Sloučená rozprava k bodům číslo 15, 16 a 17 /sněmovní tisk 411, 412, 413/ - prvá čtení Jde o vládní návrh ústavního zákona o rozpočtové odpovědnosti, sněmovní tisk 411, jsme v prvém čtení. Z pověření vlády předložený návrh uvede pan místopředseda vlády a ministr financí Andrej Babiš. Ale rozprava byla přerušena ve sloučené obecné rozpravě pro tři body zároveň, tedy 15, 16 a 17, to znamená, ústavní zákon a s tím související zákony, a byli jsme v situaci, kdy s faktickou poznámkou je přihlášen pan poslanec Miroslav Kalousek, v obecné rozpravě páni poslanci Dolejš, Černoch a Holeček. Vzhledem k tomu, že pan kolega Votava tady není, protože je řádně omluven ze zdravotních důvodů, je nutné, abychom změnili zpravodaje. Rozpočtový výbor navrhuje, aby zpravodajem pro toto jednání ve sloučené rozpravě byl pan poslanec Jan Volný. Pokud nemá nikdo jiný návrh, nevidím, rozhodneme v hlasování. Zahájil jsem hlasování číslo 135. Ptám se, kdo je pro změnu zpravodaje, aby místo Václava Votavy jím byl pan poslanec Jan Volný. Kdo je proti? Hlasování pořadové číslo 135, z přítomných 171 poslanců pro 121, proti nikdo. Návrh byl přijat. Požádám pana poslance Volného, aby zaujal místo u stolku zpravodajů. Teď už se slova ujme ve faktické poznámce pan poslanec Miroslav Kalousek. Prosím, pane poslanče, máte slovo.
Děkuji za slovo, pane předsedající. K faktické poznámce jsem se před časem přihlásil proto, že tu v tu chvíli hřměly plamenné výzvy k nalezení konsenzu napříč politickým spektrem. Chtěl jsem dát ono srovnání, jak jsme ten konsenzus hledali my, když jsme předkládali tento návrh, který Sněmovna nepřijala, a jak jste to dělali vy. Tenkrát byla na Ministerstvu financí zřízena stálá skupina, které jsem předsedal jako ministr financí, a každý poslanecký klub tehdejší Sněmovny tam posílal dva zástupce a já jim ještě jednou děkuji za jejich intenzivní práci. Z toho vznikl jakýsi výstup, který jsme předložili do Poslanecké sněmovny, a už jsme mohli vést pouze parametrickou diskusi. Protože jsme ale rozpočtovou odpovědnost mysleli vážně, tak ti, kteří ji chtěli pouze předstírat, to nakonec neschválili. Nicméně proběhla tady třičtvrtěroční diskuse mezi poslaneckými kluby. Vy jste teď předložili něco, co jste si uhňahňali v koalici, nikdo to dříve než v Poslanecké sněmovně neviděl - a je to, znovu říkám, návrh o rozpočtové neodpovědnosti. Přitom zdůrazňuji, že stále platí náš návrh, že pokud byste se chtěli zabývat skutečnou rozpočtovou odpovědností a skutečnou vůlí ke strukturálnímu deficitu a tím, že tento zákon bude mířit na vyrovnané rozpočty, nikoli na jedno procento, jsme stále připraveni podpořit vaši vůli k rozpočtové odpovědnosti. Nejsme ale připraveni podpořit vaši snahu o předstírání něčeho, co ve skutečnosti nechcete dělat. Děkuji za pozornost.
Děkuji panu poslanci Kalouskovi, včetně dodržení času. A ještě s faktickou poznámkou před poslancem Dolejšem pan poslanec Karel Fiedler - také k faktické poznámce. Prosím, pane poslanče, vaše dvě minuty.
Děkuji za slovo. Já v podstatě navážu na předřečníka, na kolegu Kalouska, na to, co jsem říkal při svém posledním vystoupení také pár minut zpátky. V podstatě oba s panem kolegou Kalouskem říkáme to stejné, že pokud se jedná o tyto zásadní věci, vyzývám Poslaneckou sněmovnu, poslanecké kluby, aby to byly věci, které budou z širšího konsenzu nejenom tří poslaneckých klubů a politických stran vládní koalice. Ještě jednu věc jen krátce. Před chvilkou tady zaznělo z úst pana vicepremiéra Babiše, že by byl velmi rád pro snižování daní. Já mu to rád upřímně věřím a doufám, že alespoň podpoří návrh našeho poslaneckého klubu, abychom se zavázali ústavně, že daně minimálně nebudeme zvyšovat. Takže věřím, že tento náš návrh, který za chvilku jistě představí kolega Marek Černoch, bude podpořen. Děkuji.
Děkuji panu poslanci Fiedlerovi a nyní vystoupí ve své řádně přihlášce pan poslanec Jiří Dolejš. Prosím, pane poslanče, máte slovo.
Děkuji za slovo. Nevím, jak máte čerstvě v hlavách debatu, která k tomuto bodu probíhala zhruba před měsícem. Obávám se, že vám už z toho něco vypadlo, ale přece jenom už pouhý pohled na nadpis tohoto bodu dává tušit, že to nebude prosté, protože jde o ústavní zákon, a tedy v podstatě zasahujeme do věcí, které nejen že vyžadují ústavní většinu, která se dá uhňahňat, ale také se dá postavit na nějakém racionálním konsenzu. Ale je to věc, která by měla mít dlouhodobou, ne-li trvalou platnost a měla by vytvořit podmínky i pro ty, co přijdou po nás, a proto si myslím, že si to zaslouží zevrubnější debatu. A je skutečně škoda, že tento zákon se tady objevil tak trochu až po jistých porodních koaličních bolestech a tak nějak nahonem, že tedy nebyla dostatečně fundamentální ta fáze přípravy. Dokážu to první svou poznámkou a ta směřuje k historii uvažování na téma finanční ústava. Jsou tady i větší pamětníci, než jsem já, ale já sám jsem zažil čtyři pokusy o finanční ústavu. Z debat nad těmito pokusy je jednak vidět, co jednotlivé politické myšlenkové proudy považují za rozpočtovou odpovědnost a jak se také jejich názory vyvíjely. Někdy pod tlakem, bych řekl, i koaličních a jiných ad hoc politických okolností. Rovněž připomenu vystoupení před měsícem kolegy místopředsedy Sněmovny Filipa, který upozornil na to, že zásah do Ústavy je do té míry významný, že by si zasloužil ne nějaký halabala přístup, ale prodiskutovat to i v kontextu dalších zásahů do ústavnosti. To jenom na připomenutí. A teď k historii samotné myšlenky finanční ústavy. První byl návrh, který se tady objevil v listopadu 2002, byl to tisk 115, kdybyste si ho chtěli dohledat, a byl to návrh tehdy opoziční ODS a byl zamítnut v prvním čtení, jak už se to někdy opozičním návrhům stává. Zajímavá je argumentace toho odmítnutí. To znamená, že tehdejší vládní sestava, které vévodila sociální demokracie, konstatovala, že jde o nepřímou novelu Ústavy, která narušuje ústavní dělbu kompetencí. Do dnešní doby se změnilo mnohé, například i to, že vznikl evropský fiskální kompakt, ale česká ústavnost až do té míry se nezměnila. Pak byl dlouho klid, nikoho to netrápilo, zdálo se, že žijeme v čase, kdy už přicházejí jenom samé úspěchy a sociální výhody - vstoupili jsme do EU, ekonomika rostla, byť ne všichni z toho měli příslušný osoh, a najednou přišla krize, a to jak světová, tak i evropská, a v časech vlády Petra Nečase, konkrétně to bylo v říjnu 2012, se objevil tentokráte vládní tisk s číslem 821, který už byl připravován na půdě komise, kde se hledala nejen ústavní většina, ale především udržitelný trvalejší společný pohled na věc. A nehledal se jednoduše. Dle opozice, kde tehdy byla především sociální demokracie a KSČM, to byl návrh, který byl příliš tvrdý, který podvazoval ekonomický růst, protože jsme byli v čase, kdy jsme mysleli, zejména vládní reprezentace si myslela, že jediné, co se dá rozumného dělat, je proškrtat se k stabilitě, a byly tady i výhrady, protože se jedná o balíček zákonů, tak je tomu i dnes, tak pokud jde o samotný zásah do Ústavy, tak byly výhrady k nedohodě a k nejasnosti v prováděcím zákonu. Známý fakt, že došlo k předčasným volbám, nevedl k rozuzlení tohoto sporu mezi koalicí a opozicí a jako jakési memento času, kdy tento zákon měl velkou podporu, tak se přihlásila TOP 09 v prosinci 2013, tentokrát to už je naše volební období, s tiskem poměrně nízkého čísla 24, který se vracel k tomu, co bylo předneseno předchozí vládou, tedy Petra Nečase, a doplňoval některé - z mého pohledu spíše formalisticky, ale doplňoval, je třeba říci, - chybějící otázky, zejména pokud jde o prováděcí zákon. Také tento návrh byl zamítnut, a to hned v prvním čtení, a to s tím, že se opět vymyká ústavnosti, to je zajímavý argument, který se neustále opakuje, a že podvazuje udržitelnost rozvoje naší ekonomiky. A výsledek máme nyní před sebou, tedy čtvrtou verzi, která je návrhem vlády Bohuslava Sobotky. Ti, kteří sledovali, jak to probublává v koaličních strukturách, tak možná postřehli, že existovaly určité přístupy a verze tohoto zákona, verze přicházející z Ministerstva financí, které je logicky v této věci významným garantem, a nakonec tedy máme na stole verzi, která je a bude cupována, a jak jsme před chvilkou v technické poznámce zejména kolegy Kalouska slyšeli, tak aby byla shledána dostatečnou, tak se musí vrátit do koridoru, který vytyčily návrhy z doby Petra Nečase nebo toho opozičního návrhu TOP 09. Přitom jednak není odpovězeno na ony výhrady ústavnosti, jednak není diskutováno, v čem a jak by mohlo dojít k oné podvázanosti ekonomického rozvoje, resp. udržitelnosti ekonomického růstu. V debatě před měsícem jsem dokonce postřehl, že vystupovali někteří koaliční poslanci, konkrétně kolega Klaška, který upozorňoval na to, že tato verze tím, jak nabízí onen dluhový strop, a která má daleko, bych řekl, méně razantní nástroje, jak si ten strop vymoci, tak že stejně vlastně směřuje ekonomiku do rozhodovací situace, kterou on nazval tím známým pojmem fiskální útes, což bylo v době, kdy se ocitla v hluboké krizi americká ekonomika. Fiscal cliff znamená v podstatě tolik, že ekonomika by se mohla zřítit z útesu, pokud jí nebudou uhrazeny elementární náklady na fungování, a to v tom škrtacím provedení, kdy některé náklady se prostě uhradit musí, nelze je odložit. Tak to funguje. [[(12.20 hodin)]] Takže ten reálný problém onoho fiskálního útesu vnímá zřejmě i koaliční struktura, jen to nedovádí do podoby konkrétního řešení v onom ústavním mechanismu. Čili to pokud jde o historii od roku 2002 až k dnešku. Druhá moje poznámka či balíček poznámek směřuje tedy k tomu, jak se dopracovati rozumného výsledku, jak dosáhnout validní ústavní shody, kdy to nebude slepeno či uhňahňáno z poslanců, kteří se nějakým způsobem zatoulají a dotvoří vládní většinu do potřebné ústavní většiny. Ponechme stranou, že v předchozím období byla vládní komise - to asi nedoženeme. Teď jsme v situaci, kdy musíme hledat shodu ex post, ale o to vážnější by měla být debata nejen nad samotným ústavním zákonem, ale zejména nad těmi dalšími dvěma právními tituly, které následují. Jestli si dobře pamatuji, tak debata byla vlastně již sloučená, a to jak tedy je upravit do podoby, která by byla hlasovatelná. A máme tady vlastně tři základní možnosti. Buď pábitelství, tedy autorů předchozích verzí, z nichž viditelným mluvčím je kolega Kalousek, nebo uvědomit si, do jaké míry je konzistentní mechanismus již navržený a ve své účinnosti pouze odložený, tedy evropský fiskální kompakt a to české řešení, a myslet skutečně na konstrukci takovou, která by nepodvázala hospodářský růst, anebo nějakým dílčím ústupkem vyjít vstříc kolegům - teď nevím, jestli z Úsvitu či post-Úsvitu, já teď nestačím sledovat, v jakém stadiu zrovna jsou - ale kteří také zřejmě nabízejí některé své hlasy k této ústavní většině. Myslím si, že ta dohoda by si měla vyříkat některé parametry. Já je tady zmíním a protože nejsem už zrovna idealista, tak nečekám okamžitou odpověď či vyčerpávající odpověď, ale přesto myslím, že by bylo hodno pozornosti se těmto parametrům věnovat. Prvního parametru jsem se už vlastně dotkl, a to je tedy ten vztah toho evropského fiskálního kompaktu a té české dluhové brzdy. Je fakt, že pokud evropský systém nějakým způsobem nedoplňuje - buď nezměkčuje, nebo nepřitvrzuje - tak vlastně se ptám, proč toto vůbec děláme. Aby se, jak se říká lidově, vlk nažral a koza zůstala v celistvosti? To by, myslím, nebylo hodno zákona takového významu. Druhým tím parametrem je vůbec filozofie fiskální politiky a toho, co si představujeme pod konsolidací veřejných financí, tedy zda ta konsolidace má být pouze restriktivní, zda se k stabilitě veřejných financí můžeme dostat pouhými škrty a omezováním výdajů i v situacích, kdy to omezování může mít silně negativní efekt. Tady v tom mechanismu zejména prováděcích zákonů upozorňuji na citlivost metodiky propočtu tzv. strukturálního deficitu. Teď pomíjím debatu o tom, že sama vláda se s tímto kritériem trošičku rozešla i v té definici, která je zaužívaná, tedy v té definici evropské. A pak jsou tady tzv. únikové doložky, které vlastně umožňují přijmout jinou fiskální politiku za konkrétních situací. Tam ty situace jsou vyjmenované. Je otázka, jestli vyčerpávajícím způsobem, protože musím upozornit, že život není vždycky katedrový, učebnicový a zdaleka nejde jenom o eliminaci důsledků tzv. byznys cyklu, který už dneska není zdaleka tak významný, určující, a dokonce v rozměru evropském ani neprobíhá synchronně. Nemusí jít o eliminaci jednorázových strukturálních transformačních zásahů, protože kromě například bodu minulého, který jsme tady diskutovali, tedy penzijní reformy, tak řadou transformačních procesů už tato republika, tato ekonomika prošla. Ale je tady problém necyklické stagnace ekonomiky, kde skutečně se můžeme dostat do špatné hospodářské situace mimo hospodářský cyklus, a přitom se přísným ustanovením finanční ústavy můžeme vzdát jakýchkoliv prorůstových nástrojů, jak se z této situace dostat. A pak jsou tady problémy některých segmentů ekonomiky. Jedním tím segmentem je sektor zdravotních pojišťoven. Pravdou je, že metodika, tak jak je uplatňovaná, zahrnuje, představuje veřejný sektor celý a v podstatě jako by zapovídala vyjmout z tohoto sektoru sektor zdravotních pojišťoven, které zpracovávají nějaké zdravotní plány. Ale ty zdravotní plány musí zajistit určitou úlohu zejména veřejného zdravotnictví, protože jak asi všichni velice dobře víte, tak v Listině základních práv a svobod je článek číslo 31, který ukládá - a je to Listina základních práv a svobod, je to součást ústavního pořádku, tedy je to norma významné právní síly, která ukládá zajistit dostupnou zdravotní péči pro všechny. A když na to nebudou peníze, tak nezajistíte. Takže je tady zjevná kolize. Další podobná kolize je zase v segmentu veřejné správy. Veřejná správa je relativně na státu nezávislá. Koneckonců praví tak i příslušný, tuším osmý, článek Ústavy, a přesto my jim chceme restriktivně naordinovat určité parametry. A protože jsme si toho vědomi, že je to problém, tak už v té verzi 2012 bylo navrženo, aby se účinnost tohoto mechanismu pro sektor územních rozpočtu odložila. Bylo to v roce 2012. Tehdy tam byl odklad do roku 2018, čili pět a více let, jestli to dobře počítám. Ale už tehdy se vědělo, že ekonomická situace územních samospráv je taková, že by do toho, jak se říká, zahučelo 400 obcí, dokonce některá statutární města. A situace se nezlepšila, přestože už ekonomika vyšla z té velké světové krize. Pokud vezmu vážně aktuální data, tak by do toho mimořádného řízení spadlo tentokrát už 500 obcí a počet statutárních měst, kterých se to týká, je ještě větší. Takže ono je o čem diskutovat. Tyto parametry jsou velmi významné a byl bych velmi nerad, abychom to, pokud ten návrh projde do druhého čtení, za prvé odflákli a za druhé ten kompromis nad vytvářením ústavní většiny postavili skutečně na nějakém lepení nahodilém a handlování, protože by se nám to vrátilo nepochybně jako bumerang. Fiskálních filozofií může být samozřejmě více. Myslím si, že celkově i okolní svět se vydal ne zcela promyšlenou a správnou cestou. Ale nemusíme být v tomto ohledu papežštější než papež a tu smyčku, která možná není fatální, ale je riskantní, tak abychom si kolem našich hrdel utáhli ještě více, než je nutno. Děkuji za pozornost.
Děkuji panu poslanci Jiřímu Dolejšovi. Nyní s faktickou poznámkou pan poslanec Miroslav Kalousek, poté pan poslanec Marek Černoch. Prosím, pane poslanče, máte slovo k faktické poznámce.
Děkuji za slovo. Přihlásil jsem se k faktické poznámce proto, protože pan kolega Dolejš tady řekl, že pro nás je přijatelná finanční ústava, jenom když se vrátí zpět do toho koridoru, který jsme tenkrát předložili. Ale to prosím vůbec není pravda. Já tady znovu opakuji své stanovisko, které jsem řekl vládě. Tady jsou dva indikátory komplementárně spojené, které ohraničují rozpočtovou odpovědnost: výše dluhu a vývoj strukturálního deficitu. Pro každou zemi je kritičtější jeden nebo druhý indikátor. Pro nás je kritický vývoj strukturálního deficitu. A platí naše nabídka, že byť máme vůči tomuto návrhu finanční ústavy výhrady, tak jsme připraveni ji podpořit za předpokladu, že se vláda přihlásí odpovědně k tomu druhému indikátoru rozpočtové odpovědnosti, který je pro nás mnohem důležitější, a to je vývoj strukturálního deficitu, a bude ho snižovat oním minimálním doporučeným tempem půl procenta ročně, což je 20 miliard, což by neměl být absolutně žádný problém. Stačilo by nenabírat stovky úředníků, zvyšovat jim platy a necpat peníze oligarchům v rámci speciálních programů, a máme 20 miliard doma. [[(12.30 hodin)]] Pokud na to vláda přistoupí, podpoříme i tento návrh, jakkoliv s ním nesouhlasíme. Pokud na to vláda nepřistoupí a nebude chtít snižovat strukturální deficit, tak si s vámi nebudeme hrát na předstírání strukturální odpovědnosti. Zakončím tím, že chápu, že i při dlouhém projednávání si občas každý předkladatel musí odskočit. Nicméně nepřítomnost předkladatele už přesáhla čas, po který se sjíždí i velmi dlouhá sjezdovka. Já proto dávám procedurální návrh přerušit toto projednávání do okamžiku, než se vrátí předkladatel. Tohle je neúcta ke Sněmovně a neměli bychom ji trpět.
Děkuji panu poslanci Kalouskovi. Já samozřejmě, pokud to berete jako procedurální návrh, ušetří nám to faktickou poznámku paní poslankyně Černochové, děkuji jí za to. Já to samozřejmě nechám odhlasovat. Nejdříve vás všechny odhlásím a požádám vás o novou registraci. Prosím, přihlaste se svými identifikačními kartami, a jakmile se ustálí počet přihlášených, tak dám hlasovat o přítomnosti pana předkladatele, tedy pana ministra financí a vicepremiéra Andreje Babiše. Už je tady. Pan kolega Kalousek už na svém návrhu netrvá, tedy o tom nemusíme hlasovat. Budeme pokračovat vystoupením pana poslance Marka Černocha v řádné rozpravě k tomuto návrhu ústavního zákona. Prosím, pane poslanče, máte slovo.
Hezké odpoledne, dámy a pánové. Pane předsedající, vážená vládo -
Já ještě požádám sněmovnu o klid, abyste mohl v klidu přednést svůj projev. Prosím, pokračujte.
Děkuji panu ministrovi, že se tak rychle vrátil. Fiskální ústava v první řadě říká, že korekční mechanismy nastupují při dosažení 55 % zadlužení. To ale může být dvousečná zbraň, a my se spíše než k Chorvatsku chceme dívat k jiným státům, například ke Švýcarsku. Tam je totiž nastavena dluhová brzda, která opravdu může zásadním způsobem zkrotit federální rozpočet. Švýcarsko je dnes jednou z opravdu mála zemí, kde je rozpočet pod kontrolou. Naopak příkladem toho, jak by to dopadnout nemělo, je Polsko, které má také zabudovanou obdobnou schodkovou stopku. Tam ovšem přistoupili po přiblížení k limitu dluhu k opravdu drastickému kroku a znárodňovali peníze v penzijních fondech. Stát tam sebral penzijním fondům všechny jimi držené státní dluhopisy. Tím se snížil dluh a Polsko se dluhové brzdě zase vzdálilo. Je to ovšem cesta, kterou bychom asi jít neměli. Ještě jeden možný scénář, který je také reálný. Stát se začne nebezpečně přibližovat limitu zadlužení a v tu chvíli vláda navrhne jako protiopatření drastické zvýšení daní, což samozřejmě pohřbí ekonomiku, a podle nás je zvyšování daní cesta do pekel. Proto dáváme za náš klub následující návrh. Podpoříme fiskální ústavu, ale jen pod podmínkou, že se do Ústavy doplní zákaz zvyšování daní. Je to dnes to, co platí právě v již zmiňované ústavě Švýcarska. Tam je nastavený limit sazby například na daně z příjmů. Zákaz zvyšování daní je nabídka, kterou předkládáme koalici za náš klub. O konkrétních parametrech jsme samozřejmě ochotni diskutovat a doufáme, že takový návrh vládu osloví, protože na tento zákon je potřeba ve Sněmovně ústavní většina, kterou sama o sobě vláda nemá. Jsme také zvědavi na to, jestli se někdo z vlády bude stavět proti zvyšování daní. Ještě poslední věta. Budeme dělat seminář, kde by měli vystoupit renomovaní ekonomové. Mezi předními hosty je tam například ekonom Pavel Kohout, který je přímo otcem myšlenky zakázat zvyšování daní v Ústavě. Děkuji.
Děkuji panu poslanci Marku Černochovi. Nyní se slova ujme pan poslanec Radim Holeček, připraví se pan poslanec Vilímec. Prosím, pane poslanče, máte slovo.
Vážený pane předsedající, vážené dámy, vážení pánové, mnohé už tu bylo řečeno, proto ze svého původního projevu nechám jenom velmi seškrtanou verzi, ale rád bych, aby některé věci, které chci sdělit, zazněly. Návrh finanční ústavy z dílny vládní koalice je, jak již bylo řečeno, pouze naprosto okleštěnou verzí původně vážně myšlené finanční ústavy, kterou jsme v minulosti připravili. Základem návrhu vaší vládní koalice, ČSSD, ANO a KDU-ČSL, je, aby nijak neohrozil vámi prosazovanou rozhazovačnou proschodkovou politiku ve stylu po nás potopa. Česká republika díky dobrému ratingu, který jsme získali doposud odpovědnou, leč nepříjemnou úspornou politikou, dospěla k levnější dluhové službě. To a skutečnost, že díky konci nejhrubější fáze finanční krize západního světa, kterého jsme - já doufám - pořád ještě součástí, mohlo znamenat, že se konečně dostaneme k vyrovnanému rozpočtu. Stačilo by hlavně dodržení dosavadní rozpočtové kázně a růst HDP by naši republiku ke kýženému stavu dostal. Váš přístup nám ale bohužel tuto cestu zavírá. Je faktem, že každý krok k rozpočtově odpovědnému hospodaření oceňujeme, ale bohužel jste předložili takový návrh, který nás nikam zásadně neposouvá a je v podstatě bezzubý. Cílem zjevně bylo si pouze pro média odškrtnout, že návrh s názvem finanční ústava jste předložili. Děkuji.
Děkuji panu poslanci Radimu Holečkovi. Nyní má slovo pan poslanec Vladislav Vilímec a připraví se pan poslanec Beznoska. Prosím, pane poslanče, máte slovo.
Vážený pane místopředsedo, vážené kolegyně a kolegové, je nepochybné, a na tom se snad shodneme všichni, že zákon o rozpočtové odpovědnosti je potřebný a měl by být účinnou brzdou proti vytváření vysokých schodkových rozpočtů a vůbec postupného rozkladu veřejných financí. Vlády vždy konají v horizontu volebního období a většinou se až tak nestarají o to, co bude dál. Těch pokusů o zákon, který by upravil pravidla dalšího zadlužování, zde bylo několik. Vyjmenovával je pan poslanec Dolejš. Já nejsem takovým pamětníkem. Nicméně zažil jsem onen pokus v roce 2012-2013. Opozice tehdy naoko sice takový zákon neodmítala, ale fakticky činila vše pro to, aby nemohl být přijat, a to i poté, kdy tehdejší Nečasova vláda například přijala veškeré požadavky, které po prvním čtení vznesli zástupci sociální demokracie. Víte, porovnal jsem tehdejší vládní návrh ústavního zákona o rozpočtové odpovědnosti s návrhem, který šel do meziresortního připomínkového řízení, i s návrhem, který doputoval do Poslanecké sněmovny z vlády. Zatímco onen ústavní zákon z roku 2012 v sobě obsahoval patnáct článků, návrh ministra Babiše, propuštěný do vnějšího připomínkování devět článků, tak návrh, který teď projednáváme, obsahuje pouze šest článků, a to ten šestý je článek o účinnosti zákona. Ale nejde vůbec o počet článků. Zatímco onen původní návrh ústavního zákona vymezoval konkrétní povinnost i po provedených úpravách na rozpočtovém výboru od 45 % výše veřejného dluhu po odečtení rezervy peněžních prostředků při financování státního dluhu, teď je to až od 55 %. I to možná není to nejdůležitější a to zde již také padlo. [[(12.40 hodin)]] Ale na rozdíl od verze, která šla do vnějšího připomínkování, se odstranily z ústavního zákona původně jasně definované kroky vlády a byly nahrazeny pouze vágní formulací, že se uplatní opatření stanovená zákonem o pravidlech rozpočtové zodpovědnosti, vedoucí k dlouhodobě udržitelnému stavu veřejných financí. Ani slovo o tom, že vláda v takovém případě předloží Sněmovně návrh vyrovnaného nebo přebytkového státního rozpočtu, a už vůbec slovo o tom, že v takovém případě musí požádat, jak bylo v předchozím návrhu z roku 2012, resp. 2013, o vyslovení důvěry. Obhájci tohoto torza původně předkládaného ústavního zákona tvrdí, že vše je popsáno v prováděcím zákoně o pravidlech rozpočtové zodpovědnosti. Tento zákon však ale již není ústavním zákonem. Nevyžaduje se k jeho schválení ústavní většina, a vlády tedy mohou takový zákon bez větších problémů měnit. Ale ani tam v tom zákoně o pravidlech rozpočtové zodpovědnosti se nedočteme v případě státu nic o tom, že by snad vlády musely při dosažení výše dluhu 55 % nominálního hrubého domácího produktu předložit vyrovnaný nebo přebytkový rozpočet. Pouze se počítá s tím, a na to chci upozornit, že takový vyrovnaný nebo přebytkový rozpočet schválí územní samosprávný celek. Tady kvituji alespoň to, že byl převzat pozměňovací návrh z projednání ústavního zákona z roku 2013, dokonce ten, který jsem předkládal na rozpočtovém výboru, byť v jiné formulaci. Je těžké se vyrovnat s tím, že ona opatření stanovují konkrétní povinnosti třeba územních samosprávných celků, zdravotních pojišťoven, ale pro předložení toho stěžejního dokumentu, jakým je návrh státního rozpočtu, se žádná striktní pravidla pro vládu nenavrhují. Pouze povinnost, předložit Poslanecké sněmovně takový návrh, který povede k dlouhodobě udržitelnému stavu veřejných financí. Tedy jedná se o formulaci, kde si každá vláda nalezne to své, formulaci, která je natolik vágní, že sotva bude nějakou účinnou brzdou dalšího zadlužování. Na jedné straně se nařizuje, aby územní samosprávné celky hospodařily dokonce ještě předtím, než začne fungovat dluhová brzda, tak, že překročení dluhu k rozvahovému dni nad 60 % průměru jejich příjmů za poslední čtyři rozpočtové roky bude penalizováno zadržením převodu podílu ve výši 5 % rozdílu mezi dosaženým dluhem a onou hranicí 60 %, tedy zjednodušeně řečeno, penalizováno v rámci rozpočtového určení daní, a tady musím říci, že u územních samosprávných celků budou mít výhodu oproti obcím kraje, protože kraje vzhledem k tomu, že si do příjmů mohou zahrnout i tzv. průtokové dotace na platy učitelů v regionálním školství nebo na sociální služby, tak se budou jen velmi obtížně dostávat nad hranici 60 %. U obcí je to komplikovanější, protože tak, jak je v zákoně o rozpočtových pravidlech, v návrhu zákona definováno, příjmem se k účelu tohoto zákona rozumí souhrn všech peněžitých plnění přijatých do rozpočtu v průběhu rozpočtového roku. To znamená, kraje si tam budou moci započítat veškeré dotace, i tzv. průtokové dotace, takže to jim zvýší roční příjmy až o 50 nebo i 60 %. Obce takovou možnost mít nebudou a mohou se skutečně dostávat do problémů v případě nějakých velkých investičních akcí. Na to bych chtěl upozornit. Jako kdyby se územně samosprávné celky podílely na celkovém dluhu veřejných financí z převážné části. Opak je ale pravdou. Dluh těchto územních samosprávných celků se udržuje stále pod hranicí 120 mld. Kč, a to v součtu obce i kraje. Koneckonců možná je také dobré upozornit, že v minulém i předminulém roce místní vládní instituce vylepšovaly celkový deficit vládních institucí podle nejnovějších údajů Českého statistického úřadu zpracovaných v rámci notifikace deficitu a dluhu vládních institucí v roce 2014. Tam nevidím až takový problém. Ale tam, kde je nejvíce zapotřebí nastavit jasná pravidla, to je v případě státního rozpočtu, se toho v tomto návrhu ústavního zákona či dalších zákonů nedočteme. Proto mám obdobný pocit jako můj kolega Radim Holeček, že předložením tohoto návrhu v zásadě se odškrtne nějaký úkol, jako kdyby víceméně šlo pouze o nějakou technickou záležitost, ale nikoli norma, která... nebyla předložena norma, která bude fakticky omezovat další zadlužování a vytváření schodkových rozpočtů. A to je obrovská škoda. Věřím, že si je pan ministr financí vědom, že pokud se nezmění ve druhém čtení především onen ústavní zákon, sotva může očekávat podporu od opozice, podporu, která by umožnila tento ústavní zákon schválit potřebnou ústavní většinou. Děkuji za pozornost.
Děkuji panu poslanci Vladislavu Vilímcovi, a ještě než budeme pokračovat rozpravou, budu konstatovat omluvy došlé předsedovi Poslanecké sněmovny. Z dnešního odpoledního jednání se omlouvá pan ministr Robert Pelikán, od 12.40 do 13 hodin se z pracovních důvodů omlouvá paní poslankyně Adamová a od 12.00 do 16.00 pan poslanec Koubek. Nyní pan poslanec Adolf Beznoska, připraví se pan poslanec Zahradník. Prosím, pane poslanče, máte slovo.
Děkuji, pane předsedající. Milé kolegyně, vážení kolegové, pan kolega Vilímec samozřejmě ze stejné strany, stejný názor a stejné téma. Já bych si dovolil jenom krátce připomenout některé body, abyste si uvědomili nejenom tento bod, který projednáváme, ale i něco k pravidlům rozpočtové odpovědnosti. Pro ODS je téma rozpočtové odpovědnosti samozřejmě dlouhodobé téma. Pan kolega Dolejš tady zmínil, že už v roce 2002 jsme to měli ve svém programu. ODS finanční ústavu prosadila i do koalice po volbách v roce 2010 a v roce 2012 pak vyvinula snahu, aby se tato pravidla dostala do zákona. Je to náš dlouhodobý cíl. Bohužel, a to se přidám k těm hlasům, které říkají toto: Ano, pojďme se zamýšlet nad rozpočtovou odpovědností, ale nemůže to být postaveno takto vágně a nemůže tato rozpočtová odpovědnost spočívat pouze v nastavení jednoho parametru, aniž by následovaly další konkrétní kroky, jak se vláda či jiné územně samosprávné celky mají při řádné rozpočtové odpovědnosti chovat. Jenom pro vás uvedu pár příkladů, jak vypadal původní, řekněme ostrý návrh, včetně pravidel, s návrhem, který máte teď před sebou. Původní návrh jasně specifikoval zprávu o rozpočtové strategii vlády, která byla nástrojem k vymáhání udržitelných státních rozpočtů. První věc. Původní návrh vyžadoval schválení státního rozpočtu nadpoloviční většinou všech poslanců v případě nadlimitních schodků. Původní návrh obsahoval také ustanovení, podle kterého musela vláda požádat o vyslovení důvěry v případě, že se odchýlila od výsledků hospodaření, a o důvěru se muselo z hlediska vlády požádat i v případě, že vláda předložila nadlimitní schodek ve dvou po sobě následujících letech. Původní návrh, a to je velké téma, o kterém se určitě musíme bavit, také znamenal to, že se oceňovala osobní odpovědnost. Pomocí přesně popsaného mechanismu, tak jak bylo připraveno, byli na svém platu "trestáni" poslanci, kteří se podíleli na špatném hospodaření státu nebo jiných územně samosprávných celků. Jedno z nejostřejších kritérií bylo, že v případě rozpočtového provizoria by se všem hlasujícím poslancům a členům vlády snižoval plat na 70 %. Žádné ustanovení, ani v pravidlech, ani v zákoně, samozřejmě není a myslím, že to není ani cílem vládní koalice. Původní návrh též hovořil o rozpočtových režimech, přičemž limitní schodek byl definován ve výši 3 % HDP. Pokud se bavíme o nějakém limitu v úrovni 55 %, a dneska jsme asi 12 % pod tímto limitem, je zřetelné, že do konce roku 2017, do konce volebního období, tento zákon plní jedinou funkci, a sice mediální. Mediálně to bude hezky vypadat. Z praktického hlediska a s dopady opravdu nutícími ústavní a jiné činitele k odpovědnému hospodaření tento návrh v podstatě nepočítá. Děkuji za pozornost.
Děkuji panu poslanci Adolfu Beznoskovi. Nyní pan poslanec Jan Zahradník, poté pan předseda klubu ODS Zbyněk Stanjura. Prosím, pane poslanče, máte slovo.
Vážený pane místopředsedo, dámy a pánové, jenom tedy velmi rychle. Já bych se chtěl vyjádřit k tomu, co bylo významnou část mého života pro mě blízké, to bylo hospodaření územních samosprávných celků, konkrétně tedy krajů. Chtěl bych, abychom si uvědomili, do jaké míry je tento nástroj, který tady se teď chystáme schválit, účinný. Když se tady podíváme, tak ten dluhový limit pro územně samosprávný celek, konkrétně tedy například pro kraj, je 60 % v průměru příjmů za poslední čtyři rozpočtové roky. Když to vezmeme třeba na příkladu Jihočeského kraje, tak tam můžeme říct, že celkový objem ročních příjmů byl zhruba v řádu 10 miliard korun. Z toho zhruba jedna polovina jsou takzvané vlastní příjmy kraje, tedy příjmy, které kraj získává jako podíl na sdílených daních, a druhá část, tedy zhruba také 5 miliard, jsou státní dotace, které prostě přicházejí. Kraj o nich ve své samosprávné působnosti nerozhoduje, jsou tedy, jak řekl kolega Vilímec, dotacemi průtočnými. O nich tedy nemůže mluvit a rozhodovat. Čili ta laťka je tady nastavena na 6 miliard korun, což je podle mého názoru ztěžka dosažitelný limit. Podle mne se budou moci kraje zadlužovat a ten limit dosáhnou podle mého názoru velmi obtížně. Ledaže by hospodařily skutečně tak málo odpovědně, jak jim tento zákon dovolí. Copak ale by je čekalo, kdyby náhodou, nedej bože, se do tohoto problému dostaly? Tak podle toho odstavce 2 § 16, pokud by ony ani v tom druhém období nesnižovaly svůj dluh, tak by mohlo ministerstvo rozhodnout podle zákona o pozastavení převodu podílu na výnosu daní. Čili celá polovina příjmů by tedy skončila na ministerstvu a kraje by je nedostaly. Co by si takový kraj počal, to tedy je s prominutím neznámo. Asi by jej to ministerstvo potom muselo zrušit. Čili já se připojuji ke kritice svých kolegů. Tento zákon považuji za podle mého názoru nedostatečný zákon, který je spíš jenom určitým alibi této vlády ke slibům, které dávala před volbami. Děkuji.
Děkuji panu poslanci Zahradníkovi. Nyní pan poslanec Zbyněk Stanjura. Uvidíme, jestli dokončíme tyto body do polední přestávky. Prosím, pane poslanče, máte slovo.
Uvidíme, pane kolego. Tím, že ta debata je takhle roztříštěná do několika jednacích dnů, tak jistě musím některé věci zopakovat a pak chci položit tři konkrétní otázky, a je jedno, jestli mi odpoví pan ministr, nebo pan zpravodaj, oba dva jsou členové vedení hnutí ANO, tak nechám na nich, jak se k odpovědi na ty otázky domluví. Když jsem v předchozím bodě mluvil o tom, že je to zbytečný zákon, tak o tomhle tom bodě to platí dvojnásobně. My schvalujeme de facto jenom nadpis. Nic jiného tam není. A já už jsem říkal ve svém prvním vystoupení k tomuto bodu, že kdyby ministr financí uspěl na vládě a přišel tady s tím návrhem, který on sepsal a poslal do připomínkového řízení, tak bychom sice možná měli některé kritické výhrady, možná bychom měli nějaké pozměňující návrhy, ale v zásadě jsme byli připraveni takový návrh podpořit. Protože tam skutečně byla dluhová brzda. Můžeme vést debatu, kdy ji spustit, jestli 50 % nebo 55 %. To není tak důležité. Důležité je, aby tam ten mechanismus byl. A pořád to platí, že jsme ochotni akceptovat tu hranici 55% HDP, když jsme si jisti tím, že to v tomto volebním období nebude. Ale to nevadí. Pokud by se ten princip do naší legislativy dostal, tak pokud k tomu někdy dojde, a je jedno, jestli v tomto, v příštím nebo v přespříštím volebním období, tak by automaticky nastupovaly mechanismy dluhové brzdy. Vláda si to ulehčila tím, že vlastně ta opatření dluhové brzdy vyndala z ústavního zákona, jak se všechny předchozí návrhy snažily, to znamená, aby změna byla možná vlastně na základě široké shody v Poslanecké sněmovně, protože 120 hlasů z 200 je široká shoda. Já si nepamatuji vládu, která by měla více než 120 hlasů, a vždycky byla potřebná součinnost aspoň některé části opozice. Vláda si to velmi ulehčuje a vlastně říká - i ta bezzubá pravidla, která navrhuje v bodě 16, může jakákoli vládní většina přehlasovat. Když si řekneme, že by případně to mohl vracet Senát nebo případně by to mohl vrátit pan prezident, tak v obou případech platí, že 101 hlasů stačí. Funkční vládní koalice musí mít alespoň 101 hlasů, anebo kdyby byla menšinová vláda, musí mít vyjednánu podporu. I model menšinové vlády je legitimní a v mnoha zemích na západ od nás, zejména skandinávských, se úspěšně využívá. To znamená, z ústavní pojistky není vůbec nic. Je to běžný zákon, běžná většina, nic proti. Ale pak proč si hrajeme na to, že máme ústavní zákon o rozpočtové odpovědnosti, když zejména ty okolnosti dluhové brzdy může měnit kterákoli vládní většina buď počtem přítomných v případě, že to nevrátí Senát či nevrátí pan prezident, nebo počtem 101 poslanců, a to se určitě shodneme, že vláda, která nemá 101 poslanců, nemá dlouhého trvání v Poslanecké sněmovně. To za prvé. To znamená, to je první argument, já bych řekl nefér, který vláda použila. V tom původním návrhu ministra financí byly nástroje dluhové brzdy v ústavním zákonu. To je dobře a to také budeme navrhovat v rámci projednávání ve výborech. My jsme avizovali, že nebudeme navrhovat zamítnutí, protože si myslíme, že ten zákon potřebujeme, ale musí mít smysl. Nemůže být takhle vyprázdněný, jak je v této chvíli. Takže avizuji, že budeme navrhovat několik pozměňujících návrhů, a bude to ve dvou skupinách, respektive ve třech. První bude, že navrhneme to, co navrhl pan ministr financí Andrej Babiš ve svém původním materiálu. I pro to jsme připraveni hlasovat. Druhý blok našich pozměňovacích návrhů bude směřovat k tomu, že tam promítneme svůj pohled na věc, jak bychom to dělali my, kdybychom na to měli politickou sílu, co bychom předkládali my. A třetí - určitě se pokusíme místo 55 % navrhnout 50 %. To třetí není důležité pro naše finální hlasování. Navrhujeme 50 %, protože si myslíme, že je to lepší, ale i kdyby se většina Poslanecké sněmovny rozhodla setrvat na tom původním čísle 55 % HDP, tak i v tom případě jsme schopni ten zákon podpořit. Pokud ovšem neprojdou naše návrhy, nebo návrhy, které podporují původní materiál ministra financí, tak budeme hlasovat proti a budeme se snažit přesvědčit celou opozici, aby takhle postupovala, abychom takový ústavní zákon, který je úplně o ničem, vůbec v naší legislativě neměli. Moji kolegové, kteří mají zkušenost ať už z komunální, či krajské politiky, kladli otázky k tomu limitu 60 % vlastních příjmů, což logicky v tom jsou i příjmy, které posílá stát, nejsou tam daňové příjmy. Ale podle mě je tam závažnější věc. V tom našem návrhu bylo přechodné období a ta dluhová brzda pro samosprávy měla být spuštěna od 1. ledna 2020. Příští komunální volby budou na podzim roku 2018. To znamená, reálně se dá aplikovat až v rozpočtu v roce 2019. Současně v roce 2018 proběhnou komunální volby a nová politická reprezentace těch měst, a je jedno, v jakém složení, nastoupí, zdědí nějaký stav hospodaření a bude mít v zásadě měsíc na to, nebo možná dva, aby připravila rozpočet, který zamezí nadměrnému zadlužení obce. Na čemž se shodneme. Když máte nějaký volební program, tak ve vašem volebním programu pravděpodobně nebude to, že zastavíte všechny výdaje, abyste je snížili. Kdyby to bylo od roku 2020, tak i ta nová politická reprezentace má minimálně tři rozpočty, respektive dva rozpočty, kterými může upravit hospodaření měst, obcí a krajů, a reálně až v roce 2021 by mohlo být eventuálně přistoupeno k těm sankčním krokům ze strany státu, respektive Ministerstva financí. Ano, je pravda, že máme několik obcí hodně předluženo. Ale já myslím, že jich je méně než 20, nebo někde kolem 20. Z celkového počtu 6 200 mám pocit, že 43 nebo 50, je to zanedbatelné procento. [[(13.00 hodin)]] Současně platí, že celkový dluh měst a obcí je zanedbatelný k tomu, co dluží stát. Navíc obce a města splácejí své úvěry. Prostě nemají tu komfortní situaci, kterou má stát. Zase říkám za jakékoli vlády, aby to nebylo vnímáno jako kritika této vlády. Za jakékoli vlády. Česká republika od svého vzniku vlastně nesplatila korunu dluhu, který produkuje. Bavíme se o tom, jestli máme nižší nebo vyšší úroky dluhové služby. Máme je nižší, to je dobře. I tak za loňský rok to bylo myslím, to číslo publikovalo Ministerstvo financí, něco málo přes 55 miliard korun. Když se podíváte do státního rozpočtu, tak to je podle mě třetí nejvyšší položka po důchodech a po platech všech zaměstnanců, ať už podléhají služebnímu zákonu, nebo ne, a je to mnohem vyšší než celkové výdaje, které dáváme na armádu, na policii. A takhle bych mohl jmenovat další a další ministerstva. Ale říkám, je dobře, že platíme nízké úroky. Ale to číslo je mnohem důležitější a závažnější pro celkový stav veřejných financí než zadluženost měst a obcí. Když se podíváte na zadluženost měst a obcí a krajů, zůstanu u těch měst, u komunální politiky, tak to číslo je přibližně 120 miliard a z toho polovinu tvoří čtyři největší města. Já to trošku zaokrouhlím, není to úplně přesné. To znamená, všech ostatních 6 240 obcí má celkové zadlužení 60 miliard a splácí. Někde za výhodnějších podmínek, někde za méně výhodných podmínek. A je dobře, že každá politická reprezentace na tom místě se rozhodne, zda si vezme úvěry, nebo ne. Tady taky hrozí, když to spustíme do roku 2018, víte, že mnohdy musíte předfinancovat evropské peníze. V české společnosti je taková mantra, že musíme vyčerpat každé euro. V okamžiku, kdy to musíte předfinancovat, máte nějaký větší projekt, tak vám skokově jeden rok vyroste celkové zadlužení. Logicky. Protože to jinak nejde udělat. Nicméně návrh zákona na to nepamatuje a může se poměrně jednoduše stát, že těch 60 % se překročí. Zejména jestli menší obec udělá nějakou velkou investiční akci, kde může mít spoluúčast mezi 5 až 15 % podle typu programu, a může to být nějaká kanalizace, kdy objem investice může být větší než roční rozpočet. Banky to tak dělají, že vám poskytnou, když máte zájem o úvěr, pokud máte podepsanou smlouvu s poskytovatelem evropských peněz, tak je to jakási jistota. Banka si jistí to, že ty peníze přijdou přímo té obci a nepřijdou někam jinam. Ta možnost je reálná. A myslím si, že původní návrh k 1. lednu 2020 byl prostě lepší. A to je můj první dotaz na zpracovatele a pana zpravodaje. Proč se vláda rozhodla o dva roky zkrátit přechodné období na to, aby se obce, města připravily o dva roky, přitom to reálný problém českých veřejných financí není? Mně to přijde zbytečné a myslím, že korektnější k datu příštích komunálních voleb nechat ten původní termín 1. leden 2020. Potom druhá věc. V tom původním návrhu, ať už našem, nebo pana ministra financí, bylo, že v okamžiku, kdy stát se dostane do té hranice, která je dneska nastavena na 55 %, vláda musí povinně předložit návrh vyrovnaného nebo přebytkového státního rozpočtu. To si myslím, že je efektivní nástroj k tomu, abychom se zase dostali pod tu hranici, která bude stanovena nejlépe ústavním zákonem. Nicméně vláda po projednání nejenom že to dostala z ústavního zákona do režimu normálního zákona, o tom jsem už mluvil, ale místo této opravdu brzdy tam vymyslela takové gumové znění, které podle mě prosadili kolegové ze sociální demokracie, které říká, že vláda předloží návrh státního rozpočtu, který zajistí trvale udržitelné veřejné finance. A já nevím, co to je. To je druhý dotaz na pana ministra či pana zpravodaje. Co si máme představit pod pojmem trvale udržitelné veřejné finance? Jestli je to socialistické "zdroje prostě jsou". Nebo co si pod tím máme představit. Co je vyrovnaný nebo přebytkový rozpočet, chápe každý. Co je rozpočet, který zajišťuje trvale udržitelný rozvoj veřejných financí? Pod to se dá schovat cokoli. Je to podobně gumový paragraf nebo znění, které používá Evropská komise, když mluví o tom, co to je strukturální schodek státního rozpočtu. Kdo z vás se bude poctivě snažit najít přesnou definici, co to je strukturální schodek státního rozpočtu, tak vám garantuji, že se ji nedozvíte. [[Hlas z pléna: Čas!]] Jaký čas? Já nemám omezený časový limit. Já jsem neměl faktickou připomínku. [[Neklid v sále, poslanci upozorňují, že už je po jedné hodině, že už má být obědová pauza.]] To musí pan řídící. To nechtějte po mně. Když mě pan řídící schůze přeruší, já to budu respektovat. Pokud ne, tak... Ale ještě se nechystám končit, pro ty, kteří mají hlad, abyste věděli a nebyli překvapení. Protože je to mimořádně vážná věc... Tváří se, že je to ústavní návrh zákona. Vládní koalice se tváří, že stojí o hlasy opozice, resp. musí stát o hlasy opozice, pokud to chce schválit, pokud to není jen takové: máme splněno, předložili jsme, Sněmovna to neschválila, jedeme dál, tohle si můžeme odškrtnout. Takže bych opravdu prosil o nějakou definici, aspoň hrubou, co jsou to trvale udržitelné veřejné finance. Když už překročíme tu hranici 50 % HDP. Když se podíváte na nástroje dluhové brzdy, které jsou v normálním zákoně, ne ústavním, tak se vláda důsledně vyhýbá povinnostem sama sobě. Říká, co mají dělat zdravotní pojišťovny. Říká, co mají dělat ostatní organizace, které jsou státní a které nepatří přímo mezi ústřední orgány státní správy jako ministerstva. Říká, co mají dělat města, obce a kraje. O vládě decentně mlčí. A pak máte tu odvahu říkat, nazývat to návrh ústavního zákona o rozpočtové odpovědnosti - EU. Já tam tu rozpočtovou odpovědnost prostě nevidím. Ta tam prostě není. [[V sále je velký hluk, někteří poslanci vstávají a odcházejí.]] Já bych poprosil pana místopředsedu, aby mi aspoň zjednal pořádek, když už jsou někteří nervózní, tak aby tady byl klid.
Samozřejmě, že požádám sněmovnu o to, aby se ztišila, případně abyste své debaty, které se netýkají ústavního zákona a na to navazujících dvou zákonů, přenesli mimo jednací sál. Můžete pokračovat, pane poslanče.
Děkuju, pane místopředsedo, za zjednání relativního klidu. A pak se chci zeptat zejména pro pana poslance Komárka, navážu na debatu z minulého bodu, jak myslel pan ministr financí svůj návrh, který byl poslán z Ministerstva financí, ve kterém se říká, že součástí dluhové brzdy bude pravomoc vlády - ne Parlamentu, ale vlády - snížit důchody. To je černé na bílém, to není žádný výmysl opozice. Kdo z vás to nečetl, doporučuji, ať si to stáhnete z eKLEP, tam to v tom původním návrhu zákona je. Existují pouze dvě možnosti. Za prvé, že to pan ministr myslel vážně a koaliční partneři mu to nedovolili. Nebo druhá, že pan ministr neví, co odešlo v návrhu z jeho ministerstva. Já se logicky kloním k té první. Nevěřím tomu, že by u ústavního zákona ministr financí nevěděl, co je obsahem zákona. Ale jiní ministři občas říkají, že nevědí, co jejich ministerstva kritizují na návrzích, které podávají jejich kolegové, že to oni ne, ale nějací externí nebo interní úředníci a že oni jsou v tom vlastně úplně nevinně. Tak to je dotaz na pana ministra. Jak to vlastně myslel? Proč od toho ustoupil? Kdo proti tomu na vládě vlastně nejvíce vystupoval? Já za nás říkám, že to je návrh mimořádně odvážný, který bychom nepodpořili, protože si myslím, že takové věci má rozhodovat Parlament a ne exekutiva, která svým rozhodnutím sníží důchody. Navíc když aspoň v tomto volebním období se rozmáhá trend, že čím dál víc členů vlády jsou ti, kteří neprošli volbami. To znamená, ti, kteří získali mandát, těmi ministry nejsou, a ti, kteří ten mandát ve volbách nezískali, jsou ministry a přitom by chtěli mít pravomoc rozhodovat o tak výsostných věcech Parlamentu, jako je snížení důchodů. Pan poslanec Komárek si může ukroutit hlavu. On ten návrh evidentně nečetl, jinak by se mnou musel souhlasit. Je to tam černé na bílém. Klidně vám pak můžu na náklady našeho klubu ten návrh zákona vytisknout a přinést osobně a předat. Protože když někdo proti něčemu protestuje, tak by měl aspoň vědět, jak vypadá ten základní materiál. Takže to je další dotaz na zpracovatele. Proč ten návrh podali? A proč od něj ustoupili? To si myslím, že je docela legitimní dotaz. Závěrem chci říct, že pokud opravdu vláda stojí o podporu některé části opozice, tak by tu dluhovou brzdu měla dát do ústavního zákona. Pokud trvá na svém, tak je úplně zbytečný bod 15 a můžeme pouze projednávat bod 16 a bod 17. Jsou to standardní zákony. Proč ne. Mohou být takhle schváleny. Proč ne. Ale s ústavním zákonem a s tím, že to máme v ústavním pořádku, a s tím, že základní parametry zadlužování státu má pod kontrolou výrazná většina Poslanecké sněmovny. [[(13.10 hodin)]] Ještě jedna věc, která byla zajímavá podle mého názoru v našem návrhu, která v tom návrhu chybí. Povinnost vlády v okamžiku, kdy procento zadlužení vůči HDP například 50 % je překročeno a je to opakovaně, přijít si pro důvěru do Poslanecké sněmovny. A to je normální většina. Protože důvěru získává vláda v okamžiku, kdy pro je většina přítomných. Tam není nutná ani ta stojednička. A i to vypadlo z toho návrhu zákona. Já tomu nerozumím, proč. Je to legitimní krok. Kdyby to bylo jako součástí té automatické dluhové brzdy, tak vláda, která má většinu v Poslanecké sněmovně, tak prostě podle toho návrhu zákona sem přijde, požádá o důvěru, a pokud vládní poslanci, ať bude jakékoli vládní koalice, vládu podporují, tak vláda důvěru získá. Není to nic neobvyklého, není to ani nedůvěra, kde potřebujete 101. Stačí prostá většina přítomných poslanců. Jediné, co je změna, že v tomto volební období jsme to nezažili, že se postavíme a řekneme, jestli jsme pro, nebo proti. Je to naprosto standardní a nerozumím tomu, proč vláda tento standardní prvek, kdy si vlastně ověřuje většinovou podporu v Poslanecké sněmovně, z toho návrhu zákona vypustila. Pak samozřejmě v rozpravě pokračující budeme mít dotazy i k těm prováděcím zákonům a doprovodným, protože člověk to nemůže podcenit, nemůže se soustředit na těch... já jsem si to nechal Word spočítat. Teď nevím přesně, to číslo jsem úplně zapomněl, ale je to více než 950 slov, ale méně než tisíc slov je zákon o rozpočtové odpovědnosti. Když si odmyslíte politické proklamace, tak je tam skutečně jediná věta, která říká: Hranice, kdy budeme něco řešit, je 55 % dluhů vůči HDP. A pokud ekonomika roste, a myslím, že jsme všichni pro to, aby ekonomika rostla, že je to dobrá zpráva, když ekonomika roste, tak v tom okamžiku se HDP automaticky zvyšuje a to procento se buď drží, nebo klesá. To znamená, pokud je růst ekonomiky větší, než kolik je procento dluhu jednoho státního rozpočtu, tak celkové zadlužení v tom relativním parametru klesá. Stejně to platí o složené daňové kvótě. V okamžiku, kdy daně neměníte, roste vám HDP, tak se automaticky vám snižuje složená daňová kvóta, protože to jinak matematicky ani není možné. V této chvíli děkuji za pozornost.
Děkuji panu poslanci Zbyňku Stanjurovi. Protože nemám nikoho dalšího přihlášeného ani nikoho nevidím, končím sloučenou rozpravu k bodům 15, 16. a 17. Ptám se, jestli má zájem o závěrečné slovo pan ministr. Panu zpravodaji dám závěrečné slovo až po přestávce, abychom si potom řekli, jaké věci budeme řešit, protože budeme pokračovat po přestávce, kterou vyhlásím po závěrečném slově ministra financí, který jistě odpoví na otázky, které byly kladeny v rozpravě. Prosím, pane místopředsedo vlády, máte slovo.
Děkuji, pane předsedající. Kolegyně, kolegové, myslím si, že to, co projednáváme, je určitě zákon, který je potřebný pro nezodpovědného ministra financí, který navyšuje dluh. A to se mě netýká. Protože není pravda, pane kolego Stanjuro, že se stále navyšuje dluh. Já jsem ho prvně minulý rok snížil. Sice jenom o 20 mld., ale absolutně jsem ho snížil. Takže jenom pro vaši informaci: dluh sektor veřejných institucí mezi roky 2009 až 2013 narostl o 555 mld. Abychom věděli, o čem mluvíme. To znamená, že ten dluh sektoru veřejných financí narostl ze 34,1 % na 45,7 %. A já jsem ho v roce 2014 snížil na 43,2 %. Takže jsem ho snížil o 2,5 % a v tomhle roce ho snížím na 41,3 %. Takže o další 2 %. Takže já skutečně nepotřebuji žádné dluhové brzdy, protože vím, že nedá se zadlužovat a nedá se navyšovat dluh. A my potřebujeme mít vyrovnané finance. Dělám všechno pro to. Vy děláte všechno pro to, abychom neměli vyrovnaný rozpočet. Vy kritizujete karusely - velký smích -, my bojujeme proti daňovým podvodům, tak to je k smíchu, evidence tržeb je vám k smíchu. Takže snížení důchodů, ano platí dvě. Pokud to tam bylo, tak jsem o tom nevěděl a netýká se mě to. Netýká se mě to. Protože já snižuji zadlužení této země bez toho, aby mi to někdo musel říkat. Z Bruselu nebo z opozice. Vím to sám a dělám to. Takže my děláme všechno pro to, abychom i ten strukturální deficit dostali tam, kam si přejete. A na to samozřejmě potřebujeme mít transparentní veřejnou správu, potřebujeme mít registr smluv. Ne že ty smlouvy budou platné od 1. ledna 2016, ale všechny smlouvy, které byly uzavřeny, potřebujeme. Aby věděli všichni lidi, za co stát utrácí. Takže děláme všechno najednou a děláme zásadní věci pro navýšení výběru daní. Ano, evidence tržeb, tu potřebujeme. Protože jenom v sektoru restauračních služeb bychom měli dostávat 11 mld. a dostáváme jenom 1,6 mld. Takže to jsou všechno věci, které chceme, abychom vybrali daně, aby každý podnikal tady stejně, za stejných podmínek. A pro to dělám maximum. Takže proto i na příští rok předložím rozpočet s dalším snížením deficitu na úrovni 70 mld. korun, abychom se postupně perspektivně dostali do vyrovnaného rozpočtu. A pokud by bylo na mně, a samozřejmě jsme v koalici, já bych nejraději měl dluhovou službu 40 %. O to líp by se mi vyjednával ten rozpočet. Děkuji.
Děkuji panu ministru financí a místopředsedovi vlády Andreji Babišovi za jeho závěrečné slovo. A tak jak jsem předeslal, vyhlašuji polední přestávku. Protože ne všichni jsou členové organizačního výboru, kteří jsou zvyklí polední přestávku mít zkrácenou, tak ji udělám do 14.45 hodin. První bude mít slovo po přestávce zpravodaj se závěrečným slovem zpravodaje, protože skončila rozprava a do rozpravy už nikoho nemůžu připustit. Samozřejmě ti, kteří mají přednostní právo, mohou přednést některé věci, ale bude to už po skončené rozpravě a budeme hlasovat o jednotlivých bodech. Protože pevně zařazené body byly pro celý středeční den, takže pokračujeme přerušenými body 15, 16 a 17. Dobrou chuť.
Vážené paní poslankyně, vážení páni poslanci, budeme pokračovat v našem přerušeném jednání. Ještě posečkám chviličku, než se pan zpravodaj a pan ministr dostaví ke stolku zpravodajů. Před polední přestávkou jsme ukončili společnou rozpravu k bodům 15, 16 a 17 s tím, že bylo po skončené rozpravě uděleno slovo zástupci navrhovatelů, tedy místopředsedovi vlády Andreji Babišovi. Nyní se tedy slova se závěrečným slovem ujme zpravodaj těchto tisků, kterého jsme schválili, místopředseda rozpočtového výboru. Prosím tedy pana zpravodaje, pana poslance Jana Volného, aby sdělil své závěrečné slovo. Samozřejmě mu nejdřív zjednám klid v sále, aby mohl své závěrečné slovo zpravodaje přednášet v prostředí odpovídajícím významu ústavního zákona. Prosím, pane zpravodaji.
Děkuji, pane předsedající. Vážení kolegové, kolegyně, vážená vládo, je tady pan ministr, pane předsedající. Já to vezmu opravdu jenom krátce. Myslím si, že si všichni - a z té diskuse to vyplynulo - velice dobře uvědomujeme, že to není vůbec žádný jednoduchý zákon, že to je zákon, který všichni potřebujeme. Slyšel jsem to jak z pravé strany spektra, tak z levé strany spektra, kdy mě trošičku překvapil názor kolegů z komunistické strany, kteří říkají: "Návrhy, které byly podány v roce 2012, se nám zdály příliš tvrdé. Tento zákon se nám zdá příliš měkký." Ale ono to je asi v pořádku. Myslím si a chtěl bych vás tímto požádat, abychom tyto zákony pustili do druhého čtení. Dobře si uvědomuji, že se jedná o zákon ústavní, že k tomu bude potřeba ústavní většina a že budeme o tomto zákonu ještě určitě bedlivě a důkladně diskutovat. Kolegové z topky a z ODS dobře vytušili, že vyjednávání na půdě koalice nebylo až tak úplně jednoduché, že jsme tam názory museli také kompromisně a demokraticky nastavit. Pojďme to pustit do druhého čtení, já vás o to žádám, a pojďme s tímto zákonem pracovat, abychom byli v koncovce všichni spokojení a měli pocit, že jsme něco pro tento stát udělali. Děkuji.
Děkuji panu zpravodaji. Ještě než udělím slovo s přednostním právem, protože není rozprava, panu poslanci Zbyňku Stanjurovi, dovolte, abych konstatoval omluvy, a to pana poslance Martina Komárka do 16.30 z pracovních důvodů, pana poslance Vyzuly od 15 hodin do konce jednacího dne, pana poslance Zdeňka Soukupa od 17 do 19 hodin a pana poslance Gabrhela od 14.45 na zbytek jednacího dne. Tolik tedy omluvy. Slovo má pan poslanec Zbyněk Stanjura s přednostním právem mimo rozpravu. Panu kolegovi Fiedlerovi slovo dát nemohu, protože rozprava už byla ukončena. Prosím, pane poslanče, máte slovo.
Děkuji za slovo. Není tady pan ministr. Řekl si svoje, neodpověděl na otázky, odešel. Nicméně mi to nedá, musím reagovat na to, co říkal, protože říkal vědomě či nevědomě lži. Není pravda, že občanští demokraté nechtějí bojovat proti karuselům. Je pravda, že se smějeme tomu, že pan Babiš to říká třikrát denně. Jediný výsledek je, vloni zadrželi 13 miliard - tím se nepochválili, říkali, jak jdou dobře daňové příjmy, a letos říkají: nejdou dobře daňové příjmy, protože ty zadržené peníze musíme vracet. Ale není pravda, že jsme proti boji s karusely. To prostě není pravda. Za druhé. Není pravda, že jsme proti boji s daňovými úniky. To je prostě lež. Naopak říkáme, že tam, kde stát má pochybnosti, má zasáhnout nekompromisně a daňové kontroly dělat. Na druhé straně je pravda, že jsme proti registračním pokladnám, protože to je jenom šikana, která žádné peníze nepřinese. Nemá to žádnou souvislost s karusely. Nikdo mi nebude tvrdit, že drobní živnostníci, drobní podnikatelé, drobní zaměstnavatelé jedou v karuselových podvodech. To určitě ne. A tam jsou ty největší úniky. A tam naopak vláda má naši podporu. Že to není tak jednoduché domluvit na Evropské unii, zjistí současný ministr financí, že není první, který to zkouší. Není pravda říkat "já, první ministr financí to zkouším". Zkoušeli to i předchozí ministři financí a je to mimořádně obtížné domluvit na evropské úrovni, aby kompetence přešla z Bruselu na národní státy. My to víme, taky ho za to nekritizujeme. Jenom říkám, že to, jak slibuje, že třikrát zavolá, že má ministry v telefonu a že už s nimi mluvil, neznamená, že to prosadí. Ale opakuji - není to jednoduché a my víme, že to není jednoduché. [[(14.50 hodin)]] Teď k tomu kouzlu. Pan ministr rád říká "sice byl loni schodek státního rozpočtu 80 miliard, ale já snižuji zadlužení". Tak i v návrhu těch zákonů se říká, že do toho dluhu vůči HDP se nepočítají rezervy. Snížit rezervy je samozřejmě možné, jako první to udělal ministr financí Miroslav Kalousek, ten krok vlastně okopíroval ministr financí Andrej Babiš, proč ne, je to odpovědnost ministra financí, jak velké rezervy dá. Ale v tom samotném výpočtu k těm 55 % či 50 % se ty rezervy nepočítají. Počítá se dluh bez rezerv. [[V sále je velký hluk, poslanci se hlasitě baví, řečník se odmlčel, rozhlédl se po sále a hluk se poněkud ztišil.]] Někdy stačí nic neříkat, a hned je ticho. Děkuji. Já jsem čekal, že aspoň pan zpravodaj mi odpoví. On tady sice moudře pohovořil, jak z levé, z pravé části spektra, čtyři věty, které na nic neodpověděly, ale neodpověděl. Položil jsem dneska tři konkrétní otázky, minule několik. Nedozvěděl jsem se, proč je posunut termín o dva roky vůči původnímu návrhu dluhové brzdy vůči obcím a krajům. Nedozvěděl jsem se, proč to přehodili z ústavního zákona do běžného. Nedozvěděl jsem se, co to jsou trvale udržitelné veřejné finance. Nic z toho. Pak se někteří diví, že tady mluvíme dlouho. No, protože se opakovaně ptáme a nikdo nám neodpovídá. Co jsme se ale dozvěděli, a řekl to ministr financí, že vicepremiér vlády, ministr financí, když podává návrh ústavního zákona, tak neví, co v něm je. Já myslím, že to je docela závažná věc. Řekl to ministr - sice to šlo z mého ministerstva, je to sice návrh ústavního zákona, je to klíčový zákon, ale nezlobte se na mě, co je uvnitř, to jsem opravdu nevěděl. Jenom to potvrzuje náš názor, že v tom zákoně je jenom nadpis. Nic tam není. Je to podle mne ta horší varianta. Podle mne to tak není, ale nemám to jak dokázat. Ministr financí navrhoval, že vláda může snižovat důchody, a dneska říká "já jsem o tom nevěděl, to poslalo ministerstvo". Platí to u jiných zákonů, že ministr posílá do připomínkového řízení něco, o čem neví? Mně to přijde jako mimořádně závažné sdělení. Říkal pan místopředseda, že to je závažný zákon. Podívejte se, kolik členů vlády tady je u tak závažného zákona, který pro vládu je klíčový, a teď bych tady mohl vršit další adjektiva. Není tady ani premiér ani ministr financí. Je tady ministr zemědělství. Možná že si kromě biopaliv střihne i finanční ústavu. No proč ne? Vždyť to také [[nesrozumitelné]]finance, proč by to nepředložil a neodpovídal? Já nechci kritizovat ty, kteří jsou přítomni, já chci kritizovat ty, kteří jsou nepřítomni. Jsem opravdu zklamaný, pane zpravodaji, že jste se ani nenamáhal zkusit odpovědět na některé otázky, případně poctivě přiznal třeba "nevím". Takhle si já nepředstavuji projednávání ústavního zákona a takhle to vedete k tomu, že Poslanecká sněmovna ten zákon prostě nepřijme, protože nejste ochotni nebo schopni odpovídat na konkrétní věcné dotazy, jenom pořád říkáte, jak je to důležité, jak je to klíčové.
To byl pan poslanec Stanjura. Nyní s přednostním právem mimo rozpravu pan poslanec Miroslav Kalousek jako předseda klubu TOP 09. Prosím, pane předsedo, máte slovo.
Děkuji. Já si samozřejmě vážím přítomnosti pana ministra zemědělství i pana ministra obrany, ale v okamžiku, kdy je předkládána ministrem financí finanční ústava a ten předkladatel tady není, tak já prostě nejsem ochoten spokojit se s argumentem, že bude raději v kuloárech, než aby poslouchal opilého Stanjuru. [[Smích v sále.]] Já prostě trvám na tom, aby tady ten předkladatel byl, a navrhuji přerušení do doby návratu předkladatele a prosím, aby si z nás pan ministr financí nedělal legraci.
Já samozřejmě o vašem procedurálním návrhu dám hlasovat bez rozpravy, a to tak, že vás všechny nejdříve odhlásím a požádám vás o novou registraci. Prosím, přihlaste se svými identifikačními kartami. O návrhu na přerušení do příchodu pana ministra financí dám hlasovat, jakmile se ustálí počet přítomných, a to v hlasování pořadové číslo 136, které jsem zahájil, a ptám se, kdo je pro přerušení do příchodu pana ministra financí. Děkuji. Z přítomných 137 poslanců v hlasování pořadové číslo 136 pro 70, proti 23. Návrh byl přijat, ale pan ministr financí se dostavil, takže můžeme pokračovat. Rozhodneme o návrzích, které byly předloženy, resp. jestli mě pan zpravodaj bude kontrolovat - řídil jsem celý zbytek společné rozpravy. Nepadl žádný návrh na zamítnutí ani na vrácení ani v jedné z částí té rozpravy. Nejdříve tedy budeme hlasovat o sněmovním tisku 411, s tím, že organizační výbor navrhl přikázat předložený návrh k projednání rozpočtovému výboru, a to jako výboru garančnímu podle novely zákona o jednacím řádu.