho puc compartir, doncs, que no es deixi ningú enrere i que s'atengui tothom. I vostès no van votar en aquest Parlament un «sí rotund a la salut universal; no ho van fer, no ho van fer. Per tant, en temps de crisi aquí hi som més que mai, perquè hem de ser malla protectora també d'aquesta societat que està patint l'impacte d'una epidèmia, i el sistema de salut ens dona aquesta cobertura imprescindible, precisament, perquè té aquestes característiques, perquè és universal, perquè té la vocació de no deixar ningú enrere, perquè té la vocació d'atendre segons la necessitat. Tot el que ens està passant ha de ser també oportunitat de millora, individualment, per a més autoconeixement del nostre estat emocional, cosa que molta gent s'ha adonat també de la importància de mantenir un bon estat de salut emocional; institucionalment, per reforçar els serveis de salut mental del nostre país, i socialment, perquè partits també com el que vostè representa, que no van votar aquesta llei d'universalització de la salut, com a mínim ara veuen la importància del bé comú. Com a mínim ara veuen aquesta importància del bé comú. I sap perfectament que, a més a més de l'impacte, no?, de tenir un departament gran, on el nombre d'iniciatives parlamentàries és gran..., a més a més, hem tingut l'impacte de la pandèmia. Però a mi m'enorgulleix que tinguem moltes iniciatives parlamentàries i preguntes que vinguin, perquè vol dir que la societat en general està interessada en els problemes de salut.
Gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre l'atenció primària]] [[300-00324/12]] A continuació, passam al punt tretzè de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre l'atenció primària, presentada pel Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Per exposar la interpel·lació, té la paraula el diputat Santi Rodríguez.
Gràcies, vicepresident. Consellera, conseller, diputades i diputats, en condicions normals, és a dir, al marge de la pandèmia i la situació que tenim, l'atenció primària és una baula fonamental del sistema sanitari. L'atenció primària és la gran porta d'entrada al sistema sanitari. Dic «la gran perquè n'hi han d'altres, s'han configurat altres portes d'entrada al sistema sanitari, però són encara minoritàries, i l'atenció primària té, o hauria de tenir, una capacitat resolutiva important. L'any 2019, i crec que és una xifra prou considerable, van ser 48 milions, aproximadament, les visites ateses a l'atenció primària, i, per tant, això ens dona una idea de la importància que té per al sistema, però també per a la ciutadania. I portem uns quants anys amb dèficits, amb dèficits i un lent però progressiu deteriorament del servei: reducció de professionals, reducció d'horaris d'atenció, escassetat d'algunes especialitats –pediatria, per exemple; vam tenir l'oportunitat de fer una interpel·lació també sobre la problemàtica específica de la pediatria–, escassa renovació d'equipaments… Tot això ha obligat a reordenar centres, a agrupar serveis i a concentrar pacients. I tot això ha provocat, també, que el temps d'espera per ser visitat pel metge de família s'anava allunyant de l'objectiu, que en més d'una ocasió havíem aprovat aquí, en el mateix Parlament, que havia de ser d'un màxim de quaranta-vuit hores per poder tenir una visita amb el metge de família. Al final, tot això, el que ha comportat, el que ha anat comportant al llarg del temps, és una reducció de la capacitat resolutiva a l'atenció primària. I quan això passa, el pacient, lògicament, recorre a les urgències hospitalàries. I el resultat el coneixem. El col·lapse dels serveis d'urgències, hores d'espera, passadissos amb pacients… I després analitzem les dades de les urgències, les dades que ens ofereix el sistema de salut, i veiem que més de la meitat de les urgències ateses als hospitals podrien haver estat resoltes a l'atenció primària. Tensió i pressió sobre els pacients. Tensió i pressió sobre els professionals. A Catalunya disposem –no sé si m'he descomptat i és la xifra perfectament actual– de 362 centres d'atenció primària, més de sis-cents consultoris locals distribuïts per tot el territori. En relació amb els centres d'atenció primària, dels 362 n'hi han vuitanta-cinc que són de gestió indirecta, i la resta són gestionats directament per l'Institut Català de la Salut. I en aquest punt sí que ens agradaria, apartat de dogmes i de prejudicis, que ens poguessin fer una valoració de funcionament i de resultats d'aquests centres d'atenció primària gestionats de forma indirecta. Però aquesta era la situació que teníem en temps de pau, com acostuma a dir el degà del Col·legi de Metges, és a dir, abans de la pandèmia, i que requeria, ja abans de la pandèmia, actuacions decidides i fermes per part del departament per tal d'intentar corregir aquesta situació. Evidentment, amb la pandèmia la situació s'ha agreujat. Centres d'atenció primària, centres d'urgències d'atenció primària i consultoris tancats; quan han reobert, uns han modificat els horaris, uns fan atencions…, hi han CUAPs tancats, hi han CAPs que presten atenció d'urgències de vint-i-quatre hores…, és a dir, hi ha hagut tot un garbuix bastant important. Però, a més a més, s'han afegit noves tasques a l'atenció primària: rastreig, cribratges, proves diagnòstiques, vacuna de la grip, demà vacuna del Covid, residències, escoles… I tot això, evidentment, repercuteix sobre el servei, és evident. Jo crec que ho tenen valorat, no sé si en un 25, 26, 27 per cent d'increment de l'activitat, però qui més ho pateix, doncs, evidentment, són els usuaris habituals de l'atenció primària. I em permeto fixar-me, doncs, amb aquells que segurament són encara més habituals, que són aquells pacients que pateixen cronicitats, que generalment solen ser persones grans, de les quals, en aquestes circumstàncies molts d'elles no ha vist el metge des del mes de març. Amb sort, hi hauran parlat per telèfon, però és evident que la tranquil·litat que a una persona gran li inspira una consulta telefònica no és la mateixa que una visita presencial. Estem d'acord que s'està fent un esforç en atenció telefònica. De sortida, és a dir, quan l'atenció és del CAP cap a l'usuari; a l'inrevés és més difícil –ja ho parlarem. I també s'està fent un esforç en eines digitals. Però tots aquests aspectes, massa útils per a la gent gran, precisament, no són. Per tant, en això també hi hem de pensar. No ens hem de quedar tranquils pensant que amb l'atenció telefònica o amb l'atenció telemàtica és suficient per cobrir el servei. I l'atenció domiciliària, que podria ser una altra alternativa, tampoc està en els millors moments, fruit de la situació de la pandèmia. Per tant, tot això ens obliga a replantejar-nos moltes coses. Per donar un bon servei avui, però també per preparar una atenció primària per a demà, reforçada o transformada –les paraules són una mica igual–, dimensionada al servei que n'espera la ciutadania en condicions normals. I és en aquest marc que a primers de setembre coneixem, se'ns envia i veiem que circula el Pla d'enfortiment i transformació de l'atenció primària. Dic «pla i això és el que se'ns ha enviat des de la conselleria i és el que s'han fet..., hem vist algunes gestions. El pla consisteix en dues pàgines [[l'orador mostra a la cambra un full]] , un full de dos cares, dues pàgines escasses, no? I quatre mesures, quatre. No dic que no siguin importants, les quatre mesures, però són quatre mesures. Una, amb relació als professionals. Distingeixen, i ens sembla bé, professionals des del punt de vista conjuntural per abordar el fenomen Covid: 1.400 professionals immediatament i, a partir de l'any vint, 2.400 professionals més de forma estructural. Bé, com, què i a on? Ens agradaria saber quina és la distribució que tenen prevista de tots aquests professionals. Després diuen: «Analitzarem els processos de treball dels centres d'atenció primària i enviarem gent als CAPs perquè analitzin els processos que es fan. Home, de veritat creuen que ara –ara– és el moment d'analitzar els processos que es fan en els centres d'atenció primària? Ara és el moment? Amb la situació de tensió que estan patint en aquest moment? Després diu: «Comprarem eines tecnològiques –que ja ens sembla bé, i ara li faré una mica de comentari al respecte– «per incrementar l'atenció telefònica. Bé, ja és important, perquè contactar telefònicament amb els CAPs és extraordinàriament complicat. I amb el 061 ja ni l'hi dic. Ara, no crec que l'increment de l'atenció telefònica hagi de ser la solució dels problemes. Eines telemàtiques. Escolti'm, tot el nostre suport per desenvolupar les eines telemàtiques. Tenim més dubtes amb la videoconsulta, que també és un element que està damunt de la taula –tenim més dubtes. Per què? Perquè tant la videoconsulta com l'atenció telefònica requereixen que hi hagi una sincronicitat entre l'usuari i la persona que l'atén, no? I, per tant, pot tenir exactament les mateixes dificultats que l'atenció telefònica. En canvi, les eines telemàtiques, l'eConsulta i l'app La Meva Salut, que són bones eines, permeten una comunicació asincrònica, no?, i això facilita moltes vegades la comunicació. Ara bé, aquestes eines... Jo he trobat dades del 2018. Si n'hi ha de més recents ho celebraré, no? El 2018 les feien servir un 0,1 per cent dels professionals i un 1,1 per cent dels usuaris. És a dir, hi ha camí per recórrer. I, per tant –i acabaré la meva primera intervenció aquí–, sí que els demano que aprofitin el moment; que aquesta eina deu haver tingut un molt notable increment d'usuaris fruit de la pandèmia, perquè és pràcticament l'única forma de contactar amb el centre d'atenció primària. Però els dic això, que ho aprofitem, perquè la mateixa eina diu: es pot registrar vostè en línia, però en el moment en què acabi la situació de pandèmia el donarem de baixa i haurà de passar pel CAP a fer-ho personalment. Home, doncs ja que són eines telemàtiques, potser que donem per bo el registre en línia. Després continuaré amb el darrer element que em queda.
Gràcies, diputat. Per respondre la interpel·lació, té ara la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés.
Gràcies, vicepresident. Conseller, diputat, mira, vull aprofitar aquesta interpel·lació sobre atenció primària per començar agraint la tasca dels professionals d'atenció primària del nostre país, molt conscient –molt conscient– de la pressió que estan vivint cada dia a les consultes. Però no diria tant a les consultes, sinó a la seva vida diària, perquè els han canviat les consultes de dalt a baix, i això vol dir una admirable capacitat d'adaptació que han pogut demostrar. I, al final, aquí superem les crisis i superem les etapes i superem, doncs, aquestes èpoques dures si demostrem capacitat de resiliència, d'adaptar-nos, de saber respondre a les necessitats en cada moment, construint també aquest futur, assumint unes tasques que fa deu mesos –deu mesos– era inimaginable que, en el sistema de salut, però també en l'atenció primària, hi recaiguessin tasques tan importants per a la vida i per al control d'aquesta epidèmia com són ara, adquirint noves dinàmiques que, tot i que podien estar plantejades en aquest marc de transformació que vostè també comentava, s'han accelerat també en aquest moment, amb diferents formes d'atenció. I vostè ha parlat de l'atenció no presencial. Jo no l'emmarcaria només en això. Diria diferents formes d'atenció segons les necessitats de cada persona; segons els professionals com poden respondre millor a cada persona. Readaptant també rols professionals; per tant, reorganitzant- se. I vostè em feia una pregunta –que després hi entraré– sobre si ara és el moment de veure els processos d'organització dels equips d'atenció primària. I li dic: «Oi tant, que ara és el moment, només faltaria. I també aquest augment de resolució. Al final, la primària és el referent de salut de la nostra ciutadania i ho serà sempre en tant que tingui la capacitat de resoldre els problemes i les qüestions de salut de la nostra ciutadania. Vostè ho ha emmarcat molt bé en un context històric i en un context actual, en un marc de la pandèmia. L'embat que suposa, no que ha suposat, sinó que suposa encara ara aquesta pandèmia per a l'atenció primària és enorme, però també l'empenta i l'impuls que des del departament hem volgut que la primària tingués en aquesta transformació; i per això anem a totes a reforçar l'atenció primària –a totes, més que mai. Era una prioritat de legislatura, i més que mai ara anem a totes per poder-la fer més resolutiva, més accessible, i també que tingui aquesta capacitat, doncs, de donar sortida en un context de pandèmia. Per això és important la proactivitat que vostè deia, no?, aquesta atenció telefònica. És molt diferent quan és proactiva i quan és el metge, metgessa, la infermera de referència d'aquest usuari que truca a casa i pregunta i fa un seguiment de les seves patologies cròniques d'ells, de les famílies. I l'hem pogut viure, segur, tots nosaltres a casa nostra, aquesta proactivitat de seguiment, de dir: «Ei, la primària ens ha canviat de dalt a baix, de dalt a baix. No podem atendre de la mateixa manera, hem de diferenciar circuits. Estem buscant espais amb els ajuntaments. I agrair també la col·laboració de tots els ajuntaments del nostre país perquè la primària pugui continuar desenvolupant la seva tasca, però estem aquí, més que mai. Estem aquí, per això començo per aquest agraïment als professionals de l'atenció primària. I això es va veure reflectit ja en el pressupost, però, evidentment, amb la pandèmia suposa un gran impacte per al nostre sistema. L'atenció primària, al final, està a primera línia. Li podem dir «porta d'entrada, li podem dir el que vulguem, però és la primera línia on també impacta la Covid –on també impacta la Covid–, amb aquestes persones amb simptomatologia, allà on hem posat els reforços per detectar aquests primers contactes, per identificar els contactes, seguir les traces i tallar les cadenes de transmissió. Avui a Catalunya no hi ha cap CAP tancat. Hi ha tres CAPs, un que està en obres, i, per tant, s'ha derivat als professionals i l'atenció a un altre lloc, un altre per la impossibilitat real material de poder separar els dos circuits Covid i no Covid per falta d'espai, i l'altre, que ja s'està solucionant amb uns mòduls a fora que li permetran continuar l'activitat en el mateix lloc tenint aquests mòduls. Per tant, el servei hi és, els professionals hi són a totes. I també em consta que, malgrat les dificultats, no?, d'accessibilitat per l'altra banda de la ciutadania cap allà, totes les eines que s'han desplegat, i vostè ho ha dit, les telefòniques, telemàtiques, videoconsulta... I per això estem incorporant eines tecnològiques, per millorar i per, evidentment, no perdre ni un polsim de l'accessibilitat. L'eConsulta existia. Vostè ha donat les dades del 2018, i eren pocs professionals i poca ciutadania, la que encara accedia en aquell moment. El panorama ha canviat del tot –del tot–, i ara l'eConsulta és molt resolutiva, és molt accessible per a la ciutadania, igual que l'app La Meva Salut, on pots consultar no només el resultat d'una prova Covid que t'hagin pogut fer, sinó, evidentment, qualsevol analítica, qualsevol informe, sigui de la primària o sigui de qualsevol punt del nostre sistema de salut. I l'atenció primària, com vostè ha dit, ha assumit noves funcions realment importants en aquesta epidèmia. No només el diagnòstic clínic, sinó també amb prova diagnòstica, el diagnòstic clínic amb ecos pulmonars, amb altres proves, també eren plaques en el primer moment, però també eines diagnòstiques com la PCR, i ara els tests d'antígens. Amb les intervencions comunitàries que hem desplegat per aquest control de l'epidèmia, amb aquests cribratges massius que hem fet a barris, on l'atenció primària estava allà al costat de la comunitat, eren capitanejats, eren coordinats i són coordinats per l'atenció primària en col·laboració amb el SEM, en col·laboració amb els ajuntaments, en col·laboració amb la Creu Roja, en col·laboració amb tot..., però coordinats i liderats per l'atenció primària hem pogut fer aquestes intervencions comunitàries, amb la identificació de contactes, com he dit, de gestors Covid, amb el seguiment de casos i posant el focus en els col·lectius més vulnerables, i també en l'atenció a les residències. I tot això ho hem hagut de fer, evidentment, posant el reforç que cal. En el cas de residències, vam arribar a tenir fins a vuit-cents professionals dedicats en el primer pic de pandèmia a l'atenció a les residències. Ara hem estructurat amb 450 professionals sanitaris en estructura, 163 de medicina familiar i comunitària i 270 d'infermeria, amb més de 15 milions d'euros. I del Pla d'enfortiment i transformació de la primària, que és molt important enfortir-la i transformar-la cap allà on toca, cap allà on respongui a les necessitats de la gent. Ja hem incorporat 3.258 professionals, del març a aquest setembre –3.258 persones. Facultatius, diplomats, és a dir, infermeria, tècnics de grau mig, tècnics de grau superior i personal d'administració i serveis en la seva gran majoria, assumint aquesta feina de gestor Covid, no?, d'aquest lideratge també en la pandèmia, de resposta i de coordinació amb les escoles, com els referents Covid escola, els Recos, que en diem. I, evidentment, tot això acompanyat d'aquest pressupost de 300 milions d'euros que es desplegarà fins al 2022, és a dir, que no només és per a aquest any, sinó fins al 2022. Despleguem aquests 300 milions d'euros per potenciar al màxim les competències de professionals, per adaptar els nous rols, per redefinir i adequar els processos, i per coordinar amb tots els actors implicats. Això és un pla de primària en tota regla, que tria quatre objectius, té quatre objectius claríssims: accessibilitat, capacitat de resolució, satisfacció ciutadana –és a dir, mirar cap a què necessita la ciutadania de la nostra atenció primària, d'aquesta primera línia d'atenció i aquesta referència per la nostra ciutadania– i una integració real entre diferents nivells. Les videoconsultes són amb pacients, però les videoconsultes també es fan entre professionals, i, per tant, la realitat és, per poder-ho resoldre, integrar entre diferents nivells assistencials. I entraré més en aquell aspecte que vostè em deia abans, de desplegar des de la base, per què des de cada equip d'atenció primària es fa no només l'anàlisi de processos, sinó anàlisi de necessitats per actuar avui, ja mateix, sobre aquests recursos que des de ja comença a tenir l'atenció primària per poder fer front a tot això, que és immens, és realment immens.
Gràcies, consellera. Per a la rèplica, té novament la paraula el diputat Santi Rodríguez.
Gràcies, vicepresident. Bé, quedava un element, una de les accions del pla d'enfortiment i transformació –no m'ha donat temps de comentar-li abans–, que és el de la preparació de nous espais, i que vostè hi ha fet referència, en col·laboració amb els municipis i que ara a l'actualitat s'estan utilitzant per fer tests PCR i per fer les vacunacions de la grip amb diferents formats –centres cívics, carpes, etcètera. Resolen, d'aquesta manera, el problema dels espais, però no resolen el problema dels professionals. No. Perquè necessita els mateixos, si no més professionals, per poder desviar aquestes accions a indrets fora dels centres d'atenció primària. I la prova de que això és així –la prova de que això és així– és que ara li encarreguen als docents que els ensenyin als nanos a les escoles a fer-se els tests. I que se'ls facin ells sols. Disculpi'm, jo crec que això no és seriós. La veritat, eh? Jo crec que això no és seriós. En primer lloc, per respecte als docents, que ja tenen prou feina en les actuals circumstàncies com perquè a sobre hagin de ser els responsables de que els alumnes es facin els tests correctament. Escolti'm, nosaltres discrepem d'aquesta mesura i, a més a més, discrepem i li diem: té alternatives; plantegin-les i utilitzin-les. Els hi hem dit des del principi, fa anys que ho estem dient, i més intensament ara. Tenim 3.200 establiments sanitaris distribuïts equitativament per tot el territori amb professionals sanitaris al capdavant: són les farmàcies. Tinguem-les en compte. Veig que les han tingut en compte en un moment d'angoixa durant els mesos de març, abril i maig, que van necessitar, doncs, que determinades accions les poguessin fer les farmàcies. Tinguem-les en compte també a la prèvia de quan poden ser-nos útils, o tinguin en compte també les clíniques dentals, com els van oferir des del Col·legi d'Odontòlegs –els hi han dit aquest dematí. El Col·legi d'Odontòlegs el mes d'abril els va oferir una col·laboració. Ni els han contestat per cortesia. Avui els ha tornat a oferir la col·laboració, el Col·legi d'Odontòlegs. Són professionals sanitaris, també. Doncs, en comptes de buscar alternatives d'aquestes característiques, el que fan és ensenyar als alumnes com s'han de fer els tests ells mateixos. Escolti'm, la veritat, no ens sembla de rebut. Una altra qüestió. Quan es puguin produir –que és normal i lògic que es puguin produir– col·lapses en els laboratoris públics per analitzar els resultats de les PCRs, busquin alternatives, que n'hi han –segur, segur. I si en un determinat àmbit territorial... El que no podem fer és fer proves i dir «d'aquí a set dies tindran el resultat; no és operatiu. I tampoc la ciutadania creu rebre un bon servei quan es fa una prova i se li diu «set dies per rebre el resultat. Escolti, doncs potser val la pena recórrer a laboratoris privats que tinguin la capacitat de fer aquests tests i de resoldre aquests tests. No dic sistemàticament, dic puntualment, però utilitzem tots els recursos que tinguem al nostre abast. Vostè començava la seva intervenció amb el suport als professionals de l'atenció primària, i jo m'hi afegeixo, i estic convençut que tots els grups de la cambra ens hi afegim, per descomptat que sí, perquè la pressió que tenen és la que tenen. I jo li feia referència a la gent gran. Dic, alguns no hauran vist el metge des del mes de març, i alguns, amb sort –no sistemàticament, eh?–, alguns, amb sort, hi hauran pogut parlar per telèfon. Però l'expressió que més se sent no és: «Mira, sense demanar-ho m'ha trucat el metge de família per saber com estic, sinó que l'expressió més freqüent és: «Fa una setmana que intento parlar amb el metge de família i no puc parlar amb el metge de família, o perquè no em contesten al CAP o perquè no em tornen la trucada. Aquesta és la realitat, i aquesta és el major nombre de casos. De CAPs no n'hi hauran de tancats, però centres d'urgències d'atenció primària, sí –sí. Hi han centres d'urgències d'atenció primària tancats. L'eConsulta, l'hi repeteixo lo que li deia abans, aprofitem-la. No perdem el capital de la gent que ha tingut la paciència de registrar-se en línia perquè quan acabi la pandèmia li diguem: ara ja no val, ara et donem de baixa i, si ho vols continuar utilitzant, has d'anar al CAP, omplir un paper, signar i després et tornarem a donar d'alta. No, això no és la telemedicina, ni és utilitzar adequadament les eines digitals. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] I acabo. Abans es referia a la diputada Navarro en relació amb la universalitat. Tingui present –l'hi he dit altres vegades– que universalitat no és repartir targetes sanitàries, és atendre les persones quan ho necessiten.
Gràcies, diputat. Per cloure aquest punt, té la paraula novament la consellera.
Bé, doncs, vostè parlava de nous espais, i és ben cert. I jo ho he dit, i molt agraïda als ajuntaments d'aquest país, que s'han posat al costat d'aquesta cerca pels professionals de salut perquè puguin desenvolupar, per exemple, la campanya de la grip en les condicions de seguretat i amb la separació de tots els circuits. Una campanya de grip que hem hagut d'avançar, que hem doblat en pressupost, i que amb aquests espais dels ajuntaments ja portem més d'un 35 per cent més de dosis posades que el mateix període de l'any anterior. Per tant, els volums s'han augmentat d'una forma espectacular, en base a aquests volums i en base a la feina feta entre Departament d'Educació, Departament de Salut –que en cap moment hem dit que deixaríem ni els docents ni els alumnes sols davant de les mostres. Jo li diria a vostè: no discrepi tan ràpid –no discrepi tan ràpid–, calma –calma–, el que hem dit és l'automostra –que, per cert, la vam explicar el 18 d'octubre. Que ja hi han els vídeos explicatius, que s'ha fet això, que ara es farà la formació en tots els centres, que anirem als centres, als instituts, en aquest cas, perquè és a partir de secundària, quan hi hagi casos i s'hagi de fer el cribratge en els seus grups estables de convivència. Hi anirem, hi serem fins que això estigui desenvolupat, perquè estem aquí i això durarà molt de temps. Per tant, calma –calma–, resoldrem tots els dubtes que calguin. Si es proposa això per part de les autoritats de salut pública i parlat amb tothom és perquè es pot fer, i això no va en detriment de no utilitzar farmàcies. Si és que les farmàcies per a la ciutadania són un agent de salut claríssim, són comunitat en tota regla, són un àmbit comunitari en tota regla. Estem dient atenció primària i comunitària, quan parlem de salut mental, estem parlant de la salut mental comunitària. Les farmàcies són comunitària en tota regla. Per tant, sí –per tant, sí. I amb les farmàcies hi estem tenint moltes converses per veure de quina manera integrem bé circuits, de quina manera també ajuden en la gestió de l'epidèmia i més enllà –i més enllà. De fet, hem fet diferents iniciatives amb les farmàcies, i jo crec que ara és una qüestió d'ordenar, i això, que sempre costa..., no és senzill lligar sistemes d'informació i tot el que calgui perquè realment les farmàcies també puguin aportar, perquè són tres mil punts que tenim al nostre país referents de salut i que, juntament, evidentment, amb l'atenció primària, doncs, ens poden ajudar moltíssim. Per què desplegament des de la base? Per què desplegament des de la base en l'atenció primària? A partir de les necessitats concretes de cada equip d'atenció primària, ja sigui d'espais, sigui d'eines tecnològiques, sigui de professionals, del que sigui, sota unes directrius i objectius d'aquest pla d'enfortiment i transformació de la primària, despleguem equips de desplegament transversals i d'acompanyament a aquests equips d'atenció primària perquè amb aquests quatre programes –que són el suport a les actuacions de salut pública, atenció a la cronicitat, suport assistencial a les residències i suport administratiu i tecnològic– tinguin tot allò que els equips necessiten. Cada equip està dotat d'una forma diferent, té espais diferents, i, per tant, tots tindran segons el que necessitin. Tres d'aquests programes són estructurals –estructurals–, i un és gestió d'epidèmia pròpiament dit amb aquest suport a les actuacions de salut pública. El 30 d'octubre vaig signar la resolució per poder contractar més professionals, i això ho tenen ja a disposició els nostres centres. I això està fet amb la Comissió Departamental per a l'Impuls Estratègic de l'Atenció Primària i Comunitària. Per què? Perquè ho vam marcar com a prioritat de legislatura, vam crear una direcció estratègica d'atenció primària i vam crear la comissió departamental. Per primera vegada es concreta i es publica una cartera única de serveis d'atenció primària i comunitària, així com el decàleg del model d'atenció primària i comunitària, que recull totes les estratègies, i també està fet amb el consens i amb un treball participatiu. Concretar, publicar la cartera única de serveis en atenció sanitària a la ciutadania accessible i resolutiva: prevenció i promoció de la salut, informació i vigilància epidemiològica, serveis a totes les edats, des de la infància fins a la gent gran, adolescència, atenció a la dona, crònics, gent gran, identificació de la complexitat, centres residencials, detecció i atenció a la violència de gènere, atenció pal·liativa, salut mental i addiccions, com he comentat abans, i també salut bucodental, com aquest Parlament va demanar. A totes, amb l'atenció primària, a totes.
Gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre la corrupció a l'Administració de la Generalitat]] [[300-00322/12]] Passam ara al punt catorzè de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre la corrupció a l'Administració de la Generalitat, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per exposar la interpel·lació, té la paraula el diputat Ignacio Martín.
Gracias, presidente. Señor Solé, señor consejero de Acción Exterior y Transparencia del Gobierno de la Generalitat, ciertamente esta interpelación podría ir dirigida a otros miembros del Govern. La verdad es que casi le diría que me sabe mal que le haya tocado a usted dar respuesta a esta interpelación, porque yo creo que esta interpelación interpela al conjunto del Govern de la Generalitat, le interpela a usted, por supuesto, pero interpela también al señor Aragonès, el actual presidente en funciones, el vicepresidente en funciones de presidente del Gobierno, interpela también al señor Chakir El Homrani, que es consejero de Trabajo y de Asuntos Sociales, e interpela también a la señora Alba Vergés, la consejera de Sanidad. Y, por tanto, me parece que es una interpelación que sería justo que la respondieran ustedes de manera coral; usted responde en nombre del Gobierno, así es como funciona el procedimiento parlamentario, y, por tanto, bienvenidas sean sus respuestas. Sí que es verdad que le digo que me sabe hasta mal porque dar respuesta hoy ante este Parlament sobre la cantidad de podredumbre y de miseria moral que hemos estado conociendo estos días a través de los medios de comunicación que se desprende de las conversaciones de un hombre fuerte de Esquerra Republicana, de un exconsejero de Esquerra Republicana durante los años del tripartit con el Partido de los Socialistas de Cataluña, pues, ciertamente, entiendo que no debe de resultar plato de gusto para nadie. Porque las conversaciones que hemos conocido estos días son verdaderamente nauseabundas. Para los ciudadanos de Cataluña oír que representantes del mundo separatista, de los partidos separatistas, que, además, por lo que parece, por lo que se desprende de estas investigaciones judiciales, parece ser que estaban comisionados por el Gobierno de la Generalitat para gestionar la crisis sanitaria, para gestionar la pandemia en la sombra, por así decirlo... El señor Xavier Vendrell, el señor David Madí, el señor Oriol Soler tenían la encomienda, por parte del Gobierno de la Generalitat, de gestionar la crisis sanitaria. Y lo han hecho de forma ciertamente que podríamos catalogar de inmoral, cuando conocemos conversaciones en las que el señor Vendrell dice que el independentismo, en sus palabras, el separatismo, «tiene que salir con ventaja de esta crisis, de la crisis que está generando un dolor sin precedentes en la sociedad catalana, porque «si no salen con ventaja no pueden marcar paquete ante la sociedad. A mí me parece, realmente, absolutamente inadmisible en términos morales, y la verdad es que me gustaría una respuesta por parte del Gobierno de la Generalitat mucho más contundente, mucho más valiente y mucho más clara y consistente en relación con esas palabras del señor Vendrell. Las declaraciones del señor Vendrell son verdaderamente la demostración de que aquello que ustedes llamaban el oasis catalán con la pretensión supremacista, con la pretensión de superioridad con relación al resto de españoles de que esto era, pues, un oasis de limpieza, de transparencia, un sitio, un lugar en el que no había corrupción prácticamente, a diferencia de lo que ocurría en el resto de España, lo han convertido ustedes en un lodazal de corrupción, de tráfico de influencias, de cohecho y de prevaricación, entre otros delitos. Ciertamente, yo creo que hay que decir que las noticias que hemos conocido estos días, las conversaciones que ustedes pretenden atribuir a las cloacas del Estado, que pretenden atribuir a la persecución, a la supuesta persecución al separatismo, etcétera, yo les quiero recordar –y creo que los ciudadanos de Cataluña tienen derecho a saber eso– que parten de conversaciones telefónicas intervenidas por orden judicial a representantes de sus partidos; no son especulaciones periodísticas. Les recuerdo, señores de los partidos separatistas, que ustedes nos han montado aquí, en este Parlament, plenos por, por ejemplo, especulaciones periodísticas, informaciones periodísticas que atañían al rey emérito y han considerado que era imprescindible traer a este Parlament un pleno monográfico para hablar de aquellas investigaciones, de aquellas especulaciones periodísticas, recordemos, sobre el rey emérito. En cambio, hoy parece que la línea de respuesta del Govern es en todo momento que lo que dicen sobre Xavier Vendrell, David Madí, Oriol Soler, las conversaciones, insisto, desde el punto de vista moral y político absolutamente inadmisibles, eso son…, forman parte de las cloacas del Estado. No, no, ni cloacas ni Dios que lo fundó; son conversaciones de figuras muy representativas de Convergència y de Esquerra Republicana. Entre otros, por ejemplo, el señor Víctor Terradellas, que es el hombre que era el representante, el responsable de las relaciones internacionales de Convergència. ¿Ese es un hombre que no tiene importancia? El señor Vendrell fue consejero, insisto, con Esquerra Republicana en los gobiernos del tripartito, exactamente igual que lo fue, por ejemplo, el conseller Ausàs, el que fue condenado por delito de contrabando de tabaco, y que compartió gobierno en aquella ocasión con Esquerra Republicana, con el PSC y con Iniciativa per Catalunya. Yo, señor Solé, le interpelo, lógicamente de acuerdo con los procedimientos parlamentarios, para conocer su opinión sobre estas declaraciones que el señor Vendrell hace, sobre la sospecha, más que fundada, a tenor, al menos, de las conversaciones que se desprenden de esa investigación policial, de que el señor Vendrell podría estar beneficiándose de un trato de favor por parte de la consellera Vergés, con la que mantuvo una reunión de hasta tres horas, un almuerzo de tres horas en plena pandemia para hablarle de un contrato que se le había adjudicado de forma fraudulenta y que, lógicamente, el señor Vendrell no estaba dispuesto a asumir que el tribunal catalán –un tribunal administrativo, que, en este caso, lo que hace es determinar que ese contrato fue efectivamente concedido de forma fraudulenta..., el señor Vendrell no aceptaba ese veredicto y hablaba con sus influencias, con la señora Vergés para que le arreglase aquel tema. Ciertamente, yo creo que todo lo que hemos conocido estos días es un escándalo de tales proporciones que, a mi juicio y al juicio de mi grupo parlamentario, haría caer cualquier gobierno de cualquier región de cualquier país democrático del mundo. Es un escándalo sin precedentes, un escándalo absolutamente inadmisible, y máxime cuando estamos en tiempos de pandemia. A estos señores, al señor Vendrell, al señor Madí y al señor Soler se les ha puesto por el Gobierno de la Generalitat a controlar, a gestionar la pandemia, a gestionar las residencias de ancianos. Esta mañana oía la intervención de mi compañera Elisabeth Valencia con auténtica indignación, y esa indignación la compartimos muchos catalanes, porque nos parece inadmisible lo que se ha llegado a decir en esas conversaciones sobre las residencias de ancianos, que decía el señor Vendrell, directamente, que las habían puesto a los pies de los caballos. Es inadmisible que se haya gestionado de esta manera una crisis tan grave desde el Gobierno de la Generalitat. El asunto, insisto, es de una gravedad inmensa y ustedes van a pretender, como siempre, decir que esto es un montaje policial, que esto tiene que ver con las cloacas del Estado. Le digo, señor Solé, que es exactamente lo mismo que decía el señor Jordi Pujol cuando se preguntaba, irado, en aquella intervención tan peculiar y tan característica en que decía: «¿Qué coño es esto de la UDEF? Pues poco después lo supo cuando tuvo que admitir ante todos los catalanes que era un evasor fiscal. También supo lo que es la justicia y el estado de derecho el señor Artur Mas cuando puso la mano en el fuego por su tesorero, el señor Osàcar, diciendo que el señor Osàcar era absolutamente inocente. Hace cuatro días el señor Osàcar ha reconocido la trama corrupta del 3 por ciento, ha reconocido el pitufeo y el blanqueo de capitales hecho de forma sistemática en Convergència Democràtica y ha admitido que el señor Mas estaba al tanto de todo ello. Por tanto, ustedes van jugando, digamos, al cortoplacismo, a ganar batallas de vuelo gallináceo que luego acaban resultando que les explotan en las manos. Quizás consigan superar las próximas elecciones, pero, en todo caso, es evidente que cada vez que ha habido una investigación policial, o casi siempre que ha habido una investigación policial –luego ya veremos lo que acaba resultando de ellas–, ustedes han tenido que acabar admitiendo que, efectivamente, habían convertido o han convertido Cataluña en un auténtico lodazal de corrupción. Por desgracia, estos episodios para ustedes no parecen merecer la importancia que para el resto de Cataluña, para el resto de los ciudadanos de Cataluña merecen. Hoy, de hecho, antes de esta interpelación, hemos conocido, una ayer y otra hoy, dos conversaciones de los señores Vendrell, de los señores Terradellas, de los señores Madí y Soler. Una de ellas, la del señor Terradellas y el señor Vendrell, es literalmente infecta. En ella el señor Terradellas dice, literalmente –insisto, señor Terradellas, no por supuesto nuestro admirado y bien recordado Josep Tarradellas, sino el señor Terradellas, Víctor Terradellas, responsable de las relaciones exteriores del señor Puigdemont o de Convergència Democràtica, como quiera que se llame actualmente..., decía que el procés, la independencia, «necesitaba cien muertos. Yo creo que a los ciudadanos de Cataluña hay que decirles cómo han estado gobernando ustedes desde el Govern de la Generalitat, diciendo cosas tremendas como que para culminar su proceso de separación con el resto España necesitaban cien muertos. Me parece una cosa absolutamente inadmisible que indigna a cualquier ciudadano de Cataluña. Ustedes pueden intentar ponerle sordina, desde luego nuestra labor como oposición es intentar que el conjunto de los catalanes sepan cómo se las gastan ustedes desde el Gobierno. Otro tema que hemos conocido hoy es una conversación entre el señor Madí y la inefable Pilar Rahola, la omnipresente Pilar Rahola, donde la señora Rahola le dice al señor Madí que es una indecencia que se le limite su cantidad de horas en TV3, que es una persona omnipresente, y ella se queja de que le resten unos minutillos. Y llega a decir, incluso, que el señor Puigdemont ha mediado para que ella siga allí. Es inadmisible, en un entorno democrático, que una señora exija al expresidente de la Generalitat que medie para que siga saliendo en la tele. Desde aquí nosotros reclamamos que la señora Rahola deje, de hecho, de tener presencia en TV3 cuando un comisario político exige al director de la cadena que siga saliendo la señora Rahola todo el tiempo que ella quiera. Gracias, señor Solé. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre la interpel·lació, té ara la paraula el conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència, el senyor Bernat Solé.
Bé, bona tarda a tothom. Diputats, diputades, diputat Martín Blanco, jo ja sé on em vol portar vostè, però no cauré en la seva temptació, no cauré en la seva temptació d'anar allà on em vol portar, perquè jo no sé si vostè avui ha vingut aquí en condició de diputat, en condició d'investigador o en condició de jutge. En tot cas, jo el que li explicaré és com ha treballat el Govern de la Generalitat, com treballa el Govern de la Generalitat, i, per tant, això evidencia que la seva pràctica habitual quan ocupen aquest faristol és utilitzar aquests conceptes de desinformació, aquests conceptes de manca de transparència, aquests conceptes de corrupció del Govern de la Generalitat per ocultar la manca de projecte polític. Els hi he dit avui, els hi vaig dir l'altre dia a la resposta a la pregunta oral, i els hi seguiré dient: vostès el que han de fer és replantejar-se el seu projecte polític i no utilitzar aquests conceptes per amagar aquesta debilitat. Ens acusen de ser opacs, ens acusen de ser poc transparents i ens acusen de ser corruptes, i, per tant, amb aquest discurs repetitiu vostès volen fer creure a la societat que el Govern de la Generalitat és poc transparent. Però sap perfectament que això no és cert, i l'hi he demostrat i l'hi seguiré demostrant avui un altre cop, i ho farem tantes vegades com faci falta a través d'aquest faristol. Perquè, sap què passa? Que vostès fan bona aquella frase que diu que repetir mil vegades una mentida la converteix en veritat. De fet, una mentida dita mil vegades és mil vegades mentida. I, per tant, saben, l'hi repeteixo, que el seu discurs és un discurs buit, és un discurs allunyat de la realitat i, malgrat que vostès no ho vulguin reconèixer, aquest Govern actua i seguirà actuant i ha actuat de manera responsable i transparent. I, en tot cas, els fets s'entesten a desmentir-los aquesta versió que vostès aquí a aquesta seu parlamentària. I li posaré una sèrie d'exemples. Els índexs internacionals sobre transparència situen el Govern de la Generalitat en posicions destacades, tant el Dyntra, el Dynamic Transparency Index, com la Transparència Internacional a Espanya situen l'Administració de la Generalitat com la segona més transparent de totes les administracions públiques de l'Estat espanyol. Per tant, això és una demostració de la bona feina que s'està fent i, per tant, això no ens atura, sinó que ens encoratja a seguir treballant i a ser cada dia millors. I no només això, ja els vaig avançar a la sessió de control que la Generalitat va ser acceptada com a membre de la xarxa internacional del Open Government Partnership, aquella entitat de reconegut prestigi a nivell internacional que reconeix la bona feina dels governs, en aquest cas, del Govern de la Generalitat, en matèria d'obertura de dades, de govern obert, d'apoderament ciutadà, de combatre la corrupció i d'aprofitar les noves tecnologies per reforçar la governança. Una entitat de reconeguda trajectòria internacional que està formada per 146 integrants d'arreu del món, entre governs, estats i societat civil. De fet, la nostra candidatura ha estat recolzada per la Xarxa de Governs Transparents –una xarxa totalment transversal–, diversos ajuntaments i institucions de tot Catalunya, i avalada per l'Observatori Ciutadà contra la Corrupció. I, per tant, el fet de formar part com a Govern de la Generalitat, com a país, de l'OGP, situa Catalunya a primer nivell mundial, a primer nivell internacional en matèria de transparència. Per tant, vostès posen en dubte aquestes evidències en aquest faristol, però el que els demano és que mirin a fora, que escoltin –ho vaig dir també a la sessió de control–, perquè aquests organismes de reconeguda trajectòria internacional avalen la bona feina feta fins ara. De fet, aquests reconeixements no surten del no res, no surten d'un dia per l'altre, sinó que arriben gràcies a l'esforç i la feina duts a terme durant molts anys d'implementar aquest projecte de transparència i govern obert que ja va iniciar al seu moment el conseller Romeva, i que nosaltres seguim desplegant. De fet, la Generalitat de Catalunya treballa com a govern obert perquè la transparència i el lliure accés a la informació pública són intrínsecs a la democràcia, formen part de l'ADN de qualsevol societat democràtica, i per nosaltres és un pilar fonamental d'aquest Govern. I, per aquest motiu, jo li poso en valor totes aquelles actuacions que hem impulsat i que seguim impulsant. Hem creat el Registre de grups d'interès de Catalunya, que espero que vostè, com a diputat, o vostès com a diputats, en facin ús quan sigui convenient. També hem creat la plataforma digital de participació ciutadana Decidim, o el mateix portal de transparència de la Xarxa de Governs Transparents. Com bé sap, també disposem del portal de transparència de la Generalitat, on publiquem tot allò que exigeix la Llei de transparència, però, a més, tot allò que considerem que sigui d'interès per a la ciutadania: agendes de govern, agendes dels alts càrrecs, declaracions patrimonials, contractació pública, subvencions. I no només això. El que fem des del Govern de la Generalitat és fomentar la publicitat activa, el dret d'accés a la informació pública i les dades obertes, perquè nosaltres el que tenim molt clar és que hem d'afavorir el retiment de comptes, el control sobre l'acció de govern, l'avaluació de les polítiques públiques i la participació i la implicació de la ciutadania en la presa de decisions. Precisament, aquest mateix any vam aprovar l'Estratègia de lluita contra la corrupció i l'enfortiment per a la integritat pública, que concreta vint-i-cinc actuacions que s'estan implementant en aquests moments, i que s'acabaran d'implementar en els propers dos anys. I, precisament també, aquest mateix estiu vam celebrar en aquesta seu parlamentària la Cimera contra la corrupció, que es va organitzar aquí al Parlament, i que crec recordar que vostès també hi van participar. Per tant, jo el que li puc dir és que som transparents i implacables contra la corrupció, no perquè ens agradi dir-ho, sinó perquè creiem en aquest valor, creiem en aquest sistema de governança, una governança basada en la transparència, en la democràcia i que sigui útil i propera per a la ciutadania. Prova d'això, un altre exemple que li poso a davant, és l'obertura de dades que hem dut a terme durant la gestió de la Covid-19, posant al servei de la ciutadania dades en els àmbits de la salut, en els àmbits de l'economia i en els àmbits socials. Ho hem explicat en diverses ocasions i, per tant, amb voluntat pròpia, no perquè ens ho hagin demanat vostès, perquè entenem que això és un deure que tenim com a institució, com a Govern de la Generalitat. I permeti'm que li digui que em dol que vostès utilitzin aquests elements, que utilitzin la gestió de la pandèmia per posar en dubte una gestió responsable i una gestió transparent. Em dol. Em dol perquè són moments de màxima dificultat, de màxima complexitat. Són moments en què qualsevol institució, qualsevol administració hauria d'unir esforços més enllà de la diversitat ideològica que puguem tenir, i que és perfectament entesa i comprensible en un Parlament que representa la ciutadania. Per tant, jo li dic que com a Govern de la Generalitat estem orgullosos de la nostra feina, i no ens n'amaguem, no ens n'amaguem en cap cas, malgrat que vostès no ho puguin dir en alguns dels llocs on governen, i després li'n puc posar alguns exemples. Sap quin és el bon exercici de transparència? Sap què és fer política? És fer el que fa el Govern de la Generalitat: venir a aquest faristol, venir a aquest Parlament i donar explicacions, malgrat que visquem situacions de màxima complexitat. És que la consellera Vergés, la consellera de Salut, vingui aquí i doni explicacions i argumenti per què es prenen unes decisions o per què es prenen unes altres decisions. Venir a aquest faristol a donar compte, a donar compte de la gestió que fa el Govern, i ho fem, i ho farem tants cops com faci falta, perquè ens devem a la ciutadania, el Govern es deu a la ciutadania i en moments de màxima complexitat és quan hem de donar més explicacions que mai. Per tant, vostès, quan ens plantegen aquesta interpel·lació... Nosaltres, jo, concretament, me la prenc com una oportunitat, una oportunitat més de poder-nos explicar, de poder explicar aquesta gestió responsable, aquesta gestió compromesa que està duent a terme el Govern de la Generalitat, malgrat la dificultat a l'hora de prendre les decisions. Una oportunitat que ens permet explicar-nos més i millor, perquè ho creiem així, i perquè creiem que els diputats i diputades d'aquesta cambra hi tenen dret. Perquè nosaltres entenem que aquesta cambra representa el poble, representa el poble de Catalunya, en la seva complexitat, en la seva diversitat. I, per tant, nosaltres com a Govern tenim el màxim respecte a aquesta diversitat, a aquesta representació democràtica del poble de Catalunya i, per tant, entenem les diferents sensibilitats que aquí es puguin donar. Però no entenem que s'utilitzi una pandèmia com la que estem vivint, que s'utilitzin conceptes de corrupció per amagar aquesta manca de discurs polític. I, precisament, per aquest respecte que tenim a aquesta cambra –ho dic avui i ho hem dit en moltes ocasions–, nosaltres la volem sobirana, perquè és a través de la representació del poble, a través de la representació democràtica del poble com s'exerceix la sobirania plena. Per tant, li dic moltes gràcies, senyor Blanco, perquè em dona l'oportunitat d'explicar la bona gestió del Govern de la Generalitat.
Gràcies, conseller. Per a la rèplica, ara té la paraula novament el diputat Ignacio Martín.
Gracias, presidente. Bien, señor Solé, yo, realmente, que me diga usted que tiene la oportunidad de explicar aquí la buena gestión que ha hecho el Gobierno de la Generalitat de la pandemia me parece, cuando menos, discutible, por no decir surrealista, porque ciertamente no creo que los números que tenemos actualmente en Cataluña, ni en términos de contagios, ni en términos de fallecimientos, ni por el desastre que ha supuesto su gestión de las residencias, sean para sacar pecho. Yo creo que hay que ser un poco más humilde y caer en la autocomplacencia. Con la desastrosa gestión que ha hecho en muchos aspectos la Generalitat de la pandemia, pues, me parece una actitud de lo que se llama en catalán fatxenda. Y, efectivamente, es una actitud pretenciosa, una actitud que no tiene ninguna base ni ninguna razón, todo lo contrario. Ustedes pueden tratar de venir a explicar su gestión, me parece muy legítimo y fantástico, y aquí lo debatiremos y cada uno expondrá sus posiciones. Pero que ustedes digan aquí..., vengan a sacar pecho sobre la gestión que han hecho de la pandemia me parece muy discutible. De todas maneras, sí que le digo una cosa, que ustedes, que han dicho, la señora Budó, por ejemplo, que con una Cataluña independiente en Cataluña hubiera habido menos muertes durante la primera ola de la pandemia, que formando parte de España..., que ustedes no dejan de decir cada día aquí, desde este Parlament, que si fuésemos un país independiente, diferente del resto de España, separado del resto de España, Cataluña sería poco menos que un paraíso en el que las muertes, prácticamente, no existirían, me parece un auténtico disparate, me parece demencial que ustedes encima acusen a otros de tratar de hacer política de la pandemia. Le aseguro que es todo lo contrario. De hecho, le voy a decir una cosa: hasta el surgimiento de las noticias que hemos conocido estos días a través de la prensa, sobre la gestión que han hecho ustedes con su Govern, con su Gobierno en la sombra, del señor Vendrell, Madí, Soler y compañía, desde luego, nuestra actitud, que seguirá siendo esa..., desde el punto de vista de la gestión de la pandemia, seguiremos tendiendo la mano para ayudar en todo lo que sea gestionar las residencias, en todo lo que sea gestionar el sistema sanitario, en todo lo que sea mejorar la vida de los catalanes y paliar los efectos desastrosos de la crisis económica derivada de la pandemia, nos tendrán ahí. Ahora, conociendo las noticias que hemos conocido estos días, no pretendan que nosotros caigamos en su pretensión de omertà y que no digamos absolutamente nada. Les hemos de denunciar, precisamente, por aquellas prácticas que apuntan a una trama de corrupción que desde luego tiene como algunos de sus protagonistas a hombres fuertes de Esquerra Republicana, con conexiones directas con consejeros de este Gobierno. Así que, por favor, no nos venga a dar lecciones de la transparencia de la señora Vergés, de la señora consejera de Sanidad, porque transparencia sería, por ejemplo, que la señora Vergés hubiera incluido en su agenda pública la reunión que mantuvo con el señor Vendrell, de tres horas y con un contrato de por medio, un contrato atribuido de forma fraudulenta al señor Vendrell, del que no han dado absolutamente ninguna explicación. Eso sería transparencia. Yo creo que, que ustedes den lecciones de transparencia, señor Solé, me parece delirante, sencillamente. La verdad es que lamento sinceramente que no aproveche la oportunidad para marcar distancias con todo lo que hemos conocido estos días, es que no sé cómo no salen aquí y no dicen: «Nos avergonzamos profundamente de lo que ha dicho el señor Vendrell, de lo que ha dicho el señor Madí, de lo que dice el señor Terradellas; nos avergonzamos profundamente de que un señor que es jefe de relaciones internacionales de Convergència diga que para consumar la independencia necesitamos cien muertos; nos avergonzamos profundamente de que un exconsejero de Esquerra Republicana diga que lo importante de esta crisis es que el separatismo pueda marcar paquete, pueda salir con ventaja de esta crisis; nos avergonzamos profundamente de esa abyección, de esa inmoralidad. No entiendo, sinceramente, señor Solé, que no salgan aquí y, con valentía, hagan un acto de contrición y reconozcan que eso es absolutamente inadmisible. Les insisto, señor Solé, ustedes intentan –tanto desde este Parlament como desde su control de los medios públicos, que hemos visto por el episodio que le he comentado antes– silenciar la gravedad de este escándalo. Nosotros, como oposición –leal, por supuesto, pero oposición; seguiremos siendo oposición siempre–, vamos a seguir haciéndoles oposición a ustedes hasta que lleguemos al Gobierno, pero mientras seamos oposición, le aseguro que seremos oposición leal, pero implacable con la corrupción. Esa es una de nuestras divisas. Esa es una de nuestras máximas, y, desde luego, no toleraremos que un Gobierno como el suyo actúe de forma omnímoda y sin tener ningún respeto por la ciudadanía de Cataluña. Las conversaciones que hemos conocido estos días por la prensa –conversaciones, insisto, conversaciones telefónicas, no especulaciones periodísticas–, las conversaciones telefónicas de las que ustedes son incapaces de dar la más mínima explicación, y, por supuesto, decir nada coherente ni nada convincente, no tienen salida en este aspecto, y tienen que reconocer, sencillamente, que han gobernado ustedes de forma negligente, y que han tenido muy poco respeto por la ciudadanía de Cataluña en un drama como el que estamos viviendo en estos meses. Gracias, señor conseller. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per tancar aquest punt, té novament la paraula el conseller senyor Bernat Solé.
Senyor Martín Blanco, vostè feia referència a la humilitat. Humilitat, tota i sempre –tota i sempre. Però debat polític també, tot i sempre, ara i sempre. I això és el que els demana el país, a vostès i a tots els diputats i diputades d'aquesta cambra: debat dels grans temes de país. Jo, en primer lloc, li vull remarcar –abans n'ha fet referència i ara, doncs, també n'hi faré jo– que estem vivint en un episodi..., aquest episodi que estem vivint, no és res més que una causa general contra l'independentisme. Hi estem acostumats, hi estem acostumats, i això és un episodi més. En aquest cas, els poders de l'Estat segueixen optant per la repressió en lloc de fer política, malgrat que saben que l'única solució passa per la negociació, passa per la democràcia i passa pel diàleg. S'entesten en judicialitzar, en reprimir, un tema que hauria de ser resolt des del punt de vista polític. Parlem de més de 2.800 persones represaliades per defensar que la gent pugui votar lliurement el seu futur. I aquesta és la realitat que vivim, malauradament, a l'Estat espanyol en aquests moments. I, com li deia, el que hem viscut aquests dies no és cap novetat. Tot el que s'ha dit o insinuat fins avui respecte a la gestió del Govern de la Generalitat és fals, i, per tant, ni jo ni vostè aquí hem de sortir a fer de jutges ni a fer investigacions. No hi ha cap concert nou a Educació, el concurs a Salut va ser revocat. No hi ha cap regularització ni cap canvi urbanístic a Cabrera, ni tampoc hi ha cap relació contractual entre els investigats i el Departament de Treball, Afers Socials i Famílies vinculat a la pandèmia. Per tant, no faci d'investigador, no faci de jutge, faci de diputat. Per tant, el que li puc dir és que tinc plena confiança en tots els servidors públics assenyalats en aquesta operació, que el que busca és, precisament, debilitar l'independentisme. I això ja ho hem viscut anteriorment i, per tant, és un fascicle més d'aquest col·leccionable. I permetin-me afegir que ens trobem, en aquest cas, en un cas instruït novament per un coronel que en el seu moment, doncs, feia d'activista a les xarxes socials demostrant una manca d'imparcialitat. Abans li comentava que faria referència a alguns dels seus casos, de les seves perles. Legislatura del 2015 al 2019, Comunitat de Madrid. Vostès governen a quatre municipis. A Arroyomolinos, el segon municipi més gran amb alcaldia de Ciutadans, l'alcalde i el regidor detinguts per fer tripijocs en la gestió de multes. A El Molar, una regidora seva condemnada per ocupar terrenys de forma irregular. No contents amb això, han decidit abraçar-se a un partit com el Partit Popular, condemnat públicament per corrupció, i han fet presidenta de la Comunitat de Madrid una senyora assenyalada per Púnica, pel cas Púnica, o per l'impagament de l'IBI, i que, a banda de la seva discutible gestió, ens ha regalat perles com el seu allotjament en un hotel de luxe. Per cert, vostès que tenen fil directe amb aquests altaveus judicials, no sé si està al cas de la investigació que s'ha iniciat en aquest cas per alts càrrecs del Govern de Madrid o per la mateixa cap de gabinet de la senyora Andrea Levy, i, per tant, aquesta interpel·lació que avui fa aquí, jo els convido a que la facin a l'Assemblea de Madrid. Els hi he dit abans, senyors de Ciutadans: vostès han jugat i segueixen jugant amb el joc de la corrupció. Jo els demano que facin política, que és el que els correspon, és l'encàrrec que els ha donat la ciutadania d'aquest país –o una part de la ciutadania d'aquest país. Ara pretenen acusar-nos a nosaltres per amagar aquesta manca de discurs, aquest discurs buit. Però sap què passa? Que vostès –ja ho vaig dir l'altre dia– a dia d'avui ja no són creïbles, no són creïbles, als ulls de la gent. Sap què passa? Que molta gent, i és una evidència, molta gent va posar confiança en vostès, convertint-los en el primer partit d'aquesta cambra parlamentària. Però s'han adonat que el seu projecte és buit, el seu projecte no té contingut, no té propostes, no té debat, no té solucions, i només cal veure els darrers resultats electorals o les darreres enquestes a Catalunya per comprovar-ho. Per tant, deixin de fer política de titulars, deixin de fer política de Twitter i comencin a fer política per al país. Estic convençut, estic convençudíssim que els seus votants –que els seus votants..., però el país sencer, ho agrairà. Comencin a fer política. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre les polítiques socials per a afrontar la crisi de la Covid-19]] [[300-00323/12]] La següent interpel·lació és sobre les polítiques socials per afrontar la crisi de la Covid-19, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Marta Ribas. Endavant.
Bé, bona tarda, conseller. Estem en moment de requerir polítiques de supervivència, així de clar. És un maleït virus que ens està matant i, per tant, entenem que el primer ara mateix és salvar vides per part del Govern, per part de tots els governs. Però també hem de tenir clar que el virus no afecta tothom per igual. Aquest coronavirus entén de classes socials, de determinants socials, i afecta amb molta més gravetat les persones que ja patien precarietat, pobresa, males condicions d'habitatge o d'alimentació. La directora de l'Observatori de la Salut Pública de l'Agència de Salut Pública de Barcelona, la senyora Lucía Artazcoz, divendres passat, aquí en el Parlament, a la comissió de reconstrucció, ens deia: «De tots aquests determinants socials que afecten la salut, el principal són les polítiques de protecció social. Dit d'una altra manera: la millor manera que tothom es pugui protegir del virus i pugui protegir també els altres –confinant-se, si ha estat contagiat– és que garantim que tothom té rendes mínimes garantides, sostre i menjar. I això a Catalunya no passa. Les polítiques de protecció són dèbils, debilitades per les retallades i ineficaces. Les desigualtats a Catalunya ja hi eren, i amb el coronavirus creixen. De fet, el virus no només mata per raons sanitàries, sinó que també sega vides i projectes vitals per la crisi social i econòmica que provoquen les mesures per aturar el virus. I tenim la sensació que ens hem centrat massa poc, tots plegats, i també el Govern, en aquesta vessant de polítiques socials necessàries per fer front a aquests moments. I potser són les que tinguin un impacte més greu o més gran en com superem aquesta crisi sanitària i, sobretot, en quina societat ens queda per a l'endemà i en quant de temps trigarem a recuperar-nos com a país de tot plegat. Per tant, li pregunto, conseller, quants dels 3.600 milions que ha rebut la Generalitat de fons extraordinaris Covid per part de l'Estat han estat destinats a fons socials, a polítiques de protecció social? Quants, via modificacions dels mateixos pressupostos de la Generalitat, han anat a emergència social? Quines mesures veritablement extraordinàries, excepcionals, han implementat per fer front a l'emergència social en aquests moments des de la Generalitat, per maximitzar també les eines que ja tenen? Què han fet d'extraordinari amb la renda garantida de ciutadania, amb els serveis diversos de protecció que tenim a la cartera de serveis? Quanta inversió per a reforç de personal han fet per als serveis socials bàsics, per als serveis socioeducatius per a infants en risc, per a la xarxa de l'atenció comunitària? La sensació és que ha estat poc. I tard. Com a mínim, tard, per fer front a l'impacte de la primera onada de la Covid, del virus. Però no desistim en intentar que actuïn d'una forma més contundent per pal·liar l'impacte i efecte de l'onada actual i, evidentment, de les següents –que vindran. Conseller, demani-li de part nostra al senyor Aragonès –els hi estem dient a tots– que obri l'aixeta dels diners, de tot el que pot obrir. El Govern espanyol ho està fent. Amb fons extraordinaris de molts milions i eliminant el límit de dèficit de despesa pública. Però aquí la sensació és que ho estan aplicant amb comptagotes. Aquesta setmana, per exemple, dels nous acords de govern i mesures de protecció social que han aprovat, bona part de les de protecció social eren en realitat les que ja s'havien pactat en els pressupostos que van pactar amb nosaltres en l'inici de l'any, d'increments en renda garantida, de les tarifes a la dependència... Poca cosa més, en protecció social. Ara és el moment de gastar. I d'endeutar-nos, com, de fet, deia la consellera Budó ahir al Ple. Calen mesures potents per fer front a l'emergència i no perdre de vista que cal iniciar canvis estructurals tampoc, que tampoc tenim la sensació que s'hagi aprofitat aquesta legislatura per fer-los. La desigualtat, la precarietat, el risc de pobresa, les situacions de pobresa extrema ja existien als nostres pobles i ciutats abans del coronavirus i no s'ha fet front amb res extraordinari durant aquesta legislatura. Les eines que teníem, i com estaven funcionant, no eren eficients. Ho deien totes les dades any rere any. I tampoc s'ha fet res per canviar-les radicalment. La renda garantida de ciutadania continua sense donar resposta ni a la majoria de la gent que pateix situacions de pobresa extrema. No s'ha reformat el sistema de protecció a la infància; no s'ha canviat la cartera de serveis socials; no s'han reforçat els serveis socials bàsics; no s'ha descongelat l'IRSC; no s'ha fet res de nou i eficaç per lluitar contra la pobresa infantil, que a Catalunya està disparadíssima. És sensació de legislatura perduda en transformació de polítiques de protecció social. Hi hauria mil exemples que demostren el que els estem dient d'aquest balanç pessimista, negatiu, de les polítiques de protecció social. Però em centraré en un, el sensellarisme, el més extrem. Una realitat que serveix de semàfor de l'èxit o de la fallida del sistema de protecció. Quan algú acaba al carrer és que fallen totes les polítiques de protecció. Fallen les de rendes, les laborals, les de salut, les comunitàries, les d'immigració, però, sobretot, les d'habitatge. El sensellarisme és una mostra d'exclusió residencial severa, la més extrema. Molta gent de la que acaba al carrer és perquè abans ha passat per la fase de viure en infrahabitatges, en habitació de relloguer, en pis ocupat... Totes aquestes realitats s'han d'entendre dins el fenomen del sensellarisme per poder-lo abordar com cal. I el creixement del sensellarisme és un indicador clar de que no anem bé. Però, alhora, és una problemàtica que, mirant exemples d'altres països, té vies de ser abordada, i amb èxit. I per les dimensions del nostre país no requeriria d'una inversió inassumible. De fet, estava estudiat i planificat com fer-ho, però no s'ha fet. Des del 2016, que es va presentar a Catalunya l'Estratègia catalana d'abordatge del sensellarisme. Es calculava que amb uns 10 milions d'euros es podria implantar amb una certa dignitat. No s'ha fet. El pla està en un calaix, des del 2016, sense pràcticament dotació pressupostària. Nosaltres vam forçar, com sap, en aquests pressupostos d'aquest any, una partida d'1 milió d'euros –absolutament insuficient, però que, com a mínim, servís per treure'l del calaix. Mentrestant, durant aquests anys, des del 2016 fins ara, la realitat ha existit i algú l'ha abordat. Han estat les entitats i, sobretot, els ajuntaments –perdoni; sobretot, l'Ajuntament de Barcelona. Abans de la pandèmia a Barcelona hi havia 2.200 places per atendre les persones sense llar, a l'àrea metropolitana, vuitanta, i a la resta de Catalunya, poc més de cent. Les persones sense llar ateses a Barcelona no eren de Barcelona, són d'arreu del país. En els darrers dos anys la meitat de les persones ateses pel servei a Barcelona portaven menys de tres mesos a la ciutat. Són dades per posar de manifest que a Barcelona, amb pressupost municipal, s'ha fet la política d'atenció al sensellarisme de tot el país, perquè qui l'havia de fer, que és la Generalitat, no l'estava fent. La crisi social que ha fet esclatar la Covid agreuja molt més aquesta situació. Un terç de les persones ateses ara a Barcelona per sensellarisme són gent que no vivia al carrer abans de la pandèmia, per tant, està creixent, i creixerà més. Des del mes de març a Barcelona han fet un esforç enorme sense precedents també per seguir atenent les persones sense llar. L'ajuntament ja destinava 35 milions d'euros anuals al sensellarisme –35. Des del març hi han afegit 15 milions més. Vostès, en aquest període, des del març fins ara, hi han posat menys d'1 milió –950.000 euros–, que és la partida que van pactar amb nosaltres als pressupostos per a aquest any. Per tant, res de fons extraordinaris Covid per al sensellarisme. Fa uns dies es van reunir amb gent dels municipis, del municipalisme d'arreu de Catalunya, i van dir que posarien diners. Quants, conseller? Expliqui'ns-ho: quants diners posaran?, quan els posaran?, com els posaran? Però, a més, com els deia, no només volem parlar de com atendre l'emergència, sinó de com fer canvis estructurals per millorar l'eficiència de la inversió social, i aplicat en aquest cas exemple del sensellarisme, no es tracta només de posar allotjaments d'urgència i de curta durada, que és l'únic recorregut, l'únic que està reconegut actualment en la cartera de serveis. Cal treure la gent del carrer i atendre-la, per imperatiu moral, només faltaria, però amb això no s'acaba amb el problema. La clau efectiva és que ningú acabi al carrer, i això es fa amb polítiques preventives, de protecció social, i en aquest cas el punt clau és l'habitatge, i aquestes polítiques preventives no són de competència municipal. Miri, conseller, serveixi aquesta interpel·lació i aquest exemple del sensellarisme per posar un crit d'alerta de com d'important és allò que encara es pot fer per atendre l'emergència social com cal, i per això no desistim a reclamar-los coses urgents a aquest Govern, per molt que estigui en funcions, i així ho farem amb la moció, però alhora creiem que és moment de debatre també sobre canvis estructurals necessaris, també en polítiques socials, i de prendre compromisos políticament en aquest Parlament sobre què caldrà posar en marxa d'immediat per part d'un nou Govern després de les eleccions, perquè la responsabilitat ho requereix. O es posen ara les bases per una reconstrucció de justícia social o només seguirem reproduint i engrandint les injustícies ja existents, i tenim condicions per fer aquesta transformació. Podem recollir els sabers dels professionals del sistema dels sectors socials, que des de fa anys que fan propostes de millores a fer, podem aprofitar uns Pressupostos Generals de l'Estat que seran més socials que mai, i podem aprofitar la voluntat clara de la ciutadania de reforçar els drets i els serveis públics. Ara més que mai la gent ho demana. Per tant, conseller, crit d'alerta, però també d'esperança. Parlem-ne, expliqui'ns, respongui'm, si us plau, aquestes tres, quatre preguntes concretes que li he fet, i a banda d'atendre l'emergència, parlem de com s'ha d'atendre una bona política social estructuralment en el nostre país.
Gràcies, diputada. Per respondre la interpel·lació, té la paraula el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, el senyor Chakir El Homrani.
Gràcies, president. Diputats, diputades, diputada Ribas, començaré dient que comparteixo una part de la seva reflexió, especialment la inicial. Els condicionants socials vinculats en una situació de pandèmia estan claríssims –estan claríssims. Es visualitzen dia a dia –es visualitzen dia a dia–, aquests condicionants. He trobat a faltar parlar d'un dels condicionants més importants, que aquesta setmana està sortint molt, però que estic segur que vostè, igual que jo, el coneix de bastant abans d'aquesta setmana, que són les situacions administratives d'algunes persones, de com el sistema està fallant absolutament, portant a persones que no estan en situació d'irregularitat cap a la irregularitat, perquè és impossible –perquè és impossible– un exercici tan simple com anar a una subdelegació del Govern i renovar el permís de treball o el permís de residència, on s'han generat màfies –i ho dic amb coneixement, perquè durant una època de la meva vida ho vaig fer. I això està passant ara mateix, i és segurament d'aquells condicionants més bèsties –més bèsties– de tot el que està passant. I sí, està claríssim, no és el mateix fer el confinament en una casa que en un pis. No és el mateix fer el confinament en un pis de noranta, de cent metres quadrats, que en un pis de quaranta metres quadrats. No és el mateix plantejar-te fer una quarantena quan tens un treball en negre i estàs en situació d'irregularitat. I aquesta és una de les realitats més complexes a l'hora de gestionar la crisi de la Covid-19. I s'ha de fer des de tots els àmbits –des de tots els àmbits. I crec que aquestes setmanes hem pogut veure una realitat, que alguns ja coneixem des de fa temps, i que és, directament, indecent –i que és, directament, indecent. El primer aspecte pel qual podem ser una miqueta optimistes: que en general tothom té clar que la resposta a la crisi social, econòmica i laboral vinculada a la crisi sanitària de la Covid-19 no pot ser la resposta que es va donar a la crisi financera –que també va generar una crisi social, econòmica i laboral– del 2008. I crec que és un dels aspectes essencials. En segon lloc, vostè em deia: «Quins esforços s'han fet entorn d'aquells recursos...?, que sembla que siguin recursos que cauen del cel, que són una espècie de mannà diví. No, no, és que ho vaig dir en l'anterior Ple i ho torno a dir aquí, perquè crec que és important: aquells recursos són recursos dels treballadors i les treballadores, dels ciutadans i les ciutadanes d'aquest país, eh?, que els han... Vull dir, els recursos de l'Administració pública no són recursos de governs, són recursos amb els esforços dels ciutadans i les ciutadanes, de les empreses, que es recapten; i aquí anem a un dels altres elements, perquè sembla que vinguin recursos de fora de Catalunya que, de forma, allò, amb un punt fins i tot de mannà del cel, en aquest element, es distribueixen. Dius: no, no; aquests són recursos que són tant o igual..., perquè són recursos produïts i generats pels ciutadans d'aquest país. D'aquests recursos que han arribat com un mannà, quins s'han destinat a l'àmbit social? Em fa gràcia, i li agraeixo, eh?, que m'ho pregunti, perquè, és clar, aquests recursos, i ho diu una persona que no és catòlica, que és bàsicament laïcista, tenen la capacitat de multiplicar-se como los panes y los peces. Perquè, en aquest mateix Ple, he escoltat dir: «Aquests recursos s'han distribuït: tant per a salut, tant per a educació, tant per a infraestructures... Curiosament, el Govern que ha fet aquest gran esforç, el Govern de l'Estat, en els 3.000 i escaig no va ficar tant per a afers socials. Ho dic perquè, després, quan li preguntin al conseller Bargalló, quan li preguntin al conseller Calvet, quan li preguntin a la consellera Vergés, amb el mil·límetre, d'aquests fons quants se n'han destinat..., vull dir, tinguin aquest exercici. Perquè, al final, la decisió ha de ser conjunta. I tant que hem destinat recursos, i volem destinar-ne més, i en destinarem encara més. I hem tingut un marge, amb l'ampliació del sostre de dèficit. Un marge que també estava..., perquè vostè em deia: «és que el que estan fent a nivell social era el pactat en pressupostos; no, la partida de pressupostos, per exemple, per a tarifes, eren 15 milions. I el que vam fer va ser, quan hi hagi l'obertura..., i fins que no hi ha hagut l'obertura no hem pogut fer-ho. Però era pactat; vull dir, en el pressupost de la Generalitat hi havia els 15, hi havia l'acord, i un acord que s'ha complert, faltaria menys, que era: quan hi hagi aquesta obertura al sostre de dèficit, podrem incorporar-ho. I hem trigat tant –que m'han criticat per trigar..., perquè és que això no ha passat fa cinc mesos. I reflexionem també, eh?, el que ha costat, per exemple, que els ajuntaments puguin destinar els seus recursos a les polítiques. Es va haver de tombar en el Congreso perquè finalment es modifiqués. Però no passa res. Què hem fet? Des dels 45 milions que vam destinar en el primer moment, que va haver-hi 10 milions que vam destinar al contracte programa, de suport al contracte programa, fins a tot l'exercici dels més de 140 milions d'euros que estem posant sobre la taula en aquest moment. Més el pla de contingència en l'àmbit residencial, que, en global, està a la vora dels 100 milions d'euros, el que afecta el meu departament té una afectació que està entorn dels 50, però això s'ha anat situant dia a dia. Altres exemples. Aquells, els més invisibles –els més invisibles. Què hem fet? L'ajuda per poder regularitzar i fer un win-win entorn de si sumem vulnerabilitats, les màximes: dones migrades que treballen en les cures, en situació d'irregularitat. I aquest és un molt, molt bon exemple d'allò que vostè deia, de mirar la part més invisible, de mirar aquella part que és absolutament necessària. Les addendes al contracte programa, amb les peticions que han fet les mateixes administracions locals, per a, per un costat, tot l'àmbit de pobresa infantil a l'estiu, i d'alimentació a l'estiu. Per l'altre costat, tot l'àmbit de poder donar una resposta a aquells més invisibles quan els seus fills han de fer quarantena. I això també ho hem fet. Altres aspectes que també s'han situat, i que també tenen una lògica: els 20 milions que vam haver de situar per donar el que vostè deia, donar aire quan la gent no estava cobrant ni els ERTOs ni les prestacions, que amb dues setmanes es van esgotar: cent mil famílies –cent mil famílies. Ara –els 10 milions–, ara hem situat 20 milions específics per a autònoms, perquè això també..., perquè també entenem una lògica que també és clau, i crec que vostè també la compartirà, al final: el treball de qualitat és la millor política social. També hem de fer-ho. A mi em pertoca, i ja sé que vostè ara em fa la interpel·lació molt des de l'àmbit d'Afers Socials, però una de les coses de les quals estic més content és com hem pogut intentar integrar el màxim, transversalitzar al màxim les polítiques de Treball en les polítiques d'Afers Socials, des d'aspectes com, per exemple..., i l'altre dia tenia la trobada amb els ajuntaments, amb les entitats que havien tirat endavant el pla de formació i treball per a joves que han passat pel sistema de protecció. Aquest és un altre exemple molt concret de la gent més invisible d'intentar fer win-wins. Per què? Sap per què havíem de fer aquests formació i treball? Perquè aquests joves fan divuit anys i no poden treballar. Tenen un permís de residència –tenen un permís de residència– i han de tenir una oferta laboral d'un any de durada de jornada completa per poder tenir un permís de treball. I això passa en aquest país. I com que no tenim les competències per modificar la Llei d'estrangeria, com que no tenim les competències per modificar el reglament d'estrangeria, busquem solucions. I les seguirem buscant. I, en aquest sentit, el màxim esforç. Respecte a sensellarisme. Hem fet, i seguirem fent. I, sí, ara mateix estem treballant un paquet d'addendes del contracte programa, que una part molt important va cap al sensellarisme. Per respecte als ens locals, crec que el primer moment és explicar-ho als ens locals. I també explicar-li, i això ho pot parlar amb els seus companys i companyes de l'ajuntament, que portem des de després de l'estiu, i amb una intensitat molt gran en les últimes dues setmanes, treballant mà amb mà, que és la millor manera de treballar per resoldre els projectes i els reptes. Gràcies.
Gràcies, conseller. Per fer la rèplica, té un torn de nou la diputada.
Conseller, plenament d'acord que d'aquesta crisi no se'n pot sortir com de la crisi econòmica i financera anterior, però..., i per això li fem aquesta interpel·lació, perquè la sensació és que el senyor Aragonès continua intentant ser el campió del compliment d'un límit de dèficit que ja no existeix; obrin l'aixeta de veritat, endeutin-se, facin el que faci falta, però no podem anar amb mitges tintes en aquests moments –no es pot anar amb mitges tintes. És una emergència molt greu, la que tot just comença en la part social, i la de salut s'allarga molt més del que ens pensàvem. I, per tant, les conseqüències d'aquesta crisi social no ens les podem ni imaginar, ni vostè ni jo, ara mateix. Segur que no s'està fent tot bé des de l'Estat, però, escoltin, acaben de fer uns pressupostos que són els més socials, una proposta que segur que encara és millorable, i vostès hi poden col·laborar, a millorar-los; els de més despesa social. S'ha fet un escut social de mesures absolutament extraordinàries durant aquests mesos via ERTOs, via..., ara es garantiran increments de jubilacions, s'incrementa l'IPREM, hi ha ara ja noves prestacions per a qui no tingui dret a l'atur, hi ha en el compromís de pressupostos també la llei de lloguers per regular el preu, molts més diners que mai per a polítiques d'habitatge públic. Cal més. Evidentment, cal la suspensió dels desnonaments per a tothom que estigui afectat per la crisi. Cal que també s'estengui a les situacions d'impagaments previs. Ens cal, sí, reforç de personal en els serveis per garantir eficiència després en aquestes prestacions, que arribin a la gent, que arribin àgilment, entre d'altres, també, en totes les gestions relacionades amb la Llei d'estrangeria. Nosaltres no ens tallem amb dir que aquestes coses també calen i algunes coses no estan funcionant prou bé des de l'Estat, però no estan funcionant prou bé per dur a terme un munt de mesures extraordinàries que sí que s'han aprovat des de l'Estat. Reclamem al Govern de la Generalitat, com a mínim, que vagi a la par, mesures extraordinàries, i no n'han fet, conseller, ni una d'extraordinària en una via que vostès ja tenen, com és la renda garantida de ciutadania, per garantir rendes. Res extraordinari d'accés. De fet, el que han fet és derivar la gent a que demani l'ingrés mínim vital i quan el rebin... Escoltin, poden fer un decret llei, tal com des d'aquí al Parlament els vam reclamar. I els vam tombar el seu decret llei inicial, precisament, perquè no anava per aquí. I els vam dir: «Facin-ho just a la inversa i els hi aprovarem. Fins i tot, els hem fet el decret llei nosaltres, hem fet una proposició de llei que explica com s'hauria de fer això. Facin-ho –facin-ho–, ho poden fer com a Govern en funcions i li faran un grandíssim favor a la gent que està patint en aquests moments per rebre les rendes, també la de l'ingrés mínim vital. No han fet res extraordinari per als serveis socials bàsics, ho han fet els ajuntaments, conseller, i les diputacions; són elles, les que estan reforçant els serveis socials bàsics. No han fet res extraordinari en un moment com l'actual; no han fet res extraordinari en les eines principals per donar resposta a aquesta crisi. Res. O atenen aquesta desesperació social que ja existeix, i que anirà creixent, i amb contundència, o més enllà de que no estarem construint una justícia social que crec que compartim que volem..., sinó que, a més, políticament és d'una irresponsabilitat molt greu, perquè estem obrint un camp enorme al populisme de l'extrema dreta. Aquesta indignació respecte a unes institucions que no donen resposta a uns projectes de vida truncats deriven fàcilment a un vot d'impugnació des del populisme d'extrema dreta, i tenim unes eleccions catalanes a la cantonada. Conseller, ens hi juguem molt. Especialment, ens hi juguem les condicions de vida de la gent, però també ens hi juguem, políticament, com serà el nostre país els propers anys. Ens cal una protecció social propera, personalitzada, flexible, suficient, humana; ens calen molts recursos. Ens cal desburocratització, ens cal reforç sense precedents dels serveis socials bàsics, i urgent. Ens cal més treball comunitari que mai, reforçat també des de la Generalitat. Ens cal evitar ajudes de pressupost finit, que generen competició entre iguals, que necessiten aquella ajuda. Ens cal posar bases per a una transformació estructural que permeti sortir d'aquesta crisi amb una lògica general de garantia de drets: d'ingressos, de sostre, de menjar, de salut, en definitiva, amb perspectives de recuperació de projectes vitals autònoms. I es pot, es pot fer. Demanem que posin tot el que puguin en aquest sentit. Saben que nosaltres estarem al darrere ajudant, en aquest sentit, però que ara mateix no ho veiem, i, per tant, estem frustrats. Els ho hem de reclamar, siguin contundents. No hem vist excepcionalitats, els les hem proposat de mil maneres. Facin-ho ara, com a mínim per a aquesta segona onada i per al que vindrà després.
Gràcies, diputada. Conseller, té un segon torn.
Senyora Ribas, em quedo amb l'última part, i estic segur que podem treballar-hi. Ara, sap el que alimenta el populisme de l'extrema dreta? Les dobles vares de mesurar. Si aquest conseller hagués pres la decisió que, per exemple, s'ha pres a les Illes Balears, on governen vostès amb el Partit Socialista, que és aprovar un decret on el beneficiari de la renda garantida d'allà té aquest temps per sol·licitar l'ingreso mínimo vital, i, si no, perd aquella prestació, ara mateix estaria penjat del pal major d'aquest Parlament. I per vostè –i per vostè. Les dobles vares de mesurar són les que alimenten el populisme. I l'hi dic des del màxim respecte, perquè en això, contra el populisme d'ultradreta, sé que amb totes les diferències que puguem tenir vostè i jo, som aliats, però és això el que alimenta de veritat aquell populisme. Aquestes dobles vares de mesurar. I és en aquest sentit..., aquest matí, aquí, escoltant com ens diuen: «Això és competència seva, per la qual cosa no m'expliqui cap història. No era vostè, les coses com siguin, era un altre. I després, amb el sensellarisme, i nosaltres treballarem. I hi haurà una addenda molt potent i l'estem treballant tècnicament. No, perquè per respecte al món municipal amb el qual ho estem treballant, crec que ho haig de tancar. M'entén? I és en aquest sentit en el que el situo, però..., i ho pot preguntar. [[Marta Ribas Frías intervé sense fer ús del micròfon.]] Doncs ho saben perfectament, i no sé a qui l'hi ha preguntat, llavors, i no sé a qui l'hi ha preguntat. I després ja li comentaré, li enviaré un WhatsApp: «T'ha preguntat? Perquè és que em sembla surrealista, perquè, a part, és que hem parlat fa una estona. Hem parlat fa una estona. Vostè deia..., també ho volia situar, renda garantida. L'hi he explicat això, però també ho situo. L'última nòmina mensual de la renda garantida, 39,9 milions d'euros. Quina diferència, eh?, respecte a la renda mínima d'inserció? Fem el càlcul. Quina seria la nòmina de l'ingreso mínimo vital? En proporció. Dius..., i després s'ha d'entendre. Jo ho entenc, però en aquest Parlament no s'han entès mai les dificultats de tirar endavant una nova eina. Però bé, igualment treballem el màxim possible. Situem-ho. Ara, el que no pot ser és que vostès situïn, diuen: «No, no, és que tenen tancada l'aixeta. No, no, utilitzem la màxima possibilitat. No ens ajuda, ni als ajuntaments ni als governs dels territoris, que els marges t'arribin en l'últim moment i a correcuita, que és el que ha passat a l'Estat espanyol. Vostè em diu: «Els pressupostos de l'Estat... Nosaltres els estem analitzant i hi situarem elements, perquè, és clar, aquest matí escoltava 700 milions en dependència. És que el dèficit anual són de 450 milions, anual –700 milions per a tot l'Estat, amb noves obligacions, no sé si farem. No sé si farem. No sé si farem. I ho dic de forma honesta. I és el que vaig situar en el Consell de Polítiques Socials, i ho vaig situar de forma clara. A partir d'aquí, situem-ho, però cerquem tots els mecanismes, i situem-ho, eh?, perquè ara mateix hi han nois que es quedaran sense papers per una interpretació del Tribunal Suprem i una sentència per renovar els papers, que fa mesos que he enviat una proposta concreta, escrita i treballada per evitar-la. I això no costa calés, canviar –ja no et dic derogar– el reglament. I això després ho nota cada municipi. I en això li dono tota la raó. I el que hem d'evitar al màxim és aquesta competència per centrifugar. I, en aquest sentit, hi treballarem, hi estem treballant i continuarem fent-ho, però situem-ho. Però situem-ho, perquè hi han vegades que hi han coses que no costen diners, però que costen una barbaritat de diners per tot el que representen. I hi estic d'acord, la segona onada al 2021 serà complexa per a tots els governs. Per a tots els governs. Per a tots. I, o entrem en les quatre principis que crec que tenen sentit, que són el principi de cooperació, el principi de col·laboració, el principi de corresponsabilitat i el principi de subsidiarietat, o no ens en sortirem. I no se'n sortirà ningú. I ho dic així de clar. I llavors sí que estarà la terra ben abonada per als extremismes d'ultradreta. I en això hauríem de ser capaços de fer-ho, però sense dobles vares de mesurar. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. Hem acabat els punts de l'ordre del dia, per tant, passarem a les votacions. Cridem a votació. [[Pausa llarga.]] Bé, som-hi, doncs, comencem les votacions. Abans de votar, els faig avinent que per avui noranta-dos diputats i diputades han delegat el seu vot, dinou s'han acollit al vot telemàtic i vint-i-dos votaran de manera presencial. [[Proposta de resolució sobre el Baix Penedès (continuació)]] [[250-01524/12]] Votem, en primer lloc, el debat de la Proposta de resolució sobre el Baix Penedès, el punt número 6 de l'ordre del dia. Comença la votació. Aquesta proposta de resolució ha estat aprovada per unanimitat, és a dir, 132 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'atenció a la gent gran (continuació)]] [[302-00249/12]] Votem ara el punt setzè de l'ordre del dia, que correspon a la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'atenció a la gent gran. Votem, en primer lloc, i atenent les peticions de votació separada, els punts 1 i 2. Comença la votació. El resultat d'aquests punts ha estat 68 vots a favor, 64 en contra –que corresponen a 45 de delegats i presencials i 19 de telemàtics–, cap abstenció i un diputat o diputada present que no ha votat. Votem ara els punts 3 i 11. Comença la votació. Aquests punts han estat aprovats per 69 vots a favor, cap en contra i 64 abstencions –que corresponen a 45 de delegats i presencials i 19 de telemàtics. Votem ara els punts 10 i 12. Comença la votació. Han estat aprovats per 65 vots a favor, cap en contra i 68 abstencions –que corresponen a 49 de delegats i presencials i 19 de telemàtics. Votem ara la resta de punts d'aquesta moció. Comença la votació. La resta de punts han estat aprovats per unanimitat: 133 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el model turístic (continuació)]] [[302-00250/12]] Passem ara a votar el punt dissetè de l'ordre del dia, que correspon a la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el model turístic. Votem, en primer lloc, el punt 1.a. Comença la votació. Ha estat aprovat per 93 vots a favor –que corresponen a 74 de delegats i presencials i 19 de telemàtics–, cap en contra, 40 abstencions. Votem ara els punts 1.b i d. Comença la votació. Han estat aprovats per 129 vots a favor, cap en contra, 4 abstencions. Votem ara el punt 1.c. Comença la votació. Ha estat aprovat per 65 vots a favor, 64 en contra –que corresponen a 45 de delegats i presencials i 19 de telemàtics–, 4 abstencions. Votem ara el punt 2.a. Comença la votació. Ha estat rebutjat per 8 vots a favor, 21 en contra i 104 abstencions. Votem ara el punt 2.b. Comença la votació. Ha estat aprovat per 65 vots a favor, cap en contra i 68 abstencions –que corresponen a 49 de delegats i presencials i 19 de telemàtics. Votem ara el punt 2.c –2.c. Sí? [[Pausa.]] Comença la votació. Ha estat aprovat per 61 vots a favor, 4 en contra i 68 abstencions. Votem ara el punt 2.d. Comença la votació. Ha estat aprovat per 61 vots a favor, cap en contra i 72 abstencions –que corresponen a 53 de delegats i presencials i 19 de telemàtics. I votem ara els punts 3.a i b. Comença la votació. Han estat rebutjats per 12 vots a favor, 121 en contra –que corresponen a 102 de delegats i presencials i 19 de telemàtics–, cap abstenció. Votem ara el punt 3.c. Comença la votació. Ha estat rebutjat per 65 vots a favor, 68 en contra, cap abstenció. I votem ara els punts 4.a.2, 4.b i 4.c. Ho repeteixo: 4.a.2, 4.b i 4.c. Comença la votació. Han estat aprovats per 69 vots a favor, cap en contra i 64 abstencions –que corresponen a 45 de delegats i presencials, 19 de telemàtics. Votem ara la resta del punt 4. Comença la votació. Ha estat aprovat per unanimitat: 133 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. Votem ara el punt 5. Comença la votació. Ha estat aprovat per 129 vots a favor, cap en contra, 4 abstencions. I votem ara el punt 6. Comença la votació. Aquest punt ha estat aprovat per unanimitat: 133 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. Hem votat tots els punts d'aquesta moció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la manca d'acompanyament a les empreses en la gestió de la pandèmia (continuació)]] [[302-00254/12]] Per tant, passem al següent punt de l'ordre del dia, que és el divuitè, i votem ara la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la manca d'acompanyament a les empreses en la gestió de la pandèmia. Votem, en primer lloc, el punt 1 bis, l'encapçalament i lletres b i d –1 bis, encapçalament, lletres b i d. Comença la votació. Han estat aprovats per 40 vots a favor, cap en contra i 93 abstencions –que corresponen a 74 de delegats i presencials, 19 de telemàtics. Votem ara el punt 1 bis, lletra a –1 bis, lletra a. Comença la votació. Ha estat aprovada per 40 vots a favor, 32 en contra i 61 abstencions –que corresponen a 42 de delegats i presencials i 19 de telemàtics. Ho repeteixo: 40 vots a favor, 32 en contra, 61 abstencions. Votem ara el punt 1 bis, lletra c. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 40 vots a favor, 64 en contra –que corresponen a 45 de delegats i presencials, 19 de telemàtics–, 29 abstencions. I votem ara el punt 1.2 –1.2. Comença la votació. Ha estat aprovat per 69 vots a favor, 64 en contra –que corresponen a 45 de delegats i presencials, 19 de telemàtics–, cap abstenció. Votem ara el punt 2.5. Comença la votació. Ha estat aprovat per 112 vots a favor, cap en contra i 21 abstencions. Votem ara el punt 2.8. Comença la votació. Ha estat rebutjat per 40 vots a favor, 64 en contra –que corresponen a 45 de delegats i presencials i de 19 telemàtics–, 29 abstencions. Votem ara el punt 2.11. Comença la votació. Ha estat aprovat per 112 vots a favor, 17 en contra, 4 abstencions. I votem ara el punt 2 bis. Comença la votació. Ha estat aprovat per 112 vots a favor –que corresponen a 93 de delegats i presencials, 19 de telemàtics–, 17 en contra, 4 abstencions. I votem ara la resta de punts de la moció que no s'han votat fins ara. Comença la votació. S'aproven per unanimitat: 133 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'abordatge de les violències en els centres educatius (continuació)]] [[302-00251/12]] Votem ara el punt següent de l'ordre del dia, és a dir, el dinovè, que correspon a la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'abordatge de les violències en els centres educatius. Votem, d'entrada, el punt 1, l'encapçalament del 2.b, 2.b.i, 2.b.ii, 2.c, 2.d i 2.e. Sí? [[Pausa.]] Comença la votació. Han estat aprovats per unanimitat: 133 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. Votem ara el punt 2.a. Comença la votació. Ha estat aprovat per 129 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció. I votem ara la resta del punt 2.b. Comença la votació. Ha estat aprovat per 97 vots a favor –que corresponen a 78 de delegats i presencials, 19 de telemàtics–, cap en contra, 36 abstencions. Ja hem votat tots els punts d'aquesta moció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la importància de la prevenció de la grip i les altres malalties d'hivern durant la pandèmia de Covid-19 (continuació)]] [[302-00252/12]] Per tant, passem a la següent, que és la que correspon al punt vintè de l'ordre del dia, és a dir, la Moció subsegüent a la interpel·lació del Govern sobre la importància de la prevenció de la grip i les altres malalties d'hivern durant la pandèmia de Covid-19 Votem tota la moció en el seu conjunt amb el text original. Sí? Comença la votació. Ha estat aprovada per unanimitat: 133 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'ús de les llengües en els mitjans de comunicació públics (continuació)]] [[302-00253/12]] Passem a votar ara el punt vint-i-unè, que correspon a la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'ús de les llengües en els mitjans de comunicació públics. Votem, de manera separada, i d'entrada, els punts 1 i 2. Comença la votació. Han estat rebutjats per 40 vots a favor, 76 en contra –que corresponen a 57 de delegats i presencials, 19 de telemàtics–, 17 abstencions. Votem ara el punt sisè. Comença la votació. Ha estat rebutjat per 57 vots a favor, 68 en contra –que corresponen a 49 de presencials i delegats i 19 de telemàtics–, 8 abstencions. Votem ara els punts 7, 8 i 8 bis. Comença la votació. Han estat aprovats per 65 vots a favor, 64 en contra –corresponents a 45 de delegats i presencials, 19 de telemàtics–, 4 abstencions. Votem ara els punts 9 i 10. Comença la votació. Han estat rebutjats per 57 vots a favor, 64 en contra –que corresponen a 45 de delegats i presencials, 19 de telemàtics–, 12 abstencions. Votem ara el punt 11. Comença la votació. Ha estat rebutjat per 57 vots a favor, 68 en contra, 8 abstencions. Votem ara els punts 12, 13 i 17. Comença la votació. Han estat aprovats per 65 vots a favor, 64 en contra –que corresponen a 45 de delegats i presencials i 19 de telemàtics–, 4 abstencions. Votem ara el punt catorzè. Comença la votació. Ha estat rebutjat per 40 vots a favor, 93 en contra –que corresponen a 74 de delegats i presencials i 19 de telemàtics–, cap abstenció. I votem ara el punt setzè. Comença la votació. Ha estat rebutjat per 57 vots a favor, 64 en contra –que corresponen a 45 de delegats i presencials, 19 de telemàtics–,12 abstencions. I votem ara la resta de punts de la moció. Comença la votació. Han estat rebutjats per 65 vots a favor, 68 en contra –que corresponen a 49 de delegats i presencials, 19 de telemàtics–, cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les prioritats pressupostàries (continuació)]] [[302-00255/12]] Passem ara a votar el punt 22, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les prioritats pressupostàries. Votem, en primer lloc, el punt 1.b. Comença la votació. Ha estat aprovat per 129 vots a favor, cap en contra, 4 abstencions. Votem ara el punt 1.d. Comença la votació. Ha estat aprovat per 97 vots a favor, cap en contra i 36 abstencions –97 vots, que corresponen a 78 de delegats i presencials, 19 de telemàtics. Passem ara a votar els punts 1.a, c i e. Comença la votació. Han estat aprovats per 94 vots a favor –que corresponen a 75 de delegats i presencials, 19 de telemàtics–, cap en contra, 39 abstencions. Votem ara el punt 2.a i c. Comença la votació. Ha estat aprovat per 93 vots a favor, cap en contra, 40 abstencions. Votem ara el punt 2.b. Comença la votació. Ha estat rebutjat per 12 vots a favor, 49 en contra –que corresponen a 30 de delegats i presencials, 19 de telemàtics–, 72 abstencions. Votem ara el punt 2.d. Comença la votació. Ha estat aprovat per 76 vots a favor –que corresponen a 57 de delegats i presencials, 19 de telemàtics–, 21 en contra, 36 abstencions. Votem ara el punt 2.e. Comença la votació. Ha estat aprovat per 69 vots a favor, cap en contra i 64 abstencions. Votem el punt 2.f. Comença la votació. Ha estat rebutjat per 12 vots a favor, 100 en contra i 21 abstencions –100 són 81 de delegats i presencials, 19 de telemàtics. Votem ara el punt 2.g. Comença la votació. Ha estat aprovat per 125 vots a favor, cap en contra, 8 abstencions. Votem ara el punt 2.h. Comença la votació. Ha estat aprovat per unanimitat: 133 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. Votem ara el punt 3.a. Comença la votació. Ha estat aprovat per 97 vots a favor, cap en contra, 36 abstencions. Votem el punt 4.a. Comença la votació. Ha estat rebutjat per 12 vots a favor, 121 en contra, cap abstenció. Votem ara el punt 5.a. Comença la votació. Ha estat aprovat per 63 vots a favor –que corresponen a 44 de delegats i presencials, 19 de telemàtics–, 21 en contra, 49 abstencions. Votem ara el punt 6.a. Sí? [[Pausa.]] 6.a. Comença la votació. Ha estat rebutjat per 12 vots a favor, 121 en contra, cap abstenció. Passem ara a votar el punt 7.a –7.a. Comença la votació. Ha estat rebutjat per 29 vots a favor, 72 en contra –que corresponen a 53 de delegats i presencials, 19 de telemàtics–, 32 abstencions. I votem ara el punt 8, que és el darrer d'aquesta moció. Comença la votació. Ha estat aprovat per unanimitat: 133 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la Proposició de llei de coordinació dels serveis de prevenció, extinció d'incendis i salvament en el marc del sistema nacional de protecció civil, que es tramita al Congrés dels Diputats (continuació)]] [[302-00256/12]] Votem ara el punt vint-i-tresè, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la Proposició de llei de coordinació dels serveis de prevenció, extinció d'incendis i salvament en el marc del sistema nacional de protecció civil, que es tramita al Congrés dels Diputats. Comencem votant el punt 1. Comença la votació. Ha estat aprovat per 97 vots a favor –que corresponen a 78 de delegats i presencials, 19 de telemàtics–, cap en contra, 36 abstencions. Votem ara els punts 2 i 4. Comença la votació. Han estat aprovats per unanimitat: 133 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. Votem ara el punt 3. Comença la votació. Ha estat aprovat per 76 vots a favor –que corresponen a 57 de delegats i presencials, 19 de telemàtics–, 36 en contra, 21 abstencions. Votem ara els punts 5.a, b, c i d –5.a, 5.b, 5.c i 5.d. Comença la votació. Han estat aprovats per unanimitat: 133 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. Votem ara el punt 5.e. Comença la votació. Ha estat aprovat per 76 vots a favor –que corresponen a 57 de delegats i presencials, 19 de telemàtics–, 57 en contra, cap abstenció. I votem ara el punt 5.f. Comença la votació. Ha estat aprovat per 76 vots a favor –que corresponen a 57 de delegats i presencials, 19 de telemàtics–, 57 en contra, cap abstenció. No hi han més punts a votar. Per tant, s'aixeca la sessió. Gràcies.