Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam 29. sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanki in poslanci: Alenka Bratušek, Jelka Godec od 14. ure, Milan Brglez od 19. do 20. ure, Matej Tonin od 20. ure, Jernej Vrtovec od 20. ure, Zvonko Lahko od 20. ure, Luka Mesec od 19. do 21. ure, Franc Trček do 12. ure, Janez Janša, Jože Tanko od 16. ure, Franc Laj in Bojan Krajnc do 16. ure. Na sejo sem povabil predsednika Vlade, ministrice in ministre ter generalno sekretarko Vlade k 1. točki dnevnega reda, dr. Marka Novaka, predsednika Sodnega sveta, k 21. točki dnevnega reda ter predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam! Preden preidemo na določitev dnevnega reda seje, vas moram obvestiti, da je umrla gospa Marija Pozsonec, poslanka Državnega zbora v mandatih od leta 1992 do 2008. Prosim vas, da spomin nanjo počastimo z minuto molka. [[minuta molka]] Prehajamo na določitev dnevnega reda 29. seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli v četrtek 13. aprila 2017 s sklicem seje. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu s prvim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Najprej prehajamo na obravnavo in odločanje o predlogu za umik. Poslanska skupina Združena levica Državnemu zboru predlaga, da z dnevnega reda 29. seje umakne 2. točko, to je Predlog Zakona o izgradnji, upravljanju in gospodarjenju z drugim tirom železniške proge Divača–Koper po nujnem postopku. Predlog ste prejeli 19. 4. 2017 in je objavljen na e-klopi. Besedo ima predstavnik Poslanke skupine Združena levica, dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, predsednik. Ta umik predlagamo iz dveh osnovnih razlogov. Prvi je ta, da se ta zakon sprejema prehitro po tem nujnem postopku, ki je res šel v skrajno skrajšanje rokov. Prva stvar je ta, da praktično že od začetka vse skupaj poteka zelo netransparentno in predvsem nedemokratično. Javna obravnava je trajala nekaj dni. Vlada je zakon sprejela čez 12 ur. Potem je prišlo v Državni zbor, kjer je bil sprejet nujni postopek, pred prazniki sklicana seja matičnega delovnega telesa, takoj prvi dan po praznikih se je zgodila ta seja in zdaj v bistvu že dva dni za tem odločamo o tem zakonu prvi dan seje. To je eden od razlogov. Skratka, da se pretirano hiti s sprejetjem tega zakona. Drugi pa je ta, da pravzaprav niti nima vseh zahtevanih poslovniško predpisanih sestavin. Prva stvar je ta, da govorimo o zakonu, ki obravnava milijardno investicijo, ne vsebuje pa analize vpliva na javne finance. Manjkajo praktično trije elementi. Prvi je ta, da ni ocene nadomestila za dosegljivost, ki se bo podjetju 2TDK izplačevalo iz državnega proračuna. Torej, ne vemo, koliko proračunskega denarja bo šlo za financiranje tega projekta. Druga stvar je, da ni ocene vseh ostalih prihodkov 2TDK iz naslova javnih dajatev, recimo prihodki od tunelnine sploh niso ocenjeni in tudi ocene tega, koliko bi znašala taksa na pretovor, so zelo variabilne, od 10 do 18 milijonov. Moramo se pa tudi zavedati, da je odvisno ravno od teh novih pristojbin oziroma dajatev, koliko bo tudi na drugi strani šlo iz proračuna. Tretja stvar je še ta, da zakon določa 5 vrst subvencij, ki gredo družbi 2TDK, nihče pa še v tem trenutku ne ve, kakšen drugi tir bo ta 2TDK pravzaprav sploh gradil. Investicijskega elaborata ni, tisti poslanci, ki so člani KNJF, so videli neke stare elaborate, ki baje niso več aktualni. V Odmevih pa tudi na odboru v torek smo slišali, da se razmišlja tudi o gradnji dvotirne proge. Torej, cel kup stvari je še v zraku in definitivno zakona, tudi projekta, ki še nima zaprte finančne konstrukcije, na tak način ne moremo sprejeti. Vlada nima niti plana B, recimo če bi Madžarska zahtevala nekaj, na kar Slovenija ne more pristati. Mislim, da do 14. junija – torej do tistega datuma, ki je pretveza za to, da se ta zakon sprejeme, torej razpis Evropske unije – bi lahko tudi te stvari vse dorekli, na tak način pa sprejemamo nek zakon, ki je praktično bianko menica za neko investicijo in ki je zelo primerljiv s tem, kar je bil poroštveni zakon za TEŠ 6. Zaradi tega predlagamo, da se ta točka umakne z dnevnega reda.
Želi besedo predstavnik Vlade kot predlagateljice predloga? Besedo ima državni sekretar na Ministrstvu za infrastrukturo gospod Jure Leben.
Spoštovani! Vlada nasprotuje predlogu Združene levice, da se zakon umakne z dnevnega reda. Predlog Združene levice je v popolnem nasprotju z željo Vlade, ki predlaga, da danes zakon sprejmemo po nujnem postopku. Naj obrazložim. Nujni postopek ne pomeni, da smo se za ta projekt odločili v osmih dneh in napisali zakon. O projektu se pogovarjamo že leta. Dodatno slišim očitke o hitenju. Ni res. Nujni postopek predlagamo zato, ker želimo za projekt drugi tir pridobiti evropska sredstva. Na razpis se učinkovito ne moremo prijaviti, če pred julijem ne zagotovimo investitorstva družbi 2TDK. Črpanje evropskih nepovratnih sredstev je nuja, ker nočemo, da ponovno nastradajo davkoplačevalci. Zakon dodatno opredeljuje način financiranja drugega tira. Naša finančna konstrukcija je jasna. Predvideva evropska sredstva, Evropsko investicijsko banko ter tuje vlagatelje pod predpogojem, da infrastruktura in Luka Koper ostaneta slovenski. Drugi tir je projekt Slovenije in celotne regije. V tem trenutku vsi mi pišemo infrastrukturno zgodovino celotne regije. Drugi tir odpira nove dimenzije za Slovenijo. Postajamo logistična platforma za celotno srednjo Evropo. Drugi tir je šele naš začetek. Slovenija mora izkoristiti svojo geostrateško lego in nadaljevati z modernizacijo železnice in druge infrastrukture. Danes lahko rečemo, da drugi tir niso več sanje ali obljuba, ampak je realnost. Seveda nekateri želijo, da umaknemo to točko z dnevnega reda, nekateri so desetletja umikali pogled od tega projekta, nekateri še danes nasprotujejo temu projektu. Tako je z vsemi infrastrukturnimi projekti te večine. Na to smo pripravljeni, zato vodimo iskren dialog z vsemi deležniki. Veliko smo dosegli v zgolj dveh letih. Drugi tir je naša vlada pognala, imamo vizijo, rezultat te vizije je ta zakon. Zakon je namenjen transparentnosti in jasnosti. Opredeljujemo financiranje način gradnje, lastništvo. Vse nejasnosti pojasnjujemo. Naj ponovim. Nobena država ni zahtevala lastništva nad drugim tirom ali nad Luko Koper. Na koncu naj vam zaupam najbolj svežo informacijo. Včeraj sem bil na Evropski komisiji na odboru za obračun cestne infrastrukture. Evropska komisija je potrdila naš predlog pribitka za cestnino za težka tovorna vozila in prihodek se bo namensko uporabljal za projekt drugi tir. Upal sem, da se bomo Slovenci združili okoli drugega tira, zato predlagam, da točka ostane na dnevnem redu te seje. Ta zakon potrebujemo, veliko smo namreč naredili, morda ne najhitrejše, kot smo si vsi želeli, a rezultati so tu. Danes smo tik pred gradnjo. Hvala.
Želite besedo predstavniki poslanskih skupin? Besedo ima predstavnik Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov mag. Matej Tonin.
Spoštovani poslanke in poslanci, državni sekretar! Odlično prebran govor. Bi pa rekel naslednje. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije je, da moramo najprej vedeti, kaj bomo gradili, šele nato lahko sprejemamo nek zakon, ki bo določal pogoje za financiranje tega projekta. Vi sami ste na televizijskih oddajah govorili o morebitni dodelavi sedanjega vladnega projekta, hkrati pa v isti sapi govorite, da o vseh ostalih alternativnih možnosti, ki so bile v danem trenutku ponujene na mizi, ni možno razpravljati, ni vredno razpravljati, ker bi umeščanje v prostor potekalo pet, šest, morda celo sedem let. Mislim, da ko gre za milijardno investicijo, sta se ta hiša in država dolžni pogovarjati, katera varianta je najbolj racionalna in najboljša. In potem ko se o teh stvareh dogovorimo, se lahko začnemo pogovarjati tudi o podlagah, s katerimi bomo zaprli finančno konstrukcijo celotnega projekta. Pred tem pa se, roko na srce, zgodba TEŠ 6 ponavlja, če se vi s tem strinjate ali pa ne. Torej, da bo zelo jasno, ne nasprotujemo drugemu tiru, trdimo pa, da moramo najprej vedeti, kaj bomo gradili, potem lahko povemo, kako bomo financirali.
V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima besedo gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Mi smo že na kolegiju, ko se je potrjeval nujni postopek, opozorili na vse te dileme, ki so povezane z izgradnjo drugega tira ali pa, če bolje rečem, z izboljšavo železniške povezave med Luko Koper in osrednjim delom Slovenije. V igri so vsaj tri variante izboljšave na tem koridorju, cene nihajo za več kot 50 %, se pravi, med 700 milijoni ter milijardo 400 milijoni, se pravi, enormne razlike. In nič od tega, kar je predlagala Vlada, pravzaprav v tem zakonu ni argumentirano in ni zacementirano. Jasno je samo to, da ni jasne tehnične rešitve, da je projekt nepopoln in da se s tem, ko se na tak poseben način, z nezaprto finančno konstrukcijo, ker je pač ni možno zaradi tega ovrednotiti, puščajo kanali za odtekanje denarja iz tega projekta na vseh možnih postavkah, od projektiranja dodatnih del, več del, mimo del in tako naprej, skratka, povsod, kjer je možno, se bo računalo. Tu se postavlja vprašanje, kolikokrat se bo noveliral investicijski program. Petkrat, šestkrat, sedemkrat, kot se je pri TEŠ, ali pa še dvakrat toliko? Povsem neracionalno je, da se za 2 % koridorja, ki se bo s tem drugim tirom dogradil na slovenskem omrežju, pripravi posebno podjetje, ki se ukvarja s to investicijo. To posebno podjetje brez državnega poroštva ne more do tujega denarja, ne more do bančnega denarja. Kar pomeni, da bo Vlada, država, Državni zbor moral na tak ali drugačen način sprejemati poroštveni zakon in prevzeti vsa bremena tega projekta. Ob tem, da ne bomo niti vedeli, zakaj se zadeve dražijo. Od te cene, o kateri se zdaj govori, milijarda 400, bo cena zrasla, ne vem, še za dvakrat na koncu, če ne več. Kot pri TEŠ, nobene razlike ni. In ta zakon, če bi se zadeva zaustavila in bi se projekt dodelal, da bi se izbrala optimalna, najcenejša varianta, ki bi izpolnjevala, bom rekel, kapacitete, tako kot pač vi govorite, potem bi bilo smiselno tak projekt podpreti. Ampak v tem primeru bomo s sprejetjem tega zakona ustvarili težko popravljive posledice, ki jih bomo težko prenašali, tako tisti, ki bomo preko poroštvenega zakona morali pokrivati investicijo, kot tudi tisti, ki bodo uporabniki te proge. Tudi ni nobenega racionalnega razloga, da bomo za polovico tega koridorja, ki ga boste gradili po posebnem zakonu, imeli enega upravljavca, za vožnjo v drugo smer pa na isti progi drugega upravljavca, enkrat Slovenske železnice, drugič 2TDK. Norostim, gospod državni sekretar, ni videti konca. Na kolegiju niste odgovorili na nobeno vprašanje in ta predlog za umik [[izklop mikrofona]]
V imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev ima besedo dr. Bojan Dobovšek.
Hvala. Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! V Poslanski skupini nepovezanih poslancev vsekakor podpiramo predlog Združene levice. Zakon ni primeren in je primerno, da se umakne. Najmanj dva temeljna razloga. Najprej postopek. Postopek ni transparenten, postopek omogoča korupcijska tveganja. Na to je opozorila Komisija za preprečevanje korupcije, Računsko sodišče, da ne tudi del stroke. In kot drugič. Sam način izvedbe, najprej zasebno-javno partnerstvo, ki pomeni po drugi strani zelo močno korupcijo, na drugi strani zopet predlog javno-javnega partnerstva, o katerem ne vemo nič. In pa tisto, kar je najbolj sporno, branjenje nacionalnega interesa Slovenije. Imamo tuje vplive, ne vemo, kaj tujina zahteva za protiuslugo, vsekakor pa je interes Slovenije, da izgradi drugi tir, da smo sami lastniki tega drugega tira, z njim upravljamo v dobro ljudi, ne pa v dobro zasebnih interesov. Zato predlog, da se točka umakne, podpiram.
Želi besedo še predstavnik Poslanske skupine Združena levica, da dodatno obrazložite svoj predlog? Besedo dajem Luki Mescu.
Hvala za besedo. Tudi sam sem na kolegiju pri vas, gospod predsednik, povedal že vse razloge, zakaj smo proti nujnemu postopku pri tem zakonu in jih ne bi ponavljal. Želel bi ponoviti samo tole. Ključni argument, na katerem gradi Vlada, je, da zakon potrebujemo, če se želimo prijaviti na julijski evropski razpis, na katerem bi pridobili sredstva za gradnjo drugega tira. To ni res, ker se je Vlada z istim projektom že februarja prijavljala na isti program v Evropi in za to ni bil potreben zakon. Zato pač rabimo samo doreči projekt. Zakon tukaj ni noben pogoj za to, da se lahko prijavimo na evropski razpis. In tudi načelno nasprotujemo temu, da bomo zdaj pisali zakone za nek določen evropski razpis. Med drugim je bil na kolegiju, sicer nekoliko v šali, ampak na mestu, podan tudi predlog, da se naj v zakon potem vgradi predhodna določba, da če ne dobimo evropskega razpisa, da zakon neha veljati, če smo že pri tem. Kar bi želel, je naslednje. Mi smo ponujali kompromisni predlog, in to je, da se obravnava po rednem postopku, zato da se lahko vse nedorečenosti v zakonu sproti dopolnjujejo, da ima opozicija možnost pokazati na kritične točke tega zakona, da lahko pripravimo amandmaje skozi neko vsebinsko razpravo, ne pa da se z danes na jutri sprejema zakon, ki bo omogočil najverjetneje naslednji TEŠ 6. Vlada pravi, da bodo za državo nastale težko popravljive posledice, če tega zakona ne bomo sprejeli, nas je strah, da bo ravno obratno, da bodo za državo nastale težko popravljive posledice ravno, če bomo ta zakon sprejeli. Da ne bomo gradili drugega tira, ampak drugi TEŠ. Zato bom tudi jaz osebno in bo naša poslanska skupina v celoti podprla to zahtevo, da se točka umakne z dnevnega reda. Če bi se v Vladi na kakršnikoli način mudilo s tem zakonom, pa znotraj rednega postopka ostaja dovolj manevrskega prostora. Konec koncev lahko kadarkoli skličete izredno sejo in se sprejemanje zakona pohitri, ne moremo pa projektov, težkih eno milijardo evrov, sprejemati tako, kot ste se zdaj lotili. Pet dni je bila javna razprava, s tem da sta bila dva dneva sobota in nedelja. Na Vladi ste zakon sprejeli v uri in pol sestanka skupaj z 80 drugimi zadevami, ki jih je Vlada v tisti uri in pol obravnavala, in zdaj bomo šli skozi parlament po nujnem postopku, kjer pač ne bo možna nobena kritična presoja tako težkega in pomembnega projekta. To so glavni razlogi, zakaj želimo, da se ta točka umakne z dnevnega reda. Še enkrat pa poudarjam. To, kar vi trdite, da je to nujno potrebno za prijavo na evropski razpis, pa enostavno ne drži. Februarja ste sami dokazali, da temu ni tako.
S tem zaključujem razpravo o predlogu za umik in prehajamo na odločanje. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Odločamo o predlogu za umik 2. točke z dnevnega reda. Glasujemo. [[oglašanje iz dvorane]] Prekinjam. Deluje ali ne? Lučka mora svetiti. [[oglašanje iz dvorane]] Okej, potem je v redu. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti pa 45. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da predlog za umik ni sprejet. Prehajamo še na obravnavo in odločanje o predlogu za širitev dnevnega reda. Po dogovoru na Kolegiju predsednika Državnega zbora 18. aprila 2017 Državnemu zboru predlagam, da dnevni red 29. seje razširi z 2.a točko, to je s Predlogom zakona o pogojih imenovanja izrednega člana uprave v družbah sistemskega pomena za Republiko Slovenijo po nujnem postopku. Predlog za širitev ste prejeli v torek 18. 4. 2017. Želi besedo predstavnik Vlade kot predlagateljice zakona? Besedo ima mag. Aleš Cantarutti, državni sekretar na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovani poslanke, poslanci! Res na kratko. Torej, poznate zgodbo, veste, za kaj gre. Ne želimo tega zakona pisati za eno družbo, so pa seveda notri pogoji zelo jasni in govorijo o sistemskih družbah in vemo, da gre v tem trenutku za eno družbo. Kaj želimo s tem zakonom? Ne želimo posegati v družbe, sploh ne tiste s privatno lastnino oziroma tiste, ki so v privatni lasti, bog ne daj. Gre pa v tem primeru zelo jasno za zaščito interesov velike sistemske družbe, seveda z željo po tem, da bi preprečili izčrpavanje te družbe, ki je v tem primeru hčerka mame, ki je v težkem položaju. Torej, zaščitili bomo družbo pred morebitnim izčrpavanjem, pred morebitnimi škodljivimi posli, zato da bi zaščitili delovna mesta – vemo, koliko jih je – zato da bi zaščitili slovenske dobavitelje različnih branž, kar nekaj jih je odvisnih seveda tudi od te družbe. Za to v tem primeru zakona gre. Hvala.
Želite besedo predstavniki poslanskih skupin? V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima besedo gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Očitno je prišla sezona posebnih zakonov. Ta mislim, da je že tretji v teh nekaj mesecih tega leta. Za vsako drobnarijo, za vsak detajl, za vsak problem, ki se pojavi v državi in ga Vlada detektira, pride s posebnim zakonom. Moram reči, da mi tega predloga za širitev ne bomo podprli zato, ker gre v tem primeru izključno za piarovsko potezo Vlade, gre za poseg v korporativno upravljanje, ki nima nobene ustavne podlage, tudi se to področje ne ureja v sistemskem zakonu, to se pravi v Zakonu o gospodarskih družbah, ampak se prihaja s povsem posebnim zakonom. Mislim, da je državni sekretar, ko je to obrazložil, sam povedali na koncu, da gre samo za to, da se rešuje ta ekskluzivni primer. In bi mu lahko dali tudi ime lex Mercator. Instaliranje posebnega državnega komisarja, izvedenca ali kogarkoli v zasebno gospodarsko družbo po korporativnem evropskem redu ne gre. Če že, bi morala Vlada kje poseči in nastaviti svojega nameščenca, potem ima tri izjemne primerke zato, ker tudi Vlada, ker je to državna lastnina tako ali drugače. Gre za Novo Ljubljansko banko, pa tega niste storili, gre za DUTB oziroma slabo banko, pa tudi tega niste storili in gre za Slovenski državni holding, in tega tudi niste storili. Tam se ob tem, da se vlaga ogromno državnega denarja v dokapitalizacijo in poceni prodajo, Vlada ne zgane, pravi, da ni v njeni pristojnosti. Tam se ne vtaknete, kjer gre za desetine milijonov prodaje državnega premoženja. Pa je šlo za, ne vem, imate primer Palomo, imate primer Adria Airways in še nekaj takih primerov. Ste se, ker je to piarovska poteza, vtaknili v Cimos na nek poseben, specifičen način in se borili za delovna mesta na Hrvaškem, zdaj ko pač tako kaže, se boste vtaknili ali pa bi se radi vtaknili tudi v poslovanje med Mercatorjem in Agrokorjem. Nerazumljivo, neprimerno, nesistemsko. In jaz samo sprašujem pravzaprav, ali Vlada sploh ima kakšno vizijo, kakšen koncept, kakšno logistiko, logiko dela, če prihaja v Državni zbor samo s takimi specialis zakoni, ki urejajo drobne detajle na posameznih področjih. Manjkal nam je v tem mandatu samo še lex Medno. Hvala lepa. Mi bomo proti širitvi dnevnega reda.
Zaključujem predstavitev stališč o predlogu za širitev in prehajamo na odločanje. Odločamo o predlogu za širitev dnevnega reda. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti pa jih je bilo 20. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je predlog za širitev dnevnega reda sprejet. V skladu s časovnim potekom seje bo zbor to točko obravnaval v torek, 25. 4. 2017. Prehajamo na glasovanje o določitvi dnevnega reda v celoti. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ga je prejel s sklicem in s sprejeto dopolnitvijo. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti pa 24. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 24.]] Ugotavljam, da je dnevni red 29. seje Državnega zbora določen. [[oglašanje iz dvorane]] Postopkovno? Postopkovno, dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, predsednik, še enkrat. Ponovno bom skušal apelirati na zdrav razum. Torej, skladno s prvim odstavkom 65. člena predlagam, da se točka dnevnega reda Predlog zakona o izgradnji, upravljanju in gospodarjenju z drugim tirom železniške proge Divača–Koper prestavi na sredo, 26. aprila 2017. Ne bom na dolgo in široko spet razlagal zakaj, ampak poudarjam tiste ključne stvari, ki so problematične. Prva je ta, da ta zakon ne predvideva vseh javnofinančnih posledic, torej tega, koliko bo iz integralnega proračuna šlo v družbo 2TDK za izgradnjo projekta, koliko bodo ostale dajatve pravzaprav prinesle projektu, minister Gašperšič ocenjuje nekje med 20 in 25 milijoni, to je 25-odstotni razpon, torej zelo ohlapna ocena teh prihodkov, in še vsega ostalega, kar spremlja ta zakon. Druga stvar je ta, da če bomo danes obravnavali ta zakon v teh zelo kratkih časovnih rokih, bomo zelo težko v poslanskih skupinah pripravili oziroma smo pripravili ustrezne amandmaje. Naj poudarim, da je poročilo odbora prišlo v sistem šele danes zjutraj nekje po 7. uri, in to so, mislim da, pogoji dela, ki niso ustrezni za zakon, ki ureja projekt, težak dobro milijardo evrov. Ob tem pa je tudi nenavadno, kako se postavlja ta časovnica, in tu moram citirati to, kar ste, predsednik, včeraj na kolegiju povedali: »Vrstni red moram določiti sam in določim ga glede na vse interese, ki so javno izraženi, in tiste interese, ki niso javno izraženi, pa tudi glede na to, kakšna je prisotnost poslancev v samem Državnem zboru.« 26. april, naslednja sreda, je normalen delovni dan, prisotnost poslancev mora biti, moram pa tudi poudariti, da gre za čisto navaden zakon, ki se sprejema z navadno večino, brez nekih posebnih zahtev, tako da nobenega razloga ni, da, poudarjam, hitimo s tem. In dajte nam vsaj časa do srede, da pripravimo ustrezne odzive, da preučimo tudi tisto, kar so bile spremembe zakona, ki so se zgodile s sprejetjem amandmajev na odboru v torek, in da skušamo vsaj deloma ta zakon pripraviti na tak način, da bo približno sprejemljiv. Ker v tem trenutku predstavlja v prvi vrsti tveganja, tveganje za korupcijo, tveganje za to, da se bo ta projekt pravzaprav podražil, po drugi strani pa lahko tudi ta zakon vsaj deloma razumemo kot delni vzvod za piar te vlade, torej da se bo porabilo teh 200 milijonov, ki je vloženih v 2TDK, da se začne s pripravljalnimi deli. To bo dobra popotnica za naslednje državnozborske volitve, kjer bo lahko predsednik Cerar rekel, poglejte, začeli smo graditi drugi tir. Mi tega trenutno ne potrebujemo, potrebujemo drugi tir, ki bo zgrajen za čim manjše stroške in seveda ne na račun davkoplačevalk in davkoplačevalcev.
Sklicujete se na prvi odstavek 65. člena Poslovnika Državnega zbora, po katerem se posamezne točke dnevnega reda obravnavajo po določenem vrstnem redu – ta je bil že določen – in lahko med sejo Državni zbor največ dvakrat spremeni vrstni red obravnave posameznih točk dnevnega reda, če temu ne nasprotuje tretjina navzočih poslancev. Ker je določilo takšno, bomo o tem vašem predlogu glasovali, zato da bo jasno. Torej, na glasovanje dajem sklep, izpeljan iz vašega postopkovnega, da se prestavi obravnava te točke, torej o drugem tiru, na sredo, 26. 4. 2017. Ste razumeli, o čem glasujemo? [[oglašanje iz dvorane]] Postopkovni predlog je, veste, kako je s to zadevo. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, ampak oni so posebej urejeni postopkovno. Ne se hecati. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti pa 43. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 43.]] Ta postopkovni predlog ni bil sprejet in obravnava te točke bo danes kot tretja po vrsti. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VOLITVAH V DRŽAVNI ZBOR PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 79 poslank in poslancev s prvopodpisano dr. Simono Kustec Lipicer. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagateljev gospe Janji Sluga.
Hvala lepa. Ravno konec marca smo slišali poročilo o delu Ustavnega sodišča Republike Slovenije, v katerem je bilo poudarjeno, da je konec lanskega leta ostalo nespoštovanih kar 10 odločb Ustavnega sodišča. Temeljni razlog za sprejetje zakona o volitvah v državni zbor so uskladitve ravno z odločbami Ustavnega sodišča. Lani aprila se je namreč iztekel rok za odpravo neskladij, ki jih je glede dostopnosti volišč invalidom ugotovilo Ustavno sodišče, rok za odpravo pravne praznine, ki se je dotikala glasovanja po pošti, pa je potekel že v letu 2008. Lansko leto so ob obravnavi novele, za katero se je sicer zakonodajni postopek končal že na matičnem delovnem telesu, kjer predlagana dopolnila in členi niso dobili zadostne, torej dvotretjinske, podpore, navzoči predstavniki Državne volilne komisije poslanske skupine pozvali, da pristopijo k oblikovanju nove novele zakona, in predlagali, da se vanjo poleg uskladitev z odločbami Ustavnega sodišča vključijo tudi predlogi sprememb, ki so nastali na podlagi njihovega podrobnega poročila o izvedbi predčasnih volitev v Državni zbor leta 2011. Na ravni Odbora za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo se je nato oblikovala delovna skupina, ki je bila sestavljena iz predstavnikov prav vseh poslanskih skupin, in je v dobrih treh mesecih pripravila predlog, ki je danes pred nami. Ustavno sodišče je z odločbo, ki se nanaša na ureditev volitev po pošti, ugotovilo, da sta tako Zakon o volitvah v državni zbor kot tudi Zakon o lokalnih volitvah v neskladju z Ustavo Republike Slovenije, ker ne ureja podrobneje pravil o glasovanju po pošti. Ustavno sodišče pa se je v samem izreku navedene odločbe izreklo tudi o načinu izvršitve svoje odločitve, ki smo ga pri oblikovanju predloženih rešitev upoštevali in prenesli v ta predlog. Z odločbo, ki se nanaša na volišča, dostopna invalidom, in glasovanja na teh voliščih s posebej prilagojenimi glasovalnimi napravami za invalide, pa je Ustavno sodišče ugotovilo, da je prvi odstavek 79.a člena Zakona o volitvah v državni zbor v neskladju z ustavo. Izpodbijana ureditev po mnenju Ustavnega sodišča namreč ne pomeni primerne in zadostne prilagoditve, ki bi invalidom omogočila samostojno fizično dostopnost do volišč v javnih objektih in s tem v večini primerov tudi osebno uresničevanje njihove volilne pravice, problematiziralo pa je tudi ureditev glede določitve volišč, ki omogočajo glasovanje s posebej prilagojenimi glasovnicami in glasovalnimi stroji. Predlog zakona bo torej odpravil obe navedeni protiustavnosti. Zavedati se je treba, da veljavni zakon že sedaj določa, da ima vsak volivec pravico pripeljati s seboj osebo, ki mu pomaga izpolniti ali oddati glasovnico, če tega zaradi telesne hibe ne more storiti sam. Če volišče ni dostopno invalidom, lahko volivec invalid glasuje tudi pred zgradbo, v kateri je volišče. Volilni odbori imajo na volišču tudi pripomoček za glasovanje, ki je namenjen slepim in slabovidnim volivcem, tako imenovane šablone. Volivci, ki se zaradi bolezni ne morejo osebno zglasiti na volišču, pa lahko glasujejo pred volilnim odborom tudi na svojem domu. Slednja določba se lahko uporabi tudi za invalide. Torej bo s predlaganim glasovanjem po pošti to le še dodatna možnost, ki bo bistveno olajšala uresničevanje volilne pravice invalidom. Kot sem rekla, so v predlog vključeni tudi nekateri predlogi sprememb, ki so nastali na podlagi podrobnega poročila o izvedbi predčasnih volitev v Državni zbor iz leta 2011. Predlaga se ustreznejši rok za vlaganje kandidatur, in sicer namesto 25. dan najkasneje 30. dan pred dnevom glasovanja. Jasneje se določa pristojnost Državne volilne komisije, da v posebnem postopku ugotavlja, kateri kandidati so bili izvoljeni za poslance in katerim pripada pravica prevzema mandata poslanca v času, ko ta opravlja drugo funkcijo. Črtana je določba, da se mora javna volilna propaganda končati najkasneje 24 ur pred dnem glasovanja, ker je to že urejeno v Zakonu o volilni in referendumski kampanji. Predlaga se, da bi Državna volilna komisija uredila svoje poslovanje s poslovnikom po vzoru nekaterih drugih organov, poleg tega pa še nekaj manjših popravkov, ki jih na tem mestu niti ni treba naštevati. Vsekakor je zelo pomembno, da je pričujoči predlog nastal na podlagi konstruktivnega sodelovanja vseh poslanskih skupin, za kar se vsem poslanskim skupinam, seveda tudi svoji, na tem mestu zahvaljujem. Vloženega je bilo precej truda, precej usklajevanj, a predlog imamo danes na mizi, in to je tisto, kar je pomembno. Predlog spremljajo podpisi 81 poslank in poslancev. In še enkrat hvala vsem sodelujočim.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku mag. Dušanu Verbiču.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovani poslanke, poslanci, državna sekretarka, prav lep pozdrav! Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 34. seji 11. 4. 2017 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah v državni zbor, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisano dr. Simono Kustec Lipicer. V poslovniškem roku je amandmaje k predlogu zakona vložila Poslanska skupina Združena levica k 9., 10. in 21. členu. Predstavnica predlagateljev zakona je v dopolnilni obrazložitvi členov poudarila glavni rešitvi predloga zakona, ki se nanašata na uresničitev dveh ustavnih načel. Predlog zakona določa tudi pristojnost Državne volilne komisije za imenovanje tajnikov volilnih enot in okrajnih komisij, določa razloge in postopek za razrešitev tajnikov oziroma namestnikov ter pogoje, ki jih mora izpolnjevati uradnik, da je lahko imenovan za tajnika oziroma namestnika v volilni komisiji. Določa tudi, da so navodila, ki jih izda Državna volilna komisija, za volilne organe obvezna. Zagotavlja pa se tudi pravna podlaga za učinkovito uresničevanje 8. člena Kopenhagenskega dokumenta iz leta 1990, to je, da se zagotavlja polni dostop do volilnega postopka za opazovalce. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je ob predstavitvi pisnega mnenja izpostavila dva osnovna pravna pomisleka oziroma vprašanji, vse ostalo so bile nomotehnične pripombe. S predlogom za amandmaje odbora je bil ta pomislek Zakonodajno-pravne službe odpravljen. Državna sekretarka Ministrstva za javno upravo je dejala, da Vlada podpira predlog zakona in v prvi vrsti pozdravlja njegov poglavitni cilj, to je uskladitev z dvema odločbama Ustavnega sodišča. Direktor Državne volilne komisije je izrazil podporo predlogu zakona in dejal, da vsebuje tudi nekatere predloge Državne volilne komisije, ki bodo olajšali njeno delo, na drugi strani pa omogočili tudi uveljavitev novih pristopov glede posebnih oblik glasovanja. Mnenje Komisije Državnega sveta za državno ureditev je predstavil državni svetnik. Komisija je predlog zakona v celoti podprla. V razpravi je predstavnik Poslanske skupine Združena levica opozoril, da bi moral Državni zbor protiustavnost odpraviti že pred enim letom. Poslanci iz vrst predlagateljev so poudarili, da je o predlogu zakona potekala daljša in širša razprava, usklajevanje poslanskih skupin Državnega zbora ter da je bil v razpravo vključen tudi predsednik Državne volilne komisije. Predlogi za amandmaje odbora so pripravljeni na podlagi pripomb Zakonodajno-pravne službe. Odbor je v skladu s 28. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel, 16 za in nihče proti. Glede na sprejete amandmaje je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerem so sprejeti amandmaji vključeni. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Kot predsednik matičnega odbora pa izkoriščam priložnost in se ob tej priliki zahvaljujem, prvič, za odzivnost in konstruktivnost na usklajevalnih sestankih predstavnikov poslanskih skupin pri pripravi tega predloga sprememb Zakona o volitvah v državni zbor vsem poslanskih skupinam, in drugič, za podpise ob vložitvi zakona obema koalicijskima partnerjema, Desus in SD, ter opozicijskim poslanskim skupinam SDS, Novi Sloveniji, obema poslancema narodne skupnosti ter poslankama Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Menim, da je ta predlog zakona samo dokaz, da se s pravo voljo da marsikaj spremeniti in urediti v dobrobit posameznikom in izboljšanja določenih procesov. Hvala lepa.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade državni sekretarki na Ministrstvu za javno upravo mag. Tanji Bogataj.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Vlada Republike Slovenije je sprejela svoje mnenje k predlogu danes obravnavanega zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah v državni zbor 30. marca 2017. Vlada v svojem mnenju v prvi vrsti pozdravlja poglavitni cilj predloga zakona, to je uskladitev Zakona o volitvah v državni zbor z dvema odločbama Ustavnega sodišča, in sicer odločbo iz leta 2007, ki se nanaša na ureditev volitev po pošti, in pa na odločbo iz leta 2014, ki se nanaša na volišča, dostopna invalidom, in na glasovanje na teh voliščih s posebej prilagojenimi glasovalnimi napravami za invalide. Vlada Republike Slovenije je že leta 2011 sprejela in v zakonodajni postopek predložila predlog novele ZVDZ-C, katerega glavni namen je bil glavni namen je bil uskladitev z odločbo Ustavnega sodišča, vendar je bil takrat zakonodajni postopek neuspešno končan. V zvezi z implementacijo odločbe Ustavnega sodišča, ki se nanaša na ureditev volitev po pošti, Vlada ugotavlja, da predlog danes obravnavanega zakona sledi rešitvi, ki jo je Vlada predlagala leta 2011, in jo Vlada tudi podpira. Glede implementacije odločbe Ustavnega sodišča v zvezi z dostopnostjo volišč invalidom pa predlagatelj zakona v celoti sledi odločbi Ustavnega sodišča in tudi zato Vlada to rešitev podpira. Vlada v mnenju predlaga še nekatere manjše dopolnitve konkretnih členov predloga zakona, predvsem z vidika njihove jasnosti in pa učinkovitega izvajanja, ki pa ugotavljamo tudi, da so bile z amandmaji matičnega odbora ustrezno upoštevane. Glede na navedeno Vlada podpira predlog zakona. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! V Poslanski skupini nepovezanih poslancev vsekakor podpiramo odpravo protiustavnosti, ki jih je ugotovilo Ustavno sodišče. Gre za to, da se omogoči glasovanje po pošti in da se omogoči glasovanje invalidov, kar je zelo primerno. In čas je že bil, da smo do teh sprememb prišli. Seveda je ob teh spremembah upoštevana tudi tista sprememba, ki jo je predlagala Državna volilna komisija. Teh sprememb je kar nekaj in v postopku se je ugotovilo, da nekatere spremembe niso primerne, na kar je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba, zato menimo, da zakon s tega vidika ne bo operatibilen. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev podpiramo rešitve ob upoštevanju amandmajev, ki jih je vložila Združena levica. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Janja Sluga.
Skupina poslank in poslancev iz skorajda vseh poslanskih skupin, razen poslank in poslancev Združene levice, dveh nepovezanih poslancev in ene poslanke Desusa, je Državnemu zboru 3. marca 2017 predložila Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah v državni zbor s temeljnim ciljem odpraviti ugotovljeni protiustavnosti zakona, ki se nanašata na diskriminacijo invalidov glede izvrševanja volilne pravice, in pa na nepravilnosti pri glasovanju po pošti v obstoječem zakonu. Poleg tega smo se predlagatelji odzvali na opozorila Državne volilne komisije in v novelo vključili tudi nekatere njene predloge, ki ji bodo olajšali delo, poenostavili nekatere volilne procese, omogočili učinkovitejši in tudi zunanji nadzor volitev, na drugi strani pa omogočili tudi uveljavitev novih pristopov glade posebnih oblik glasovanja, še posebej invalidov. Odprava protiustavnosti v zakonih je v pristojnosti Državnega zbora kot zakonodajalca in v preteklosti oziroma še v tem mandatu so že bili vloženi nekateri predlogi novel Zakona o volitvah v državni zbor, katerih namen je bil tudi uskladitev z določbami Ustavnega sodišča, a so bili ti zakonodajni postopki žal neuspešno končani. Zato smo v Poslanski skupini SMC zadovoljni, da nam je s konstruktivnim sodelovanjem uspelo premostiti politične razlike in se skorajda na ravni celotnega Državnega zbora, razen omenjenih izjem, poenotiti glede spoštovanja omenjenih določb, izdanih na podlagi 48. člena Zakona o ustavnem sodišču, in s tem tudi glede spoštovanja ustavnih načel pravne države in delitve oblasti. V zvezi s tem velja opozoriti, da je Ustavno sodišče v svojih odločbah že večkrat opozorilo, da gre za hudo kršitev navedenih ustavnih načel, če se zakonodajalec ne odzove na njegove odločbe. V dopolnjenem predlogu zakona, ki ga danes obravnavamo na plenarni seji, smo skorajda v celoti odpravili pravne pomisleke oziroma upoštevali pripombe Zakonodajno-pravne službe in Vlade pa tudi nekatere pripombe Mestne občine Ljubljana. Edino razhajanje z Zakonodajno-pravno službo je ostalo glede vprašanja, ali je glede na odločbo Ustavnega sodišča odprava glasovalnih naprav pri glasovanju za manjšo skupino invalidov, ki na volišču fizično samostojno ne morejo glasovati brez glasovalne naprave, in uvedba nove možnosti glasovanja zanje še vedno ustavnoskladen način izvrševanja volilne pravice ali pa je to morebiti že poseg v volilno pravico. V Poslanski skupini SMC želimo opozoriti, da uvedbe glasovanja po pošti za invalide predstavlja zgolj dodatno možnost in ne predstavlja substituta za glasovanje z glasovalnimi stroji, ki predstavljajo način osebnega glasovanja na volišču. Vseeno pa opozarjamo oziroma bi se po naši oceni s tem povečala možnost, da z manjšimi stroški na lažji način svoj glas odda bistveno več invalidov, kot jih je doslej uporabljalo glasovalne naprave. Uresničevanje volilne pravice s pomočjo glasovalnih naprav namreč ne pokrije toliko kategorij invalidnosti kot ta nova možnost glasovanja po pošti. V zvezi s tem bi opozorili tudi na mnenje direktorja Državne volilne komisije, ki ga je podal na matičnem delovnem telesu in v katerem navaja, da za takšno rešitev obstajajo tehtni, razumni razlogi, ki jih bo mogoče opravičiti ob morebitni ustavni pritožbi. Izrazil je tudi prepričanje, da bi takšna rešitev prestala test sorazmernosti. Ob tem je izrazil obžalovanje, da tudi z glasovalno napravo vsi invalidi ne morejo osebno glasovati, saj nekateri zaradi svojega hendikepa rabijo pomoč tretje osebe, zato vsa zakonodaja v državah članicah Evropske unije, tudi Slovenije, omogoča glasovanje s pomočjo druge osebe tako na volišču kot tudi doma oziroma pri glasovanju po pošti, in nobena se – zato Slovenija predstavlja edino izjemo – ni odločila za uporabo glasovalnih naprav, ki jih je nemško ustavno sodišče celo prepovedalo. V Poslanski skupini SMC bomo kot aktivni sooblikovalci in sopredlagatelji predloga zakona omenjene rešitve o dopolnjenem predlogu zakona seveda podprli, želimo pa si, da bi podporo predlogu zakona izkazali tudi redki poslanci in poslanke, ki se noveli niso pridružili kot sopredlagatelji. Prepričani smo, da so njihovi strahovi in pomisleki glede na neodvisnost dela volilnih organov neutemeljeni, saj sta tako Vlada kot tudi Zakonodajno-pravna služba na seji matičnega delovnega telesa potrdili, da so bili s predlogom za amandmaje odbora ti pomisleki odpravljeni, kar bo pokazala tudi razprava o vloženih tozadevnih amandmajih. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Branko Grims.
Vsem prav lep pozdrav v imenu Slovenske demokratske stranke! Zakon, ki je danes pred nami, je plod kar nekaj mesecev skupnega dela, pri katerem je delo lepo koordiniral gospod Dušan Verbič in je svoje delo zelo korektno opravil. Želeli bi, da je tako soglasje, kot je bilo doseženo tukaj, ko gre za vprašanje uresničevanja ustavne odločbe v korist invalidov, doseženo še na drugih področjih. Zagotovo so področja, kjer smo sodelovanje ponujali in tudi ponujali ustrezne rešitve, temeljna razvojna vprašanja, temeljna vprašanja v korist podjetništva, temeljna vprašanja v korist varnosti, temeljna vprašanja zunanje politike. Če bi na teh področjih sledili prizadevanjem za doseganje konsenza, bi bila država bolj učinkovita, bi bila Slovenija bogatejša in bi imeli ljudje več blaginje in zagotovo boljše perspektive kot v tem trenutku. Tako žal ostaja ta zakon neka svetla točka, druga v tem mandatu. Prva je bila takrat, ko smo na Komisiji za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, ki jo vodim, predlagali spremembo politike in spremembo financiranja v korist varnosti, in je bilo to praktično soglasno potrjeno v Državnem zboru. Danes so rešitve, ki so ponujane tukaj, usklajene, so dobre in predvsem so razumne, hkrati pa v celoti uresničujejo, o tem sem trdno prepričan, vse tisto, kar je bil namen ustavne odločbe. S tem postaja uresničljiva ustavna pravica pasivne in aktivne volilne pravice za prav vse državljanke in državljane, tudi tiste, ki jih je pač življenje na tak ali na drugačen način prikrajšalo. Enako bi moralo veljati za vse točke družbenega življenja. Pred zakonom bi morali biti vedno vsi enaki. Žal pa je tu prostora za delo še zelo zelo veliko. Vsekakor bomo v SDS predlagani zakon podprli, ne bomo pa podprli predlaganih amandmajev.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Peter Vilfan.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Preden pojasnim, zakaj poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus podpiramo predlog zakona, ki ga imamo na poslanskih klopeh, dovolite, da se za trenutek ozrem v zgodovino problematike. Decembra lani nam v tem tako imenovanem hramu demokracije žal ni uspelo sprejeti istoimenskega predloga zakona, s katerim smo želeli preprečiti, da bi nosilci javnih funkcij postali pravnomočno obsojeni na nepogojno kazen zapora, daljšo od pol leta. Preprečiti smo želeli možnost kandidiranja tistim osebam, ki so se pregrešile zoper temeljne vrednote v družbi in bile za to tudi pravnomočno obsojene, a žal do potrebne podpore ni prišlo. Kljub temu pa si bomo, kot smo že večkrat povedali, v Poslanski skupini Desus še naprej prizadevali, da se za opravljanje najvišjih funkcij v državi jasno določijo kriteriji, kdo in pod kakšnimi pogoji jih lahko opravljajo, kajti žal ta vprašanja še naprej ostajajo odprta. Omenjeni predlog pa je poleg določb o prepovedi kandidiranja vseboval rešitve v zvezi z uresničitvijo dveh neuresničenih odločb Ustavnega sodišča. Prva se nanaša na glasovanje po pošti, druga pa se nanaša na volišča, dostopna invalidom, in na glasovanje na teh voliščih. In danes, lahko kar iskreno povem, končno to neustavnost odpravljamo. Na matičnem delovnem telesu je potekala razprava predvsem o delu predloga, ki se nanaša na ukinjanje posebnih glasovalnih naprav za invalide. Direktor Državne volilne komisije je že večkrat poudaril, da so v praksi te naprave povsem nepotrebne. Države članice Evropske unije jih ne uporabljajo, Slovenija je pri tem celo izjema. Seveda biti izjema nikakor ne pomeni, da gre vedno za slabo izjemo, jasno, poznamo tudi pozitivne. A podatki glede uporabe glasovalnih naprav povedo, da je na 14 glasovanjih glasovalno napravo uporabilo zgolj 3 tisoč 41 volivcev ali okoli 390 volivcev na glasovanje. Od leta 2008 do leta 2015 je država za nakup glasovalnih naprav, najem le-teh in z vsemi dodatnimi stroški skupaj porabila 2 milijona 31 tisoč 23 evrov. Tu seveda moram poudariti, da ni prav pravice do izvrševanja volilne pravice invalidov povezovati s stroški, ki jih te naprave prinašajo, v prvi vrsti je treba vsem invalidom omogočiti, da na za njih najlažji način lahko uveljavljajo svojo ustavno pravico, pravico voliti. Zato smo se v iskanju dodatne možnosti zgledovali po tujini, in sicer po Republiki Avstriji, ki invalidom omogoča glasovanje po pošti. Menimo namreč, da bi se s tem celo povečala možnost, da na lažji način svoj glas odda bistveno več invalidov, kot jih je doslej uporabljalo glasovalne naprave, še posebej, če se pri tem upošteva, da bodo po novi ureditvi vsa volišča dostopna invalidom. V Poslanski skupini Desus nas veseli dejstvo, da je podpise k predlogu zakona prispevalo kar 90 % poslank in poslancev, kar daje predlogu dodatno težo, predvsem pa ne gre pozabiti, da določbe predloga prinašajo pomembno uskladitev z dvema odločbama Ustavnega sodišča. Roki za uskladitev za odpravo neskladnosti so namreč že zdavnaj preteki. Predlog bomo v Poslanski skupini Desus seveda podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovani državna sekretarka, kolegice in kolegi! Poslanki in poslanci Socialnih demokratov smo med 81 podpisniki predloga sprememb in dopolnitev Zakona o volitvah v državni zbor. Predlagatelji prvenstveno želimo ustrezno zakonsko urediti dvoje vprašanj, za kateri je Ustavno sodišče v preteklih letih z odločbama ugotovilo neustavno stanje. V prvi odločbi je Ustavno sodišče ugotovilo, da je zakon neustrezno in nezadostno urejal vprašanje o upoštevanju glasovnic, ki so prispele po pošti. To vsebino sedaj natančno urejamo z roki prispetja pošte na volilno komisijo in s poštnimi žigi na ovojnicah, ki dokazujejo čas oddaje poštne pošiljke. V drugi odločbi pa je Ustavno sodišče odločilo, da morajo biti vsa volišča invalidom dostopna, kar z zakonskim besedilom jasno določamo, vendar pa pri vprašanju dostopnosti volišč za invalide sama zakonska ureditev še ni zadosti. Ob dejstvu, da imamo v Sloveniji še več kot polovico vseh, to je preko tisoč 600 volišč, urediti na način, da bodo le-ta invalidom dostopna, potem nas na tem področju čaka še veliko dela. Ob ažurnem sodelovanju z Državno volilno komisijo bo glavnina omenjenega dela na okrajnih volilnih komisijah. Slednje bodo na eni strani najbrž morale iskati tudi nove lokacije volišč oziroma predlagati rešitve za dostopnost invalidom na sedanjih voliščih ter na drugi strani paziti, da ne bodo tega vprašanja enostavno reševale z ukinjanjem volišč. Socialni demokrati se zavedamo, da gre tu za občutljivo vprašanje, povezano tudi s finančnimi sredstvi, zato je po naši oceni nujno, da se k reševanju vprašanja o dostopnosti pristopi čim prej. Prepričani smo, da je primarna želja vseh polnoletnih invalidnih oseb ta, da se jim omogoči glasovanje na matičnem volišču. Še nekatera druga vprašanja, ki so se v praksi izvajanja volitev in referendumov pokazala kot neurejena, pomanjkljivo urejena ali kot neustrezna, sedaj skušamo urediti na primernejši način. Tako se z zakonom predvideva ukinitev posebnih glasovalnih naprav, namenjenih invalidnim osebam, ki so se v praksi izkazale za zelo nizko izkoriščeno možnost glasovanja, pri čemer so se glasovanja na teh napravah udeleževale tudi neinvalidne osebe. Skupni stroški, povezani z omenjenimi glasovalnimi napravami, pa so bili visoki. Za invalidne osebe se predvideva dodatna možnost glasovanja, in sicer po pošti, kar bi lahko marsikateremu olajšalo udeležbo oziroma glasovanje na volitvah. Nadalje predlog zakona določa, da je mogoče posamezne člane in njihove namestnike ter tajnike in namestnike tajnikov razrešiti s funkcij v primeru njihovega nevestnega delovanja v volilni komisiji. Pri tem je treba poudariti, da se žal v praksi še vedno pojavljajo primeri, ko se posamezničlani volilnih komisij sej ne udeležujejo. Svojih izostankov niti ne opravičijo in na ta način otežujejo delo volilnih organov ter prenašajo svoj del nalog na druge člane, kar ne more biti sprejemljivo. Pomembna novost, ki jo prinaša zakon, je tudi ta, da se bodo kandidatne liste po novem vlagale najkasneje 30 dni pred dnem glasovanja, kar v praksi pomeni 5 dni prej, kot je veljalo doslej. Na ta način bomo pridobili tudi kakšen dan več pri pošiljanju polnih glasovnic našim državljanom, ki bodo glasovali po pošti iz tujine. Predlog zakona daje tudi ustrezno pravno podlago, da si Državna volilna komisija podrobneje uredi svoje poslovanje s poslovnikom ter določa obveznost upoštevanja navodil Državne volilne komisije drugim volilnim organom, zlasti volilnim komisijam volilnih enot in okrajnim volilnim komisijam. Pri tem pa moramo vedeti, da je volilna komisija dolžna skrbeti za zakonitost volitev ter za enotno uporabo določb zakona, ki urejajo volilne postopke. In ne nazadnje s predlogom zakona vzpostavljamo tudi ustrezno pravno podlago za učinkovito uresničevanje 8. člena Kopenhagenskega dokumenta iz leta 1990, ki zagotavlja polni dostop do volilnega postopka za opazovalce. Poslanki in poslanci Socialnih demokratov ocenjujemo, da so predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o volitvah v državni zbor dobre ter za namen boljšega izvajanja volilnih postopkov v praksi potrebne in koristne, zato jih bomo v naši poslanski skupini podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, predsednik. Lep pozdrav vsem! Zakon o volitvah v državni zbor, ki je pred nami danes, je posledica padlega paketa volilne zakonodaje, kot je že kolega Vilfan prej povedal. Ob takratni obravnavi je bilo nekako na koncu dogovorjeno, da se poišče vsaj soglasje glede izvršbe odločb Ustavnega sodišča. Ustavno sodišče je namreč pred 3 leti odločilo, da je trenutna ureditev glede dostopnosti volišč invalidom protiustavna, in jasno odločilo, da morajo biti prav vsa volišča v državi dostopna invalidom. Z odpravo protiustavnosti zamujamo že več kot leto dni. Kje so razlogi za to? Ti razlogi tičijo v tem, da se poleg odprave protiustavnosti v predlogu zakona vedno znajdejo tudi neke druge rešitve oziroma določbe, ki nimajo nobene resne zveze s tem. In tudi tokrat imamo podobno situacijo. Omenjene sporne določbe se nanašajo na razreševanje članov volilnih organov. Gre za organe, ki skrbijo za zakonitost volitev, in zato je nujno potrebno, da so pri svojem delu neodvisni in samostojni. Predlagane določbe, ki političnim strankam in poslanskim skupinam dajejo možnost za razrešitev članov, vsekakor posegajo v to njihovo neodvisnost. Kljub temu da morajo delovati neodvisno od kakršnihkoli navodil, se bodo po novem lahko klicali na neke vrste politično odgovornost. V Združeni levici temu nasprotujemo, zato z amandmaji predlagamo črtanje teh določb. Več o tem kasneje v razpravi. Imamo pa nekaj pomislekov tudi glede določb, s katerimi se odpravlja protiustavnost. Prvi je ta, da predlog skladno z odločbo Ustavnega sodišča določa, da morajo biti vsa volišča dostopna invalidom. V Združeni levici smo se že ves čas zavzemali za to, da se to vprašanje razreši, in določba, ki brez izjem določa, da so prav vsa volišča dostopna invalidom, je za nas tista, ki je edina sprejemljiva, in tista, ki jo seveda podpiramo. Bojimo pa se, da bo tukaj nastal problem v praksi. In zaradi tega smo želeli na odboru od Vlade in Državne volilne komisije pridobiti zagotovilo, da posledica te nove določbe ne bo množično zapiranje vseh volišč, ki niso prilagojena oziroma dostopna invalidom. Želeli smo tudi pridobiti zagotovilo Vlade, da bo skupaj z lokalnimi skupnostmi pristopila k aktivnemu reševanju problema dostopnosti in da bo seveda tudi zagotovila sredstva za nakup opreme ali pa za odpravo tako imenovanih arhitekturnih ovir. Le tako bodo volivke in volivci tudi na naslednjih volitvah lahko odšli na enako volišče kot vsakič in ne na 15 ali 20 kilometrov oddaljeno volišče. In če bomo danes v zakon zapisali, da morajo biti vsa volišča dostopna invalidom, ob prvih volitvah pa bi to pomenilo zaprtje 50, 100 ali več volišč, potem nismo naredili pravzaprav ničesar. Tudi to bi bil namreč poseg v izvrševanja aktivne volilne pravice in v primeru presoje s strani Ustavnega sodišča bomo tudi v takšnem slučaju najverjetneje spet na samem začetku. Druga stvar, ki nas je v predlogu zmotila, je ukinjanje posebnih glasovalnih naprav. Res je, da glede teh določb Ustavno sodišče ni ugotovilo protiustavnosti, ampak takšno odločitev je sprejelo, ker zakon ne določa pogojev in načina določitve volišča, ki je opremljeno s tako napravo. V sami odločbi je naštetih tudi nekaj možnih rešitev in ta predlog zakona ne upošteva niti ene od njih, ker te glasovalne naprave preprosto ukinja. Ta ukrep vidimo kot ukinjanje nekega standarda, ki je že bil pridobljen, in zato je na mestu vprašanje, ali je rešitev primerna in ali je sploh skladna z odločbo Ustavnega sodišča. Na podlagi navedenega se v Združeni levici bojimo, da bomo ob morebitni ponovni ustavni presoji določb tega zakona spet na začetku. Bojimo se, da možnosti invalidov, da samostojno oddajo glas na volitvah, po tem zakonu ne bodo nič boljše, in glede na to, da na naša vprašanja, pomisleke še vedno nismo dobili konkretnih odgovorov, obstaja tudi možnost, da bo ob naslednjih volitvah prišlo do zapiranja volišč. V Združeni levici sicer predlogu ne bomo nasprotovali, podprli pa ga bomo le v primeru, da od Vlade dobimo prej omenjena zagotovila in seveda če bodo sprejeti naši amandmaji, s katerimi črtamo sporne določbe glede razreševanja članov komisije. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Zvonko Lah.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! Volilna pravica je temelj, na katerem je postavljeno delovanje celotne parlamentarne demokracije in demokratičnega ustroja države. Brez volitev seveda ni demokracije. Prav zato je na vprašanje volilne pravice treba gledati z veliko mero skrbnosti in občutljivosti, še posebej ko je to povezano s položajem oseb, kot so invalidi. Ustavno sodišče je v zvezi s tem vprašanjem že tri leta nazaj odločilo, da je Zakon o volitvah v državni zbor v neskladju z ustavo. Po mnenju sodišča obstoječa zakonska ureditev ne pomeni primerne in zadostne prilagoditve, ki bi invalidom omogočila samostojno fizično dostopnost volišč v javnih objektih in s tem v večini primerov tudi oviranje osebnega uresničevanja njihove volilne pravice. Prav tako je v skladu z odločbo Ustavnega sodišča v neskladju z ustavo ureditev določitve volišč, ki omogočajo glasovanje s posebej prilagojenimi glasovnicami in glasovalnimi stroji, saj zakon ne določa obveznosti in nobenih meril za določitev prilagojenih volišč. Njihova določitev je prepuščena lastni presoji okrajih volilnih komisij. Že iz te ureditve izhaja, da invalidom ni zagotovljena takšna prilagojenost volišč, ki bi v največji možni meri zagotavljala njihovo dejansko enakopravnost. Po mnenju Ustavnega sodišča gre zato za poseg v pravico invalidov do nediskriminatornega obravnavanja v zvezi z volilno pravico. Ustavno sodišče je odločbo, v kateri je podalo te ugotovitve, izdalo že pred tremi leti. Vlada s predlogom zakona zamuja že eno leto. Tudi zaradi dejstva, da Zakon o volitvah v državni zbor predstavlja enega izmed najbolj pomembnih zakonov zagotavljanja demokratičnega reda Republike Slovenije, je skrajni čas, da Državni zbor odpravi neustavnosti ureditve volilne pravice. Predlog tega zakona določa, da mora biti volišče dostopno vsem invalidom, prav tako predlog s spremembo 81. člena po avstrijskem zgledu omogoča glasovanje po pošti tudi invalidom. Pred časom smo v Novi Sloveniji pripravili zakon o osebni asistenci, ki invalidom pomaga, da svoje življenje v čim večji meri izboljšajo. Veseli smo, da je Državni zbor naš predlog zakona sprejel. Ta predlog zakona v veliki meri uresničuje podobne cilje, ki so povezani s pomočjo invalidom, le da je usmerjen v nekoliko bolj specifično področje volilne pravice. Poleg tega je obveznost, ki jo nalaga Ustavno sodišče, zelo jasna. V Novi Sloveniji bomo zato novelo Zakona o volitvah v državni zbor podprli. Upamo pa, da zaradi tega ne bo prišlo do ukinitve določenih volišč, ker potem nismo naredili kaj dosti na izboljšanju aktivne volilne pravice.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 19. 4. 2017. V razpravo dajem 8. člen in amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijave. Besedo ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, predsednik. Bom obrazložil kar vse tri amandmaje, ker so pravzaprav vsebinsko povezani. Kot sem že povedal v stališču, imamo največ oziroma poglavitne pomisleke, kar se tiče zakona, pri tej novi določbi, ki omogoča predčasno razrešitev članov volilnih organov. Po našem mnenju so te določbe sporne, ker so premalo jasne oziroma premalo definirane in omogočajo poseg v neodvisnost in samostojnost volilnih organov. Kako naj se zagotavlja, je jasno povedalo tudi Ustavno sodišče leta 2007. Res je, da so se določbe s sprejetimi amandmaji na odboru nekoliko izboljšale, kljub temu v določbah ostaja možnost razrešitev s strani političnih strank in poslanskih skupin. Logično je, da se člane razreši iz razlogov, ki so tudi navedeni, torej če izgubijo volilno pravico, ne izpolnjujejo več formalnih pogojev za opravljanje funkcije predsednika ali člana volilnega organa, ostaja pa še vedno v zakonu možnost, da se člane kliče na politično odgovornost, če jo naj tako poimenujem, in to je za nas nesprejemljivo. Predvsem razrešitev zaradi nespoštovanja tako imenovanih obveznih navodil Državne volilne komisije, ki je zelo široka kot definicija oziroma preširoka. Če boste pogledali kakšna pretekla navodila, lahko hitro ugotovite, da bi se dalo takšno razrešitev predlagati tudi zaradi kakšne minimalne ali pa minorne kršitve, ki nima nobene zveze s kršitvijo, recimo, zakonov ali pa s pristranskostjo posameznika. Preko takšne določbe bi se konec koncev lahko od enega dela članov, torej tistih, ki jih predlagajo politične stranke in poslanske skupine, terjalo tudi politično odgovornost. In tukaj je povsem na mestu vprašanje, ali to še zagotavlja tako imenovano neodvisnost in nepristranskost teh organov. Ker je koalicija določbe sicer s svojimi amandmaji nekoliko popravila, ne predlagamo več popolnega črtanja teh členov, torej 8., 9. in 10., ampak samo tistega dela določb, ki se nanašajo na možnost razrešitve zaradi nespoštovanja navodil Državne volilne komisije, ki so, poudarjam še enkrat, res zelo zelo široka in splošna in zaradi tega odpirajo možnost, da bi se ta mehanizem izrabil za klicanje na odgovornost tistih članov teh organov, ki so imenovani s strani političnih strank oziroma poslanskih skupin. Tudi ZPS je, ne nazadnje, podala jasen okvir, na kakšen način se zagotavlja ta neodvisnost. In s temi novimi določbami, ki jih vnaša ta zakon, uvajamo oziroma dajemo podlago za razrešitev s strani političnih strank in poslanskih skupin zaradi nespoštovanja izjemno splošnih navodil. To je ta skrb, ki nas v veliki meri najbolj bega pri tem predlogu zakona. Predvsem pa to, da te določbe nimajo v resnici nobene zveze s tem, kar so bile ustavne odločbe. Vemo, da to ni bilo zapisano ali pa izraženo, torej gre za nek nov mehanizem, ki se bolj kot ne na pobudo Državne volilne komisije uvaja v ta zakon in po katerem ni pravzaprav nobene potrebe. Ponavljam še enkrat, podpiramo vse ostale rešitve v zakonu, to, da se naredijo dostopna volišča invalidom, obstajajo pa seveda odprta vprašanja, ali bo to imelo za posledico zapiranje volišč. Komentiral bi samo še trditve glede teh glasovalnih naprav. Kot sem že povedal v stališču, imajo te glasovalne naprave določene pluse in minuse, od stroškovnih do tega, koliko so v uporabi, ampak po eni strani ne moremo tehtati možnosti za udejanjanje aktivne volilne pravice s stroškom teh naprav, ne moremo tega tehtati s tem, koliko ljudi dejansko uporabi te naprave. Če hočemo slediti tistemu, kar je Ustavno sodišče odločilo, torej da morajo biti volišča dostopna vsem invalidom, to pomeni tudi, da lahko, in to je tudi v izreku sodbe zabeleženo, ti ljudje tudi sami uresničujejo svojo aktivno volilno pravico, da je umik enega od teh načinov, torej glasovalnih naprav, ki so posebej prilagojene za tiste, ki ne morejo sami izvrševati oziroma težje sami izvršujejo te pravice, verjetno en korak nazaj. Treba bi bilo tudi to rešitev še enkrat premisliti. Še enkrat pa poudarjam, resnično bi želeli slišati zagotovilo Vlade, da ne bo prihajalo do zapiranj volišč na prihodnjih volitvah in da bo tudi z lokalnimi skupnostmi naredila vse, da se zagotovijo finančna sredstva, in tudi voljo, da se tista volišča, ki sedaj obstajajo oziroma ki so se do sedaj uporabljala, tudi opremijo z ustreznimi klančinami in podobnim ter seveda odpravijo vse ostale arhitekturne ovire. Toliko zaenkrat.
Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Zvonko Lah.
Hvala lepa, predsednik. Razpravljal bi o tem dvomu, ki sem ga tudi v stališču povedal, da so volišča v javnih objektih, na podeželju predvsem, na takih mestih, ki ne omogočajo dostopa invalidom. Ko sem šel pogledat po voliščih, kolikor jih pač poznam, so to v glavnem gasilski domovi, kakšne občinske gostilne in tako naprej. In tisti starejši objekti, tudi javni, tudi občinski nimajo možnosti dostopa invalidom. Nimajo dvigala ali klančine, da bi bil dostop možen. V gasilskih domovih – vemo, da so te volitve zgodaj spomladi ali pozno v jesen – pa ni druge možnosti, kot da zapelješ avto ven in v garaži je dostop možen invalidom. Vsi drugi prostori, ki jih ima gasilski dom, so pa v glavnem v nadstropju. Kako recimo potem zagotoviti, da bo volilni odbor tam sedel osem ur oziroma šest ur v neogretem prostoru ali kako ga ogrevati, saj gasilci rabijo garažo ogrevati toliko, da voda ne zmrzne, in nič več? Bojim se, da bo prišlo do ukinitve teh volišč in da se bo potem to preneslo tudi na lokalne volitve in bomo naredili s tem večji upad udeležbe na volitvah kot pa to, da bo toliko več invalidov volilo zaradi tega. Mislim, da bi morali razmisliti o tem. Kdo pa mora to zagotoviti? V večini primerov občine zagotavljajo za lokalne volitve te prostore in tam so tudi volišča potem za državnozborske in vse za ostale volitve. Mislim, da bi moralo pristojno ministrstvo tudi sodelovati z občinami, narediti nek načrt, kako zagotoviti, nikakor pa ne ukinjati teh volišč. Ker veliko smo jih že ukinili, in potem ugotavljamo, kako število volivcev pada, ker to centraliziramo. Mi imamo en tak primer v občini, kjer imamo dve volišči praktično v istem objektu – za tiste prebivalce, ki so blizu, in za prebivalce treh vasi, ki so dislocirane stran nekaj kilometrov. Zato ker ni primernega objekta, nobenega javnega, ni gasilnega doma, ni nič. In v glavnem voljo tisti, ki gredo v nedeljo k maši, potem pa na volišče. Več bi jih volilo, sigurno, če bi bilo volišče nekje v sredini tiste volilne enote. Zato opozarjam pristojne, da se z občinami dogovorijo, da pripravijo ali pa da se spremenijo kakšni pogoji, da je lahko v neki privatni hiši ali v nekem objektu tudi volišče, da se pač prestavi iz sedanjega mesta na to. In to pravočasno, da ne bo nastal problem tik pred volitvami, ko bo okrajna volilna komisija ugotavljala, da volišče ni primerno, in bo najlažje to ukiniti in volivce preusmeriti par kilometrov ali pa še več na drugo volišče. In tukaj bomo imeli sigurno zmanjšanje volilne udeležbe, mogoče bomo desetkrat več škode naredili, kolikor pa bomo s tem zakonom pripeljali invalidov na volišče.
Besedo ima gospa Janja Sluga.
Hvala lepa. Jaz se pridružujem kolegu v razmišljanju o tem, da ne bi bilo dobro dodatno ukinjati volišč, hkrati pa se tukaj sklicujem na podatke Državno volilne komisije, ki pravijo, da od 3112 volišč po vsej naši državi je že v tem trenutku za invalide dostopnih 1482 volišč, kar predstavlja dobrih 47 %. Mislim, da dejansko, ko se pogovarjamo o teh prilagoditvah, so problematična zlasti tista, ki se nahajajo v zasebnih prostorih, teh pa je, na srečo lahko rečemo, samo 498. Ta so seveda tista, ki so nekako najbolj na udaru v tem trenutku, ker se seveda nahajajo na podeželju in je mogoče tam res najzahtevnejša naloga, kako zadeve uskladiti. Dostopnost samega volišča, bližina samega volišča je po mojem mnenju seveda eden od dejavnikov za neko dobro volilno udeležbo, vsekakor pa mislim, da ni edini. Če bi namreč to bilo tako zelo pomembno, bi po mojem morala imeti naša država eno najvišjih volilnih udeležb, ker imamo tudi glede na prebivalca najvišje število volišč, če gledamo primerjalno, pa temu ni tako. Tukaj smo že slišali neka zagotovila, tudi Državne volilne komisije, da se bodo te zadeve racionalno reševale, da se bo poskušalo čim bolj konstruktivno pristopiti k tem stvarem, in verjamem, da bo temu res tako. Če se obrnem še na te amandmaje, ki jih je vložila Združena levica. Na matičnem delovnem telesu so bili vloženi amandmaji k 9., 10. in 21. členu, zdaj pa so dodali še amandma k 8. členu. In sicer se 8. člen nanaša na razloge za razrešitev predsednika namestnika predsednika ali namestnika člana v Državni volilni komisiji in ti razlogi nekako tudi sledijo tistim, ki so navedeni v 9. in 10. členu in so predlagani za razrešitev članov okrajnih volilnih komisiji in volilnih komisij volilnih enot ter tajnikov teh volilnih organov. Naj povem, da so ti funkcionarji razrešeni, če to sami zahtevajo ali če ne izpolnjujejo več formalnih pogojev za imenovanje na to funkcijo, se pravi, da izgubijo volilno pravico ali pa da sodniku preneha sodniška služba. Zdaj je pa dodano še to nevestno opravljanje funkcije. To naj bi po mnenju Združene levice vplivalo na neodvisnost in samostojnost njihovega delovanja. Že v nekaterih stališčih poslanskih skupin je bilo obrazloženo to, kar je povedal tudi direktor Državne volilne komisije, da predstavlja dejansko problem, ko določeni člani svoje funkcije ne opravljajo tako, kot bi jo morali, ko se ne udeležujejo sestankov. To ne pomeni, da se ne udeležujejo stvari samo v času trajanja volitev, ampak tudi v vmesnem času, in to predstavlja resno težavo za delovanje komisij. Združena levica tukaj pravi, da rešitve predstavljajo klicanje tudi na politično odgovornost in da to pomeni poseg v neodvisnost in samostojnost, kot sem rekla, da so s tem nekako vezani na navodila in da ni nobenega postopka pritožbe. Tukaj bi opozorila, da odsotnost nekega varstva v tem dotičnem zakonu ne pomeni, da možnosti pritožbe ni, pač pa je zoper to odločitev možno sprožiti ustavni spor, tako kot zakon po upravnem sporu določa, da če za določeno zadevo ni z zakonom zagotovljeno drugo sodno varstvo, se sodno varstvo pravic in pravnih koristi posameznikov proti odločitvam in dejanjem državnih organov zagotavlja seveda v upravnem sporu. Želela bi tudi opozoriti, da je Združena levica vseskozi tako kot vse poslanske skupine sodelovala na teh sestankih, na tej delovni skupini in da kot sodelujoči tudi natančno vedo, zakaj in kako so se rešitve k 9. in 10. členu v resnici pojavile in kakšen je bil namen teh rešitev. Seveda je treba priznati, da tista prvotna rešitev, ki je bila predvidena, ni bila ustrezna, je bila nejasna in je bila nedodelana, zato sta k tistim rešitvam imeli pripombe tako Vlada kot tudi Zakonodajno-pravna služba, obe sta opozorili, da bi takšne rešitve res lahko okrnile neodvisnost članov volilnih organov, vendar je bil za ta namen oblikovan amandma odbora, v katerega je bil vključen razlog za razrešitev nevestno opravljanje funkcije. Ta razlog sledi rešitvi, ki je bila v predlogu Zakona o volitvah v državni zbor iz leta 2011. Tista novela takrat ni bila sprejeta, njen predlagatelj pa je bila Vlada. In tista novela je vsebovala možnost razrešitve članov zaradi razloga nesodelovanje člana v postopku izvršitve akta o razpisu volitev. Tako se je takrat tista dikcija glasila. In ta rešitev je bila po mnenju delovne skupine, v kateri ste predlagatelji teh amandmajev sedeli zraven, preozka in zato je bila oblikovana ta rešitev, ki je zdaj v tem predlogu na mizi, to nevestno opravljanje funkcije, in to nevestno opravljanje funkcije predpostavlja neudeležbo člana na sejah volilnega organa, ki ni vezano zgolj na čas volitev, pač pa tudi na opravila, ki so povezana z izvedbo volitev, njegovo neaktivnost pri samem delu organa. S tem predlogom amandmaja odbora je bil pomislek, ki sta ga prej izrazili Zakonodajno-pravna služba in Vlada, odpravljen. Poleg tega je treba poudariti tudi to, da takšna rešitev v tem predlogu zdaj sledi nekako pravni logiki našega pravnega reda, našega pravnega sistema, in sicer ta logika je, da jo lahko tisti organ, ki je osebo na določeno funkcijo imenoval, pod določenimi pogoji seveda tudi razreši, še posebej pa jo lahko razreši, če govorimo o nekih krivdnih razlogih. Naj preberem tudi delček magnetograma z matičnega delovnega telesa, in sicer citiram predstavnico Zakonodajno-pravne službe: »Prvi pomislek smo izrazili k predlagani ureditvi razrešitvenih razlogov. Poudarili smo, upoštevaje ustavnosodno prakso, da razrešitveni razlogi lahko bistveno vplivajo na neodvisnost in nepristranskost volilnih komisij, ki je nujna, tako Ustavno sodišče, zaradi enakosti volilne pravice. Zato je bil po naši presoji zelo sporen predlog, da bi bili ti funkcionarji razrešeni že na podlagi golega predloga oziroma zahteve poslanske skupine ali politične stranke, brez da bi obstajali vsebinski razlogi.« In potem predstavnica Zakonodajno-pravne službe nadaljuje: »Ugotavljamo, da je s predlogom amandmaja odbora ta naš pomislek odpravljen.« Torej odpravljen. Želela bi opozoriti tudi na zakonodajno gradivo iz leta 1992, ko se je sprejemal prvotni predlog Zakona o volitvah v državni zbor, in iz obrazložitve predloga zakona izhaja nedvoumno po mojem mnenju in zelo jasno, da so volilni organi nekakšen sodno-politični tribunal, ki skrbi za legalnost in legitimnost vseh volilnih procesov, in da morajo zaradi tega biti v njegovi sestavi tudi predstavniki političnih strank. Ta predlog tudi opozarja, da mora sestava seveda odražati tudi razmerje med političnimi strankami. Če zdaj preberem še iz Poročevalca 14. maja 1992, ker je tukaj predlog za izdajo Zakona o volitvah v državni zbor obrazložen. In piše o načelih, na katerih temelji zakon, citiram: »Glede organizacije volitev in delovanja volilnih organov izhaja osnutek zakona iz naslednjih načel: kolikor je možno, je pri sestavi volilnih organov upoštevana sorazmerna zastopanost političnih strank.« In potem še iz naslednjega poglavja, Poglavitne rešitve zakona. Pod točko 3.4 z naslovom Volilni organi zadnji stavek pravi: »Zlasti pa je bolj podrobno urejena njihova sestava, v kateri so zastopani tako pravni strokovnjaki kot tudi sorazmerno politične stranke.« Če je temu tako, se pričakuje nek aktiven nadzor političnih strank, ampak to seveda ne pomeni, tako kot zatrjuje Združena levica, da je s tem aktivnim nadzorom dovoljeno tem članom dajati navodila. Legitimno pa je od teh članov pričakovati, da bodo svojo funkcijo opravljali, kot sem rekla, aktivno in vestno in da bodo opravljali ta nadzor, za katerega so bili tudi prvenstveno imenovani. Zato ne vidim nobenih težav, da če obstaja nekje en neaktiven član, ki ne sodeluje pri delu volilnega organa ali pa hodi tja samo in zgolj zaradi finančnega nadomestila, ki ga prejme, in bi to funkcijo seveda opravljal še naprej, je po mojem mnenju popolnoma legitimno, da je tak član odpoklican oziroma razrešen. In kar se tiče razrešitve članov nižjih volilnih organov izmed sodnikov in pravnih strokovnjakov s strani Državne volilne komisije, naj opozorim, da določbe veljavnega zakona, na podlagi katerih Državna volilna komisija skrbi za zakonitost volitev, in skrbi tudi za enotno uporabo določb zakona, ki se nanašajo na volilne postopke, ter tudi usklajuje delo volilnih komisij, volilnih enot in okrajnih volilnih komisij in daje neka strokovna navodila v zvezi z izvajanjem zakona in nadzoruje njihovo delo – zato te predlagane rešitve dejansko v celoti sledijo ciljem prvotnega zakona iz leta 1991, ki sem ga že prebrala, in nekako sledijo tudi tej uveljavljeni hierarhiji med volilnimi organi. Ta izhaja ravno iz teh navedenih določb in velja podobno, kot velja tudi v sodni veji oblasti. Te določbe ravno Državni volilni komisiji omogočajo, da ta nadzor, o katerem sem govorila, izvaja, in brez možnosti razrešitve članov nižjih volilnih organov iz krivdnih razlogov tega nadzora oziroma te naloge Državna volilna komisija sploh ne more izvajati. To je edini način. Kar se pa tiče tajnikov volilnih organov in njihovih nalog, naj opozorim, da tajniki niso funkcionarji. In ker niso funkcionarji, tudi ne odločajo merodajno, ampak gre tukaj za neke državne uradnike, za neke javne uslužbence, ki za volilno komisijo opravljajo zgolj in samo administrativne naloge in skrbijo za neko podporno okolje, za nek suport samemu delu teh komisij. Hvala lepa.
Vidim, da je še interes za razpravo. Prosim, da se prijavite. Besedo ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala. Samo nekaj odzivov. Tako kot na odboru kolegica Sluga z operiranjem s številkami na nek način relativizira vprašanje, ki je danes pred nami zaradi odločbe Ustavnega sodišča, torej da bi morali vsi imeti dostop in omogočeno izvajanje aktivne volilne pravice. To poudarjam zato, ker v primeru takšnega vprašanja se ne da računati, kaj je smotrno in kaj ni smotrno, enostavno je treba zagotoviti tako, kot je zapisano. Torej vsem, da izvajajo to svojo pravico. Ampak pustimo to. Kar se tiče zagotovil, DVK jih na tisti seji odbora ni dal, vsaj ne javno, tako da bi bilo zaznavno za magnetogram. Od Vlade tudi še vedno čakam ta zagotovila, torej, ali obstaja možnost, da se bodo volišča zapirala. Če jih je sedaj 47 % prilagojenih oziroma dostopnih za invalide, jih mora biti po sprejetju tega zakona 100 %. Kar se tiče sodelovanja ZL – to sem razumel kot nek očitek – pri usklajevanjih smo sodelovali in ves čas poudarjali tisto, kar tudi danes tu govorim. Skratka, naši pomisleki so že od začetka enaki in smo večkrat razložili, zakaj in zakaj jih je treba spremeniti. Zdaj še tisto, kar je bistvo naših amandmajev, da ne gre za politično odgovornost in ne vem kaj. To, kar vi predlagate, pravi: Državna volilna komisija lahko predsednika ali člana ali njegovega namestnika okrajne volilne komisije ali volilne komisije v volilni enoti razreši tudi, če so ravnali v nasprotju z drugim odstavkom 26. člena tega zakona ali če niso ravnali skladno z obveznimi navodili iz 37. člena tega zakona. Kot sem že prej povedal, ta obvezna navodila, ki jih DVK spiše, so zelo široka, opredeljujejo marsikakšno stvar. Tu ne gre zgolj za oviranje postopka, recimo s tem, da se ne hodi na sestanke, ali pa neke nezakonitosti, ampak gre tudi za povsem trivialne zadeve. In zaradi tega opozarjamo, da bi lahko v določenem trenutku to predstavljalo past, ki pomeni tudi politično razreševanje sicer, ja, politično imenovanega člana teh organov, ampak člana, ki mora biti neodvisen in samostojen. In to je tukaj tisto, kar je problem. Treba je obrniti logiko. Politične stranke in poslanske skupine lahko predlagajo člane, mislimo pa, da je treba odvzeti to možnost, da te člane odpokličejo, ker to ravno pomeni, da če ne bodo izpolnjevali določenih navodil, ki jih, recimo, politična stranka daje temu članu, ki mora biti samostojen in neodvisen, potem je to seveda neko klicanje na politično odgovornost. Če nam ni povšeči, kako deluje v tem volilnem organu, ga lahko odstavimo. To je problem in to je stvar, ki je v tem trenutku ni treba zapisati v ta zakon, prvič, ker ne odpravlja nobene ustavne spornosti, in drugič, ker je zaradi dveh stvari nepotrebna, kot prvo časovno in kot drugo, ker uvaja možnost ravno odpoklica teh funkcionarjev na tistih temeljih, ki niso potrebni. Kar se tiče tega, da smo kritizirali to, da ni možnosti pritožbe. To ni bila naša tako pomembna kritika, ampak le mimogrede. Zdaj v zakonu piše, da ni možna pritožba na Državno volilno komisijo, torej ostane upravni spor, ki pa vemo, da traja dlje časa. Se pravi, nekdo bi bil razrešen, to bi učinkovalo takoj, torej bi njegova funkcija prenehala veljati. In šele ko bi se ta stvar zgodila in bi dejansko že bil bivši član, bi upravni spor stekel in za nazaj se te stvari zelo težko popravljajo oziroma škoda, ki nastaja v vmesnem času, bi bila enostavno prevelika. Še enkrat, prva stvar je ta, da se ne sme zapirati volišč, druga je pa ta, da v tem trenutku nimamo prav nobene potrebe po tem, da vnašamo razreševanje teh funkcionarjev v ta zakon, ker je po eni strani sporno, po drugi strani pa v tem trenutku nepotrebno.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav predstavnicam Vlade in tudi vam, kolegice in kolegi! Skoraj neverjetno je, da v 26. letu slovenske samostojnosti danes rešujemo problematiko dostopa invalidov do volišč. Ampak zgodbo želim nadaljevati v pozitivni luči, bolje pozno kot nikoli. Vesel sem in zadovoljen, da smo tukaj vse poslanske skupine dosegle nek konsenz, in dolžan sem zahvalo vsem tistim, ki ste nekako koordinirali ta parlamentarni postopek noveliranja Zakona o volitvah v državni zbor. Še posebej želim izpostaviti tukaj kolegico Janjo Sluga in tudi mag. Dušana Verbiča. Tudi sam sem prepričan, da bi pravzaprav to moral biti nek šolski primer, kako reševati druga zelo pomembna vprašanja naše države in naše družbe. Ko včasih res ne zmoremo nekih konkretnejših reformnih premikov v smislu modernizacije posameznih družbenih podsistemov, ko ne zmoremo slediti potrebam gospodarstva, izboljšanja poslovnega okolja, konkurenčnosti, ki jo pač terja globalizacijski trg, mi pa očitno tu zaostajamo, kar se tiče poslovnega okolja morda tudi nekaj let. Zato nas pač drugi prehitevajo po levi in po desni. Moram reči, da sem se s to diskriminacijo invalidov, kar zadeva njihov dostop do volišč, ukvarjal v svojem poslanskem vprašanju že 5. decembra 2014. Danes smo dve leti in štiri mesece pozneje. Potem so me nekako, kar se tiče odgovora na moje poslansko vprašanje, preusmerjali z enega ministrstva na drugo ministrstvo. No, končno mi je potem po skoraj pol leta, bolj točno 21. maja 2015, minister Boris Koprivnikar dal odgovor. Res skoraj neverjetno je, da danes 47 % od vseh 3 tisoč 100 pa nekaj volišč ne omogoča dostopnosti invalidom. To je neverjetno. In če se poskušam postaviti v kožo invalida, ki bo vprašal na dan volitev oziroma dobil bo obvestilo, kje je volišče, in seveda svoje najbližje volišče, svoj objekt pozna, ali je to gasilski dom, kot ga je omenjal kolega Lah, običajno to na podeželju je, ali kakšen drug objekt. In potem ko invalid zazna, aha, volišče je v prvem nadstropju, dvigala pa ni – kaj bo rekel? »Ne grem volit. Ne grem volit.« To je prav neverjetno, da šele danes – sam ne razumem – da šele danes mi rešujemo to eno ključnih vprašanj oziroma pravic vsakega državljana naše države. Če bi se nekdo poglobil v analizo, koliko volivcev ni uveljavljalo volilne pravice zaradi tega, ker so hendikepirani tako ali drugače, ker so invalidi in jim ni bilo omogočeno dostopati do volišča oziroma se pač niso odločili, da gredo na volišče, potem verjamem, da bi bile te številke dramatične. Hvala bogu smo tukaj zbrali dovolj politične volje aprila 2017, da saniramo to veliko anomalijo in da saniramo, popravimo krivico, seveda samo za v prihodnje, vsem tistim, ki se jim je dogajala, vsem tistim, ki jim jo je država prizadejala, vsem tistim, ki zaradi nedostopnosti niso prišli na volišča. In mi bomo, torej poslanci Nove Slovenije, z budnim očesom spremljali, kako se bo dejansko ta zakon na terenu, če hočete, tudi izvajal. Želimo si, da bi se dejansko vse te ovire čim prej sanirale, oziroma da sem bolj jasen, želimo, da se bo ta zakon, ki dobiva podporo, absolutno podporo v tem državnem zboru, dejansko izvajal dosledno do zadnje črke določbe tega zakona. Žal pa ne moremo v Poslanski skupini Nove Slovenije – krščanskih demokratov podpreti amandmajev kolegov iz Združene levice. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, gospa Janja Sluga.
Hvala lepa! Kolega Horvat, hvala za pohvale. Jaz si vsekakor ne lastim nikakršnih zaslug, mislim, da je to naše skupno delo, ki bi si ga večkrat želela tukaj v tej dvorani in mogoče na delovnih telesih. Bi se pa vseeno pridružila nekje vašemu mnenju. Tudi sama se strinjam s tem, da je v bistvu že vse predlogo takšno stanje, kot je, in seveda ponekod je Vlada tista, ki bo morala sprejeti določene ukrepe, določene prilagoditve, izvesti tudi neke investicije, drugje so to lokalne skupnosti, ampak kot rečeno, najbolj problematična so ravno ta volišča v zasebnih prostorih, kjer pa vpliva nimamo in se bo treba nekako usklajevati in delati na terenu, mogoče na način, kot smo delali, ko smo skupaj te predlog zakona oblikovali. Rešitve so seveda različne. Nekje bo možno uporabiti te tako imenovane montažne klančine, drugje po treba izvesti neke arhitektonske prilagoditve. Ne glede na vse pa danes ne bi bili v teh težavah, če bi se že prej držali tistega, kar smo v zakonodaji sprejeli. Naj samo opozorim, da je bil Zakon o graditvi objektov sprejet leta 2004 in da je tudi Slovenija pristopila h Konvenciji o pravicah invalidov že leta 2008, in to dolgo časovno obdobje do danes je bilo idealna priložnost, da se to delo opravi po kosih, da se tudi finančni zalogaj mogoče malo razdrobi na ta leta, pa se bojim, da v bistvu v tem času nismo kaj dosti storili, in zdaj pač imamo to, kar imamo. Konvencija o pravicah invalidov, ki jo je tudi Slovenija podpisala, že v 9. členu namreč navaja, da morajo vsi invalidi imeti enak dostop do fizičnega okolja, prevoza, informacij, komunikacij, objektov, naprav in storitev. Torej tudi odpravo ovir pri dostopu do stavb. In to je zdaj tista bera, ki smo si jo naredili z neaktivnostjo v vseh teh letih, in se je v enem trenutku z njo treba soočiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Tanja Bogataj, državna sekretarka.
Hvala lepa. Odgovor na izpostavljeno vprašanje oziroma pomisleke glede dostopnosti volišč oziroma možnosti zapiranja in vloge Vlade pri zagotavljanju teh pogojev. Poudariti velja to, kar je bilo tudi v razpravi izpostavljeno, da je razlika v primeru, ko so volišča v prostorih, ki so v zasebni lasti, oziroma v tistih primerih, ko so v javni oziroma državni lasti. V drugem primeru bodo morali volilni organi natančno preučiti, kakšni so ti prostori, in tudi predlagati, kakšne prilagoditve bodo potrebne. V imenu Vlade oziroma Ministrstva za javno upravo, ki je pristojno za področje upravljanja s stvarnim premoženjem pa ne nazadnje tudi za lokalno samoupravo in volilni sistem, si bomo aktivno prizadevali, da se poiščejo ustrezne rešitve, ne bo pa mogoče iz javnih sredstev nadomestiti oziroma prilagoditi tistih prostorov, ki so v zasebni lasti. V tem primeru je ključna vloga volilnih organov in tudi Državne volilne komisije. Namreč, na nižji ravni imajo volilni organi avtonomno pravico, da določajo tudi lokacijo, in v tem primeru bo še več angažmaja potrebnega, da se dogovorimo za nadomestna volišča. Tukaj lahko samo izpostavim, da bomo odigrali aktivno vlogo, vendar so ključni tudi ostali deležniki, kot je bilo našteto. Hvala.
Hvala lepa. Še kakšna želja za razpravo pri 8. členu? Prosim za prijavo. Mag. Dušan Verbič, izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Glede na to, da je razprava potekala v zvezi z 8. členom, pa je s strani vlagateljev amandmajev bilo govora že potem tudi o 9., 10. členu, si bom dovolil ne splošno razpravo, ampak se bom bolj dotikal amandmaja, če mi dovolite, podpredsednik, da spregovorim nekaj besed, kar se tiče amandmajev, vloženih na 10. člen, in se potem ne bom več vključeval. Tisto, kar moram priznati, s strani predlagatelja glede na to, da so bile res kar lepe aktivnosti, konstruktivne na delovni skupini, tudi na matičnem odboru, ampak veste, čudi me predvsem neko dejstvo – da s strani predlagatelja teh amandmajev sploh ni bilo besede o tem, da veljavni Zakon o volitvah v državni zbor instituta prenehanja funkcije v teh tako imenovanih volilnih organih praktično sploh ne določa. In glede na to, da predlagatelje uvrščam tudi pri drugih razpravah, debatah, zakonih predvsem v to skupino, ki želi transparentnost, želi v neki smeri tudi spremembe, učinkovitost, predvsem izboljšave procesov, me toliko bolj čudi v tem primeru, da so vloženi ti amandmaji, vezani na 9. člen, ampak jaz se bom bolj fokusiral na 10. člen, ki je zapisan v smeri, da se črtajo predlagane določbe, da se Državni volilni komisiji omogoča tisto, kar je bilo tudi v razpravi povedano, tajnika, v tem primeru s strani predsednika volilne komisije, direktorja službe Državne volilne komisije in podobno. Gre za to, da oseb, ki jim je po zakonu zaupana odgovorna funkcija, če temu tako rečem, v mandatu, če niso aktivne ali kakorkoli nastopijo neke okoliščine, ki praviloma omejujejo dobro delo teh organov ali komisij, ni mogoče zamenjati. Moram priznati, da v neki smeri težko razumem predlagatelja, kajti dejstvo je, da so te funkcije, ne samo članov volilnih komisij oziroma okrajne volilne komisije, velja tudi za tajnika, to so v bistvu funkcije, ki so častne. Ampak ne toliko v tej častnosti – vsaj kar se tiče tajnika, mora delo res opravljati predvsem vestno, odgovorno – predvsem pa to, kar ne samo ta kot organ, ampak vsi, takrat ko nastopijo ti tako imenovani volilni postopki, morajo delo opravljati skladno z zakonom, podzakonskimi predpisi in podobno. In dejstvo je, da za tajnike je še kako ključno, da so resnično operativni nosilci dela obeh teh institucij ali organov. In dejstvo je, da morajo zagotavljati, kot je bilo že v razpravi rečeno, ne samo administrativne in tehnične pogoje, praktično morajo zagotavljati logistiko. In predsedniki teh komisij, ki so predvsem sodniki, če izvzamem Državno volilno komisijo, se zelo zanašajo na njihovo intenzivno delo, poznavanje vsebine, strokovnost in podobno. Zame je popolnoma razumljivo, če se kakorkoli pojavi okoliščina dvoma, sum na nepravilnost, na morda odmik od samega bistva, da potem preprosto so nedotakljivi, kajti interes vseh nas volivcev, davkoplačevalcev je, da so ti organi resnično zaupanja vredni in tudi učinkoviti. Kajti treba je kljub vsemu omeniti – če se dotaknem vsaj Državne volilne komisije, ki je nesporno tisti organ, ki res skrbi za zakonitost volitev in enotno uporabo volilne zakonodaje, mislim pa, da tudi v teh razpravah se premalo poudarja nekaj – da ima Državna volilna komisija ogromno nekih aktivnostih v okviru te določbe zakonitosti, kajti za nemoten potek vseh teh aktivnosti dobesedno izdajajo sklepe, navodila, usmeritve, priporočila in kaj še vem, lahko rečemo tako imenovane tiste podzakonske akte, ki so v neki smeri v izključni pristojnosti Državne volilne komisije. Tisto, kar menim, da je ključno, pa se mogoče samo malce navežem še, ker je govora glede odprave obeh ustavnih odločb in zagotavljanja v neki smeri pogojev invalidom, prostorsko ali pa tudi sam postopek, ki je zdaj možen preko tako imenovane pisemske ali poštne poti. Želel sem samo izpostaviti nekaj, da preprosto pozabljamo, da okrajna volilna komisija – in tukaj igra resnično aktivno vlogo tajnik – določa volišča in območja volišč. In moram priznati, da sem trdno na stališču, da okrajna volilna komisija skupaj s tajnikom bo še kako, seveda ob podpori in sodelovanju Državne volilne komisije, pozorna pri določitvi volišč in območij volišč, vezano na obe ustavni odločbi. Ne razumem, zakaj se do sedaj že ni, ampak menim pa, da morda pa je bil to razlog, da se niso dosledno izvajale ustavne odločbe – ker ni bilo nobenih sankcij. Verjamem tudi, da Državna volilna komisija, ki bi morebiti prišla do tega, da je treba kakega tajnika zamenjati, sem pa tudi trdno prepričan, da predsednik Državne volilne komisije in njegov namestnik, ki sta po funkciji imenovana vrhovna sodnika – preprosto ne dvomim v njuno objektivnost pri tovrstni presoji predlaganja kakršnekoli zamenjave. In to po neki analogiji bi dal tudi v odnos do političnih strank ali poslanskih skupin, ki predlagajo člane volilnih komisij volilne enote ali okrajne volilne komisije. Ne bom se v nadaljevanju dotaknil še pristojnosti volilne komisije, volilne enote in tesne povezanosti s predsednikom in namestnikom, ki je prav tako po statusu ali po profesiji sodnik, ki pa preprosto v operativnem izvajanju potrebuje resnično dobro podporo s strani tajnika in seveda tudi ostalih administrativnih del, za katera pa vemo, da se to zagotavlja s strani upravnih enot. In popolnoma na mestu je in skrajni čas je, da smo to zadevo uredili na način, da če predsedniki volilnih komisij volilne enote ali okrajne volilne komisije ob sodelovanju z Državno volilno komisijo ocenijo, da ni rezultatov nosilcev tako imenovane administrativne podpore ali ostalih motečih elementov znotraj teh komisij, pride do zamenjave. In zame je popolnoma logično nekaj. V tem primeru tisti, ki predlaga kandidata – pa se ne bom zdaj spuščal v Državno volilno komisijo ali posamezne volilne enote – je logično, da ima objektivno oceno, kdo je tisti, ki bi lahko bolje opravljal zaupano funkcijo, in predlaga zamenjavo. Ne vidim tukaj preprosto nobenih problemov in težav in se mi zdi, da je to tudi edino pravilno. Daleč od tega, da bi se tukaj nekaj sankcioniralo neobjektivno. In zame je ključen argument varovala ravno funkcije predsednikov teh institucij. Se pravi, sodnik Vrhovnega sodišča ali pa ostali sodniki. Za konec samo še dve besedi. Tisto, kar je bilo že s strani kolegice povedano, dejstvo je, da tajniki in ostala administrativna pomoč tem tako imenovanim volilnim komisijam preprosto niso funkcionalni. Morajo pa biti zelo dobri poznavalci na področju teh tako imenovanih upravnih, administrativnih del in tudi poznavanja procesa volilne zakonodaje. In to resnično tudi predsedniki, sodniki, ki dobro poznajo to področje, potrebujejo tesno ob sebi njihovo pomoč. Iz tega razloga ravno zaradi boljše učinkovitosti delovanja teh organov ne razumem predlagatelja. In zato lahko samo jasno povem, da zavračam vse vložene amandmaje ravno iz tega razloga. Verjamem pa, da praksa potem vedno kaže morda nekolikšne odmike, ampak meni je to resnično garancija, da bo delo v teh bistveno, vsaj v posameznih zadevah – kajti v večini primerov ali 90 % ali 95 % smo bili občani in volivci zadovoljni z delom teh – v posameznih primerih pa so bili odkloni in Državna volilna komisija je bila nemočna, da bi pomagala narediti kakršnekoli premike pri tej zadevi. Za konec se tudi zahvaljujem za vse izražene pohvale, če temu tako rečem, vendar je pa korektno, da se tudi tukaj na tem mestu resnično zahvalim predvsem strokovnim sodelavcem poslanskih skupin, kajti z njihovo aktivnostjo smo pa resnično tudi pripeljali do tega, kar je pred nami. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, dr. Matej Tašner Vatovec.
Čisto na kratko, hvala. Ne bom zavlačeval več te točke, ker vidim, da prihaja k zaključku. Glejte, mi ne nasprotujemo vsem možnim oblikam razrešitve, sem pa večkrat poudaril že, da se nam ne zdi ustrezna rešitev, ki jo predlagate, kar se tiče neupoštevanja navodil, ki jih izda Državna volilna komisija, ker so zelo široka in splošna. Če na nek način skušam plastično to prikazati oziroma malo karikiram, vemo, da je delo volilnih organov – tja stranke in poslanske skupine nimajo dostopa, tako da ne morejo recimo nadzirati tega, kaj počno. In zdaj hipotetično, enemu volilnemu organu ali pa komisiji en član, recimo, – pa ne iz teh razlogov, ki ste jih vi navajali, torej da se ne udeležuje ali pa ne vem, kaj – jim njegovo razmišljanje morda ne bo preveč povšeči. Kaj to pomeni? Da bo, ne vem, tajnik sporočil predsedniku, glejte, ta nam dela težave, dajte sporočiti stranki ali poslanski skupini, da nam ta dela težave, da nam bodo oni potem posredovali zahtevo za umik tega člana? Ker drugače si ne predstavljam, kako bo ta mehanizem sploh potekal. Saj stranke, ki imenujejo člana, ki bi moral biti neodvisen in samostojen, ali pa poslanske skupine ne vedo, kaj se dogaja na zasedanjih teh volilnih organov. Tako da si tu v tem primeru predstavljam edino tako, da bo nekdo dobesedno tega človeka, ki naj bi delal težave skladno s temi navodili ali pa ostalimi določbami, enostavno zašpecal, če naj uporabim to besedo, predsedniku tega telesa in bo potem ta predsednik skomuniciral dalje s stranko oziroma s poslansko skupino. Tu je ta dvom, ki ga niste odpravili, ga nismo odpravili v vsem času usklajevanj, in tudi danes me ne prepriča. Tako da mi seveda vztrajamo na teh amandmajih in bo pač glasovanje opravilo svoje, ampak pomisleki še vedno obstajajo.
Hvala lepa. Lahko počasi [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Gospa Janja Sluga, predlagateljica, izvolite.
Mogoče bi se samo v enem delu odzvala. Kar zadeva teh navodil Državne volilne komisije, mi je zelo zanimiva ena, lahko bi rekli skoraj anekdota, če ne bi bilo kar malo žalostno, ki jo je povedal direktor Državne volilne komisije. Namreč ko se pogovarjamo o teh navodilih, ki jih oni dajejo potem posameznim komisijam. Državna volilna komisija je že ves čas ne glede na to, da tudi zakon nekaj časa tega še ni določal, težila k temu, da bi se večina volišč prilagodila in postala dostopna invalidom. In je v ta namen izdala eno tovrstno navodilo – ampak kaj se je s tem navodilom zgodilo? Nihče ga v resnici ni upošteval in nobenega truda ni bilo vloženega, kljub temu izdanemu navodilu, da bi se to navodilo uresničilo. Prišlo je celo do situacije, ko je zaradi tega neuresničevanja Državna volilna komisija izdala to isto navodilo za vsake volitve znova, pa se kljub temu ni nič premaknilo. Samo toliko okrog tega, kakšne vrste navodil Državna volilna komisija daje, kaj z njimi želi doseči in kakšen je v bistvu potem končni izkupiček teh navodil, če niso obvezna. Hvala.
Hvala lepa. Lahko razpravo pri 8. členu zaključimo? Hvala lepa, zaključujem razpravo. Prehajamo na 9. člen. V razpravo dajem 9. člen in amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 10. člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa, zaključujem razpravo. Torej, nihče več ne želi razpravljati, zato zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 2. točki dnevnega reda. Prekinjam 5. točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O OKVIRU ZA PRIPRAVO PRORAČUNOV SEKTORJA DRŽAVA ZA OBDOBJE OD 2018 DO 2020. Predlog odloka je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga odloka dajem besedo predstavnici Vlade mag. Saši Jazbec, državni sekretarki na Ministrstvu za finance.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Pred vami je drugi slovenski srednjeročni fiskalni okvir, natančneje odlok o okviru za pripravo proračunov sektorja država za obdobje 2018–2020, ki je pripravljen skladno s 6. členom Zakona o fiskalnem pravilu. Z odlokom se določata ciljni primanjkljaj in najvišji možni obseg izdatkov v posameznem letu za sektor država kot celoto in za štiri blagajne javnih financ za prihodnja 3 leta. Ciljni primanjkljaj sektorja država se za leto 2018 znižuje na 0,2 % bruto domačega proizvoda, v letih 2019 in 2020 pa bo Slovenija beležila presežek v višini 0,2 oziroma 0,4 % bruto domačega proizvoda. Sprejetje fiskalnega okvira v Državnem zboru predstavlja ključno srednjeročno usmeritev in obvezo slovenske javnofinančne politike. Okvir je oblikovan na podlagi pomladanske napovedi makroekonomskih kazalcev Umarja, prve ocene Statističnega urada RS glede doseženega primanjkljaja v letu 2016 ter iz podatkov tekočih fiskalnih tokov. Podatki o višini lanskega primanjkljaja in izboljšana gospodarska napoved potrjujejo, da je Slovenija v gospodarskem ciklu višje od prvotnih pričakovanj, hkrati pa kažejo, da sta tako ugodnejši javnofinančni rezultat kot nova gospodarska napoved posledica cikličnih učinkov in vladnih ukrepov. Fiskalni okvir je usmerjen k doseganju srednjeročne uravnoteženosti javnih financ, ugodnejši makroekonomski trendi pa kljub temu omogočajo zvišanje zgornjih mej odhodkov sektorja država in njegovih posameznih blagajn. Pri tem še naprej velja, da je rast javnofinančnih prihodkov višja od rasti odhodkov. To nam omogoča postopno doseganje javnofinančnih ciljev na način, da smo delno skladni s pravili Evropske unije, hkrati pa si prizadevamo ohraniti široko zasnovano stabilno gospodarsko rast, ki ne temelji več samo na izvozu, temveč tudi na krepitvi povpraševanja gospodinjstev in domačih investicij. Za odpravo primanjkljaja skladno z zahtevami Pakta za stabilnost in rast Vlada predvideva, da je ob obstoječi metodologiji Evropske komisije in pri računih Ministrstva za finance uravnoteženost javnih financ brez negativnega vpliva na gospodarsko rast mogoče doseči s postopnim zniževanjem primanjkljaja do konca leta 2020. S tem sledimo določbi 148. člena Ustave in Zakonu o fiskalnem pravilu. Letos je okvir prvič ocenil tudi Fiskalni svet. Ta ugotavlja, da se strukturni saldo znižuje z nižjo dinamiko, kot je letna zahteva za gospodarstvo v normalnih časih po pravilih Evropske komisije. Fiskalni svet zato pričakuje, da Vlada še letos pripravi nabor dodatnih ukrepov, da bo dosežen zadosten napor v letih 2016 in 2017 ali vsaj letih 2018 in 2019. Poleg tega navaja, da je izdatke treba omejiti tako, da bo izravnan strukturni saldo dosežen že leta 2019. Vlada v stališču do ocene Fiskalne sveta ugotavlja, da v obdobju, ko se približujemo srednjeročnemu cilju, Zakon o fiskalnem pravilu ne predpisuje načina in formule zniževanja strukturnega salda. Doseganje srednjeročnega cilja leta 2019 bi pomenilo izredno strukturno zahtevo in hitro nadaljnjo konsolidacijo, ki bi lahko ogrozila okrevanje gospodarstva in imela negativne posledice na krepitev potencialne rasti in blaginje prebivalstva. Zato se je Vlada že leta 2015 odločila, da zasleduje fiskalno pravilo, ki zahteva bolj postopno konsolidacijo. Pot do uravnoteženih javnih financ je Vlada omogočila z aktivnim upravljanjem dolga, s sprejetimi politikami na področju plač v javnem sektorju ter transferjem posameznikom in gospodinjstvom, kjer je uspela s postopnim sproščanjem varčevalnih ukrepov omejiti rast izdatkov, prav tako pa dosega oportunitetne prihranke na področjih, kjer kljub povišanju stroškov z ustreznimi politikami ohranja izdatke na vzdržnih ravneh. Upoštevaje navedeno Vlada meni, da je predlog odloka skladen z ustavo in z Zakonom o fiskalnem pravilu, ter predlaga Državnemu zboru, da ga sprejme v predlagani obliki. Glede na obstoječa tveganja bo Vlada tekoče spremljala gibanja v javnih financah in po potrebi pravočasno prilagodila ukrepe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog odloka je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici, gospe Urški Ban.
Najlepša hvala, predsedujoči, za dano besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Odbor za finance in monetarno politiko je na 73. nujni seji in na prvem nadaljevanju te seje 12. 4. 2017 kot matično delovno telo obravnaval Predlog odloka o okviru za pripravo proračuna sektorja država za obdobje od 2018 do 2020, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Članom odbora je bilo predloženo tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe z dne 10. 4. 2017, ocena Fiskalnega sveta z dne 10. 4. 2017 in pisno stališče Vlade do te ocene z dne 12. 4. 2017. Na seji so bili prisotni predstavniki Vlade, predstavniki Urada Republike Slovenije za makroekonomske analize in razvoj, Fiskalnega sveta ter Zakonodajno-pravne službe. Uvodno dopolnilno obrazložitev k predlogu odloka je podala ministrica za finance, ki je najprej predstavila širšo vsebinsko obrazložitev vseh pripadajočih dokumentov, in sicer tako nacionalni reformni program kot tudi program stabilnosti, ki je akt, v katerem so opisane politike ter ukrepi za dosego ciljev, ki so določeni v predlogu odloka. V nadaljevanju je predstavila vsebino predloga odloka, torej cilje za vse štiri državne oziroma javne blagajne ter cilje za naslednja 3 leta. To nam je podrobno predhodno obrazložila tudi predstavnica Vlade državna sekretarka na Ministrstvu za finance danes. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je podala pripombe, ki so razvidne iz pisnega mnenja službe. V okviru postopkovnih vprašanj je bilo predvsem izpostavljeno dejstvo, da odbor ni prejel pisnega stališča Vlade do ocene Fiskalnega sveta, kot to veleva četrti odstavek 7. člena Zakona o fiskalnem pravilu, zato sta poslanski skupini SDS in Nova Slovenija – krščanski demokrati napovedali obstrukcijo. V nadaljevanju sem sejo prekinila ter pozvala Vlado, da predloži pisno stališče Vlade do ocene Fiskalnega sveta, ki smo ga potem tudi dobili. V prvem nadaljevanju seje je direktor Umarja predstavil ključne ugotovitve zadnje pomladanske napovedi ter predstavil glavne makroekonomske kazalce Slovenije ter njihove napovedi za prihodnji 2 leti. Predsednik Fiskalnega sveta je v nadaljevanju seje predstavil pisno oceno Fiskalnega sveta ter ob tem izpostavil predvsem pričakovanje Fiskalnega sveta, da Vlada v letu 2017 okrepi fiskalni napor ter da se 0,2 % točke BDP fiskalnega napora prenese v leti 2018 in 2019, saj bi s tem zagotovili strukturno fiskalno ravnovesje do leta 2020. Ministrica za finance je nato predstavila pisno stališče Vlade do ocene Fiskalnega sveta ter poudarila, da je Vlada proučila oceno Fiskalnega sveta in jo jemlje z vso resnostjo, ter ob tem podala svoje utemeljitve glede predlaganega predloga okvira. Povedala je, da sprememba odloka ni potrebna, da pa je treba skrbno spremljati javnofinančna gibanja. V razpravi je bilo izpostavljeno predvsem vprašanje metodologije, s katero se ugotavlja deficit, vprašanje skladnosti odloka s 148. členom Ustave, vprašanje ukrepov za znižanje strukturnega primanjkljaja, vprašanje črpanja evropskih sredstev ter vsebinska vprašanja glede dodatnega zdravstvenega in pokojninskega zavarovanja in vprašanje glede financiranja velikih investicij, kot je drugi tir. Omenjeno je bilo tudi vprašanje sanacije bančnega sistema in njegovih posledic za proračun. V okviru razprave je ministrica za finance odgovorila na zastavljena vprašanja in podala dodatna pojasnila in potrdila, da je odlok v skladu s 148. členom Ustave. Prav tako je skladnost s 148. členom Ustave potrdil predsednik Fiskalnega sveta ob opozorilu, da so potrebni dodatni fiskalni napori, da Slovenija ne pride v neustavno stanje, do leta 2020. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga odloka in jih sprejel. Ker k predlogu odloka na matičnem delovnem telesu niso bili vloženi amandmaji, odbor Državnemu zboru predlaga, da Predlog odloka o okviru za pripravo proračunov sektorja država za obdobje od 2018 do 2020 sprejme v predloženem besedilu. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Urška Ban bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Najlepša hvala še enkrat za besedo. Na podlagi Zakona o fiskalnem pravilu, ki smo ga v Državnem zboru sprejeli v letu 2015, se proces odločanja o ključnih javnofinančnih ciljih, ki jih je treba zasledovati pri javnofinančnem načrtovanju, začne s sprejetjem odloka, ki ga obravnavamo danes. Predloženi odlok namreč opredeljuje dva ključna javnofinančna cilja oziroma vsebuje dve vrsti pomembnih odločitev. Prvič, določa ciljni saldo sektorja država kot celote in posameznih blagajn javnega financiranja, torej tudi ciljni saldo za državni proračun, občinske proračune, zdravstveno in pokojninsko blagajno. V naslednjem koraku določa tudi najvišji možni obseg izdatkov, tako za celotni sektor država kot višino izdatkov posameznih blagajn javnega financiranja, ki so stebri v naši državi in zagotavljajo stabilnost in varnost našim državljanom. Predlagana vsebina odloka oziroma izračuni, na katerih temeljijo najvišji izdatki in ciljni saldi tako celotnega sektorja država kot vseh štirih javnih blagajn, temeljijo na upoštevanju različnih podatkov v zvezi s pričakovanimi prihodki in odhodki tako v letošnjem kot tudi v naslednjih treh letih. Ti podatki izhajajo iz zadnje pomladanske ocene makroekonomskih okoliščin oziroma makroekonomskih kazalnikov, kot so predstavljeni v pomladanski napovedi Urada RS za makroekonomske analize in razvoj iz marca letošnjega leta, nadalje iz podatkov Agencije Republike Slovenije za javnopravne evidence in storitve ter iz finančnih načrtov proračunskih uporabnikov za leto 2017 in iz podatkov Statističnega urada Republike Slovenije o gibanjih v javnih financah. Se pravi, na vseh teh podatkih temeljijo izračuni, katerih vsebina je predstavljena v tem odloku. Na osnovi teh izhodišč in v skladu z roki, ki jih opredeljuje Zakon o fiskalnem pravilu, nam danes Vlada v potrditev torej predlaga odlok o okviru za pripravo proračunov sektorja država za obdobje od leta 2018 do 2020, za naslednja tri leta. Čeprav se tokrat v Državnem zboru šele drugič srečujemo s tovrstnim odlokom o pripravi proračunov za srednjeročno obdobje, pa v osnovi ne gre po vsebini za neko novo materijo samo po sebi. Proces, na podlagi katerega se je določil ciljni saldo in najvišji možni obseg izdatkov sektorja država, se je izvajal tudi pred sprejetjem Zakona o fiskalnem pravilu, in sicer vse od sprejetja pravil pakta za stabilnost. Podatki o ciljnem saldu sektorja država in ciljnem obsegu izdatkov so bili vsako leto vključeni v program stabilnosti, ki je predstavljal slovenski srednjeročni fiskalni okvir. Pristojna za sprejetje tega fiskalnega okvira je bila Vlada, ki je program stabilnosti po sprejetju posredovala Evropski komisiji v nadaljnjo obravnavo v okviru evropskega semestra. S sprejetjem Zakona o fiskalnem pravilu pa se, kot sem že omenila, del pristojnosti, vezan na proračunsko načrtovanje, že v tej fazi seli v Državni zbor. Na podlagi 6. člena Zakona o fiskalnem pravilu je namreč Vlada pred dokončno potrditvijo programa stabilnosti v letu 2017 dolžna Državnemu zboru poslati predlog okvira za pripravo proračunov sektorja država za naslednja tri leta. In Vlada je v skladu z roki, ki so določeni v Zakonu o fiskalnem pravilu, ter ob upoštevanju že omenjenih razpoložljivih podatkov, ki vplivajo na bodoče prihodke sektorja država in odhodke v letošnjem in naslednjih treh letih, posredovala odlok, ki ga imamo na mizi. Na podlagi aprilskega poročanja statističnega urada, s katerim smo se seznanili tudi na sami seji odbora za finance v zvezi s temeljnimi agregati sektorja država, so bili podani podatki, da je za leto 2016 Slovenija beležila primanjkljaj v višini 609 milijonov evrov ali 1,5 % BDP, kar je 407 milijonov evrov oziroma 40 % manj, kot v letu 2015. Ravno danes sem zasledila podatek, da je po prvi reviziji v letu 2016 primanjkljaj države znašal nekoliko več, 733 milijonov evrov oziroma 1,8 % BDP, kar je za 124 milijonov evrov oziroma za 0,3 odstotne točke več, kot smo bili seznanjeni s to oceno na samem odboru, zato že na tem mestu sprašujem tudi predlagatelja, ali in na kakšen način to vpliva na cilje, ki smo si jih v odloku za naslednja tri leta zadali. Do določene mere je ta boljši rezultat, ki je bil dosežen v letu 2016, kot je že tudi sama državna sekretarka omenila, posledica izboljševanja položaja države v gospodarskem ciklu in tudi strukturnih izboljšav, ki so bile izvedene v preteklih letih. Deficit iz leta 2015 smo na tak način izboljšali za 1,2 % BDP in s tem uspešno naslovili javnofinančna tveganja. Ta doseženi boljši rezultat lanskega leta pa nadalje zahteva dodaten fiskalni napor že za letošnje leto, se pravi za leto 2017, ker smo takrat, ko smo sprejemali proračun za leto 2016, načrtovali primanjkljaj sektorja država na ravni 1,3 % BDP. Po novih projekcijah, tistih, ki so nam bile dostopne na odboru in ki jih vključuje tudi program stabilnosti, ki je priloga tega odloka, naj bi v letošnjem letu dosegli ciljni deficit 0,8 % BDP. V naslednjih letih pa potem odlok predvideva nadaljnjo postopno konsolidacijo javnih financ tako, da se bo nominalni saldo sektorja država v letu 2018 znižal, deficit bo 0,2 % BDP, v naslednjih dveh letih pa bomo beležili presežek 0,2 % BDP v letu 2019 in 0,4 % BDP v letu 2020. Vsekakor lahko ugotovimo, da je to bistveni premik k odpravi primanjkljaja sektorja država, ki ga bo Slovenija od vstopa EU prvič odpravila v letu 2019 in celo ustvarila presežek. Po tej poti bomo beležili tudi znatno izboljšanje primarnega salda sektorja država, ki je pozitiven že od leta 2015 naprej. S tem je začrtana pot do srednjeročne uravnoteženosti javnih financ do leta 2020. Nominalno znižanje primanjkljaja sektorja država pa se v celoti ne odraža v izboljšanem strukturnem saldu sektorja država, v katerem izločimo vpliv gospodarskega cikla in enkratne dogodke. Strukturni saldo se je po podatkih iz osnutka programa stabilnosti v letu 2016 izboljšal za 0,8 %, za leto 2017 pa je načrtovano izboljšanje za 0,3 %. To pomeni, da nominalno izboljšanje ni v dovolj veliki meri posledica prilagoditve strukture javnih izdatkov, temveč nanj vplivajo tudi ciklični dejavniki. Zato je v tem obdobju ključna izvedba zastavljenih trajnih strukturnih ukrepov, s katerimi se bo izboljšala struktura javnih financ ter investicij, ki bodo okrepile potencialno rast. Ti ukrepi so predvideni v nacionalnem reformnem programu in tudi v programu stabilnosti in so razdeljeni na kratkoročne ukrepe, dolgoročne ukrepe in ukrepe za okrepitev potenciala rasti. Z upoštevanjem in izvedbo ukrepov, ki jih predvidevata oba programa, tako nacionalni reformni program kot program stabilnosti, po našem mnenju Vlada sledi začrtani poti, da bo strukturni saldo sektorja država uravnotežen do konca leta 2020, ko naj bi bil dosežen srednjeročni cilj. To bo dosegla na način, da bo rast javnofinančnih prihodkov višja od rasti javnofinančnih odhodkov. Ravno tako je iz projekcij programa stabilnosti razvidno, da bodo celotni odhodki sektorja država do konca programskega obdobja rastli počasneje od nominalnega BDP. Tako se bodo odhodki znižali s 45 % bruto domačega proizvoda v letu 2016 na slabih 42 % bruto domačega proizvoda v letu 2020, kar bo najnižja raven od vstopa v Evropsko unijo. S tem se omogoča postopno doseganje javnofinančnih ciljev ob tem, da si Vlada prizadeva, da ohrani, kot je bilo danes tudi že povedano, široko zasnovano gospodarsko rast, ki ne bo temeljila več samo na izvozu, ampak tudi na krepitvi povpraševanja gospodinjstev in domačih investicij. Je pa treba pri obravnavi tega odloka izhajati iz dejstva, da se še vedno nahajamo v prehodnem obdobju približevanja srednjeročnemu fiskalnemu cilju, kot ga določa Zakon o fiskalnem pravilu. Že ob obravnavi tega zakona, se pravi Zakona o fiskalnem pravilu, smo veliko razpravljali o tem, da zakon postavlja srednjeročni fiskalni cilj nekoliko drugače, kot pa je srednjeročni fiskalni cilj postavljen v okviru evropskega pakta za stabilnost in razvoj, ker ta od nas zahteva strukturni presežek v višini 0,25 % BDP, ki naj bi bil dosežen do konca leta 2020. Naše pravilo se torej v prihodnjem obdobju osredotoča zgolj na pravilo strukturnega napora in ne izpostavlja še drugih dveh evropskih pravil, ki se nanašata na kakovost izdatkov in pa pravilo dolga. Določena opozorila in priporočila v skladu s tem nam je na sami seji Odbora za finance in monetarno politiko, se pravi v zvezi s prilagajanjem naših javnih financ srednjeročnemu fiskalnemu cilju, letos prvič podal tudi Fiskalni svet, ki smo ga imenovali nedolgo nazaj na prejšnjem plenarnem zasedanju v Državnem zboru, torej je Fiskalni svet letos prvič tudi vključen na nek način s podajanjem mnenj in priporočil v sam proces proračunskega načrtovanja že od te faze naprej. Kot neodvisni strokovni instituciji smo mu namreč zaupali nalogo, da se glede na fazo ekonomskega ciklusa za vsako proračunsko leto posebej opredeli do obsega javne porabe. Se pravi, naloga Fiskalnega sveta je, da vnaprej določijo, ali je predviden obsega javne porabe primeren glede na faze gospodarskega ciklusa, v katerem je država, in ali je skladen z določbami fiskalnega pravila. V mnenju, ki nam ga je predstavil predsednik Fiskalnega sveta, le-ta ocenjuje, da imamo v Sloveniji opravka z ugodnimi gibanji in s konjunkturo, v zvezi s katero bi lahko rekli, da je naša država že v normalnem obdobju gospodarskega cikla. Je pa predsednik Fiskalnega sveta opozoril in dal Vladi priporočilo, da se fiskalni napor pri strukturnem saldu poveča za 2 promila BDP v letih 2018 in 2019, torej da Vlada do konca leta 2017 pripravi ustrezne ukrepe, s katerimi bo do pričetka leta 2020 proračun dejansko uravnovesila. Na ta način po mnenju Fiskalnega sveta leta 2020, ko se konča srednjeročno obdobje, ne bomo v nasprotju z zahtevami, ki so določene v ustavi in v Zakonu o fiskalnem pravilu. Na podlagi priporočil Fiskalnega sveta pričakujemo od Vlade, ki sicer ocenjuje, da sprememba odloka v tem trenutku ni potrebna, da skrbno spremlja javnofinančno situacijo in pravočasno ukrepa, če se bodo določena tveganja povečala. Prav tako pričakujemo, da bo Vlada dejansko izvedla ukrepe, ki jih predvideva v nacionalnem reformnem programu in programu stabilnosti, da bomo lahko zagotovili potreben fiskalni napor. Če na koncu povzamem. V dosedanjih programih stabilnosti smo se zavezali k doseganju srednjeročnega fiskalnega cilja v letu 2020, in sicer je naš srednjeročni cilj strukturni presežek v višini 0,25 % BDP, kot sem rekla, v letu 2020. Temu cilju, po našem mnenju, sledi danes obravnavani odlok o pripravi proračuna sektorja država za naslednje triletno obdobje, kjer pa je zaradi upoštevanja ugodnejših makroekonomskih okoliščin zasledovan tudi cilj hitrosti prilagajanja, kar sem pa tudi že v uvodu povedala. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo torej mnenja, da je predlagani odlok skladen z veljavno ureditvijo na področju fiskalne politike, ki je na eni strani določena z ustavo in sprejetim Zakonom o fiskalnem pravilu, na drugi strani pa tudi z evropskimi pravili. Na podlagi odloka in osnutka programa stabilnosti, ki je njegova priloga, ocenjujemo, da bosta tudi v prihodnje fiskalna politika in načrtovanje poti za dokončno javnofinančno konsolidacijo usmerjena v podporo stabilni gospodarski rasti in s tem v zagotavljanje višjega blagostanja za vse nas, zato bomo v naši poslanski skupini predlagani odlok podprli. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Andrej Šircelj bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, spoštovani ostale predstavnice Vlade, kolegi in kolegice! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne podpiramo predloženega odloka. Predvsem zaradi tega, ker ni v skladu z ustavo, in predvsem zaradi tega, ker ni v skladu s predpisi Evropske komisije, ki urejajo to področje, ter seveda posledično ocenjujemo, da tudi ni v skladu z Zakonom o fiskalnem pravilu. Pa vendar, spoštovani podpredsednik, mi dovolite, da pridem postopoma do argumentov in obrazložitev za to stališče Slovenske demokratske stranke. Najprej mi dovolite, da omenim poročilo seje Odbora za finance in monetarno politiko. Na tej seji je Slovenska demokratska stranka to obstruirala, kar pomeni, da smo zapustili sejo. V poročilu je navedeno, da smo napovedali obstrukcijo, dodati bo treba, da smo sejo tudi zapustili. Zelo hitro po tej napovedi. In sicer iz razloga, ker na tej seji ni bila zagotovljena zakonitost, zakonitost v skladu z Zakonom o fiskalnem pravilu, ki v 7. členu določa, da mora Vlada pripraviti mnenje oziroma pisno oceno Fiskalnega sveta, pisno stališče ocene Fiskalnega sveta. In to ni bilo zagotovljeno na tej seji. Šele po nadaljnji razpravi, ko smo sejo že zapustili, je dejansko prišlo do tega, da je bila seja potem tudi prekinjena. Potem ko je ministrica zagotovila, da bo to mnenje narejeno do popoldanskega časa. In potem je bilo narejeno to mnenje do popoldanskega časa in potem je Slovenska demokratska stranka preklicala to obstrukcijo. In drugo, kar se mi zdi še pomembnejše v tem poročilu Odbora za finance in monetarno politiko, kjer je navedeno naslednje, citiram zadnji stavek prvega odstavka: »Prav tako je skladnost s 148. členom Ustave potrdil predsednik Fiskalnega sveta ob opozorilu, da so potrebni dodatni fiskalni napori, da Slovenija ne pride v neustavno stanje do leta 2020.« Dr. Davorin Kračun, predsednik Fiskalnega sveta, je na seji Odbora za finance in monetarno politiko o skladnosti z ustavo, s 148. členom Ustave, o čemer je bil dejansko vprašan, dejal: »Naš odgovor bi bil takšen, da če zamudimo pri usklajevanju strukturnega salda, bomo vsekakor ne samo v nasprotju s pravili pakta stabilnosti,« ne samo, to se pravi, Slovenija bo v nasprotju s pravili pakta stabilnosti, »ampak bomo prišli tudi v neustavno stanje. In ravno zaradi tega je tudi Fiskalni svet predlagal določeno minimalno povečanje fiskalnega napora v naslednjih letih, tako da si zagotovimo, da do leta 2020, ko se konča srednjeročno obdobje, zagotovo ne bi bili v nasprotju s tem, kar zahteva 148. člen Ustave ali pa prvi odstavek 3. člena Zakona o fiskalnem pravilu.« Se pravi, Zakon o fiskalnem pravilu in ustava določata, kdaj so urejene javne finance, in Fiskalni svet je predlagal določen napor, za 0,2 % ali za 2 promila, da se naredi v tem odloku. To ni bilo sprejeto. Vlada ni sprejela tega. In sedaj seveda tudi pravi, da če to ne bo sprejeto in ker ni bilo sprejeto – morda bo danes sprejeto, ne vem – potem bomo lahko v neustavnem stanju. Kar seveda z drugimi besedami, če se zdaj vrnem na to poročilo – predsednik Fiskalnega sveta, ki ga danes ni tukaj, ni potrdil tistega, kar piše v tem poročilu, da je to v skladu z ustavo in tako naprej. Mi danes sprejemamo predpise za leta od 2018 do leta 2020 in tako naprej. Danes jih seveda lahko spremenimo in zaradi tega so ti zapisi, bom rekel, milo rečeno, prijazno, netočni ali pa vsaj nepopolni. Jaz bi predlagal, da se to popravi, in sicer tako, da bo navedeno dejansko stanje. Da bo navedeno tisto, kar se je dejansko dogajalo, in tisto, kar je nekdo dejansko rekel. In zakaj pravzaprav tukaj gre? Gre v bistvu zato, da morajo biti prihodki in izdatki proračunov države srednjeročno uravnoteženi brez zadolževanja ali pa morajo prihodki presegati izdatke. Od tega se lahko začasno odstopi samo v izjemnih okoliščinah za državo. To določa 148. člen Ustave v svojem drugem odstavku. In sedaj ocenjujemo, ali je temu tako. Natančneje to določa tudi Zakon o fiskalnem pravilu, ki določa uravnoteženost prihodkov in odhodkov, ki določa merila za določitev izjemnih okoliščin in ki določa tudi delovanje Fiskalnega sveta, njegove pristojnosti in tudi odzive Vlade na Fiskalni svet, česar pa Vlada ni zagotovila na seji odbora, zaradi tega smo sejo obstruirali. Če prehajamo na samo vsebino vsega tega, kar je bilo povedano. Gre za to, da vlada Mira Cerarja ni naredila zadostnega fiskalnega napora, še posebej če gledamo strukturni primanjkljaj. Tukaj se Vlada in Evropska komisija, milo rečeno, prerekata, dokazujeta vsaka svoj prav, kaj je prav in kaj ni prav. Tukaj je seveda vprašanje, ali smo mi zavezani fiskalnemu paktu ali ne. Če smo, potem moramo verjetno upoštevati tisto, kar pravi. Če nismo, potem nismo. Ampak ta razprava traja že nekaj let. Bivši minister Mramor je že s tem začel in tukaj gre za vprašanje strukturnega napora. Z drugimi besedami, ali bo ta vlada sprejela tudi določene strukturne ukrepe za to in ali bo zagotovila, da se bo zaradi določenih dogodkov dejansko ta primanjkljaj tudi povečal. Temu Vlada ne sledi, zaradi tega tudi ne sledi Evropski komisiji, po mojem mnenju ne sledi tudi Zakonu o fiskalnem pravilu in seveda posledično tudi ustavi. O tem je bilo že veliko razprav, ampak z drugimi besedami, na področju odhodkov je narejeno premalo ali pa naredi premalo. In na to opozarja tudi Fiskalni svet v svoji prvi oceni Jaz mislim, da tukaj bi bilo treba dati Fiskalnemu svetu tisto težo, ki jo dejansko ima po zakonu. Če smo sprejeli člane Fiskalnega sveta, je ta koalicija zavezana, da da težo oceni Fiskalnega sveta. Ne pa, da reče, da bomo to naredili enkrat v prihodnje, da so to neka priporočila, da je to ne vem kaj. Ne. Zelo resno bi bilo treba to sprejeti in zelo resno bi bilo zaradi tega treba tudi spremeniti ta odlok v skladu z oceno Fiskalnega sveta. To z drugimi besedami pomeni, da se zmanjšajo odhodki oziroma naredi napor na področju odhodkov. Temu žal ta vlada ne sledi. Ob vseh ostalih neznankah, ki jih imamo. Eno bomo obravnavali tudi kasneje. Koliko bo Vlada podprla na takšen ali drugačen način drugi tir, na primer, in kakšen vpliv bo imel drugi tir na fiskalno pravilo oziroma na odhodke državnega proračuna do leta 2020. In tudi vse garancije, ki jih bo morala Vlada tukaj notri dati. S tega zornega kota so te številke, ki jih določa Vlada v tem odloku oziroma predlaga Vlada v tem odloku, nerealne, lahko so tudi slepilo, lahko so utvara, skratka niso tiste, ki jih od nas zahteva Evropska komisija in niso tiste, ki jih pravzaprav zahtevamo sami od sebe preko sprejetja fiskalnega pravila o ustavi in ki so določene tudi v Zakonu o fiskalnem pravilu. Iz navedenih razlogov v Slovenski demokratski stranki ne bomo podprli tega odloka. Poleg tega pa je tudi še ogromno vsebinskih razlogov in tudi ogromno stvari, ki niso dorečene. Med drugim niso dorečeni ukrepi, s katerimi naj bi Vlada že dosegla tisti fiskalni napor, ki ga v bistvu tukaj sama predlaga. Omenja se zdravstvena reforma. Poglejte, ne bi o zdravstveni reformi, ampak kolikor razumem, niti koalicija ni dokončno zmenjena o zdravstveni reformi. Pa tudi ne bi govoril o zdravstveni reformi, ker je verjetno treba najprej narediti red v tem zdravstvu, da ne bodo zaradi čakalnih vrst ljudje umirali. Potem je Vlada omenila, govorim tisto, kar je Vlada omenila, ustanovitev demografskega sklada. Ustanovitelj demografskega sklada samo po sebi pomeni same stroške. Na začetku pomeni same stroške. Da ustanovite vi neko podjetje, neko pravno entiteto, pomeni na začetku do leta 2019 same stroške. Tako da s tega zornega kota, glejte, ni tukaj narejenega nič. Potem Vlada omenja celo pokojninsko reformo do leta 2019 in tako naprej. Glejte, za vso to zadevo je edina dobra stvar v tem odloku, da te vlade ne bo več. Ta odlok se nanaša na leta 2018, 2019 pa 2020. Zaradi tega je v bistvu tudi popolnoma vseeno, kaj ta vlada načrtuje in kaj ta vlada govori, ker jaz mislim, da bodo volivci in volivke pokazali smelost in tudi pripravljenost za to, da s tako vlado pa res ne gre računati, da bi se karkoli zgodilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Uroš Prikl bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice, kolegi! Jaz bom za razliko od mojega predhodnika tukaj predstavil stališče Poslanske skupine Desusa do Predloga odloka o okviru za pripravo proračunov sektorja države 2018–2020, ne bom pa govoril toliko o aktualni vladi, o bodoči vladi in tudi ne bom govoril o reformah in kako je strošek, da ustanavljamo demografski sklad in tako dalje. Predlog odloka določa ciljni saldo oziroma največji obseg izdatkov za vse štiri javnofinančne blagajne, torej za proračun države, pa za lokalne skupnosti pa tudi za Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje in tudi za zdravstveno blagajno. Naša država se trudi doseči, prvič, dolgoročne strukturne ukrepe za vzdržnost javnih financ; drugič, ukrepe s kratkoročnim strukturnim učinkom; tretjič, ukrepe za krepitev potencialne rasti, in četrtič, ukrepe za doseganje ciljev ekonomske politike. Za doseganje poglavitnega fiskalnega cilja na način postopne konsolidacije naših javnih financ je treba dodatno pozornost nameniti večjemu fiskalnemu naporu oziroma omejiti izdatke, vendar nikakor, tu pa poudarjam, nikakor in pod nobenim pogojem na način, da dodatno poslabšamo položaj upokojencev in drugih ranljivih ciljnih skupin. Medtem ko se izdatki za zdravstveno blagajno zaradi sprejetih dogovorov in ukrepov postopoma zvišujejo, pa nisem prepričan, da je prav, pa pokojninska blagajna trenutno ne doživlja prevelikih pretresov. Če to pomeni njeno, recimo temu neokrnjenost ali vzdržnost vse do sprejema nove pokojninske reforme, v naši Poslanski skupini Desusa s tem nimamo nikakršnih težav. A zgolj številka, da pokojninska vreča, če smem metaforično temu tako reči, velja nekaj več kot 5,3 milijarde, pa ne pove dosti ali pa ne pove vsega. Največ pove slika iz prakse, kakšno je osebno zadovoljstvo in socialni položaj upokojencev, ali pokojnina zadostuje za njihove osnovne življenjske stroške ter ali dobijo pošteno in dostojno pokojnino za svoje dostojno opravljeno delo v preteklosti. Pred kratkim se je naša vlada seznanila z letnim poročilom ZPIZ za minulo leto. V Poslanski skupini Desusa poročilo ocenjujemo kot pozitivno in optimistično. Je potrditev, da delamo v pravo smer. Trend rasti števila upokojencev se je bistveno, bistveno upočasnil in predstavlja najnižjo rast, govorim o številu upokojencev v zadnjih 26 letih, to je približno 0,3-odstotne točke na letni ravni. Jaz sem namenoma uporabil besedo optimistično poročilo, saj to pomeni, da pokojninska blagajna ne bo več v tolikšni meri obremenjena, ne bo imela toliko pritiska in bo imela povečane možnosti za samostojno izvajanje nekaterih doslej zanemarjenih, ja, zanemarjenih ukrepov, ki bodo prispevali k boljšemu upokojenskemu statusu. Napori v naši poslanski skupini Desusa postajajo vse bolj vidni. Letos bodo vsi upokojenci deležni regresa, uspeli smo doseči dvakratno usklajevanje pokojnin, in to do leta 2016. Tu pa se ne bomo ustavili in zato nas lahko držite za besedo. Izdatki za pokojnine se v letu 2017 povečujejo za 2,1-odstotno točko zaradi že izvedenih usklajevanj pokojnin ter tudi tiste v februarju za 1,15 % in skladno s predvideno rastjo števila upokojencev. Na tej seji Državnega zbora bomo, kolegice in kolegi, in to sem še posebej vesel, uzakonili dvig minimalne pokojnine za vse tiste upokojence s polno delovno dobo na višino 500 evrov mesečno. In tudi tukaj ne bomo končali, to vam obljubljamo. Novi trendi prav tako govorijo oziroma potrebe nas silijo za oblikovanje politike aktivnega staranja, v povezavi z ukrepi na trgu dela. Prioritetna naloga pa še vedno ostaja uveljavitev zakona o demografskem skladu, ki je morda na prvi pogled res v prvi fazi, v prvih mesecih ali letih nek dodaten strošek, na dolgi rok pa pomeni ustanovitev demografskega sklada dolgoročno garancijo in umno upravljanje s sredstvi, ki bodo temu skladu zaupani, pomeni garancijo za vzdržnost in nemoteno izplačevanje pokojnin vsem sedanjim in vsem bodočim upokojencem. Prepričan sem, ne samo jaz in kolega Šircelj, da se tega zavedamo vsi. V skladu s predlogom največjega možnega obsega izdatkov pokojninske blagajne bomo tudi v prihodnjih letih nadaljevali v smeri odprave negativnih učinkov interventnih ukrepov minulih let, doseganja realne vrednosti pokojnin in izboljšanja gmotnega položaja naših upokojencev. Predlog odloka pomeni lažje in bolj pregledno srednjeročno načrtovanje proračunske politike države, kljub temu da potrebujemo še soglasje Evropske komisije. Ne glede na priporočila iz Bruslja pa menimo, da je določena časovnica v primeru nacionalnih reform prekratka, da bi pokazala svoje dejanske rezultate. Okoliščine se ves čas spreminjajo, zato smo veseli, in prav je, da je temu tako, da obstaja notri tudi varovalka, ki omogoča spremembo odloka glede na aktualne in mnogokrat tudi nepredvidene razmere, ki se lahko dogodijo. V zaključku, kolegice in kolegi, v Poslanski skupini Desus bomo odlok soglasno sprejeli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Odlok o okviru za pripravo proračunov sektorja države za obdobje 2018–2020 je prav gotovo temeljni dokument, s katerim se določi maksimalna poraba in meja zadolževanja posameznih blagajn. Tako državnega proračuna, občinskih proračunov, pokojninske blagajne in tudi zdravstvene blagajne. Okvir, ki ga sprejemamo danes s tem odlokom, je še toliko pomembnejši, ker bo presegal mandat tako državnega zbora v tem sklicu kot posledično tudi same vlade, torej bo ta odlok imel posledice tudi na delovanje naslednjega sklica državnega zbora in nove vlade. Dejstvo je, da je vzrok za sprejemanje takšnega odloka pravzaprav zaveza k fiskalnemu pravilu, ki smo jo v Sloveniji zapisali celo v ustavo. S tem smo vstopili v t. i. neoliberalni vseevropski nadzorovani program, katerega glavni cilj je omejevanje javnega dolga oziroma njegovo zmanjševanje, vendar na račun ljudi, ki niso krivi za nastali položaj. Slovenija in druge države so se k temu zavezale v času krize, ko je neoliberalnemu kapitalu uspelo populistično prepričati vlade, medije in javnost, da je edini vzrok za krizo javno trošenje. Če pogledamo danes razmere v Sloveniji, lahko ugotovimo, da je ta omejitev javne porabe imela hude posledice za gospodarsko rast in posledično nastanek tudi zelo velike brezposelnosti. Preko 100 tisoč ljudi je ostalo brez zaposlitve. K temu je treba dodati tudi dejstvo, da je bil slovenski javni dolg predimenzioniran, bil bi lahko mnogo nižji, če ne bi bilo treba izvesti dragega polnjenja bančne luknje. Posledično se danes srečujemo z zahtevami za podaljševanje varčevanja do leta 2020 in s tem se odpira vprašanje, ali bodo resnično v vsem tem obdobju nosili posledice prav tisti ljudje, ki niso povzročili te bančne luknje, ali bodo nosile posledice elite, ki jih pravzaprav tudi rešujemo skozi sanacijo bank. Verjetno je odgovor enoznačen, saj ga lahko razberemo že danes, da je pravzaprav to naloga navadnih ljudi, ne pa elite. Pri tem je treba izpostaviti tudi dejstvo, da je v Sloveniji zabeleženih že okrog 400 tisoč ljudi, ki živijo na robu revščine, da pa je še vedno eno od poglavitnih vprašanj, koliko bo, recimo, minimalna pokojnina v Sloveniji. Trend je, da bo prej nižja od tistega, ki je zaznan kot prag revščine, in enako se dogaja z minimalno plačo in posledično tudi s prilagajanjem vseh plačnih razredov v podjetjih. To so ti ukrepi, ki kažejo, da bo do leta 2020 s sprejetjem tega odloka breme predvsem na ljudeh. Zato bi vendarle bilo treba, ker bo ta dokument šel tudi v Bruselj, bistveno jasneje izpostaviti tudi dvom pri tem dokumentu, ali je resnično globina bančne luknje taka, kot je bila ocenjena v letu 2013, kajti tudi v Evropski komisiji in Evropski centralni banki ter Mednarodnem denarnem skladu vedo, da je bila ocena gospodarske rasti v Sloveniji napačna, predviden je bil zelo drastičen padec gospodarske rasti, dejansko pa je bila ves čas beležena gospodarska rast. Vprašanje je tudi, na katerega ta odlok ne daje odgovora, koliko bomo do leta 2022 teh sredstev, ki naj bi jih pridobili nazaj z ustanovitvijo slabe banke, dejansko pridobili in vrnili v proračun. Ta ocena bi morala biti bistveno bolj jasna, kajti iztek slabe banke je predviden leta 2022, ta odlok bo pa veljal do leta 2020. Če se v Sloveniji srečujemo s tem, da želimo dosledno spoštovati zaveze, dane Bruslju, to nikakor ne sme pomeniti, da ne smemo dvomiti v te zaveze, ki so bile dane. To je ena od tem, ki bi zagotovo morala biti bistveno bolj resno obravnavana tudi v okviru tega odloka in tudi nacionalnega reformnega programa, pa tudi programa stabilnosti. Samo skozi bolj poglobljeno analizo vseh teh dogajanj bi zagotovo bila realnejša podoba tega odloka kot tudi javne porabe. Dejstvo je, da bomo lahko uspešni v prihodnosti samo na način, da bo izvoz v Sloveniji še naprej rasel, ta je ključen dejavnik v Sloveniji za uspešno gospodarsko rast, in s tem rast bruto domačega proizvoda. Dejstvo je, da je tudi javna poraba oziroma domača poraba ena tistih, ki močno vpliva na gospodarsko rast, torej bo dvig standarda ljudi moralo biti vprašanje, ki bo do leta 2020 morda pogojevalo spremembo tega odloka. Ne nazadnje tudi investicije in črpanje evropskih sredstev. Če ne bomo uspešni pri črpanju evropskih sredstev, potem bodo razmere zaskrbljujoče tudi naprej. Socialni demokrati predvsem pričakujemo, da se bodo pospešili vsi postopki za učinkovitejše črpanje evropskih sredstev, posledično tudi učinkovitejše izvajanje investicij in s tem tudi dvig gospodarske rasti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združene levice.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! Že na začetku lahko povem, da bomo poslanci Združene levice glasovali proti odloku, s katerim se izvršuje fiskalno pravilo. Prva stvar, na katero pa moram opozoriti, je delovanje Fiskalnega sveta. Kot je znano, je ta odlok prvi dokument, na katerega je novo imenovani Fiskalni svet podal svoje mnenje. Že to prvo mnenje kaže, da si je koalicije z imenovanjem fiskalnega sveta naredila medvedjo uslugo. Kot vemo, je koalicija na prejšnji seji s podporo SDS izvolila nove ustavne sodnike in imenovala Fiskalni svet. V Ustavnem sodišču je okrepila tisto linijo ustavnih sodnikov, ki nasprotujejo enakopravnosti istospolnih parov ali blokirajo kazenski pregon politikov, osumljenih korupcije, in človek bi pričakoval, da bo koalicija s to vezano trgovino vsaj zmanjšala neoliberalne tendence v Fiskalnem svetu. Vendar se je zgodilo ravno obratno. Mnenje Fiskalnega sveta je v osnovi negativno. Fiskalni svet se je postavil na stališče Evropske komisije, ki zahteva, da Slovenija pospeši varčevanje. In to se je zgodilo zdaj, ko se je Vlada vendarle vsaj deloma uprla diktatu Bruslja in zavrnila zgrešeno bruseljsko metodologijo, ki kaže pregrevanje slovenskega gospodarstva v letu 2016, ni ga pa kazala v letu 2007. Torej zdaj, ko se je Vlada vendarle postavila proti nesmiselnemu diktatu Bruslja, se je Fiskalni svet postavil na stran Evropske komisije. Pred seboj imamo nov dokaz o tem, kako škodljiva je kadrovska politika te koalicije. Ničesar ni uravnotežila, v resnici je še ta dva pomembna organa nagnila še bolj v desno. Drug pomemben podatek iz tega odloka pa je dejansko spodbuden. Vlada je z odlokom določila, da lahko državni proračun v letu 2019 namesto 9,4 milijarde porabi 9,7 milijard evrov. Vlada je torej ugotovila, da lahko v letu 2019 porabimo za 281 milijonov evrov več, kot je bilo predvideno lani, ne da bi s tem kršili fiskalno pravilo ali evropske predpise. Z drugimi besedami, iz odloka izhaja, da lahko Slovenija manjkajočih 200 milijonov evrov kapitala za progo Divača–Koper zagotovi sama, ne da bi se morala dodatno zadolžiti. Torej 200 milijonov evrov, ki jih zdaj išče pri Madžarski za investicijo v drugi tir, lahko država po tem odloku zagotovi sama, ne da bi se morala dodatno zadolžiti ali da bi morala kršiti evropska pravila. Gospodarski položaj, in to je razlog, je pač bistveno boljši, kot je kazalo februarja 2015, ko je Vlada sprejela sklep, da je treba drugi tir graditi s sodelovanjem tujega kapitala. In gospodarski položaj je tudi bistveno boljši, kot je kazalo lani jeseni, ko je koalicija sprejela veljavni odlok za pripravo proračunov sektorja država. Ta odlok torej dokazuje, da lahko Slovenija brez dodatnega zadolževanja in ne da bi kršila evropske predpise, sama zagotovi kapital za drugi tir. Na ta način se lahko Slovenija izogne zahtevam Madžarske po vezanih poslih. Na ta način lahko preprečimo poizkuse privatizacije Luke Koper oziroma podeljevanje koncesij v koprskem pristanišču. In na ta način se lahko izognemo absurdni situaciji, da bi naša državna podjetja z novimi dajatvami subvencionirala tujo državo. Če povzamem, julija lani je minister Počivalšek na vprašanje novinarke Mladine, ki se je glasilo Zakaj se država odloča za dražji način gradnje drugega tira?, odgovoril, citiram, »enostavno, ker nimamo denarja«. Ta odlok dokazuje, da to ne drži. Imamo dovolj denarja, da novo progo zgradimo na način, ki je dokazano dolgoročno najcenejši in ki bo ohranil ključno infrastrukturo v slovenskem upravljanju. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik Državnega zbora. Spoštovane predstavnice Ministrstva za finance in gospa državna sekretarka, drage kolegice in kolegi! Odlok o okviru za pripravo proračunov je prvič obravnavan ob spoštovanju zakonske ureditve, ki zahteva konstituiranje fiskalnega sveta. Veliko časa je trajalo, da je vlada dr. Mira Cerarja nedavno končno uspela s predlogom za oblikovanje Fiskalnega sveta. Že pri obravnavi lanskega odloka o okviru za pripravo proračunov, smo v Novi Sloveniji opozarjali na problematiko strukturnega primanjkljaja. V oceni Fiskalnega sveta k temu predlogu okvira za pripravo proračunov pa je tudi Fiskalni svet izrecno opozoril, da odlok predvideva prenizek strukturni napor. Za povečanje strukturnega napora pa potrebujemo strukturne reforme. Vlada v zadnjem letu ni izpeljala niti ene omembe vredne reforme, mandat pa se počasi bliža svojemu koncu. Vse kaže na to, da se je v smislu resnega ekonomskega razvoja ta vlada predstavila le še kot ena zamujena priložnost in mandatno obdobje kot izgubljena tri oziroma štiri leta. Proračunski prihodki se predvsem zaradi naših izvoznikov v zadnjih letih povečujejo, vendar pa Vlada te priložnosti ne zna izkoristiti za znižanje strukturnega primanjkljaja, kar bi predstavljalo poroštvo za razvoj ter stabilnost Slovenije v prihodnosti. Prihodki v proračunu so se od leta 2013 povečali za okrog 800 milijonov evrov. Celotno povečanje pa vladajoča koalicija vsako leto zapravi za javno porabo in plačilo obresti. Plačilo obresti znaša več kot 10 % celotnih proračunskih odhodkov na letni ravni. Javni dolg znaša kar 32 milijard evrov, kar je več kot 83 % bruto domačega produkta. Število javnih uslužbencev se je v prvi polovici mandata te Vlade povečalo kar za okrog 4 tisoč. Dramatični podatki. Kljub temu da je realni sektor nosil največje breme gospodarske krize, se celotno povečanje obsega proračuna namenja javnemu sektorju, kar je milo rečeno nerazumno. Krščanski demokrati predlagamo, da povečanje proračunskih prilivov namesto za javno porabo izkoristimo za reforme davčnih razbremenitev in izboljšanje poslovnega okolja, kar je za dolgoročni razvoj Slovenije nujno potrebno. Slovenski demografski trendi so izjemno zaskrbljujoči. Slovenska družba je družba znotraj EU, ki se najhitreje stara, kar seveda pomeni in bo povzročilo in povzroča veliko fiskalno tveganje. V Sloveniji se vsako leto rodi 10 tisoč otrok premalo, Vlada pa raje kot za spodbudno družinsko politiko sredstva namenja za dokapitalizacijo Slovenskega državnega holdinga in Družbe za upravljanje terjatev bank ter ugajanje različnim in raznim sindikatom. Podjetniki pridno polnijo proračunske vreče, v zameno pa ne dočakajo nobenega in res nobenega davčnega ukrepa v smislu razbremenitve. Celo obratno. Vlada je v lanskem letu celo povišala davek od dohodka pravnih oseb. Za zmanjšanje strukturnega primanjkljaja je nujna modernizacija slovenskega gospodarskega okolja, kar pa je za obstoječo vlado očitno pretrd oreh. Mi ponujamo naš gospodarski program tej vladi, ki pa sestoji iz treh stebrov, ki so zelo preprosti in zelo lahko razumljivi: nižji davki, enostavni postopki, odprto gospodarstvo. V Novi Sloveniji odloka o okviru za pripravo proračunov sektorja država za obdobje 2018–2020 ne bomo podprli.
Hvala lepa. Dr. Mirjam Bon Klanjšček bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala lepa. Vsi prav lepo pozdravljeni! Čeprav je danes že bilo poudarjeno mi dovolite, da tudi sama izpostavim pomembnost današnjega sprejetja Predloga odloka o okviru za pripravo proračunov sektorja države, ki ga prvič sprejemamo v skladu z ustavo in v skladu z izvedbenim zakonom o fiskalnem pravilu. Veseli me, da se je predsednica Odbora za finance in monetarno politiko kolegica Urška Ban vendarle prav odločila in počakala na pisni odziv Vlade na mnenje Fiskalnega sveta. Tako bomo vključno z današnjim sprejetjem postopek izpeljali, kot je to predvideno s samim zakonom. Torej danes, eno sejo po imenovanju članov Fiskalnega sveta že obravnavamo prvi dokument z njihovim mnenjem, ki pa žal ni čisto takšno, kot bi si ga vlada oziroma ministrica želela, in sicer zniževanje strukturnega primanjkljaja, ki se ne znižuje na pravilnih predpostavkah, kot tudi domača in zunanja tveganja, na katera poleg Fiskalnega sveta opozarja tudi Umar. Pod črto lahko zaključimo vsaj to, da ni samo Evropska komisija tista, ki pravi, da so strukturne reforme nujne. Žal pa obstaja velika verjetnost, da večjih reform v tem mandatu ne bo. Vseeno pa menimo, da je prav, da se o tem govori in da smo o tem seznanjeni. Dva ključna dokumenta, ki ju Vlada posreduje v oceno Evropski komisiji, in sicer Program stabilnosti, ki pove, kaj smo naredili, in Nacionalni reformni program, ki napoveduje, kaj še nameravamo narediti, kažeta zanimivo sliko. V Programu stabilnosti Vlada ugotavlja, da so bili ukrepi dveh predhodnih vlad zastavljeni pravilno in da so učinkovali. Nacionalni reformni program pa bi moral podati nekaj odgovorov na izzive, ki nas čakajo. Kar nas posebej moti, je, da se ključne prioritete, ki si jih Vlada naloži, ne izvršujejo, temveč se le prelagajo na naslednje obdobje, pa najsi gre za prestrukturiranje davčnih bremen, obdavčitev nepremičnega premoženja ali pa za dolgotrajno oskrbo ter zdravstvo kot celoto. Ne pozabimo, da ima izjemno veliko število javnih zavodov dolg iz poslovanja. Celo takšne imamo, ki svojim zaposlenim ne plačujejo prispevkov. Vse to in še več je odprtih zadev, ki pa, kot sem že omenila, močno vplivajo na strukturni primanjkljaj. Veseli pa nas, da je Vlada našla dovolj rezerv in da bo poleg uskladitve pokojnin vsem upokojencem, ki so se upokojili s polnimi pogoji, omogočila pokojnino v višini vsaj 500 evrov. Tako v naši poslanski skupini kot v Zavezništvu smo opozarjali na položaj upokojenk, ki so se upokojevale po predhodno veljavnih predpisih oziroma se v letošnjem letu še vedno upokojujejo po prehodnem obdobju. Njihov položaj bi bil v primeru vztrajanja pri zahtevi po izpolnjevanju dveh pogojev, to sta 40 let delovne dobe in starost, več kot le neenak. Veseli nas torej, da je Vlada našla dovolj sredstev, da tudi tem upokojenkam prizna pravico do pokojnine, ki ni nižja od 500 evrov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev. Prva ima besedo mag. Saša Jazbec, državna sekretarka Ministrstva za finance, nato pa naj se pripravita gospod Jožef Horvat in gospod Luka Mesec. Izvolite, gospa sekretarka.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Rada bi se odzvala na nekaj navedb iz teh uvodnih predstavitev. Res je, da danes sprejemamo predpise za leta 2018, 2019 in 2020, res je pa tudi, da se številke, ki so podlaga za vse izračune, na podlagi katerih sprejemamo te odločitve, spreminjajo. Prav danes, kot je opozorila predsednica Odbora za finance in monetarno politiko, je bila objavljena revizija primanjkljaja, ki ga je objavil Statistični urad. Tako je primanjkljaj v letu 2015, ki je bil pred dvema tednoma objavljen v višini 2,6 % bruto domačega proizvoda, zdaj popravljen na 2,9. In lanski primanjkljaj, ki naj bi po prvi objavi SURS znašal 1,5 % bruto domačega proizvoda, je zdaj popravljen na 1,8 %. Korekcije so posledica nepravilnega upoštevanja popravkov za obresti iz naslova valutnih zamenjav, s katerimi se je Republika Slovenija ob zadolžitvi na dolarskem trgu zavarovala pred tečajnimi tveganji. Eurostatova metodologija namreč zahteva, da se obresti knjižijo kot da zamenjave ni in da v primeru depreciacije evra, do katere je prišlo, ko imamo sicer fiksiran tečaj in plačamo kupone po tem tečaju, metodologija zahteva, da se upošteva tržni tečaj na dan plačila kupona. Ker je dolar proti evru v tem obdobju naraščal, nam zdaj statistična metoda pokaže drugačno sliko, kot je bila pred dvema tednoma. Konkretno zdaj to pomeni, da bo strukturni napor v letu 2016 nekoliko nižji, in ker bomo vztrajali na začrtani poti, se pravi, številk zdaj za naprej ne bomo spreminjali, to pomeni, da bomo ohranili to pot in da bo napor v letu 2017 nekoliko višji. Naj vas spomnim, recimo, da gre tukaj vse za vnaprejšnje ocene, se pravi ex ante ocene. Naj vas spomnim, da smo za lansko leto načrtovali primanjkljaj v višini 2,2 in da ga je Evropska komisija ocenjevala v višini 2,4. Sedaj je rezultat, ki ni več ex ante, ampak je ex post, 1,8. Rada bi poudarila, da je pot oziroma predvsem hitrost konsolidacije pomembna. Rada bi se odzvala na trditev, da nismo skladni z Ustavo oziroma z izvedbenim Zakonom o fiskalnem pravilu. V 15. členu Zakona o fiskalnem pravilu je določeno, prehodne določbe, se pravi v tem obdobju, ko se približujemo svojemu srednjeročnemu fiskalnemu cilju, ki je po ustavi izravnan saldo, po metodologiji oziroma po pravilih Evropske komisije pa se od nas zahteva presežek v višini 0,25 % BDP, torej v tem prehodnem obdobju, ko se temu srednjeročnemu cilju približujemo, moramo biti skladni glede strukturnega napora. Glede strukturnega napora si pa lahko skladen popolno ali pa delno. S temi številkami, ki jih imamo sedaj, bomo dosegli delno skladnost z vidika strukturnega napora, ob tem da se ne dotikamo drugih dveh kriterijev. To sta pravilo dolga in expanded benchmark, se pravi pravilo izdatkov. Zato Vlada meni, da smo delno skladni z Ustavo in Zakonom o fiskalnem pravilu. Glede tega, kaj je vključeno v obstoječi okvir v skladu s pravili okrepljenega fiskalnega upravljanja lahko v okviru načrtujemo tiste izdatke, kjer je zakonodaja pripravljena do take mere do tiste faze, da je dinamika izdatkov dovolj definirana, v tem okviru je od načrtovanih sprememb zdravstvenega sistema upoštevan tisti del, ki ne potrebuje večje sistemske spremembe, ampak le prerazporeditev odhodkov med blagajnami, se pravi prenos, postopen prenos nezdravstvenih storitev iz zdravstvene blagajne v državni proračun. Kot je bilo pojasnjeno že na Odboru za finance in monetarno politiko, državni proračun v letih 2019 in 2020 za razliko od drugih blagajn in od skupnega salda sektorja država izkazuje primanjkljaj prav iz naslova, ker bo zagotavljal dodatne transfere za pokojninsko blagajno, da bodo potekale indeksacije v skladu s sistemsko zakonodajo in za zdravstveno blagajno zaradi že omenjenega prenosa nezdravstvenih storitev. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravi naj se gospa Urška Ban.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Jaz se veselim vsake dobre statistične analize, napovedi, pogledov nazaj in ex ante ali ex post. Si toliko bolj ko imamo neke dobre rezultate, postavljamo vprašanje, kako dobri bi bili ti rezultati, ko bi pa tudi vlada kaj naredila. Vsi se hvalimo, predvsem vladajoči se hvalite, da imamo gospodarsko rast. Kdo bo razdelil medalje, zlate medalje gospodarstvenikom? Dr. Miro Cerar ali kdo? Ali samo Gospodarska zbornica? Ali pa Obrtno-podjetniška zbornica? Če bi tukaj sedaj, ko imamo neko dobro klimo, ko je gospodarstvo v naletu, je tesno povezano z našimi zunanjimi trgi, ker izvozniki so tisti vlečni konji, če bi tukaj vsaj majčkeno mi dodali nekega katalizatorja, nekega pospeševalnika, bi danes imeli 7-odstotno gospodarsko rast. Najbrž se to da zelo enostavno izračunati. Ampak ostaja pa priporočilo Fiskalnega sveta. Hvala bogu, da ga končno imamo. Kdo je sedaj tu glavni? Ali Fiskalni svet ali Vlada? Ali bomo sedaj kar imeli Fiskalni svet, pa bomo rekli, »v uh me piši Fiskalni svet, karkoli boš ti napisal, itak nimaš prav, mi bomo vsa ta tvoja priporočila povozili«. Fiskalni svet je v teh nekaj dneh, kar funkcionira, in hvala bogu, da funkcionira, se potrudil in je napisal naslednje: "Glede na ugoden razvoj makroekonomske situacije in glede na tveganja, ki so vedno prisotna, Fiskalni svet priporoča Vladi ustrezno opredelitev ukrepov za doseganje ciljev, ki so predstavljeni v programu, ter povečanje fiskalnega napora v višini 0,2 % BDP za leto 2017, da bo dosežen povprečni fiskalni napor pri zniževanju strukturnega salda v letih 2016 in 2017 v višini 0,6 % BDP.« Tako Fiskalni svet. Ja, res je, da je problem, da velikokrat mešamo nominalni proračunski primanjkljaj s strukturnim primanjkljajem. Ministrstvo za finance mora v okviru programa stabilnosti postopno zmanjševati t. i. strukturni primanjkljaj – kaj pa je to, da ponovimo – strukturni primanjkljaj je proračunski primanjkljaj, prilagojen za ocenjene učinke gospodarskega cikla. In ta strukturni primanjkljaj po fiskalnem pravilu lahko znaša največ 0,5 % BDP. Ekonomski cikel, to najbrž tudi poznamo, ali gospodarski cikel je gibanje gospodarske aktivnosti med obdobjem rasti, torej ekspanzije, in obdobjem stagnacije oziroma kontrakcije. Torej so obdobja, v katerih ekonomija raste, in so obdobja, v katerih se zmanjšuje. In mi gledamo, ko ugotavljamo strukturni deficit, celotni ekonomski cikel. Strukturni primanjkljaj, poudarjam, je v Sloveniji prevelik in se povečuje. Pravkar je državna sekretarka povedala, da je malo drugače. Ampak nekako težko razumem, da ko nam neki podatki, konkretno strukturni primanjkljaj, slabo kažejo, potem mi pravimo, ah, evropska metodologija ni dobra in že vidimo, da teče minister Mramor k svojemu kolegu Schäublu, se usedeta in tuhtata, kako bi spremenili to metodologijo. In minister Mramor pride domov in pravi, hah, veste, to je komplicirano, to je rocket science, raketna znanost. Ne vem, če res. Seveda, mogoče zato, da se malo ljudem razlaga, glejte, mi smo itak dobri, vi pa itak ne razumete, za kaj gre. Mi zelo dobro razumemo in jaz vem in sem zadovoljen, da je na Evropskem svetu v Bruslju 9. in 10. marca, 9. in 10. marca je zasedal Evropski svet, kjer so voditelji govorili tudi o ekonomskih temah, ki mene poleg zunanjepolitičnih najbolj zanimajo. Evropski voditelji so v prisotnosti predsednika ECB gospoda Draghija razpravljali o ekonomskih temah in se seznanili z ekonomskimi gibanji v EU, ki so zelo spodbudna tako glede rasti kot nezaposlenosti. Obstajajo tveganja, obstajajo tveganja, da se ugodne okoliščine, ki so pomembno prispevale k temu, torej k rasti, spremenijo. Med drugim je realno pričakovati povečanje zdaj nizkih obrestnih mer, kar bi lahko obremenilo visoko zadolžene države, torej tudi Slovenijo. Ali kdo razmišlja o tem.? Ker ni več grožnje deflacije, je zmanjšana potreba po izrednih ukrepih ECB. Tveganja v bančnih sistemih so znatna zaradi visokih slabih terjatev ter geopolitičnih tveganj. Ali nam je to kaj znano? Gotovo nam je. Priporočilo je zelo pomembno tudi za Slovenijo, saj se bo brez pospešenega zniževanja dolga v teh ugodnih razmerah zadeva samo še slabšala [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospa Urška Ban, pripravi naj se mag. Marko Pogačnik. Izvolite, gospa Ban.
Najlepša hvala za dano besedo. Jaz se najprej zahvaljujem državni sekretarki, ki je že podala nekaj ključnih odgovorov, ki upam, da so zadovoljivi tudi še pri nadaljnji razpravi. Morda najprej na začetku samo ta spomladanski del proračunskega planiranja. Večkrat smo že danes slišali, na osnovi katerih podatkov se pripravlja sam odlok in s tem tudi program stabilnosti nacionalni reformni program. Se pravi na podatkih, ki so objavljeni s strani Urada za makroanalize in razvoj, Statističnega urada, Ajpesa konec meseca marca oziroma v začetku aprila. Dejstvo je, da roke za obravnavo odloka in potem tudi posredovanje na podlagi sprejetega odloka Programa stabilnosti v Evropsko komisijo, ta rok je 30. april, roke za obravnavo v Državnem zboru predpisuje Zakon o fiskalnem pravilu, ki smo ga sprejeli v Državnem zboru. Zakon o fiskalnem pravilu predpisuje, da mora Državni zbor v nekih določenih rokih, najbolj pozen rok je, da predlog okvira sprejme 5 dni pred tem, ko mora Vlada Program stabilnosti posredovati Evropski komisiji v nadaljnje postopke, določene v okviru evropskega semestra. Se pravi, podatki so dostopni v začetku aprila in 25. aprila mora Državni zbor že sprejeti odločitev o dveh ključnih ciljih – ciljni saldo in najvišji možni izdatki tako za sektor država kot za posamezne blagajne javnega financiranja. Kot smo pa danes že tudi slišali, se vmes te napovedi, ti podatki, ki so na nek način izhodišče, tudi spreminjajo. Danes smo povedali, da je bila ravno danes objavljena revizija primanjkljaja, ki za leto 2016 spreminja višino primanjkljaja, doseženega v letih 2016 in 2015. To bo potem tudi v končnih programih stabilnosti, v teh projekcijah, ki so zapisane in verjamem tudi upoštevane. Tako da tem kratkim rokom se na podlagi Zakona o fiskalnem pravilu ne moremo izogniti. Fiskalni svet ima res dva, tri dni časa, da poda mnenje. Državni zbor mora potem – zato tudi ta zaplet, ki smo ga na Odboru za finance imeli, v tokratnem primeru najkasneje do 13. aprila, ko se sklicuje seja Državnega zbora, ki traja od 20. do 26. aprila, ta odlok že sprejeti, ker tako predpisuje Zakon o fiskalnem pravilu. Jaz tukaj vseeno še polagam neke možnosti, da tudi to časovnico, smo se že o tem pogovarjali, poskušamo narediti nekoliko bolj prijazno, da si damo mi v Državnem zboru in Fiskalnemu svetu nekoliko več časa z zakonom, ki nam še manjka v tem okviru, če temu rečem upravljanju z javnimi financami, to je Zakon o javnih financah, kjer bo moral biti dan ključen poudarek temu srednjeročnemu načrtovanju, da tam poskušamo te roke, kolikor se bo seveda dalo, v skladu z Zakonom o fiskalnem pravilu in rokih, ki so določeni v okviru evropskega semestra, sploh to časovnico uskladiti. Kar se same vsebine odloka tiče, sem jaz že praktično v stališču poslanske skupine povedala, kakšno je naše stališče do ciljev, ki so zapisani tako za sektor država kot za vse javne blagajne financiranja. Tukaj bi poudarila, da naš končni cilj konsolidacije javnih financ ni, da imamo proračunske primanjkljaje pod 3 % BDP, vidimo iz podatkov, ki so bili danes predstavljeni, da to dosegamo, ampak je naš končni cilj, da smo skladni s srednjeročnim fiskalnim okvirom. Naše fiskalno pravilo zahteva strukturno uravnotežen proračun, torej strukturni saldo 0. To smo tudi že danes slišali. Medtem ko pa so Evropska pravila nekoliko strožja in zahtevajo suficitni 0,5 % BDP, kar pa nameravamo doseči v letu 2020. Zdaj se nahajamo v tem prehodnem obdobju in mislim, da je skladnost s temi pravili Pakta za stabilnost ocenjeval tudi Fiskalni svet. Jaz njihovo oceno spoštujem, verjamem – tako je bilo povedano danes in tudi na odboru s strani ministrice – da jo z veliko resnostjo jemlje tudi Vlada, in da ukrepi, ki so pripravljeni v okviru načrta razvojnih programov in programa stabilnosti, gredo v to smer, da se ta fiskalni napor tudi dejansko doseže. Kot smo povedali, kratkoročni ukrepi in je bilo posebej izpostavljeno aktivno upravljanje z javnim dolgom, dolgoročni ukrepi – zdravstvena reforma, dolgotrajna oskrba, demografski sklad in tudi ukrepi za krepitev potencialne rasti, nadaljnja odprava administrativnih ovir, trg dela in tako naprej. Kar se tega tiče, kar je v odgovorih povedala tudi državna sekretarka, nimam česa dodati. Po mojem mnenju so napori Vlade usmerjeni v ukrepe, ki prinašajo dolgoročno javnofinančno stabilnost. Ta pot, ki je na nek način tudi pot postopne javnofinančne konsolidacije, predvidena z Zakonom o fiskalnem pravilu, gre v tej smeri, da ta srednjeročni cilj v letu 2020 tudi dosežemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Marko Pogačnik. Pripravi naj se gospod Luka Mesec.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Pred nami je verjetno eden izmed najpomembnejših dokumentov, ki jih mora sprejeti država, in sicer Odlok o okviru za pripravo proračunov sektorja država za obdobje 2018–2020. Dejansko nam ta dokument pove neko pot, po kateri bo država šla, in na kakšen način se bo proračun kot eden izmed najpomembnejših dokumentov pripravljal. Že v stališču Slovenske demokratske stranke je bilo povedanih veliko pripomb na ta dokument. Tudi sam osebno tega dokumenta ne bom podprl, bom pa v nadaljevanju povedal razloge. Dejstvo je, da država pri zmanjševanju proračunskega primanjkljaja dela predvsem na tem, da zmanjšuje naložbe, zmanjšuje naložbeno politiko. Jaz sem prepričan, da je takšna pot napačna, kajti z zmanjševanjem naložbene politike mi dejansko zaviramo razvoj države, zaviramo razvoj gospodarstva in se mi zdi, da so vlada Mira Cerarja, koalicija, SMC, Socialni demokrati in Desus, ubrali napačno pot. Dejansko se največ sredstev, žal, namenja za plače javnega sektorja. In tu bi bilo treba zadeve spremeniti. Predvsem pa jaz pogrešam pri tej naložbeni politiki, da bi se usmerili v projekte na področju infrastrukture in predvsem na področju bolj ambicioznega podjetništva. Pri naložbeni politiki ne govorim o luknjičastih razvojnih projektih, infrastrukturnih projektih, kot sta recimo TEŠ 6 in drugi tir, o katerem bomo danes v nadaljevanju še razpravljali, ampak predvsem na področju javne infrastrukture, ki bi zagotavljala boljši standard in boljše življenje vseh državljank in državljanov Republike Slovenije. Verjetno se je prvič v zgodovini Slovenije ta okvir za pripravo proračunov sektorja država pripravljal tudi na podlagi mnenja Fiskalnega sveta. Tu sem bil pa jaz nad načinom, na kakršnega se je odločila Vlada odreagirati, razočaran. Dejstvo je, da Fiskalni svet, ne bom rekel, da je podal negativno oziroma negativno oceno. Fiskalni svet je povedal, da je proračunski okvir narejen v skladu z zahtevami Evropske unije, vendar pa ni mogoče ugotoviti, ali je ta proračun realen. Fiskalni svet pogreša tudi predvsem konkretnejše ukrepe za zmanjševanje tega strukturnega primanjkljaja. Vendar če se samo spomnimo, na kakšen način se je začela seja Odbora za finance in monetarno politiko, ko je dejansko ministrica ignorirala vsa opozorila opozicije, ko ni bilo pripravljenega mnenja Vlade k mnenju Fiskalnega sveta in je ministrica celo dejala, da bo ustno povedala mnenje Vlade. Vlada pa se sploh še ni opredelila do mnenja Fiskalnega sveta. To je blamaža, ki si jo lahko privošči samo Mateja Vraničar, ministrica za finance, nihče drug. Tukaj pa imam res občutek, da živi v nekem svojem svetu in da pred poslankami in poslanci lahko govori, karkoli si želi. Glejte, jaz sem prepričan, da Slovenija ima dovolj velike rezerve, vendar da je politika, ki jo izvaja ta vlada zadnja tri leta in verjetno tudi naprej, politika novega zadolževanja in novih davčnih obremenitev predvsem na račun državljank in državljanov Republike Slovenije in na račun gospodarstva. Mi mesečno lahko spremljamo, ali se država zadolži prek zakladnic z izdajo novih zakladnih menic ali da gre po svež denar na trg. Po zadnjih informacijah, ki jih lahko beremo v medijih, lahko pričakujemo, da bo vlada Mira Cerarja to državo in državljanke in državljane Republike Slovenije zadolžila verjetno za dodatnih nekaj milijard. Glejte, jaz sem prepričan in jaz sem tudi že večkrat opozarjal na te rezerve, ki sem jih prej omenil, predvsem tukaj na področju davčnega dolga. Davčni dolg v Sloveniji znaša že približno več kot 15 % proračunskih letnih prihodkov, več kot eno milijardo evrov. Ta davčni dolg se mi zdi, da iz leta v leto narašča. Vem, da bo zdaj državna sekretarka rekla, da mogoče te številke ne držijo, ki sem jih omenil, vendar je treba ta davčni dolg gledati v celoti. To pomeni aktivni in neaktivni davčni dolg in predvsem davčni dolg, ki se odpiše. Tukaj pa se mi zdi, da Vlada in Ministrstvo za finance najbolj zavajata. Te številke zelo neradi objavite v javnosti ali sporočite Državnemu zboru, koliko davčnega dolga je bilo odpisanega. Kljub vsemu se mi zdi, da bi morali tukaj narediti bistveno več. Predvsem da bi vlada morala poskrbeti za višje prihodke v proračun, ampak ne višje prihodke v proračun na račun zviševanja davkov, ampak predvsem s potrošnjo in z investicijo. Vlada pa žal te prihodke v proračun povečuje zgolj z dodatnimi davčnimi obremenitvami, z dvigovanjem trošarin in ostalih zadev. Na področju odhodkov, sem prepričan, da bi se marsikaj lahko naredilo tudi na področju plač javnega sektorja, se mi zdi da so poletele v nebo in da se nesorazmerno z gospodarsko rastjo in vsemi zadevami zvišujejo. Tukaj bi še enkrat poudaril, mogoče bi lahko državna sekretarka dala dodatna pojasnila, zakaj Vlada ni upoštevala teh priporočil, ki jih je dal Fiskalni svet. Zakaj ocenjujete, da ta priporočila, ki jih je Fiskalni svet zapisal v svojem mnenju, niso izvedljiva oziroma zakaj jih je Vlada dejansko ignorirala. Čeprav verjamem, da imate problem časovne komponente s sprejemanjem tega odloka, zastavica pade 25. aprila, vendar kljub vsemu ste še enkrat prišli v Državni zbor kot glasovalni stroj in dejansko niste upoštevali teh mnenj. Zanima me, ali kljub tej, v narekovajih, ignoranci, ki ste jo dali Fiskalnemu svetu, ali kljub vsemu pa mogoče razmišljate, da boste skozi takšne in drugačne postopke ta priporočila v nadaljevanju, predvsem v obdobju 2018–2020, upoštevali. Jaz sem prepričan, da ta proračun, tako kot je tudi zapisal Fiskalni svet, ni realen, to pa se je tudi videlo iz te revizije, ki je bila izvedena in so prišli podatki na plan včeraj oziroma danes. Tukaj kar precej številk odstopa. Še enkrat bom poudaril, jaz tem številkam, ki jih pripravlja vlada Mira Cerarja, ne verjamem in predvsem odhodkovno stran je treba zajeziti. Vemo, kaj se je dogajalo ob koncu leta 2016, ko potem Vlada najde 200 milijonov za dokapitalizacijo Slovenskega državnega holdinga, da najdete 50 milijonov za dokapitalizacijo Družbe za upravljanje terjatev bank, tako imenovane slabe banke, da na vrat na nos brez neke finančne konstrukcije silite v projekt drugega tira. Dejstvo je, da se vam mandat izteka, ampak glede na vašo politiko in pa stabilnost javnih financ, se bojim, da boste državo oziroma javne finance pripeljali do tega, da ko bo prišla naslednja vlada, bo morala naslednja vlada ponovno sprejemati kakšen ZUJF zaradi vseh napak, ki jih izvaja vlada Mira Cerarja oziroma koalicija Stranke modernega centra, Socialnih demokratov in pa Desusa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Luka Mesec, pripravi naj se gospod Janko Veber. Izvolite, gospod Mesec.
Hvala. Pred nami je dokument, ki za naslednja tri leta določa obseg socialne države in razvojne politike za celotno državo. Začel bom s pohvalo Vladi. V Združeni levici podpiramo prizadevanja, zato da Evropski komisiji pokažete na zmotnost in napačnost njene metodologije, ki, kot sem že prej v stališču povedal, ni kazala znakov pregrevanja za slovensko gospodarstvo leta 2007, ko se je to očitno pregrevalo, jih pa kaže za leto 2016, ko ni nobenega znaka pregrevanja. Če samo na kratko obnovim, kaj je pokazal v primerjalni študiji dr. Bole. Sicer kaže, da je bila leta 2007 rast BDP 7 %, leta 2016 je 2,5 %, tekoči račun plačilne bilance je takrat kazal 1,4 milijarde primanjkljaja, zdaj kaže 2,7 milijarde presežka, brezposelnost je bila takrat 4,9 %, zdaj je 8,1 %, se pravi smo skoraj v inverzni situaciji glede na takrat. Evropska komisija pa pravi, da se zdaj gospodarstvo pregreva, ne pa, da se je leta 2007. Tako da kar se tega tiče, imate našo polno podporo, da pokažete, da uporabljajo napačno metodologijo, ki je škodljiva za razvoj te države in zato sem tudi rekel, da bom začel s pohvalo. Nam je seveda žal, kot sem že povedal v stališču, da vladne napore tukaj spodkopava Fiskalni svet. Na pogovoru z ministrico, ko je bila pri nas v poslanski skupini na obisku, smo tudi jasno opozorili, da Fiskalni svet ni nobeno tehnokratsko telo, ki bo z neko čisto matematiko povedalo, kakšen primanjkljaj ima lahko država, ampak je konec koncev to politično telo, ki politično presoja o tem, kako naj se fiskalno pravilo udejanja, se pravi znotraj tega, kar ste zapisali v Ustavo. V Združeni levici smo nasprotovali vpisu fiskalnega pravila in smo tudi ponujali podpise, glasove naših poslancev, da se fiskalno pravilo izbriše. Ampak kakorkoli, zdaj ko fiskalno pravilo imamo, določa nek manevrski prostor. Fiskalni svet pa je že ob prvi nalogi, ki jo je imel, pokazal, da bo fiskalno pravilo bral na najbolj ozek liberalen način in da bo v bistvu tam, kjer je Vlada odigrala najbolj pozitivno vlogo, torej pri dokazovanju zmotnosti Evropske komisije, on sam spodkopal vladno stališče in se postavil v bran napačnega metodološkega pristopa Evropske komisije, ki škodi razvoju te države. Tretja zadeva, ki bi jo rad izpostavil, je, da pa se vendarle ne strinjamo s tempom varčevanja, ki ste si ga zadali. Če pogledamo samo plan za leto 2018, po starem predlogu, po starem odloku je bil ciljni saldo sektorja država v odstotkih BDP za leto 2018 -1 %, zdaj je samo še -0,2 %. Tukaj se strinjam s predhodnikom, gospodom Pogačnikom, ki je opozarjal na to, da država zavira naložbeno politiko, ampak najini odgovori so seveda različni. Če gospod Pogačnik pravi, da so največji problem plače v javnem sektorju, jaz mislim, da je največji problem prehiter tempo varčevanja. Tukaj znotraj tega 0,8 % privarčevanega denarja se izgubijo stotine milijonov, ki bi jih lahko porabili za produktivne investicije. Podhranjene so občine, ki se pritožujejo in dejansko nimajo veliko prostora za investiranje, podhranjena je država. Včeraj so protestirali znanstveniki zaradi premajhnih sredstev za razvoj in raziskave. In to so vse sredstva, ki bi lahko šla v to produktivno porabo, ampak se je Vlada s tem odlokom odločila, da bo raje denar porabljala za odplačevanje dolga, kjer pa mi že od nekdaj opozarjamo, da bi morali na evropski ravni jasno zahtevati, da dolgovi, ki so se nakopičili, predvsem kot učinek evroobmočja, ki je na žalost slabo zamišljeno, bi moral tudi biti evropski problem in se reševati na evropski ravni, ne pa, da zdaj zategujemo pasove sami, odrekamo sredstva znanosti, odrekamo sredstva občinam, odrekamo sredstva razvoju, zato da bomo odplačevali dolgove, ki so v pretežni meri posledica slabega delovanja in slabo domišljenega evroobmočja. Četrta zadeva, na katero bi rad opozoril, so sredstva za zdravstveno blagajno. Vlada po eni strani pravi, da bo večina dodatne javne porabe realizirana v pokojninski in zdravstveni blagajni, ampak načrt za leto 2019 kaže, da Vlada ne misli resno z ukinitvijo dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, kajti v zdravstveni blagajni za leto 2019 ni vidnih sredstev, mislim, da trenutno okrog 445 milijonov, ki se zberejo z naslova dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, teh sredstev ni predvidenih v zdravstveni blagajni. Na to smo opozorili na odboru in dobili odgovor Vlade, da ta sredstva niso predvidena, ker zakonodaja še ni sprejeta. Ampak tukaj zdaj opozarjam na neko drugo nekonsistentnost. Po eni strani pravite to, po drugi strani pa pravite, da bo večina tega presežka, na katerega opozarjamo, v letu 2019 281 milijonov evrov, porabljena v zdravstveni blagajni. Se pravi, kljub temu da še ni tudi glede tega sprejeta zakonodaja, vi zdaj izdatke zaradi novega zakona že upoštevate, prihodkov zaradi istega zakona pa ne upoštevate v tej zdravstveni blagajni. Tako da bi tukaj prosil ministrstvo za dodatno pojasnilo. Zadnja zadeva je drugi tir. V Združeni levici že več mesecev opozarjamo na problematičnost načina gradnje drugega tira iz več razlogov. Eno so seveda korupcijska tveganja, na katere opozarjajo tudi protikorupcijska komisija, drugo je vpletanje Madžarske v projekt in tretje, najbolj problematično, je, da bomo Madžarski zaradi mizernega kapitalskega vložka, govorimo o 200 milijonih evrov od milijarde, kolikor naj bi stala investicija brez obresti, odrekali najverjetneje deleže v podjetje 2TDK in podeljevali koncesije tako na Slovenskih železnicah kot v Luki Koper. Za 200 milijonov evrov. In tukaj opozarjam, da je iz tega odloka razvidno, da Vladi ni treba vpletati Madžarske v ta projekt, ker v letu 2019 se bodo dopustni proračunski izdatki, ne da bi kršili evropska pravila, ne da bi se dodatno zadolževali, se bodo zaradi gospodarske rasti povečali za 281 milijonov evrov. Torej če 200 milijonov evrov vložimo v drugi tir, nam še vedno 81 milijonov evrov ostane za druge investicije oziroma obratno, če se odločimo, da nekoliko znižamo ambicije po varčevanju in po hitrosti odplačevanja dolgov, lahko pridobimo tukaj še bistveno več sredstev za občine, razvoj, znanost, raziskave, investicije. Splošen apel Združene levice je, da upočasnimo tempo varčevanja in uporabimo gospodarsko konjunkturo za to da, kot je Urška Ban rekla v svoji uvodni predstavitvi, gospodarske rasti ne utemeljujemo več samo na izvozu, ampak da jo začnemo utemeljevati na domači potrošnji, predvsem pa na domači blaginji. Da se udejanji tisto, kar je konec koncev obljubila tudi vlada, da se bodo učinki gospodarske rasti začeli kazati kot blaginja prebivalstva te države. Na žalost mi ocenjujemo, da trenutni odlok tega ne omogoča in zato ga ne bomo podprli, razen če dobimo drugačne signale s strani ministrstva in vlade. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber, pripravi naj se gospa Marija Antonija Kovačič. Izvolite, gospod Veber.
Hvala za besedo in še enkrat lep pozdrav vsem! Ena od pomembnih pomanjkljivosti tako fiskalnega pravila in posledično tudi odloka, ki ga danes obravnavamo, je, da pravzaprav posega samo v krčenje javnih izdatkov. Na drugi strani imamo ogromno procesov, ki naj bi upravljali s kapitalskimi naložbami Republike Slovenije, in ti procesi potekajo praktično brez vsakršnih omejitev. Torej na eni strani zelo omejujemo javno uporabo in pravimo, da jo moramo celo do leta 2020 samo vzdržno dovoljevati, na drugi strani pa se prodaja premoženje brez kakršnihkoli omejitev. Če bi samo pri Novi Kreditni banki Maribor upoštevali, da je predpisan limit vsaj knjižna vrednost te banke, ne bi bila prodana za 250 milijonov, ampak nekaj več kot 600 milijonov evrov. Takoj dobimo notri nekje okoli 400 milijonov evrov sredstev. Ampak teh omejitev tudi ta odlok ne predvideva. In to je napaka, ki se nam ni prikradla v sistem brez razloga. Ves ta proces teče ravno zaradi tega, da Slovenija v čim krajšem času, ne Slovenija, ampak predvsem ljudje, državljanke in državljani ostanemo brez premoženja, ki je bilo ustvarjeno skozi generacije. Tukaj bi še enkrat poudaril, gre za dejstvo, da se pravzaprav ne zaveda, da ne gre za tako imenovano državno lastnino, ampak da gre za zasebno privatno skupno lastnino vseh državljank in državljanov. Torej z vsakim takšnim procesom, kot je bil NKBM, se je tudi pravzaprav pokradlo denar državljankam in državljanom. In ta odlok o tem ne govori. Drugi vpliv, ki je zaznan v vsem tem obdobju, je velik odliv sredstev v davčne oaze. Ocena je, da naj bi bilo v davčnih oazah iz Slovenije že kar 75 milijard evrov. Če govorimo o tem, da moramo imeti uravnotežene javne finance ali in zakaj se ni upošteval tudi moj predlog, ki sem ga že dal večkrat znotraj koalicijskih pogajanj, da pripravimo zakon, s katerim se obdavčijo vse finančne transakcije v davčne oaze vsaj s 25-odstotno davčno obveznostjo. S tem bi bili prilivi v državni proračun bistveno večji in zagotovo tudi ukrepi, o katerih se pogovarjamo v tem odloku, drastično manjši. Ampak teh ukrepov ta odlok seveda zopet ne predvideva. Naslednje, na kar bi želel opozoriti, je pravzaprav slaba banka in delovanje slabe banke. Odbor za finance je že sprejel sklep, da mora Vlada izpeljati revizijo v slabi banki o prenosu vseh slabih terjatev na slabo banko in prodajo le-teh, pod kakšnimi pogoji so se te slabe terjatve naprej prodajale. Splošno znano dejstvo je, da so bile iz poslovnih bank na slabo banko prenesene tudi terjatve, ki so jih podjetja redno odplačevala. Torej sploh ni šlo za slabe terjatve, ampak so bile kot take prenesene na slabo banko in s tem so se mnogi zasebniki razbremenili milijonskih zneskov, ki so jih bili dolžni vračati zaradi najetih posojil. Dokler teh vprašanj ne razrešimo, je vsak tak odlok, vsak tak postopek, ki ga pošiljamo tudi v Bruselj, pravzaprav nerealen in bistveno odstopa od tistega, kar je dejansko zmožnost Slovenije glede servisiranja javnega dolga. Zelo pomembno je, da Slovenija nikoli ni imela in tudi ta hip nima nobenih težav z odplačilom katerega koli dolga. Če bi razčistili še to vprašanje, kaj je prišlo na slabo banko in ali je treba na podlagi te revizije nekatere slabe terjatve obrniti nazaj v poslovne banke in zahtevati, da se poravnavajo obveznosti od tistih lastnikov podjetij, ki so uspeli to prenesti na slabo banko, bi se tudi ta finančna oziroma bančna luknja drastično zmanjšala v tistem trenutku. To so opozorila, ki jih že ves čas poskušam dajati v sklopu izvedbe sanacije bank, in dokler to ne bo urejeno, bomo še vedno umetno ustvarjali neke pogoje, s katerimi res zmanjšujemo standard ljudi. To kar bi morali dejansko tudi resno opozoriti Bruselj, je, da je že 400 tisoč ljudi v Sloveniji na meji revščine. To je podatek, ki mora biti zaskrbljujoč tudi za Bruselj. Ali je res interes Evropske unije, da ustvarjamo revščino v državi, kjer je sploh ne bi bilo treba ustvarjati in da zato to nastaja v Sloveniji, ker smo dali zaveze Bruslju na podlagi nerealnih cen gospodarske rasti pri oceni bančne luknje. Mislim, da vsi finančniki in vsi odgovorni, če lahko tako rečem, znotraj Evropske centralne banke in tudi Evropske komisije bi tako enostavno sporočilo zagotovo razumeli, da je šlo za napako. Naslednje, kar je treba učinkoviteje reševati v Sloveniji, je pravzaprav ukrepanje proti korupciji. Glejte, ta hip se močno razpravlja o Mercatorju. Tudi danes je bil razširjen dnevni red na to temo. Ampak kaj če se nam zgodi ta črni scenarij izgube ali pa ogrozitev 30 tisoč delovnih mest. To bo drastično vplivalo na javne finance in na vsebino tega odloka do leta 2020. Dal sem že večkrat pobudo, da je treba pogledati te pogodbe o prodaji Mercatorja, ker te pogodbe vsebujejo tudi protikorupcijsko klavzulo. Če je v enem od teh postopkov zaznana korupcija, potem postane ta pogodba neveljavna in takoj preknjižimo delnice iz Agrokorja v last Slovenije in ne potrebujemo nobenih posebnih pooblaščencev, ki naj bi spremljali, kaj naj bi se dogajalo s plačilnim prometom in kako bomo zavarovali dobavitelje. Torej zelo enostaven proces pogledati ali in katero dejanje je bilo takšno, da ga lahko opredelimo kot koruptivno in v tistem trenutku se tudi problem Mercatorja začne reševati na učinkovit način. Mnogi taki enostavni ukrepi, ki jih razumejo zagotovo prav vsi ljudje, očitno ne pridejo do veljave, ker je interes, da se Slovenija še naprej izčrpava in da se še naprej vzdržuje neko navidezno slabo stanje in predvsem tudi posega v socialni položaj ljudi in ne nazadnje slabimo tudi svoj zdravstveni sistem, slabimo svoj šolski sistem. Nenavadno je in povsem nepotrebno, da celo znanstveniki, raziskovalci opozarjajo na problem, da jim ne zagotavljamo dovolj sredstev. Brez razvoja znanosti pa tudi ta odlok nikoli ne bo prišel na zeleno vejo oziroma z javnimi financami nikoli ne bomo prišli na zeleno vejo. Če tega ne vidimo, potem je to zelo resen problem v Sloveniji.
Besedo ima gospa Marija Antonija Kovačič, pripravi naj se gospa Maruša Škopac ter dr. Anže Logar.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav spoštovanim predstavnicam Vlade in lep pozdrav vsem ostalim! V svojem prispevku se bom zgolj osredotočila na pokojninsko problematiko in kako jaz vidim znotraj Predloga odloka o okviru za pripravo proračunov sektorja države 2018–2020 napredek v pokojninski blagajni. V prizadevanjih, da se ustavi večletno padanje pokojnin in da se zagotovi vsakoletno usklajevanje pokojnin z rastjo plač in rastjo življenjskih stroškov ter v zahtevi po izplačilu regresa vsem upokojencem, smo se seznanili s predlogom programa stabilnosti, ki je del odloka o okviru proračunov sektorja države. Odlok določa ciljni saldo in najvišji obseg izdatkov za vse štiri javne blagajne. Odlok je tudi varovalka za način postopne konsolidacije javnih financ, kar pomeni, da je treba nameniti pozornost večjemu fiskalnemu naporu oziroma omejiti izdatkovno politiko. Pa vendar, pred kratkim se je Vlada seznanila z letnim poročilom ZPIZ za leto 2016. Trend rasti števila upokojencev se je upočasnil in predstavlja najnižjo rast 0,3 % v zadnjih 26 letih. To pomeni, da pokojninska blagajna ne bo več toliko obremenjena in ima s tem povečane možnosti za izvajanje nekaterih ukrepov za kvalitetnejše življenje upokojencev. Pomembno za nas je, da se pokojnine v letu 2017 povečujejo za 2,1 % zaradi že izvedenih uskladitev pokojnin v februarju za 1,15 % in skladno s predvideno rastjo števila upokojencev. Dodatno na rast vpliva tudi odločitev za izplačilo letnega dodatka za vse upokojence. Za leto 2018 je predvideno usklajevanje pokojnin skladno z zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, in sicer po formuli 60 % povprečne plače in 40 % inflacije, kar po sedanjih ocenah pomeni usklajevanje v višini 2,7 %. Hkrati je predvideno izplačilo polnega letnega dodatka, to pomeni skupaj porast stroškov za pokojnine za 4,4 %. Za leto 2017 in 2018 bomo dosegli tudi zagotavljanje minimalne pokojnine za upokojence s polno pokojninsko dobo v višini 500 evrov mesečno. Nadaljevali bomo z odpravo negativnih učinkov interventnih ukrepov za izboljšanje gmotnega položaja upokojencev v skladu s predlogom največjega možnega obsega izdatkov pokojninske blagajne. Prioritetna naloga še vedno ostaja uveljavitev zakona o demografskem rezervnem skladu, da se finančna sredstva začnejo čim prej akumulirati. Odlok pomeni lažje in bolj pregledno srednjeročno načrtovanje proračunske politike države, omogoča tudi spremembe glede na aktualne razmere, zato bomo odlok podprli. Hvala.
Besedo ima gospa Maruša Škopac, pripravi naj se dr. Anže Logar. Izvolite, gospa Škopac.
Hvala za besedo. Bruto družbeni proizvod raste že nekaj zaporednih let. V letih 2014 in 2015 je bila rast 2,9 %, kar je bila deloma posledica tudi intenzivnega črpanja evropskih sredstev iz prejšnje perspektive, saj vemo, da je bil rok za počrpanje sredstev konec leta 2015. To je pomembno pripomoglo k večji gospodarski rasti. V lanskem letu, ko evropskih sredstev ni bilo, je bila gospodarska rast 2,5 %. V letošnjem letu je napovedana pričakovana gospodarska rast 3,6 %. Pomembno bo prispevala k povečanju gospodarske rasti tudi povečana dinamika državnih investicij, in sicer bodo ključne investicije na področju prometa in infrastrukture, in to v državne ceste, v železniško infrastrukturo in pa v trajnostno mobilnost. Vsi vemo, da se v državne ceste že nekaj let ni dovolj vlagalo in da so nekatere v zelo slabem stanju, zato vsi z nestrpnostjo pričakujemo, da se končno sredstva v prometno infrastrukturo povečajo. Investicije bodo potekale tudi na področju energetike, in sicer se bo nadaljevalo z gradnjo hidroelektrarn na spodnji Savi, poleg tega pa se bo vzpostavila tudi proizvodna cona za večjo tujo investicijo, ki je bila pridobljena v času vlade Mira Cerarja. Za investicije v proračunu v letu 2017 je namenjenih 843 milijonov evrov, v letu 2018 pa 899 milijonov evrov, kar je povečanje v letošnjem letu za 19,4 % v primerjavi z lanskim letom in v letu 2018 povečanje še za dodatnih 6,7 %. Gospodarska rast je bila v preteklih letih v veliki meri posledica tudi izvoznega gospodarstva in izjemno dobrih podjetij, ki delujejo predvsem v mednarodnem okolju. Po podatkih Umarja pa se povečuje tudi potrošnja gospodinjstev, kar je zelo pomemben podatek, saj to pomeni, da končno tudi gospodinjstva občutijo gospodarsko rast in zaupajo v gospodarsko rast, se pravi ne varčujejo več toliko, kot so prej, in so iz tega razloga pripravljeni okrepiti svojo potrošnjo. Tako bodo gospodarsko rast sedaj občutila tudi tista podjetja, ki so usmerjena bolj na domači trg in so odvisna od potrošnje domačega prebivalstva. Pomembno je tudi, da Umar tudi v prihodnje napoveduje gospodarsko rast, ki pa naj bi se malce umirila in srednjeročno ustavila nekje na zmernih 2,5 %. To je tista gospodarska rast, ki ne kaže na pregrevanje, ki kaže na primerno in ustrezno gospodarsko rast. Kar je treba povedati, je še to, da se zaposlovanje povečuje, in sicer za stopnjo 2 % v lanskem letu. Kar je zelo pomembno oziroma zelo sporočilno, je to, da je junija 2016 brezposelnost prvič po šestih letih padla pod mejo 100 tisoč brezposelnih oseb. Še posebej spodbudno je pri tem zaposlovanje mladih. V letih 2014 in 2015 se je zaposlilo kar 49 tisoč 181 brezposelnih mladih. Še bolj pomemben podatek pa je ta, da se je v zadnjem času mladih, ki so prijavljeni na Zavodu za zaposlovanje, za kar 40 % povečal delež tistih, ki najdejo zaposlitev v roku štirih mesecev od prijave na Zavod za zaposlovanje. V vladi Mira Cerarja vedno poudarjamo, da je zdravstvo ena izmed naših osrednjih točk, katerim posvečamo posebno pozornost. S predlaganim odlokom, o katerem danes razpravljajo, se povečujejo tudi sredstva za zdravstveno blagajno, in sicer v letošnjem letu s planiranih 2 milijardi 573 milijonov na 2 milijardi 685 milijonov. Pomembno je tudi, da se obseg izdatkov, planiranih za zdravstvo, povečuje tudi v prihodnjih letih, se pravi tako v letu 2018, 2019 in 2020. Rasti so 5,2 % povečanje v letu 2018 glede na leto 2017 in potem so te rasti še 4,1 % in 4,85 % povečanja vsako leto. S tem ko povečujemo obsega sredstev za zdravstveno blagajno, sledimo ciljem in povečujemo sredstva v tisto blagajno, iz katere se je pretekla leta konstantno jemalo. Vlada je na svoji seji 6. aprila potrdila posebni vladni projekt za skrajševanje čakalnih dob ter povečanje kakovosti zdravstvene blagajne. Za ta projekt je namenila 36 milijonov evrov. Prav tako je pomembno izpostaviti, da je bilo dogovorjeno, da se bo financiranje pripravnikov, specializantov in terciara preneslo postopoma iz zdravstvene blagajne v državni proračun, kamor tudi sodi in od koder so bile prenesene v zdravstveno blagajno v preteklosti. To je še dodaten ukrep, ki bo zagotovil sredstva zdravstveni blagajni, v katero vplačujemo zavarovanci in je namenjena za plačilo zdravstvenih storitev. Hvala.
Imamo še dva prijavljena razpravljavca. Kot prvi ima besedo dr. Anže Logar, pripravi naj se mag. Andrej Šircelj. Izvolite, dr. Logar.
Hvala, predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka gospa Jazbec je bila, preden je postala državna sekretarka, šefica proračuna oziroma oddelka sektorja za pripravo proračuna. Verjetno gre za njenega otroka, če se lahko tako izrazim. Ampak zdaj berem, da niste opravili domače naloge. Da niste naredili tistega, za kar ste plačani, za kar vas davkoplačevalci plačujejo. Če Fiskalni svet, ki smo ga po težkih naporih končno potrdili, zapiše v povzetku ocene, da program stabilnosti in odlok predvidevata prenizek strukturni napor glede na sprejeta pravila Evropske unije in da ukrepi, ki bi dosegli tak napor, v tem predlogu niso dovolj opredeljeni, pomeni, da se upravičeno vprašamo, zakaj vas davkoplačevalci plačujejo. Če smo mi sprejeli nek pravni okvir, v okviru katerega delujemo, če smo sprejeli nek organ, ki podaja oceno uresničevanja tega izvajanja na podlagi skupnega okvira, in potem ta organ ugotovi, da te naloge niste naredili, je v bistvu to jasno izražena nezaupnica vašemu delu, v bistvu vašemu preteklemu delu, ki je bil potem očitno nadgrajeno s tem, da ste postali državna sekretarka. Evropska unija temelji na vladavini prava. To je temeljno načelo, temeljna vrednota. Če je neka vlada, ki jo vodi ustavni pravnik, v bistvu začela po hitrem postopku sprejemati neke zakone, ki ignorirajo to splošno načelo vladavine prava, ga poskušajo zaobiti, lahko ugotovimo, da je upravljanje s to državo zašlo v slepo ulico. Da je to res, pričajo tudi vaši odgovori na navedbe Fiskalnega sveta, ki jih bom predstavil tudi v nadaljevanju. Prej je kolegica Škopčeva zaključila nekako v tem smislu, da kazalniki so tako krasni, oh in oh, vsi čutimo to v denarnicah, in sicer da to kaže, da je zaupanje v gospodarstvo naraslo. Ampak glejte, zdaj imamo na eni strani koalicijsko poslanko največje koalicijske stranke, ki pravi, da to je jasen dokaz, da je zaupanje v gospodarstvo naraslo, tu pa imam uraden dokument Fiskalnega sveta, kjer piše, »osnutek programa je zastavljen tako, da odstopa od pravil glede strukturnega primanjkljaja in s tem ne zagotavlja ustreznega prostora.« In naprej, »to lahko zmanjšuje zaupanje v trdnost javnih financ in neugodno vpliva na položaj države na finančnih trgih.« Komu zdaj verjeti? Fiskalnemu svetu, ki govori, da ta osnutek odloka znižuje zaupanje, ali koalicijskim poslancem, ki pravijo, da zaupanje narašča. Pri predsedniku Vlade smo že ugotovili, da se je popolnoma odlepil od realnosti. Zdaj ne vem, ali bomo začeli to ugotavljati tudi Ministrstvu za finance in pri koalicijskih poslancih. Glejte, poslanci so izvoljenci ljudstva in so najbolj neposredna vez z volivci, zato se v tem pogledu vsaj pri poslancih se pričakuje, da ostanejo zvesti svojim volivcev in temu, kaj pravi in diha teren. Zanima me, spoštovana državna sekretarka, kako na Ministrstvu za finance urejujete morebitni konflikt interesov. Glejte, ni skrivnost, da ste vi soproga predsednika uprave paradržavne družbe Sava Re. Vi ste pred kratkim, pred enim tednom ste zaključili javno razpravo o zakonu glede vložitve tožb zaradi izbrisa podrejenih obvezniških papirjev. Sava Re med drugim toži državno banko. Tožba, ki bo na koncu koncev, koliko bo uspešna, stala davkoplačevalce. Nekdo brani državno srebrnino, državne finance, njen soprog pa toži državne finance. Zdaj smo v nekem polju, kjer lahko govorimo o konfliktu interesov ali pa vsaj potencialnem konfliktu interesov, razen če se vidva o tem ne pogovarjata. Potem gremo naprej. Na ta zakon, ko je bila javna razprava, je tudi pozavarovalnica Sava Re vložila kup pripomb glede na predlog tega zakona. Se boste vi izločili iz argumentiranja ali pa odločanja o predloženih amandmajih oziroma spremembah tega zakona? Se boste izločili ali boste aktivno sodelovali pri pripravi tega? Imamo spet drugo polje potencialnega konflikta interesov. Da ne govorimo o tretjem polju, kjer je aktualna ministrica pripravljala zakon, ki je sploh pripeljal do izbrisa. Koalicijski poslanci, ne se pretirano razburjati. Saj sta samo dve ali štirje ali koliko vas je, ne se pretirano razburjati. [[oglašanje iz dvorane]] A se bo ministrica tudi izločila? Je tudi moje vprašanje, ali je pri predlogu tega zakona sodeloval pravosodni minister. Namreč vemo, kaj je bil odgovor sodstva, sodne veje oblasti na predlog tega zakona Da bo vlaganje teh individualnih odškodninskih zahtevkov potopilo slovensko sodstvo. Ki že tako ne funkcionira. Kolegica Vervega, ne se pretirano razburjati, to ima imanentne in gromozanske posledice za proračun in tudi za proračun v letih 2018, 2019, 2020, ko vi ne boste več na oblasti, ko vi ne boste morda sedeli v tej dvorani, ampak za davkoplačevalce. Za vas kot davkoplačevalko pa bo imelo to izreden vpliv. Zato moje naslednje vprašanje: ali je to v tem okviru notri vključeno? Potencialna škoda, ki lahko pripelje v primeru izbrisa obvezniških papirjev, ne vem, NLB, NKBM tja do 600 milijonov evrov, da ne govorim o dodatnih stroških za sodišča zaradi preobremenjenosti s temi sodnimi spori. Ali je to vključeno notri v tem okviru? Ali je odgovor na to tako preprost, kot ga vi podajate v odgovoru na mnenje Fiskalnega sveta, kjer med drugim zapišete, se moral dvakrat prebrati, da glede na to, da gre še za neko obdobje tranzicije uporabe fiskalnega pravila, se je iz tega razloga Vlada Republike Slovenije že v letu 2015 odločila, da zasleduje svoje fiskalno pravilo. Fiskalno pravilo smo sprejeli z dvema tretjinama v tem parlamentu, vodstvo Fiskalnega sveta z dvotretjinsko večino v tem državnem zboru. Vlada, ki jo vodi ustavni pravnik, pa se je odločila, da bo zasledovala svoje fiskalno pravilo. Ustavni pravnik svoje fiskalno pravilo. Na to nenavadno razumevanje pravnih norm te vlade, da je vseobsegajoče, nas poleg lex Mercator, drugega tira, hitenja s postopkom opozarja še eden od odstavkov na odgovor Fiskalnega sveta. Ko govorite, da sicer je res, da je napor malo premajhen, ampak da saj bo, saj bo, ker so tako dobri kazalci in ker vse raste in je v redu in podatki bodo še boljši, ker je Umar boljše napovedal kot Evropska komisija in potem je bila še ena drugačna napoved, ki je še rahlo boljša, zapišete, da »ni treba narediti takega fiskalnega napora, ker nam to hkrati omogoča postopno doseganje javnofinančnih ciljev na način, da smo delno skladni s pravili EU.« Glejte, delno smo skladni s pravili EU. Ustavni pravnik na Vladi požegna, da je za nas v redu zgolj to, da smo delno skladni s pravili Evropske unije. Si predstavljate? Jaz si ne, oprostite, jaz si ne. Fiskalni svet pove, da država, Vlada ni naredila svoje naloge, svoje domače naloge. Vlada prizna, da tega ni naredila, ampak je zadovoljna, ker je vsaj delno skladna s pravili EU. Pa se noben ne razburja, pa kolegica Vervega ne skače do stropa zaradi tega, ker samo delno spoštuje [[…]]Šergan, se opravičujem, se opravičujem. Glejte, naslednji mandat, če boste notri prišli, si bom zapomnil. In poglejte, kako pa Vlada opravičuje te pozitivne številke, na katerih bazira to, da sicer ni dovolj napora, ampak splošne gospodarske okoliščine so pa tako ugodne, da se bo to vendarle uresničilo in da bomo uspeli do takrat, ko Mira Cerarja ne bo več na oblasti, uresničiti ta fiskalni napor, zaključi s tem, da je to pač posledica preteklih reform – vlada Mira Cerarja je tri leta na oblasti – in potem v razdelku Kvaliteta javnih financ in vpliv strukturnih reform te pretekle reforme tudi našteje. Najprej pravi, da je na krepitev zaupanja v gospodarstvu pomembno vplivala tudi vzdržna in postopna fiskalna konsolidacija. Spomnite se, mnogi med vami ste skakali do stropa od razburjenja in zgroženosti, ko je Janševa vlada v letu 2012 sprejela Zakon za uravnoteženje javnih financ. Na Ustavno sodišče so ga nekateri pošiljali. Bil je demon vseh demonov. Zdaj pa Ministrstvo za finance pove, da je bilo za vzpostavitev takih razmer, s katerimi se je prej hvalila kolegica Škopčeva, eden od pomembnejših vzrokov ravno Zakon za uravnoteženje javnih financ. Nenavadno, kako nekateri, ko pridejo na oblast, spremenijo svoje poglede. In potem naprej naslednja reforma – pokojninska reforma. Kdaj pa je bila sprejeta pokojninska reforma? V letu 2012, pod vlado premiera Janše. Naprej, naslednja, ki ugodno vpliva na makroekonomske kazalce, je reforma trga dela. Kdaj pa je bila sprejeta reforma trga dela? Leta 2012, pod vlado premiera Janše. In še tretja reforma, tako imenovana reforma študentskega dela, ki pa je bila sprejeta aprila 2014, to je bila pa vlada Alenke Bratušek. Glejte, po treh letih vlada Mira Cerarja in Ministrstvo za finance pravi, da ne bo uresničevalo zahtevanega fiskalnega napora, to pa zato, ker je makroekonomska situacija tako dobra zavoljo ukrepov, ki so bili sprejeti v preteklosti. Kaj pa ste vi potem tri leta počeli? V treh letih ne da niste niti ene reforme sprejeli, samo to ste uspeli, da delno upoštevate regulativo EU. To je največji uspeh triletne vladavine Mira Cerarja. Jaz se sprašujem ali pa raje tako rečem, če se bodo besede predsednika Državnega zbora gospoda Brgleza, da bo SMC na oblasti tri mandate, torej 12 let, uresničile, ali boste tudi takrat pri pripravi, ne vem, čez 6 let okvirnega triletnega proračuna za naprej se hvalili samo s temi tremi reformami iz leta 2012 in leta 2013? Bojim se, da, ja. Zato ker se pod to vlado v primeru strukturnih reform popolnoma nič ne premika, sprejemajo pa se zakoni, ki so, prvič, skregani z zdravo pametjo, drugič, so pa tudi v nasprotju z acquisem Evropske unije. Vlada pa Ministrstvo za finance v tem pogledu nista opravila svoje naloge, telo, ki ga je predlagalo na koncu koncev Ministrstvo za finance, kadrovska sestava, je to potrdilo, torej je potrdila ustavna kategorija, kljub temu pa Ministrstvo za finance in Vlada s takšnim okvirom pride pred Državni zbor. Zato se vrnem k tistemu prvemu vprašanju. Spoštovana, državna sekretarka, ste upravičili strošek plače oziroma stroškov, ki jih davkoplačevalci plačujejo zato, da se pripravljajo taki dokumenti? Če sodim, Fiskalni svet, bi rekel, da ne, če sodim, glede na kakšno hitenje se je sprejemal ta okvirni proračun, ko ste brez stališča Vlade dobesedno posilili Odbor za finance, da je sprejel ta osnutek predloga, bi bil moj zelo verjeten odgovor, da ne. Hvala lepa.
Šezadnji razpravljavec v tem rednemu delu. Besedo dajem mag. Andreju Širclju.Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani kolegi in kolegice! Jaz sem že v uvodnem stališču dejal, da je ta odlog v nasprotju s temeljnimi akti, ki so v veljavi v Sloveniji. Sicer moja ocena je, da je v nasprotju tako z Zakonom o fiskalnem pravilu, tako z evropskimi dokumenti in posledično tudi z Ustavo. Na čem pravzaprav temelji ta ocena? Temelji na mnenju Fiskalnega sveta in temelji tudi na ocenah, da je narejen premajhen strukturni napor, da bi Slovenija dejansko imela tisto, kar določa zakonodaja in kar je sprejela ustava. Če govorimo o ukrepih, ki jih je Vlada nanizala, o katerih bom govoril kasneje, moramo reči, kolega Vatovec je rekel, da so ti ukrepi v zraku. Jaz mislim, da ti ukrepi niti v zraku niso. Ne zaradi tega ker zraka ni, ampak ker ni ukrepov. Ker ta Vlada dejansko nima ukrepov. Pa vendar, vi ste dali neko oceno, spoštovana državna sekretarka, in sicer da je ta odlok delno skladen z Ustavo in Zakonom o fiskalnem pravilu, citiram, »delno skladen«. Jaz bi zelo rad, da si dejansko osvetlimo besedo »delno skladno«. Jaz sem poskušal to narediti v tem času, s tem, da sem na različne načine proučeval besedo »skladnost«. Tudi v Slovarju slovenskega knjižnega jezika na primer, ki ne opredeljuje delne skladnosti. Jaz lahko rečem, da je ta odlok delno neskladen z ustavo, pa delno skladen pa delno neskladen, pa tako naprej. Ne mi reči, da je to rekla Evropska komisija. Sploh me ne zanima, gre za vsebino. Ne zanima me, kdo je rekel. Vi ste rekli, da je delno skladen. Jaz pravim, da je delno skladen in da delne neskladnosti in delne skladnosti ni, imamo samo skladnost ali pa neskladnost. Če gledamo besedo skladnost in kaj pomeni, ste v bistvu povedali že semi, da je to neskladnost, ker delne skladnosti ni. Zaradi tega je v bistvu to, kar danes sprejemate oziroma boste sprejeli, kot ste napovedali, spoštovana koalicija, v nasprotju z evropskimi dokumenti, v nasprotju z Ustavo in v nasprotju z Zakonom o fiskalnem pravilu. In na to opozarja tudi Fiskalni svet, ko govori in piše, da v teh dokumentih, ki ste jih predstavili, je enostavno premajhen fiskalni napor. Navsezadnje tudi pove, kakšen strukturni napor bi se moral izvesti v letih 2018, 2019, tudi v letih 2017 in v letu 2016. In enkrat že povejte, ali upoštevate metodologijo Evropske komisije ali ne glede fiskalnega pravila. Ali smo izven? Ali ste povedali Evropski komisiji, da tega ne počnemo več? Mogoče ne bi bilo nič narobe, če bi vi rekli, da mi te metodologije ne bomo sprejemali. Evropi povejte, da tega ne sprejemate, z vsemi posledicami, ki jih bo Evropska komisija povedala. Jaz nimam nič proti temu, samo ne tukaj domačo javnost prepričevati o tem, kako ima Bruselj nekaj narobe, kar je seveda mogoče dobro za domačo javnost, za domačo rabo, da tako rečem, po drugi strani pa verjetno v Bruslju govorite drugače. Bruselj, Evropska komisija verjetno tudi govori drugače. Ta zgodba predolgo traja. Začel jo je minister Mramor, nadaljuje jo ministrica Vraničarjeva, sedaj državna sekretarka in ne se izgovarjati na metodologijo Evropske komisije, če niste prepričali Evropske komisije, da je ta napačna. In povejte, ali je skladno ali je neskladno, ker nimamo besede delno skladen. Tudi Evropa ne more izumiti besede delno skladen. To je zavajanje, to je ena utvara ali so pa iluzije, ne vem. Pa ko bomo prišli dejansko na tla, bo situacija drugačna. Še nekaj o ukrepih, s katerimi naj bi Vlada zagotovila skladnost, delno skladnost, manjšo skladnost, večjo skladnost, minimalno skladnost, ne vem, kakšno. Tega ni. Skladnost ali pa zmanjšala neskladnost, to je prava beseda, kar je verjetno fikcija. Fikcija zaradi tega, ker zdravstvene reforme ni. Še udejanjila se ne bo, ampak Vlada navaja zdravstveno reformo v svojem odgovoru na mnenje, na oceno Fiskalnega sveta. Kako bo zdravstvena reforma rešila javne finance? Jaz upam, da bo rešila kakšno življenje več, pa da bo pozdravila kakšnega človeka več, rešila ne bo pa nobenih javnih financ. Kako bo pokojninska reforma in demografski sklad rešil ne vem katero zgodbo? Še enkrat, najprej bodo zelo veliki stroški, preden bo sploh začel delovati, pa še vemo ne, kako bo začel delovati. Tako da o tem tudi ni nič. Sedaj me, spoštovana državna sekretarka, zanima še eno vprašanje. Kako bo investicija drugi tir vplivala na vse makroekonomske kazalce, na zadolževanje, na primanjkljaj, na gospodarsko rast in tako naprej? Ali mi lahko poveste, na podlagi katerih dokumentov ocenjujete vpliv investicije v drugi tir na makroekonomske kazalce. Kot Vlada. Vi ste bili zraven ali pa bi morali biti ali pa ministrica za finance je bila zraven, ko se je sprejemal zakon o drugem tiru, ko so se sprejemali investicijski programi in ne vem, na kateri družbi, če so se prejemali, ko so se sprejemali investicijski programi 1, 2, 3, 4, 5, bolj optimističen, manj optimističen, bolj pesimističen, manj pesimističen. Vsi ti investicijski programi baje nekje obstajajo, samo ne vemo, kje. Tega ni. Kako bo struktura investicije, struktura financiranja investicije vplivala na javne finance? Povejte, koliko se bodo spremenili odhodki države in potencialni odhodki in javni dolg v letu 2017, v letu 2018, v letu 2019 in v letu 2020 zaradi gradnje drugega tira. Zakaj to sprašujem? Zaradi tega da ne bo presenečenj, da bomo imeli stabilno gospodarstvo, da bomo imeli stabilne javne finance, da bomo točno vedeli, koliko bomo morali plačati za to investicijo in koliko manj denarja bodo državljani in državljanke dobili zaradi te investicije. Z drugimi besedami, kako se bo upoštevalo fiskalno pravilo v povezavi z drugim tirom, kako se bo upoštevalo in v kakšnih zneskih. Če bo država za nekaj dajala, dajala garancije, jamčila jamstva, potem morate vedeti, kaj bo z odhodki, kaj bo z dolgom. Jaz mislim, da to bi si danes ob tem, ko razpravljamo o tem odloku, vsekakor poslanke in poslanci zaslužili vedeti. In tudi slovenska javnost. Jaz upam, da imate vse podatke – o drugem tiru in tudi o morebitnih aneksih, neaneksih in tako naprej. Najbrž o tem več v nadaljevanju. Hvala lepa.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnica Vlade, in sicer mag. Saša Jazbec, državna sekretarka na Ministrstvu za finance.
Hvala lepa za besedo. Rada bi se odzvala na nekaj točk iz razprave. Mogoče za začetek glede strukturnega primanjkljaja. Strukturni primanjkljaj mogoče ni Rocket Science, ni pa po drugi strani tako preprosto izračunljiv kot na primer nominalni primanjkljaj, ki ga izračunamo tako, da pač od prihodkov odštejemo odhodke in je odvisen od potencialnega BDP. Potencialni BDP dobimo tako, da ocenjujemo prispevke dela in prispevke kapitala in prispevke skupne faktorske produktivnosti in za njih uporabljamo matematične funkcije in glajenje z raznimi filtri. Tako da je logično, da bo Evropska komisija prišla do drugačnega rezultata za oceno potencialne rasti, kot bo prišel kakšen neodvisen inštitut ali kot bo prišlo Ministrstvo za finance na podlagi enakih podatkov. Ker se vse začne ali vse konča pri tem strukturnem primanjkljaju in ker se bom verjetno v svojem odzivu še kdaj vrnila na to, sem želela to pojasniti. Glede časovne komponente in napete časovnice se zahvaljujem za pojasnilo, to vse drži. Kot sem že danes povedala, se številke spreminjajo, so se spremenile ravno danes, tako da če smo še do danes zjutraj mislili, da je bilo v letu 2017 0,7 nominalnega napora, se pravi, da se bo primanjkljaj predvidoma v letošnjem letu znižal z 1,5 na 0,8, to je 0,7, potem zdaj po tej reviziji ugotavljamo, da se bo nominalni napor znižal z 1,8 na 0,8, se pravi za eno odstotno točko BDP. In imamo takoj druge številke, ko bomo računali strukturni napor. Glede naložbene politike bi rada povedala, da so se izdatki države ESA za investicije v zadnjih letih gibali na ravni 5 % bruto domačega proizvoda, kar je bistveno več od povprečja Evropske unije, kjer znašajo 2,7 % BDP, in da je logično, da po investicijskem vrhu, ki ga je ta država dosegla v letu 2015, ko smo koristili do konca sredstva iz prejšnje evropske perspektive, iz večletnega finančnega okvira, je logično, da se je v 2016 ta investicijska dejavnost upočasnila, ampak že v letih 2017, 2018 in naprej imamo za investicije načrtovanih spet več sredstev. Davčni dolg na 31. 3. letos znaša 1,28 milijard evrov. Od tega 663 milijonov aktivni dolg, 614 milijonov pogojno izterljivi dolg, oba padata, pri tem aktivni dolg ne pada na račun prekvalifikacije v pogojno izterljivega. Glede mnenja Fiskalnega sveta, ali ga spoštujemo ali ga ne spoštujemo, ne bi rekla, da ga nismo upoštevali. Ukrepi, ki jih vlada načrtuje so zapisani in opisani v nacionalnem reformnem programu. Razdeljeni so v tri vrste ukrepov. Dogajanje v letošnjem letu, zdaj smo aprila 2017 in ocenjujemo, kaj se nam bo zgodilo v letu 2017. Gre za vnaprejšnjo ex ante oceno. Po potrebi bomo prilagodili proračun 2018, letos poleti ga bomo začeli pripravljati, jeseni ga bomo sprejemali. V jeseni, ko bomo poslali na Evropsko komisijo tudi proračun sektorja država za 2018, bomo imeli možnost prilagoditi zadeve, ker je Fiskalni svet zahteval, da se ukrepi sprejmejo vsaj tako, da bodo imeli vpliv na leti 2018 in 2019. Kot sem tudi že omenila, pa bi rada še enkrat, je hitrost konsolidacije pomembna. Pomembno je zaupanje potrošnikov, pomembno je, da je konsolidacija takšna, da ne ogrozi gospodarske rasti in blaginje prebivalstva. Gospod Mesec je spraševal, če vlada ne misli resno glede ukinitve dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Tukaj bi rada pojasnila, kot sem sicer že povedala, da so upoštevane v tem odloku tiste spremembe na področju zdravstva, ki ne zahtevajo sistemske zakonodaje. Dogovorjeno je, da bo državni proračun v naslednjih letih postopoma prevzemal nezdravstvene storitve oziroma dejavnosti, ki jih je do zdaj plačeval ZZZS, torej zdravstvena blagajna, zato bo en del večjih odhodkov državnega proračuna v naslednjih letih posledica tega, drugi del, večji del deficita državnega proračuna bo posledica višjih vplačil v pokojninsko blagajno zaradi tudi že omenjenih razlogov. Glede same zdravstvene blagajne pa bi rada pojasnila, da zgornja meja izdatkov narašča zato, ker je enostavno trg dela okrepljen, ker je več zaposlenih, več zaposlenih pomeni višja vplačila prispevkov v zdravstveno blagajno in v zdravstveni blagajni na odhodkovni strani so jasne potrebe, zato pač te blagajne ne dušimo po nepotrebnem in toliko kot dobi ekstra prihodkov, za toliko lahko dvignemo odhodkovno stran, da je potem saldo še vedno nič. Se pravi, izravnan saldo. Glede tega kaj je vključeno v okvir, katera fiskalna tveganja so ali niso, Ministrstvo za finance vodi register fiskalnih tveganj, kjer so med drugim zbrane tudi potencialne tožbe. Seveda pa teh zneskov ne upoštevamo v posameznih letih, smo jih pa, kot smo tukaj povedali, ob sprejetju proračunov za leti 2017, 2018 smo načrtovali nekoliko višje pravice porabe, tako imamo v letih 2017, 2018 prav za ta namen potencialnih tožb in sodb rezervirane pravice porabe. Zdaj pa še ta retorika glede skladnosti, neskladnosti, delne skladnosti in tako naprej. To je retorika Evropske komisije. Evropska komisija ima matriko, kjer države razporeja glede na to, ali so v dobrih ali so v slabih časih, ker je od tega potem odvisno, kakšne so zahteve po konsolidaciji. Glede na to, koliko oziroma kako države izpolnjujejo zahteve, jih razvršča v »fully compliant«, se pravi polno skladne, v »broadly compliant«, se pravi delno skladne, in v tiste, ki so »at risk of a significant deviation«, se pravi, da so izpostavljene tveganju večjega odklona. Konkretno bi povedala, da če bi želeli biti »fully compliant«, se pravi polno skladni, bi to za našo državo v tem trenutku pomenilo 0,6 strukturnega napora vsako leto. To bi bila polna skladnost. Polno skladnih je, mislim da, 8 držav v Evropski uniji. Druga kategorija, »broadly compliant«, se pravi delno skladni, pomeni konkretno 0,3 povprečje strukturnega napora v dveh letih. Da bi bili izpostavljeni tveganju večjega odklona, bi pomenilo vse, kar je manj, se pravi 0,2 ali manj fiskalnega napora. Uporabili smo retoriko Evropske komisije, delno smo skladni z njihovimi pravili, kar pa pomeni, da smo skladni s tem, kar smo si napisali v Zakonu o fiskalnem pravilu v prehodno obdobje do časa, ko dosežemo srednjeročni fiskalni cilj. Metodologijo Evropske komisije upoštevamo, se pa ne strinjamo, če se vrnem na začetek, z njihovimi ocenami, kakšna je potencialna rast v tej državi. Tukaj imajo oni bistveno nižje ocene, kot jih imamo mi. Kako bo vplival drugi, se pravi, kako je upoštevan v odloku? Zakon o drugem tiru pravi, da bo prišlo do financiranja takrat, ko bodo pridobljena prva evropska sredstva, se pravi, ko bodo pridobljeni prvi evropski milijoni, zato teh številk, preračune imamo, scenarije imamo, ampak teh številk zaradi negotove časovne dinamike v tem odloku nismo mogli upoštevati. Bi pa za konec te intervencije rada povedala, da si pač poglejmo številke, kaj se dogaja s saldom sektorja naše države v zadnjih letih. Iz -15 % bruto domačega proizvoda v letu 2013, smo se preko -5,4 v letu 2014, smo v letu 2015 izšli iz postopka presežnega primanjkljaja, se pravi, da smo prvič po dolgih letih padli pod 3 %, na 2,9. Za lani je zdaj ocena, da smo bili na -1,8, za letos ocenjujemo, da smo na -8, tako da pot konsolidacije je prava, je očitna in računamo, da je vzdržna. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Vidim, da interes obstaja. Dovolite mi, da vas pred prijavo še opozorim, da se lahko k razpravi prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. [[oglašanje iz dvorane]] Imate repliko. A bi še kdo želel razpravljati? Vidim, da ne. Mag. Andrej Šircelj, replika. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Glejte, jaz imam v bistvu repliko na to pojasnilo, ki ga je dala državna sekretarka gospa Jazbec, v zvezi z delno skladnostjo. Evropska komisija ima pač svojo terminologijo. Ta terminologija se uporablja v povezavi z evropskimi predpisi. V tem primeru najbrž v povezavi s paktom stabilnosti in rasti, je lahko delno skladno, neskladno, polnoskladno in tako naprej. Ampak vi tega ne morete prenesti na pravni red Slovenije, ko govorite, da je nekaj skladno z zakonom ali pa ustavo. Ne morete. Ker tudi če je nekaj skladno ali delno skladno v povezavi s paktom stabilnosti, ne pomeni avtomatično, da je skladno z ustavo. Vi lahko govorite o ekonomskih terminih, o ekonomskih besedah in tako naprej, s tem se jaz lahko strinjam, ampak to uporabljajte v povezavi z evropskimi predpisi, ne pa v povezavi z ustavo. Ustavno sodišče ne pozna delne skladnosti predpisov. Je skladno ali pa neskladno. Slovar slovenskega knjižnega jezika ne pozna delne skladnosti. Skladno ali neskladno. Zadeva je preprosta. Izumljanje nekih novih skovank zelo hitro lahko zavede javnost, če človek ni precizen. Češ, saj je delno skladno z evropskimi predpisi, kar pa še ne pomeni, da je delno skladno ali pa da je sploh skladno s predpisi v Sloveniji. To je tista netočnost, nepreciznost, kar lahko pomeni tudi deloma napačno razumevanje teh besed. Tako da samo to bi dal kot repliko, da bodimo precizni pri teh zadevah, ker veliko pomenijo.
Kolegice, kolegi, sprašujem, ali želi še kdo razpravljati k tej točki? Ugotavljam, da ne. Zato tudi zaključujem splošno razpravo o predlogu odloka. Ker k predlogu odloka matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati. Odločanje o predlogu odloka v celoti bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni drugi točki dnevnega reda. S tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O IZGRADNJI, UPRAVLJANJU IN GOSPODARJENJU Z DRUGIM TIROM ŽELEZNIŠKE PROGE DIVAČA–KOPER PO NUJNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer ministru dr. Petru Gašperšiču. Izvolite, gospod minister.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Drugi tir železniške povezave Divača–Koper je naš največji in mednarodno pomemben infrastrukturni projekt. Projekt, ki ga je vlada dr. Mira Cerarja po dvajsetih letih premaknila z mrtve točke. Danes imamo pravnomočno gradbeno dovoljenje, kar pomeni, da z gradnjo drugega tira začnemo še letos. Imamo jasno finančno konstrukcijo. Ustanovili smo projektno podjetje 2TDK, ki bo izvedlo projekt. V začetku februarja smo projekt prijavili na razpis za evropska sredstva mehanizma CEF, julija pa se prijavljamo na razpis, ki omogoča kombiniranje evropskih sredstev z drugimi viri financiranja. Imamo pismo podpore Poljske, Madžarske, Češke, Slovaške. Madžarska je v pismu podpore izrazila tudi namero o kapitalskem vložku v projektno podjetje 2TDK. Spoštovani, upam si reči, da se danes vsi, ki smo v tej parlamentarni dvorani, strinjamo, da je prišel čas, da začnemo drugi tir graditi. Prav Predlog zakona o izgradnji, upravljanju in gospodarjenju z drugim tirom železniške povezave Divača–Koper, ki je v torej dobil zeleno luč na Odboru za infrastrukturo in je danes pred vami, bo to omogočil – gradnjo drugega tira. Cilj zakona je zagotoviti učinkovit model financiranja izgradnje drugega tira in njegovo čim hitrejšo izvedbo, s čimer bomo povečali konkurenčnost koprskega pristanišča, logistike in celotnega slovenskega gospodarstva. Z zakonom postaja železniška infrastruktura v naših rokah. Projekt bo pod drobnogledom ministrstva, Vlade, Računskega sodišča in Finančne uprave Republike Slovenije. Naš cilj je transparentnost. Kaj torej ureja zakon? Upravljanje in gospodarjenje z drugim tirom. Projektni družbi 2TDK bo za izgradnjo in gospodarjenje z drugim tirom podeljena koncesija za obdobje 45 let. Vse naloge bo družba 2TDK v vlogi investitorja upravljala v svojem imenu in za svoj račun. Zgrajena infrastruktura bo del javnega železniškega omrežja, po zaključku koncesijskega obdobja pa bo prešla v last države. Način financiranja je jasen in kar najmanj bremeni davkoplačevalce. Proračunsko financiranje Republike Slovenije je omejeno s kapitalskim vložkom do 200 milijonov evrov tudi zaradi sprejetega fiskalnega pravila in zahteve po zmanjšanju javnega dolga. Zato se je Vlada tudi odločila, da k financiranju projekta pristopi z uporabo inovativnih finančnih instrumentov, ki jih je uvedel Junckerjev investicijski program, to je tako imenovani mehanizem EFSI. V zakonu je predlagana udeležba partnerskih zalednih držav, zato govorimo o javno-zasebnem partnerstvu. Poleg kapitalskih vložkov in evropskih nepovratnih sredstev bo tretja komponenta financiranja projekta posojilo Evropske investicijske banke z garancijo Evropskega sklada za strateške investicije. Zakon določa tudi prilive podjetja 2TDK v času izvajanja koncesije. Naj ob koncu še poudarim, da bo projekt drugega tira koristil tako slovenskemu gospodarstvu kot gospodarstvom zalednih držav, ki so povezana s pristaniščem Koper in predstavljajo 70 % pretovora v našem pristanišču. Nadaljevala se bosta rast in konkurenčnost Luke Koper in celotne logistične dejavnosti. In kar včasih premalo poudarimo – po drugem tiru se bodo vozili tudi potniki. Današnje sprejetje zakona je eno od pomembnih mejnikov na naši poti ali še bolje na progi Divača–Koper. Tako se bomo lahko že julija prijavili na že odprt evropski razpis, saj bo družba 2TDK postala investitor gradnje, s pripravljalnimi deli pa bomo lahko začeli že v letošnjem letu. Spoštovani! Računam na vašo podporo zakonu, saj bo tako lahko tudi po vaši zaslugi prvi vlak po drugem tiru zapeljal leta 2025. Hvala za vašo pozornost.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Danilu Antonu Rancu. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Lep pozdrav poslankam in poslancem in tudi ministru z ekipo! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 52. seji 18. 4. obravnaval Predlog zakona o izgradnji, upravljanju in gospodarjenju z drugim tirom železniške proge Divača–Koper, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po nujnem postopku predložila Vlada. Dopolnilno obrazložitev je v imenu predlagatelja podal minister za infrastrukturo dr. Peter Gašperšič in predstavil poglavitne rešitve zakona. V nadaljevanju je predstavnica Zakonodajno-pravne službe Janja Sosič izpostavila, da iz predloga zakona ni jasno razvidno, kakšno tveganje prevzema družba 2TDK, še posebej glede na to, da bo po izgradnji drugega tira od Republike Slovenije prejemala plačilo za dosegljivost, ki naj bi ji ob dobrem poslovanju skupaj z drugimi viri zagotavljala financiranje. Iz ocene finančnih posledic predloga zakona izhaja, da naj bi bila po poteku koncesijskega obdobja poplačana vsa najeta posojila in sovlagateljem projekta vrnjena vložena sredstva. Glede na to, da se družbi 2TDK zagotavljajo stalni viri financiranja, je izpostavila, da bi kazalo pojasniti, kje se kažejo operativna tveganja te družbe. Predstavnik Državnega sveta gospod Verbič je poudaril, da komisija ne podpira predloga zakona. Izmed ključnih razlogov je za nepodporo je izpostavil kratkotrajno javno razpravo, ki je potekala le nekaj dni pred sprejetjemmom predloga zakona. V nadaljevanju je izpostavil nejasnost virov financiranja gradnje drugega tira, pri čemer so zagotovljena le proračunska sredstva v višini 200 milijonov evrov. Predstavnik podjetja 2TDK Metod Dragonja je v zvezi s pripombo zakonodajne službe pojasnil, da bo najpomembnejše tveganje projektnega podjetja izgradnje na objektov, ki potekajo po trasi drugega tira. Gre za zelo zahteven inženirske objekte, ki potekajo večinoma po zelo zahtevnem kraškem terenu. Proračunske vrednosti projekta so zato ene od ključnih tveganj, ki jih obravnava tudi Evropska investicijska banka. Tveganja na strani izgradnje so vezana na tveganja zagotovitve sredstev za financiranje projekta in morebitnih prekoračitev. Tveganja so razporejena preko celotnega obdobja gradnje ter se nadaljujejo tudi v obdobju obratovanja novozgrajene infrastrukture, dokler bo trajalo koncesijsko razmerje. V razpravi je bilo s strani Poslanske skupine Združena levica izraženo nasprotovanje možnosti lastniškega vstopa drugih držav v družbo 2TDK. Po njenem mnenju se s preprečitvijo te možnosti zagotavlja, da bo proga Divača–Koper tudi v 65-letnem obdobju veljavnosti koncesije ostala v 100-odstotni lasti Republike Slovenije. Poleg tega se po njihovem mnenju s tem poceni financiranje projekta. Investicijski laborat namreč predvideva, da bi se s plačili Luke Koper, Darsa in Slovenskih železnic ter s transferji iz državnega proračuna lastnikom podjetja 2TDK zagotovil 4,5-odstotni donos, skoraj polovico tega vnosa bi bilo treba zagotoviti Republiki Madžarski, kar pomeni, da bi za njen kapitalski vložek 200 milijonov evrov na koncu plačali bistveno več kot za dolgoročni kredit. S strani drugih opozicijskih poslancev pa je bila izpostavljena dilema, ali potrebujemo zakon in ustanovitev družbe za gradnjo drugega tira. Poudarili so, da dileme, ali graditi drugi tir, ni, se pa postavlja pod vprašaj način izvedbe projekta. Po njihovem mnenju obstajajo v Sloveniji podjetja, ki so usposobljena za vodenje in izvedbo takih projektov. Glede možnosti vstopa drugih držav v projekt, pa so izrazili mnenje, da je pristop vsakega resnega tujega partnerja v projekt dobrodošel. Poslanci iz vrst Stranke modernega centra pa so izrazili podporo predlogu zakona in izpostavili, da se je po mnogih letih razprav o gradnji drugega tira Vlada odločila izvesti projekt drugega tira. Po njihovem mnenju predlog zakona predstavlja dobro osnovo za vse nadaljnje aktivnosti, tudi za pogajanje z evropskimi institucijami, bankami in zalednimi državami. Po mnenju poslancev Stranke modernega centra bi bilo zalednim državam nespametno povsem zavrniti možnost pristopa k projektu, njihova podpora projektu je še kako zaželena, glede na to da vse te države gravitirajo tudi k drugim pristaniščem v severnem Jadranu, s čimer ta pristanišča koprskemu predstavljajo neposredno konkurenco. Po razpravi je odbor sprejel več svojih amandmajev, ni pa sprejel amandmajev Poslanske skupine Združena levica oziroma so ti postali brezpredmetni. Odbor je nato v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o vseh členih predloga zakona skupaj in jih tudi sprejel. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupna Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Lep pozdrav ministru z ekipo, kolegice in kolegi! Zakon o drugem tiru, ki ga obravnavamo, je v več točkah nedorečen in dopušča nastanek odstopanj in proračunskih tveganj. Zakon, ki predvideva milijardno investicijo v gradnjo 27-kilometrske proge med Divačo in Koprom, ni dopustno sprejemati po nujnem postopku, saj na številna vprašanja ni bilo odgovorov. Zakon o izgradnji, upravljanju in gospodarjenju z drugim tirom, za katerega je že pridobljeno gradbeno dovoljenje, se sprejema po nujnem postopku, kot razlog za hitenje pa se navaja prijava na razpis za evropska sredstva. Rok se izteče 14. julija. Očitno se zelo mudi z utrjevanjem poti milijardnemu projektu, čeprav so mnenja nekaterih, ki so zelo blizu projekta, da številna odprta vprašanja in tveganja lahko popeljejo ta projekt po poti zloglasnega projekta TEŠ 6. Zato bi bilo nujno vse pomisleke razčistiti prej, preden se zakon sploh pripelje do faze odločanja v Državnem zboru. Zakon je bil v javni razpravi le šest dni, kar ni omogočilo primerne javne obravnave, pomisleki stroke, civilnih iniciativ niso bili obravnavani dovolj natančno, institucijam, tudi Računskemu sodišču, pa ni bila dana možnost, da se pred sprejetjem na Vladi opredeli do samega zakona. Zakon ima nekaj izrazitih pomanjkljivosti, ki jih ni mogoče popraviti in odpraviti v parlamentarnem postopku. Tudi v koalicijskih partnericah, SD in Desusu, so problematizirali kratko javno razpravo o predlogu zakona, vendar so zdaj očitno z opravljeno razpravo že zadovoljni. V zadnjih dveh desetletjih je bilo več različic projekta, za to je bilo namenjenega veliko denarja. Porabljenih je preko 50 milijonov evrov, od tega 30 milijonov evrov za dokumentacijo in študije ter preostalo za nakupe zemljišč, raziskave in še dodatne študije. Ker rešitve niso bile ustrezno prediskutirane, bo projekt večno spremljal dvom o primernosti sprejetih tehničnih rešitev. Problem pa je, da je tudi danes projekt še nedokončan. Primerjave z NIP pri TEŠ 6 se vsiljujejo kar same. Medtem ko je v trenutnem načrtu enotirna proga, je državni sekretar na Ministrstvu za infrastrukturo Jure Leban javno v medijih omenil, da Vlada preučuje možnost gradnje dvotirne proge. Le nekaj dni pred tem so v predlog zakona, ki ga imamo pred sabo, na ministrstvu zapisali, da bodo projekt izdelali v okviru obstoječe projektne dokumentacije. Ta ne vključuje gradnje dodatnega tira, kar pomeni, da je brez sprememb dokumentacije gradnja dodatnega tira neizvedljiva. Tako ministrstvo za infrastrukturo kot 2TDK pa ves čas zagotavljata, da nameravata projekt realizirati skladno s projektno dokumentacijo in izdanim gradbenim dovoljenjem, da ja ne bi prišlo do nadaljnjih zakasnitev, ki bi bile vezane na spremembo projektne dokumentacije. Po sedanjem predlogu ministrstva bi financiranje izgradnje drugega tira razpršili med več vlagateljev. Poleg vložka davkoplačevalcev, 50 milijonov evrov smo že vložili, še 190 milijonov rezerviranih v proračunu. Računajo še na nepovratna sredstva Evropske unije, posojila Evropske investicijske banke ter vložek zalednih držav, najverjetneje Madžarske. Razen države, beri, davkoplačevalcev, so ostali vlagatelji še pod vprašajem. Zakon pravi, da podjetje 2TDK kot investitor poskusi pridobiti sredstva proračuna Evropske unije. Takšna dikcija, torej uporaba besede poskusi, tudi po mnenju Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora ne sodi v zakon. Vlada v predlogu zakona večkrat navaja, da je cilj zakona najti model financiranja, ki bo omogočil izvedbo projekta z najmanjšim mogočim načinom obremenjevanja davkoplačevalcev, nato pa v obrazložitev zakona zapiše: »V primeru, da nepovratna evropska sredstva ne bodo zagotovljena v zadostni višini ali če ne bodo pridobljena sredstva sovlagateljev v načrtovani višini, bo treba te vire nadomestiti s povečanjem kapitalskega vložka Republike Slovenije ali s povečanjem posojil.« Vlada v javnosti ves čas razlaga, da proračunsko financiranje drugega tira ni mogoče, vendar sistem odpira vrata, da kljub morebitnemu neuspehu ob prijavi za EU sredstva – to se nam je enkrat že zgodilo – ali ob neuspehu v dogovoru z Madžari, projekt zažene z davkoplačevalskim denarjem. Po našem mnenju se bo verjetno velik del financiranja drugega tira prevalil v javni dolg države in se nima smisla skrivati pred tem dejstvom. Tudi kapitalski vložki so po svoji naravi oblika posojila in s tem zadolževanje proračuna. Investicijska vrednost projekta v zakonu ni zapisana. Najdemo jo le v spremnem besedilu. Koliko je možnosti, da pride do podražitve projekta? Vlada v obrazložitvi predloga zakona o tveganju podražitev zapiše: »Tveganja prekoračitve proračunske vrednosti vedno obstajajo. Obvladovati jih bo treba s strogim upravljanjem projekta in konkurenčnostjo postopkov oddajanja del izvajalcem.« To je sicer lepo zapisano, vendar se je praksi do sedaj pokazalo kot neuresničljivo. Glede na to, da tudi komisija Državnega sveta ne podpira predloga zakona in zaradi vseh nedorečenosti, v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke zakona ne bomo podprli.
Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavila gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem prisotnim Projekt izgradnje drugega tira Divača–Koper se vleče kot jara kača, tako kot mnogi veliki infrastrukturni projekti naše države. O njem se v samostojni Sloveniji pogovarjamo že vse od leta 1996. Vse vlade in vse parlamentarne zasedbe so se strinjale, da izgradnja drugega tira predstavlja pomemben člen v nacionalni infrastrukturni verigi, pa vendar se v vseh teh letih ni dogajalo praktično nič. Vsake toliko let se je projekt prerinil v središče pozornosti, nato pa spet potonil v pozabo. Lani so se stvari končno začele premikati v smeri uresničevanja izgradnje drugega tira, saj so se začele iskati ustrezne rešitve. Vlada je ustanovila posebno projektno podjetje 2TDK, pripravila projektni načrt, nato pa pred kratkim še poseben zakon, o katerem se danes pogovarjamo v Državnem zboru. Vsi se strinjamo, da je drugi tir strateško pomemben iz več razlogov. Predstavlja industrijsko žilo, ki povezuje naše koprsko pristanišče in Primorsko s preostalo Slovenijo ter nam odpira pot naprej v Evropo. Vsi, vključno z Luko Koper in Slovenskimi železnicami vred pričakujemo, da bo ladijski promet prek koprskega pristanišča naraščal, kajti Luka Koper ima izjemno lego, da ob tem spomnim še na to, da svetovni trgi rastejo. Zato je izjemno pomembno, da se tudi pri nas razvijajo in povečujejo transportne kapacitete za prevoz tovora iz Luke Koper naprej v svet. Tu pa se enotnost slovenske javnosti preneha. Razdvaja nas vprašanje potrebnosti projektnega podjetja 2TDK in tudi tega zakona. V Poslanski skupini Desus smo veseli, da so se zadeve končno začele premikati, kajti temu projektu nismo nikoli nasprotovali. Še več. Našo podporo ministru smo pogojevali prav z realizacijo izgradnje drugega tira. Zato poskušamo zaupati, da minister skupaj s svojo ekipo dela prave korake za končanje izgradnje drugega tira. Seveda nosi projekt določena tveganja, na katera tudi v Poslanski skupini Desus ves čas opozarjamo. Ministrova ekipa pa nam podaja konkretne odgovore. Veseli nas, da so prisluhnili našim pozivom, da naj se vendarle pogovarjajo tudi s civilno iniciativo in prisluhnejo njihovim idejam. Tudi Luka Koper se je končno začela odzivati in bolj aktivno sodelovati pri samem projektu. Ministrova ekipa je upoštevala tudi naše pozive, da je treba zagotoviti večjo preglednost in nadzor nad izvajanjem projekta. Tako je v zakon vnesen dodaten nadzor s strani Računskega sodišča, hkrati pa bo v projektno-finančni svet, ki bo dajal soglasje k investicijskemu programu ter finančnim načrtom, vključen tudi predstavnik civilne iniciative. Kar se tiče sodelovanja z zalednimi državami, nas vsaj malo pomirja misel, da bo vsak morebiten vstop druge države v projekt narejen na osnovi mednarodnega sporazuma, ki se bo ratificiral v Državnem zboru. To pomeni, da bomo poslanci imeli nadzor nad tem, kaj bodo zaledne države zahtevale v zameno za kapitalski vložek in bomo lahko sodelovanje druge države tudi zavrnili, če se nam njihove zahteve ne bodo zdele primerne. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus bomo predlog zakona večinsko podprli. Dejstvo je, da ni več časa za odlašanje, kajti kot veste sosednje države pospešeno gradijo železniško povezavo iz Trsta, ki vodi mimo Slovenije, kar pa ima lahko za naše celotno gospodarstvo pogubne posledice. Hvala lepa.
Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Jan Škoberne. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, minister, kolegice in kolegi. Temelj razvoja uspešnih, tudi najbogatejših držav je vselej v učinkovitosti in daljnosežnosti njihovih industrijskih politik, skupaj z razvojem ključne infrastrukture, ki predstavljata okolje za rast gospodarstva, razvoj kvalitetnih delovnih mest in s tem povezano omogočata razvoj države blaginje, kjer je ustvarjeno mogoče deliti, kjer je družbo solidarnosti mogoče ustvariti na način, da poskrbimo za ljudi, za zdravstvo, za izobraževanje, za prevedeno v najenostavnejši termin, visok življenjski standard. Skozi prizmo tega kratkega uvoda smo Socialni demokrati v poslanski skupini tudi presojali zakon in model izgradnje drugega tira, ki je danes in v zadnjih nekaj tednih pred nami. Drugi tir je temeljnega in ključnega pomena ne samo za ohranitev, ampak predvsem za nadaljevanje rasti in razvoja sektorja logistike v Sloveniji. To je ena izmed panog, ki je v krizi največ izgubila, hkrati pa je ena izmed panog, ki ima še od obdobja tranzicije največ rezerve za razvoj, za ustvarjanje dodane vrednosti. Zato je posebej pomembno, da logističnemu sektorju omogočimo razvoj, ker bo to pomembno in bistveno vplivalo tudi na razvoj naše države. Zakon in model izgradnje drugega tira, ki sta danes pred nami, sta precej daleč od tega, kar smo si Socialni demokrati želeli. Boljšo rešitev smo videli in jo še danes vidimo v partnerstvu države, Luke Koper in Slovenskih železnic. Mnenja smo namreč, da bi bilo tovrstno javno-zasebno partnerstvo časovno učinkovitejše, cenejše in predvsem bolj stabilno. Toda minister se je z ekipo našim opozorilom in predlogom navkljub odločil za svojo pot, za unikaten model financiranja in izgradnje. Socialni demokrati mu na tej poti navkljub slovenski folklori in prirojeni navadi metanja polen pod kolena, tokrat ne bomo stali na poti in ga pri načrtovanem ne bomo ovirali, kljub temu da menimo, da se da projekt zastaviti bolje. Ob tem mi dovolite, da opozorim vsaj na nekatera ključna tveganja, ki se ob tem pojavljajo. Ni nepomembno, da so ta tako izvedbene, javnofinančne kot korupcijske narave. Zakon namreč pomeni, da bo treba v času izgradnje, še posebej v letih 2021 in 2022 bistveno povečati strukturni napor, kar pomeni, da bomo vsaj del investicij v druge sektorje, v druge dele države, lahko pa tudi del socialnih transferov in orodij, s katerimi zagotavljamo državo blaginje, prisiljeni zmanjševati, če gospodarska rast ne bo ustrezno visoka ob spremljanju teh izgradenj. Govorimo o 250 milijonih obremenitve državnega proračuna v teh dveh ključnih letih in še dvakrat toliko v celotnem obdobju sploh. Seveda drži tudi dejstvo, da se bo taisti znesek povračal v letih od 25 do 55, vendar so to zelo oddaljena obdobja, za katera imamo zgolj teoretične in niti najmanj zelo predvidljivih modelov. Nevarnosti za uspešno izvedbo tega projekta seveda pretijo še v možnem stečaju 2TDK in s tem povezanimi obveznostmi Republike Slovenije za poplačilo projekta do izteka amortizacijske dobe. Ena izmed potencialnih nevarnosti je neomejenost pripravljalnih del in ne nazadnje ključna stvar, – danes še ni znano, kakšna bo vloga in katerih zalednih držav. Vendar če želimo delati manjše in večje korake naprej, moramo tu in tam tudi verjeti, da so nekatere stvari mogoče in da jih ljudje delajo v dobri veri na način, kot najbolj znamo. Socialni demokrati bomo projekt spremljali zelo podrobno, ministru in ekipi pa v modelu, ki je, kakršen je, želimo vse dobro in srečno. Hvala.
Dr. Matej T. Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala, podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Minister Gašperšič je na seji odbora v torek izjavil, da ta zakon omogoča, da bo železniška infrastruktura ostala v naših rokah in da zagotavlja nadzorne mehanizme za transparentno izvedbo projekta. To so predstavniki Vlade ponovili tudi danes. V resnici nobena od teh dveh trditev ne drži. Zakon določa, da bo lastnik drugega tira za 45 let postalo podjetje 2TDK in Vlada se istočasno zavzema, da bo polovični lastnik podjetja 2TDK neka tuja zaledna država oziroma najbolj konkretno Madžarska. Zakon torej ne ohranja drugega tira v naših rokah, ampak ga za 45 let prenaša v solastništvo neke druge države. Drugič. Nadzorni mehanizmi tega projekta, ki jih predpisuje zakon, so skrajno pomanjkljivi. Predvidena je ustanovitev tako imenovanega projektno-finančnega sveta, ki bo imel pet članov. Štiri člane predlagajo ministrstva, enega pa organizacije tako imenovane civilne družbe. Ampak, pozor, vseh pet članov bo imenoval kar minister za infrastrukturo sam. Projektni svet torej ne bo neodvisen organ, ampak podaljšana roka ministra za infrastrukturo. Toliko o nadzoru. Naš predlog spremembe projektnega sveta v neodvisen organ, ki ne bi odgovarjal ministru, ampak Državnemu zboru, je še vedno na mizi z našimi amandmaji, zato bom o njem govoril v razpravi. Na tem mestu pa bi rad razložil, zakaj sodelovanje Madžarske v tem projektu ni, prvič, potrebno, in, drugič, niti zaželeno. Zaželeno ni, ker bo podražilo projekt za nas. To je dejstvo. No, predvsem za slovenske državljane. Za obratovanje 2TDK bomo iz proračuna vsako leto plačali 8 milijonov evrov, dodatnih 24 milijonov bodo podjetju 2TDK plačevali Slovenske železnice, Dars, Luka Koper. S temi sredstvi ne bomo samo financirali obratovanje drugega tira, ampak dobesedno Madžarski s tem zagotavljali 4,5-odstotni donos na kapital, torej na tisto, kar bodo vložili. Minister je na odboru ponavljal, da ta donos ni garantiran, ampak to je navadno sprenevedanje. Ravno s tem zakonom se uvajajo tri nove javne dajatve, ki bodo prihodek 2TDK, in sicer tunelnina, pribitek na cestnino in taksa na pretovor v koprskem pristanišču. Investicijski elaborat je pripravljen na takšen način, da omogoča 4,5-odstotni donos na kapital. Zakon torej postavlja vse pogoje, da bo ta donos zagotovljen. Sodelovanje Madžarske ali pa tujega kapitala je torej nezaželeno že zato, ker bomo na ta način subvencionirali neko tujo državo, hkrati je nesprejemljivo tudi zato, ker se Madžarska ne bo zadovoljila samo z donosom na kapital. Kot smo videli iz zapisnikov, Madžarska zahteva neke vezane posle. Predstavniki Vlade sicer lahko govorijo, kar hočejo, ampak madžarske zahteve so jasne. Vezani posli za njihova gradbena podjetja, koncesije na naši pristaniški infrastrukturi v koprskem pristanišču in po možnosti celo posredna privatizacija Luke Koper prek novoustanovljenega holdinga. To je pred dvema tednoma jasno in nedvoumno ponovno poudaril madžarski zunanji minister. Sodelovanje madžarskega kapitala pa prav tako ni potrebno. Ko se je Vlada konec leta 2014 odločila za javno-zasebno partnerstvo je ciljala na to, da se dolg 2TDK ne bi štel v javni dolg države. Zdaj tudi Vlada priznava, da bo dolg 2TDK javni dolg, in to ostaja nespremenjeno, ne glede ali je Madžarska kapitalsko soudeležena ali pa ne. Vladni projekt izhaja tudi iz domneve, da Slovenija ne more sama zagotoviti 200 milijonov evrov kapitala, ne da bi kršila fiskalno pravilo. Tudi to ne drži. Stanje javnih financ bo bistveno boljše, kot so predvidevale takratne napovedi. Koalicija bo zato prav danes sprejela nov odlog o pripravi proračunov, o katerem smo poslušali do sedaj. V njem se dopustni izdatki proračuna v letu 2019 povečujejo za 281 milijonov evrov. To pomeni, da si Slovenija lahko privošči cenejši način gradnje in da lahko drugi tir dejansko tudi ohranimo v naših rokah, če želite, brez vsakršne dodatne zadolžitve, ne da bi kršili vse evropske predpise. Zaradi teh razlogov bomo seveda v Združeni levici nasprotovali temu zakonu, ker je nepotreben, istočasno pa tudi predstavlja cel kup nekih tveganj, ker je tako nedorečen, da je praktično vaba za to, da pride do malverzacij. Hvala.
Gospod Zvonko Lah bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite, gospod Lah.
Spoštovani podpredsednik, minister z ekipo, kolegice in kolegi! V Novi Sloveniji podpiramo razvoj infrastrukture, tako cestne kot železniške, torej tudi izgradnjo drugega tira, vendar ne v taki različici, kot ga nam je predlagala Vlada. Mi se zavedamo, da je glede na geografsko lego Slovenije zelo pomembna infrastruktura. Slovenija ima veliko priložnost pri razvoju logistike, imamo dosti dobro avtocestno infrastrukturo, nismo pa nič naredili na železniški infrastrukturi, zato je nujno, da kapacitete povečamo tudi na tem, vendar ne tako na horuk in na tak način. Zakon o drugem tiru, o katerem bomo danes glasovali, je v več točkah nedorečen, nedodelan in dopušča finančna in okoljska tveganja. Zakon je bil v javni razpravi samo 6 dni, zdaj ga poslanci sprejemamo po nujnem postopku. Zakaj? V Poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da je bil predlog zakona prekratek čas v javni obravnavi, temu pritrjujeta tudi Protikorupcijska komisija in Računsko sodišče. Projekt naj bi se financiral iz kapitalskega dobička Republike Slovenije, posojil Evropske investicijske banke, nepovratnih spodbud EU in udeležbe partnerskih zalednih držav. Za kaj takega je trenutno zainteresirana samo Madžarska. Madžarska si bo prek našega ozemlja okrepila dobro transportno pot, vsekakor pa bo poleg tega želela svoj vložek še oplemenititi. Za ta projekt imamo do sedaj samo državni denar v vrednosti 200 milijonov, nič ostalega še ni dorečenega, ni sigurnega, zato menimo, da je ta zakon preuranjen, da rabimo več časa, pa tudi projekt bi lahko bil drugačen. 10 resornih ministrov se je do sedaj ukvarjalo s tem projektom. Preteklo je 20 let od prve različice, v zadnjih mesecih pa ministrstvo hiti s tem predlogom zakona, da Slovenijo ujame rok za nepovratna EU sredstva. Slišali smo danes, da to ne drži, da to ni pogoj sprejetja tega zakona. Projekt ni dovolj dodelan, inovativen in ne ustreza vsem razpisnim pogojem za sredstva EU, zato je to hitenje po našem mnenju odveč. Iz izjav državnega sekretarja na Ministrstvu za infrastrukturo gospoda Lebna v oddaji Tarča na RTV Slovenija 13. 4. izhaja, da Vlada proučuje možnost gradnje dvotirne proge, zato se sprašujemo v naši poslanski skupini, ali sploh vemo, kaj bomo gradili. Menimo, da je gradnja dveh tirov nujna, ne samo to, kar je s projektom določeno, za katerega v zakonu imamo napisano tudi številko gradbenega dovoljenja. To se pravi, da mi imamo že določeno, kaj bomo gradili. Pravilno bi bilo, da se Vlada ponovno vpraša, ali dva tira ali samo eden. Glede strategije razvoja prometne infrastrukture v Sloveniji –morali bi tej strategiji slediti in železniško infrastrukturo gledati kot celoto, ne pa samo teh 27 kilometrov proge. Zakon o drugem tiru prinaša novo dajatev za Luko Koper. To je taksa za pretovor, ki jo bo Luka plačevala – s tem se bo znižala konkurenčnost Luke, pribitek k cestnini, to se pravi obremenili bomo cestnine na avtocesti. Tudi prevozniki opozarjajo, da povečanje cestnin ne pride v poštev, poleg tega pa mora vrniti Dars več kot 2 milijardi kreditov in tudi tam ne more v nedogled višati cestnine. V Novi Sloveniji podpiramo razvoj Slovenije in gospodarsko rast, vendar je za to treba imeti dobre projekte, ki so rentabilni in prinašajo boljši razvoj. Izgradnjo drugega tira podpiramo, vendar menimo, da si lahko vzamemo še kakšno leto in projekt dobro pripravimo ali pa premislimo o drugi varianti.
Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Kritična infrastruktura je zelo pomembna za razvoj Slovenije in ena od ocen tveganj za prihodnost kaže, da je drugi tir še kako pomemben zaradi mulitiplikativnih učinkov. Analiza stanja drugega tira pokaže, da se prepleta več zgodb. Izpostavim lahko najmanj tri. Eno je tehnična zgodba, kaj sploh obstaja v projektu, kaj bomo gradili, bo en tir, bosta dva in kje bo potekal. Druga zgodba, ki je že bolj komplicirana, je zgodba privatizacij infrastrukture. Vse skozi se prepleta indic, da bo zaradi drugega tira prišlo do privatizacije tako Luke Koper kot infrastrukture. In pa še tretja zgodba o sistemski korupciji, kar kaže na zaposlovanje v institucijah, ki vodijo projekt, in pa zakonodajo, ki se sprejema. Če grem na zakonodajo. Kako se sprejema ta zakon? Po nujnem postopku. Komisija za preprečevanje korupcije in Računsko sodišče sta ocenila, da ima takšno sprejemanje zakona potencialna korupcijska tveganja. Ni jasnih rešitev. Vseskozi se kaže na to, da bodo stroški večji in da ne bomo prišli do teh sredstev. Obljubljena sredstva Evropske unije so bila že pred prejšnjim razpisom obljubljena s strani ministra, pa smo tudi takrat zamudili. Druga zgodba. Kako bomo gradili? Zasebno-javno partnerstvo, javno-javno partnerstvo? Analize skandinavskih držav pokažejo, da so tukaj korupcijska tveganja zelo velika. Ne vemo, kdo bo vse skupaj garantiral za izvedbo posla, kakšen je motiv tistih, ki pristopajo v posel, kdo bo na koncu vse skupaj plačal in kdo bo odgovoren. Ni jasnih odgovorov. Vpliv drugih držav. Opozarjali smo že na vpliv Italije, proge preko Pontebbe, strateški interesi drugih držav in sedaj partnerstvo Madžarske. Kakšen je interes tega partnerja? Videli smo, da zahtevajo najmanj tri stvari: privilegije pri izgradnji, privilegije pri transportu in pa želje po koncesiji v Luki Koper. Ali so to interesi Slovenije? Kaj dela Sova, ki mora ščititi politične, varnostne in gospodarske interese Slovenije? Vemo, da je bilo tudi kadrovanje na Sovi sporno. Mogoče zaradi tega ti problemi. Tako da lahko zaključim z Aristotelom, ki pravi, da državo bolje upravlja izvrsten človek kot pa izvrsten zakon. Če vidimo zakon, ni izvrsten. Stroka, Komisija za preprečevanje korupcije in ostali menijo, da je koruptivno sporen. Kaj pa ekipa, ki vodi projekt? Ali lahko zaupamo tem ljudem, ki so izgubili funkcije zaradi preteklih korupcijskih tveganj? Zaradi vsega navedenega zakona ne moremo podpreti, vendar se zelo zavzemamo, da drugi tir zgradimo, vendar tako, kot je treba. Hvala.
Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavil gospod Igor Zorčič.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Danes po več kot desetletju različnih študij in umeščanja drugega tira v prostor govorimo o še enem pomembnem koraku na poti do realizacije tega strateško pomembnega in gradbeno zahtevnega infrastrukturnega projekta. Gre za pomemben korak, potem ko je bilo lani zanj izdano gradbeno dovoljenje. Predlog zakona, ki je na naših mizah, določa pogoje in način izvedbe drugega tira, upravljanje in gospodarjenje z drugim tirom kot javno železniško infrastrukturo, vlogo in naloge družbe 2TDK d. o. o., njene organe ter prihodke, ki bodo namenjeni poplačevanju obveznosti družbe. Zakon določa, da je ustanovitelj in edini družbenik te družbe Republika Slovenija. Dopušča pa možnost, da lahko poslovni delež v družbi pod pogoji, ki jih določa meddržavni sporazum, ki ga ratificira ta državni zbor, pridobi tudi druga država ali države članice Evropske unije, pri čemer pa njihov delež ne sme doseči ali preseči deleža Republike Slovenije, s čimer je zagotovljeno, da bo imela Republika Slovenija v podjetju večinski delež in s tem povezane pravice. V Poslanski skupini Stranke modernega centra se pridružujemo stališču Vlade, da se s pritegnitvijo zalednih držav po eni strani zmanjšuje finančna tveganja udeležencev v projektu, po drugi strani pa projekt dobiva značaj regionalnega ali širšega evropskega projekta, s čimer se mu povečujejo možnosti za pridobivanje sredstev na EU razpisih. Zakon sprejemamo po nujnem postopku, saj se s tem želi omogočiti sodelovanje za pridobitev nepovratnih evropskih sredstev in razpisa CEF v juliju 2017, ki obsega nepovratno milijardo evrov, v katerih se v pomembnem deležu lahko financira tudi gradnja drugega tira. V Poslanski skupini SMC menimo, da je takšne priložnosti treba izkoristiti in pripraviti vse potrebno, da bo Slovenija na tem razpisu karseda uspešna. Zakon spremljajo očitki o povečanju tveganja za korupcijo. Pa naj omenim določbe, ki so namenjene izrecno zmanjševanju korupcijskih tveganj. Zakon določa namensko družbo, ki se bo ukvarjala z izgradnjo in gospodarjenjem z drugim tirom. Takšen primer ni prvi v Sloveniji, takšen primer je primer državnega podjetja Infra, ki gradi infrastrukturo na hidroelektrarni na spodnji Savi. V poslanski skupini ocenjujemo, da je tak sistem pristopa k investiciji bolj pregleden kot pa, da bi z milijardo evrov premoženja upravljalo katero od državnih podjetij, ki se ukvarja že z množico drugih dejavnosti in poslov, in bi bilo zaradi tega bistveno težje nadzirati morebitno zlonamerno odlivanje sredstev. Razlog je tudi v možnosti sodelovanja zalednih držav, ki jih ni mogoče vključiti, lastniško vključiti v druga podjetja, kot bi bilo na primer podjetje Slovenske železnice-Infrastruktura. Nadalje. Za spremljanje kapitalske družbe je pristojno ministrstvo. Odgovoren pa ne minister Gašperšič, tudi minister Gašperšič, ampak vsakokratni minister. Torej, ne gre za primer, ko si bo politika lahko v eni izmed dvoran Državnega zbora lahko prala roke, kot to počne sedaj pri zaslišanjih v zadevi TEŠ 6, ampak bo neposredno odgovarjala tudi kazensko prav politika in vsakokratni minister. Nadalje se za upravo družbe, poleg določb v zakonu, ki ureja integriteto in preprečevanje korupcije, smiselno uporabljajo določbe glede nezdružljivosti opravljanja funkcije, prepovedi članstva in dejavnosti, prepovedi in omejitev sprejemanja daril in omejitev poslovanja, ki velja za poklicne funkcionarje, prijava premoženjskega stanja, določbe o lobiranju in podobno. Za člana uprave ali nadzornega sveta je lahko imenovana oseba, ki poleg pogojev, ki jih določa zakon, ki ureja gospodarske družbe, izpolnjuje še posebne pogoje, določene v tem zakonu, in sicer takšne, kot so integriteta, poslovna etičnost, izkušnje, poslovna uspešnost, ustrezna stopnja izobrazbe, najmanj 10 let ustreznih delovnih izkušenj in podobno. V družbi tudi ne sme biti poslovnih deležev v lasti fizičnih oseb ali pravnih oseb zasebnega prava, družba mora biti naročnik po javnem naročanju. To so vse okoliščine, ki ta projekt bistveno odmikajo od TEŠ 6, ki se pogosto omenja. V zakonu je ne nazadnje določena tudi vloga Računskega sodišča, Finančne uprave Republike Slovenije, tako da ocenjujemo, da so to zadostna zagotovila, da se tisto, na kar vsi opozarjajo, ne bo zgodilo. Projekt drugega tira je slovenski projekt, je regijski projekt, pa tudi evropski projekt, menimo, da moramo zadevo premakniti z mrtve točke. Danes, kot sem že rekel, je en pomemben korak k temu, ne glede na to, da se zakon sprejema po nujnem postopku. Torej nikomur ne dajem potuhe ali kritja za izvajanje korupcije, goljufij ali drugih kaznivih dejanj, tudi tistim ne, ki so danes skeptični do zakona, pa nekateri izmed njih celo si hkrati obetajo, da bodo prav oni na oblasti v času, ko se bo ta projekt pravzaprav gradil. Iz vsega navedenega izhaja torej, da bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra ta predlog zakona podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in o vloženih amandmajih. Ker sta amandmaja Poslanske skupine Združene levice k 43. in 48.a členu vsebinsko povezana, bomo o njiju razpravljali skupaj. V razpravo torej dajem 43. in 48.a člen ter amandmaja Poslanske skupine Združena levica k tema členoma. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Predlagam, da se prijavite k razpravi. Prijava poteka. Besedo ima gospod Marko Ferluga. Izvolite.
Hvala za besedo. Kje bom začel? Na nekih dejstvih [[…]]Ja, na začetku, bravo. Na golih dejstvih. Začnemo takole. Se pravi, drugi tir je zahvalna politična in medijska tema, to je dejstvo. Drugo dejstvo, da smo okoli drugega tira izgubili veliko časa. Naslednje dejstvo, da se 25 let govori zelo, zelo, zelo veliko in malo naredi konkretnega. Fakti bruti so to, da še vedno nimamo drugega tira. Naslednje dejstvo. Že večkrat sem omenjal tole knjigo, zame je to ena biblija okoli drugega tira, ki jo je napisal že pokojni Danilo Petrinja, prvi direktor Luke Koper. Za kaj gre? Dejstvo je spet eno, da se zgodovina ponavlja. Pa bom začel od tu naprej. Prvo dejstvo, ki ga je on navedel v tej svoji knjigi izpred leta 1999, se pravi dileme okoli financiranja. Tisti, ki jo je prebral, stran 57, mu bo povedala veliko. Lahko mu čitam, če si želi. Naslednje dejstvo. Politična podpora tedanjega enopartijskega sistema – ne boste verjeli – je ista kot sedaj; vedno so bile dileme, vedno so bila nasprotja, vedno je bilo kaj. Naslednje dejstvo, ki ga je gospod navedel v svoji knjigi glede tehničnih variant, tukaj imamo spet alinejo oziroma lahko primerjamo z današnjo civilnimi iniciativami, ki so našle sto in eno varianto. Katero je še naslednje dejstvo, ki ga gospod Petrinja omenja v svoji knjigi? Sodelovanje z Madžarsko in pa tudi z Avstrijo – stran 41, kogar zanima. Katero je še eno tako zanimivo dejstvo, ki je s tem zakonom zelo blizu? Da so Luka Koper in Slovenke železnice ustanovile skupno podjetje, ki je pomagalo in bilo odgovorno za infrastrukturo, in to je bil Zavod za investicije Ljubljana – stran 104. Ne bi našteval še marsikaterih takih zanimivih zadev, ki so prišle tukaj s to povezavo, s tem delovanjem za izgradnjo tega drugega tira, ampak tako neverjetne podobnosti so, da se človek prav zamisli, kako se res ta zgodovina ponavlja. Pa grem naprej. Človek ima občutek, da se pri tem projektu dela vse, samo da se ne naredi drugega tira, da se ima polna usta vsega, s figo v žepu, od politike, to je nas, do stroke. Skratka eno samo mečkanje. Naslednje dejstvo. Od vseh strank, sedanjih in bivših v parlamentu, smo imeli veliko morje infrastrukturnih ministrov; kar deset – ne boste verjeli! Med njimi tudi dva Primorca, ki imata tudi svoje videnje in poglede. Ampak če se vrnem nazaj. Za vseh teh deset ministrstev do sedanjega bi glede učinkovitosti in vidnosti tega projekta drugega tira, ki ga imamo polna usta 25 let, rekel, da je zelo majhna. Razen Združene levice in nas, SMC, ki imamo zdaj tega ministra, so dejansko vse stranke tukaj notri vmešane. Človek se sprašuje, ali so vse vlade naredile dovolj, da se premakne ta zadeva z nekega mrtvega teka. Osebno mislim, da ne. Pa gremo lepo naprej. Zdaj gremo na svojega priljubljenega ministra, s katerim imam zelo tak, turbulenten odnos in posebno agregatno stanje. Ampak priznam, da sem po istrsko-primorskem temperamentu neučakan, nestrpen, tudi trmast in en ciljev, ki sem si jih zadal, je, da premaknem ta projekt iz stanja mirovanja v neko aktivno fazo. Zdaj, kolikor sem se jezil, so dejstva naslednja, in to je treba priznati ministru in ekipi sledeče: izvlečni tir se dela – končno, bom rekel. Upam, da prihajamo v resno fazo – to je pod B. Pod C – mislim in skoraj zahtevam, da bodo pripravljalna dela letos stekla. Pod D – sermiski vhod se pripravlja, dela in še marsikaj drugega je pripravljeno, kot sem seznanjen, kar mu dajem v dobro. Strinjam pa se, da sem skupaj in z Lilijano in s Tilnom porabil ogromno časa; kot prvo, da prepričan najprej svoje strankarske kolege in stranko, da je ta projekt zelo zelo pomemben za Slovenijo, pa ne samo lokalno, za regijo, Slovenijo in še okoli. In sem res uporen in tudi naporen, to priznam. Naslednje je dejstvo, ki ga je treba povedati tukaj in pred vsemi, je to, da je s prihodom novega državnega sekretarja gospoda Lebna tempo in razumevanje tega projekta bistveno spremenjen in pospešen. Če računamo od tega, da je od 2005. leta državni lokacijski projekt narejen in umeščanje v prostor, se človek sprašuje, kaj je bilo do gradbenega dovoljenja, ki je bilo do 2006 narejeno. Zelo malo, ampak O. K. Naprej še eno dejstvo, ki je tudi tako zelo zanimivo. Bolj, ko se bližamo realizaciji projekta, več je civilnih iniciativ, strokovnjakov, medijskih mnenj, ki so – glej ga zlomka –, kot gobe po dežju tik pred zdajci začele ustanavljati in začele aktivno delovati, po nekem vzorcu in nekem vzvodu. Kdo bi si mislil in to prav sedaj! Kje so bili vsi ti deležniki in zaskrbljeni državljani do sedaj, se sprašujem. So spali sanje pravičnega? Ne vem. Zdaj je naenkrat vse narobe. Juhu! Naslednje dejstvo, ki je tudi zelo zanimivo in se je po medijih tudi precej vrti, je teorija zarote. Po mojem vedenju imamo dva tipa teorij zarot. Se pravi, pod A zunanje zarotnike – Italijane, Avstrijce, Hrvate, Madžare in tudi Nemce, recimo – in pod B notranje zarotnike. Ti notranji zarotniki zavirajo, to naj bi bili v glavnem Slovenci, ki zavirajo s svojimi partikularnimi interesi drugi tir. Ampak seveda so veliki domoljubi. Ne vem, kateri so hujši za ustvarjanje tega vtisa. Zdi se mi, da brez njih se ne da oziroma ne sme nič. Pa pod točko osem. Sem se kar pripravil, zato sem se toliko napisal, ker mi je taka tema domača. Pod točko osem. Velika večina vlad, vključno s to, je pri tem projektu politično kalkulirala. Zakaj? Bom povedal. Po treh letih v tako imenovani realni slovenski politiki sem dojel, da žal vse vlade ne delujejo dolgoročno in da danes nobena vlada ni hotela, kot bi rekel gospod Pojbič, prijeti bika za roge, ki je projekt drugega tira. Zato ker se ve, da ta projekt traja najmanj dva mandata in da obstaja velika možnost, da vlade, ki ga začnejo, ga ne bojo končale. Seveda medalje in uspehe bo požrl nekdo drug. Tudi to je dejstvo in po mojem je tudi to botrovalo temu cincanju pri drugemu tiru. Naslednje, deveto dejstvo. Prišli smo do točke odločitve. V Vladi se mora nekdo odločiti in vladati. Konec je zdaj tega sprenevedanja, debatiranja, politiziranja, moraliziranja. Končno sem vesel, da se je ta vlada odločila in prevzela odgovornost, tudi z nami vred, in da je z deklarativne retorike prešla v neko operativo. časa v teh 25 letih za debate, ali je bilo dovolj vseh teh hipotez, teorij, študij, tako vseh zmed, ki so temu botrovale, govorim o drugem tiru, je dovolj in preveč. Tisti, ki je bil v realnem poslu, ve, da je enkrat, ko se odločiš, treba zadevo izpeljati in tudi vse dobro in vse slabo vzeti v zakup in tudi sprijeti vse posledice in ne boste verjeli, čutim veliko odgovornost in sem tudi pripravljen za razliko od vseh ostalih sprejeti to odgovornost in nimam nobenega problema. Mi nismo več v nekih kreativnih fazah, ampak v neki izvedbeni in za malo morje novih, starih idej, mislim, da je zdaj konec. Zdaj pa grem še naprej. Itak nekaterim nikoli ne bo dovolj teh debat o tem drugem tiru, kaj se da narediti, kup pripomb, pametovanj in to je že, izgleda, v naši naciji. Govoriti o tveganjih [[…]]Okej, tveganja so, tveganja bodo. In vedno, tako kot je v življenju, jih ne manjka. Naloga Vlade in ministra pa je, da odgovorno do vseh nas naredita svojo nalogo in nekako ji moramo zaupati. Če govorimo o samih dvomih in strahovih pri tem zakonu; ja, jih imam, priznam. Vedno gre lahko kaj narobe, zakon ni popoln, bistvo pa je drugje; to so ljudje. Če so ti pokvarjeni, pohlepni, nemoralni – to nam kažejo vse te zgodbe od prej, avtoceste, TEŠ –, nam itak noben zakon ne pomaga, niti sam bog. Ne glede na vse povedano, pa je dejstvo, da nikoli ne bomo v javnosti, ne v laični, ne v strokovni, kaj šele v politiki, prišli do skupne enotne rešitve zaradi milijon takšnih in drugačnih razlogov in v tem primeru drugega tira je tudi enako. Naprej. Na en način tudi razumem upravo Luke Koper, ker izgublja potrpljenje in zaupanje, ker že 25 let ne ve točno, ali bo ta nesrečni drugi tir ali ne bo. Ta vlada, kakršnakoli že je, je dala neko obljubo in upam, da jo bo držala. Po drugi strani pa ne razumem, da se vsi trije glavni akterji, deležniki, Slovenske železnice, ministrstvo in Luka ne morejo zmeniti. Ampak tudi o tem antagonizmu je gospod Petrinja v svoji knjigi govoril in je verjetno že to tradicionalno. Tudi če gre v tem trenutku zakon naprej, ne smemo pozabiti, da smo še daleč od izgradnje in uporabe drugega tira; po grobih ocenah vsaj še 7 let, če ne več, do uporabe. Tukaj je še eno dejstvo. Ne smemo pozabiti, da smo v Sloveniji zaspali. Logistični in blagovni tokovi grejo izredno hitro mimo, se spreminjajo in nas bojo obšli, če se in ker se tako dolgo obiramo. Zakaj to govorim? Kitajci so že zakupili Pirej, tam delajo naprej, se pravi, hitro progo proti Beogradu, od tam naprej proti Budimpešti in tako naprej do Baltika. Delajo tudi jantarjevo progo, Sueški kanal so razširili, da pridejo matice, se pravi, velike ladje z ne vem koliko tisočimi kontejnerji na sebi, Italijani po drugi strani vlagajo v tržaško pristanišče, to leto je bilo dano najmanj 70 milijonov, in povezave železnice delajo; Avstrijci delajo okoli nas raznorazne obvoze in tako dalje in tako dalje. Kje so tukaj varovalke in omejitve predvsem v tem zakonu? Mogoče na prvem mestu je ena zanimiva zadeva, je to fiskalno pravilo, kjer smo do neke mere omejeni in limitirani. Poleg tega ne smemo pozabiti, da imamo še nekje 32 milijard dolga, ki smo ga pridelali od 25 let do zdaj, od začetka do zdaj, in s tem plačujemo obresti. Tukaj že eno dejstvo kaže, da več kot toliko se ne moremo kot država zadolževati. Mogoče je tudi zato zakon pomemben. Kaj je še pomembno kot neka varovalka ali pa omejitev? Se pravi, strategija SDH, kjer smo se nekateri izmed nas trudili, da se določene državne službe, kot so Slovenske železnice in Luka, uvrstijo med strateške naložbe; se pravi, da mora imeti slovenska vlada nad tem roko več kot 51 %. Kakšna so še dejstva in omejitve, ki nas pri tem, da imamo neko širino okoli tega zakona, ko govorim, omejujejo? Se pravi, omejen proračun in omejeno financiranje. Zato mogoče pride v poštev tudi ta tuj kapital. O. K. Imamo uprave, upravni odbor, nadzorne svete, to je kot neko varovalo, ampak glede na vse predhodne izkušnje verjetno ne bo dovolj, tako da od tukaj s tega mesta še enkrat apeliram in na Vlado in na vse, da se pogleda in mogoče po potrebi še dodatno vstavi dodatne kontrolne nadzorne točke. O. K., ena je to, da je civilna iniciativa dana v nadzorni svet 2TDK. Kaj imamo še? Jasno, da imamo malo morje zakonov in organe pregona, ki naj bi se ukvarjali s to »kriminaliteto«. Imamo tudi to varianto, kar je bilo že omenjeno v enem izmed stališč, mislim da od Desusa, se pravi, da če bo in ko bo ta meddržavna pogodba z neko tujo državo, se bo morala ratificirati v Državnem zboru. Dalje, treba je povedati, da vsaka vlada in tudi končno vsak nov državni zbor, lahko ta zakon spremeni. Še ena od takih zelo zanimivih zadev je, ki se pozablja tukaj povedati, če se ne dobijo evropska sredstva, se bo ta projekt drugega tira in ustavil in se premislilo o njem. Pa še ena od kontrol, ki obstaja, na katero včasih tudi pozabljam ali pa jo gledamo zelo z negativnega vidika, so te evropske institucije, kot sta JASPERS ali pa Evropska investicijska banka, ki ima svoje kontrole točke, čeprav preko njih je šel tudi TEŠ, tako da tudi tukaj imamo lahko velika vprašanja. Glede tega zakona sem v nekem velikem precepu in tudi pritisku na vse dogajanje, ki se vrti okoli tega. Ali zmoremo ali hočemo narediti ta korak naprej ali ne, je na nas. Če zaključim, pred seboj cilj imam, to je drugi tir. Boste rekli da, cilj opravičuje sredstva, da je tudi pot v pekel tlakovana z dobrimi nameni, tako kot je rekel Dante. O. K. Ampak s cincanjem, ki ga imamo, je vprašanje, kaj bomo naredili. Veliko premišljevati o tem pogledu. O. K. Sem pa globoko prepričan, da nam bodo volivci tako ali drugače izstavili svoj račun na prihajajočih volitvah in s tem nimamo nobenih težav. Moramo pa še povedati to oziroma je treba povedati to, da tirov se ne bo dalo prenesti ne fizično na Madžarsko, ostali bojo tu, v Sloveniji in bodo pomagali k multiplikativnim učinkom za vse gospodarstvo po celi Sloveniji. Ne nazadnje, če tako pogledamo, enkrat, ko smo se odločili, da skočimo, moramo to sprejeti, narediti in izpeljati po najboljših močeh. Toliko z moje strani. Hvala.
Mag. Andrej Šircelj, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegi in kolegice! Mislim, da imamo vsi od nas v življenju cilje, tako kot je kolega Ferluga rekel, imamo cilje, ki so uresničljivi, in cilje, ki niso uresničljivi. Vprašanje pa je, če imamo pot, da nas pripelje do teh ciljev. Še večje vprašanje je, če je ta pot prava. Še nadaljnjo vprašanje je, če nam ob tej poti tudi služijo drugi, da bomo prišli do tega cilja, in ne nazadnje, tukaj mislim predvsem tisti drugi, če bojo oni imeli denarna sredstva, da bomo prišli do tega cilja. Mislim, da veliko ciljev si lahko zamislimo, pa potem ne bodo uresničljivi in žal mislim, da je eden izmed teh neuresničljivih ciljev brez poti tudi v tem zakonu. Ne zaradi tega, ker bi bil sam cilj kot cilj neuresničljiv, ampak zaradi tega, ker enostavno ni poti ali je pa pot napačna, ali je pa pot predraga, ali pa pot enostavno ni razumska. In to je verjetno tista skrb, ki nas danes preveva vse, nekatere sicer morda z večjim optimizmom, nekatere z večjim pesimizmom, nekatere pa z realizmom. Seveda, če ni poti, potem je seveda tudi vprašanje, koliko nas bo ta cilj natančno določene poti, koliko nas bo ta cilj stal. Ali mi danes vemo, koliko nas bo ta cilj stal? Glede tega bom imel seveda nekaj vprašanj za ministra in ne samo, koliko nas bo stal trenutno, ampak koliko bo stal ta cilj tudi prihodnje rodove. Skratka, koliko bo drugi tir Koper–Divača stal ne nas, tudi prihodnje rodove. In tukaj bi rad, minister, če boste lahko zelo eksaktni. Prvič, me seveda zanima, koliko investicijskih načrtov imate za ta drugi tir. Optimističen, zelo optimističen, realističen, manj realističen, manj optimističen, verjetno pet, šest, med katerimi mi bomo lahko izbirali, kaj in kako. Zanima me, kakšna je donosnost tega projekta v posameznih investicijskih načrtih. Zanima me, kakšna je ekonomičnost tega projekta. Zanima me, kako, kje so pravne podlage in kje so zagotovljena sredstva za to, da boste dobili toliko denarja, kolikor naj bi to stalo. Glejte, ena izmed pravnih podlag me zanima glede tega obrnjenega davčnega bremena DDV pa tako naprej. Če lahko vprašate, ali pa če ste že vprašali, potem že veste, kolege na Ministrstvu za finance, kateri člen zakona bo to določal, po v skladu z direktivo, če je to v skladu z direktivo Evropske komisije; ker DDV ni, da bi si ga mi izmišljevali, DDV je evropski davek in evropska direktiva. Tako bi vas tukaj prosil dejansko za podlage in seveda, kako bo tekel ta finančni okvir. Se pravi, imamo družbo 2TDK, za katero vi trdite, da ne bo plačala, da si bo poračunavala ta davek, izstopni pa vstopni davek, ampak ta družba 2TDK bo verjetno dobivala račune od izvajalcev, podizvajalcev in tako naprej; z davkom, brez davka in tako naprej. Tako kot dobivajo danes občine račune od nekih podizvajalcev, izvajalcev in tako naprej in si tega davka ne morejo odšteti kot vstopni davek zaradi tega, ker pač ne opravljajo prometa. Ali pa bo ta družba 2TDK še komu kaj zaračunavala, potem je pa to možno, da si bo. Samo glejte, to lahko zelo natančno poveste, pa tudi pravne podlage, kako bo to dejansko delovalo, ker to bo verjetno nek unicum v Evropi in verjetno bi bilo to treba patentirati na Evropski komisiji. To me zelo zanima, namreč o tem tudi govorite. Potem imate naslednje vprašanje, to so garancije oziroma financiranje. Tukaj ste rekli, da bo financirano na inovativni finančni način, tudi piše Junckerjev sklad za investicije in tako naprej – strateške investicije. Mislim, da zakon ni potreben za to, da se prijavite na ta Junckerjev sklad; če, potem mi povejte še ogromne druge projekte, ki so jih druge države financirale iz tega ali jih financirajo iz tega sklada. Pač morda veste, če so Madžari ali Avstrijci kakšen poseben sklad za te projekte sprejemali – poseben zakon, se opravičujem, za te projekte. Mislim, da za 20 kilometrov neke proge sprejemati poseben zakon. Spoštovana vlada Mira Cerarja, ne vem, ali boste sprejemali tudi poseben zakon o tem, kako se lahko prodaja in kupuje paradižnik. Malo že začenjate s tem lex Mercator in tako naprej. Ampak, ta poseben zakon je, da tako rečem, vzniknil tukaj pri nas, doma, ne zaradi Evrope in ne zaradi Evropske komisije ali Junckerjevega sklada in tako naprej. Tako to samo mimogrede. Že ste govorili o tveganjih, in tukaj bi vas opozoril na finančna tveganja iz vašega materiala, gradiva. Finančna vzdržnost projektne družbe bo zagotovljena, če bo proračun v obdobju obratovanja projekta po njegovi izgradnji leta 2025 namenjal letni znesek za dosegljivost v višini med 30 in 40 milijoni evrov. Dobro, zdaj če izpustimo, da gre za razliko 30 % in da je to 10 milijonov evrov gor ali dol, 30 ali 40 milijoni pač – glejte, to je pač [[…]]Razen če imate po investicijskem programu ena 30 milijonov, po investicijskem programu dva 32 milijonov in investicijskem programu tri 33 milijonov in tako naprej, potem pa to povejte, po katerem investicijskem programu bo koliko znašalo. Če imate to, potem pa, glejte, boste odgovorili na vprašanje in seveda bom zadovoljen z odgovorom. Drugače pa med 30 in 40 da bo to seveda teklo še potem nadaljnje 30-letno obdobje na leto. 30 let krat 30 milijonov – pač eno milijardo, tako na palec, 900 milijonov –, pa če med 30 in 40, med 900 milijoni in milijardo 200 bo to še stalo slovenske davkoplačevalce, saj še nismo prišli do konca. Iz proračuna se bo to dalo. Tukaj pravi, »če bo proračun v obdobju obratovanja« – za 30-letno obdobje, toliko zagotovo. Prej smo obravnavali zadeve v povezavi z odlokom o zagotovitvi proračunske stabilnosti in tako naprej, kar je treba dati Evropski komisiji na prejšnji točki. Tam je bilo tudi rečeno, da so določena tveganja. Ampak, zdaj povejte, za kaj bodo slovenski državljani in državljanke prikrajšani, ker bo proračun s tem zakonom dal vsako leto med 30 in 40 milijonov. Nekdo bo dobil manj zaradi tega. Nekdo bo dobil manj. Vsako leto za 30 do 40 milijonov bodo slovenski državljani in državljanke dobili manj, ker se bo to financiralo v družbo 2TDK. Zaradi tega me seveda zanima, glejte gospod minister, donosnost, mogoče pa bo ta družba imela tak dobiček, da bo dobiček, ne vem, med 60 in 80 milijoni pokril ta znesek in bo družba plačala nazaj teh 60 do 80 milijonov. Tukaj se pa bojim, da zdaj sem prišel na raven iluzij. Ampak, če vi pravite tako, glejte, in če imate dokumente za to, vam bom verjel. Potem nadalje, koliko bo to seveda stalo na podlagi gradiva zakona. Po metodologiji Eurostata bo kumulativni učinek 400 do 500 milijonov evrov. Ob predpostavki, da bo projektno podjetje uvrščeno v sektor države, da bo proračunska vrednost tolikšna, kolikšna je – ne vem, po katerih metodologijah – in da bo to toliko znašalo, seveda kot razumem dodatna. 400 do 500 milijonov evrov, od tega bo največji v letih največje dinamike gradnje, to je 2021–2023, takrat bo to znašalo od 100 do 160 milijonov evrov. Se pravi, kaj bodo državljani in državljanke dobili manj za ta denar. Povejte, kje boste zmanjšali odhodke, ker glejte, Evropska komisija zahteva toliko in toliko odhodkov, danes smo prejeli to, ali smo govorili o odredbi oziroma o odloku, glasovalo se bo najbrž tudi o odloku in nekdo bo zaradi tega dobil manj. Povejte, kdo! Vlada naj pove, kdo bo dobil manj zaradi tega. Saj tu je računica enaka. Toliko in toliko denarja je, toliko in toliko odhodkov je, to piše v odloku, nekaj manj kot 10 milijard na letni ravni. Zaradi tega ker bo nekdo dobil več, v tem primeru družba 2TDK, bo nekdo drug dobil manj. Povejte, kdo bo dobil manj! Upokojenci, tisti, ki dobijo socialne prejemke, plače v javni upravi? Imate veliko na razpolago, da poveste, kdo bo seveda dobil manj. Lahko vsi od tega, vsak po malo in tako naprej in tako naprej. In vaši podatki, tisti drobni, kolikor jih je, minimalno, da bo kumulativna zadolžitev za realizacijo projektov v okvirnem znesku 300 milijonov evrov in bo povečal javni dolg, vendar večina tega povečanja ne bo presegla 0,75 % bruto družbenega proizvoda. To tudi pišete pri finančnih posledicah. Tako, na prst sem izračunal, da je to 300 milijonov. Javni dolg se bo povečal za 300 milijonov. Ampak ta javni dolg s sabo prinese obresti, ki jih bodo plačevali prihodnji rodovi. Mislim, da na Ministrstvu za finance so vam lahko pomagali in so vam izračunali, koliko obresti se bo plačalo, ob tem da se, recimo, upošteva današnja obrestna mera, ki je nizka. Povejte, koliko obresti bodo prihodnji rodovi plačali več za te zadolžitve za to progo. Predpostavljam, da boste rekli, poglejte, ampak po naših predpostavkah bo donosnost, ekonomičnost in tako naprej takšna in takšna, finančna konstrukcija bo takšna in takšna, da bo tisti dobiček, ki ga bo ta družba 2TDK ustvarila, pokril vse te obresti, pokril se te odhodke, pokril vse in živeli bomo, ne vem, najbrž v raju. Ampak glejte, vi tega niste napisali, spoštovani minister. Vlada v obrazložitvi tega ni dala, kar seveda pomeni, da gre vse na odhodke. Nekdo bo zaradi tega dobil manj. Seveda povejte, kdo. Toliko [[…]]Seveda pričakujem vaše odgovore na to vprašanje, ker mislim, da za nek tak projekt, za katerega se sprejema poseben zakon, da je to pričakovanje popolnoma upravičeno. Popolnoma upravičeno in mislim, da ne dajem težkih vprašanj. Drugo me seveda zanima še nekaj. Zanima me nekaj tehničnih detajlov. Koliko imamo v Sloveniji blagovnega prometa, pa koliko imamo potniškega? Če imate najnovejše podatke. Poglejte, takrat, ko sem se jaz ukvarjal s tem, je bilo to razmerje približno med 4 % potniškega in 96 % tovornega. Mogoče je še zdaj podobno. Kakšne vrste tovor in kakšni vlaki bodo vozili po tej progi in koliko potnikov se bo vozilo po tej progi? Do 160 kilometrov na uro, do 160 kilometrov na uro. In približno 20 kilometrov po tunelih. Meni se zdi, da bo tako, kot če bi šli v nek otroški svet, kot, ne vem, ne bom rekel, vlak smrti se to imenuje tam v tistih otroških igralih in tako naprej. Tuneli, 160 na uro in tako naprej. Koliko bo to stalo, teh 160 kilometrov? Koliko bi stalo po vašem investicijskem programu C, D, E, če bi bila, recimo, hitrost do 80 kilometrov na uro, do 120 kilometrov na uro, do 130 kilometrov na uro? Veste, ker ta cena se multiplicira, zaradi gradnje – pa to še najmanj – multiciplira se zaradi tega, ker morate za to hitrost zagotoviti veliko dražjo opremo, ki bo elektronsko spremljala te vlake in tako naprej. Vi več veste o tem. In tukaj se delajo multiplikatorji. Zdaj še nekaj. Ni evropske direktive, ki bi določala 160 kilometrov ali katerokoli drugo hitrost. So priporočila. Priporočila združenj železničarjev, če želite, lahko rečem tudi lobistična organizacija. Lobistična. Tako kot imate združenje bankirjev, pa združenje avtocestnih prevoznikov. Ni direktive, ki bi določala 160. Kaj bomo vozili? Sadje, banane, avtomobile 160 kilometrov po tunelih. Je to ekonomično? In seveda lahko poveste, ker bomo vzeli tudi potnike, koliko se bo njim skrajšala pot do Kopra, recimo Ljubljana–Koper, še posebej zaradi tega, ker s teh 160 kilometrov bodo potem prešli na vlak, ki bo šel s povprečno hitrostjo 50, 60, 70, 80 – ne vem, koliko. Najbrž imate vi izračune, koliko, vsekakor ne 160, postaje bojo in tako naprej. Pa lahko zaradi mene vzamete tudi Ljubljana–Maribor ali pa Ljubljana–Jesenice. Tukaj me zanima, kaj je rekla v svoji analizi tega projekta Organizacija za ekonomsko sodelovanje in razvoj. Verjetno poznate. OECD je naredila oceno tega projekta, kot vem, je bila ocena negativna, bilo je določeno, da je neekonomična, bilo je še marsikaj določeno tam notri. Zanima me, kakšne je vaše mnenje, ne glede na to, kar je ta organizacija dejansko naredila v tem poročilu, ampak glede na izsledke, zaključke te študije. Tako minister, glejte, dobim zakon in dvomim. Mislim, torej dvomim – to niso moje besede, je že pred mano nekdo rekel. Pravico imam vedeti in zaradi tega bi prosil za te odgovore, ne seveda samo osebno meni, slovenski javnosti, slovenskim poslankam in poslancem, zato da bodo vedeli ne samo to, kaj bodo plačali, tudi koliko bodo plačali, kako bodo plačali. In ne samo, kaj bodo plačevali oni danes in tukaj, ampak tudi, kaj bodo plačevali rodovi, ki prihajajo. In seveda ekonomičnost, profitabilnost. Mislim, da boste z lahkoto postregli, spoštovani minister, z vsemi temi podatki. Že vnaprej se vam zahvaljujem za odgovor.
Besedo ima mag. Matej Tonin.
Drage poslanke in poslanci, dober dan. Naj dvigne roko v tej dvorani tisti, ki je proti izgradnji drugega tira. Ne vidim nobene roke. Tudi ko smo poslušali stališča, ni bilo predstavljeno niti eno stališče poslanske skupine, ki bi dejala, da so proti izgradnji drugega tira. Druga zadeva. Zakaj je drugi tir potreben? Najverjetneje zato da se bo pospešil pretovor v Kopru. To je osnovna zadeva in po moje tudi zaradi večne konkurenčnosti koprskega pristanišča. Če spremljate, najverjetneje, tuji tisk ali televizijo, potem veste, da so Kitajci vstopili v Grčijo, da prenavljajo tam pristanišča, da pospešeno gradijo železniške proge proti srednji Evropi. Da so v zahodni Evropi pristanišča tako sofisticirana, da praktično samo za operativno izvedbo prenakladanja in drugih logističnih postopkov skoraj pridobijo čas, ki ga ladje potrebujejo dlje, da plujejo naprej na sever Evrope, kot pa če priplujejo k nam. To so najbrž razlogi, zakaj je ta drugi tir potreben in zakaj mu v tem parlamentu nihče ne nasprotuje. Sedaj pa pridemo do naslednje stvari. Kje pa je težava? Težavi pa sta po moji oceni dve. Prva, koliko nas bo to stalo in kakšna bo trasa? Kar se tiče financ, roko na srce, se v tej državi pojavljajo zelo zelo različne številke. Strokovna javnost, Vlada daje izjave, ocene, da bi to se dalo zgraditi tam vse nekje od 650 milijonov evrov do dveh milijard in pol. To je razpon denarja, številka, ki se pojavlja v javnosti glede cene. In nihče ne more zatrditi, da toliko bo, takšna bo cena. Sedanja trasa med Koprom in Divačo je vsekakor nevarna, veliko teh požarov zanetijo vlaki. In druga zadeva je, kdor se je na tej trasi že peljal ali spremljal te tovorne vlake, če ste kdaj šli v živo pogledat ali spremljat, meni se zdijo blazno počasni. Dvomim, da na nekaterih odsekih peljejo hitreje kot 50 kilometrov na uro. Tukaj so kritike tistih, ki pravijo, počakajte, sedaj se vozijo 30, 40, 50 kilometrov na uro, sedaj naj bi delali progo, da se bodo vozili 160 kilometrov na uro. Čemu? Upravičen pomislek vsekakor. Morda tistim, ki so iz severovzhodnega konca Slovenije ali pa ki to zgodbo v zvezi z drugim tirom niso tako podrobno spremljali; imamo sedaj en tir proge od Kopra do Divače. Vladni predlog je, da na tej trasi med Koprom in Divačo damo popolnoma nov tir. Nov tir. Po drugih lokacijah speljemo nov tir od Kopra do Divače. Tukaj pa sedaj nastopi pa alternativna varianta, o kateri mnogo govorijo profesorji, inženirji in podobna stroka, ki pravijo, da je to drago in tudi nesmiselno, da na tej novi trasi bo preko 20 kilometrov tunelov in viaduktov – gradnja tunelov in viaduktov pa je zelo draga – in da je možno na obstoječi trasi, ki pelje od Kopra do Divače, ob obstoječih tračnicah postaviti še en dodaten tir, pri najbolj nevarnem odseku, to je pri Črnem Kalu, pa zgraditi 4-kilometrski tunel. To je zadaj tista razlika med alternativno možnostjo, ki jo predstavlja stoka in vladno varianto. Bistvena razlika je, da vladna varianta zahteva gradnjo mnogo več tunelov, viaduktov kot pa varianta stroke. Po moji oceni je tudi interes marsikoga jasen, zakaj bolj podpira vladno varianto. Tukaj se bo tudi obrnilo več denarja, gradnja viaduktov pa predorov žal ni poceni. Ko smo nekateri v opoziciji spodbujali Vlado, da bi se začeli resno pogovarjati o alternativnih možnostih, pride minister za infrastrukturo na Odbor za infrastrukturo in nam gladko malo reče, da se pač o teh stvareh ne moremo pogovarjati, čas je zamujen, vse skupaj je prepozno, podobna zgodba kot pri TEŠ, in temeljni pomislek je ali pa temeljni problem, zakaj je to tako, je umeščanje v prostor. Minister je trdil, da če bi se odločali za kakršnokoli alternativno varianto, bi to pomenilo novih 6 do 8 let zgolj za umeščanje v prostor. Dobro, potem se človek vpraša, kako pa je bilo na drugi strani mogoče mnogo hitreje umestiti v prostor drugi karavanški tunel ali pa investicijo Magne blizu Maribora. Tam so stvari šle mnogo hitreje. In ko človek začne še nekoliko brskati – in te podatke sem dobil od strokovne skupine – glede samega umeščanja v prostor, kako je z zemljišči, če bi naredili dodaten tir že ob obstoječem tiru. Strokovna komisija trdi, da 90 % teh zemljišč je lastnica že država. Se pravi, velik del problemov imamo že rešen. Še ena stvar, ki ni zanemarljiva, če bi ob obstoječi tir dali še en dodaten tir na manj rizičnih področjih, če zdaj zelo natančno povem, na trasi, če gremo od morja proti celini, od Kopra pa do Rižane, pa potem spustimo tisti najbolj rizični del pri Črnem Kalu pa spet nadaljujemo od Prešnice do Divače, če bi na teh dveh delih dali dodaten tir, bi kapaciteto te proge povečali za 30 %. Teh 30 dodatnih odstotkov bi nam pa zagotovile možnosti, da v miru zgradimo tisti 4-kilometrski predor, ki ga zagovarja strokovna skupina. Ampak, saj veste, minister pa tudi Vlada se o teh alternativnih možnostih nista bila pripravljena pogovarjati in mislim, da je ta današnji zakon namenjen točno temu. To pa mislim, da je ključni cilj tega zakona, niti ne to, kar Vlada trdi, financiranje pa postavljanje finančnih okvirjev in da zaženemo projekt drugega tira, ampak da je bistven cilj tega zakona ubiti vse razprave o alternativnih variantah. Ker če natančno berete ta vladni zakon, v 26. členu celo navajajo številk gradbenega dovoljenja za to vladno varianto in vsakemu, ki malo logično razmišlja, je jasno, da s tem, ko bo enkrat sprejet ta zakon, bo usoda o vseh alternativah zapečatena, debate o alternativah ne bodo več možne, ampak se bo delalo tisto, kar si je Vlada zamislila, pa tudi, če je to 500 ali pa 600 milijonov evrov dražje. In to je tisto, kar nas boli; da se ne premisli, kaj bi bilo cenejše, da bi ohranili isto funkcionalnost, če je možno, tehnično zgraditi neko varianto, ki bi bila 500, 600 milijonov evrov cenejša za isti pretovor, potem se človek vpraša, zakaj se ne bi za te stvari odločili. Zakaj mislim, da je ta zakon namenjen točno temu, da se ustavi razprava o vseh alternativah? Prvič zato, ker očitno se drugi tir že gradi, saj Vlada sama trdi, minister in predstavniki Vlade so odšli v Koper zapičiti prvo lopato, ker se že dela izvlečni tir. Torej tudi sami so potrdili, da drugi tir se praktično že gradi. Torej ne more ta zakon zdaj prestavljati točke, da se bo drugi tir začel graditi ali pa ne. Po tem, kar pravi Vlada, se drugi tir že gradi. In tudi to sem mislil, da bo Vlada uporabila bolj inovativne argumente, da nas poskušajo prepričevati, da je ta zakon nujno potreben, zato da se bodo lahko prijavili na evropski razpis. Saj nismo od včeraj! Tisti, ki ste bili župani ali pa ki ste se prijavljali na kakšne razpise, veste, da temu vsekakor ni tako kot trdi Vlada. Če se zdaj dotaknem pa še samega financiranja, kar piše v zakonu. Mogoče bom koga presenetil, ampak kljub vsemu trdim, da bi ta projekt morali financirati tisti, ki imajo neposredne koristi od njega. Neposredne koristi od tega drugega tira bodo imeli – Luka Koper. Glede na to, da je 96 % tovornega prometa pa 4 % potniškega, drugega tira ne gradimo zaradi tega, ker bi toliko veliko turistov iz Maribora ali pa Murske Sobote in Ljubljane drlo na slovensko obalo, ampak gradimo zaradi Luke Koper. Luka Koper bo imela neposredne koristi, Slovenske železnice tudi in vsekakor tudi zaledne države. Konec koncev, če bo vse to funkcioniralo, tudi slovenski državljani. In pri teh štirih elementih je po moji oceni potrebno iskati tudi vire financiranja tega projekta. Luka Koper se seveda upira, Slovenske železnice tudi, zdaj pa pridemo še do zalednih držav. Meni je popolnoma jasno, da nobena država, kljub temu da smo v Sloveniji včasih zelo čudni, ampak toliko pa še vseeno verjamem, da smo pametni, da ne bi metali nekam 200 milijonov evrov v sosednjo državo, če ne bi pričakovali nekih koristi. Toliko upam, da smo še vedno pametni. Prav tako sem prepričan, da tudi Madžarska ali pa katerakoli druga država ne bo metala milijone v slovenski projekt kar tako, ampak seveda pričakuje določene koristi. O teh koristih minister tudi noče kaj veliko govoriti. Še največ je o teh koristih, ki jih pričakujejo zaledne države, govoril madžarski minister, roko na srce. Danes je v stališču, ki sem ga pozorno poslušal, minister, ker mene je zanimalo pri tem potencialnem madžarskem vložku, ali gre to za kredit ali gre to za kapitalski vložek. Pa je minister rekel, da gre za kapitalski vložek, da ne gre za kredit. Ker če bi šlo za kredit, potem bi se mi zdelo res trapasto, da bi Madžari za nas kredit najemali. Razen če so toliko neumni, ampak dvomim, da so. Če pa gre za kapitalski vložek, pa seveda vsakdo, ki da kapitalski vložek, pričakuje tudi določene koristi. In zagotovo jih Madžari tudi. Minister madžarski jih je zelo jasno izpričal. To pa so, da si želijo nek logistični holding, v katerem bi bili Luka Koper, Slovenske železnice in Madžarska logistična podjetja. Po moji oceni minister o teh zgodbah ne želi toliko govoriti, ker še nima sestavljene zgodbe, ker se o teh stvareh [[…]]Ko so jih slišali v Luki Koper pa Slovenskih železnicah, so skočili pokonci, da se o teh stvareh niti niso pripravljeni pogovarjati, da z Madžari nimajo kaj početi. Torej, tudi ko sprejemamo ta zakon, niti ne vemo, kakšna bo ta meddržavna pogodba, kakšni bodo pogoji. Skratka, mi na nek način kupujemo mačka v žaklju. Sicer se Vlada prefinjeno brani v tem smislu, da saj bo te stvari tako ali tako sprejemal ta državni zbor. Samo, glede na to, da jaz nisem za to, da bi Madžarom dajali nek privilegiran položaj oziroma boljši dostop do Luke, dvomim, da bodo Madžari glede na njihove apetite sploh želeli sodelovati v takšni španoviji. In če ne bodo, potem smo brez tistih 200 milijonov evrov, o katerih je govoril minister. Torej, glede na to, kar sem povedal, da razumem ta zakon predvsem kot zakon, kot projekt za zaustavitev resnih razprav o alternativah, me morate razumeti, da tega zakona ne bom podprl, in seveda tudi, če ta zakon ne bi bil sprejet, se ne bi zgodilo nič dramatičnega. Izvlečni tir se gradi, na razpis se bo Vlada lahko prijavila in v prihodnjih treh, štirih mesecih, morda šestih mesecih ne bi popolnoma nič izgubili, kvečjemu pridobili, če bi ta čas resnično posvetili razpravam o tem, kako za čim manj denarja dobiti čim boljšo varianto drugega tira. To bi nam moralo biti osnovno sporočilo.
Besedo ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, predsednik, za besedo. Lep pozdrav še pri tej točki. Prva stvar. Šel bom malo širše, ta zakon je nek navaden blef, če se lahko tako izrazim. Navaden blef, kot je pravzaprav že ves mandat ministra Gašperšiča in tega, kar je zgodba okoli drugega tira. Vsi se spomnimo in ne bom nehal tega poudarjati, kako je nastopil na hearingu s trditvijo, da drugi tir ni potreben, potem s tem, kako je prava ideja, pravi način za izgradnjo tega tira neko javno-zasebno partnerstvo in da se bodo v to vključevali neki tuji svetovni logisti, potem ko je na nek način videl, da ta stvar mogoče pa res ne bo šla skozi, ker je nemogoče dobiti takega partnerja, smo na naši interpelaciji slišali že spet neko novo zamisel, to je to, da bosta sodelovala kot zasebna partnerja Luka Koper in Slovenske železnice. Takrat smo mi že opozarjali, da v takem scenariju bi to tudi bil javni dolg, tako da ni potrebe, da bi se zdaj izvijali po nekih drugih modelih, kot da država to sama gradi in zdaj smo pristali na nekakšnem javno-javnem partnerstvu, ki je spet nek unikum, ki ga poleg Brennerja, ki pa ima čisto drugačne razloge, zato da je po takšnem modelu zgrajen, neka popolna novost, ki tudi ni ravno najbolj smiselna. Za Vlado ali pa za ministrstvo seveda ni problem niti več to, da bo to javni dolg. Vemo, v zakonu je Vlada zapisala, da se bo dolg 2TDK štel v javni dolg in skratka, vse stvari, ki smo jih do sedaj poslušali do tega trenutka, v katerem smo danes, razlogi za zavračanje javnega financiranja, za neke čudne finančne konstrukcije, vse se je praktično izkazalo za nič drugega kot blef. Zato trdim, da je tudi ta zakon navaden blef. Mislim, da to tradicijo nadaljujejo pravzaprav predstavniki tega ministrstva, danes je nekaj takšnih, pa tudi v preteklosti, tudi državni sekretar je izrekel [[…]]Tako bi rad šel skozi neke trditve, ki so se pojavljale tako na odboru, pa tudi danes so jih v stališčih, pa tudi drugače nekateri že omenili. Prva je ta, da obstaja trditev, da z vključitvijo zalednih držav bo projekt dobil evropsko dimenzijo in da s tem vzpostavljamo jantarni koridor, kar je navadna neumnost. Drugi tir je že sam po sebi projekt, ki ima evropsko dimenzijo. To mednarodno ali pa evropsko dimenzijo zagotavlja ravno geostrateški pomen Luke Koper, ne pa sodelovanje zalednih držav ali pa kakorkoli. Mislim, da niti v Evropski uniji ni niti enega primera, kjer bi ena članica imela vse v lasti, železniško progo ali pa železniško infrastrukturo v neki drugi članici. Tako vsi EU koridorji so zastavljeni na tak način, da seveda so odseki nacionalnih prog in takšen bo tudi jantarni koridor. To je popolno zavajanje, kar govorijo predstavniki ministrstva. Podobno velja za sodelovanje zalednih držav, ki predstavlja pogoj za pridobitev kredita EIB in evropskih sredstev. Tudi to ne drži, kapitalska udeležba zalednih držav ni pogoj za pridobitev sredstev na razpisih in to smo tudi videli pred kratkim. Ministrstvo se je s projektom prijavilo na EU razpis in takrat je to bilo možno tako, da sedaj ne vem, zakaj je kar naenkrat to postal pogoj. Potem dalje. Na ministrstvu pravijo, da bomo s sodelovanjem zalednih držav dobili tudi zelo pomembne zaledne trge. Glede na to, da se zelo rada ta koalicija pa ta vlada izgovarja tudi na to, kako je pravzaprav trg svoboden in se sam ureja, je tudi ta trditev popolnoma deplasirana. Vemo, da je Luka Koper prvo pristanišče že sedaj za Slovaško, Avstrijo, Madžarko in to potem niso novi trgi, ti trgi že obstajajo in se bodo s povečanim prevozom in pretovorom v Luki Koper enostavno samo večali. Ne gre za nove trge, gre za praktično nek poslovni model in konkurenčnost, ki jo predstavlja Luka Koper na tem področju, ki se že izvaja. Tako tudi ta pretveza, da potrebujemo Madžarko, zato da nam bo pomagala boljše sodelovati z ostalimi višegrajskimi državami in s posredništvom pri Luki Koper, je popolnoma [[…]]Skratka, ne zdrži neke racionalne presoje. Vračam se na tisti EIB. Kapitalska udeležba drugih držav ni nikjer postavljena kot pogoj za to, da se pridobi kredit Evropske investicijske banke. Ministra smo na odboru vprašali, kje so ti pogoji, ali je to kje dejansko formalno zapisano, pa seveda ni odgovoril, ker je pač odgovor negativen, takšnega pogoja ni. Kredit pri EIB se da pridobiti brez tega, da bi imeli kapitalsko udeležbo neke druge države. Potem dalje. Tisto, kar je mogoče zelo pomembno ali pa ključno: trditev, da zaledne države porazdelijo tveganja, in druga stvar, da donos ni garantiran. To je spet navadno sprenevedanje. Zakon jasno določa, da bo iz proračuna Republike Slovenije za poslovanje 2TDK zagotovila 8 milijonov letno in hkrati s tem zakonom uvaja tri nove javne dajatve, s katerimi bodo tri državna podjetja, torej DARS, Slovenske železnice in Luka Koper, financirali 2TDK oziroma 2TDK zagotavljali leto minimalno 24 milijonov evrov. Istočasno imamo še na drugi strani osnutek investicijskega laborata, ki predvideva, da bo 2TDK na ta način, skratka s to konstrukcijo, dosegel 4,5-odstotni donos na kapital. Tu obstaja še en zelo pomemben detajl, ki je verjetno bil prevečkrat spregledan v teh razpravah, ki je tudi na nek način ena vrsta subvencije 2TDK, in to je to, da 2TDK ne bo plačeval nadomestila za stavbno pravico na zemljiščih. Recimo, podobno situacijo imamo na ljubljanskem letališču, kjer Fraport plačuje za to, da lahko uporablja infrastrukturo na zemljišču. Tu bo 2TDK tega oproščen in v bistvu bo na tak način še dodatno subvencioniran, če gledamo, da bo prišparal zneske za plačilo teh nadomestil za stavbno pravico. Problem je v tem, da vse skupaj kaže, da Vlada dejansko ne gre v ta projekt z nekim resnim namenom, da bo to zaključila ali pa pripeljala v tako fazo, da bo vzdržal in se tudi potisnil naprej do take točke, da bi to bila: A – seveda najcenejša investicija za državljanke in državljane. Skratka, sili model javnega partnerstva, ki je dražji zaradi tega 4,5-odstotnega donosa. Tudi kolega Tonin se je spraševal malo retorično, ali gre za kapitalski vložek ali za kredit. Mi v Združeni levici trdimo, da je to dejansko kredit; kredit, ki ga bo Madžarska oziroma katerakoli država, ki bo investirala, dobila nazaj z zelo visokim donosom, to je 4 in pol. Druga alternativa je, da bi se dodatno zadolžili, obrestne mere za zadolževanje naše države so pa 2 %. Tako si lahko naredimo sliko, kakšna je tu razlika. In seveda nobene potrebe ni po tem. Prva stvar zaradi tega, ker je dolg 2TDK že avtomatično uvrščen v sektor država, torej v vsakem primeru tvegamo. Druga stvar je ta, da se je finančna slika trenutno v Sloveniji tudi z že omenjenimi 281 milijoni, ki jih bomo lahko v letu 2018 dodatno porabili, ne da bi kršili fiskalnega pravila, in tako naprej, so znaki, ki govorijo o tem, da lahko mi to stvar naredimo pravzaprav sami in posledično seveda najceneje za tiste, ki plačujejo davke. Tako je to nekaj teh argumentov, ki jih Vlada zdaj zadnje čase vztrajno poudarja – to sem hotel zavreči. Bi pa prišel že zdaj na tej točki na to, kar predlagamo z našimi amandmaji. Kot sem povedal že v stališču, ta zakon predvideva tudi zelo pomanjkljiv in predvsem nedemokratičen nadzor nad tem projektom. Trenutno zakon določa, da se imenuje pet članov tega tako imenovanega projektno-finančnega sveta, ki jih predlagajo štiri ministrstva in en predstavnik, ki prihaja iz tako imenovane civilne družbe. Prvo kot prvo ne vemo, kaj je ta civilna družba, kdo bo predlagatelj in od kod bo prihajal. Najbolj absurdno pri vsem skupaj pa je, da na koncu vseh pet članov imenuje minister. Minister za infrastrukturo bo imenoval nadzorni svet, ki bo nadziral, pa če naj tako rečem, projekt, ki spada pod njegov resor. In to je popoln absurd. Zato mi z amandmajem predlagamo, da ta svet – ime ohranjamo enako, projektno-finančni svet – imenuje Državni zbor in to na predlog Vlade. Mislim, da je to nek minimum demokratične higiene, če naj tako rečem, da se pač ta dejansko tudi ločnica med izvršno pa zakonodajno vejo vzpostavi, ker ne moremo prepustiti tega projekta samo v rokah Vlade. Sestavo sveta pa spreminjamo tako, da bo svet sestavljen iz strokovnjakov za gradbeno vprašanje s petih področij; torej iz gradbeništva, okoljevarstva, prostora, ekonomije in prava. Eden od članov bo predsednik sveta, Ministrstvo za infrastrukturo pa bo moralo izvesti javni poziv za člane sveta najkasneje v roku enega meseca po uveljavitvi zakona in posredovati seznam kandidatov Državnemu zboru najkasneje v roku enega meseca po zaprtju javnega poziva. Tudi dodajamo na koncu določbo, da projektno-finančni svet vsakoletno do 31. 3. poroča Državnemu zboru o svojem delu. S tem krepimo demokratični nadzor nad izvedbo projekta in vnašamo vsaj neko minimalno varovalko v ta zakon, ki bi omogočile, da se vsaj deloma skuša bedeti nad tem, kako bo ta stvar potekala. Poudarjam še enkrat pa, da ta zakon je po mojem mnenju precej preveč ohlapen in v tem trenutku popolnoma nepremišljen, zaradi tega pa tudi nepotreben, da bi ga sprejeli v tem trenutku. Strinjam se s tistimi, ki trdijo, da bi se lahko ta stvar peljala zdaj brez tega, na evropske razpise se lahko prijavimo, prav tako za sredstva Evropske investicijske banke. Zakon pa bi moral služiti res temu, da postavi neke trdne okvirje; sploh, ko govorimo o projektu, ki je težak eno milijardo, predvsem finančne okvirje, ki bi bili v največji meri dodelani. To je tisto, kar pogrešam pri tem zakonu. Nisem pristaš nadnormiranja, ampak pri takšnem zakonu bi morali biti res detajli zaprti – finančna konstrukcija ni zaprta. Minister je v svojem stališču rekel, da je zaprta, ampak dejansko ne vemo, ali bo ta vložek iz tujih držav prišel, ne vemo, kolikšna bo višina posojila EIB, in tako naprej. Tudi v zakonu jasno piše, da so vrednosti do teh zneskov, do 200 do 300 milijonov. »Do« lahko pomeni tudi pol manj. Tako še enkrat poudarjam, zakon odpira cel kup pasti, odpira cel kup vprašanj, in mislim, da se takšnih projektov na takšen način ne more izvajati ali pa v tej fazi sploh ni razumno, da hitimo na tak način in da gremo sprejemat tak zakon, ki je enostavno nedovršen.
Je še interes za razpravo, tako prosim, da se prijavite. Besedo ima gospod Marjan Dolinšek.
Hvala, spoštovani predsednik. Lep pozdrav kolegice, kolegi, vsi, ki spremljate! Danes smo že veliko slišali in tudi nekaj tednov nazaj veliko odgovorov, veliko pojasnil, razlag in tako naprej. Napisano je bilo ogromno okoli ljubega drugega tira in mislim, da je ostalo zelo malo odprtih dilem, ki so ključne za ta projekt izvedbe drugi tir. Če gremo malo časovno nazaj. Ta drugi tir vrtimo, se pogovarjamo debelih dvajset let. Ne vem, potem se pa dogodijo očitki, da kar nekaj na hitro hočemo. Ja, mi smo resno pristopili k temu projektu, za nazaj ne bomo ocenjevali, zakaj se ni premikalo in premaknilo. Pomembno je, da stvar teče, na mizi imamo zakon, predlog zakona o drugem tiru, o projektu, in mislim, da preveč je bilo narejene že škode. Gospodarska škoda se iz leto v leto in še potencira kot tudi sami, če rečemo, Luki Koper. Prepričan sem, da bi Luka Koper že danes imela še več sklenjenih dolgoročnih pogodb, če bi ta drugi tir bil vsaj že v izvedbi, če bi bil pa že dokončan, sem pa prepričan in želim vse dobro, namreč, to je ključnega pomena za Luko Koper. Ali se mi res premalo zavedamo te naše Luke Koper, ki ima strateški pomen – širše gledano, ne samo za Slovenijo? Tako po dolgih letih prelaganja odgovornosti, vlečenja, dolgovlačenja in tako naprej smo pripeljali zdaj do te točke, kjer smo danes, in toliko študij, kot jih je bilo narejenih. Slišali smo zadnjih 14 dni v medijih, koliko študij, koliko denarja [[…]]Koliko časa bomo še študije delali? Ali bomo samo študije delali ali bi že končno premaknili? Mislim, da iz teh študij je bilo dosti jasno razvidno, da skrivnosti ni več. Ne morem pa razumeti, da se javljajo danes oziroma pred mesecem se javijo neke nove variante, govorim o tehničnih izvedbah, ki vse obrne na glavo oziroma kar je obstoječi projekt, je vse zanič in bi šli kar v nekaj novega. To se lahko vsak dan dogaja – in kaj bomo naredili? Nič. Prerekali se bomo še naslednjih dvajset let. Mislim, da je prišel čas, da rečemo bobu bob, da zberemo korajžo, in smo jo zbrali, in da naredimo premik naprej, ne da stopicamo na mestu. Kaj ta drugi tir pomeni? V nekaj točkah: gre za krepitev strateškega položaja države, krepitev gospodarstva in logistike. Potem zmanjšanje škodljivih vplivov in tveganj na okolje, omogočena bo okolju prijaznejša vrsta transporta, večja stopnja varnosti prometa. Tukaj imam v mislih tudi prestavitev v veliki meri s cest tovorni promet na Slovenske železnice. Predvsem o tem koridorju. To, kar sem pa že prej omenil, pa mislim, da se vsi strinjamo, kakšno korist bo to imelo za samo Luko Koper in tudi za Slovenske železnice. Očitki okoli modela financiranja. Ne vem, ali mora 20 ali – če govorim od osamosvojitve – 25 let za razne investicije, za razne projekte biti enoten šimel. Čas je dinamičen. Jaz ne vidim nič slabega, ravno nasprotno! Ta disperzija različnih virov financiranja, ki je opredeljena v tem projektu, 33 let sem bil podjetnik, to je nekaj super. Pustimo podrobnosti, no. Ampak predstavljajte si, ali želimo mi osnovno vodilo, ki je vodilo k taki finančni konstrukciji iz različnih virov, je to – variantno –, ali obremenimo slovenske davkoplačevalce, se pravi slovenske državljanke in državljane, še s tem? Nam je že dosti drugi TEŠ oziroma TEŠ 6. Mislim, da smo dosti odgovorni, da nismo šli v to varianto, čeprav ne morem razumeti odgovornost nekaterih, ki zelo krepko zagovarjajo, da je treba zgraditi iz proračunskih sredstev. Ja, kdo bo pa plačal? Od kod? Davkoplačevalci! Ni korektno. To je bil glavni vidik postavitve takšne finančne konstrukcije, kot je pred nami in iz katerega lahko razberemo. Se pravi, osnovno vodilo je bilo, da ne obremenjujemo davkoplačevalcev. Okoli vloge zalednih držav. V slogi je moč, smo včasih rekli. Vemo, tudi v Evropi se paktira tako in drugače. Mislim, da je to spet dober pristop, ko se pogovarjamo in se bomo še naprej pogovarjali tako z Madžarsko in ostalimi zalednimi državami, ki imajo ravno tako interes, da se ta drugi tir zgradi. Katera druga naša soseda verjetno nima tega interesa, ravno nasprotno. Žal, iskati je treba zavezništva. Tukaj spet nič slabega ne vidim. Ti očitki, da ne rabimo zalednih držav in tako naprej [[…]]Tudi pri pridobivanju evropskih sredstev sem prepričan, da bo to imelo bistveno drugačen pomen, ga že ima, do evropskih raznih institucij, ko se govori o tem drugem tiru, izgradnji, kot če bi bili povsem sami, sama Slovenija. Jasno, da bodo vse te partnerske države, govorimo o zalednih državah in o Madžarski, da bodo ta projekt podpirale, ker imajo interes in ga bodo tudi zagovarjale in tudi pripomogle pri odločitvah na raznih institucijah, komisijah in tako naprej, da ta projekt steče v taki meri, kot bo v končni fazi tudi zaključen projekcijsko. Neke stvari, ta pogajanja z Madžarsko in ostalimi zalednimi državami, so še stvari odprte. Ampak ne moremo že sedaj imeti vse na krožniku in na mizi, vse zaključeno, zapakirano s pentljo. To bi bilo pa preveč enostavno. Kdor je kdaj bil v podjetništvu, je treba kdaj tudi malo taktizirati, tako smo včasih rekli. Pa bi lahko na prvo žogo štartali, ko se poslovni pogovarjaš in dogovarjaš. Zakaj? Malo je treba včasih tudi poznati taktiko. Mislim, da ni nobena slaba stran in nobena bojazen. Neštetokrat je bilo jasno zagotovljeno, da ne gre za noben lastninski vstop v Luko Koper, ali v Slovenske železnice, ali česarkoli drugega. Se pravi, nič se ne razprodaja, se pravi, ne prodajamo nobene slovenske lastnine. To je treba poudariti, da bodo državljani razumeli, da igramo korektno igro. Zdaj primerjava s TEŠ. Ja, vsa opozorila so dobrodošla, na mestu in tako naprej, nič ni narobe, ampak tako s tako zagnanostjo, že kar prejudicirati, to je drugi TEŠ, celo zneski so že nekaj znani, slišati je bilo malo nazaj, 2 milijardi 800 bo končna cifra. Zanimivo! To je pa zares zanimivo, kako nekateri znajo izračunati vse. Mislim, da mehanizmi, ki so zagotovljeni tudi na osnovi tega zakona, ki ga imamo na mizi, da omogočajo, da bo tudi nadzor, da bo finančni nadzor in eno leto pa pol se krepko krepko pogovarjamo o tem drugem tiru in če bi se pri TEŠ leto pa pol tako krepko pogovarjali in na tak način, sem prepričan, da se TEŠ 6 ne bi dogodil. Sem prepričan! Seveda ne gre za malo denarja, celoten projekt, in tam, kjer je malo več denarja, neka investicija, vedno obstaja možnost, da so zelo močni interesi in tudi še kaj drugega. Ampak, kot sem že malo prej poudaril, mehanizmi v tem primeru omogočajo in so nastavljeni, da bo nadzor. Jaz sem prvi za krepek nadzor nad celotno investicijo vsak moment in sem prepričan tudi, da tudi tako bo. Tudi mi ali kdorkoli bo v tej dvorani, mislim, da bo naloga, da se nad tem [[…]]V nekem smislu, imamo vso pravico, da se na tem bedi in tudi vrši nadzor. Gre za največjo državno investicijo v državi. Tako interesne skupine, ki prihajajo z raznimi pobudami, idejami in tako naprej, in to predvsem v zadnjem mesecu, mesecu pa pol, težko razumem oziroma razumem, ker namreč vsem diši denar, normalno. Živ primer, konkreten primer interesnih skupin ali interesne skupine, omenil bom podjetje AXIS, ki ni bilo izbrano na razpisu za revizijo projekta, ki je bil z javno objavo oddan, in iz teh krogov, normalno, veliki interesi, ker niso bili izbrani. Ampak to jemljem normalno – borba za posle, verjetno ima vsak takšen interes. Presenečajo me pa ocene in pripombe, ki jih je podala Komisija za preprečevanje korupcije na čelu z gospodom predsednikom Štefanecem. To me pa malo preseneča. Namreč, tudi pismeno je vsem nam poslal, da naj ustavimo, da kaj se bo dogodilo in tako naprej. Zapisal je v enem delu takole, v dopisu uradno, »Komisija je zaradi popolne neprimernosti postopka obravnavala predloge zakona in njegove nedorečenosti, Vlado Republike Slovenije pozvala k umiku.« Tukaj se pa zdaj jaz sprašujem, ali sploh še rabimo parlament. Na Tarči je celo pozval, ne samo pozval, si je dovolil podati oceno na nujni postopek, kako si Državni zbor dovoli, poslanci in tako naprej. In zdaj sprašujem, kdo pa je gospod Štefanec. Naj KPK na čelu s predsednikom dela svoj posel, naj se s TEŠ ukvarja, tam je veliko za postoriti. Zakaj se mora komisija v Državnem zboru s tem ukvarjati, ki je bila ustanovljena. Le čevlje sodi naj kopitar, bi temu rekel. Tako je skrajno, skrajno neprimerno. Tudi tole, v dopisu je zapisal, » … poleg tega komisija ponovno izraža svojo globoko zaskrbljenost nad količino predlogov zakonov, ki se jih obravnava po nujnem postopku …« Tu je šel malo širše, ne samo za ta zakon. Se pravi, nas je malo obdeloval, vse nas, vse nas. Naj postrežem z naslednjim. Po nujnem postopku je v našem mandatu od septembra 2014 do danes bilo 69 zakonov, v obdobju 2004–2007 pa 78 zakonov. Za 2008 nimam podatka, ga nisem pridobil tako na hitro. Tako, da [[…]]Pa bi šel v 2010, 2013, pa tam bi bilo še slabše. In kaj je narobe, če se obravnava? Očitno je potreba. Tudi takrat je očitno bila potreba, 2004–2008. Seveda je bila potreba. Takratna vlada je ocenila, da je primerno zaradi okoliščin, takšnih in drugačnih, da gre po nujnem postopku. V čem je problem? Jaz ne bi nič takratni vladi očital. Zakaj? Je pač ocenila. Tako mislim, da stvari smo zapeljali malo predaleč, veliko neresnosti je bilo, ampak mislim, da moramo biti toliko pošteni, da se veliko dela na tem, da se ne bi – kolega Ferluga je že prej tudi to omenil –,nič naredilo in da se drugi tir ne bi začel graditi. Očitno vsi indici tako kažejo. Za zaključek bi rekel takole, da če nam je kaj za Luko Koper in tudi širše, kar sem prej našteval, kaj bo ta drugi tir dobrega prinesel, potem takšen zakon [[…]]Vsak zakon bi lahko bil boljši. To sem že na odboru dobil očitek, da to, kar imamo na mizi, to je to. Ne! Pač, vedno bi hipotetično vsak zakon bil lahko še boljši. Vsak, ne samo ta. Ampak ta zakon je primeren, ima svoj namen za tisto, za kar je bil sploh pripravljen, in upam, da boste tudi tisti, ki temu nasprotujete, zbrali toliko, bom rekel, treznosti – saj verjamem, da pač nekatere, ki nasprotujete, vodi en moment, druge drug moment, tudi to je legitimno in tudi čisto normalno, saj smo v demokratičnem svetu, prav je tako. Ampak gre za veliki projekt, največji projekt v naši državi, ki se bo začel odvijati po 20 letih. To je dejstvo, realnost in dajmo ga podpreti. Sam, normalno, ga bom z veseljem podprl. Hvala.
Besedo ima gospod Danilo Anton Ranc.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav poslankam, poslancem, tudi predstavniku Ministrstva za infrastrukturo! Večkrat poudarjam, da so mi teme, ki se tičejo gospodarstva, projektov, infrastrukture na nek način všeč, ko se pojavijo na dnevnem redu ali odbora ali parlamenta, ker ugotavljam pač, da mogoče v parlamentu vse preveč razpravljamo o temah, ki niso tako pomembne za neko gospodarsko rast, blaginjo te naše države. Tako sem v tem pogledu vesel, da je danes na nek način prišel drugi tir tudi v parlamentarno razpravo kot neka končna rešitev. Mi smo imeli kup izrednih sej, plenark, ko smo na nek način pozivali to vlado, pa ministra, naj končno nekaj premakne, danes smo pa v tej fazi, ko smo prišli v kooperativno fazo izvedbe projekta, ki bo dal dolgoročno pozitivne učinke za našo državo. Seveda pa v neki točki pa me lahko doleti neko razočaranje, ko v nekaterih razpravah naletimo na seciranje nekega projekta ali tudi v tem primeru zakona, da ne rečem, z nekimi argumenti, ki so včasih, bi lahko rekel, da jih nekdo vleče iz petnih žil. V bistvu smo na nek način ujetniki nekih zgodb Slovenije v preteklosti, projektov, ki nam mogoče niso tako v čast, ampak vendar moramo to slabo prakso presekati in tudi si na nek način zaupati, ko se lotevamo novih projektov in ko bomo s temi projekti omogočili razvoj Slovenije, razvoj infrastrukture in s tem tudi gospodarstva v celotni Sloveniji. Kot je bilo rečeno, so na to vlado in pa tudi na ministra pogosto leteli očitki, da ne stori dovolj za razvoj infrastrukture. Moram reči, da tudi skupaj smo večkrat opozarjali Ministrstvo za finance, da vendarle so infrastrukturni projekti tisti, ki povečujejo gospodarsko rast in da bo mogoče to začetno prepričanje Ministrstva za finance spreobrnili. V bistvu danes smo na tej poti, da gradimo projekte, ki bodo na dolgi rok prinesli pozitiven učinke za vse nas. Spomnim se razprav tudi v tej dvorani, ko smo se na nek način omejevali, sklicevali na fiskalne omejitve in tako dalje. Mislim, da pogled na ekonomijo je treba imeti optimističen za gladke investicijske cikluse in temelj vsakega gospodarskega razvoja so infrastrukturni projekti, ki potem omogočijo ta razvoj. Moram pa reči, da so seveda vse dosedanje vlade vlagale takšne in drugačne napore, ki nikoli niso obrodili uspeha. Ta projekt se odvija že dvajset let in ne vem, ali so to z neko figo v žepu pripravljali te projekte, nikoli ga pa niso analizirali. Tako je vlada Mira Cerarja presekala to slabo prakso, prešla od nekih idej k dejanjem in danes smo tu, da s tem zakonom omogočamo realizacijo tega projekta. Mislim, da gre za pomemben projekt, tudi poseben projektni pristop k tej realizaciji tega projekta drugega tira in da lahko rečemo, da gre za primer dobre prakse timskega dela, tudi inovativen pristop ekipe strokovnjakov, ki so se združili, od gradbincev, ekonomskih ekspertov in posameznikov, ki imajo izkušnje na projektih. Seveda mislim, da je s tem zakonom – bo nekdo rekel, zakaj je potrebno sprejeti zakon. Seveda številne slabe prakse iz preteklosti, ki so nas na nek način kontaminirale z nekim pesimizmom, da se ne moremo več česa lotiti, z nekim strahom se lotevamo tega, mislim, da je mogoče tudi to razlog, da tudi v parlamentu s tem zakonom določimo okvir, v okviru katerega se bo ta projekt izvajal, in da se bo odvijal na tak način, kot si vsi želimo, in da bo tudi s finančno konstrukcijo, ki je predvidena v tem zakonu, čim prej ta projekt tudi izpeljan. Kar se tiče različnih deležnikov, ki so vključeni v ta projekt, tu moram seveda spet zagovarjati zakonodajo in pripravljavca, mislim pripravljavca zakona, to je ministrstvo, da gre za razpršeno tveganje in finančno konstrukcijo, ki vključuje različne deležnike. Enostavno bi bilo seveda reči, dajmo to zgraditi, dobimo denar iz proračuna, se zadolžimo in seveda potem onemogočimo druge številne projekte, ki so še pred nami. Tako mislim, da je ta rešitev, ki vključuje tako Luko Koper, ki bo seveda od tega imela največjo korist, tudi prevoznike kamionov, pa potem vire iz evropskih virov, to je Junckerjev sklad in Evropska investicijska banka. Tu dejansko gre za razpršeno finančno konstrukcijo, ki bo omogočila, da se bodo v bodoče izvajali še drugi infrastrukturni projekti v Sloveniji. Ker ne glede na to, da je Slovenija dosegla že gospodarsko rast, mi se tukaj ne smemo ustaviti, mi moramo enakomerno razviti vse regije v Sloveniji. Seveda se bom tu dotaknil tudi tretje razvojne osi, ker če bi mi drugi tir gradili samo iz proračunskih virov, se bi zadolžili in ne bi mogli izvajati drugih infrastrukturnih projektov, ki so še pred nami. Tako bo zakon tudi na tak način omogočil enakomeren razvoj Slovenije in tudi bomo z izgradnjo številnih drugih infrastrukturnih projektov, mogoče tudi po podobnem modelu, omogočili razvoj vseh pokrajin v Sloveniji na enak način. Če zaključim. Seveda ocenjujem, da je zakon primeren način pristopa do izvedbe tega projekta, da bo omogočil črpanje evropskih sredstev, že prej omenjeni Junckerjev sklad, in da poleg tega, da omogoča povezovanje zalednih držav, deluje tudi sama rešitev in tudi zakon povezovalno v Evropi. Pred nami so razprave, kakšna bo ta Evropa, Evropa dveh hitrosti, in mislim, da je tudi ta projekt lahko en primer dobre prakse, da se priključimo državam, ki se povezujejo, katerih cilj je postati vodilne v Evropski uniji, in ne, da bi se izločili in se ne bi povezovali s sosednjimi državami. Kot sem že prej omenil, je prav tudi to, da se vključuje v projekt vse deležnike, tako železnico, Luko Koper, in da bodo tudi s financiranjem tega projekta na nek način tudi povezani in da bodo poleg pozitivnih učinkov, ki jih bo ta projekt prinesel za te gospodarske družbe, tudi s svojim deležem prispevali k izgradnji tega projekta. Tako ta zakon podpiram. Še enkrat poudarjam, da gre za projekt, ki pomeni primer dobre prakse in da je končno presekan ta gordijski vozel in da je vlada Mira Cerarja pod vodstvom ministra Gašperšiča in ekipe pokazala korajžo, moč, znanje, da ta projekt čim prej realiziramo in se po podobnem modelu lotimo tudi številnih infrastrukturnih projektov, ki so pred nami. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Ljubo Žnidar.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi! Naj takoj na začetku povem, da sam podpiram razvoj državne železniške infrastrukture in s tem seveda tudi predvideno izgradnjo drugega tira, ki je načrtovana. Vendar že v samem začetku te investicije me moti sam način pristopa k tej največji investiciji, kakor se tudi postavljajo številna vprašanja, ki niso plod neke prakse iz preteklosti, kajti v Sloveniji smo zgradili kar precej zahtevnih gradbenih projektov na avtocestnem odseku –, primer Trojane, kjer je šlo za zahtevno gradnjo, veliko bolj zahtevne geološke razmere, kot so na tem območju Krasa, kjer se bo gradil drugi tir, pa nismo sprejemali nobenega posebnega zakona, pa nismo za tistih nekaj kilometrov sprejemali oziroma ustanavljali nobene posebne družbe, ker smo se tega projekta lotili izključno s stroko, ne pa s takšno aktivnostjo širokih deležnikov, kako bomo na najbolj varen, ekonomičen in pazljiv način izpeljali to investicijo. Če pomislim nazaj na TEŠ 6, ki me kar nekako povleče na to vzporedno razmišljanje, bi lahko rekel, da kadar se največjega projekta lotimo na tak način z maksimalno pozornostjo in pazljivostjo, da ja ne bo kaj narobe, takrat sigurno ta projekt povsem – da ne rečem, kaj. Seveda tega zakona ne podpiram v takšni obliki, kot je, sploh menim, da je ta zakon nepotreben, kajti v prvi meri gre za izključen odstop od sistemske ureditve pri upravljanju državnega železniškega omrežja. Novoustanovljena družba 2TDK je koncesionar, ki upravlja s 27 kilometrov novozgrajene proge. V Sloveniji imamo tisoč 200 kilometrov železniških prog, za samo 27 kilometrov pa imamo ustanovljeno družbo, imamo koncesionarja, ki bo s tem upravljal. To se pravi, iz sistemske ureditve smo izdvojili 2 %. To je ključen odstop od sistemske ureditve, ki jo imamo v Republiki Sloveniji, ko govorimo o gospodarjenju z javno železniško infrastrukturo. Kot gradbenik pogledam primerjavo z izgradnjo tunela Brenner. To je največji železniški predor v Evropi, ki se gradi že od leta 2012 in bo dokončal leta 2025, med Italijo in Avstrijo. Tam je bil ustanovljen konzorcij, niso ustanavljali posebne družbe, ampak so ustanovili konzorcij, in ta konzorcij v glavnini, v 87,1 % sta ustanoviteljici avstrijske in italijanske železnice. To se pravi, v tričetrtinskem deležu sta deležnika državne železnice. Tako avstrijske in tako italijanske. Razliko do 100 % predstavljajo lokalni okraji, ki so tudi vključeni v tem predelu v to investicijo. Ustanovljen je konzorcij. Ta konzorcij ni imel nobenih težav na prijavo kakršnihkoli razpisov, tako kot tukaj v osnovni obrazložitvi predloga zakona, ki ga je pripravila Vlada, najprej poudarja, da je to zlato pravilo in da mimo tega kriterija ne moremo iti, da ustanovimo mi novo družbo, in da ji podelimo koncesijo. Ni res! Poglejte si podrobno primer izgradnje predora Brenner. Tudi tam so bili deležniki Evropskih sredstev. tako ta zadeva ne zdrži, ki se navaja notri v sami obrazložitvi o samem predlogu zakona. Nadalje bi rekel, v tej družbi 2TDK bo kar lagodno delati. Odgovornim v tej družbi 2TDK ne bo težko hoditi v službo, pa ne bodo imeli velikih skrbi, zato ker ta zakon družbi 2TDK ne daje nobenih odgovornosti. Prav nobenih odgovornosti družba 2TDK nima. Vodila bo to investicijo, sredstva bodo zagotovljena in po izgradnji te investicije od leta 2025 bo družba 2TDK prejemala od Republike Slovenije plačilo za dosegljivost. Približno 35 milijonov na leto, če to izračunamo za koncesijsko obdobje, ki je predvideno 35 let, znese to milijardo 225 milijonov. To se pravi, celotna investicija bo na ta način povrnjena; skratka bodo prihodki zagotovljeni in družba 2TDK bo z lahkoto poplačala vse deležnike pri investiciji. Tako pravi zakon. Meni se pa bistveno vprašanje postavlja, ali bo družba 2TDK poplačala tudi državi tisti delež, ki ga bo država plačala – to investicijo. O tem pa ta zakon ne govori. Nalaga pa državi, da plača družbi 2TDK v času koncesije milijardo 225 milijonov. Te naloge notri v zakonu ni. Rekel bi, da je treba obe strani pogledati, to se pravi, tako odgovornost kot tudi druge pozitivne strani za samo družbo. Potem nadalje, kar se same odgovornosti tiče. V primeru, da gre družba 2TDK v stečaj, v zakonu zelo jasno in natančno piše, da v tem primeru je poplačnik za objekte in infrastrukturo država. To se pravi, tukaj 2TDK nima odgovornosti, vse njene obveznosti za slabo ravnanje, za kakršnekoli finančne nepravilnosti, da se v primeru na koncu ne izidejo, gre družba v stečaj, prevzame država. Zakon ne ureja prenehanje koncesijskega razmerja z družbo 2TDK, kadar gre za odvzem ali odpoved koncesije. Vzemimo primer, da družba 2TDK ne ravna gospodarno in da hoče država odvzeti družbi 2TDK koncesijo, zakon ne določa, kako in kaj. Poglejte si primer zakona o koncesiji za izkoriščanje energetskega potenciala spodnje Save. Kako je tam urejeno? Zelo natančno, zelo precizno, zelo določno. Se ve, kako ravnati v tem primeru, kako bo ravnava država do koncesionarja. Ta zakon tu o tem ne govori. Ravno tako je preusmerjena odgovornost na državi, ne na družbi 2TDK v primeru prenosa zemljišč. Seveda, da družba 2TDK lahko gradi, država prenese s stvarno in obligacijsko pravico zemljišča, na katerih bo družba 2TDK gradila drugi tir. Zakon ne govori, kako bo družba 2TDK po koncu koncesije prenesla ta zemljišča nazaj v last države. Seveda mislim tudi še na tista dodatna zemljišča, ki še sedaj oziroma danes niso odkupljena in jih bo družba 2TDK še morala odkupiti. To v tem zakonu ni odgovora – tudi eno odprto vprašanje, ki v tem delu ni rešeno. Zelo veliko je govora o vrednosti in o cenah projekta izgradnje drugega tira. Sam vem, da je ceno, kjer je tehnična dokumentacija izdelana le na nivoju PGD, to se pravi projekt za pridobitev gradbenega dovoljenja, zelo težko določiti, vendar v gradbenem dovoljenju je podana rešitev, ki je v tem momentu draga v primerjavi s tisto, kaj na tem projektu dobimo. Zgradimo en predor z enim tirom, zraven pa naredimo servisni, varnostni rov. In to nas stane na koncu tam blizu milijardo 400, dobimo pa en tir. Če konstrukcijsko, gradbeno pogledam presek enega tira, kjer vozi vlak v tunelu, je 70 kvadratov. Presek varnostnega tunela je pa 42 kvadratov. Zelo malo manjka do polnega profila. Ampak v gradbenem dovoljenju nismo toliko pomislili, da bi šli tudi drugi varnostni tunel delat v polnem profilu in da bi izpostavili v bodočnosti vzpostavitev še drugega tira. Tedaj bi varnost ne bila problem, ker bi imeli dejansko dva tunela in z medsebojnimi povezavami bi tudi to varnost zagotovili. To se pravi, sedaj imamo v gradbenem dovoljenju rešitev, ki je draga, ampak za to visoko ceno dobimo zelo malo oziroma v tem momentu samo en tir. In to je problem. Seveda prihajajo na osnovi teh ocen same vrednosti nove rešitve, v primeru, da gre za veliko finančno razliko, je vredno dati tudi druge rešitve na tehtnico, posebno še, če so te razlike tam nekje med 300 in 400 milijoni pri tej investiciji. Pa so očitki, sam menim, da so nove tehnologije vedno cenejše od starih tehnologij, ker so sodobne in dejansko z novimi tehnologijami uvajamo cenejše rešitve. Rekel bi odgovori ali pa nekako pripombe koalicije so, da če gremo preverjat nove variante, potem se zopet vrnemo na začetek. Ja, v nekem primeru to drži, ampak poglejte, tako parcialno kot sprejmemo ta zakon za to ali pa kot smo sprejeli za Yaskawo na Ptuju in tako naprej, si postavljam vprašanje, ali ni smiselno tudi za prostorski del za kakšno novo varianto sprejeti poseben zakon, pa ga lahko v enem letu rešimo. Pa damo na tehtnico: sprejeti zakon, da sprejmemo eno posebno prostorsko omejitev, ali pa prihranimo tam nekje 300 do 400 milijonov. Zdaj pa dajmo to na tehtnico. Ali smo to sposobni ali pa se nam to izplača? V kakršnem finančnem stanju je naša država, je moje osebno mnenje, da se to absolutno izplača. Tako bi rekel, da ti očitki koalicije, da se vračamo na začetek, seveda ne zdržijo, če damo v primerjavo ali na tehtnico čas in denar. Tudi nadalje absolutno podpiram, da če se nekaj gradi, da se gradi z usmeritvijo v prihodnost. Tudi ta odsek je predviden, da se gradi za hitrost 160 kilometrov na uro. Pa se mi tu zelo postavlja vprašanje. Leta 2025 bo ta odsek drugega tira zgrajen. Tam bo vlak vozil 160 kilometrov na uro, pa se mi postavlja vprašanje, ali bo še kje v Sloveniji kakšen kilometer proge, kjer bo vlak lahko peljal 160 kilometrov na uro? Leta 2025! Ne vem. To je moje vprašanje, seveda na to moje vprašanje nisem dobil odgovora, na koliko kilometrih železniške proge bo leta 2025 možno peljati 160 kilometrov na uro. To je veliko strokovno vprašanje. Ne vem, če sploh kje še v Sloveniji. Ne vem. Nisem dobil nobenega odgovora. Če bi bilo to kje možno, bi verjetno danes ta odgovor dobili na mizo. Ti očitki koalicije, gre nujni postopek, zelo se nam mudi, prijave na razpis in tako naprej in tako naprej. Glejte, tudi ti argumenti ne zdržijo. Mi smo v lanskem letu v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlagali dva zakona. To je bilo aprila lani, to se pravi, pred enim letom smo predlagali dva zakona. Prvi zakon je Zakon o graditvi prometne infrastrukture v Republiki Sloveniji, ki govori o prometni infrastrukturi, ki daje eksplicitno prednost naboru železniških projektov v Republiki Sloveniji, izključno tudi z drugim tirom. Nabor smo povzeli po strategiji razvoja prometa, ki je bila izdelana 29. 6. 2015. Povzeli smo najbolj aktualen dokument, strategijo razvoja prometa, ki je po mojem mnenju dober dokument, daje jasno okvire, kaj v prihodnosti na prometnem področju želimo imeti. Po tej strategiji smo povzeli tudi sam nabor. Skratka, z zakonom se določa, kako in po kakšnem prioritetnem redu se bo gradila prometna infrastruktura v Republiki Sloveniji. Seveda pri gradnji ne gre brez financ, zato je bil sočasno vložen tudi Zakon o zagotavljanju sredstev za investicije v prometno infrastrukturo. To je pa bistvo. Če hočeš nekaj zgraditi, potrebuješ tudi finančni del in ta zakon zagotavlja namenska sredstva za gradnjo prometne infrastrukture. Gre za okvir letnih sredstev v višini 500 milijonov. Če rečemo, kako delitev med železniškim delom in cestnim delom, če ocenim, v letu 2017 je v proračunu za cestni del tam nekje okoli 170 milijonov. Pa dobro, če rečemo, da rabijo tudi ceste več, lahko rečemo tam nekje 200 do 220 milijonov. To se pravi, ostali del ali pa, če še bolj za rezervo rečem, polovica, to se pravi 250 milijonov, bi lahko letno bilo namenjeno za gradnjo železniške infrastrukture. Namenski del sredstev vsako leto. Kakšna je pa dinamika plačil drugega tira? Če ta strošek razdelimo na 7 let, je letni strošek izgradnje drugega tira tam nekje med 150 in 210 milijonov na leto, odvisno od dinamike napredovanja gradbenih del. To se pravi, v okviru našega predloga, ki smo ga že lani aprila dali na mizo; z zagotavljanjem sredstev, ki so namenska, z letno dajatvijo od vozil v cestnem prometu, potem koncesijske dajatve Luke Koper, nadalje tudi od dobička družb, ki so v večinski lasti v državi, in tudi od trošarin od energentov. Skratka, potem je še šest nadaljnjih primerov, kako zagotavljati ta namenski vir. S tem bi slovensko gradbeno operativo naredili konstantno trdno, ker bi sredstva bila zagotovljeno kontinuirano, ne bi bila taka nihanja, ne bi imeli takšnih vzponov in padcev, ne padcev, ampak propadlih gradbenih družb, kot jih imamo danes v državi, v Republiki Sloveniji. Skratka, to je rešitev, ki je bila pač z večino zavrnjena, ker s strokovnega stališča je koalicija oba ta zakona podprla, ampak ker je to predlog opozicije, sta bila oba zakona z večino preglasovana in te rešitve, ki so dobre rešitve, ki bi danes tudi pri izgradnji drugega tira bili že korak naprej, pa tu ne zdrži tista kritika koalicije – časovni moment. Že lani se je ministrstvo prijavilo na evropski razpis. Že vnaprej se je vedelo, da bo ta prijava neuspešna, tako da je bilo vse tisto delo uradnikov zaman, ker finančna konstrukcija ni bila zaključena. Tudi ta finančna konstrukcija, seveda, tudi danes še ni zaključena. Vprašanj, dilem, neodgovorov je kopica in vsled tega, seveda, takšnega zakona v tem trenutku ne morem podpreti.
Besedo ima gospod Igor Zorčič.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovane kolegice, kolegi! Kaj reči o drugem tiru, kar še ni bilo povedano. Na sejah Odbora za infrastrukturo smo se že velikokrat pogovarjali o njem in sedaj nekatere razprave v smislu, češ da se premalo pogovarjamo, da imamo premalo časa, so v tem pogledu nekako nekorektne. Danes je bilo slišati pravzaprav nekakšno vprašanje v smislu, ali je kdo v tej dvorani, ki ne podpira tega tira. Seveda je bilo vse tiho. Jaz pravim tako, drugi tir ima podpornike in ima tiste tako imenovane »ampak podpornike«. To so tisti podporniki, ki vedno, ko jih potrebuješ, rečejo, ampak jaz bi drugače. Jaz nočem komurkoli prikrajšati pravice, da ima določene pomisleke, in ne terjam od nikogar, da dvigne roko za vsakršno stvar, ampak vendarle tekom razprave o tem zakonu je bilo slišati veliko veliko zavajanj, veliko nekih politikantskih izjav, ki nimajo nobenega drugega namena kot golo obračunavanje, verjamem da, v luči nekih prihajajočih bolj ali manj bližnjih volitev. Pa se bom do marsičesa opredelil. Žal je sistem tak, da vedno nekdo govori tudi po 20 minut. Fino bi bilo, da se sproti odgovarja na vsa vprašanja, bi ljudje mogoče dobili boljšo sliko, kaj je v resnici problematičnega, kaj ni, in da lahko vsem nam in vsem ostalim, da si lahko nalijemo nekega čistega vina. Danes je bilo velikokrat slišati, da je postopek neprimeren, ker gre po nujnem postopku. Nujnega postopka ne bom zagovarjal; okoliščine so takšne, da nam je bilo to dano na mizo, kolegij je o tem odločil, razumem ta razlog, da se julija dogaja razpis in da je zakon potrebno sprejeti zaradi tega razpisa, pa vendarle vsi tisti, ki imajo težke probleme s tem nujnim postopkom, jih moram spomniti na to, da smo že veliko zakonov sprejemali po nujnem postopku, pa so bili morda zakoni celo manj pomembni kot ta, nekateri pa tudi bolj. Ampak glede na to, da smo se že velikokrat pogovarjali o tej zadevi, verjamem, da nihče ni prikrajšan za nobeno informacijo. Na Odboru za infrastrukturo smo se pogovarjali na, po mojih podatkih, 18. nujni seji, na 30. nujni seji, na 49. nujni seji. To so seje, ki so se odvijale od leta 2015 do leta 2017. Na primer, z naslovom Izguba poslov Luke Koper in nujnost izgradnje drugega tira, Problematika financiranja in gradnje drugega tira železniške proge Divača–Koper; skratka, vedno znova se je poudarjala ta nujnost, kako nujno rabimo čez noč, pritiskalo se je na ministrstvo, sprejemali so se določeni sklepi, da je vendarle treba premaknit zadeve z mrtve točke – to so vsi priznavali, da je ta projekt na mrtvi točki – in zdaj, ko se zadeva premakne naprej, slišimo cel kup očitkov. Prvi je ta, da ne bi smelo biti po nujnem postopku, ampak po nekem dolgem, rednem postopku, potem pa še to, da predstavlja ta projekt povečanje tveganja za korupcijo, karkoli si lahko pod tem razlagamo. V zvezi s tem bi povedal nekaj, kar sem že povedal, pa bom, če bo treba, še petkrat ponovil. Ta drugi tir v tem ogromnem znesku se ne bo gradil v času mandata te vlade. Lahko bodo opravljena določena pripravljalna dela, pa vendarle večina teh del bo opravljenih v drugih mandatih. Danes me v tem smislu opozarjanja na korupcijo in ne vem kaj vse čudi, da tisti, ki si, ne vem, mogoče na podlagi tudi kakšnih javnomnenjskih anket obetajo oblast, rečejo, da se bo kradlo pri drugem tiru. A na oblasti bojo! Zakon pa je koncipiran tako, da bo odgovarjalo prav ministrstvo, čeprav nam to zdaj nekateri očitajo, da bi morale nekakšne družbe, ki so ločene od ministrstva, skratka, nekako v smeri SDH. Osebno preferiram to, da za takšnim projektom stoji minister, pa po možnosti, po možnosti, čim manj oseb. Saj veste, kakšen je tisti pregovor: Sto babic, kilavo dete. Vsak se rad izgovarja na drugega, jaz si želim, da pri tako pomembnih zadevah točno vem, koga, kdaj, v katerem trenutku pocukati za rokav. Kar je zelo zanimivo pri tem projektu, je to, da [[…]]Danes smo slišali, da je ta sistem financiranja nekako inovativen in podobno. Kolega Žnidar je povedal, da se mu porajajo številna vprašanja, ker gre za nek izstop iz sistemske ureditve. Sistemska ureditev v preteklosti vemo, kakšna je bila. Takšna, da so se cene nenormalno poviševale v času gradnje, ne prej, prej je bilo vse v redu, prej so vsi kimali, potem ko se je začelo graditi, so se pa stroški gradnje po navadi nenormalno povečevali ali pa je zadeva potekala na način, kot je bil TEŠ 6, kjer se je delalo tudi izven radarjev politike, pa to verjetno namenoma, izven radarjev javnih naročil, nekega urejenega sistema javnih naročil, zaradi česar se nam še dan danes grozi tudi, da bo kdaj unovčeno poroštvo oziroma da bodo strošek vsega tega, kar se je tam financiralo, nosili davkoplačevalci. Ob vsej tej debati v zvezi z drugim tirom so mi še posebej pri srcu te, glede tega, da je zakon nedorečen, da se ne ve niti, ali bo drugi tir ali ne vem kaj. Državljanom moram tu iskreno povedati, umestitve tega drugega tira ni delala ta vlada. Ta projekt ima dolgo brado in eden izmed pomembnejših dokumentov je državni lokacijski načrt, če ga bom zdajle našel – se pravi, Uredba o državnem lokacijskem načrtu za drugi tir železniške proge na odseku Divača-Koper. To je dokument, ki je nastal že leta 2005 in ki opredeljuje v svojem šestem členu nekako v grobem potek in bistvo te proge in tega projekta. Piše tako, to je bilo že leta 2005, na trasi drugega tira železniške povezave načrtovana gradnja osmih predorov, trasa proge poteka po naslednjih predorih – tako naprej, tako naprej –, določene so velikosti, portali predora, skratka vse dimenzije, vsi ti gradbeni parametri, premostitveni objekti, kje bodo mostovi, deviacije cest, ostale ureditve v cestnem omrežju. V tem aktu sta trasa in sam projekt zelo določno urejena. Ker gre za akt, ki je bil sprejet že leta 2005, pa vsi vemo, katera vlada je bila takrat na oblasti, se spet sprašujem, zakaj se danes vsi čudijo, zakaj je omejitev, ne vem, zakaj je predviden potek hitrosti 160 kilometrov na uro, zakaj je samo ena predorska cev namenjena za vožnjo in zakaj je tako in zakaj kaj drugega. A vse je bilo dejansko v grobem urejeno že takrat. Danes se res porajajo pomisleki, ali graditi dve cevi ali, ne vem, zaradi mene tudi tri, pa vendarle opažamo ali pa verjetno se vsi s tem strinjamo, da so glavni pomisleki poleg teh nekih, ki so bistveno manj utemeljeni, tisti, kako zadevo financirati. Na seji Odbora za infrastrukturo smo slišali tudi direktorja Slovenskih železnic, ki podpira ta projekt. Opisal nam je, kakšen je pretovor vlakov, in sicer povedal je, da je povprečno število vlakov samo marca 93 na tem odseku, da pa se z izgradnjo novega tira omogoča prevoz tudi 200 vlakov na dan po tem odseku. Skratka, s tem novim odsekom, tudi če gre samo za en tir, se dejansko kapaciteta podvoji, tako da to ni nek zanemarljiv podatek v tem smislu, češ da je povsem nelogično, da se gradi samo en tir, je pa povsem na mestu, da se tudi razmišlja pač o tisti servisni predorni cevi, ki naj bi bila takšnega obseg, da se bo lahko nekoč, ko bo to potrebno ali ko bomo imeli denar, gradila še druga proga skozi takšno cev. Vsekakor so res najbolj čudni pomisleki tistih, ki so sodelovali takrat pri umeščanju tega projekta pri načrtovanju, pri dimenzioniranju. Ti so danes najbolj glasni, pa se sprašujejo, kako to in kako ono. Zanimivo pri tem projektu je še to, da imamo neke posebne vrste civilnih iniciativ. Pristaš sem civilnih iniciativ, čeprav, recimo, na Odboru za infrastrukturo opažamo, da pri vsakem projektu, ki ga država načrtuje, se najdejo dve ali tri civilne iniciative, ki opozarjajo na določene zadeve, po navadi bolj ali manj naravovarstvene, tu mamo pa neko specifiko. Tukaj imamo pa civilno iniciativo, pri kateri so udeleženi razni profesorji, visoko izobraženi ljudje, s tem da je opaziti, da tudi med seboj niso enotni. Nadeli so si neko zveneče ime strokovni svet za civilni nadzor, nekaj podobnega, ampak opaziti je, da je že vsak na en ali drug način povezan bodisi s samim projektom, bodisi z Luko Koper, ki je pač eden izmed glavnih razlogov, zaradi katerega se ta projekt mora odviti čim prej, bodisi da gre za neke želje oziroma interese po izgradnji neke nove proge, ki bi zadevo vrnile na začetek, in sicer z nekimi novimi tehnologijami, na katerih bi seveda nekdo zaslužil. Torej pri tem projektu imamo civilne iniciative, ki niso civilne iniciative, ki ščitijo interes vseh državljanov, ampak ščitijo neke svoje interese, ki imajo podlago vključeno v kakšnem zaslužku, pa vendarle so očitno tako v medijih zastopane, da njihov glas na koncu koncev, mislim da, dobiva skoraj enako težo kot glas vseh nas, ki o tej zadevi odločamo. Fer bi bilo, da vsak, ki ima civilno iniciativo, ki jo zastopa, ki jo predstavlja, da pove, ali je bil kdajkoli povezan s tem projektom, ali namerava dobiti, ali je prejel kakršnokoli plačilo. Mi tega vsega nismo bili deležni, bili smo pa deležni oziroma ministrstvo je bilo predvsem deležno, številnih kritik, kako je vse skupaj netransparentno, kako se dela nekakšna podlaga za korupcijo. Ne verjamem, da bomo kadarkoli popolnoma soglasni v tem projektu, niti si tega ne želim. Bi pa bilo prav, da so vse razprave kar se da konstruktivne s tem namenom, da se bodisi zakon amandmira z nekimi pomembnimi zadevami, ki odgovarjajo na določena vprašanja, ne samo zaradi tega, da imamo amandmaje, da lahko razpravljamo, ker sicer te razprave ne bi bilo. Prav bi bilo, da glede na to, da so naslednje leto volitve, da vsaka stranka pove, kaj bo s tem projektom naredila naslednje leto. Saj do takrat ne bo nastalo ob razvoju dogodkov nobene pomembne škode zaradi tega, ker se še ne bo začelo vrtati, ker bodo v teku še neka pripravljalna dela. Naj stranke lepo povedo, ali bodo vztrajale pri projektu, kot je, ali ga bodo ustavile, ker verjamem, da bi ga nekatere ustavile, ali pa bodo skušale celotno financiranje obesiti davkoplačevalcem. S takšnim financiranjem se ne strinjam, mislim, da mora tudi Luka Koper sodelovati. Ne glede na to, da je ta projekt dolgoročen, da predstavlja nekakšno strateško povezavo, ne samo za tovorni, ne nazadnje tudi za potniški promet med zahodnim in osrednjim delom Slovenije, moramo vedeti, da je pa neka nuja po izgradnji projekta pravzaprav nastala prav zaradi poslovanja Luke Koper, in prav je, da se na ta način tudi angažira in je dejavna pri realizaciji tega projekta. Bojim se, da temu nismo bili doslej priča, kvečjemu imamo vedno znova neke pobude. Mislim, da je dandanes na politični ravni glavna Združena levica v tem smislu, da je treba odstraniti vse neke druge možne oblike financiranja in projekt v celoti naprtiti na pleča davkoplačevalcev, ob vseh teh pomislekih, ki jih ima že ta finančna projekcija; torej, ta razpršena. Torej, da bo v vsakem primeru ta investicija relativno velik zalogaj. S samim zakonom nimam nobenih problemov, mislim, da je dobro napisan, da opredeljuje oziroma odgovarja na vsa bistvena vprašanja; odgovarja na vlogo te družbe 2TDK, odgovarja na vprašanja, kdo bodo ljudje, ki bodo tam sedeli, kakšen bo nadzor nad njimi, kakšno bo financiranje. Pa ne rečem, da ne bo ta zakon mogoče kdaj potrebno v kakšnem delu spreminjati, vendar pa sem prepričan, da ne odpira in nikomur, nikomur, tudi tistim, ki bodo sedeli v naslednjih vladah, ne daje potuhe, da bi si kakorkoli želel ali da bi si kakorkoli okoristil iz tega projekta. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. László Göncz. Pripravi naj se gospod Ivan Škodnik. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani prisotni, lep pozdrav v mojem imenu tudi! Naj začnem tam, kjer je predgovornik končal. Vprašanje zakona o tovrstnem projektu je lahko tudi vprašljivo, lahko pa tudi ne. Glede na pomembnost tega projekta, gledano s širše kronološke perspektive, menim, da je morda prav, da se tovrstna zadeva ureja z zakonom. Strinjam se pa tudi s tistimi kritiki, ki pravijo, da bi lahko z nekim celovitim sistemskim zakonom morda tudi tovrstnim rečem lahko šli v izogib, ampak pustimo to. Po mojem v tej fazi je nepotrebno postavljati vprašanja, ali drugi tir potrebujemo ali ne potrebujemo. Menim, da je vsaj v tem konsenz v državi in pri tem nisem zasledil v preteklih tednih, mesecih takih govornikov, ki bi kakorkoli temu projektu oporekali. Sam menim, da je ta projekt strateški projekt, največji strateški projekt te države v tem trenutku, ki pa žal krepko zamuja. Zamuja iz različnih razlogov in kot so tudi že predgovorniki pač pred mano poudarjali, bi bilo danes nesmiselno razpravljati o tem, zakaj je prišlo do tovrstnih zamud. Dejstvo je, to in to vsekakor pozdravljam, da se je zdaj ta vlada odločila za konkreten korak, da se pristopi k reševanju in k realizaciji tega programa. Verjetno predlagane rešitve niso idealne, verjetno bo te rešitve treba spotoma, morda tudi že zelo hitro, nadgraditi, spreminjati, ampak v tem trenutku je vsekakor treba pozdraviti, da je do tega sploh prišlo. Sam sem tudi mnenja in sem bil tudi mnenja, zato sem se pri nekaterih odločitvah zadržal, da morda sam postopek kot nujni postopek ni najbolj primeren za tovrstno zadevo, ampak zdaj smo že v fazi, ko se tudi o tem nima smisla dosti pogovarjati. Bi tudi v zvezi z dilemo okoli finančne konstrukcije, ki se je danes že pojavljala v različnih izvajanjih, rekel, da glede na specifičnost in na okoliščine tega projekta verjetno ni bilo pričakovati, da bi bila finančna konstrukcija v celoti zaključena. Menim, da to praktično niti ni mogoče, ker so še tudi nekatera vsebinska vprašanja, vprašanja res dejanskega vložka investitorjev in podpornikov tega projekta še odprta, torej praktično finančne konstrukcije v celoti do tega trenutka ni bilo možno izvesti. Nakazana oblika javno-javnega partnerstva je pa vsekakor tudi za mene sprejemljiva varianta, je sicer do neke mere neka vrsta tudi sui generis, če se izrazim malo po RTV zakonu, ampak po mojem je do dovoljšne mere premišljena in tudi tiste refleksije, ki so prihajale s strani evropskih institucij, vlivajo neko upanje, da ni, teoretično gledano, vsaj teoretično gledano, ta pristop zgrešen. Seveda tveganja so, to je nedvomno. Tudi razumem tisti del javnosti, pa tudi politike, ki imajo tukaj veliko vprašanj, tudi sam imam veliko vprašanj, ki se mi odpirajo tudi glede na naše slabe prakse pri različnih projektih, da ne omenjam zdaj vseh teh, ampak največkrat seveda vsi pomislimo na TEŠ 6. So tudi dileme, ki jih je gospod Žnidar malo prej navajal v zvezi z neko primerjavo s projektom Brenner, čeprav je težko primerljivo, če smo zelo iskreni, ker gre za približno še enkrat tako velik projekt, kar se dolžine tiče, količinsko še bolj zahteven, torej dva tira sta tam, tam je nekje investicija okrog 6 milijard, pa še nekaj v tem trenutku, vsaj taka informacije so dosegljive. Skratka, je težko primerljivo tudi s tem projektom, ampak morda do dejanskega pristopa k sami izvedbi projekta pa se še eventualno tudi kaj pametnega lahko naučimo iz tistega dela, ki je že tam izveden. Strinjam se tudi s predsednikom Odbora za infrastrukturo v tem, da praktično bančne zakone spreminjamo, bom malo pretiraval, tedensko ali pa mesečno. Verjetno ni pričakovati niti tega, da tega zakona ne bomo ali pa ne bodo pač naši nasledniki tukaj spreminjali. Tudi v tem ne vidim neke velike težave. Skratka, tveganja so, dileme so, ampak menim, da poti nazaj ni in zato je v tem trenutku ta zakon v tej fazi treba podpreti. Zdaj pa še ena stvar, ki se tukaj največkrat pojavlja tudi kot neka vprašanja ali pa odprta zadeva, in sicer širše sodelovanje zalednih držav in neka oblika meddržavnega projekta. Menim, da bi bilo to prepotrebno pozdraviti v tem delu Evrope kot pa temu oporekati. Torej, če si Evropo kot tako in evropsko združevanje in evropsko sodelovanje zamišljamo kot nekaj perspektivnega in pozitivnega, potem so za mene ta vprašanja tako rekoč zelo zelo vprašljiva in tvegana. Predvsem iz razloga, če imamo pred seboj tudi namero o srednjeevropskem prometnem in tovornem koridorju, ki je bil lani nekje sprejet, med državami Poljska, Slovaška, Madžarska in Slovenija, in je podprt nekaj mesecev pozneje tudi s strani Evropske komisije. Torej, če razmišljamo o tem kontekstu, in če se zavedamo, da je zelo pomemben člen ali pa element tega koridorja tudi ta trasa med Divačo in Koprom, potem menim, da tovrstna vprašanja so lahko zelo nedobrodošla in tudi nerelevantna. Kar se pa konkretno tiče udeležbe Madžarske v tem projektu, želim poudariti, da nisem tukaj zastopnik Madžarske, ne da bi me kdorkoli napak razumel, ampak ker sem v bilateralne odnose med Madžarsko in Slovenijo kot poslanec narodne skupnosti pač vpleten, sem se pozanimal za današnje informacije madžarske vlade – torej z današnjega dne –, kakšen je interes v tem primeru Madžarske. Naslednje vam lahko povem – in to se ni izpostavljalo, ker nekje tudi oporekam tistim, ki ste kritiki, pač pristopa Madžarske do tega projekta. Madžarska je jasno izjavila in tudi danes izjavlja – pravim, da ne zagovarjam madžarskih interesov, ampak zgolj prenašam, da noče nobenega sodelovanja in pa noče nobenega takega elementa ali pa vložka v ta projekt, ki je v nasprotju z nacionalnim interesom Slovenije. To je jasno izraženo stališče madžarske vlade. Od danes. Prvič. Drugič. Madžarska nikakor noče nikakršnega deleža v Luki Koper. Želi, kot je bilo poudarjeno, sodelovanje madžarskih podjetij pri gradnji, vendar ne avtomatsko, ampak predvsem na ali pa po načelu neke zdrave konkurenčnosti. In seveda, Madžarska vsekakor pričakuje dolgoročno možnost koriščenja luške infrastrukture, kar pa je tudi pomembno in razumljivo z vidika, ker Madžarska tukaj nastopa s kapitalskim vložkom, ne pa s kreditom. Torej, neke te primerjave s 4,5-procentnimi obrestmi ne zdržijo, ker to je zgolj nekako, bom rekel, izmišljena številka, za katero nihče ne stoji in seveda bo to vprašanje tudi stvar bilateralnih odnosov med Madžarsko in Slovenijo in te stvari še potekajo. Skratka menim, da je tukaj dobrodošlo ne samo sodelovanje Madžarske, ampak bi bilo tudi pomembno pač sodelovanje Slovaške, eventualno tudi južnega dela Poljske, ker sicer je za Slovenijo zelo pomemben ta projekt, ampak je pomembno tudi za zaledne države, ki jim je Luka Koper zelo pomemben izhod na morje. Predvsem zato je ta interes tudi s strani Madžarske in verjetno tudi drugih zalednih držav. V tej fazi bom ta zakon podprl.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Škodnik, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Pozdravljeni predstavniki Vlade, kolegice in kolegi poslanci! Najprej bi se ustavil pri amandmajih, ki so bili postavljeni, in razprava bi naj tekla tu, ampak ne samo za toliko. Amandmaja, ki so ga nekako predlagali v Združeni levici, seveda ne bom podprl, tudi ne amandmaja, ki ga je predlagala SDS, to pa predvsem iz teh razlogov, ker so te rešitve neustrezne in nesistemske. Tu bi mogoče na začetku primerjal to investicijo drugega tira s tretjo razvojno osjo, pa ne zato, ker sem s Koroške, ker se tretja razvojna os tiče mene, ampak nekaj stvari imata skupnega. Ta vlada je pravzaprav premaknila stvari naprej tako na tretji razvojni osi kot na drugem tiru in upam, da bomo tudi danes s tem zakonom te zadeve tu potrdili. V čem vidim? Glejte, ta zadeva se vleče že več kot 20 let, tako projekt drugi tir kot tretja razvojna os. Če se ustavim pri tretji razvojni osi, tukaj je bilo nešteto razlogov, da se stvar ni gradila. Seveda, vsem vladam, ki so bile pred to vlado, pa je to prijalo, ker stvari so prestavljale, denar je lahko šel drugam. Tudi ta zadnja varianta, ki jo je Vlada pred časom potrdila, iz smeri Šentruperta do Velenja, ki povezuje tudi Zgornjo Savinjsko dolino, je bila deležna številnih kritik in stvari, upam, da se zdaj umirjajo. Bilo je govora, zakaj gre trasa po najboljših zemljiščih. Ampak, ko sem potem ugotavljal, kar pet, šest tras je bilo, povsod pravzaprav gre po zemljiščih. Ampak, to je bil samo izgovor. Ampak, denar se je potem nekako tudi tu našel, ne bom rekel, da ga imajo pripravljenega, ampak financer je znan, to je Dars. In mene veseli to, da je financer tu Dars, pri drugem tiru pa so seveda drugi izvajalci. Če bi bil isti izvajalec, bi rekel, saj to verjetno ne bo šlo skupaj, ker bo denarja zmanjkalo. To pa je druga stvar, ki prav gotovo obetajoče nekako vpliva tudi na davkoplačevalce, in prav je, da je ta zadeva tako razpršena. Bi se strinjal s predhodnikom kolegom Žnidarjem, ko je rekel, da dobili bomo samo nekaj 10 kilometrov železnice, kjer bo hitrost 160 kilometrov na uro. Zelo vesel bi bil – in zato pa moramo te stvari spraviti skozi, da bomo vsaj ta odcep imeli s hitrostjo 160 kilometrov. Upam, da bodo potem v naslednjih letih in tudi naslednje vlade – bilo je rečeno, da ta izgradnja drugega tira ne bo narejena v tem času, v tem mandatu te vlade, ampak prav gotovo v naslednjem mandatu. To je čisto jasno, ampak stvari se morajo premakniti naprej. Upam, da bomo potem v naslednjih mandatih vendarle dobivali odcepe, kjer bodo mogoče vlaki lahko vozili še z večjo hitrostjo. Tudi s kolegom Šircljem, ki sem ga prej poslušal, ki je nekako na začetku razpravljal in se je dotaknil stvari, da zakaj pa financiramo ta drugi tir iz proračuna. Seveda, če bi ga financirali samo iz proračuna, bi mu takoj rekel, prav, to je nekaj nenormalnega. Ampak če pa se en del iz proračuna, drugi del iz drugih virov in tako naprej, da je to nujno, da zakon moramo sprejeti, če so neki razpisi in da se bomo lahko prijavili tudi na evropski denar, je normalno. In vsakdo, ki bi se doma prijavljal – če imate doma, marsikdo ima tudi mladega kmeta ali prevzemnika kmetije, ki se tudi mora prijaviti na sredstva, in če zamudi rok, pač denarja ne dobi. To je čisto prav, da se neke stvari pomaknejo hitreje in da gredo pač po nujnem postopku. Potem se govori o zakonu, zakaj se morajo stvari urejati z zakonom. Zelo dobre izkušnje imam z zakonom o Pomurski regiji, ki je bil pred leti sprejet, in koliko dobrega se je naredilo, koliko novih delovnih mest je prišlo. Take stvari moramo tako jemati, ne pa, da je zakon nekaj nepotrebnega. Ampak velikokrat pa se ravno z zakonom stvari rešujejo hitreje. Poglejte, ta projekt drugega tira ni samo regijski, je vseslovenski projekt, ki ima mednarodne razsežnosti. Lahko rečemo, da ima ta drugi tir evropsko dimenzijo. Zato pa so tudi različni financerji. Seveda, če bi mi odlašali pri tem, poglejte, vsako dodatno letno odlašanja bi pri gradnji prinašalo dodatno škodo oziroma škoda bi se povečevala. Prav je, da se je ta vlada odločila in začela to zadevo urejati in da so se stvari premaknile naprej. Kaj pravzaprav pomeni realizacija tega projekta? To je krepitev strateškega položaja države, krepitev gospodarstva ter logistike v tem delu tudi Evrope, če tako rečem, zmanjševanje škodljivih vplivov na tveganje za okolje, požarna varnost, manj hrupa in tako naprej. Vse te stvari bodo kasneje prišle do izraza, o tem zdaj mogoče niti še ne govorimo. Okolju bo omogočena prijaznejša vrsta transporta, ceste bodo manj obremenjene, mislim, da bo vsakdo lahko to potrdil, da v tistem delu, ko bo ta železnica, da se bodo ceste sprostile in da bo na tem območju vsekakor boljše. Večja bo tudi varnost prometa. Ne nazadnje pa se bo na tem delu Slovenije, od Kopra do Divače, skrajšal vozni čas. Tudi te stvari bodo prav gotovo vplivale. Kar pa se tiče virov financiranja, kot sem prej na začetku omenil, da je ravno prednost v tem in vidim, da bo projekt uspel. Gre za kombinacijo različnih finančnih virov z namenom, da bi bile čim manjše obremenitve davkoplačevalcev. To je čisto razumljivo. Zdaj ne bi podrobneje, mogoče toliko. Koliko sredstev bo pravzaprav iz proračuna? Tu je nekje predvideno okoli 200 milijonov, četrtina, okrog 250 milijonov je predvidenih nepovratnih evropskih sredstev, 300 milijonov nekako planiramo potem z zadolževanjem, seveda pri evropskih investicijskih bankah, potem pa so še drugi vlagatelji ali sovlagatelji, ki se bodo prav gotovo tudi priključili. Mislim, da je tak način bistveno drugačen in ga ne moremo primerjati s TEŠ, ko je bilo tolikokrat govora tudi v tej dvorani in prej na odboru, kajti tam je vendarle [[…]]Ta dva projekta se med seboj bistveno razlikujeta, ju ne moremo primerjati, ker sama finančna konstrukcija drugega tira temelji na cilju čim manjše obremenitve davkoplačevalcev. Mislim, da se s tem vsi strinjate. Iz teh razlogov bom, ker vidim nek napredek naprej na področju infrastrukture, seveda ta zakon danes tudi podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Zanimivo je to poslušati, priznam, vsekakor, čeprav se mi že skoraj malo fržmaga o tem govoriti. Poglejte, začel bom takole. Tako kot nekateri od vas sem tudi jaz včeraj dobil iz časnika Delo elektronsko pošto ob tednu knjige, da naj bi jim odgovoril, katero knjigo sem nazadnje prebral, katera je name naredila najboljši vtis in katero knjigo bi predlagal vsem vam. Prvi dve boste izvedeli v časopisu, vsem vam bi pa v branje predlagal knjigo Giovannija Arrighija Dolgo dvajseto stoletje, ki ima podnaslov Kapitalizem, moč in denar. Verjamem, da je na Madžarskem kdo to knjigo temeljito prebral. Zakaj? Zato ker po 25 letih – pa tu pustimo ob strani moj odnos do kapitalizma, ki mislim, takšnega kot je, da bi ga morali umoriti – mi ne razumemo kapitalizma, kar se ne nazadnje vidi v vseh teh zgodbah, kjer bi se lahko delno celo strinjal s SMC. Jutri bomo ob sedmih imeli nek sestanek o Mercatorju, eni se hecajo, da še pred tem, preden bo Mercator štacune odprl; tam se ve, kdo je bil enega 12. avgusta 2005 v neki pisarni in tako naprej. Drugič, po navadi se omenja TEŠ 6 oziroma se govori nekako o dveh ključnih aferah. V zgodovini še relativno mlade slovenske demokracije, ki počasi leze proti Kristusovim letom, se običajno omenja orožarska afera, pa TEŠ 6. Meni se zdi, da sta neki drugi dve aferi, izhajajoč iz te knjige, dosti bolj pomembne. Prva afera je denacionalizacija, takrat gospod Peterle, ko so tuji inštruktorji tedanjo vlado prepričali v tako denacionalizacijo, da se kaj takega niti dosti bolj bogata Nemčija ni mogla privoščiti, in druga afera je seveda afera bančne luknje, ki sedaj bruha ven v različnih ocenah in imamo v tej aferi bančne luknje dejansko skrit dvocevni tir do Kopra pa mogoče še – oziroma kar verjetno še – kakšen tunel do Bele krajine in še kaj. Kaj je ključna tragedija onkraj tega? Imam to srečo seveda, da me ne morete potunkati v nobeno dosedanje, bom odkrito povedal, sranje na škodo generacij, ki prihajajo, in tudi teh, ki so gradile to Slovenijo, pa imajo prenizke penzije. Problem je v tem, da te iste ljudi nekako tisti, ki imamo volilni pravico, znova izvolimo in verjetno bomo žal tudi del SMC znova izvolili; na veliko tragedijo – jaz sicer ne. Kolega Matej je rekel, da gre za navaden blef, jaz bi rekel drugače, da je to v bistvu nevaren blef, in je to od neke stranke, v kateri sedi cela vrsta pravnikov. Pa bi rad rekel, glejte, to je dober zakon, super, ga podprem. Navsezadnje smo vsi za ta drugi tir; svojo znanstveno kariero sem začel uradno tam nekje leta 1994, pa sem v letih 1994–1998 delal na Kopru 2020 in sem bil na Obali efektivno tam 70, 80 dni na leto. Že takrat se je o tem govorilo, o prednosti Luke Koper gor in dol in bo četrt stoletja minilo, jaz sem se izdatno postaral vmes, in drugega tira v bistvu še vedno ne bomo imeli. Gospod Zorčič je rekel, neki očitki, povečanje tveganja za korupcijo. Veste, mi v Združeni levici ne lapamo nekaj na pamet. Za nakup ograje so ponarejali dokumente – danes piše gospa Meta Roglič v Dnevniku, ki se je lotila to raziskovati. Glejte, 15 kilometrov zračne linije od mojega stanovanja bi avstrijski Počivalšek moral že odstopiti. Iz tega izhajamo in večina tega, kar SMC prodaja kot očitki, očitki, očitki, je čisto normalno parlamentarno delo, ki ga jaz moram kot opozicijski poslanec seveda opravljati. To, kar je bilo prineseno v bajto, je v bistvu del domače naloge. Nomotehnično gledano slabo napisan en od možnih scenarijev. Gremo dalje. Nam se očita, da bi radi to zvrnili na pleča davkoplačevalcev. V čem je vsa razlika? Vsa razlika je samo med nekim našim in pa vašim predlogom je samo v teh 200 milijonih, ki jih ne bi mi po dražjem denarju blendali, če se tako izrazim. In vi ste članica ALDE, če se ne motim. Zakaj pa davkoplačevalci ne bi tukaj kaj zaslužili, ljuba gospoda? V bankah nam leži kar nekaj milijard, ki so zelo slabo obrestovane. Mogoče se res prevečkrat nek profesor z Ekonomske fakultete pojavlja, mogoče bi tudi tam morali malo o taktiki razmisliti pa kdaj koga drugega poslati, da kaj pove. Ampak, zakaj ne bi to počeli na način, kot se je že počelo in je preverjeno? Skozi obveznice, 10-letne, 15-letne, 20-letne, z neko obrestno mero, ki bo višja od tega, da tam nek denar leži v bistvu kot mrtvi kapital – o kapitalizmu se še vedno pogovarjamo – v zadovoljstvo tistih državljank in državljanov, ki si to lahko privoščijo, z dodatkom pametnega obdavčevanja – da jih zaradi tega ne bom potem po glavi udarili – in bi naredili dejansko cenejši blending, po katerem bi v bistvu bilo dejansko tudi manj zadolževanja iz tujine, veste. In to vam moram jaz govoriti in predavati. Boste rekli, ja tisti nori združeni levičarji pa neki sociologi, ki nikoli niso nič delali in tako naprej. Ampak Marjanova hčerka je brala to knjigo, ker je bila moja študentka, in ona o tem ve. Dobra študentka, mimogrede. Mogoče bi morala podučiti to koalicijo. Govori se zelo na široko v bistvu o vsem živem, v osnovi pa naj bi debatirali o našem amandmaju, ki dejansko poskuša urejati le to, na kar vsi opozarjate: da bi ta projekt imel dober nadzor. In sedaj, ko predsedujoči Odboru za infrastrukturo, okolje in prostor gospod Zorčič dejansko nekako zapiše oziroma reče, da za tem naj stoji minister in čim manj oseb, sem, odkrito povedano, nekoliko zgrožen. In ko je nek osnovni predlog tega zakona glede tega nadzora tako imenovanega projektno-finančnega sveta bil zapisan tako, da bodo tam v tem svetu sedeli samo ljudje, državni birokrati z ministrstev, pa o številnih imam tudi afirmativno mnenje, in noben iz civilne družbe, potem je bilo vseeno tega pritiska malo preveč, pa ste napisali "in en član iz civilne družbe". In to vi razumete kot nadzor. Se opravičujem, gospoda, to nekako ni nadzor. In zlasti v luči, kot sami zelo radi izpostavljate – saj razumemo pač, SMC hoče sedaj zapičiti lopato. In tudi metafora lopate mi je tu malo tako čudna. Tu bi lahko kolega Rajić svojo stranko podučil, ker verjetno ne bomo lopatali ta drugi tir, ampak koliko smo že sline izblebetali o njem, bi verjetno vsaj malo fliša že najedli s tem, pa bi bil nekako cenejši. Skratka, vsa ta zgodba, vse to prenategovanje, nek kolega, ki ga cenim, pravi, da pustimo podrobnosti. Ampak ravno za podrobnosti gre. Zaradi podrobnosti so nas že prevečkrat v tej družbi in državi bolele glave. In gre tudi za neko, če hočete, načelno politiko. Tudi v stališču, recimo, so Socialni demokrati povedali, da so oni bili za to, če citiram gospoda Hana, » … vendar minister in njegovo razmišljanje je takšno, da bi lahko gradili z javno-zasebnim partnerstvom«, ampak poslušajte, »zasebni na takšen način, da se vključi Luka in da se vključijo železnice. Jaz sem tako za.« Sedaj ne vem, kako ta koalicija melje naprej, kakor pač melje in bo verjetno zmlela to zgodbo, blago rečeno, nerodno do konca. Govorilo se je o strateškosti, govorilo se je nekako o taktikah. Že večkrat sem rekel, da bi kakšno zaprto sejo, to sejo morali imeti zaprto o drugem tiru, pa bi verjetno tudi bolj odkrito o nekih zadevah lahko govorili, tudi vizavi nekim tujim interesentom. V bistvu tudi zaradi tega, ker vsakemu, ki se malo na to spozna, je zelo jasno, da od štirih sosednjih držav je dvema zelo v interesu, da se ta drugi tir čim pozneje zgradi, pa ena tretja tudi ne bi imela kaj blazno proti. Teh zadev bi se bilo potrebno zavedati, ko se v bistvu o tem pogovarjamo. Če gledam neko zadnje desetletje in dogajanje okoli infrastrukture in tudi okoli bančne luknje, lahko rečem, bojmo se v Sloveniji jazbecev in kač. Pa smo dovolj majhna država, da dobro veste, kaj sem sedaj s tem povedal, pa upam, da sem dovolj tako povedal, da MVK ne bo razpravljal o odvzemu moje imunitete, ki jo kot poslanec imam. Da zaokrožim to, da dejansko ne bom predolg, ker bom rekel, ta debata je dokaj prazna na nekih dveh ključnih področjih, in neresna. Tako na področju financ, financiranja tega, kar sem podal oziroma smo podali neki dve rešitvi, dva scenarija, kako bi se to s cenejšim denarjem dalo uresničiti, zlasti če gledamo v luči, da v sami Luki Koper pravijo, gospa glavna finančnica je bila tukaj, da bo država v naslednjih 30, 35 let po konservativnem scenariju iz Luke Koper dobila milijardo evrov, neobrestovano verjetno mišljeno v tem izračunu, skozi koncesijo in dividende in mi zdaj ne znamo te zgodbe zapakirati. Vedno bolj se mi zdi, da je nočete tako zapakirati zaradi nekih dogovorov, dealov, s katerimi se bo morala ukvarjati oziroma bo bolela glavo kako drugo vlado, v kateri – resno upam –, da bo Združena levica, ker je v bistvu že skrajnji čas, da pride neka nova politika, ki ne bo takšna, kot jo gledamo že četrt stoletja. Sam bom rekel, da tudi nič ne bi imel proti temu, da bi bila v tej vladi tudi neka, če hočete, desna konservativna stranka 21. stoletja, ki se bo tudi resno ukvarjala z denarjem in z javnimi financami, ker odkrito lahko rečem, da do sedaj se nobena ni, kar je v bistvu več kot vidno in iz stanja v tej državi in iz zgodovine naše demokracije. To je to nekako. Zdaj nam očitati neko zapiranje, nam očitati neko sovraštvo do Madžarske! Daleč od tega! Dobro se ve, kdo je Slovenijo v ograjo dajal, mi zgolj resno jemljemo svoje delo in dokler živimo v kapitalizmu, ga seveda tudi resno analiziramo, poskušamo razumeti, v njem tudi delovati in se tudi ukvarjati navsezadnje tudi s ceno denarja in dobrobitjo državljank in državljanov oziroma vseh, ki se najdejo na prostorski agregaciji, ki se imenuje Slovenija. In dejansko iz tega, kar vi ubesedujete, pa kaj predlagate v zakonih, pa kakšne rešitve predlagate, v bistvu že takoj sami sebe zanikate in tudi je skrajnji čas, da tisti, ki nas poslušajo, malo manj s srcem in pa malo več z možgani in z neko osnovno logiko začnejo delovati in razmišljati. Ta zgodba bo nekako očitno gnana naprej. Na odboru je bilo rečeno, da ta zakon v bistvu sprejemamo kot pogajalsko izhodišče. Tukaj se bom pa v bistvu ustavil, ker ne bi rad kake nesramne besede ubesedoval. Vsak, ki pa ima malo uma oziroma če je že umek, bo dejansko verjetno dojel, kaj sem mislil s tem. Hvala za besedo. Malo si moram časa pustiti za replike.
Hvala lepa. Besedo ima minister dr. Peter Gašperšič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Želel bi se oglasiti zdaj, ker se je nabralo kar nekaj vprašanj, pa mislim, da bi bilo potrebno na marsikatero še odgovoriti. Če se lotim kar nekako po vrsti, tako kot so bila vprašanja postavljena. Že na začetku je bilo vprašanje, koliko imamo investicijskih elaboratov, kakšna je donosnost, ekonomičnost, kaj je z obrnjenim davčnim bremenom, zakaj rabimo ta zakon, kako je to s tem Junckerjevim skladom povezano, kakšen je vpliv na javni dolg in deficit in tako naprej. Šel bi kar nekako po vrsti. Glede števila samih investicijskih elaboratov lahko povem, da smo do zdaj izdelali dva; prvi je bil izdelan v decembru 2016, ki je vseboval še več variant možnega financiranja in potem tam so bile še obdelane možnosti javno-zasebnega partnerstva, pa potem čisto proračunskega financiranja, in ta predlog, ki je bil kasneje potem v drugi verziji v januarju 2017, s katerim je se Vlada tudi seznanila in o katerem je potem podan predlog o financiranju s kapitalskim sodelovanjem zalednih držav. Za ta elaborat lahko povem, da je bil izdelan na konservativnih predpostavkah in je po našem mnenju tudi realno izvedljiv, kar pa seveda preverjajo tudi evropske institucije, to je sama Evropska komisija, njihovo strokovno telo JASPERS in tudi Evropska investicijska banka. Z njimi moramo vse te številke, ki smo jih v teh elaboratih uporabili, dokazati, utemeljiti in na ta način izkazati, da so verodostojne – tako od same investicijske vrednosti kot od samih predpostavk o tem okrog donosov, obrestovanja in tako naprej. Seveda ta elaborat še ni dokončen, ker vemo, da sami finančni viri in pogoji, pod katerimi bi pridobili – to je to, kar se tiče tako posojila kot tudi nepovratnih sredstev –, še niso znani. Te vire, te odločbe za dodeljena evropska sredstva bomo še pridobivali. Ravno tako je treba z Evropsko investicijsko banko še natančno doreči pogoje tega finančnega vložka in ko bodo te zadeve natančno opredeljene, bo izdelan potem dokončni investicijski elaborat oziroma takrat bomo lahko to imenovali že tudi invest program, ki bo tudi potem potrjen na sami vladi. Ampak vse aktivnosti potekajo v to smer, da bodo vse nadaljnje oblike pridobivanja evropskih sredstev, zadolževanja kvečjemu bolj ugodne od tega, kar smo porabili pri tej verziji, s katero operiramo sedaj. Če povem še te številke, po katerih je spraševal poslanec gospod Šircelj. Ekonomska, interna stopnja donosa je po tem sedanjem elaboratu ocenjena na 6,26 %, neto sedanja vrednost prilivov projekta po metodi cost-benefit je ocenjena na 164 milijonov evrov, finančna donosnost kapitala dosega 3,1 %, ponderiran strošek finančnih virov je 3,6 %. To so sicer ekonomski kazalniki, bi prosil, da me zdaj ne sprašujete, da jih natančno pojasnjujem, ker sam nisem ekonomist, ampak to so številke, ki jih povzemam iz investicijskega elaborata. Samo projektno podjetje, je že v zakonu tudi predvideno in opisano, bo letno prejelo skupaj od 30 do 40 milijonov evrov prilivov. To so prilivi, ki bodo podjetju služili za servisiranje njegovih obveznosti. Praktično vsi namenski viri, ki jih zakon vpeljuje, bodo realizirani kot javnofinančne dajatve, zato bodo potem projektnemu podjetju tudi izplačevani kot plačilo za razpoložljivost tudi preko proračunov. Ti namenski viri so sledeči. Pomemben je pribitek na cestnino v tovornem prometu, ta priliv je ocenjen na približno 13 milijonov evrov letno. Potem je tukaj taksa na pretovor v koprskem pristanišču, ki je ocenjena na dobrih 8 milijonov evrov letno. Tukaj pa je še povečana uporabnina na železnici, ki je ocenjena na 4 milijone evrov. Se pravi, ti prilivi skupaj znašajo okoli 25 milijonov evrov. To je ocena, ki bo veljala na začetku, je pa odvisna od obsega pretovora in je tudi predvideno, da se bo z rastjo pretovora ta priliv povečeval. Da bi torej zagotovili in servisirali ta potreben finančni tok podjetja, bo za manjkajoči del potrebno zagotoviti iz proračuna, to pa je v letu 2026, nekje do 10 milijonov evrov na tisto leto. Potem se bodo pa z leti ti namenski prihodki z rastjo prometa in pretovora povečevali in se bo tudi samo breme proračuna, ki ga bo potrebno zagotavljati za plačilo te dosegljivosti, zmanjševal. Na ta način je torej ta finančna konstrukcija zastavljena. Skratka, večino tega bremena, ki ga je potrebno zagotavljati za financiranje obveznosti in delovanje in servisiranje same investicije, bodo pravzaprav zagotavljali uporabniki te infrastrukture. S tem je tudi učinek na same proračunske izdatke karseda zmanjšan, minimiziran; sam učinek ima na primanjkljaj pa je ocenjen, to je tudi v zakonu pojasnjeno, na dobrih 500 milijonov evrov. Pri tem je treba povedati, da ta strošek nastaja v letih največjih investicijskih vlaganj v projekt, to je od leta 2000 do 2025, kjer se letni vpliv ocenjuje na višino 100 do 120 milijonov evrov, kar znese približno 0,3 % BDP, ki pa bo po predvidevanjih tudi z učinki te investicije v veliki meri, če ne celo večinoma, nevtraliziran, saj se pričakuje tudi povečanje, torej porast bruto družbenega proizvoda, ki ga bo inducirala sama ta investicija. Skratka, pozitivni učinki bodo ta vpliv, torej na proračunski primanjkljaj, lahko večinoma nevtralizirali. Sam vpliv na javni dolg pa seveda izhaja iz same zadolžitve. Zadolžitev je ocenjena na slabih 300 milijonov evrov. Če bi to zadolžitev povečevali, kar bi bila posledica predlogov, ki jih ponujajo nekateri poslanci danes tukaj, da bi se torej večina tega projekta financirala iz proračuna – v tem primeru bi bilo potrebno zagotoviti seveda večji del zadolžitve –, skratka, ta vpliv na javni dolg bi se še povečal. Drugo, kar pa je pomembno, s sedanjo strukturo financiranja, ki je zelo natančno premišljena, kjer koristimo tudi garancijo tega tako imenovanega Junckerjevega investicijskega sklada oziroma EFSI mehanizma – skratka za to posojilo ne bo potrebno dati poroštva države. To je tudi zelo pomembno. To sem že tudi na odboru kazal, pa bom danes še enkrat, še enkrat poizkusil razložiti, ker mislim, da je pomembno. Skratka ta struktura teh virov je sedaj sestavljena iz kapitalskih vložkov, ki sicer znašajo približno 40 % ocenjene vrednost investicije, in ta kapitalski vložek je sestavljen torej iz vložka Republike Slovenije v višini 200 milijonov evrov in preostalega deleža, skratka največ do deleže Republike Slovenije, ki bo zagotovljen s strani zalednih držav. Približno 25 % investicije predstavljajo evropska nepovratna sredstva, ki jih bomo zagotovili iz dveh virov, to je iz naše kohezijske ovojnice in s prijavami na razpise, ki jih Evropska komisija je že objavila in smo se že prijavili v letošnjem februarju, to je tako imenovani razpis CEF, zelo pomemben pa je ta razpis, ki je objavljen sedaj, je v teku in na katerega se moramo prijaviti do 14. julija. To je ta tako imenovani razpis, ki omogoča kombiniranje finančnih virov investicije, po angleško mu pravijo blending razpis. Skratka, na tem razpisu je zelo pomembno, da mi kombiniramo različne vire financiranja; to so kapitalski vložki proračuna, kapitalski vložki drugih držav, zadolžitve, evropska nepovratna sredstva in za te zadolžitve je potem na voljo tudi ta garancija EFSI mehanizma. Skratka, ta razpis je posebej pripravljen za take tipe projektov, kot ga postavljamo s tem zakonom, in je, lahko rečemo, praktično pisan na kožo našemu projektu. Zato je vprašanje, zakaj mi rabimo tak zakon, zakaj tako konstrukcija. Pravzaprav odgovor je v tem – zato ker je ta razpis, kot rečeno, pisan na kožo tako zastavljenemu projektu, kot predlagamo mi. Skratka, ta tretji del je zadolžitev, ki pa predstavlja potem tisti manjkajoči del investicije. Ocenjeno je približno 30 %, da bo potrebno že zagotoviti, 5 % je pa že bilo vloženo za pridobivanje zemljišč, izdelavo projekte dokumentacije. Če se zdaj vprašamo, kaj bi se spremenilo, če bi bila investicija financirana iz proračuna in potem v ostalem delu delno iz evropskimi sredstvi in v ostalem delu zadolževanjem Republike Slovenije. Deleža proračuna verjetno ne moremo povečevati, kolikor bi pač želeli. Že teh 200 milijonov evrov ima določen vpliv in ga je treba na nek način zagotoviti. Zelo verjetno 400 milijonov evrov iz proračuna ne bi bilo možno zagotoviti in bi bil ta vložek nedvomno manjši. Ko ne bi imeli nobenih partnerjev v tem projektu, bi Evropska komisija tudi iz tega vidika projekt ocenila manj ugodno. S tem bo dodatno ovrednoten projekt in bo lahko dobil večja evropska sredstva; v tem primeru, če bi bili sami, obstaja možnost, da bodo verjetno dodeljena evropska sredstva manjša, kot bi jih pridobili sicer. In končna posledica; da nadomestimo ta izpad pri kapitalu ter pri evropskih sredstvih, bi bilo treba precej povečati delež zadolžitve, za kar pa spet vemo, kakšne ima posledice. Če se vrnemo nazaj na posledice servisiranja, vse to bi potem pomenilo tudi ustrezno dražje in zahtevnejše za servisiranje vseh teh obveznosti. Veliko se govori, da je ta kapitalski vložek, ki ga bodo zagotovile zaledne države, dražji, manj ugoden, kot bi se lahko recimo Slovenija zadolžila preko banke. Tu je treba vedeti, da ta zadolžitev ni neomejena. Banke, zlasti Evropska investicijska banka limitira svojo udeležbo s posojili na projektih na višino do največ 50 % vrednosti investicijskih vložkov; brez pridobivanja zemljišč in tako naprej. Skratka, že tukaj je omejeno, kolikšen obseg tega kredita lahko nekdo pričakuje od Evropske investicijske banke. In kot rečeno, če tukaj tveganja niso porazdeljena, da ni več vlagateljev, je tudi banka previdnejša in ni pripravljena z nekim visokim vložkom projektov podpirati. Vse to je treba pri tem upoštevati. To so razlogi, zakaj je bila ta struktura taka. In še enkrat, pri pogovorih, ki jih bomo imeli in ki tudi že potekajo z zalednimi državami, se bomo zavzemali, da bodo te obresti, ki se bodo za te kapitalske vložke zaračunavale, enakovredno upoštevane za slovensko udeležbo ter za udeležbo zalednih držav. Tukaj bo zagotovljena enakost, skušali in zavzemali se bomo, da bodo ti zneski obresti čim bolj podobni tem, kot jih recimo dobimo za sredstva preko Evropske investicijske banke. To so izhodišča, ki jih bomo v teh pogovorih tudi zasledovali. Pričakovanja, da je tukaj tudi zagotovljen kakršenkoli donos tem zalednim državam in da je ta donos bistveno višji, kot bi bil od kakšnih drugih virov, to seveda ne drži. Tukaj tega zagotovljenega donosa ni, tudi zakon predvideva, in to je tudi eden od pomembnih načel, da kapitalski vlagatelji, solastniki v podjetju nosijo vsa tveganja, ki jih to podjetje prevzema v zvezi z izgradnjo in financiranjem projekta. To je tudi zelo pomemben element. Tukaj ni nobenih garantiranih donosov za kogarkoli. Če povem še določene stvari glede davka na dodano vrednost. Bilo je vprašanje, povezano s poračunavanjem obrnjene davčne obveznosti. To izhaja iz določil 76.a člena Zakona o davku na dodano vrednost, kar pa je osnovano na Direktivi Sveta 2006/112/ES, in sicer v njenem 199. členu. Podobna oziroma enaka načela tega poračunavanja obrnjene davčne obveznosti uporablja tudi družba Dars, tako da tukaj bodo uporabljena enaka načela. Bilo je še nekaj tehničnih vprašanj glede samega tovora. Še vedno držijo te številke, da je večina pretovora po Slovenskih železnicah, večina vlakov je namenjenih tovornemu prometu, le manjši del potniškemu. Lahko tudi povem, da je intenziteta tega tovornega prometa na Slovenskih železnicah tako velika, da skupna količina pretovora, ki se prepelje po slovenskih tirih, presega skupno količino pretovora, ki se recimo opravi v celotni Španiji. Glede hitrosti vožnje. Hitrost vožnje determinira predvsem obliko oziroma potk, traso drugega tira. Ta trasa je bila definirana in je, če rečemo po domače, zapečena s sprejetim državnim prostorskim načrtom. Oblike, potek te trase zdaj ne moremo več spreminjati, ker bi to pomenilo spreminjanje državnega prostorskega načrta. Ta projektna hitrost 160 kilometrov na uro je pomembna zato, kako samo traso umestimo v prostor. Vemo, da tovorni vlaki po naših železnicah niti po drugem tiru ne bodo vozili s hitrostjo 160 kilometrov na uro. Moramo pa, in to tudi počnemo na ostalem delu našega železniškega omrežja, zagotoviti zahteve, ki jih za koridorske proge postavljajo ti standardi za jedrne TNT koridorje. Te zahteve se nanašajo recimo na dolžino vlakov, ki mora biti najmanj 750 metrov, na osno nosilnost proge, ki mora biti najmanj 22,5 tone na os, na hitrost vlakov, ki mora biti najmanj 100 kilometrov na uro, govorim za tovorne vlake, proge morajo biti elektrificirane in vpeljani morajo biti sodobni sistemi signalnovarnostnih naprav in vodenja prometa IRTMS in GSMR. V tem smislu posodabljamo tudi ostalo slovensko omrežje in ti standardi bodo zagotovljeni tudi na samem drugem tiru. Tovorni vlaki bodo vozili s hitrostjo 100 kilometrov na uro, potniški pa lahko hitreje; in to ne vpliva več bistveno na ceno samega projekta. Se opravičujem za kašljanje, ker me nekaj očitno muči. Bilo je še vprašanje glede študije OECD, češ da je izkazovala negativno ekonomiko projekta. Tukaj lahko povem, da je OECD izkazoval previdnost pri tem ugotavljanju donosnosti projekta, in sicer je to povezoval, da je to zelo odvisno od pričakovane rasti pretovora v Luki Koper. To je bilo vezano na pričakovano rast povpraševanja v Luki Koper To pričakovano rast pretovora smo potem morali še dodatno analizirati in dokazovati in jo tudi dokazujemo pri že prej omenjenih inštitucijah, torej JASPERS-u in Evropski investicijski banki. Ta vprašanja so zdaj v bistvu razčiščena. Kar se tiče tudi vprašanj okrog tega, kakšne servisne cevi oziroma reševalne cevi bomo delali. Vemo, znano je, da je s projektom predvidena enotirna proga, ki ima spet zaradi zahtev teh standardov za koridorske proge, zaradi dolžin predorov, pri teh predorih, ki so daljše dolžine, zraven predvideno še reševalno cev. Ta cev je bila v osnovnem projektu, za katerega imamo pridobljeno gradbeno dovoljenje, predvidena v nekem manjšem preseku, približno dve tretjini te potniške cevi. Zdaj se postavlja vprašanje, ali je smiselno to servisno cev res narediti v tako zmanjšanem obsegu, ali ne bi bilo bolj primerno to cev narediti v polnem obsegu, kot bo osnovna cev; in na ta način omogočiti kasnejšo nadgradnjo te proge oziroma dopolnitev te proge v dvotirno progo. Mi ocenjujemo, da je razširitev servisnih cevi smiselna, in v tem smislu se proučuje finančne in druge posledice, da se to zagotovi. Ocena je, da bi to vplivalo na podražitev projekta za okoli 100 milijonov evrov. Da se to lahko naredi, bi bilo treba v nadaljevanju dopolniti gradbeno dovoljenje. Nobenega dodatnega prostorskega umeščanja zaradi tega ne bi bilo treba, to je zelo pomembno, ampak samo dokaj hitra dopolnitev gradbenega dovoljenja. Kot rečeno, ta možnost realizacije te dopolnitve projekta je v proučevanju. Mislim, da sem več ali manj prišel do konca vsega tega, kar sem želel povedati. Dodal bi morda samo še to. Ko je bilo govora tudi o alternativah drugemu tiru, češ da jim nočemo prisluhniti. Tukaj se nanaša zadeva na dve ideji z nekimi možnostmi izvedbe kratkih predorov na obstoječi trasi, po kateri bi se vlaki vzpenjali in spuščali s pomočjo nekih vlečnih naprav. Vse te zadeve nam – in to je tudi glavni razlog, da jih sedaj ne moremo več upoštevati – odmikajo realizacijo tega projekta. Mi se o nekih alternativah zdaj, ko smo prišli do faze, ko je treba projekt realizirati, ne moremo več pogovarjati, kajti to nam vse skupaj potem realizacijo odmika. Čas za študiranje teh alternativ je bil 5, 10 let nazaj. Od takrat, ko imamo gradbeno dovoljenje, smo pri tem zelo omejeni. Kot rečeno, lahko se pogovarjamo o nekih manjših spremembah samega obsega posameznih elementov, ne moremo pa se več pogovarjati o drugačnih rešitvah, ki bi pomenile drugačen potek projekta ali kakršnihkoli drugih elementov. To je v bistvu vse, kar je z moje strani v dosedanji razpravi treba še pojasniti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, dr. Trček, izvolite.
Hvala za besedo. Zahvaljujem se ministru, da nam je to pojasnil, ampak iz povedanega sem jaz še bolj zbegan. Vse je nekako še zelo v zraku. Preučuje se tudi poln profil druge cevi, kar verjetno vsi, ki se malo na to spoznamo, pozdravljamo. Če sem prav razumel, mi ta zakon sprejemamo, da bomo od tistih 200 in nekaj milijonov dobili – koliko? 150 z blendinga. Ne vem, malo sem zaskrbljen glede tega. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber. Izvolite.
Hvala za besedo. En lep pozdrav vsem! Pri obravnavi Zakona o izgradnji, upravljanju in gospodarjenju z drugim tirom železniške proge Divača–Koper želim izpostaviti izjemno alarmantna, če lahko tako rečem, zavajanja. Poglejte, gospod minister, v tem zakonu je zapisano, da bo investicijski program sprejemala skupščina družbe 2TDK. Državni zbor danes ne ve, kolikšna bo vrednost te investicije, ker nimamo investicijskega programa. Državni zbor, čeprav ste se zelo približali temu, ne ve, da danes uzakonja enotirno progo s servisno cevjo. To pomeni, da Državni zbor danes uzakonja najneracionalnejšo rešitev, kajti v 26. členu je zelo jasno zapisana številka gradbenega dovoljenja, 35105-118/2011/162 1093-05, 31. 3. 2016. 28. člen govori, da je treba graditi izrecno v skladu s tem dovoljenjem. Da Državni zbor danes uzakonja enotirno železnico in servisni predor, ki pa ni uporaben ne za potniški ne za tovorni promet, je pa daleč najbolj neekonomična rešitev. Če bi imeli investicijski program, bi bilo to iz tega investicijskega programa razvidno. Ker ga nimamo, nas zavajate. In ker ste to zapisali v 26. člen izrecno gradbeno dovoljenje, nas zavajate drugič, ste se približali pri razlagi, da to pomeni upoštevanje projekta, ki vsebuje enotirno progo. Razlaga 26. člena niti z besedico ne omenja, da gre za to. Državni zbor danes, če ne bi na to opozoril, ne bi vedel, da uzakonjamo enotirno progo. Ni smešno, gospod minister, ker sprejemamo najbolj neekonomično varianto. Odgovornost bo na poslankah in poslancih, ne bo na vas! Državni zbor je to sprejel, boste povedali. In govor o tem, da boste mogoče dopolnili gradbeno dovoljenje in da bo to mogoče potem 100 milijonov dražje, ste že napovedali odstopanje od tega, kar danes tukaj sprejemamo. Za 100 milijonov. Ampak niste povedali, da boste morali priti nazaj v Državni zbor s spremembo zakona, če boste spreminjali gradbeno dovoljenje. Po nepotrebnem se komplicira postopek, ki je vezan na zakon. Naslednje zavajanje. Ko pogledamo analize Evropske komisije glede financiranja železniške infrastrukture, tirov; to, da ni mogoče graditi z javnimi sredstvi, preprosto ne drži. Iz podatkov Evropske komisije je zelo jasno razvidno, da je Poljska pridobila 5 milijard sredstev za gradnjo železniške infrastrukture, Madžarska je pridobila 3 milijarde, Latvija 2,8 milijarde evrov, Češka 274 milijonov. Tudi Slovenija – preko 400 milijonov za Pragersko–Hodoš. Torej se da graditi z javnimi sredstvi, financiranje je pa 40–85 %. In če bi kandidirali za sredstva v višini 85 % za višino 1,4 milijarde, pomeni, da ima Slovenija že zaprto finančno konstrukcijo. 200 milijonov že imamo, preostali denar se zagotovi iz evropskega proračuna. Ampak, gospod minister, zdaj pa smo na tisti točki, ki bo zelo zaskrbljujoča; in prosim, da me poslušate. V poročilu Evropske komisije zelo jasno piše, da je bil drugi tir Divača–Koper od leta 2005 do 2015 prioriteten projekt znotraj TNT prog Evropske komisije. 2015 preobrat in 2015 izrecno piše: Evropsko financiranje se izrecno ne priporoča. Kot razlog: Zaradi nejasne finančne konstrukcije financiranja iz zasebnih virov. Minister, zdaj vas bom pa spomnil na poslansko vprašanje, ki sem vam ga postavil v zvezi s tem, in razpravo v Državnem zboru, ki je bila izglasovana. Takrat ste jasno zatrdili, »ja, zasebnega investitorja bomo dobili«. Takrat sem vam povedal, da ga ne boste dobili. Takrat ste zavajali Državni zbor. Zagotovo, sem prepričan, ste razpolagali s poročilom Evropske komisije, da za drugi tir, ker imate predvideno zasebno financiranje, izrecno ne priporočajo, da se financira z evropskimi sredstvi. To je zapisano v tej analizi. Prepričan sem, da za to analizo ve tudi naša evropska komisarka gospa Violeta Bulc, ki je pristojna za področje infrastrukture. A nas je danes, ko razpravljamo o tem, opozorila na to? Ne. Torej gre za izjemno veliko zavajanje z vaše strani in, moram ugotoviti, tudi s strani naše evropske komisarke, ker Državni zbor ni informirala o tem stališču Evropske komisije. In zato ideja, da se pridobi Madžarsko ali neko drugo državo, ki bo pristopila k projektu, ker rešujete napako, ki je bila povzročena zaradi vztrajanja pri zasebnem viru. Ampak ta napaka nas bo drago stala, ker ta projekt ne bo koštal 1,4 milijarde; ker za izgradnjo vseh servisnih predorov in glavne cevi pridemo na številko 38 km predorov. In to ne bo 1,4 milijarde, ampak bo 2,5 do 3 milijarde evrov. In že danes lahko rečemo, da iz proračuna ne bomo zagotavljali teh sredstev; in kaj bo Madžarska ali pa druga država, ker je zagotovo tudi Nemčija v igri, potem rekla, ko bo partner pri tem projektu – gremo v projekt, če nam podarite Luko Koper in če nam podarite Slovenske železnice kot operaterja. To bo končen produkt. In minister, zaradi tega, ker je dejansko v analizi Evropske komisije zelo jasno napisano, da ne priporoča financiranja, ker ste vztrajali pri zasebnem financiranju, to pomeni vaš odstop.
Minister dr. Peter Gašperšič, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Spoštovani poslanec gospod Janko Veber. Jaz si ne dovolim govoriti, da se mi tukaj govori, da jaz karkoli zavajam ali da celo to počne vlada. Če gremo po vrsti. Enotirna proga s takšnimi servisnimi cevmi, kot je predvideno, je bila določena z državnim prostorskim načrtom, ki je bil sprejet že davno pred nastopom te vlade, mislim, da je bil sprejet v letu 2006, potem so bile še neke manjše dopolnitve zaradi teh deponij in tako naprej. Ampak v osnovi je bila to enotirna proga, da so servisne cevi takšne, kot so, je bilo odločeno in sprejeto že davno prej, preden je ta projekt prevzela ta vlada in jaz kot minister. Tak projekt sem dobil in v luči njegove kar najhitrejše realizacije se ne moremo več posluževati, da to zdaj kakorkoli modificiramo, odpiramo nove postopke umeščanja v prostor, lahko pa projekt še izboljšamo v obsegu, ki ga dopuščajo tolerance v prostorskih načrtih ter v gradbenem dovoljenju. In kot rečeno, preučuje se možnost dopolnitve gradbenega dovoljenja s ciljem, da se omogoči izvedba polnega obsega servisnih cevi, kar bi kasneje lahko omogočilo nadgradnjo te proge v dvotirno progo, kajti vemo, s kakšnimi težavami se soočamo na obstoječi progi. Obstoječa proga verjetno ne bo mogla v polni funkciji delovati še neomejeno časovno dolgo, kajti na njej se soočamo z nevarnostjo požarov, se soočamo z zahtevnostjo vzdrževanja, da se jo ohranja v obratovalnem stanju, to je tudi zelo drago, časovno zamudno. Skratka, za to progo bo verjetno v nekem trenutku treba sprejeti odločitev, da se jo ukine, zapre; in bo treba zagotoviti dvotirnost, gotovo, predvidevam, ob tej obstoječi novi trasi drugega tira. Zato moramo narediti vse, da bo to dvotirnost možno kasneje zagotoviti; in to pomeni izgradnjo teh servisnih cevi v polnem preseku. Ne bom rekel, da ste skušali zavajati vi, ko ste omenjali, da je z zakonom opredeljeno točno, po katerem gradbenem dovoljenju je treba ta projekt izvesti. V 26. členu zakona je navedeno, da se bo to gradbeno dovoljenje, katerega številka je citirana, ki je bilo izdano na investitorja Ministrstvo za infrastrukturo, preneslo na novega investitorja, to je družba 2TDK. Člen govori o prenosu gradbenega dovoljenja in že v ta namen bo treba gradbeno dovoljenje spremeniti. Ne govori, da je treba projekt nujno izvesti s takšnim gradbenim dovoljenjem. Te dikcije v zakonu ni. Je pa navedeno, katero gradbeno dovoljenje se prenese na novega investitorja, to je podjetje 2TDK, da ne bo tukaj kakršnihkoli dvomov ali nejasnosti. Glede evropskih sredstev, kolikšen obseg so določene države črpale. Tudi Slovenija je bila pri tem v pretekli finančni perspektivi uspešna, počrpala je praktično vsa razpoložljiva evropska sredstva. Mislim, da je bila uspešnost črpanja okoli 99 %; in v ta namen smo za železniško infrastrukturo počrpali skoraj milijardo evrov. V novi finančni perspektivi 2014–2020 imamo na žalost za infrastrukturo zelo omejena evropska sredstva. Samo 150 milijonov evrov je predvidenih za kohezijsko ovojnico in približno tudi tolikšen obseg na CEF-razpisih. Če bi vsa razpoložljiva evropska sredstva naložili na projekt drugega tira, se ne bi mogli približati vrednosti sofinanciranja v vrednostih odstotkov, kot ste jih navajali, 85 %. To je bilo v tem državnem zboru že pojasnjeno, ob priliki moje interpelacije smo se o tem veliko pogovarjali, zdaj to ponovno ponovim. Zato je bil tukaj uporabljen pristop, da se ta evropska sredstva pridobiva delno iz CEF-razpisov, delno iz naših razpoložljivih ovojnic, delno pa na odprtih razpisih, ki se bodo še objavljali in za katera smo projekt, kot rečeno, zelo skrbno pripravili, da bo ta možnost črpanja zagotovljena v čim večjem obsegu. In še glede zasebnih vlagateljev. Ja, v začetnih fazah smo preučevali in je bilo predvideno, da bi se na tem projektu vzpostavili javno-zasebno partnerstvo. Predvsem je bilo tukaj mišljeno, da sodelujeta slovenski logistični podjetji Luka Koper in Slovenske železnice, vendar je bilo v kasnejših fazah teh postopkov usklajevanj in dogovorov ugotovljeno, da to sodelovanje iz takšnih ali drugačnih razlogov ne bi bilo sprejemljivo. Vsi vemo, da so bila tukaj zelo velika nasprotovanja, tudi da se podjetje Luko Koper kakorkoli vpne v neke strukture, ki bi lahko omogočale njegovo delno lastništvo s strani koga drugega; zato smo potem od teh rešitev odstopili. Luka Koper je lastniško povsem nedotaknjena in koncesijsko razmerje se ohranja tam takšno, kot je. To je bila naša zaveza, ki smo jo tudi potem v vseh teh razpravah že dali; in predlagana rešitev v tem smislu ohranja ta razmerja, kot so bila postavljena. Robni pogoji so natančno upoštevani in ne predlagamo več rešitve javno-zasebnega partnerstva, ampak partnerstva z zalednimi državami, kot temu pravimo, torej javno-javnega partnerstva. Toliko sem bil dolžan pojasniti, da tukaj ne gre za nikakršno zavajanje, da je vse skupaj skrbno preučeno; in se zelo dobro zavedamo svoje odgovornosti, ki jo lahko kadarkoli tukaj ponovno zagovarjam. Hvala lepa.
Replika, gospod Janko Veber. Izvolite.
Hvala, gospod minister. Ravno v tem trenutku ste ponovno zavajali Državni zbor. Brali ste 26. člen, ki govori točno, izrecno o številki gradbenega dovoljenja, ki se prenese iz Ministrstva za infrastrukturo in direkcije za cesto na družbo 2TDK. 28. člen, gospod minister, izvedba gradbenih in drugih del, izrecno piše, bom prebral dobesedno, ker ste zavajali Državni zbor: »Družba mora skleniti vse potrebne posle ter izvesti druge akte in dejanja, da zgradi pravočasno, kvalitetno in skladno s predpisi ter gradbenim dovoljenjem iz 26. člena vse objekte drugega tira, izvede vse potrebne napeljave in vgradnje naprav ter izvede vse druge prostorske ureditve, potrebne za dokončanje drugega tira.« Izrecno v 28. členu piše, da morate graditi po tem izdanem dovoljenju, to je pa daleč najbolj neekonomičen projekt. Hvala.
Minister dr. Peter Gašperšič, izvolite, imate besedo.
Jaz se res opravičujem, da sva se tukaj zdaj zataknila v te replike, ampak resnično moram še enkrat, pa bom poskusil še dodatno pojasniti, in sicer z drugim členom, kjer je definiran pomen izrazov, je v prvi alineji zapisano: »Drugi tir je vsa javna železniška infrastruktura, zgrajena na podlagi gradbenega dovoljena številka, in je citirano, z dne 31. 3. 2016, vključno z vsemi morebitnimi kasnejšimi obnovitvami, posodobitvami ali dograditvami na isti trasi.« Skratka, to je drugi tir.
Besedo ima mag. Aleksander Kavčič. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči, za dano besedo. Spoštovani minister z ekipo, kolegice in kolegi! Nekaj pa je vseeno treba slovenski javnosti še enkrat sporočiti, to je dejstvo, da drugi tir gradimo oziroma so ga hoteli graditi že od leta 1990. Toliko let, kot je stara Slovenija ali pa še malo več, je že govora o tem drugem tiru. Vlade so samo govorile in govorile, naročevale študije, eno, dve, tri, porabljale denar za te študije; zdaj pa je prišel trenutek resnice in ta vlada je projekt drugi tir začrtala v tej smeri, da ga bo izvedla, da ga bo začela graditi. Ta zakon danes v Državnem zboru je prva točka, ki pelje v to pravo smer. Samo v dveh letih je vlada Mira Cerarja pridobila gradbeno dovoljenje, ustanovila podjetje, ki bo drugi tir gradilo, potem prijavila se je in se še bo na evropske razpise ter začela sodelovanje z zalednimi državami. Nekako tri temeljne točke so, s katerimi opozicija, in žal mi je, da tudi nekateri koalicijski poslanci tako razpravljajo, napada drugi tir. To je napad na ta zakon, potem je napad na samo traso, slišim, da je že tudi trasa problematična, ampak trasa se ni potrdila včeraj, se ni potrdila pred enim letom in tudi ne pred dvema letoma; ampak se je potrdila že pred 10 leti, torej ni ta vlada potrdila te trase, kjer se bo ta drugi tir gradil. In model financiranja je nekaterim zelo problematičen. Očitno je problematično to, da bo ta vlada drugi tir začela graditi. Verjetno je nekomu ali pa večini tistih, ki so nasprotujoči temu, v interesu, da se to ne zgodi. Da se ta dela sploh ne začnejo izvajati. Ni v interesu tega ministrstva oziroma te vlade, da bi se prerekali o teh ali drugih stvareh, kar se tiče drugega tira, ampak je v interesu te vlade in tega ministrstva, da se projekt drugi tir čim prej – in zato je tudi nujni postopek – začne. Danes smo slišali tudi, da je drugi tir pač trasa, ki se bo zgradila na povsem drugem mestu, kot je sedanja trasa železnice. In ob novi trasi bo tudi servisna cev, ki bo primerne širine, da se bo v poznejših letih lahko zgradila tudi prava železniška proga. Stara železniška proga, kot je bilo danes slišati, pa bo namenjena mogoče kakšnim drugim stvarem. Mogoče, če prejudiciram, bo tam kakšna kolesarska steza in bodo naravovarstveniki še bolj veseli, da ne bo takega hrupa in toliko tega prometa. S tem zakonom sam nimam težave in ga bom v nadaljevanju podprl.
Besedo ima gospod Primož Hainz. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav, gospod minister; kolegice in kolegi! Začeli smo s tem, ali je treba ali ni treba; in smo ugotovili, da mi rabimo drugi tir. O tem ni dileme, pravzaprav smo tu enotni. Mene v tej enotnosti tudi to ne moti, namreč opozicija trdi, da je ta oblika 2TDK nek inovativni pristop, da je nekaj novega. Ne vem, jaz preprosto zaupam, da so pravniki, ki so pregledali zadevo oziroma stojijo za tem, odgovorni ljudje in da bodo to speljali na tak način, kot je pač to potrebno. Ali je to konzorcij ali ni konzorcij, jaz o tem ne morem razpravljati. Mislim, da oblika sama po sebi ne prejudicira ničesar, ne slabe, ne dobre gradnje, ne hitre gradnje, ne počasne gradnje. Tisto, kar se mi zdi pa pomembno v naslednji fazi, je pa nadzor. Mi imamo s tem nadzorom velike težave. Pri nas v domovih, v podjetjih, v državnih podjetjih, v TEŠ, v bankah nadzor nikjer ne funkcionira, nikjer ne deluje. Na nek način lahko samo upam, da bo nadzor pri tej organizirani obliki deloval, če drugje ne deluje; pač ne morem drugega kot upati. Je pa res, jaz sem prepričan, da to ne more biti ministrstvo. Mislim, da ta amandma Združene levice ima svojo sol, če lahko tako rečem, da je nadzor širši, je močnejši, je parlamentaren. Če mi danes sprejemamo odgovornost za zakon, potem mislim, da ni pravega razloga, da ne bi bili odgovorni za izpeljavo v celoti, neposredno kontrolo, kaj se dela na tej podlagi dela. Kar se tiče tehnike. O novi trasi ne moremo izgubljati besed, ne glede na to, da je baje Duhovnikov predlog genialen in popolnoma nov, eksperimentalen bi bil lahko, ampak mislim, da je to stvar preteklosti. Vprašanje – en tir ali dva tira na novi lokaciji? Sam osebno sem prepričan, da bi mi morali takoj začeti delati oba tira; ne glede na to, da bo to potem stalo 90 ali koliko milijonov več. To je moje mnenje ves čas. Ne gre za okoljevarstvenike, gre za to, da se tam trese, ne vem, če ste kdaj hodili po tistih treh vaseh tam zgoraj pod Brkini, da tam ljudje težko živijo zaradi te množice vlakov. Gre tudi za ljudi tam in prej ali slej se bo zgodilo, že tako ali tako imajo težave s tistim kamenjem, ki pada, in to se bo stopnjevalo. Preden bo tako imenovani drugi tir zgrajen ali pa oba, bo tam katastrofa toliko večja, ker ne pozabiti, ta promet se povečuje, že sedaj je pa izjemno velik. In sam bi glede stroškov šel v osnovi že malo v višjo številko, da bi rešil problem starega tira, ko bo zadeva zgrajena. Pri meni ni nobenega dvoma. Kar se tiče stroškov, jaz nobeni številki ne verjamem popolnoma, ker sem malo prestar za to, da bi verjel v vse na tej točki, gotovo ne. Dejstvo je, ko je Dars delal avtocesto, je gospod Stanko Štrajn stalno podpisoval anekse k pogodbam, ker se je pač tam udrlo, pa se je tam udrlo, pa se je tam udrlo. Na koncu smo imeli, pravijo, eno najdražjih avtocest v Evropi, čeprav ne vem, ali je to res, ampak dobro, dražilo se je skokovito ves čas. Tukaj bi si lahko pomagali s civilno iniciativo, oni imajo pri tem izkušnje. Ne razumem pa tega, pa nisem ekonomist, se opravičujem, ker je kombinacija financiranja tako pestra, že junija, julija lanskega leta je gospa Alenka Žnidaršič Kranjc rekla, zakaj ne preverijo, koliko imajo ljudje denarja v nogavicah – to je to, kar v bistvu danes piše Dnevnik v članku –, in bi ga bili pripravljeni vložiti, ker v banki praktično propada, na koncu bomo ali pa bodo še negativne obresti plačevali. Tega pa ne razumem, zakaj ni mogoče v nekem delu tudi teh sredstev pritegniti, ker ta denar očitno ni tako majhen, kot se zdi; istočasno pa bi bilo to našim ljudem v korist. In pri tej kombinatoriki vseh virov, mislim, da se bi to dalo mirno tudi formalnopravno vkomponirati. Če pa zdaj preidem na Madžare v tej kombinaciji financiranja, sam nisem tako nenaklonjen tej kombinaciji. Gre za to, da mi – če cena ni prevelika, jaz težko ocenjujem te parametre, koliko je cena, ampak zagotovilo imamo, da ta cena ni visoka – vežemo bodočega partnerja, ki je že sedaj partner, in vežemo srednjeevropski prostor na Luko, kar se mi zdi pomembno dejstvo; pa ne bom govoril zdaj o konkurenci s sosedi, ker mnogi to dobro poznate. In zadnje, kar bi rekel. Mi govorimo ves čas o železnici Koper–Divača. To je ta konkretni zakon. Mene pa pri tej razpravi skrbi še ena reč, pri Divači se železnica ne ustavi. Naš problem je potem komunikacija naprej v srednjo Evropo, pa tudi po Sloveniji. Ne vem, če se kdaj peljete z vlakom v Novo mesto, 1 uro pa 50 minut. Slovenske železnice bi morale temu valu ali pa temu vzgibu posodabljanja infrastrukture slediti v celoti. Ne gre samo za košček tu in tam in ko pride to do Ljubljane, je potem to disperzija na več strani, večina gre na severovzhod, tam se ne zapre, železnica se tam ne konča. Mi moramo vse te poti tudi naprej odpreti in modernizirati vzporedno s tem. To je pa lahko tudi druga tema, ampak me te diskusije o železnici vedno spomnijo tudi na ta problem. Hvala lepa.
Kolegice, kolegi, ker vidim, da obstaja še interes za razpravo, vas prosim za prijavo. Prijava poteka. Besedo ima gospod Danijel Krivec. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Lep pozdrav vsem prisotnim! Moram reči, da zelo pozorno poslušam to razpravo, ki je sicer precej podobna tisti na matičnem delovnem odboru. Je pa slišati kar nekaj dodatnih argumentov v obeh smereh. Bojim pa se, če bo minister preveč odgovarjal, bo na koncu še Stranko modernega centra prepričal, da tega zakona ne podprejo, ker je sam s seboj precej v koliziji pri teh odgovorih. Jaz bi razumel, da ta zakon sprejemamo, preden smo ustanovili 2TDK, in da v tisti fazi opredelimo vse postopke, kot je v nekem normalnem evropskem prostoru tudi običajna praksa. V tem zakonu se navaja kar nekaj primerljivih praks in navaja se tudi predor Brenner med Italijo in Avstrijo, ki sicer ni primerljiv, ampak tam se vidi, kako so oni v teh postopkih zadevo odpeljali. Ta družba, ki je bila ustanovljena, pripravlja zadevo, gradbeno dovoljenje, vse postopke in tako naprej. Mi smo v tem primeru šli v obratnem vrstnem redu. Najprej, kot je bilo rečeno, smo konec marca dobili gradbeno dovoljenje, se pravi v času te vlade, ustanovili podjetje, mu podelili najprej nek kupček denarja, ko smo pa ugotovili, da nima zakonske podlage, pa na vrat na nos tiščimo s sprejetjem nekega zakona, ki bo v bistvu legitimiral to strukturo, ki je bila vzpostavljena na nek način ad hoc. Ko poslušam odgovore ministra na razprave poslancev, se mi poraja neko vprašanje, pa ga bom ministru tudi zastavil. Ali ne sprejemamo tega zakona zato, da te zaledne države prepričamo, da vstopijo v to zgodbo? Kajti iz vsega, kar je bilo do sedaj slišano, in tudi to, kar je kolega Janko Veber opozoril, glede primerljivih evropskih praks tudi pri gradnji javne infrastrukture, kjer je opozoril na to, da Evropska komisija izredno opozarja na problematiko v primerih, ko gre za javno-zasebna partnerstva, se postavlja res vprašanje, ali tega javno-javnega partnerstva, ki ima nek širši nabor raznoraznih vlagateljev, ne bomo uporabili kot nek pritisk na zaledne države – Mi smo na svojem področju toliko daleč pripravili, pa dajte še vi pristopiti. Mi imamo zakon, vi pa ste zaželeni partnerji. Bolj kot se vrtimo pri teh odgovorih, manj jasnih argumentov ministrstvo podaja. Ministra bom tudi vprašal, jaz sem mu postavil poslansko vprašanje 20. 3. 2017. Takrat je bil odsoten. Včeraj pa sem dobil odgovor, ki je bil vsaj v enih delih zelo zanimiv, pa ga bom tudi povprašal in prosil za komentarje. Bom citiral njegov odgovor: »Od postavitve poslanskega vprašanja na seji Državnega zbora 20. 3. 2017 je na projektu drugega tira prišlo do precejšnjih pozitivnih premikov, ki kažejo na to, da je projekt zastavljen resno, da imamo definirane vse postavke ter da Ministrstvo za infrastrukturo in tudi vlada brez lažnih obljub uresničujeta zastavljene cilje.« Res me zanima, kaj se je od mojega poslanskega vprašanja spremenilo na tem projektu, če govorimo, da je gradbeno dovoljenje izdano marca leta 2016. Od takrat naprej se projekt ni spremenil, spremenila se je ta finančna konstrukcija. In bi v nadaljevanju prosil za odgovor, kakšni pozitivni premiki so bili v teh zadnjih 20 dneh. Še eno vprašanje imam, postavil ga je že kolega Šircelj, vaš odgovor pravi, vas citiram: »Glede proračunske vrednosti projekta lahko povem, da je Ministrstvo za infrastrukturo izvedlo revizijo projekta z namenom, da preveri ključne tehnične rešitve projekta, ugotovi možnost racionalizacije in pocenitve projekta ter ovrednoti tveganja, ki lahko nastanejo v času gradnje in so lahko podlaga za nepredvidena dela in povečanje vrednosti projekta. Od proračunske vrednosti, ki je bila ocenjena na podlagi projektantskega predračuna na 1,34 milijarde evrov, smo v teh postopkih uspeli znižati predračunsko vrednost za več kot 400 milijonov. Od tega približno polovico te razlike s tehničnimi optimizacijami in znižanjem enotnih cen, drugo polovico pa predstavlja znižanje davka na dodatno vrednost. Sedaj se sprašujem, kako mi gledamo na te investicije. Ali jih gledamo skupaj z DDV ali brez DDV, ampak v vsakem primeru investicija je investicija; brez DDV. In sedaj znižanje nekega DDV ni nobeno znižanje investicije. To je samo računska operacija, ki je pa vprašljiva. Mislim, da ni bilo odgovora na vprašanje gospoda Širclja, ali je to možno v tem primeru. Ker vi tu navajate naprej: »Zakon o davku na dodatno vrednost namreč z mehanizmom obrnjenega davčnega bremena omogoča poračunavanje vstopnega DDV na vrednost gradbenih del z izstopnim DDV, ki ga bo obračunavalo projektno podjetje na vrednost opravljenih storitev oziroma pri plačilu nadomestila za dosegljivost po izgradnji objekta.« Jaz nisem čisto prepričan, nisem sicer pravni strokovnjak na področju davkov, ampak meni se ta rešitev ne zdi izvedljiva. Vem, kaj je poračunavanje vstopno-izstopnega davka, vendar v tem primeru gre za podjetje, ki ne bo izstavljalo računov državi. In res me zanima, kako si bo vstopni davek poračunalo, tako da bi prosil odgovor glede tega. Pa še en odgovor ste mi dali v nadaljevanju, ko ste komentirali trditve civilnih iniciativ; pravite, da analiza koristi in stroškov projekta, tako imenovana cost-benefit analiza, kaže na letne gospodarske neto koristi na nivoju Evropske unije v razponu od 60 do 80 milijonov evrov, kar je treba tehtati s časovno komponento izvedbe projekta in morebitnimi pocenitvami. Prosil bi za komentar, kaj to pomeni na nivoju Evropske unije. Ali je bilo to mišljeno znotraj države? Ta dikcija za mene ni najbolj razumljiva, ker v odgovoru govorite o nekih prihrankih na nivoju Evropske unije. Kar se tiče tega nadaljevanja, na kar je bilo že opozorjeno, pa tudi sam sem že v uvodni razpravi opozoril na nekatere stvari, ki so problematične, družba 2TDK in skupščina, ki jo predstavlja vlada, sama potrdi investicijski program, o katerem je bilo govora. Vi ste rekli, da obstajata sicer načeloma dva; eden je bil pripravljen leta 2015, kjer so bili upoštevani neki drugi kriteriji od javno-zasebnega partnerstva pa scenarij, kjer država v celoti pokriva te stroške gradnje; in naslednji, ki je bil v letošnjem januarju pripravljen, ki govori o investicijskem programu, v katerem gre za javno partnerstvo. Če vse te investicijske programe potrjuje vlada kot skupščina in 2TDK, smo v bistvu mi na nek način odrezani od tega odločanja. In sedaj pridemo na tisto vzporednico, ki jo nočete slišati oziroma razumeti, v primerjavi s projektom TEŠ 6. Tudi tam so bili celo novelirani investicijski programi, ki pa so prišli na mizo nas odločevalcev takrat, ko je bilo treba sprejemati poroštveni zakon; in nič prej. Prej se je govorilo, da poslanci nimamo pravice niti vprašati, kaj šele izvedeti o posameznih detajlih, ker je to stvar korporativnega upravljanja, stvar teh družb in tako naprej. V tem primeru, kot je zapisano, gre za zelo podoben princip – neka družba, ki bo vodila investicijo, bo odločala o vsem, skupščino bo predstavljala vlada in krog je zaprt. Isti scenarij, kot je bil v primeru projekta TEŠ 6, pa še tam, dokler je projekt tekel normalno, nekje do leta 2008, ko je kriza nastopila tudi na energetskih borzah, ko je strmoglavila cena električne energije, se je pokazal ta noveliran investicijski program kot neustrezen. Takrat je vstopila država in takrat so bili za vse krivi ministri, vlada in tako naprej; prej pa je to potekalo znotraj korporativnega upravljanja. In podobna zadeva se očitno nakazuje tudi v tem primeru. Težavo imam sam tudi, ko poslušam vaše odgovore glede tega, kako je projekt zastavljen. Če beremo zakon in obrazložitve, je zelo preciziran. Kar je bilo že prej opozorjeno, tudi z amandmaji na odboru se je popravljalo številko gradbenega dovoljenja, ker je to izhodišče za celoten zakon. Na drugi strani pa imamo izjave oziroma razmišljanja o tem, kako bi še to drugo cev, ki je v manjšem preseku, ki je namenjena servisnemu delu, reševalnemu delu, spremenili in jo izvrtali v ustreznem preseku, ki omogoča, jasno, nekoč v nadaljevanju tudi možnost namestitve opreme in še enega tira, kar je za mene, ki na to gledam tehnično, sigurno smiselno. Imam pa težavo, ker nekdo od leta 2016, ko je bilo gradbeno dovoljenje pridobljeno, ali pa še prej, ko so se vse stroke in inženirji ukvarjali s to zgodbo, tega nihče ni videl. In ko pride predlog zakona na mizo, bi pač to moral že upoštevati in se o tem ne bi spraševali. Ne pa da takrat, ko gre zadeva v javno razgrnitev in ko nekdo na to opozori, ali je to civilna iniciativa, ali so to neki strokovnjaki, ki v preteklosti niso bili vključeni v te projekte, ali pa poslanci, pa nekdo začne razmišljati in tudi javno začne razlagati, da je to zdaj v razmisleku in da se bo to mogoče celo vgradilo v projekt. Na drugi strani pa se tišči z eksplicitnim navajanjem gradbenega dovoljenja brez možnosti nekih sprememb. In prenos gradbenega dovoljenja na 2TDK ne pomeni spremembe gradbenega dovoljenja. Se pa strinjam z ministrom, da pomeni ta sprememba samega preseka pomožnega tunela jasno spremembo gradbenega dovoljenja, kar bi bilo smiselno; vendar je to treba tudi zakonsko pravilno urediti. Težava, ki jo imamo mi, ki smo v opoziciji, ali pa verjetno še kdo, je v tem, da nekdo to ve, pa tišči zakon brez takih rešitev v proceduri naprej. Kako zaupati nekemu procesu in nekemu zakonu, ki niti takšnih tehničnih rešitev, ki so smiselne, za katere se vsi strinjamo, ne predvidi pravočasno?! Zato govorimo o tem, da je zadeva zelo podobna kot pri projektu TEŠ 6, kjer je bil kasneje vedno izgovor – začeta so dela, ugotovilo se je, da ta tehnični detajl manjka, da to ni urejeno. In se je sprejemalo dodatne rešitve, dodatne anekse ter zahtevalo od države in ministrstev, da to pokrivajo. S tega vidika jaz težko podprem ta zakon oziroma ga ne bom, to sem tudi že v stališču napovedal. Nimam pa nobenih težav in tudi v preteklosti smo jasno povedali, da je projekt drugega tira nujnost, vendar mora biti ustrezen tudi po tehnični plati; ne da v fazi, ko sprejemamo zakon, ki naj bi zagotovil finance, ugotavljamo, da je treba še neke stvari dograditi. Mislim, da je ta pot, ki ste jo ubrali, dejansko napačna. Kot sem rekel, zakon bi moral priti na mizo takoj, ko ste pridobili gradbeno dovoljenje, ko je padla odločitev o nekem načinu. Preden ste ustanovili 2TDK, bi bila zadeva za večino, ki sedimo v tem državnem zboru, sprejemljiva. Komentar tudi na to, zakaj šele zdaj civilne iniciative, zakaj nek odziv strokovne in druge javnosti. Treba je vedeti, da je bil ta projekt na vpogled samo sorazmerno majhnemu krogu strokovnjakov. Minister, na sejah matičnega delovnega odbora je bil vaš odgovor ves čas tak – Ta projekt vam bomo dali na vpogled takrat, ko bo narejena revizija. Se pravi, ne javnost, ne strokovna javnost, ne kdorkoli, ki bi se želel s tem projektom v preteklosti seznaniti in dati mogoče neke pobude, na kar vi zdaj opozarjate, da je za vsako stvar prepozno, te možnosti, dokler ni bila revizija zaključena in javno objavljena, ni bilo. In enak princip se ponavlja kot v primeru TEŠ. Bomo spet tam. Tudi tam so bile zadeve stvar korporativnega upravljanja, stvar družb, ki so imele pravico vpogleda, nihče od ostalih ni imel pravice. In mi smo novelirane investicijske programe dobili na mizo kot poslanci, kot tisti, ki odločamo, takrat, ko je bil predlog za poroštveni zakon. Nič prej. Na koncu pa pade vsa odgovornost, in to je bilo opozorjeno, na Državni zbor. Mi smo krivi za to, mi smo krivi za vse stvari. In verjetno tudi na ministra. In mislim, da je prav, da se pri tako pomembnem projektu pa le vzame še nekaj časa za premislek, predvsem zato, ker sami ugotavljate, da morate še en del umestiti, da morate še gradbeno dovoljenje spremeniti, da bo projekt smiseln. Jaz si ne predstavljam, da zdaj sprejmemo zakon z neko finančno konstrukcijo in da greste vi v pogajanja z, ne vem, Madžari ali pa s Slovaki ali Čehi, niti ne vem; čez pol leta pa pridete z noveliranim programom, kjer boste ugotovili in jih prepričevali, da ste pa ugotovili, da je pametno še eno cev zvrtati vzporedno, mogoče pa bo čez 10 let treba tam postaviti tračnice in to usposobiti. Mislim, da je to zelo neresen pristop in ga je zelo težko v tej fazi tudi podpirati in v končni fazi tudi potrditi ta zakon. Praktično ne rešuje nič in povzroča samo težave. Verjetno boste tudi sami kmalu ugotovili, da so določeni členi tako togo zapisani, da boste sami imeli težave v naslednji fazi, če boste šli po tej poti, da je treba še kakšno stvar dopolniti; in takrat se verjetno ponovno srečujemo v Državnem zboru.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Anita Koleša. Izvolite.
Lepo pozdravljeni, gospod minister, državni sekretar, kolegice in kolegi! Če bi danes vprašali prebivalke in prebivalce, če kaj vedo o drugem tiru, bi zagotovo imel vsak neko mnenje, neko stališče glede tega. Pred 10, 15, 8, ne vem, 5 leti je bilo takšnih prebivalcev Slovenije še bistveno manj. Kaj hočem reči? To, da je v bistvu vse do tistega dne, ko je minister jasno podvomil o nekih možnostih izgradnje, bila Slovenija glede tega še zelo neopredeljena, ampak potem se je usulo nanj in potem se je tudi vlada odločila, da je postal drugi tir osrednji program, projekt te vlade, in tako je tudi prav. Mislim, da je prav, da v določenih fazah ugotavljamo, kaj je za državo Slovenijo prioriteta. In drugi tir, smo vsi ugotovili, je prioriteta in peljimo ta projekt naprej tako, kot je zastavljeno. Ali je zastavljeno prav ali ne; jaz moram reči, da nikogar v tej dvorani in tudi tistih, ki o tem odločajo oziroma o tem razpravljajo, ne podcenjujem, vendar pa se mi vseeno zdi malo čudno, da se nekateri oglašajo danes o stvareh, ki so vendarle jasne. Ne morem razumeti, da nam nekdo govori, da nas minister in vlada zavaja s tem, da ne vemo, da trasa poteka po tistem državnem prostorskem načrtu, ki je bil že zdavnaj sprejet; in po trasi, ki je bila dana; ampak da je to neko zavajanje. Nikakor ne. Zelo dobro vem, kakšen je ta načrt, oziroma v podrobnostih ne, ampak v tem delu, da je to enotirna železnica in da je to ta servisna cev. Lahko samo rečem, da pozdravljam napore, da bi se ta zadeva spremenila v želeno dvotirno železnico. In zelo dobro tudi vem, če bomo ostali pri teh željah, da gre v drugo smer, to se pravi, da je to škodljiv projekt samo enotirna železnica in ta servisna cev, da smo pač ustavili projekt. To je popolnoma jasno in tiste, ki razmišljajo tako, tudi smatram kot tiste, ki ne želijo, da bi se ta gradnja začela; pa kakorkoli mi danes lahko očitate, da bo Stranka modernega centra postavila temeljni kamen ali kaj jaz vem kaj. Z vsakim odgovorom, ki ga je minister tukaj podal, tudi v zvezi s financiranjem, moram reči, da smo zagotovo poslanci Stranke modernega centra še dodatno informirani ali pa nikakor ne mislimo, da smo zavedeni z nekimi številkami. Jaz sem tudi sama imela veliko vprašanj glede tega financiranja in tudi okoli zalednih držav, ki naj bi se vključile v to. Štejem ta napor ministrstva kot neke vrste celovit napor za financiranje ne zgolj v nekih delih, ki so; če pogledamo ta grafikon, recimo Madžarska eden od virov. Ne, to gre za skupino virov oziroma za investicijski plan, ki je eden z drugim povezan. Ravno te zaledne države nam dajejo dodatno vrednost k možnostim pridobivanja dodatnih sredstev. Sem pa razumela, da to ni odločilni vir in da se bomo o tem viru v tem državnem zboru pogovarjali in ga tudi podrobneje pregledali. Mislim, da je prav ta zakon način, da pridemo do nekega transparentnega načina izgradnje. Popolnoma razumem, da kdo razmišlja drugače, ampak meni se zdi, da je to dober način, da zakon postavlja neke stvari tudi bolj jasno – od tega, kdo je investitor, kdo so družbeniki, določila, katere so naloge, obseg finančne konstrukcije in podobno; ter tudi glede nadzora. Če omenjam nadzor, sem tudi sama občutljiva na to, da je nadzor nujen, potreben, da ga je treba jasno izpostaviti. Glede tega razmišljam tudi o nekem amandmaju, ki je bil tukaj podan, čeprav me zelo čudi, da neka stranka poda amandmaje na zakon, ki je blef. Ne vem, ali so tudi amandmaji potem blef?! Ampak ne vem zdaj, če so ti amandmaji pravi odgovori. Osebno menim, da ne; tudi zato ne, ker sem v tem obdobju, odkar sem v parlamentu, že velikokrat doživela to, da smo imeli v nekih določilih mogoče zelo jasne predpostavke glede nadzora, glede pogojev in podobno; pa smo prišli do velike politizacije tega kadrovanja, da tako rečem. Tukaj se bojim, da prihajamo zopet do tega, da imamo tu vsi skupaj željo, da prislonimo nekakšen politični krožniček, skodelico, v katero bomo še kakšne svoje interese dodali. Glede tega sem precej skeptična. Moram pa reči še nekaj, ker ste nam nekako govorili, češ da smo poslanci Stranke modernega centra vedno bolj prepričani, da ne bomo zakona podprli ali kaj takega; mislim, da smo vedno bolj prepričani, ko poslušamo te razprave, da zakon je treba podpreti, da imamo zelo dobre argumente za to. Sem pa tudi vesela, da je ministrstvo v zadnjih nekaj mesecih naredilo tako veliko naporov glede teh začetkov, ker sama štejem ne samo zakona, ampak tudi vsa njihova prizadevanja za dejansko že začetek k izgradnji tega drugega tira. Srčno upam, da je poslancev, ki bodo podprli ta zakon v tem zboru, večina. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Matej Tašner Vatovec, replika.
Hvala. Mislim, da se moram odzvati. Jaz pa sem vedno bolj prepričan, da več, kot je danes minister govoril, manj vemo o tem projektu, bolj smo zmedeni, sploh kar se tiče financ. Vedno bolj sem prepričan v to, da tega zakona ne smemo sprejeti. Zakaj vlagati amandmaje na zakon, ki je blef? Zato, da bo ta blef vsaj malo sprejemljiv. Vi govorite o tem, da je zadovoljiv ta nadzor, kot je opredeljeno v tem nadzoru. Ponavljam, ta zakon predvideva, da bo minister imenoval 5 nadzornikov tega projekta, iz štiri predstavniki ostalih ministrstev in eden iz civilne družbe, ne da bi bilo notri opredeljeno, kako in kaj. In to je absurdno v tej zgodbi. In bolj kot poslušam tudi zagovore tega zakona s strani poslancev Stranke modernega centra, sem tudi bolj prepričan, da tudi vi niste prepričani, da je to pravi zakon in da ga je treba sprejeti, ampak bo očitno spet aritmetika naredila svoje. Stvari so daleč od tega, da bi bile jasne, in mislim, da jih je kolega Veber zelo dobro povzel. Minister zavaja; in zavaja od prvega dne. Tu ni šlo za nobene premisleke, za nobene kalkulacije o tem, katera stvar je boljša; ampak iz vsake njegove intervencije se je na nek način zapletal in potem smo sledili tisti liniji: drugi tir ni potreben, javno-zasebno partnerstvo, sodelovanje Slovenskih železnic in Luke Koper; zdaj smo pristali na javno-javnem partnerstvu. In ta plošča se spreminja redno, na nekaj mesecev. Mislim, da minister enostavno ni verodostojen, in tudi ta zakon, ki je podlaga te njegove neverodostojnosti, ne more iz tega sledeč biti verodostojen. Vsa današnja razprava mi tudi na nek način govori o tem, da smo imeli še kako prav, ko smo takrat vložili interpelacijo, ker smo že takrat praktično govorili iste stvari. Danes se očitno ta dvom vsaj malo širi tudi na nekaj drugih poslancev. Mislim, da bi tisti poziv kolega Vebra moral minister uslišati.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Vojka Šergan. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani minister, sodelavci, kolegice in kolegi! Ker imam malo časa, se bom osredotočila na tisti del razprave, ko kolegi razpravljate o tem, da vam način financiranja ni jasen in da je nekako nesprejemljivo, na kakšen način se bo ta projekt financiral. Jaz bi res rada poudarila in opozorila, ker ste tudi omenjali tunel Brenner in nekako povezovali tisto financiranje s tem financiranjem, ki je danes predstavljeno, da se tunel Brenner ne more primerjati s tem projektom, ker tam se ni uporabljalo sklada EFSI oziroma Junckerjevega plana. Zaradi tega ima vsak projekt na nek način svoj model financiranja. In ne vem, zakaj vam je sicer to smešno, ampak tudi meni je smešno, sem to opazila že pri tem, ko smo razpravljali o kohezijski politiki, o črpanju evropskih sredstev, ker sem na nek način zaznala, da tudi kolegi niste čisto razumeli, na kak način se ta Junckerjeva sredstva lahko uporabljajo. In če govorimo o tem, da bo država oziroma ministrstvo uporabilo pri tem projektu garancijo, je to zaradi tega, ker se potem tudi ne bo upošteval ta deficit, bo manjši zaradi tega, ker bo država uporabila tovrstno garancijo. Če država uporabi svojo garancijo, potem se enostavno dolg države poveča; in tega nihče noče razumeti. Dobro bi bilo, da bi tudi Dars uporabljal na nek način ta mehanizem, ki je zdaj na voljo od leta 2015. In mislim, da tega mehanizma enostavno nočemo razumeti v tem parlamentu. In še nekaj bi opozorila. Pred leti ste vsi rekli, da ne pripravljamo projekta in da drugega tira ne gradimo in da ministrstvo ne pripravi projekta ter da imamo evropska sredstva in da se ne uporabijo. To je prav zaradi tega, ker ta pristop je popolnoma nov. Ta pristop je bil tudi na Brdu pri Kranju na TNT konferenci v jeseni predstavljen in je bilo eksplicitno povedano, da je za to potreben drug pristop, da je potrebna popolnoma druga organizacija pri tem financiranju. Tega nekako nihče noče razumeti. Pa bom kar sama povedala, tam sem imela priliko slišati za projekt bratislavske obvoznice, ko so na podoben način pristopali, da bodo ta projekt speljali. Oni so pač tri leta rabili, da so ta projekt pripravili, zdaj so pridobili sredstva in ga bodo izvedli. In ta projekt je točno to, kar je zdaj ministrstvo pristopilo zaradi tega, da se razbremeni davkoplačevalce – prav zaradi tega. To je res. Poslušam na odboru in poslušam tudi danes, da se nekako tega ne razume. Garancija bo zdaj šla iz tovrstnega financiranja, ne pa iz državnega. Zakaj bi država dajala garancijo? Vseskozi govorite, da bo država dajala garancijo. Ne, država ne bo dala garancije, ampak je sklad EFSI namenjen temu. In nepovratna sredstva niso zanemarljiva in Evropska investicijska banka bo to podprla. To je cel sklop teh in zaradi tega potrebujemo danes ta zakon, ki bo omogočal, da bo družba 2TDK izkoristila ta evropska sredstva na ta način. Jaz sem to res poskušala povedati po domače, lahko bi se malo drugače izrazila, ampak je prav, da tudi ljudje na terenu zaslišijo to, da je to v bistvu nov pristop; in tega noče danes nihče razumeti. Jaz bi pa rada, da to razumemo vsi in da razumejo to tudi ljudje. Ta način financiranja je na nek način razbremenitev davkoplačevalcev, zato ga ne moremo primerjati s TEŠ 6, ker so to sredstva, ki se bodo nekako razpršila, kot sem že rekla. To se pravi – garancija iz Junckerjevega sklada, investicijska banka, CEF. In vse to je sestavljanka, ki jo bo izvajal 2TDK, da se bo ta projekt izvedel. In si želim, da bi to vsi razumeli. Vsekakor bo ta projekt izvedljiv in verjamem v uspeh tega projekta. Neke neznanke so še, ker se ne da točno vsega predvideti, ker to je samo podlaga za to, da se to izvaja. Seveda bo pa to vse pod kontrolo. Zakaj ne? Saj se vse to še vedno da kontrolirati s strani KPK, s strani Računskega sodišča, ministrstvo bo izvajalo kontrolo, Vlada bo imenovala skupščino; ne vem, zakaj bi bilo to potem na nek način sporno. Jaz verjamem, da bomo ta projekt speljali in da je to prvi takšen model, ki se potem lahko uporablja tudi za druge projekte; glede na to, da ima država težave z zadolženostjo. Hvala lepa.
Imamo dve repliki. Dr. Franc Trček je prvi. Izvolite.
Hvala. Imam malo časa, bom kratek. Razbremenitev davkoplačevalcev, to je tako, kot da gremo Han, Dani, jaz, kolega Lah na pivo, pa tudi Pero Vilfan, pa nam otroci prinesejo peneze za pivo, pa grejo še prej na burek, potem jim pa moramo dati še za sladoled, kar pomeni, da bo naše pivo dražje. To je razbremenitev davkoplačevalcev. Kar pa zadeva Dars, Dars seveda ne more iti v tak mehanizem, ker se nam njegove milijarde zvrnejo v dolg, ljubi bog. Adijo.
Danijel Krivec, izvolite, imate besedo, replika.
Hvala. Mogoče sem bil napačno razumljen, ampak kolegica mi je zdaj potrdila, da gre v primeru tega zakona za nek unikum. Navkljub vsemu prizadevanju ministrstva, ki je navajalo neke primerljive prakse iz tujine, ki naj bi potrdili vaš model, da je primerljiv z evropskimi praksami, ste mi vi zdaj zelo jasno povedli, da je to unikum, ki se ga je spomnila Stranka modernega centra, mogoče celo vi. Jani, sem videl, da se niti pretirano ne strinja; ampak dejansko ste zdaj ovrgli vso tezo ministrstva, da je to primerljiv model z evropskimi primerljivimi praksami; in sem vam zelo hvaležen za vaš ekspoze.
Gospod Zvonko Lah, izvolite, imate besedo. Dovolite mi, postopkovno, gospod Jani Möderndorfer.
Nimam več časa za razpravljati in se mi zdi nefer in nekorektno, da se uporablja neko nepoznavanje neverbalne komunikacije. Jaz sem strokovnjak za to, kolega, ti nisi; ne ocenjevati po mojem počutju, izgledu, kako se jaz s čim strinjam in kaj ne. Tudi en SMS sem pred kratkim dobil, da mogoče sem skeptičen do tega projekta. Ne, nisem skeptičen. Vas, predsednik, pa prosim, da zaščitite integriteto in povejte kolegom, da ne morejo ocenjevati kar na pamet, ker se ne da gledati, še posebej pa ne v trenutku, ko ve, da ne morem niti odreagirati, ker na repliko se pa ne da replik.
Z vašo pomočjo smo to ravnokar naredili. Gospod Zvonko Lah, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Jaz še imam nekaj časa. Kar se tiče tega projekta, bi se dotaknil strategije razvoja prometne infrastrukture v Sloveniji, ki jo je sprejela Vlada v letu 2015, narejena je bila tudi SWOT analiza za železnice. Zanimivo je, pa bom kar prebral, kakšne nevarnosti so napisane v strategiji, ki jih je Vlada potrdila: odliv tranzitnih prometnih tokov na vzporedno mrežo skozi Italijo, Avstrijo, Madžarsko ali Hrvaško zaradi prepočasnega razvoja železniške prometne infrastrukture; naraščajoči prometni zastoji in zmanjšanje varnosti v tovornem in potniškem prometu zaradi prepočasne posodobitve železniškega omrežja; pospešen propad železniške infrastrukture zaradi povečanih prometnih obremenitev; nejasna organizacijska sestava pri vodenju in razvoju naložb (novogradnje, nadgradnje, posodobitev) in nejasen model financiranja; nejasna vizija in strategija razvoja in upravljanja železniškega omrežja. To ugotovitev je Vlada sprejela v letu 2015. Zdaj pa preidem na ta projekt. V letu 2010 naj bi bila vrednost tega projekta 600 milijonov. Kdo od nas je takrat vedel, da gre samo za en tir, da ne gre za dva. Ko smo spraševali, smo dobili odgovor, da nam bo projekt predstavljen takrat, ko bo narejena revizija. Ko je bila narejena revizija oziroma že kasneje, se je pojavila številka, da je ta projekt vreden milijardo do milijarde 400. Tukaj minister pravi, da ni več časa za nove rešitve, da je bil čas za nove rešitve takrat nazaj. Kdo je pa takrat vedel, kakšna rešitev se pripravlja, če je bilo to v ozkem krogu, isto kot TEŠ 6. Ko je pa prišlo na dan, da gre za projekt samo za en tir in da je vrednost te investicije tako visoka, potem so se pojavile ideje in druge variante, ki bi zagotovile dva nova tira, od Divače do Kopra. To potrjuje tudi, da sta potrebna dva tira, sem prepričan in vsa strokovna javnost, tudi Inženirska akademija to potrjuje, Inženirska zbornica Slovenije, Zveza inženirjev Slovenije, oni so pripravili nekaj sklepov, verjetno ste jih dobili. Oni pravijo, da sta nujna dva tira od Divače do Kopra, in to nova tira. Če pogledamo ta projekt, kako je projekt zastavljen, da je 20 kilometrov tunelov, in to spodaj v dolini, kjer je zelo neugoden teren za izgradnjo tunelov. To so izkušnje Darsa pri izgradnji tunelov pri avtocesti, ker v flišu naj bi se porabilo najmanj dvakrat toliko časa kot v apnencu, tukaj je gros teh projektov. Projekt gre tako, da se je projektant odločil, da bomo delali serpentine pod zemljo z radijem 600 metrov, ki ne omogoča niti 160 kilometrov niti 100 kilometrov na uro. Stroka opozarja, da glede na uporabo toliko vlakov, da bo potrebnega zelo veliko vzdrževanja, da bo vrednost zelo visoka. Vprašanje, če bo uporabnina zadoščala za te stroške. Opozarjajo tudi, če bi šli še z enim tirom vzporedno, bi bil radij znotraj še bistveno manjši, 550 metrov, ne pa 600. Ta projekt, tako kot je, jaz se popolnoma strinjam z gospodom Vebrom, tudi z gospodom Hainzom, čeprav sta oba v pozicijskih vrstah. Ta projekt, ko je prišel na svetlo, je najmanj racionalen in najdražji in dobimo samo polovico želenega ali potrebnega. Če se bo ta projekt gradil do leta 2025, če se bodo servisna cev spremenila v cev, ki bi bila lahko kasneje drugi tir, je treba spremeniti gradbeno dovoljenje; ampak ta servisna cev je samo na treh najdaljših tunelih. Na najkrajših tunelih, tistih petih krajših tunelih v skupni dolžini štiri kilometre ni pa še nič. Ni viaduktov, ni ostalega dela proge. In če bo to zgrajeno 2025, ali ne bomo potrebovali za to preostalo še nekaj let?! Kdaj bomo potem dobili tisto zaželeno ali potrebno – 2030? To se pravi, da do 2030 bo sedanji tir v uporabi kot polovica tega potrebnega tira. Za kolikšen denar? Državni sekretar je povedal, da rabimo 97 milijonov za to, da servisne cevi povečamo tako, kot je vozni tir. Koliko bo stalo še ostalo? Tukaj imamo samo luknje, na treh najdaljših tunelih imamo povečane luknje. Koliko bo stalo preostalo, če bo to stalo milijardo? Ne vem, 200, 300, 500 milijonov, še 800 milijonov; in pridemo na tisto številko, ki jo je prej kolega Veber povedal, da bo to stalo 2 milijardi skupaj ali 2,5 milijarde, če se zakomplicira še kaj pri tunelih v flišu. In kdaj? 2030. Luka Koper ima planiran pretovor 35 milijonov ton leta 2030. Za koliko se bo povečal pa še promet na avtocesti? Samo okoli 20 % kamionov, ki so na tej avtocesti, gre v Luko Koper, ostali gredo v Italijo, v Trst ali pa drugam. Gospod Hainz je prej omenil, kaj pa ostali tiri. Za oprtne vlake, za kar bo ta tunel, bo ta nova proga omogočala, ne bo pa omogočala proga proti Ljubljani. Približno 2,5 kilometra imamo tunelov, ki jih je treba povečati, da bo oprtni vlak šel lahko naprej iz Divače; ali pa kontra, da bo prišel iz Ljubljane do Divače. Koliko bo to stalo, kdaj bomo zgradili? Po mojem mnenju bo nujno razbremeniti avtoceste in kamione v dogovoru s sosednjimi državami dati tudi na vagone. Kaj pa alternativa? Pravite, da vse je 20 let stara ideja, ki jo zdaj uzakonjamo z gradbenim dovoljenjem, vpisanim v zakon, se ne da nič spremeniti, ker se mudi. Ali se mudi, res ni druge možnosti, da do 2030 zgradimo dva nova tira od Divače do Kopra? Res ni druge možnosti? Ker ta varianta nam omogoča to, mogoče kakšno leto prej in najmanj dve milijardi stroška za dva tira. Ali imamo neko alternativo, da bi to zgradili za 800 milijonov, pravijo, v štirih letih? In izvajalec da bančno garancijo, garantira, da bo to za toliko denarja in v tem času. Pa ni časa. Mi moramo zapičiti lopato in jo bomo zapikali do 2030, da bomo dobili tisto, kar potrebujemo. In zdaj hitimo. Zakaj? Ali pa financiranje, samo 200 milijonov imamo zdaj v roki, pa nič več od milijarde, drugo je vse golob na strehi. Slišali smo gospoda Vebra, ki je povedal, kakšne možnosti so črpanje evropskih sredstev za naprej, od kod. Ali bomo vsa kohezijska sredstva v naslednji finančni perspektivi dali za drugi tir? Za polovico tistega, kar potrebujemo? En kup je nedorečenosti. Projekt, ki je bil zastavljen pred 20 leti, bomo zdaj začeli graditi in ne moremo nič spreminjati, ker ni časa. In gradili bomo do 2030 ali pa do 2028. To je ta projekt. Ne vem, če je kakšna stroka tako sposobna, da gre delati serpentine pod zemljo in da je to najbolj racionalno. Za tiste gradbince, ki delajo tunele, je to najboljše. Še kakšen krog naredimo, preden gremo v Koper, da bomo prišli do naklona 12 promilov železnice, da ne bo šlo na 17 ali več. Največji problem tega tira je, da moramo premostiti višinsko razliko 390 metrov. Ker naklon vlaka naj ne bi bil po evropskih standardih več kot 12 promilov, ki je priporočen, ta pa je 17, bomo pa malo vijugali pod zemljo. Ali je to res rešitev? Zakaj ne bi vijugali malo prej ali pa v apnencu naredili malo daljši tunel in prišli malo nižje v dolino, pa ne bi bilo treba vijuganja?! Jaz verjamem, da se je tehnologija spremenila in znanost napredovala izpred 20 let do sedaj, ampak mi jo odklanjamo, mi ne verjamemo inženirjem. Kje pa! Kdo je pa še videl kaj takega. Ali je res to? Po mojem je prišlo do neke nevarnosti, da je neka alternativa, da stroka in ljudje spoznajo, da je mnogo cenejše, čas izgradnje krajši; ampak je v dilemi, ali jo bomo akceptirali ali ne. Ne, mi enostavno odvrnemo – to ni za nas. Mogoče bo v kakšni drugi državi prej zgrajena kot pri nas; z našimi strokovnjaki in z našimi izvajalci. Ker drugi verjamejo v naše inženirje, mi sami pa ne. Mi pa očitno verjamemo v tiste strice, ki so si pred 20 leti zamislili, da bi naredili čim več tunelov, mogoče so že kupljeni stroji, že čakajo, zato je treba čim prej začeti in obremeniti davkoplačevalce. Sem poslušal ministra, kako bo tudi naš delež tukaj, kot Madžari, imel enak donos. Od kod donos? Iz uporabnine? Uporabnine zaračunamo okrog 8 milijonov za tisoč 200 kilometrov v Sloveniji. Od kod donos? Iz proračuna bo ta donos. Iz enega žepa v drug žep, iz proračuna bomo dali denar firmi 2TDK, ki je državna, z donosom. In po koncu koncesije bomo Madžarom izplačali njihov delež z donosom. Ali pa prej, če bo prišla druga politična volja, pa bo slučajno firma 2TDK šla v stečaj; in bo treba prej to plačati oziroma plačati neamortizirani, kot piše notri, del vložka. V poslanski skupini tega zakona nikakor ne bomo podprli. In upam, da tudi ostali ne boste, ker je navadno skrpucalo, ker hitimo z enim projektom, ki je zastarel, ki je najdražja varianta za polovico tistega, kar potrebujemo in kar bomo gradili najmanj 8 let, pa potem še drugo cev nekaj let. To verjetno nikjer drugje ni možno, kot samo pri nas.
Prosim za prijavo, ker vidim, da je več zanimanja. Izvolite, prijava poteka. Gospod Franc Jurša, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav ministru, državnemu sekretarju, sodelavcem in tudi vam, spoštovani kolegice in kolegi! En od razpravljavcev, ki mi je bil najbolj všeč danes, žal ga zdaj ni tu, da bi ga še direktno pohvalil, je začel svojo razpravo – Kje pa naj začnem? In mu je nekdo iz klopi rekel – Na začetku. Tudi jaz bi mogoče rad nekaj od samega začetka povedal. Vsi govorite o 20 letih, jaz se ne bom spuščal nazaj 20 let, se bom pa spustil v trenutni mandat, tu smo mi kot predstavniki ljudi, tako tudi razpravljamo, včasih se eden drugemu smejimo, na koncu koncev pa smo le ljudje. Takrat, v začetku mandata smo grajali tega ministra, takrat kandidata, ki tukaj sedi, pa smo rekli – Vidi ga, noče graditi drugega tira. V tej dvorani vedno o tem govorimo, da je to projekt, ki ga moramo speljati, dal bi delo ljudem, rabimo povezavo, logistični napredek; je to neobhodno potrebno. Pa vam povem, da je res potrebno, in tega se verjetno tudi vsi zavedamo. Jaz se dobro zavedam, ko se vozim na relaciji skoraj od madžarske meje do Ljubljane. To ni več avtocesta, dragi moji, to je kamioncesta. Kamioncesta. In z novo progo in posodobitvijo vseh prog na Slovenskem bomo lahko tudi prenesli večji del tovora na železnice, kar bi bilo zelo koristno; in bi tudi avtoceste uporabljali za namen, za katerega so bile tudi zgrajene. Omenjal sem ministra in njegovo začetno razmišljanje, pa smo drugi spodbujali in mi drugi tudi malo pišemo, da smo spodbudili in da enkrat ta drugi tir bomo res začeli graditi. Ampak, ja, prepričan sem, da ga rabimo, da ga moramo zgraditi, da moramo urediti finančno konstrukcijo, ker brez finančne konstrukcije ne bomo dobili evropskih sredstev. Takrat smo neke zadeve naivno počeli, pa iz tistega ni nič nastalo, ker tam zgoraj niso naivni, vedo, kako se tem stvarem streže. In zdaj se je zadeva nekako začela razvijati, da bi se dejansko tako streglo, kot se streže. Logično je, da vsi pomišljamo in smo zaskrbljeni glede tega, kar se je zgodilo s TEŠ 6. In prav je, da tokrat opozarjamo in želimo transparentnost in da želimo nadzor nad izvajanjem projekta od samega začetka. In vedite, minister, tudi zdaj, na samem začetku, ko bo ta zakon tudi sprejet, bomo vztrajali na tem, da se nadzoruje poraba sredstev davkoplačevalcev za ta projekt. Dnevno, stalno, kontinuirano. Za vsak evro bomo še kako pazili, da ga ne boste porabljali v namene, za katere ni namenjen. Pa ne bom rekel, da bom jaz to počel; za to so institucije, v tej državi jih, hvala bogu, imamo in te institucije morajo svojo nalogo pri nadzoru tudi izpeljati. Jaz nisem prepričan v to, da mi moramo imenovati takšno, drugačno institucijo, ki bo to zadevo nadzorovala. V državi jih imamo kar nekaj, ljudje so tam tudi dobro plačani. Imamo jih tudi v Državnem zboru. Tudi ta organ, ki ga imamo – Komisijo za nadzor javnih financ, ima velika pooblastila in lahko tudi marsikateri nadzor tudi opravi. Neodgovorno bi bilo, da bi tudi jaz začel razpravljati o tem, kako bomo eno cev pa potem drugo cev vrtali, kje bi bilo bolje, spodaj ali zgoraj. Jaz sem se pošalil pri kolegici, ko sem rekel – Vidiš, zdaj že vsi lahko govorimo, kako se vrta. Za to so usposobljeni ljudje in naj tisti govorijo, kdo lahko in na kakšen način vrta. Tu mislim res na tiste luknje, ki so potrebne, da bo lahko skozi njih peljal vlak in seveda tovor na vlaku. Bilo je kar nekaj spodbudnih, smešnih izjav danes in smo se nekateri tudi malo nasmejali, ampak mogoče je tudi za ta ambient včasih dobro, da ga spremenimo iz čiste resnosti tudi na nekaj malo bolj veselega, izrečenega tudi v šali. Konec koncev bi lahko o tej zgodbi, povezani z drugim tirom, govorili še danes do polnoči, jutri cel dan in še naprej in še naprej in verjetno bi prihajali vedno do nekih istih točk. Pa bom zdaj jaz en presek naredil. Ne bom omenjal strank pa poslanskih skupin, ampak bom rekel, da v tem državnem zboru v tem trenutku sedijo predstavniki treh poslanskih skupin, ki mislijo, da bodo zmagovalci na naslednjih volitvah. Vsi mi pa zagovarjamo drugi tir. Tudi te stranke, ki mislijo, da bodo na naslednjih volitvah zmagovalke. In seveda začnejo razmišljati, ali je pametno, da bi se v tem trenutku začel graditi drugi tir, kajti če se bo zdaj začel, potem mi ne bomo mogli reči, da smo mi ta drugi tir začeli graditi. Kaj hočem s tem povedati? Politično razmišljamo. Mogoče malo premalo razmišljamo, kaj pa je pomembno za razvoj te države. O tem pa takrat, ko razmišljamo, kdo bo prevzel oblast, ne razmišljamo dovolj zrelo oziroma ne razmišljamo dovolj dobro. Pa da ne bi o politiki, jaz sem samo svoje stališče do tega vprašanja tudi povedal. Želim si, da drugi tir se začne izvajati, da ne bomo samo govorili, da bomo Slovenkam in Slovencem pokazali, da smo na neki točki tudi enotni in da si želimo projekta, ki bo v korist in razvoj gospodarstva pa družbe kot celote na Slovenskem.
Gospod Matjaž Han, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, podpredsednik. Spoštovani minister! Danes je bilo nekaj dobrih razprav, podkrepljenih z nekimi dejstvi. Nekaj je bilo pa piar razprav, ki nimajo veze z realnostjo in z zadevo, o kateri se danes pogovarjamo. Ta zakon, ki je danes pred nami, lahko gledaš iz neke pozitivne ali z neke negativne strani in temu primerno tudi razpravljaš; predvsem pa razpravljaš, na kateri strani si, ali si v opoziciji ali si v poziciji. Ni pa pomembno, tudi če si v poziciji in če izgradnjo drugega tira podpreš, da slepo zaupaš vsemu, kar je zapisano v tem zakonu. Jaz se, minister, celo bojim, da nam bo vsem skupaj čez nekaj mesecev žal, da smo šli sploh v zakon. Bi lahko mogoče drugi tir brez zakona gradili, ampak to je samo moje intimno mnenje. Jaz sem se danes nasmejal, ko malo spremljam tvite, čivkanje – kot se temu reče, in vidim, kaj v Stranki modernega centra pišete. Če bi te tvite skupaj dali, ne gredo skupaj. Eden govori, kako ste vi začeli, drugi govori, kako se je državni prostorski načrt sprejel, tretji govori o zgodovinskem dnevu, vse skupaj je smešno. Marka Ferlugo, ki ga jaz sicer imam rad, bi rad obvestil, da se gradbeno dovoljenje ne dobi v knjižnici pot črko G, ampak se gradbeno dovoljenje za tak projekt na nek način pridobiva skozi leta. Za to rabiš najprej projekt, potem moraš imeti državni prostorski načrt, potem je fino, če imaš še kakšna zemljišča odkupljena. In ko vse to skupaj imaš, dobiš gradbeno dovoljenje. V knjižnici pod črko G gradbenega dovoljenja ne dobiš. Hočem povedati to, da je prišlo do gradbenega dovoljenja, so morda zaslužne vse vlade. Ali je to gradbeno dovoljenje dobro, vsebina tega gradbenega dovoljenja, pa jaz ne vem. Slovenska demokratska stranka se razburja okoli te cene, pozabi pa povedati, da je njihov Kekec – piše se Kekec, ki je bil direktor Infrastrukture na Slovenskih železnice, predsednik nadzornega sveta DRI – potrdil ta investicijski načrt, milijardo 400. Vse stranke smo vpletene v zgodbo tega projekta, te trase in tudi te cene; razen Združene levice, ki je čisto neka nova stranka. In če nam bi oni vladali, bi imeli vse v tej državi. [[oglašanje iz dvorane]] Jaz vidim ključni problem za moje pojme v Madžarski. Pa ne s finančnega vidika. To, kar je Vojka prej govorila, seveda ne drži nič, ker konec koncev bomo morali mi vse plačati in vse bo šlo iz davkoplačevalskega denarja. Govorim, kar se tiče Madžarske. Bolj je problem, ko bomo v tem državnem zboru ratificirali meddržavno pogodbo, kaj bo v tej pogodbi pisalo, kaj bodo zato, ker bodo šli Madžari v ta projekt, zahtevali. In tudi če danes sprejmemo ta zakon, nikjer, vsaj v SD ne damo bianko podpisa na dogovor z Madžari oziroma na to ratifikacijo. Tam bo, po moje, ključno in tam bomo videli te zadeve, kaj bodo Madžari želeli. Tudi novinarska konferenca, ki jo je imel madžarski zunanji minister z Erjavcem, je dala slutiti, kam bodo šli, v katero smer; ampak jaz verjamem, da bo minister Gašperšič in ekipa uspešna pri pogajanjih z Madžari in da bomo dali čim manj Madžarom za zameno, da bomo na nek način lahko dobili ta evropska sredstva. Okoli investicij, investicijske cene, prav je, da imamo pravo ceno, kakor se jaz spoznam malo na investicije, bo pokazal razpis in takrat bomo vedeli, koliko bo drugi tir stal. Je pa treba te fante v DRI malo omejiti, da si ne bodo iz drugega tira naredil en sistem svojega lahkotnega življenja za nadaljnjih 50 let. To je pa vendarle treba narediti. Tukaj pa, bom jaz rekel, gospodu ministru zaupam, da bo znal udariti po mizi in bo te fante, ki imajo danes velike apetite, omejil. Če danes navadnega gradbenika vprašamo, približno ve, koliko stane pesek, koliko stane tirnica, koliko stane beton, seveda je pa odvisno, kaj bo s temi tiri. Jaz bi se, minister, veliko naslonil na stroko na železnici, to moram iskreno povedati. Če kdo ve, kaj se potrebuje, na kakšen način se potrebuje drugi tir, to pozna stroka na železnici, ki ta drugi tir dnevno, vsak dan uporabljajo. Ta zakon, ki je pred nami, upam, da ne zabetonira zadeve, kar se tiče tudi izgradnje še zraven drugega tira, da bomo imeli dva tira, in tudi če bo to stalo 100 milijonov ali pa pri tej investiciji 200 milijonov, seveda je smotrno narediti drugi tir iz več razlogov. V bistvu smo šele na začetku. Ta zakon, tudi če bo danes sprejet, ne bo dal na nek način kril tej investiciji, ne bo je pa tudi pokopal. To je samo prva faza; ste si dali na Ministrstvu za infrastrukturo velik in težek nahrbtnik gor, ker imamo preveč vprašajev – Madžari in Evropa, ali bo dala denar, ali ne bo dala denarja. In kjer je največja nevarnost, minister, kjer upam, da ne bodo zaradi takih zadev kakšne preiskovalne komisije in se ne bojo kakšni policisti vozili; teh 200 milijonov, ki jih je dala država naprej, upam, da jih ne bomo zapravili za to, da bomo gradili, da se bo videlo pred volitvami. Mislim, da je treba teh 200 milijonov čuvati, da jih ne bojo dobili tako imenovani lobiji v gradbeništvu, jih bojo zapravili, jih bojo vgradili v neke zadeve, ki ne bodo šle v pravo smer. To pa je, minister, tvoja odgovornost, da boš bdel nad temi 200 milijoni, ker samo teh 200 milijonov imamo. Jaz bom v tej fazi zakon podprl, moram pa reči, da je to šele začetek. Pri meddržavni pogodbi z Madžari bomo pa Socialni demokrati zelo previdni; takrat pa bo šlo za nacionalni interes in takrat bo šlo tudi za ideologijo, če želite. Hvala lepa.
Odgovarja minister dr. Peter Gašperšič. Se opravičujem, minister, replika ima prednost. Nisem opazil. Gospod Danijel Krivec, imate repliko. Izvolite.
Hvala za besedo. Saj se kar strinjam s predgovornikom. Edino ena stvar ni bila dobro razumljena. Če ta zakon potrdimo, smo res na začetku, ampak to pomeni začetek del. Če preberete 10. člen, ki govori o pripravljalnih delih, kaj je vse vključeno, ta dela se bodo začela, ker smo finančno konstrukcijo, vsaj tisti prvi del, že namenili in je v proračunu operativen. Priporočam precej pazljivosti pri tem, ko govorimo o tem, če to podpremo, je šele začetek in bomo v nadaljevanju neke stvar nadzirali. S tem damo de facto možnost za začetek investicije, ker so določena sredstva že na voljo. Ne govoriti, da se investicija ni začela, ker se je začela. 51, 52 milijonov je že porabljenih, 190 milijonov v proračunu rezerviranih in običajna praksa pri takih zadevah je, da se pripravljalna dela začnejo zato, da je potem pritisk na dokončanje del toliko večji. Dodatno pojasnilo, da ne bo kdo mislil, če zakon potrdimo, da ni še nič narejeno. De facto se zadeva začne.
Minister dr. Peter Gašperšič, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Jaz sem dolžan odgovoriti še nekaj vprašanj, ki so bila eksplicitno postavljena; v glavnem s strani poslanca gospoda Krivca. Spraševal me je, kateri so bili premiki, ki so se zgodili od takrat, ko je postavil poslansko vprašanje, pa do danes. Tukaj smo imeli v mislih zlasti to, da je bil konec marca na Vladi sprejet zakon in potem posredovan tudi v Državni zbor, da se je začel zakonodajni postopek. In lahko povem tudi to, to je informacija od včeraj, predvidevam, da sicer vsi za njo že veste, ampak včeraj je bil na Evropski komisiji pomemben sestanek Odbora za cestninjenje, kjer je bil tudi po polletnih usklajevanjih in dogovarjanjih z Evropsko komisijo potrjen pribitek na cestnino za tovorni promet na slovenskih avtocestah; na tem odseku od Kopra do Šentruperta. To je pomemben dosežek in že pomeni enega od teh pomembnih prispevkov, ki jih zakon tudi predvideva. In če se mogoče tukaj navežem na to, kar je bilo nazadnje rečeno s strani poslanca gospoda Hana, češ da bo vse šlo itak v končni fazi iz davkoplačevalskega denarja. Z gotovostjo lahko rečemo, da to ne drži, kajti sam zakon predvideva kar dobršen del prilivov s strani uporabnikov tudi potem v času obratovanja drugega tira; bo kar dobršen del teh prilivov, kot sem rekel, v začetku 25 milijonov evrov. Potem pa bo to naraščalo z rastjo pretovora in bo močno razbremenilo prispevek, ki ga bo treba zagotavljati s strani davkoplačevalcev oziroma proračuna Republike Slovenije. To zakon predvideva in ti prilivi so, če še enkrat ponovim: pribitek na avtocesti, povečana uporabnina na drugem tiru in dajatev na pretovor v Luki Koper. Če se vrnem nazaj, bilo je tudi vprašanj, od kje izhaja ta ocena, da ima drugi tir 60–80 milijonov koristi na evropski ravni. To je podatek iz analize stroškov in koristi projekta, kjer ta izračun kaže, da je letna korist projekta približno 80 milijonov evrov, od tega gre približno 30 % na račun območja Republike Slovenije, ostalih 60 milijonov teh koristi je pa doseženih na območju izven Republike Slovenije; gre pa za koristi, ki izhajajo iz krajšanja pretovora, če tovor ne bi šel v Luko Koper, ampak okoli Gibraltarja na severnoatlantska pristanišča. Gre za stroške manjše okoljske obremenitve, gre tudi za stroške prihranka pri energiji; vsi ti stroški, zmanjšani za strošek investicije, pomenijo to neto korist. Bilo je tudi vprašanje glede poračunavanja DDV. Kot rečeno, to izhaja iz evropske direktive, ki je bila potem prenesena tudi s tistim 76.a členom Zakona o davku na dodano vrednost, ki omogoča poračunavanje vstopnega in izstopnega davka za gradbene storitve. Tukaj je omogočeno, da se bo vstopni DDV, ki ga bo podjetje prejelo na računih v času gradnje, poračunal z izstopnim davkom v času obratovanja, kajti projektna družba bo v času obratovanja za svoje opravljene storitve, zagotovljene razpoložljivosti oziroma dosegljivosti tira tudi izdajala račune. Treba je tudi povedati, da DDV ni upravičen strošek financiranja. S to možnostjo, da se ga poračunava, mi ne znižujemo same investicijske vrednosti kar tako; ampak znižamo potrebo po financiranju DDV, na ta način zmanjšujemo strošek, ki ga je treba financirati z naslova tega projekta. Bilo je tudi govora, da komisija z nekim dokumentom nasprotuje javno-zasebnim partnerstvom. Jaz ne vem, iz kje ta dokument izhaja, ampak lahko povem to, da cel Junckerjev mehanizem in ta investicijski program, ki ga je Evropska komisija zagnala, temelji prav na tem, da se za investicijske projekte aktivirajo poleg proračunskih sredstev in poleg nepovratnih evropskih sredstev tudi v večji meri kapital zasebnih vlagateljev. Tukaj je Evropska komisija naredila pomemben korak, da vključuje v vse te mehanizme financiranja tudi zasebni kapital; zato mi ni razumljivo, od kje ta trditev, da komisija nasprotuje javno-zasebnim partnerstvom. Omenil bi samo še to, ker je poslanec gospod Han komentiral, da pričakuje od mene, da bom bdel in skrbel nad temi 200 milijoni, ki bodo vloženi v ta projekt. Nedvomno, tukaj bomo vsi za to skrbeli. Tukaj so predvideni mehanizmi nadzornih inštitucij. Bilo je že omenjeno, Računsko sodišče, Furs in tako naprej. Bi pa povedal še to, da je tudi predvideno, da se bodo kapitalski vložki v podjetje s strani Slovenije in s strani zalednih držav vlagali sočasno. V tistem delu, kot ga bo vložila Slovenija, se pričakuje, da bodo sledili tudi vložki zalednih držav. Na ta način bo tudi zagotovljena ta enakopravnost obravnave Slovenije in zalednih držav. Zdaj bi pa samo še omenil zadevo, ki je povezana z amandmajem Slovenske demokratske stranke. Pa bom o tem kasneje, hvala.
Ker ni več želje, zaključujem razpravo o 43. in 48.a členu. V razpravo dajem 47. člen ter amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Gospod Danijel Krivec, izvolite, imate besedo kot prvi.
Hvala za besedo, potem bo pa minister komentiral. Mi smo vložili amandma, ki dopolnjuje 47. člen – Prehodne določbe. S tretjim odstavkom dodajamo nov člen, ki se glasi: »V primeru, da družba 2TDK, Družba za razvoj projekta, d. o. o., ne uspe pridobiti sredstev na razpisu za sredstva CEF, ki je bil objavljen januarja 2017, se določbe Zakona o izgradnji, upravljanju in gospodarjenju z drugim tirom železniške proge Divača–Koper prenehajo uporabljati.« Cela zgodba zakona in tudi utemeljitev, ki jo je vlada pripravila za obravnavo tega zakona po nujnem postopku, je eden od ključnih argumentov to, da bodo nepopravljive posledice za delovanje države nastale, če ne bodo pravočasno oddane vloge, se pravi celotne aktivnosti za prijavo na razpis za sredstva CEF. Če ta sredstva ne bodo pridobljena, tudi finančna konstrukcija in cel zakon nima smisla; in s tem predlogom amandmaja se bodo preprečile nepopravljive in škodljive posledice za davkoplačevalce. Predlagam, da vsaj ta amandma, ki rešuje zadevo v primeru, da cel scenarij, o katerem ministrstvo govori, ne bo izvedljiv; bo pa potem scenarij, ki ga omenja kolega Han, da bo celotna investicija padla na breme države, vsaj v tem primeru predlagamo, da se zakon razveljavi oziroma da se neha uporabljati, kajti, kot sem rekel, ključni argument, razlog za nujnost in hitenje je ta, da je to nujno za prijavo na razpis za ta evropska sredstva. V primeru, da jih ne pridobimo, tudi tega zakona ne potrebujemo in se lahko celotna investicija še vedno odvija, vendar v tem primeru brez nepotrebnega dodatnega podjetja, dodatnega zakona; ampak tako, kot so se vsi projekti na področju infrastrukture odvijali v preteklosti in v zadnjem času.
Želi še kdo od poslank in poslancev razpravljati o tem amandmaju? Vidim, da ja. Gospod Ljubo Žnidar, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, predsedujoči. Naj samo dopolnim svojega kolega Danijela, kajti prav celotna obrazložitev vlade k predlogu tega zakona je absoluten pogoj za ustanovitev družbe 2TDK, ki se lahko edina prijavi na razpis za evropska sredstva. Jaz sem že prej v razpravi omenil, da ima predor Brenner ustanovljen konzorcij in ta konzorcij se je prijavil na evropska sredstva. Brennerski predor je ustanovil konzorcij avstrijskih in italijanskih železnic in ta konzorcij se je prijavil na razpis evropskih sredstev. Tu pa vlada striktno navaja, da se lahko kot investitor prijavi samo družba 2TDK oziroma se za razvoj projekta Republika Slovenija oziroma njeni organi kot ključni investitor ne more prijaviti. Verjamem, da se Republika Slovenija ne more prijaviti, lahko pa se prijavi ali konzorcij ali kakšna druga oblika; ne pa da je to strikten in edini pogoj. Zaradi tega je naš amandma v primeru, da to ne uspe, rešitev, da ta zakon ni zavezujoč za ostala področja v primeru neuspeha pri tej prijavi na razpis. Ta amandma potem razbremeni vse aktivnosti, kajti potem ta zakon ni več potreben, ker je to v obrazložitvi, kot navaja vlada – edini pogoj tega zakona je prijava na ta evropski razpis. Mislim, da je precej večji pogoj za prijavo na evropski razpis zaprta finančna konstrukcija. Tudi lani je bila prijava na evropski razpis, ker pa nismo imeli zaprte finančne konstrukcije, se je vnaprej vedelo, da bo ta razpis neuspešen. Ministrstvo nam je posredovalo strukturo, kako bo zaprlo to finančno konstrukcijo. Že vloženega je 5 %, kapitalski vložki 42 %, skupna evropska sredstva 25 %, kredit 29 % in konstrukcija je zaprta. Na nek način je to predlog, kako zapreti konstrukcijo, ampak da bo ta rešitev dejansko tudi realizirana, je pa še zelo dolga pot. In tu se zopet postavlja naslednje vprašanje in razmišljanje, kajti konec koncev kredit in vložke kapitala bo plačala država Republika Slovenija oziroma družba 2TDK, kateri bo država nakazovala mesečno oziroma letno anuiteto 35 milijonov. In tu se postavlja vprašanje, kako drag bo ta denar, s katerim bomo mi gradili drugi tir; in po kakšni ceni bomo vložke kapitala vračali nazaj. Kako drag bo ta denar? Ker je letna anuiteta izgradnje drugega tira med 150 in 210 milijoni, ki je tudi odvisno od dinamike napredovanja gradbenih del, je vprašanje, če je Republika Slovenija res tako bogata, da bo poplačevala kapitalske vložke, ki bodo dražji, kakor je pa dejansko navaden bančni kredit. Banke v Sloveniji imajo toliko denarja, da ne vedo, kam z njim. Nimajo trga za noben plasmá, ampak vem, da gre to za državni dolg, da stvari niso tako enostavne, kot sem to v dveh besedah povedal, ampak da gre to na hrbet in breme državnega finančnega proračuna. To je vložek kapitala, ni to najbolj racionalna pot v primeru poplačila potem nazaj družbe 2TDK dejansko z državnim denarjem, ki se izbere iz tistih štirih virov, ki jih navaja kot vire po izgradnji za celotno koncesijsko obdobje, ki ga bo prejemala družba 2TDK. Amandma je zelo pozitiven pristop v primeru, da ministrstvo na tem razpisu za evropska sredstva ne bo uspešno. To je zelo korak nasproti, da se potem lahko pri projektu izgradnje ubere tudi kakšna druga pot, v primeru da bodo kandidiranja za evropska sredstva neuspešna na razpisu iz letošnjega začetka leta. Hvala.
Kolegice, kolegi, želi še kdo razpravljati o amandmaju? Minister? Potemtakem dajem besedo ministru dr. Petru Gašperšiču. Izvolite, gospod minister.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Moram reči, da smo tudi na vladi v okviru priprave tega zakona razmišljali o teh dilemah, ki ste jih izpostavili pri tem, ko ste predlagali ta amandma. Zato smo ustrezne rešitve predvideli v samem zakonu, zato na vladi oziroma na ministrstvu ne vidimo potrebe po tovrstnem amandmaju. Naj pojasnim, drugi odstavek 10. člena pravi, da posamezna pripravljalna dela lahko družba izvede še pred sklenitvijo koncesijske pogodbe. Potem pa tretji odstavek 47. člena, ki sicer govori o podelitvi koncesijske pogodbe družbi, tretji odstavek pa pravi sledeče, da v okviru določbe prej citiranega drugega odstavka 10. člena, ki pravi, da se pripravljalna dela lahko pričnejo pred podelitvijo koncesije, lahko družba prične z izvedbo pripravljalnih del po odobritvi nepovratne subvencije Instrumenta za povezovanje Evrope (CEF) iz tretjega razpisa za leto 2016. Tukaj je varovalka, da pripravljalnih del kljub še nepodeljeni koncesiji ni možno začeti, dokler niso odobrena nepovratna evropska sredstva. Varovalka, ki zagotavlja prav to, kar je bilo z vašim amandmajem želeno doseči, zato ocenjujemo, da amandma ni potreben. Hvala lepa.
Preden zaključimo razpravo, sprašujem, ali želi še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ne, zato tudi zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 29. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 21.30. Hvala lepa zaenkrat.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 5., 17. in 2. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah v državni zbor po skrajšanjem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 19. 4. 2017. Preden preidemo na odločanje, vas želim opozoriti, da bo skladno z določbo četrtega odstavka 80. člena Ustave Republike Slovenije posamezen amandma in zakon sprejet, če bo zanj glasovalo dve tretjini vseh poslancev, to je 60 ali več. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 8. členu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 7, proti pa 65. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti je glasovalo 65.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 9. členu. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 8, proti pa 66. [[Za je glasovalo 8.]] [[Proti je glasovalo 66.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo še na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 10. členu. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 7, proti 66. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti 66.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagani amandmaji niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti nihče. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga odloka o okviru za pripravo proračunov sektorja država za obdobje od 2018 do 2020. Ker k predlogu odloka matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu odloka. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 10. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je odlok sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o izgradnji, upravljanju in gospodarjenju z drugim tirom železniške proge Divača–Koper po nujnem postopku. Nadaljujem z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 20. 4. 2017, ki ste ga prejeli na e-klop. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 43. členu. Amandma je vsebinsko povezan z amandmajem Poslanske skupine Združena levica k 48.a členu. Če ta amandma ne bo sprejet, postane amandma istega predlagatelja k 48.a členu brezpredmeten. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, predsednik. Z amandmajem skušamo vsaj deloma popraviti to, kar naj bi bil nadzor nad izvajanjem tega projekta. Trenutni vladni predlog predpostavlja oziroma predlaga, da bi člane tako imenovanega projektno-finančnega sveta, ki bi naj nadziral izvedbo projekta, sestavljalo pet članov; štiri, ki jih predlagajo pristojni ministri in jih imenuje minister za infrastrukturo, in eden s strani civilne družbe. To vidimo kot nek demokratični deficit, ker dejansko tisti organ, ki je pripravil ta projekt, ki bo izvajal projekt drugi tir, bo istočasno nadziral samega sebe, sicer 2TDK posredno; ampak vemo, kakšna je logika. Mi predlagamo, da se število teh nadzornikov, če naj jih tako imenujem, ohrani enako, torej pet; ampak da bi jih predstavljali strokovnjaki za gradbena vprašanja s področij gradbeništva, okoljevarstva, prostora, ekonomije in prava. Te kandidate bi predlagala Vlada, potrdil pa Državni zbor. S tem skušamo zagotoviti nek minimum demokratičnosti in transparentnosti pri nadzoru in izvedbi tega projekta ter dodajamo tudi dolžnost, da ta projektno-finančni svet tudi letno poroča Državnemu zboru. Tako bomo imeli vsaj malo več nadzora nad tem, kako se bo ta projekt peljal, kakšni bodo morebitni odkloni, o katerih smo tudi danes poslušali med razpravo. Menimo, da v tako luknjavem zakonu, ki predstavlja veliko število tveganj, je neka takšna varovalka, kot je ta demokratični nadzor, res minimum, ki bi ga morali vsi sprejeti. V Poslanski skupini Združena levica bomo glasovali za.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov ima gospod Jan Škoberne.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Kolegice in kolegi! Danes smo skozi razpravo ugotovili, da gre za izjemno pomemben in izjemno zahteven, predvsem pa finančno zelo obsežen projekt. V obdobju slovenske tranzicije se je že večkrat pokazalo, da do sedaj pri nadzoru in upravljanju projektov tega finančnega reda nismo bili vselej dovolj uspešni ali pa uspešni do te mere, da bi skozi transparentnost izvedbe, naročanja in tudi spremljanja projektov uspeli zagotoviti to, kar je temeljna naloga vsakega dobrega gospodarja. Zato se nam zdi pomembno, da v točki nadzora Državni zbor in Vlada ter v sodelovanju s civilno družbo storimo vse, kar je treba, da projekt izgradnje drugega tira ne bo eden izmed tistih, ki bi mu očitali, da je spomenik temu ali onemu nečednemu samostalniku. Zato bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov podprli predlog. Če malenkost parafraziram rek – Med tistimi, ki dobro mislijo in želijo tudi dobro delati, ne bi smeli imeti dvomljivca glede podpore; ker tam, kjer ni kaj skrivati, in tam, kjer slabih namenov ni, tudi težav z nadzorom in s transparentnostjo ne bo. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra ima gospod Igor Zorčič.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Mi tega amandmaja ne bomo podprli. Mislim, da je bilo večkrat med razpravo obrazloženo, zakaj ocenjujemo, da zakon vsebuje zadostne kavtele, da do nekaterih korupcijskih kaznivih dejanj ne bo prihajalo. Kar se pa tiče samega amandmaja, pa je naše stališče takšno, da ne odpravlja tega, kar predlagatelj trdi, da bi odpravljal. 43. člen določa, da za obravnavo strokovnih vprašanj in svetovanje ministru v zvezi z nadzorom nad izvedbo projekta drugi tir minister ali ministrica, pristojna za infrastrukturo, imenuje projektno-finančni svet. Gre torej za svet, ki je namenjen obravnavi strokovnih vprašanj in ne samemu nadzoru. Nadzor je namreč v istem členu poverjen samemu ministru za infrastrukturo, tako da ta amandma ničesar ne spreminja. Naše mnenje pa je, da je prav, da si minister sam postavlja svoj strokovni svet; in ne, da mu ga postavlja Državni zbor. Hvala lepa.
V lastnem imenu. Torej dva v lastnem imenu. Trije. Potem se pa kar prijavite. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima Luka Mesec.
Hvala za besedo. Jaz bom amandma podprl, razlog je pa sledeč. Po trenutni ureditvi je predvidena ustanovitev projektno-finančnega sveta, ki naj bi nadzoroval gradnjo drugega tira, in ta projektno-finančni svet bo imel 5 članov. Štiri bodo predlagala ministrstva, samo enega pa organizacije civilne družbe. In pozor, vseh pet bo na koncu potrdil minister. To je približno tako, kot če bi uprava sama imenovala nadzorni svet v neki družbi. In to, dame in gospodje, je glavni razlog, zakaj tisti, ki nismo za popolno razprodajo, vsakič ko smo soočeni z vprašanjem državne lastnine, poslušamo, kako je ta neproduktivna, kako spodbuja koruptivne prakse, kako je pač leglo vsega zla. In jaz bom iz tega enostavnega razloga stvar podprl, da se zagotovi tukaj vsaj najmanjša transparentnost in minimalni demokratični standardi.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala. To selektivno branje členov je očitno neka zelo priljubljena praksa, ker tu namreč piše tudi, da projektno-finančni svet mora dati soglasje k investicijskemu programu ter letnim in drugim finančnim načrtom za izvedbo investicije v drugi tir pred njihovim sprejetjem. Ne gre samo za nek strokovno-tehnični organ, ampak ima zelo aktivno vlogo tudi pri tem, kako se bo projekt peljal. Obenem pa ste tudi sami bistveno povzeli, kaj so bili razlogi, da smo mi ta amandma vložili. Projekt nadzira minister za infrastrukturo in to je srčika problema. Takšnega projekta ne more nadzirati minister za infrastrukturo, ampak ga mora nadzirati neko zunanje, neodvisno telo strokovnjakov iz različnih področij, ki bodo najbolj celovito in učinkovito znali ta projekt tudi nadzorovati. Zaradi tega ponavljam; mislim, da je ta par amandmajev smiseln, ker vnaša zgolj nek minimum oziroma neko osnovno mero transparentnosti in demokratičnosti v ta postopek. In če se tisti, ki bodo izvajali in bdeli na tem programom, nimajo česa bati, potem je demokratični nadzor nekaj, kar mora biti osnovna predpostavka. Glasoval bom za.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Poslušam to in v bistvu razmišljam o moji oziroma naši razširjeni družini in o različnih političnih kulturah. Imam pet otrok in teh pet otrok mene ter obe materi zelo intenzivno nadzira. Ampak, žal, Slovenija v četrt stoletja še ni prišla do faze tako resnega nadzora, zaradi tega so potrebni tovrstni amandmaji. Potreben pa je tovrstni amandma tudi zaradi tega, ker če ste malo bolj pozorno brali predlog zakona, gre za tiste zneske pod pol milijona, ker zelo hitro lahko postane to za nekoga mogoče majhen znesek. Nekdo iz Stranke modernega centra mi je na hodniku navrgel – Joj, ko ti začneš govoriti o fiskalni politiki, tako nekako; koliko jo vi razumete, pa ni videti, da jo ravno. Ta amandma bi lahko podprli tudi izhajajoč iz te zgodbe, kako se je naročala žica, da malo dokažete vsem, da ste državotvorni. Ko sem bil na obisku v Pragi, nisem slučajno omenil nekega znanega govora žal že pokojnega predsednika Havla ob podelitvi častnega doktorata v Oxfordu, ko je govoril o pomenu državotvornosti in odgovornosti politikov. In ta amandma gre v tej smeri. In obstaja neka razlika med tako imenovano novo politiko, ki je dejansko še malo ojačana tranzicija stare, v smislu Mi sami bomo sebe nadzirali; in neko resnično novo politiko, ki jo že tretje leto, kolikor se le da uspešno, izvaja v tem državnem zboru Združena levica. Seveda bom ta amandma podprl.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima Matjaž Hanžek.
Hvala lepa. Jaz se že nekaj časa, kot veste, ukvarjam z blokom 6 Termoelektrarne Šoštanj in mi je zelo jasno, kako delujejo razne zgodbe, kako se prikrivajo informacije, da lahko pač nekdo dela po svoje. Mnogo ljudi, ki smo jih zaslišali, med drugim tudi predsednika države, je iz tega potegnilo, če bo ta komisija dosegla to, da se te zgodbe ne bodo ponavljale, bomo pa veliko naredili. Žal se te zgodbe ponavljajo v Državnem zboru, zdaj in ob severnem delu tretje razvojne osi, kjer se je vlada odločila v nasprotju z vsemi za drugo najslabšo varianto, kot je rekel minister za kmetijstvo. In ta zakon je tudi takšen – luknjast, izsiljuje, grozi s časovno stisko, grozi s katastrofo, če ga ne bomo sprejeli. Ljudi, ki dvomijo v korektnost izpeljave tega zakona, potem stigmatizirajo, da so proti drugemu tiru. In da se to lahko naredi, potem vlada predlaga takšen nadzorni organ, ki pač ne bo nikogar nadzoroval. So že omenili, v resnici ta nadzorni organ postavlja minister; mi pa predlagamo, da bi ga potrjeval Državni zbor. Zato bom glasoval za ta amandma. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 42. (Za je glasovalo 26.)(Proti 42.) Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 47. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo. Naš amandma bomo seveda podprli. Gre pa za to, da v primeru, da družba 2TDK, ki skrbi za ta projekt, ne uspe pridobiti sredstev na razpisu za sredstva CEF, ki je bil objavljen 2017, se določbe o izgradnji, upravljanju in gospodarjenju z drugim tirom železniške proge Divača–Koper prenehajo uporabljati. Ta naš amandma gre v kontekst obrazložitve vlade, ki v svojem tekstu pri zakonu navaja, da sta nujni postopek in zakon potrebna zato, da se družba 2TDK prijavi na razpis in da uspešno kandidiramo na ta razpis. Če ti pogoji niso izpolnjeni, je tudi ta zakon brezpredmeten in je prav, da se preneha uporabljati in da se projekt odpelje in konča in izvaja v skladu z vso regulativo, ki v tej državi velja za infrastrukturne projekte.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Ne. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Franc Breznik.
Hvala, gospod predsednik. Kot je kolega Danijel Krivec rekel, bi dal samo eno primerjavo. Ne samo to če naša država neuspešno kandidira, to je v tem programu, ampak zaradi tega, da prihajamo v prvotno sestavo zato, ker drugi tir lahko gradimo tudi z drugim podjetjem. Poglejte, če bi se to zgodilo v avtocestnem programu, če ne dobimo teh sredstev, bi pomenilo to, da naredimo recimo iz Lenarta na Ptuj krak avtoceste, ki bi bil dolg 27 kilometrov, in bi neka družba 3TDK, v kateri bi bila Vinko Gorenak in Franc Breznik, upravljala s 27 kilometri nekega kraka avtoceste Lenart–Ptuj; vse ostale avtoceste v Republiki Sloveniji pa bi upravljal Dars. Tako jaz vidim teh 27 kilometrov železniškega kraka. Tisoč kilometrov upravljajo Slovenske železnice, ki imajo svoj sektor za investicije; 2TDK, ki naj bi ga ustanovili ravno zaradi tega, da dobite denar iz tako imenovanega Junckerjevega sklada, ste pa ustanovili z dvema pripadnikoma, ki ste jih tam zaposlili, ki imata povprečno znanje ali pa sploh nimata znanja, da vodijo velike investicije. Naš amandma je tisti, ki daje neko varovalko za tisto, kar kolega Dobovšek največkrat razlaga. Če ne uspete, se vrnemo v prvotno stanje in začnemo ta projekt voditi transparentno in po neki regulativi ter standardih, ki naj bi veljali za normalne evropske države. V normalnih evropskih državah pa se država sama vodi in opravlja neke večje infrastrukture projekte ter tudi te projekte izpelje do konca. To pa je naloga države v celoti. Prosim, da ta amandma, kolegi in kolegice, podprete. Najlepša hvala.
Glasujemo. Pardon, prekinjam. Ste želeli še obrazložitve glasu? Potem se, prosim, prijavite. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima Luka Mesec.
Hvala. Tudi v Združeni levici bomo ta amandma podprli iz preprostega razloga. Na primeru TEŠ 6 smo lahko videli, kako se lahko projekt, ki je že nasedel, vrti še naprej, vsakič z argumentom, da je bilo vanj vloženo že preveč denarja, da bi ga zaključili. In tukaj imamo isto zgodbo. Zdaj je vlada dala v družbo 2TDK 200 milijonov, potem ne bo dobila sredstev iz Evrope in bo rekla, da smo 200 milijonov že vložili, ne moremo projekta suspendirati; in bomo imeli nove in nove poroštvene zakone in tako naprej. Iz previdnostnih razlogov, ker nas je nedavno ta kaša že pičila, bomo v Združeni levici stvar podprli. To je prvi razlog. Drugi razlog pa je, da je konec koncev cela argumentacija vlade in koalicije, zakaj sploh ta zakon sprejemamo, zgrajena ravno na tem, da ta zakon rabimo, ker se prijavljamo na evropski razpis. To je absurdno že samo po sebi, da se zato, ker se prijavljamo na evropski razpis, piše zakone; in sicer zakone o projektih, ki so težki eno milijardo evrov, sprejema pa čez noč. Da se ta absurd konča, vsaj če ne dobimo evropskega razpisa, bomo amandma podprli. Hvala.
Še kakšna obrazložitev glasu? Ne. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti pa 46. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma Poslanske skupine Združena levica k 43. členu ni bil sprejet, je postal amandma istega predlagatelja k 48.a členu brezpredmeten. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagani amandmaji niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala. V Poslanski skupini Združena levica bomo glasovali proti temu zakonu. Mislim, da se je razlogov tudi v današnji razpravi nabralo kar dovolj. Prvo kot prvo, že sam postopek, po katerem se je ta zakon pripeljalo v Državni zbor, jasno kaže na to, da niso bili zadoščeni niti minimalni pogoji, da bi ta zakon sploh obravnavali. Prvo kot prvo, ima nejasno predvidene finančne posledice; drugo kot drugo, ni prav nobenega poslovniškega razloga, da se ta zakon sprejema po nujnem postopku. Nadalje pa je tako pomanjkljiv in tudi poln določenih dvoumij oziroma ne pretirano natančno določenih določb, ki jasno kažejo na to, da ne more kot tak funkcionirati. Na drugi strani pa imamo še kopico izgovorov s strani vlade, zakaj se ta zakon sploh sprejema. Eno je to, da lahko ta zakon predstavlja neko pogajalsko izhodišče z zalednimi državami, kar je nesmisel; drugo je to, da lahko s tem zakonom zaključimo finančno konstrukcijo, kar je še dodaten nesmisel; in še tretji nesmisel je ta, da bo na tak način lažje oziroma možno kandidirati za evropska sredstva. Vsi ti razlogi so bili danes ovrženi z več strani, tudi v razpravi. Tehtnih argumentov s strani ministra še danes nismo slišali, zakaj je ta zakon potreben, kaj bo ta zakon sploh prinesel. In kot že večkrat rečeno, skrbi nas, da ta zakon ne bo prinesel nič drugega kot to, da bo nek osnovni temelj za to, da se bo izvedla nekakšna pair akcija ob zaključku tega mandata, da bo lahko vladajoča koalicija oziroma Stranka modernega centra rekla – Mi smo začeli z gradnjo drugega tira. Na koncu pa bomo ostali z dvema scenarijema. Prvi je ta, da bo teh 200 milijonov, ki jih je šlo že v 2TDK, enostavno porabljenih in se bo zgodba zaključila tam; drugi pa je ta, da se bo ta projekt nadaljeval na podlagi tudi tega, kar je v zakonu zapisano, in bomo verjetno kaj kmalu prišli tudi do tega scenarija, novi TEŠ 6. In takšnim zakonom ostro nasprotujemo, poleg tega da postavljajo nek model, ki je popolnoma nepotreben, to je model javno-javnega partnerstva, torej sodelovanje neke tuje države v tem projektu, ki na koncu ne pomeni nič drugega kot soupravljanje neke tuje države s slovensko strateško infrastrukturo; in to za neko visoko ceno. Vemo, da so v zakonu zapisani maksimalni donosi, torej 4,5 % na ta vložek, ki bi ga ta zaledna država dala v 2TDK, in vse ostale dajatve, ki se načrtujejo kot vir dohodkov tega podjetja, od treh dajatev treh državnih podjetij do tega, da bo tudi integralni proračun vplačeval v 2TDK. To so vsi razlogi, ki še vedno niso dovolj trdni, ne zdržijo neke racionalne presoje, niti ekonomske na koncu; in zaradi tega bomo glasovali proti.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Ne. Prosim, da se prijavite za obrazložitev v lastnem imenu. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima Matjaž Hanžek.
Hvala lepa, predsednik. Seveda bom glasoval proti, ker mi pri tem zakonu marsikaj ni jasno. Nek čuden postopek, ki preprečuje, da bi se sploh lahko informirali, čeprav se nimamo o čem informirati, ker mislim, da niti predlagatelj ne ve, kaj v resnici gradimo, koliko bo to stalo, ni kontrole. Argumenti, ki sem jih slišal danes, so v glavnem, če poenostavim, neke demagoške floskule, kot so – Drugi tir bo sonce naše prihodnosti; ali pa grožnje – Če ne bo drugega tira, bo katastrofa. To so zgodbe, spet ponavljam, vsak dan jih poslušam, ko berem pri TEŠ 6. Vsakokrat – Če ne boste tega naredili, bo mrk v Sloveniji. In vsak, ki je usta odprl, je seveda proti elektriki. Zadaj se je skrivalo, nič se ni vedelo, sedaj se ugotavlja, da je bil preplačan za pol milijarde, eno milijardo. In tukaj je seveda popolnoma ista skrb. Upam, da tisti, ki boste sedaj glasovali za, ko bo v naslednjem mandatu neka druga preiskovalna komisija glede politične odgovornosti pri zavoženem drugem tiru, ne boste imeli take demence, kot jo ima marsikdo pri TEŠ 6, ko ga zaslišujemo. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima Luka Mesec.
Hvala. Danes smo spet celo popoldne poslušali zagotovila vlade, da bo s tem zakonom železniška infrastruktura ostala, citiram, »v naših rokah«, da »zakon zagotavlja nadzorne mehanizme za transparentno izvajanje projekta«. V resnici nič od tega ni res. Prvič, zakon v 19. členu jasno določa, da bo lastnik drugega tira za 45 let postalo podjetje 2TDK. Vlada se hkrati zavzema za to, da bo polovični lastnik podjetja 2TDK Republika Madžarska. Torej zakon ne ohranja drugega tira v slovenski lasti, ampak ga za 45 let prenaša v solastništvo tuje države. Drugič, nadzorni mehanizmi v tem zakonu so skrajno pomanjkljivi. Predvidena je ustanovitev projektno-finančnega sveta, o katerem sem govoril že prej, ki bo imel pet članov. Štiri člane bodo predlagala ministrstva, samo enega pa organizacije civilne družbe in na koncu bo vseh 5 potrdil minister za infrastrukturo sam. Projektni svet torej ne bo neodvisni organ, ampak podaljšana roka Ministrstva za infrastrukturo. To je tako, kot sem prej povedal, kot da bi uprava neke firme sama imenovala svoj nadzorni svet. Jaz seveda ne bom podprl zakona. Pa to nista edina razloga. Glavni so trije drugi razlogi. Prvič, ne bom podprl zakona, ki predvideva najdražji način financiranja. Drugič, ne bom podprl zakona, ki omogoča tujim državam, da nas izsiljujejo z zahtevami po vezanih poslih in koncesijah v Luki Koper. Tretjič, ne bom podprl zakona, ki uvaja tri nove javne dajatve zato, da bomo omogočali donos na kapital neki tuji državi; in to kapital, ki je v resnici nepotreben, saj ga imamo sami, brez da se zadolžimo za [[izklop mikrofona]]
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Onkraj vsega tega, kar je bilo povedano, bi bilo nujno, da se po treh četrtinah mandata kot zakonodajno telo umaknemo za nekaj korakov in pogledamo na to, kaj delamo. V argumentaciji, zakaj ta zakon, je bilo rečeno, da ga potrebujemo za pogajalsko izhodišče in da ga potrebujemo, da bomo tistih 250 milijonov, ki naj bi jih dobili iz Evrope, če bi jih dobili, dobili nekje dve tretjini, ker pač za »blending« to potrebujemo. Sem relativno mlad poslanec, nisem drugače mlad, toliko pa vem, da v neki približno normalni parlamentarni demokraciji za to, kar se upravičuje, ne potrebuješ in ne pišeš zakona. Po drugi strani bomo pisali zakon, ko pride kakšna tuja korporacija, po naročilu; po tretji strani bomo jutri zjutraj ob sedmih imeli Lex Mercator v osmih členih, ki je totalni piar. In jaz se sprašujem – Ljudje božji, pa kje jaz živim?! Moji študentje bi rekli, se opravičujem – What the fuck. Kje jaz živim?! A veste, mi smo zakonodajno telo. Saj ni važno, kaj nam z ministrstev zmečejo v to bajto; zmečejo nam tudi, žal, ogromno neumnosti, ker dobre ljudi pošljejo v sobe za razmišljanje. Tako se parlamentarne demokracije ne gre. Ob tem imamo celo vrsto področij, pogosto tudi zanalašč, kar mi povejo resni pravniki, razsekano na dva, tri zakone, potem se čez to zvrne majhen milijon podzakonskih aktov, potem se dve tretjini tega zvrne na raven občin. Jaz tega zakona ne bom podprl, prvič, zaradi tega, ker to ni zakon, to je samo slabo napisana domača naloga o enem od možnih scenarijev financiranja, predvsem ga pa ne bom podprl kot protest iz tega, kar sem povedal. Pa dajmo se že začeti zavedati, kaj je naša domača naloga. Tole definitivno ni.
Ker sem videl, da je še interes za obrazložitev glasu v lastnem imenu, dajem možnost, da se še enkrat prijavite. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima Miha Kordiš.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Novembra bo minilo 61 let, odkar je prvi vlak zapeljal po progi Brčko–Banovići. 92 kilometrov proge, 22 mostov, 2 tunela, postavljeno v 6 mesecih, na dobro voljo in na krampe. Drugi tir Divača–Koper meri samo 27 kilometrov, pa ga slovenska oblast v 20 letih ni bila zmožna postaviti. Ko se je pa za to vendarle odločila, pa to počne na najbolj nemogoč način, ki je sploh možen. In če lahko izgradnjo zgodovinske proge Brčko–Banovići merimo v mesecih, očitno izgradnjo drugega tira merimo v provizijah. Vlada predlaga najdražjo možno varianto gradnje tega tira, pravi, da je današnji zakon potreben za prijavo na evropske razpise, kar se je pač izkazalo za neresnico. S tem zakonom bi radi kadrirali svoje lastne nadzornike, ki njim samim gledajo pod prste; in nimamo niti zaprte finančne konstrukcije. Če se rado reče za blok 6 Termoelektrarne Šoštanj, da je edina hibridna elektrarna na svetu zaradi tega, ker kuri pol premog in pol evre, bomo verjetno nekaj podobnega lahko trdili čez nekaj let tudi za drugi tir, ker vlak, ki bo zapeljal čez ta drugi tir, bo vozil na madžarske dividende, vladno neumnost in slovenski državljanski minus v tošelnu. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 24. [[Za je glasovalo 49]] . [[Proti 24.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 29. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri.