Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Z majhnim zamikom začenjam sejo zato, da smo lahko vsaj v eni minuti ali dveh posvetili posebno pozornost našim gostom iz Črne na Koroškem, ki nas vabijo k Najevski lipi, zato upam, da ni preveč hude krvi, če je kakšna minuta bila temu namenjena. Začenjam 15. sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Jasmina Opec, gospa Sonja Ramšak, gospa Irena Tavčar, gospod Samo Bevk, mag. Andrej Šircelj, gospod Jakob Presečnik, gospod Jožef Kavtičnik, gospod Bojan Starman in gospod Matevž Frangež. Na sejo sem vabil predsednico Vlade, ministrico in ministre ter generalno sekretarko Vlade k 1. točki dnevnega reda, predstavnika Urada predsednika Republike Slovenije k 19.a točki dnevnega reda, predsednika Sodnega sveta gospoda Janeza Vlaja k 19.b točki dnevnega reda in predstavnike vlade k vsem točkam dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na določitev dnevnega reda 15. seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli v petek, 7. junija 2013, s sklicem seje. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu z drugim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Predlogov za umik posamezne točke dnevnega reda nisem prejel. Prehajamo na obravnavo in odločanje o predlogu za širitev dnevnega reda. Po dogovoru na 57. seji Kolegija predsednika Državnega zbora 14. junija 2013 Državnemu zboru predlagam, da dnevni red 15. seje razširi z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka, nujni postopek, EPA 1255-VI . Predlog za širitev ste prejeli v petek, 14. junija 2013. Sprašujem, če želi besedo predstavnik Vlade, predlagateljice predloga zakona. Ugotavljam, da ne. Želi mogoče besedo kdo v imenu poslanskih skupin? Odpiram možnost prijave. Več zainteresiranih ali samo gospod Grill v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke? Gospod Grill, imate besedo, izvolite.
Hvala lepa za besedo. V Slovenski demokratski stranki bomo predlog za širitev podprli, kajti treba je zagotoviti pravno podlago, da se odloži zaračunavanje katastrskega dohodka na način, ki ga je določala do sedaj veljavna zakonodaj, kajti ta način je nepravičen, nedodelan in bo seveda drastično povečeval plačila katastrskega dohodka. To pa seveda ne pomeni, da bomo tudi predlog zakona, kakršen je sedaj pripravljen, podprli, kajti tudi ta vsebina ni povsem dobro dodelana, zato bomo predlagali amandma – kajti po tem predlogu sedaj se namreč določa, da se poviša katastrski dohodek za 10 % glede na predhodnega – da se letošnje leto ohrani enak nivo, predvsem pa, da se vsem zavezancem za plačilo katastrskega dohodka predhodno izstavi informativni izračun, na podlagi katerega bodo lahko zavezanci ugotovili in tudi preverili, ali je realen inje objektiven in da bodo lahko pravočasno dali tudi na to svoje pripombe. Če bo taka oblika amandmaja dobila podporo, bomo takšen zakon seveda tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Zaključili smo predstavitev stališč poslanskih skupin na predlagano razširitev. Želim vas opozoriti, preden glasujemo, če bo predlog za širitev sprejet, bo predlog zakona obravnavan kot 4.a točka dnevnega reda, in sicer bo na dnevnem redu v četrtek, 20. junija 2013. Prehajamo na glasovanje o razširitvi dnevnega reda. Predlagam, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Začenjamo z glasovanjem. Prekinjam glasovanje. Lahko še enkrat v miru preverite. Želite, da kateri poslanki oziroma poslancu preverimo glasovalno napravo? Je v redu. Nadaljujemo. Dajem na glasovanje razširite dnevnega reda. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, proti nihče. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog za širitev dnevnega reda sprejet. Preden preidemo na odločanje o dnevnem redu v celoti, bi vas rad obvestil, da je Kolegij predsednika Državnega zbora na 56. seji 7. junija 2013 sklenil, da se Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o gozdovih, EPA 1215-VI obravnava po skrajšanem postopku. Na podlagi desetega odstavka 21. člena Poslovnika Državnega zbora je skupina 26 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, zahtevala, da Državni zbor odloči o navedeni odločitvi Kolegija. Zahteva se na podlagi drugega odstavka 142. člena Poslovnika Državnega zbora uvrsti na dnevni red prve naslednje seje zbora brez razprave in glasovanja. Zbor bo navedeno zahtevo v skladu s časovnim potekom seje obravnaval kot 1.A točko dnevnega reda danes takoj po določitvi dnevnega reda seje. Prehajamo na glasovanje o določitvi dnevnega reda v celoti. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 77, proti nihče. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red 15. seje zbora določen. Prehajamo na 1.A TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE OBRAVNAVA ZAHTEVE SKUPINE POSLANK IN POSLANCEV, DA DRŽAVNI ZBOR ODLOČI O ODLOČITVI KOLEGIJA PREDSEDNIKA DRŽAVNEGA ZBORA, DA SE PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O GOZDOVIH OBRAVNAVA PO SKRAJŠANEM POSTOPKU Kolegij predsednika Državnega zbora je na 56. seji 7. junija 2013 sklenil, da se Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o gozdovih, EPA 1215-VI , ki ga je predlagala Vlada, obravnava po skrajšanem postopku. Na podlagi desetega odstavka 21. člena Poslovnika Državnega zbora je skupina 26 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, zahtevala, da Državni zbor odloči o navedeni odločitvi Kolegija. Besedo dajem predstavniku vlagatelja zahteve gospodu Jožetu Tanku za predstavitev stališča.
Hvala lepa za besedo. Občutek imamo, da je podeželje pravzaprav neizčrpen vir polnjenja državne blagajne. Že v prejšnjem mandatu, že v mandatu Pahorjeve vlade so bili sprejeti in predlagani mnogi ukrepi, ki so posegli na podeželje, tako omejevanje medsosedske pomoči, tudi z malim delom se je poseglo v to področje, potem tudi z Zakonom o graditvi objektov se je omejevala samogradnja in sedaj, ko dobivamo te predloge Vlade na mizo, se ta zadeva nadaljuje tudi v tem mandatu. Sprememba katastrskega dohodka je že eden izmed zakonov, ki bistveno posega v davčno substanco podeželja, napoveduje se premoženjski davek, kjer se bo to dejansko zgodilo tudi še na drugem področju in še drugače. V tem primeru, ko pa imamo pred sabo Zakon o gozdovih, pa se je pojavila v tem zakonu rešitev v kazenskih določbah, ki izrazito nesorazmerno posega s kaznijo v prekršek, ki bi bil storjen. Namreč če nekdo brez prevoznice opravi prevoz lesa, ki je posekan na gozdni ali negozdni površini in je recimo vrednost običajno, če to vozi s traktorjem, približno 100 do 150 evrov, 3 kubike lahko naloži, je minimalna kazen od 2 tisoč do 5 tisoč evrov. Če tak prevoz opravi samostojni podjetnik, je kazen, zagrožena po tej rešitvi, od 15 do 150 tisoč evrov, in to za vrednost blaga, ki je nekaj sto evrov. Če se opravi kamionski prevoz najboljših gozdnih sortimentov, je vrednost celotnega kamiona približno 4 tisoč evrov, maksimalna kazen pa 150 tisoč evrov. Jaz ne poznam primera v tej naši ureditvi, ko bi bila kazen štiridesetkrat večja od vrednosti blaga, ki se prevaža na nezakonit način. Če bi vlada, katerakoli, predvsem pa ta, uveljavila tako penalizacijo recimo v bančnem sistemu, ko se z enim nezakonitim podpisom ali pa nepravnim podpisom naredi transakcija v višini 20, 50 milijonov evrov, bi človek to razumel. Ko se pa penalizira nekoga, ki je star 70 let, recimo, in opravi posek in spravilo za nekaj 100 evrov blaga, pa je ta kazen izrazito nesorazmerna, nestimulativna. Nekdo, ki bo naredil ta prekršek, je s kaznijo, ki bo izrečena, lahko ob celotno premoženje, pa naj bo to samostojni podjetnik ali pa naj bo to recimo kmet, lastnik kmetije. In si ne predstavljam, da bi lahko katerakoli vlada posegla s takimi enormnimi, nesorazmernimi, neživljenjskimi kaznimi v dogajanje kjerkoli. Nerazumljivo je to. To kaže pravzaprav na to, da je tisto, kar je na podeželju še ostalo, praktično obremenjeno s hipoteko pravzaprav največjih kriminalcev. Vi niste sposobni predvideti kazni za bančni del in nismo bili nikoli tudi prej sposobni ustrezno kaznovati tiste, ki so ogoljufali delavce, ki so ukradli podjetja, cela podjetja z blagovnimi znamkami v vrednosti, na primer, na desetine milijonov evrov. Vzemimo recimo katerokoli podjetje, ki je izginilo v zadnjem času. Tu so pa za nek bagatelni prekršek za nekaj evrov predvidene zagrožene enormne kazni. Pa vzemimo za izhodišče najnižjo zagroženo kazen za posameznika ali pa za espeja. To je nesorazmerno. Mislim, da na tak način polniti državni proračun s temi enormnimi ukrepi, je nemogoče in je nesmiselno. Mnogo ljudi je, ki so marsikaj ukradli, pa se jih roka pravice niti ne dotakne. Nismo sposobni niti sprocesirati postopkov, tu bomo pa nekoga razlastili vsega, kar ima, za nekaj ušivih kubikov. Če se bo Vlada na tak način lotevala teh projektov, se nam slabo piše. Mi tega predloga za skrajšani postopek ne bomo podprli. Dobra bi bila celo javna predstavitev mnenj, preden so to stori.
Hvala za vašo dodatno predstavitev stališča. Hkrati vas obveščam, da o tej zahtevi ni razprave in možnosti obrazložitve glasu, zato prehajamo na odločanje. Zboru predlagam, da odloči o naslednjem sklepu: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o gozdovih se obravnava po skrajšanem postopku. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 34. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 34.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Spoštovane kolegice in kolegi, preden nadaljujemo s poslanskimi vprašanji, vas moram, žal, obvestiti, da je umrl Bogomir Špiletič, poslanec Državnega zbora v mandatnem obdobju 1996–2000. Prosim vas, da njegov spomin počastimo z minuto molka. / minuta molka/ Ohranili ga bomo v trajnem spominu. Hvala. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO SO VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave 43 poslanskih vprašanj. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je določen na podlagi dogovora z vodji poslanskih skupin in v skladu z 244. členom, drugim odstavkom 245. ter 247. členom Poslovnika Državnega zbora. Na prva tri vprašanja poslank in poslancev opozicije in na poslansko vprašanje poslanca vladajoče koalicije bo odgovorila predsednica Vlade. Vsak poslanec oziroma poslanka ima za postavitev vprašanja na voljo tri minute. Predsednica Vlade, ministrica in ministri odgovorijo na vprašanje v največ petih minutah. Če je vprašanje postavljeno več ministrom, imajo vsi skupaj na voljo 5 minut za odgovor. Poslanec, ki ne bo zadovoljen z odgovorom, lahko zahteva dopolnitev odgovora, ne more pa postaviti dodatnega vprašanja. Poslanke in poslance prosim, da ste na to pozorni. Obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora poslanec postavi v dveh minutah, dopolnitev odgovora pa sme trajati največ tri minute. Poslanec, ki je postavil vprašanje, lahko zahteva, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru predsednice Vlade, ministrice ali ministra. O tem odloči Državni zbor brez razprave. V primeru, da poslanec na postavljeno vprašanje danes ne bo dobil odgovora, mu morajo predsednica Vlade, ministrica ali minister v 30 dnevih predložiti pisni odgovor. Poslanec, ki je postavil vprašanje, na katerega ni bilo odgovorjeno, lahko izjavi, da vztraja pri ustnem odgovoru. V tem primeru bom vprašanje uvrstil na naslednjo redno sejo Državnega zbora. V zvezi s to točko dnevnega reda vas obveščam, da so se opravičili dr. Andreja Kopač Mrak, ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, dr. Jernej Pikalo je med nami, tako da bo lahko odgovarjal na vprašanja, bo pa odsoten od 18.45 dalje, če imam prav zapisano, ravno tako mag. Dejan Židan, minister za kmetijstvo in okolje, ne bo prisoten od 16. ure dalje. Na klop ste prejeli pregled poslanskih vprašanj na katero v poslovniškem roku ni bilo odgovorjeno. Prehajamo na predstavitev poslanskih vprašanj. Na prva štiri vprašanja bo odgovarjala predsednica Vlade mag. Alenka Bratušek, poslanska vprašanja pa bodo potekala po naslednjem vrstnem redu. Najprej bo postavil poslansko vprašanje gospod Jože Tanko, Slovenska demokratska stranka.
Hvala lepa za besedo. Vsem lep pozdrav. V tem mandatu je bila javnost seznanjena z več primeri sumov plagiatorstva pri dodiplomskih in podiplomskih nalogah. Odmevni so predvsem primeri, ki se nanašajo na javno izpostavljene osebnosti. Naj med temi naštejem nekdanjega poslanca Pozitivne Slovenije Boruta Ambrožiča, nekdanjega poslanca in nekdanjega mariborskega župana ter sedanjega državnega svetnika Franca Kanglerja, pa državnega svetnika Bojana Kekca. Gre torej za same politike. Tem lahko prištejemo tudi predsednico Vlade, torej vas. Zanimivo ob tem pa je, da je hitrost ugotavljanja in potrjevanja ali zavračanja sumov plagiata zelo različna. Imamo primer Franca Kanglerja, pri katerem sta se analiza njegove diplomske naloge in odvzem naziva zgodila v enem mesecu, pri Borutu Ambrožiču in Bojanu Kekcu pa sta bila postopka končana v treh mesecih. Ambrožiču je bil magistrski naslov odvzet, Kekcu pa potrjen. V vašem primeru je minilo že več kot tri mesece, pa odločitve Fakultete za družbene vede še ni in kaže, da te odločitve še nekaj časa ne bo, kajti po informacijah naj bi bila objavljena odločitev šele čez nekaj mesecev. Take so tudi napovedi. To je po svoje presenetljivo, kajti napredne in prodorne fakultete imajo sodobne, lahko rečem že kar revolucionarne programe, s katerimi lahko njihove komisije hitro in kvalitetno opravijo preverbe in tudi sprejmejo ustrezne odločitve. Kaže, da je hitrost odločitve najbrž odvisna tudi od sestave komisije in predvsem tudi njenega odnosa do preiskovanca in tudi do mentorja. Morda gre pri tem tudi za politični odnos do obeh. Morda se tudi vam to dozdeva. Zanima me: Kakšno je vaše stališče do uveljavljanja odgovornosti za plagiatorstvo v visokem šolstvu? Kaj ni bi bili po vašem mnenju vzrok za tako različno dolge postopke preverjanja, ko pa je v javnem interesu, da bi se stvari kar najhitreje razčistile? Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo dajem predsednici Vlade mag. Alenki Bratušek.
Hvala, gospod Tanko, za to vprašanje že drugič v tem mandatu. Veseli me, da je to, očitno tako zgleda, vaš največji problem. In še nekaj. Očitno veste več od mene, očitno imate na fakulteti boljše zveze kot jaz, ker jaz ne vem, kdaj bo ta postopek končan. Že večkrat pa sem povedala, da si želim, da bi to bilo čim prej. Seveda verjamem, da veste, da je univerza, in ne samo ta, tudi ostale so avtonomne, in da ne jaz, še manj pa vi lahko posegate v njihove postopke. Sicer pa se strinjam, da je toleranca do plagiatorstva v Sloveniji enako kot v razvitem svetu ničelna. Tega se ne sme dopuščati. Je pa dejstvo, da na takšna strokovna vprašanja, ali v določenem primeru gre za plagiat ali ne, lahko odgovorijo samo tisti, ki so za to odgovorni. In jaz mislim, da vi niste med njimi – še. Mogoče kdaj boste, za enkrat še niste. Predvsem pa bi si želela, gospod Tanko, da bi imeli za vse enaka merila in kriterije in da mogoče najprej naredite red v lastnih vrstah. Gospod Marinič, ki je do nedavnega sedel z vami, je bil obsojen zato, ker je na izpit poslal nekoga drugega. In kaj pravite na to vi?! Pravna država?! Če sem prav prebrala v časopisih, mislim, da so na Ekonomski fakulteti v teh dneh dobili dve študentki, ki sta zamenjali identiteto in ju bodo izključili. Nikoli ne bosta prišli do naziva univerzitetni diplomiran ekonomist. Vaš kolega, nobenega problema niste imeli s tem, je do 31. januarja sedel z vami – obsojen. Kolegica Alenka Koren Gomboc – obsojena zaradi ponarejanja spričevala. Ene same besede nismo slišali o tem, kaj to pomeni, če poslanka, poslanec, politik, kupi spričevalo. Jaz sem povedala, kaj bom naredila, če bo fakulteta ugotovila, da je moje magistrsko delo plagiat. Jaz imam pri tem popolnoma čisto vest, ker vem, kako je to delo nastajalo. Že iz dispozicije, ki je bila predložena fakulteti, izhaja, da sem sodelovala v postopkih, vladnih postopkih, uporabljala prvo osebo množine in tako naprej. Ampak res, gospod Tanko, niste vi tisti, ki mu bom polagala račune. Kakršnakoli odločitev fakultete bo, nikakor iz mojih ust ne boste slišali, da je bila politično motiviran proces ali politična zarota. Niti pred fakulteto ne bom prižigala svečk. Mislim, da bi se tega morali držati vsi politiki v tej državi in bi naša država res lahko bila pravna država.
Hvala. Želite dopolnitev odgovora? Gospod Tanko, imate besedo.
Hvala lepa. Predsednik Državnega zbora mi je dovolil postaviti vprašanje predsednici Vlade. Zdaj mi to oporekate, vidim, ampak pač hišni red je tak. Drugo, kar je, pa niste odgovorili na niti eno od teh dveh vprašanj, če ju še enkrat preberem: Kakšno je vaše stališče do uveljavljanja odgovornosti za plagiatorstvo v visokem šolstvu? Kaj naj bi bil vzrok za tako različno dolge postopke preverjanja, ko pa je v javnem interesu, da bi se stvari razčistile čim hitreje? Zdi se mi, da je hitrost odločitev komisije odvisna tudi od sestave komisije in njenega odnosa do preiskovanca. V vašem primeru je to še posebej izrazito, kajti dva ministra vaše vlade prihajata s Fakultete za družbene vede, tudi recenzent prihaja s Fakultete za družbene vede in je bil tudi politik Socialnih demokratov, tako kot sta tudi vaša dva kolega ministra iz Socialnih demokratov in tudi predsednik koalicijske stranke Socialnih demokratov je profesor na Fakulteti za družbene vede. Menite, da bi lahko bil vzrok za tako počasno odločanje o sumu plagiata vaše magistrske naloge politični interes ter močna politična povezanost vas, vaše koalicijske partnerice, Socialnih demokratov, ne pa tehnična ali vsebinska težavnost preverjanja suma plagiata? Hvala.
Hvala za to dopolnilno vprašanje, s tem da, gospod Tanko, jaz vendarle moram opozoriti, da je predsednica Vlade dolžna odgovoriti na tista področja, za katera je pristojna. Glede Socialnih demokratov zagotovo predsednica Vlade nima pristojnosti, če pa kdo sodeluje v teh komisijah, je pa seveda na strokovni ravni. Sprašujem pa vseeno predsednico Vlade, če želi dodati dopolnilni odgovor. Imate besedo, izvolite.
Gospod Tanko, jaz sem rekla, da sem vesela, ker očitno drugih problemov v naši vladi oziroma s to vlado nimate, to je vse kar sem rekla, ker ste 50 % vprašanj, ki ste jih zastavljali meni, postavili na to temo. In z veseljem vam še enkrat odgovorim, da mislim, da bi morala biti tako v Sloveniji, kot je v razvitem svetu, stopnja tolerance do plagiatorstva nična. Upam, da sem zdaj drugič jasno, da ste slišali, odgovorila. Glede časa odločanja, še enkrat, če želite posegati v postopek na univerzi, ki je avtonomna, izvolite, pokličite, jaz ne vem niti, kako je komisija sestavljena, tako da resne obtožbe, ki ste jih dajali na profesorje, zdaj ministre, predsednika Socialnih demokratov, mislim, da so to zelo resne obtožbe, da posegajo v postopek drugega organa in popolnoma neprimerne, da se v tem državnem zboru izrekajo. Jaz upam, da vam danes zadnjič povem, da gospod Tanko, prav gotovo pa niste vi tisti, ki bo sodil o tem, ali je moje magistrsko delo plagiat. Mogoče se lahko tukaj na tem mestu začnemo pogovarjati, če bi jaz ubrala enak način, kot ste ga vi, in ne vem, kako bi izgledalo, če bi jaz ocenjevala vašo diplomsko nalogo z naslovom Gibanje cen hlodovine in žaganega lesa, smreke, jelke in bukve v povojnem obdobju. Čeprav mi številke niso tuje, si tega nikoli ne bom dovolila. In mogoče bi bilo prav, da tudi vi enkrat razumete, da obstajajo različni organi za reševanje različnih stvari. Treba je pa odločitve spoštovati in ne oporekati vsemu, kar ni po vaše. Za vas je prav samo tako, kot mislite vi, za ostale je pa prav in moralo bi biti tako, kot odločijo organi, ki so za to pristojni.
Hvala za dopolnitev odgovora. Postopkovno vprašanje oziroma zahtevo ima gospod Tanko.
Hvala lepa za besedo. V skladu s poslovnikom zahtevam, da se opravi razprava o odgovoru predsednice Vlade na postavljeno vprašanje. Jaz sem dobil namesto odgovorov vprašanja, jaz se ne vtikam v to, kako bodo sodili in presodili organi fakultete, spraševal sem o drugih stvareh, jaz sem spraševal, zakaj postopki potekajo tako počasi in spraševal sem, ali je problem v tem, da je praktično celotna komisija sestavljena iz Socialnih demokratov. Vodi jo gospod Rado Bohinc, ki je bil minister iz kvote Socialnih demokratov v eni od vlad, tudi podpredsednik stranke Socialnih demokratov, sedanji predsednik Socialnih demokratov je član FDV, se pravi profesor na fakulteti, in dva ministra te vlade. Torej govorimo o tem. Jaz tudi nisem spraševal o tem, kakšen je vpliv medvlog na izparevanje človeškega telesa [[...]]
Gospod Tanko, jaz sem vas že prej opozoril, da predsednica Vlade ne more odgovarjati na vprašanje, ki ni v njeni pristojnosti. In še enkrat poudarjam, Socialni demokrati niso v njeni pristojnosti, in vas prosim, da to upoštevate pri vaši nadaljnji obrazložitvi zahteve.
Saj vse upoštevam. Tudi odgovore, ki so bili. Mene medvloge ne zanimajo, gospa predsednica Vlade. Če vas hlodovina ali žagan les, toliko bolje, ker to, kar ste predlagali pri zakonu o gozdovih, je katastrofa. To sem vam že prej povedal. In tisti, ki bi vsaj malo poznal to področje, takih neumnosti v kazenskih določbah ne bi predlagal. Je pa treba tudi reči, da nas te stvari zanimajo, zato ker so v javnem interesu. Pomembno zaznamujejo politični prostor. Nekaterih poslancev ni več med nami zaradi določenih stvari. Nekateri so bili izgnani iz političnih skupin, nekateri pa še kar delujejo naprej. In bi bilo dobro, da o teh stvareh kaj povemo. In še nekaj. Drugih problemov je veliko. Samo žal se v koaliciji ne uspete niti poenotiti, da bi prišli z neko primerno rešitvijo v Državni zbor in tu pač kockate, kdo vas bo še podprl od opozicije, da boste lahko kakšne rešitve izpeljali. Vsekakor pa predlagam, da o tej temi, ki sem jo odprl, opravi Državni zbor razpravo in se tej temi posveti tako, kot bi se ji moral sicer. Hvala lepa.
Hvala. Proceduralno ima Matjaž Han, izvolite.
Hvala lepa. Jaz moram vendarle protestirati, spoštovani predsednik. Jože, jaz moram reči, nisem vam kriv, če imamo Socialni demokrati v vrsti gospode profesorje in doktorje, da imamo gospoda rektorja. Socialni demokrati smo poznani po tem, da so v naših vrstah tudi intelektualci. Prosim, da ko sprašujete predsednico Vlade, sprašujte o problemih države, ne pa o vaših morebitnih problemih s Socialno demokracijo. Zato ostro nasprotujem, da se naše profesor doktorje označuje s tem, da imajo zaradi neodločitev ali odločitev kakšne politične manevre za seboj. Ko že sprašuješ, Jože, predsednico Vlade, prosim, če takrat izpustiš Socialne demokrate. Hvala lepa.
Hvala. S tem smo zaključili vprašanje in odgovore na prvo poslansko vprašanje, ki je bilo postavljeno predsednici Vlade. Prehajamo na drugo vprašanje, ki ga bo postavil gospod Franc Bogovič, Slovenska ljudska stranka.
Lep pozdrav vsem zbranim. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki Vlade, spoštovana predsednica Vlade! Verjamem, da se bova strinjala, da je vprašanje, ki vam ga postavljam, vprašanje, ki se tiče vseh državljank in državljanov in je zelo pomembno, kajti postavljam vprašanje v povezavi z davčno politiko. To je ena ključnih politik vsake vlade, vsake države. Zadnje dni v javnosti močno odmeva predlog novega zakona na nepremičnine, ki ga je posredoval finančni minister vaše vlade. Zavedam se, da gre za začetno različico, se pravi za javno razpravo o tem zakonu. Vendar ne moremo mimo tega, da je koncept tega zakona dosti drugačen, kot smo ga spraševali, in ker se še doslej sami niste opredelili, je prav, da vemo tudi za vaše stališče. Gre za pomembno zadevo, kajti v osnovi smo ves čas govorili, da bomo z novim zakonom o nepremičnin naredili predvsem prevedbo dosedanjega nadomestila za stavbna zemljišča v novo davščino, ki bo vezana na vrednost nepremičnin. Tudi povsod po Evropi je tako, da je to občinski davek. S tem ko ste postavili ta davek v takšno obliko, da bo sedaj država pobrala pol teh davščin, na nek način tudi jemljete osnovno stanovanjsko, prostorsko in gospodarsko politiko slovenskih občin. Ključni problem, ki ga vidimo v tem davku, je to, da ste po tem, ko je vlada že sprejela in tudi parlament, da se s 1. julijem uveljavi DDV, ki bo posegel v žepe slovenskih davkoplačevalcev z 280 milijoni, sedaj s podobnim povečanjem nameravate tudi povečati davek na nepremičnine, ki jih imajo v lasti Slovenske in Slovenci. Gre za zelo pomembno vprašanje, kajti dotaknemo se slehernega državljana in državljanke, upokojenca, delavca, kmeta, obrtnika, vse tiste, ki so v naših okoliščinah, ki so v marsičem specifika glede na okoliščine v drugih primerljivih evropskih državah, vlagali skozi svoje življenje, se odrekali marsičemu, da bi imeli mirno starost. Z davkom, ki ga sedaj predvidevate, to predvsem za ranljive populacije predstavlja lahko eno tudi do dve pokojnini, marsikateremu, ki se ukvarja s kmetijsko dejavnostjo, velik delež od tega, kar s trudom preko leta pridela, marsikatera gospodarska družba, obrtnik pa bo tudi imel oteženo situacijo v teh težkih situacijah. Zato me resnično zanima vaše stališče: Kako ocenjujete, da bo ta ukrep vplival na socialni položaj posameznikov, družin, upokojencev, torej lastnikov nepremičnin? Ali dejansko predvidevate, da slovensko gospodarstvo, tu so všteti tudi obrtniki, podjetniki in kmetje, ob vseh težavah, s katerimi se soočajo, lahko prenesejo še dodatni neposredni davek v takšni višini na njihovo premoženje?
Hvala za vprašanje. Besedo dajem predsednici Vlade.
Hvala za vprašanje, gospod Bogovič. Predlog davka na nepremičnine sledi načrtom, ki so zapisani v programu stabilnosti za leto 2013. V bistvu se vsi zavedamo, ko smo sprejemali fiskalno pravilo, ste tudi vi večkrat povedali, kako je pomembno, da konsolidiramo javne finance. Dobili smo neko sicer kratkoročno podaljšano obdobje, da proračunski primanjkljaj oziroma javnofinančni primanjkljaj znižamo pod 3 % BDP, in sicer do leta 2015. Po naši oceni je bila napačna politika, kjer se je samo varčevalo. Dejstvo je, da je na strani odhodkov vlada že posegala, tako vaša kot tudi naša, še nekaj dodatno v krčenje izdatkov, zato je po naši oceni prav, da tudi na strani prihodkov posegamo v povišanje fiskalne izdatnosti tistih davčnih ukrepov, ki imajo skladno z davčno teorijo in izkušnjami prakse najmanj škodljiv vliv na gospodarsko rast. Največji vpliv ali pa tudi negativni vpliv na rast imajo direktni davki, to so dohodnina, davek od dohodka pravnih oseb in prispevki za socialno varnost. Za rast najmanj škodljivi pa so davki na potrošnjo, vključujoč okoljske dajatve, in davki na premoženje. Za pomembno povečanje fiskalne izdatnosti davka na nepremičnine se je vlada odločila tudi zato, ker ti davki v Sloveniji prispevajo relativno nizek delež BDP, okoli 0,6 %, v razvitih ekonomijah pa je ta delež lahko tudi trikrat višji. Kot ste rekli tudi sami, se je vlada obenem odločila, da se del davka na nepremičnine zadrži v državnem proračunu in s tem zagotovi znižanje proračunskega primanjkljaja, tako kot smo si ga zadali. In delitev prihodkov iz obdavčitve nepremičnin med različne ravni države v Evropi ni neobičajna. Se pravi, davek na nepremičnine po novem ne bo več namenjen samo nadomeščanju prihodkov občin, ampak tudi prispevanju h konsolidaciji javnih financ. Predlog zakona je v javni razpravi. Stopnje davka, ki se predlagajo, so res nekaj višje, kot so danes. Za stanovanjske nepremičnine je dejstvo, da se ocenjujejo prihodki nekoliko višje, ampak je razlog tudi v tem, da danes niso zajete vse nepremičnine, ker še vedno imamo občine, ki nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča ne pobirajo. Tako kot sem rekla, zakon je v javni razpravi, lahko rečem, da smo posebej skrbno pripravljali tudi analize za določitev davčne stopnje za poslovne in industrijske objekte. Ta je določena približno na ravni sedanje efektivne obdavčitve, tako da se pričakuje prihodek iz tega naslova približno v enaki višini, kot je danes. Kot rečeno, je glavni razlog, da smo se za to odločili ta, da je v tem trenutku v Sloveniji obdavčitev v primerjavami z ostalimi razvitimi ekonomijami relativno nizka in po naši oceni se konsolidacije javnih financ nikakor ne da speljati ali pa izpeljati samo s poseganjem v odhodke.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima gospod Bogovič.
Hvala za besedo. Spoštovana predsednica, najprej v program stabilnosti smo zapisali, da bomo dve tretjini konsolidacije javnih financ naredili z varčevanjem in eno tretjino z novimi davki. To eno tretjino smo že naredili približno z novim DDV, v predalu je tudi že davek za prejemke in sedaj dodajamo ta nepremičninski davek. Pri odhodkovni strani je sprejeto resnici na ljubo to, kar je bilo v lanskem letu skozi tolikokrat napadeni ZUJF sprejeto, z nekaj malega dodatka. Sami ste izza te govornice, ko smo sprejemali ta paket, govorili, da pride drugi varčevalni paket. Sam ocenjujem, da se sedaj več kot podvoji, se pravi skoraj s 190 na 470 milijonov, davek na nepremičnine. Sami ste dejali, predvsem lastniki stanovanjskih objektov ter kmetijstvo je tisto, ki bo plačalo, pri gospodarstvu je podobno. Sam sem naredil tudi en zelo enostaven izračun, ker vem, koliko je hektarov kmetijskih zemljišč. Vaša ocena, ocena po zelo konservativni metodi z nizkimi ocenami vrednosti je, da je slovensko kmetijstvo po vašem sposobno plačati 100 milijonov evrov novih davkov. Zagotavljam vam s tega mesta, javno in odgovorno, da tega ni sposobno in da povsem napačno ciljate v tako velikem znesku na to populacijo. Po drugi strani tudi verjemite, da je struktura lastništva pri nas nesorazmerna s tem, kakršna je struktura lastništva na Danskem in podobnih deželah, kjer so drugače vlagali v te nepremičnine v preteklosti. Naši ljudje so gradili, se odrekali marsičemu, da bodo imeli mirno starost. Sedaj pa je ocena vaše vlade, da so upokojenci s 400, 500 evri na lokacijah, ki so visoko ocenjene, sposobni plačati tudi dve, tri pokojnine za ta davek. Verjamem, da bo javna razprava prinesla bistvene in korenite spremembe, predvsem pa ni prav, da se slovenske občine obdavčijo še za njihove šole, vrtce in da se od tega davka napaja [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala. Želite dopolniti svoj odgovor? Dajem besedo predsednici Vlade.
Čeprav ni bilo dodatnega vprašanja, vseeno še enkrat. Zakon je v tem trenutku v javni razpravi. Še vedno smo na tem, da je treba konsolidacijo izpeljati tako, kot ste povedali, dve tretjini na strani odhodkov in eno tretjino na strani davkov. Samo to ne pomeni v enem letu, gospod Bogovič. Program stabilnosti je za neko obdobje narejen. Ko boste vsa ta leta in ukrepe sešteli, pa še leto 2012 dajte zraven, kjer ste radikalno posegli v določene odhodke, boste ugotovili, da to še kako drži. In se pripravlja, bom rekla, tudi nov paket varčevanja. Po naši oceni je, kot sem rekla, davek, o katerem govorite, davek, ki bo najmanj ali pa najmanj negativno vplival na gospodarsko aktivnost v državi. Tudi marsikateri mlad človek si želi kupiti stanovanje, pa ne more, ker so cene previsoke. Treba je pogledati celotno prebivalstvo. Ne samo eno ali pa malo več generacij. Po naši oceni je predlog zakona pravičen. Tisti, ki imajo več, bodo pač plačali več davkov. Že na zadnji predstavitvi programa stabilnosti sem povedala, in še vedno mislim enako, da bomo morali v Sloveniji odpreti eno malo širšo razpravo o tem, ali smo oziroma so naši ljudje pripravljeni iti po neki baltski poti, kjer so radikalno zniževali pravice, ukinjali javno šolstvo, javno zdravstvo in tako naprej, zato lahko imajo tudi nižje davke, ali pa smo še vedno pripravljeni na nekoliko večjo solidarnost in socialno državo, ampak zato bomo morali na eni strani tisti, ki imamo nekaj več, plačati več davkov, da bomo lahko na drugi strani tistim, ki pa res nimajo nič, zagotovili tisti minimum, ki si ga po moji oceni vsak človek zasluži.
Hvala. Postopkovno zahtevo bo podal gospod Bogovič.
Hvala za besedo. Spoštovana predsednica, tudi sam bi zelo rad videl, da bi v Državnem zboru spregovorili o davčni politiki vaše vlade. Žal je dosti malo napisanega bilo v koalicijskem sporazumu in tudi ukrepi prihajajo korak za korakom. Sam nisem vašega mnenja, da uvajate ukrepe, ki so najmanj škodljivi za slovensko gospodarstvo. Verjamem, da je pri tem davku veliko stvari, o katerih je treba spregovoriti. Ko govorimo o davkih, je prav, da se zavedamo, da bo javni standard možen tudi od tega, če bo preživelo gospodarstvo, če bodo preživeli obrtniki, podjetniki, kmetje. Zato predlagam, da se na naslednji seji opravi ta vsebinska razprava in da resnično odgovorno pogledamo državljankam in državljanom v oči in povemo, kje vidimo, da so priložnosti za to, da konsolidiramo slovenske javne finance. Sam, kot sem že dejal, nisem tega mnenja, da je na slovenskem kmetijskem prostoru moč pobrati poleg že povečanega katastrskega dohodka še novih 100 milijonov evrov obdavčitve premoženja. Vemo, da je celotna realizacija v kmetijstvu milijarda na leto, ocena iz konservativne ocene premoženja pa je, da so pričakovanja vaše vlade novih 100 milijonov davkov. Zagotovo slovenski upokojenci, ki so v 70., 80., 60. letih gradili ta stanovanja, niso računali, da bodo na jesen svojega življenja 2, 3 pokojnine plačali za ta davek, če je njihova lokacija še v tistih delih države, kjer je vrednost nepremičnin toliko večja. Izkušnje, ki jih imamo sedaj tako iz prvega poizkusa nepremičninskega davka, izkušnje, ki so sedaj iz sporne uvedbe povečanja katastrskega dohodka, vemo, da so tudi evidence zelo pomanjkljive v slovenskem prostoru, zato mislim, da je prav, da se priprave takega davka lotimo temeljito, da imamo te simulacije in da se nam ne bo zopet zgodilo to, kar se nam je zgodilo, da bomo tako kot na tej seji potem ad hoc popravljali zakone, ki prinašajo veliko zmedo v ta naš prostor. Zato, spoštovane kolegice in kolegi, mislim, da je prav, da se na julijski seji s to problematiko srečamo, verjamem, da bo treba spregovoriti tudi o programu stabilnosti, ki smo ga zapisali, in ostalih stvareh. Razprava v tem državnem zboru na to temo, mislim, da je več kot potrebna in zaželena, zato predlagam, da se sprejme takšen sklep, da se na naslednji seji opravi razprava o mojem vprašanju.
Hvala. Nadaljujemo z vprašanji. Gospa Ljudmila Novak, Nova Slovenija, bo postavila naslednje vprašanje predsednici Vlade.
Spoštovana gospa predsednica Vlade, ministrica, ministri, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Bom tam nadaljevala, kjer ste prej zaključili. Razlika med našo in vašo vlado je v tem, da je naša vlada poskušala uravnotežiti javne finance z zmanjševanjem trošenja v javnem sektorju, vaša vlada pa javne finance poskuša uravnotežiti z dodatnimi, prekomerno dodatnimi davki, ki bodo močno obremenili družinske proračune in tudi gospodarstvo. Slišimo pa, da so tudi kmetje močno zaskrbljeni. V tem je bistvena razlika v dveh politikah. Vemo, da bomo dobili višji DDV, nov davek na nepremičnine, dvig katastrskega dohodka, slišali smo tudi nove kazni in tako naprej. Zdi se, da se je uničevanje slovenskega gospodarstva, kmetijstva in družinskih proračunov šele začeloin ne končalo, kot ste napovedali na začetku vašega mandata. Nam ste očitali, da s pretiranim varčevanjem zmanjšujemo kupno moč prebivalstva in tako še dodatno zaviramo gospodarsko rast. Žal vaši dosedanji ukrepi mnogo bolj znižujejo kupno moč, kot so jo naši, gospodarstvu pa tudi ne dajete velikega upanja. Selektivno reševanje podjetij v težavah pa se lahko kaj hitro sprevrže v reševanje tistih z zvezami in poznanstvi. Tudi to nas zelo skrbi. Spoštovana predsednica Vlade, sprašujem vas: Ali še vedno verjamete, da z dodatnimi prekomernimi davčnimi obremenitvami lahko zaženete gospodarsko rast? Predvsem pa nas zanimajo ukrepi vaše vlade za nova delovna mesta in za zagon gospodarstva.
Hvala. Besedo dajem mag. Alenki Bratušek.
Najlepša hvala, gospa Novak. Razlika med vašo in našo vlado je v tem, da mi še vedno zagovarjamo solidarno in socialno državo, vi pa ste začeli njeno razgradnjo. In še vedno stojim na tem, da je pravilna kombinacija na prihodkovni in odhodkovni strani edina prava pot. Kam so nas pripeljali ukrepi vaše prejšnje vlade, vidimo. Skoraj 5-odstotni padec gospodarske aktivnosti v prvem trimesečju letošnjega leta. Na žalost, na veliko žalost smo imeli prav, ko smo vas opozarjali, ko sem še sedela kot poslanka v tem Državnem zboru. In to so gola dejstva. To so številke, ki jih ne pripravlja vlada, ampak druge samostojne inštitucije. Tako kot sem rekla, ocenjujem, da s pravilnim naborom ukrepov na prihodkovni in odhodkovni strani lahko bistveno bolje vplivamo na gospodarsko aktivnost kot pa samo varčevanje, ki ste ga zagovarjali v prejšnji vladi. Jaz bom res vesela, če boste enkrat vsi skupaj, tudi gospod Bogovič, ki je prej govoril, stopili pred naše ljudi in povedali, kje na odhodkovni strani, pa bomo spet pri upokojencih, ki so bili prej omenjeni, še lahko zarežemo po 20, po 30 %. Samo govoriti, da se da, je lepo in enostavno. Čeprav sem že zadnjič naredila nabor ukrepov za gospodarsko aktivnost, vam jih bom danes še enkrat povedala. Ker pa gre za konkretne številke, bom kar prebrala. V okviru nadaljevanja obstoječih dolgoročnih namenskih ukrepov ali pa linij SID banke, bo v letu 2013 zagotovljenih dodatnih 400 milijonov evrov dolgoročnih virov. Na podlagi teh in novih virov pa bo pa na letnem nivoju podprto do tisoč podjetij in ohranjenih ali ustvarjenih do 50 tisoč delovnih mest. V obdobju 2013–2014 bo razširjena vsebina spodbujevalne razvojne platforme in povečan proračun te platforme. Od tega v letu 2013 v obsegu 595 milijonov evrov, in sicer 90 milijonov evrov kot povečanje že obstoječega ukrepa finančnega inženiringa za spodbujanje tehnoloških razvojnih projektov. To sicer teče že od leta 2011, bo pa ta shema povečana na 240 milijonov evrov. Do zdaj je bilo 150. Od tega iz proračuna 30 milijonov evrov, 60 milijonov evrov pa bo zagotovila SID banka. V letu 2013 bo podjetjem tako na voljo še 140 milijonov evrov sredstev za podporo okvirno 30 projektom podjetij, ki bodo ob ohranitvi obstoječih generirala najmanj 2 tisoč novih delovnih mest v različnih regijah Slovenije, 5 milijonov evrov v okviru izvajanja druge faze ukrepa mikrofinanciranja preko Slovenskega podjetniškega sklada, kar pomeni financiranje najmanj 200 mikro in malih podjetij, 100 milijonov evrov kot nov ukrep finančnega inženiringa za financiranje razvojnih projektov malih in srednjih podjetij, od tega iz proračuna 20 milijonov evrov, 80 pa bo zagotovila SID banka in s tem novim ukrepom finančnega inženiringa za mala in srednja podjetja bo financirano od 100 do 250 naložb oziroma podjetij. 400 milijonov evrov kot nov ukrep finančnega inženiringa za financiranje poslovanja malih in srednjih podjetij, od tega iz proračuna 80 milijonov evrov, 320 pa bo zagotovila SID banka iz drugih virov. To zadnje pa je čisto nov ukrep, predstavlja potencial za financiranje najmanj tisoč malih in srednjih podjetij in ohranitev ali oblikovanje 30 tisoč delovnih mest. Vse institucije v tem trenutku pripravljajo nabor, ki bo dostopen na enem mestu. Podjetja bodo to lahko videla na eni spletni strani. Takoj, ko bo končan, bom to posredovala tudi vam.
Hvala za odgovor. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima gospa Ljudmila Novak.
Spoštovana gospa predsednica! Sklicujem se tudi na predsednika Gospodarske zbornice Slovenije gospoda Sama Hribarja Miliča, ki je dejal, da s takšnimi potezami ravna Vlada v direktnem nasprotju s koalicijsko zavezo in javnimi obljubami o podpori novemu zagonu gospodarstva. Gospodarska zbornica meni, da z novimi davku uničujete gospodarstvo. Napovedano je tudi povečanje davka na poslovne nepremičnine, dodatna obdavčitev začasnega in občasnega dela, obdavčena odpravnina o prekinitvi delovnega razmerja za določen čas itn. Tudi v Novi Sloveniji smo za socialno državo, vendar to pomeni, da mora biti tudi gospodarstvo močno, da lahko to financira, predvsem pa podpiramo socialno podporo tistim, ki si ne morejo sami tega zagotoviti, nikakor pa ne želimo ponovno nacionalizirati premoženja tistim, ki so si s svojim delom pridelali marsikaj, sedaj bodo pa morali plačati prekomerne davke na to svoje prigarano premoženje. Še vprašanje, da ne pozabim. Tam je predsednik Gospodarske zbornice napovedal, da vas bodo poklicali na pogovor, pa ne zanima: Kaj ste odgovorili Gospodarski zbornici oziroma kaj boste, če se boste z njimi pogovarjali?
Hvala. Želite dopolniti odgovor? Predsednica Vlade, imate besedo, izvolite.
Gospodarska zbornica nam je poslala cel nabor ukrepov, ki jih predlagamo. Usklajujemo jih z ministrstvi in ji bomo tudi odgovorili, kako in kaj. Še enkrat, moja osebna ocena je, da je vsekakor bolj prav, da je na eni strani davčno breme razporejeno pravično. Tisti, ki imamo več, plačamo več davka, tisti, ki trošimo več, plačamo več davka. Tisti, ki nimajo, ne bodo plačali davka na nepremičnine. In to se mi zdi pomembno poudariti vsakič znova. Če smo res vsi skupaj za socialno državo, potem sem jaz prepričana, da bomo našli model, ki bo našim državljankam in državljanom zagotovil varno prihodnost. Ampak z rezanjem pokojnin in celo protiustavnim rezanjem pokojnin, tako kot ste se lotili tega v prejšnji vladi, ni ravno pokazano, da vam je mar za socialno državo. Resnično mislim, da bi bilo prav, da v Sloveniji odpremo temo: če želimo imeti pravice, pa govorimo o brezplačnem šolstvu, govorimo o brezplačnem zdravstvu več ali manj, govorimo tudi o porodniških nadomestilih in še čem, se vsi skupaj moramo odločiti, ali gremo po tej poti, ampak potem je za to treba zagotoviti nekaj več fiskalne kapacitete. Ja, z gospodarsko rastjo in tudi s kakšnim novim davkom. Če pa zagovarjate drugo pot, samo varčevanje in varčevanje in rezanje v pravice, potem bo od socialne države na žalost ostalo bore malo. In kot rečeno, po naši oceni kombinacija ukrepov, ki so pripravljeni, bo vsekakor bistveno bolje vplivala na gospodarsko aktivnost kot samo varčevanje. Seveda bodo pa rezultati znani nekoliko kasneje. Rezultati dela prejšnje vlade na žalost so že tukaj, in to je skoraj 5-odstotni padec gospodarske aktivnosti v prvem tromesečju.
Hvala. Postopkovno zahtevo ima gospa Ljudmila Novak.
Vprašanje novih delovnih mest je res zelo aktualna in pereča problematika, zato predlagam splošno razpravo glede na 246. člen Poslovnika seveda zato, ker z odgovorom nisem zadovoljna. Vem, da ženske v politiki imamo posebno težko nalogo, ne bom se spuščala v podrobnosti, vendar bi kljub temu od predsednice Vlade pričakovala nekoliko več uglajenosti in strpnosti. Kot poslanci si morda to lahko bolj privoščimo in ste si tudi v dobršni meri, rekli ste, da ne boste nestrpni, da ne boste obtoževali, vendar že ton vašega glasu vas kar naprej izdaja. Želim si več žensk v politiki in tudi bolj uglajeno predsednico Vlade.
Hvala. Zaključujem tudi tretje vprašanje. Prehajamo na četrto vprašanje, ki ga bo postavil gospod Franc Jurša, Demokratična stranka upokojencev Slovenije.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik, lep pozdrav vsem v dvorani. Nekdo je že danes rekel, da ne bo govoril samo o eni populaciji prebivalstva v Sloveniji, jaz bom tokrat govoril o starejši populaciji, ki pa je močno vezana za mlajšo populacijo, aktivno, delavno, kajti ta polni pokojninsko blagajno. Soseščino bi prosil za malo pozornosti. V zadnjem času je bilo veliko govora o zniževanju pokojnin, čemur v naši poslanski skupini ostro nasprotujemo. Upokojenci namreč sodijo med najranljivejše skupine prebivalstva. V letu 2013 je približno 280 tisoč upokojencev, slaba polovica torej, prejemalo pokojnino, nižjo od 500 evrov, kar pomeni, da živijo pod pragom revščine. Ob že tako visokih življenjskih stroških so obremenjeni še z višjimi zdravstvenimi stroški ter stroški oskrbe starostnikov. Država je, kot kaže, na stališču, da je treba rezati tudi pri tej populaciji, pa ne glede na to, katera stranka je vladajoča. Poslanci DeSUSa vlagamo velike napore, da to rezanje ne gre predaleč, saj ne sme iti. V preteklih letih smo izpogajali vsaj delno usklajevanje pokojnin, v letu 2013 se bodo usklajevale, medtem ko je bila predlagana popolna zamrznitev, tudi kar se tiče letnega dodatka, upokojenskega regresa, izborili smo ga za upokojence z nižjimi pokojninami, Kadova sredstva so namenjena upokojencu. Tudi to je po naši zaslugi. Še enkrat poudarjam, Poslanska skupina DeSUS ne bo dopustila niti tej vladi, nekakor ne bomo pristali na znižanje pokojnin ne v letošnjem letu, niti v letu 2014, saj celotnega bremena krize ne moremo položiti na bremena naših najstarejših. Namesto da bi jim zagotovili varno in brezskrbno jesen življenja, saj jih vedno znova poskuša pahniti na rob preživetja. Iz ust javnih oseb, tudi vplivnih politikov, je slišati populistične izjave, da upokojenci niso še nič prispevali h krizi. Mi to absolutno zanikamo. Zato prosim za odgovore, gospa predsednica: Ali načrtujete kakšne koli varčevalne ukrepe na področju pokojnin v letu 2013? Koliko so prispevali upokojenci pri varčevanju javnih financ od leta 2010 do danes – želimo natančen in jasen odgovor? Kad mora vsako leto nameniti 50 milijonov evrov za usklajevanje pokojnin. V prejšnjih letih se ta sredstva niso uporabila v celoti. Zanima nas: Kaj se bo zgodilo z omenjenimi sredstvi? Kaj načrtujete na področju pokojnin za leto 2014?
Hvala. Besedo dajem predsednici Vlade.
Hvala. Veste, gospa Novak, težko je ob napadih, ki jih doživljaš v tem državnem zboru, ostati uglajen in tudi sama si marsikaj želim in bi bilo v Sloveniji bistveno, bistveno drugače, če bi to znala povedati tudi kolegom in kolegicam iz bivše koalicije, vaše koalicije. Kar se pa tiče pokojnin in vprašanja, ali načrtujemo kakršnekoli varčevalne ukrepe na področju pokojnin v letu 2013, je odgovor ne. Dodatnih ukrepov, poleg teh, ki so že bili sprejeti, v letu 2013 ne bo. Koliko so prispevali upokojenci pri varčevanju javnih financ od leta 2010 do danes? V zvezi s prejetimi ukrepi na področju pokojninskega in invalidskega zavarovanja je treba upoštevati, da so bili v obdobju 2010–2012 sprejeti ukrepi, s katerimi se je posegalo v maso pokojnin na način, da se pokojnine niso uskladile v takšni višini, kot je to določala temeljna oziroma osnovna zakonodaja. Treba pa je jasno povedati, da do zniževanja pokojnin, za razliko od plač v javnem sektorju, ni prišlo. In po podatkih, s katerimi razpolagam, je prihranek na račun omenjenih ukrepov v letih 2010 do vključno 2012 znašal približno 194 milijonov evrov. V omenjenem znesku je prihranek na račun uskladitve pokojnin oziroma neuskladitve pokojnin, bom rekla, znašal 140 milijonov, ostalo je na račun znižanega izplačila višine letnega dodatka upokojencem. Prej omenjene številke nakazujejo na prihranek, v okviru katerega so upoštevani dejanski letni odhodki glede na maso pokojnin, kot so znašali po posameznih letih. In dejstvo je, da so upokojenci v tem delu, bom rekla, nevalorizacije pokojnin prispevali in tega tudi z vladne strani tudi niste nikoli slišali da ni tako. Dejstvo pa je, da se, za razliko od nekaterih drugih pravic, pokojnine niso zniževale. Na vaše osnovno vprašanje, ali se predvideva v letu 2013 kakršenkoli dodaten poseg oziroma ukrep v pokojnine, je odgovor jasen: ne.
Hvala za odgovore. Zahtevo za dopolnitev odgovora pa ima gospod Jurša.
Glede na to, da sem vam, gospa predsednica, postavil tudi vprašanje, kaj načrtujete v letu 2014, bi prosil tudi za ta odgovor.
Hvala. Ponovno dajem besedo predsednici Vlade.
Vlada si bo prizadevala za finančno stabilnost pokojninske blagajne. Cilj je vsekakor, da bi se izognili poseganju v pravice. Glede na razpravo v tem državnem zboru, da je bolje posegati v pravice kot dvigovati davke, pa nisem prepričana, da se bomo temu lahko izognili. Vsekakor pa obljubljam slovenskim upokojencem, da kakršenkoli poseg ne bo protiustaven, za razliko od tistega iz lanskega leta.
Hvala za dopolnitev odgovora. Ugotavljam, da smo s tem zaključili s postavljanjem vprašanj predsednici Vlade in se ji zahvaljujem za podane odgovore. Prehajamo na odgovor na poslansko vprašanje, ki je bilo postavljeno na 14. seji Državnega zbora. Minister za notranje zadeve in javno upravo dr. Gregor Virant bo odgovoril na vprašanje gospoda Dragutina Mateja v zvezi z vožnjo s službenim vozilom s prižganimi modrimi lučmi.
Hvala lepa. Vprašanje se nanaša na vožnjo našega ministrskega kolega. Ta zadeva to vprašanje, kadarkoli se pojavi takšna situacija vožnje s temi modrimi lučkami, je zelo občutljiva, zato bi najprej pojasnil, kakšna je pravna ureditev tega vprašanja, potem pa še svoje mnenje o tem, kako naj se to v praksi uporablja. Stvar je takšna. Imamo pravilnik, ki govori o vozilih s prednostjo in vozilih za spremstvo. Ta pravilnik dopušča oziroma predvideva nameščanje in uporabo naprav za dajanje posebnih svetlobnih in zvočnih znakov, ki označujejo vozila s prednostjo, med drugim tudi na vozilih državnih organov, ki se uporabljajo za prevoz oseb, ki so varovane po uredbi o varovanju, ne glede na to, po kateri stopnji so varovane. Piše pa v pravilniku, da je to dovoljeno za izvedbo nujnih in neodložljivih nalog državnega organa. Rekel bi tako, minister je tisti, vsak minister posebej ali vsaka varovana oseba, ki mora skrbno in odgovorno presoditi, ali gre v konkretnem primeru za takšno nujno oziroma nujno in neodložljivo nalogo državnega organa, ki je za delo državnega organa strateškega pomena. Se pravi, je v individualni odgovornosti vsakega posameznika, vsakega ministra posebej, da te določbe pravilnika ne zlorablja. Sam recimo teh zadev ne uporabljam, bi pa uporabil, če bi šlo za kakšno res nujno in neodložljivo zadevo, tako kot pravilnik določa.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima gospod Mate.
Hvala lepa, gospod predsednik. Minister, hvala za vaš odgovor, ki je bil tehnično izredno korekten, moram reči, navajali ste vse pravilnike, vendar je tukaj majhna težavica. Težava je namreč v tem, da najprej pravilnik opredeljuje vozila državnih organov, ki prevažajo varovane osebe. V predpisu, ki govori o varovanih osebah, v uredbi, če sem zelo natančen, pa zelo natančno piše, "varovane osebe po četrti stopnji", kamor sodi tudi minister iz vaše stranke. In pod četrto točko piše, "varovanje po četrti stopnji v razmerah potencialne ogroženosti ne obsega ukrepov neposrednega fizičnega varovanja". To za navadne državljane, da prevedem, pomeni, da ministra ne vozijo policisti. Vozi ga šofer. Zanima me: Ali so vozniki, ki vozijo druge ministre, in to ste dejali, da imajo vsi modre lučke, kar seveda mislim, da ni prav, usposobljeni po posebnem programu, da lahko vozijo vozila s prednostjo z modrimi lučmi in s sirenami? To je prvo vprašanje. Drugo vprašanje: Ali imajo vsa vozila vseh ministrov nameščene modre luči in kje je zakonska osnova za to? Zanima me: Kaj so to nujne vožnje? Dve nujni vožnji sta bili zabeleženi. Prva, ko je gospod minister vstal prepozno in zamujal na sestanek v Ljubljano. Njegov voznik bi moral vedeti, da je cestna zapora, da je promet oviran in bi se moral peljati v službo tako kot vsi ostali. Druga vožnja je malo manj jasna, v Podsmreki, in zato sem na vas naslovil to vprašanje, ker je policija odgovorila, da je upravičeno uporabljal luči, brez kakršnih koli pojasnil, zakaj se je peljal po avtocesti namesto 130 kilometrov na uro 162 kilometrov na uro. . Vožnje na sestanke, ko nekdo zamuja ali gre prepozno v službo ali iz službe, ali se pelje od točke A do točke B, niso nujne vožnje. Nujne vožnje s prednostjo so v zakonu zelo natančno definirane. Zato se mi zdi, da je takšna vožnja po [[...]] [[izklop mikrofona.]]
Hvala. Želi dopolniti odgovor minister? Izvolite, gospod Virant.
Zdaj tega konkretnega očitka, zakaj je minister uporabil oziroma njegov voznik uporabil te modre lučke, ne bi komentiral, ker minister niti nima možnosti,da bi odgovarjal na to, kaj se je tisti dan dogajalo. Ne verjamem pa, da je hitel zato, ker je prepozno vstal in ni mogel priti na sestanek. Temu seveda tudi ta določba pravilnika ni namenjena. Še enkrat bom rekel, pravna podlaga za uporabo teh signalnih zadev oziroma te signalizacije obstaja. Reče se ji pravilnik o vozilih s prednostjo in vozilih za spremstvo. Ni pogoj, da bi takšno vozilo vozil policist, pogoj je samo, da lahko takšen avto vozi oseba, ki ni voznik začetnik, ima najmanj dve leti veljavno vozniško dovoljenje, ni bila pravnomočno obsojena za kaznivo dejanje povzročitve prometne nesreče, kaznivo dejanje za opustitve poškodovancev v prometni nesreči brez pomoči, drugih pogojev pa po pravilniku ni. Se pravi ta možnost obstaja. Ta pravilnik je bil izdan leta 2010 in je veljaven. In meni se zdi tudi, da s tem pravilnikom ni nič narobe, da je čisto korektna ureditev. Še enkrat bom pa rekel, te stvari je treba uporabljati restriktivno in z veliko stopnjo odgovornosti, ker niso zapisane zato, da bi nekdo recimo pravočasno prišel na sestanek, ker je prepozno vstal ali kaj takšnega. To seveda ne. Če pa pride do situacije, ko se v urniku nekega predstojnika državnega organa, recimo ministra, stvari tako zgostijo, da se mora pojaviti na naslednjem sestanku, ki je pomemben, nujen, strateško pomemben za ministrstvo, ob določeni uri, pa mu to sicer zaradi njegovega urnika ne bi uspelo, potem pa se izjemoma to lahko uporabi. Se pravi, to je treba uporabljati odgovorno, cum grano salis, kot se reče.
Hvala. Postopkovno zahtevo ima gospod Mate.
Hvala lepa. Seveda bi želel, da o tem odgovoru podrobneje razpravljamo na naslednji seji. Bi pa želel povedati, da pravilnik govori o tem, kdaj se luči lahko uporabljajo. Hkrati pa mi minister ni v nobeni točki odgovoril, na kakšen način so vozniki drugih ministrov, ki so varovani po četrti stopnji, se pravi, vsi, razen treh, kako so usposobljeni, po katerem programu, kdaj so bili usposobljeni, da lahko vozijo s temi lučmi. Vsi ostali vozniki, ki imajo takšne luči, se pravi policisti, reševalna vozila, gasilci, vsi ti morajo opraviti poseben tečaj usposabljanja. Samo na tak način lahko varno, tudi v korist ministra, kateregakoli, vozijo s temi lučmi. Vožnja z modrimi lučmi je nekaj povsem drugega kot normalna vožnja. In nisem dobil odgovora od ministra, kdaj in kje je bil konkreten voznik oziroma vozniki vseh ostalih ministrov usposobljeni, da lahko vozijo z modrimi lučmi. Nikakor ni v pristojnosti ministra, da odloči in naloži policistom, ki ga vozijo, ali drugim osebam, da je pa sedaj pravi trenutek, da se peljemo z modrimi lučmi. Vsaj v enem primeru, v konkretnem primeru je šlo res za pomemben strateški sestanek, se strinjam z vami, gospod minister. Vendar je voznik, ki je prihajal po ministra, vedel vnaprej, da je zastoj na cesti, da se nekaj popravlja, in bi lahko prišel pravočasno po ministra. Ni prihajal s sestanka, prihajal je od doma. In državljani niso preveč veseli, da stojijo v koloni, mimo se pa pelje minister z modrimi lučkami, ki ga ne vozijo in ne varujejo policisti, za katere ne vemo, ali so usposobljeni za takšne vožnje ali niso usposobljeni, in se veselo odpelje mimo stoječe kolone, ker je pač prepozno vstal. V drugem primeru je zadeva še bolj nejasna. Nejasna je zato, ker je policija poslala sporočilo – zato sem tudi na vas naslovil – policija je upravičila dogodek za javnost. Dejali so: "V skladu z zakonom se je opravljal nujen prevoz." Nobenega pojasnila, kakšen nujen prevoz. Ne vemo, zakaj se je popoldan ministru spet nekam mudilo. Mogoče se mu je mudilo domov to pot. Tako ne gre. Ne moremo si razlagati teh predpisov široko, tako kot zdaj vi tu zagovarjate ali ste v delu odgovora, ampak jih moramo ozko. Zato predlagam, da v skladu z drugim odstavkom 246. člena na naslednji seji Državnega zbora opravimo razpravo o vašem odgovoru in o tem, kako in na kakšen način se prevažajo naši ministri mimo stoječih kolon državljanov. Hvala.
Hvala. Prehajamo na prvi krog vprašanj poslank in poslancev. Gospod Zvonko Černač, Slovenska demokratska stranka, bo postavil vprašanje ministru za pravosodje dr. Senku Pličaniču.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim! Pred kratkim smo v Državnem zboru na zahtevo naše poslanske skupine opravili obširno razpravo o stanju v našem pravosodju. V tej razpravi se je, žal, pokazalo, da se nekateri, predvsem tisti, ki so trenutno v klopeh oziroma na stolih vladajoče koalicije, ne zavedajo resnosti razmer ne v tožilstvu ne v pravosodju. Temu pritrjujejo tudi sklepi, ki ste jih v vladajočih strankah preoblikovali na tak način, da bo učinek te razprave in ugotovitev, ki so bile posredovane, ničen. V zadnjih 15, 20 letih je bilo o stanju v pravosodju prelitega veliko črnila, izrečenih veliko besed, opravljenih veliko analiz. Pred vstopom naše države v Evropsko unijo je naše razmere podrobno analiziral nemški sodnik Dukoff. Takrat, torej pred 10 leti, leta 2003 je ugotavljal, da imamo 774 sodnikov na 2 milijona prebivalcev, kar je več kot dvakrat več, recimo, kot je to v Nemčiji. Danes ta številka presega tisoč, se pravi, da se je povečala še za kakih 50 %. Sodnega osebja imamo dvakrat toliko, kot je povprečje v Evropski uniji, kjer je povprečje tisoč 37 na milijon prebivalcev, pri nas je tega osebja 2 tisoč 96. Porabimo 87 evrov na prebivalca, povprečje v Evropski uniji je več kot dvakrat nižje, nekaj čez 41 evrov. Podatki, ki pa govorijo o storilnosti in odgovornosti, so pa obratni. Primerljivo je stanje tudi na področju tožilstva. Imamo sodne zaostanke, ki so bistveno daljši kot v primerljivih državah, številni odmevni primeri so zastarali ali pa še bodo, mnogi niso bili niti začeti, veliko energije pa je vloženo v preganjanje politično nekompatibilnih posameznikov. Stanje je še bistveno slabše, kot je bilo pred leti. Kljub kadrovsko prenormiranemu pravosodju je sistem neučinkovit, zbirokratiziran in ne premore niti toliko samorefleksije, da bi se znal pravilno in odgovorno odzivati takrat, ko njegovi členi storijo hude napake, takrat ko obtožijo ali celo obsodijo brez dokazov, takrat ko storijo krivico, ki je ni mogoče več popraviti. Na drugi strani tak sistem omogoča, da se procesirajo nepomembna dejanja, velikih rib pa še dolgo ne bo za zapahi – ali zaradi neizkušenosti in nestrokovnosti oziroma, kar je še huje, zaradi povezav, ki omogočajo zlorabe pravosodnega sistema in izpeljavo montiranih procesov brez dokazov. Slabši smo, kot smo bili pred 25 leti v neki drugi državi, takrat so se vsaj potrudili, da bi dokaze sproducirali, če jih že ni bilo, danes se sodi brez dokazov. Na ministra zato naslavljam vprašanje: Kaj konkretno boste storili za vzpostavitev vladavine prava in preprečitev oblastnih ravnanj tožilcev in sodnikov, ki pod plaščem neodvisnosti in samostojnosti zlorabljajo pravne norme in s tem razgrajujejo demokracijo in pravičnost? Zanima me: Ali sta po vašem mnenju gospod Masleša in gospod Fišer lahko nosilca prenove pravosodja in tožilstva? [[izklop mikrofona]]
Hvala. Besedo dajem ministru za pravosodje dr. Senku Pličaniču.
Hvala. Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Z marsičim, kar je gospod Černač povedal, se lahko strinjam, marsikaj od tega, kar je gospod Černač povedal, sem tudi sam že velikokrat povedal, zlasti tisti del, ki se nanaša na preslabo učinkovitost celotnega pravosodja, v kar sodita sodstvo, tožilstvo in še marsikaj drugega, v resnici sta pa ta dva sistema ključna. Ko me sprašujete, kaj bom naredil, me sprašujete nekaj, o čemer sem v tem parlamentu že govoril, pa bom na kratko ponovil. Naredil bom vse, kar lahko in kar sodi v mojo pristojnost. To je pa zlasti sprememba zakonodaje, torej predlagal bom, sem že, bom malo bolj natančno pojasnil v nadaljevanju, spremembe vrste zakonov, ki bodisi neposredno, bodisi posredno urejajo delovanje sodišč, državnega tožilstva in še nekaterih drugih sistemov v okviru pravosodja, recimo notariata, odvetništva, sodnega izvedeništva in tako naprej. Vse to s ciljem, da se hitro, pa vendar kakovostno in premišljeno spremeni v resnici slabo stanje v slovenskem sodstvu in državnem tožilstvu, torej slabo ali nezadovoljivo stanje, kot je ugotovil Državni zbor v razpravi na izredni seji, ki jo omenjate. Strinjam se s tem, da je treba ta cilj doseči hitro, nimamo več časa. Strinjam se tudi s tem, vsaj to sem razbral iz vašega vprašanja, da se v preteklih letih, desetletjih, praktično od osamosvojitve naprej nihče ni zares ukvarjal s tem glavnim problemom, s katerim se slovensko pravosodje sooča: preslaba učinkovitost, preslaba prilagojenost današnjemu času, preslabo zavedanje, da je treba oba sistema, sodstvo in državno tožilstvo, modernizirati, spremeniti način razmišljanja in zlasti način delovanja, čim prej doseči spremembo, o tem ste tudi sami govorili, ko gre za avtorefleksijo, za samokritičnost tistih, ki imajo v okviru sodstva in državnega tožilstva ključne funkcije in ki so pravzaprav odgovorni za to, da sproti spremljajo stanje v obeh sistemih, se odzivajo na slabosti, na napake v delovanju obeh sistemov, reagirajo in opozarjajo in seznanjajo javnost s tem. Gre za cel kup stvari, ki jih tudi sam govorim že, odkar sem prevzel lanski mandat, in nič drugače ne govorim v letošnjem mandatu. Tisto, kar me pa še posebej veseli, pa je, da podobno, praktično enako nam govorita oziroma sugerirata, zapovedujeta skoraj, tudi Evropska komisija in Greco. Če sodim iz razprav poslancev, tako obstoječe koalicija kot tudi opozicije, in če pustim nianse v opredeljevanju posameznih kvalifikacij, tudi sklepov in podobno, mislim, da smo vsi ali da ste vsi, ki sedite v tem parlamentu, enotni, da je treba hitro, to je pomembno, hitro in premišljeno na drugi strani doseči pomembne premike v zelo kratkem času pri povečanju učinkovitosti sodstva in državnega tožilstva. Kaj nameravam sam narediti? Prvi korak v tej smeri sem že naredil s tem, ko je Vlada pred dvema tednoma sprejela noveli zakonov o sodiščih in sodniški službi. Gre za zakona, o katerih bo jutri v tem parlamentu potekala prva obravnava, torej splošna razprava. Tukaj računam in upam na popolno podporo obema novelama tako s strani koalicije kot tudi s strani opozicije. Obe noveli vsebujeta kar nekaj pomembnih rešitev, za katere sem prepričan, da bodo, ko se bodo uveljavile v praksi, pomembno prispevale k doseganju cilja, o katerem sem prej govoril. Nima smisla, da sedaj to v podrobnosti navajam, ker bo prilika za to jutri. Kljub temu pa bi rad povedal, da sta ti noveli prvi pomemben korak v tej smeri, da se na zakonodajni ravni ustvari primeren sklop pravil ravnanja, ki bo drugače, kot je bilo to doslej, sodišča, zlasti predsednikov sodišč, ki so najbolj odgovorni za učinkovitost delovanja sodišč, in podobno potem v državnem tožilstvu, bolj kot doslej zavezoval k odgovornemu in učinkovitemu delu organizacij, ki jih vodijo [[...]] [[znak za konec razprave]] pa potem še naprej v drugem delu.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima gospod Černač.
Spoštovani minister, spoštovani nekdanji kolega! Bojim se, da to ne bo dovolj. Po tej poti so šli vsi vaši predhodniki. Ko je bil pacient hudo bolan, ko so mu pomagali najprej z aspirini, potem s hujšimi zdravili, vendar danes temu ni več tako. Mi nimamo več pacienta, ki je hudo bolan. Mi imamo na mizi pacienta, ki komaj še diha. In vprašanje, če mu lahko pomaga elektrošok ali še kaj hujšega. Predvsem pa vprašanje, ali mu lahko pomagajo tisti zdravniki, ki so mu želeli pomagati do sedaj, če še ne vedo, zakaj je pravzaprav bolan in zakaj je na tej mizi. Bojim se, da zaveza, ki ste jo podpisali, ne bo bistveno učinkovala, tudi spremembe zakonodaje, ki so sedaj na mizi, ne. Mislim, da bo potrebno očiščenje v pravosodnih in tožilskih vrstah, temeljito očiščenje. Torej čiščenje, ki ga lahko opravi samo tožilstvo in pravosodje samo. Vendar če ga želi opraviti pravosodje in tožilstvo samo, ga ne more opraviti, po mojem mnenju, pod sedanjim vodstvom. Breme, ki ga iz preteklega delovanja, sodelovanja v nedemokratičnih postopkih oziroma procesih nosita tako gospoda Masleša kot Fišer, je namreč preveliko, da bi lahko bila nosilca tega procesa prenove. Tudi njuni odzivi v zadnjem času. Spomnimo se balkanskega bojevnika, kjer so izpustili kriminalce na prostost, kljub temu da so isti dokazi veljali v Italiji, Srbiji in še nekaterih drugih državah. Primer čiste lopate in tako naprej. Vsi ti primeri so pokazali, da gospoda ne zmoreta potrebne samorefleksije, ki je v takih primerih nujna. Potrebna bo torej sprememba na vrhu. Tudi to ne bo dovolj. Potrebna bo temeljita sprememba procesne zakonodaje, vzpostavitev odgovornosti za odločitve, tudi materialne, potreben bo dvig strokovnosti tožilcev in sodnikov z zaostritvijo pogojev o tem, kdo sploh je lahko sodnik in kdo je lahko tožilec. In ne nazadnje bo potrebna tudi neka simbolna prenova. Še vedno se sodbe izdajajo v imenu ljudstva. Pa so res sodniki temu ljudstvu odgovorni ali je nad njimi samo modro nebo? Sprašujem vas, spoštovani minister: Ali resnično menite, da bosta gospod Masleša in gospod Fišer [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala. Ponovno dajem besedo ministru.
Hvala. Če nadaljujem, bi ravno s tem izhodiščem, ki ste ga spoštovani kolega Černač sami podali na zaključku, torej sodbe se v Sloveniji in še marsikje drugje izdajajo v imenu ljudstva in temu istemu ljudstvu smo odgovorni vsi. Vi, poslanci in poslanke, mi, ministri in vsi drugi javni funkcionarji, kamor sodijo tudi sodniki in državni tožilci. Tudi sam si želim, da bi se v obeh sistemih bolj zavedali tega dejstva, da je temu tako, zato bom, kot sem že malo prej povedal in večkrat tudi javno, naredil vse, kar je v okviru mojih pristojnosti, da se to zgodi hitro, čim prej. Seveda lahko počnem to, kar lahko počnem, za kar sem pristojen. Pristojen pa sem za ustrezno zakonodajo, ki bodisi posredno, neposredno kot sem že omenil, ureja sodišča, državno tožilstvo in ostale sisteme, pristojen pa sem tudi za nekatere druge stvari, ki niso vezane neposredno na zakonodajo, recimo na izobraževanje sodnikov, državnih tožilcev in ostalih pravosodnih funkcionarjev. Sam mislim, da je ravno izobraževanje nekaj, kar je bilo v preteklosti pravzaprav praktično skoraj zapostavljeno. Res je, da je z vstopom Slovenija v Evropsko unijo prišlo do ustanovitve posebnega centra za izobraževanje v pravosodju, ki deluje v okviru mojega ministrstva, katerega namen je ravno ta, da se vsem, ki delujejo v okviru pravosodja, z različnimi oblikami izobraževanja, ki ne zajemajo samo prava, poznavanje prava, ampak tudi vrsto drugih veščin in znanj, ki jih mora nekdo, zlasti sodnik, ker gre za nosilca samostojne državne oblasti, poznati bolje, kot se to opaža pri sodnikih in sodnicah, ki delujejo trenutno v slovenskem sodstvu. Podobno velja za državne tožilce in ostale, ki nastopajo v slovenskem pravosodnem sistemu. Tako da nameravam zelo okrepiti, razširiti procese izobraževanja pravosodnih funkcionarjev. Potem je tukaj še en sklop inštrumentov, ki tudi ne sodi v zakonodajne spremembe, sodi pa v okvir mojih pristojnosti. To so vse spremembe, ki so povezane z informatizacijo, digitalizacijo ali po domače uvajanjem različnih rešitev na podlagi uporabe računalnikov in ostalih rešitev iz okvira informacijske tehnologije, s katerimi se da zelo pomembno prispevati k racionalizaciji dela na sodiščih, na državnih tožilstvih in drugje in s tem prispevati k njihovi večji učinkovitosti. Sam se bom maksimalno angažiral v okviru teh treh sklopov, seveda so pa ključne zakonodajne spremembe, tako da marsikaj od tistega, kar ste sami povedali, da bo treba spremeniti, pa ni zajeto zdaj v obeh novelah, ki sem ju omenil, torej noveli zakona o sodiščih in sodniški službi, pride na vrsto takoj za tem. Ravno zaveza, ki ste jo omenili, natančno predvideva, kaj vse se bo spremenilo do leta 2014. Torej kaj vsem bom jaz kot minister ni mi kot vlada predlagali, da se spremeni. Hvala.
Hvala. Postopkovno zahtevo ima gospod Černač.
Hvala. Žal spoštovani minister ni odgovoril na moje temeljno vprašanje, ki se je glasilo, ali sta po njegovem mnenju gospod Masleša in gospod Fišer lahko nosilca teh vsebinskih sprememb v slovenskem tožilstvu in v slovenskem pravosodju. In ni odgovoril na vprašanje, katere so tiste vsebinske spremembe, ki naj bi se zgodile v procesni zakonodaji, ki bi omogočile, da bi končno tudi Slovenija bila utemeljena na pravičnosti in na vladavini prava. Zaradi tega predlagam, da opravimo razpravo o tem odgovoru na podlagi določb poslovnika, kajti primeri, o katerih smo govorili tudi v razpravi o pravosodju, govorijo o tem, da se je treba vprašati, ali je Slovenija sploh še država, ki je utemeljena na pravičnosti in na vladavini prava, ali je to dejstvo samo zapisano v nekih dokumentih, ki so prazna črka na papirju. Treba se je vprašati, ali je značilnost držav, utemeljenih na vladavini prava in pravičnosti, dejstvo, da se v gospodarskih sporih na razsodbo v povprečju čaka skoraj tisoč štiristo dni. Ali je značilnost takšnih držav, da posamezniki do pravice ne pridejo v desetih ali več letih? Ali je značilnost takšnih držav, ki so utemeljene na pravičnosti in vladavini prava, da se sodni primeri obravnavajo po obrazih? V primerih, ko je treba zaščititi pripadnike bivšemu režimu prijazne elite, so postopki hitri, če so seveda napadeni, ali pa počasni in zastarajo, če so napadeni njihovi interesi. Primerov je kolikor hočete, nekaj sem jih že omenil uvodoma. Naj jih omenim še nekaj. Imamo postopek proti policistu, ki je v času službe takratnemu predsedniku vlade gospodu Janši grozil z likvidacijo, postopek je zastaral. Dobil je, mislim da, celo neko odlikovanje zaradi tega, imeli pa smo podoben postopek groženj proti nekdanjemu predsedniku vlade gospodu Pahorju, kjer je bil storilec obsojen na enajst let zapora in kot smo bili obveščeni, še vedno v tem zaporu tudi sedi. Ali je obravnava identičnih kaznivih dejanj glede na to, proti komu so storjena, značilnost držav, utemeljenih na pravičnosti in vladavini prava, se vprašajmo. Postopki, recimo tam, kjer je interes, zastarajo, Satex, Elan, ko sodnik sodbe ni pravočasno napisal, Sikura in tako naprej. Številni hudi postopki najhujših kaznivih dejanj pa niso bili niti sproženi v primeru številnih stomilijonskih kreditov v državnih bankah. Imamo recimo primer, ko je bil nekdo posnet, nekdanji poslanec Socialnih demokratov, ko je bil v Evropskem parlamentu in so mu ponudili 100 tisoč evrov nagrade, da bo za nek predlog glasoval in je to obljubo tudi sprejel, dokazano, vsota je dokazana, kraj, čas, vse je znano, vendar do danes proti njemu zaradi tega ni bil, kot sem informiran, sprožen noben postopek, kaj šele da bi bil na prvi stopnji obsojen zaradi takega dejanja. Na drugi strani pa smo bili nedavno 5. junija priče, ko je nekdo bil obsojen, ne da bi obstajal kakršen koli dokaz. Teh primerov je kolikor hočete in mislim, da je prav, da jih v razpravi ponovno obelodanimo in da na koncu ugotovimo, kdo je lahko nosilec te preobrazbe pravosodja in tožilstva. Hvala.
Hvala. Postopkovno mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ni prvič, da slišimo očitek, da je pravosodje delovalo slabo zaradi tega, ker je bil preprečen poskus napada na predsednika vlade. Mislim, da je nedopustno, da se ta zadeva vedno znova pogreva kot primer, ko gre enkrat za verbalno grožnjo, drugič pa za čisto konkreten poseg in ogrožanje posameznika. Če je teh primerov neenake obravnave kolikor hočemo, potem bi rada izvedela, ali obstaja, in to je moj postopkovni predlog, kakšen podatek o tem, koliko je bilo primerov grožnje z napadom na nosilce pomembnih funkcij v tej državi, mislim na predsednika vlade, da bi nehali manipulirati, ker menim, da marsikdo niti ne ve več, kaj se je takrat dogajalo in kaj je bilo storjeno in kako so bili tudi ogrožani policisti, ki so tedaj na vlaku posredovali. Bi bilo dobro, da bi se nekatere stvari vendarle obudile in prosim še enkrat, da bi dobili vendarle neko informacijo o tem, kolikokrat je bilo v resnici na tak način ogroženo življenje pomembnega funkcionarja v državi Sloveniji. Hvala.
Hvala tudi vam. Glede tega postopkovnega razloga je seveda bolj smiselno, če ga zainteresirani poslanec ali poslanka postavi sama v obliki vprašanja oziroma pobude, da se te informacije pridobijo. Sam postopkovni predlog pa seveda danes ne morem realizirati, tako da bo to odvisno od tega, ali bo kdo presodil, da postavi to vprašanje, poskuša kot poslanec to informacijo tudi dobiti. Gospod Černač, imate postopkovno.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, ravnokar je poslanka Potrata zelo grobo kršila poslovnik in primerno bi bilo, da se na to odzovete, če ne, boste ravnali v skladu s tem, o čemer sem jaz ravnokar v svojem poslanskem vprašanju govoril. Namreč o tem, da pravila igre očitno tudi v tem državnem zboru veljajo za ene tako, ista pravila igre, za druge pa drugače. Se pravi, če si na pravi strani, se lahko voziš z modrimi lučmi, če nisi na pravi strani, se ne smeš voziti z modrimi lučmi. In nekaj podobnega je tudi tukaj. Gospa Majda Potrata je imela klasično temo za poslansko vprašanje. Kršila je torej proceduralni predlog, primerno bi bilo, da bi jo opozorili, jo javno opomnili v skladu z določili tega poslovnika. Če tega ne boste storili, boste ta poslovnik kršili vi sami. Vendar seveda – nad vami je pa samo modro nebo. Tako kot nad sodniki. Hvala lepa.
Hvala. Tudi vas moram opozoriti, da ste šli mimo poslovnika, tudi pri vas ni bilo zaznati postopkovnega vprašanja. Jaz pa sem mag. Majdo Potrata opozoril na to, da je to postopkovno vprašanje, ki je bilo postavljeno, vsebinsko povezano z vprašanjem ali pa pobudo, ki jo lahko da posameznik ali kot poslanec ali kot poslanka in mislim, da je takšno ravnanje tudi z moje strani povsem korektno in nadaljujemo z vprašanji. Ampak, gospod Černač, imate proceduralno, če takoj postavite proceduralni predlog, če ga ne boste postavili, vam žal ne morem dovoliti, da zlorabite instrument proceduralnega predloga.
Najbolje bi bilo, da vi sami preberete, spoštovani predsednik, kaj piše o tem proceduralnem predlogu v Poslovniku Državnega zbora. Tam, kot veste, piše, da poslancu, ki želi govoriti o kršitvah določb poslovnika, predsedujoči da besedo takoj. In jaz sem se v skladu s to določbo tega člena poslovnika k razpravi priglasil, opozoril sem na kršitev določbe poslovnika s strani poslanke Majde Potrata in tudi povedal, kaj bi morali vi v skladu s tem istim poslovnikom storiti. Vi ste pa najprej kršili Poslovnik Državnega zbora kot predsednik Državnega zbora, ker gospe poslanke niste opozoril na to, da ga je kršila, in drugič ste kršil Poslovnik Državnega zbora, ker ste meni očitali, da nisem imel v skladu z določbami poslovnika proceduralnega predloga, kar veste, da ni res, ker vas v tem demantira jasno zapisana določba Poslovnika Državnega zbora in vas samo prosim, da v bodoče tega več ne počnete, ker s tem, ko boste to počeli venomer, boste ustvarili resnično bolj trdno prepričanje, ki je že zelo trdno v javnosti, da pravila igre v tej državi veljajo za ene tako, za druge pa drugače.
Hvala, gospod Černač. Poglejte, to je vaš pogled in ni dobro, da ga poskušate razširiti na širšo javnost. Poskušam voditi sejo korektno tako do opozicije kot do koalicije in do teh predlogov. Mislim, da sem zelo korektno opozoril za kakšno vsebino gre. Gospod Černač, če že berete poslovnik, potem tudi veste, da je predsednik tisti, ki tolmači poslovnik v danem trenutku, in bilo bi zelo spoštljivo, če bi to tudi spoštovali. Gremo na naslednje poslansko vprašanje, in sicer gospod Franc Pukšič, Slovenska ljudska stranka, bo postavil vprašanje ministru za notranje zadeve in javno upravo dr. Gregorju Virantu.
Hvala, predsednik. Ministri, kolegice in kolegi lep pozdrav! Ta zaplet, ki je bil, kot predsednika poslovniške komisije me resnično skrbi, ker se stvari ponavljajo že nekaj časa, od kar imamo novo koalicijo. Pa gremo k poslanskemu vprašanju ministru Virantu. Gospod minister, pred kratkim ste izjavili, da bi lahko država shajala s približno 100 občinami manj, kot jih imamo. Jaz sem vam v šestih alinejah korektno postavil nekaj vprašanj in verjetno boste odgovorili na njih. Preden pa v bran temu, kar bom povedal, povem nekaj argumentov, se mi to vaše stališče zdi približno enako trdno, kot je bila izjava koprskega župana Popoviča, ko je rekel, da bo odstopil, ko bo odstopil papež. Papež je odstopil, Popovič je še na svojem mestu. Zato ne verjamem v izpeljavo te vaše izjave. Lahko, ampak ne verjamem, da boste to uspeli narediti. Zakaj ne? Prav zaradi teh argumentov, ki jih bom naštel. Minister, oba veva, da je zadolženost slovenskih občin okoli milijon in pol ali približno za 300 let manj, kot bo vloženo v Novo Ljubljansko banko z dokapitalizacijo. To pomeni 300 let bi se lahko slovenske občine zadolževale, pa vendar so s tem tudi delale in ustvarjale investicije. Stroški zaposlenih funkcionarjev v slovenskih občinah – 6 % proračuna občin ali 120 milijonov za nekaj manj kot 5000 zaposlenih. Po podatkih, ki jih imam, se je v zadnjem času število zaposlenih v državni upravi povečalo, v glavnem pa imamo po mojem prepričanju veliko preveč raznih agencij in direkcij. Mislim, da smo unikum v državi, ko imamo direktorje direktoratov, direktor direktorata, direktor direktorata. Ja, zaradi tega, da so verjetno boljše plače. Ko govorim o investicijah, torej približna ocena je cca 70 % investicij se vodi preko občin, samo 30 % preko države. Če bi imeli regije, bi bilo to razmerje nekoliko drugačno in stanje v tej državi bi bilo bistveno boljše. Tudi izkoriščanje evropskih sredstev, mogoče mi boste povedali, bi bilo boljše, po mojih podatkih bo ostalo cca milijon in nekaj v Bruslju tega denarja. Slovenske občine razpolagajo samo z 12 % državnega proračuna, v Skandinaviji pa z [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala. Besedo dajem ministru, da odgovori na vprašanje gospoda Pukšiča. Gospod Virant, izvolite.
Hvala lepa. Formalnega predloga v obliki zakona ali v obliki nekega koncepta za zmanjšanje občin ta trenutek še ni, zato mislim, da so razprave in da je to dvigovanje prahu, ki smo mu priča zadnje čase, v bistvu preuranjeno. Ko bo koncept izdelan –na ministrstvu ga izdelujemo v sodelovanju z Ministrstvom za finance – takrat bo čas za to, da predebatiramo in prediskutiramo, koliko občin dejansko rabimo v Sloveniji. Osebno stojim za to svojo oceno, da smo Slovenijo preveč razdrobili, da imamo občin preveč in da bi bilo upravljanje bistveno bolj racionalno, če bi imeli manjše število občin in če bi se držali zakonsko določenega pogoja, da lahko občina deluje samo, če je na območju najmanj 5 tisoč prebivalcev. To od leta 2010 Zakon o lokalni samoupravi določa. Po letu 2010 ni možno ustanoviti občine, ki bi imela manj kot 5 tisoč prebivalcev, za nazaj so pa ostale tudi tiste manjše. Ustavno sodišče je v več svojih odločbah povedalo, da je bil Državni zbor pri ustanavljanju občin arbitraren, da je ravnal arbitrarno, da je v določenih primerih ustanovil občino z manj kot 5 tisoč prebivalci, v drugih primerih pa ne. Včasih so bile občine ustanovljene celo mimo volje prebivalcev, izražene na referendumu, drugič spet, kjer je referendum dal pozitivni izid, občine v Državnem zboru niste ustanovili. Skratka vse skupaj se je delalo zelo, zelo arbitrarno, zelo počez, zelo čez prst in dostikrat kot posledica nekih političnih kupčij in kupčkanj. To ni dober koncept lokalne samouprave. Mi imamo zdaj v Sloveniji veliko naselij, krajev, ki bi mogoče želeli imeti svojo občino, pa imajo manj kot 5 tisoč prebivalcev, zato je ne morejo imeti. Tisti, ki so pa prišli skozi na podlagi takšne arbitrarnosti po letu 1994, pa danes svojo občino imajo. In že tukaj je ena velika, velika neenakost. Veliko razlogov za zmanjšanje števila občin vidim. Prvič, če vzamemo samo stroške za sejnine in plačila funkcionarjev, pa je to najmanj pomembna stvar pri celi zgodbi v bistvu, ampak že to samo po sebi znaša na letni ravni približno 10 milijonov. Torej 10 milijonov bi prišparali na letni ravni samo s plačami in sejninami in tako naprej županov, podžupanov in članov občinskega sveta. Pa pravim, da to še zdaleč ni v celi zgodi najpomembnejša zadeva. Število zaposlenih v občinskih upravah se je od začetka lokalne samouprave več kot podvojilo, medtem ko se je število zaposlenih v državni upravi, za razliko od tega, kar ste v vprašanju zatrdili, od leta 2005 zmanjšuje. Dosledno, postopoma, zmanjšuje. Ti podatki so znani, so javno objavljeni na spletni strani in držijo. V občinah se število zaposlenih povečuje. Na začetku je bilo predvideno, da naj bi imele občinske uprave po enega zaposlenega na tisoč prebivalcev. Danes je ta številka več kot 2,5-krat večja, se pravi število zaposlenih v občinskih upravah se je podvojilo. Najmanjše občine, tiste po 2 tisoč prebivalcev, porabijo 25 % svojega budžeta za funkcioniranje administracije, funkcionarjev in zaposlenih uradnikov. Pa tudi to ni najpomembnejša zadeva. Najpomembnejše je to, da smo Slovenijo, ki je že tako relativno majhna država po številu prebivalstva in po teritoriju, atomizirali, razparcelirali na 212 malih občin, namesto da bi kadrovske in finančne vire koncentrirali. Če bi finančne in kadrovske vire skoncentrirali, mislim na občinske proračune pa tudi na evropska sredstva, ki se dobijo na razpisih, bi bil ta denar, bi bili ti resursi bistveno bolje izkoriščeni. Poglejte, Danska, Irska, države primerljive velikosti imajo drastično manj občin. Danska jih ima 98, Irska jih ima 83. In še za konec tega prvega dela odgovora. Nikomur ne bomo vzeli pravice do lokalne samouprave, nikomur ne bomo vzeli občine, vsak državljan Republike Slovenije ima po ustavi pravico do lokalne samouprave in jo uresničuje v občini, v kateri živi. Tudi če občine združimo, bomo prebivalci Slovenije uresničevali lokalno samoupravo pač v tisti občini, v kateri bomo živeli.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima gospod Pukšič. izvolite.
Minister, leta so pokazala, od 2004 naprej do danes, v devetnajstih letih, da to, kar pravite, nimate prav. Čisto navadna statistika pač vedno vsepovsod ne velja. Res je, da je to segedin, ampak vendarle je treba gledati z vidika, kar se je prijelo in kar je dobro v tej državi. Zakaj ukinjati, uničevati tisto, kar je edino dobro? Seveda ima lahko to neke druge namene, ampak kasneje o tem. Govorili ste o Švici, Danski in tako dalje. Sosednja Avstrija ima 2 tisoč 300 pa nekaj občin, več kot polovica občin ima manj kot 2 tisoč prebivalcev, Švica ima približno tisoč 500 prebivalcev na občino oziroma več je takšnih občin, ki imajo manjše število, celo po 12 prebivalcev na občino. Nemčija recimo 10 prebivalcev, pa tudi ima 11 tisoč in nekaj občin. O teh podatkih v članicah Evropske unije se pravzaprav žal ne govori. Okrog 120, 130 tisoč občin je v Evropski uniji. In seveda vse to, kar pravite, minister, sejnine in tako dalje, poglejte samo dolg, ki so ga občine naredile in procent investicij, ki jih izvajajo napram državi. In če je tisti dolg za tisto sejnino, ki ga podeseterijo ljudje, tudi z nadzorom, če hočete, toliko vredno, kot pa na drugi strani, ko birokrati iz Ljubljane upravljajo ali pa se upravlja, tako kot se upravlja. Morate priznati, da so prav podeželske občine postale razvojna jedra in, minister, marsičesa ne bi bilo. Slovenija je danes ena od redkih držav, kjer je več kot polovica prebivalstva na podeželju, če bi to naredili, danes Osilnica in marsikatera, haloška občina bi že bila zdavnaj prazna.
Hvala. Želite dopolniti odgovor, gospod minister? Gospod Virant, izvolite.
Če še malo podkrepim, ponazorim tisto, kar sem prej govoril, o dvojnem konceptu lokalne samouprave v Sloveniji. V Sloveniji ena sedmina prebivalstva živi v občinah z manj kot 5 tisoč prebivalci, torej v tistih občinah, ki bi jih po konceptu, če bi obveljal takšen, kot sem ga jaz zastavil, združili, pridružili drugim občinam ali pa bi se občine med sabo združevale, gre za eno sedmino prebivalstva. Šest sedmin prebivalstva že danes živi v občinah nad 5 tisoč prebivalcev. Ko je bil pisan zakon o lokalni samoupravi leta 1994, ta meja 5 tisoč ni bila postavljena na pamet. Takrat je stroka ugotovila, da glede na naloge, ki so predvidene, ki naj bi jih občine opravljale, da je 5 tisoč prebivalcev tista prava, normalna številka, ki bi morala veljati za vse slovenske občine. Potem se je pa začel lovopust na občine in tisti, ki je bil tukaj najmočnejši in najhitrejši, je izposloval občino, drugi pa ne. Potem so imele pa še nekatere občine ta privilegij, da so imele svoje župane za poslance Državnega zbora, druge pa ne. Tukaj se je ustvarila velika neenakost med slovenskimi kraji, glede na različne koncepte lokalne samouprave, glede na privilegij, ali si imel svojega župana v parlamentu ali ga nisi imel. Tako so nastale razlike. Država, Državni zbor, Vlada pa mora gledati na Slovenijo kot na celoto in mora poskrbeti, da so pogoji povsod enaki in da obstaja nek racionalen sistem upravljanja v državi. Občin je 212 oziroma 211. 212. vemo, katera je. In verjemite, v 211, 212 občinah je zelo težko izvajati učinkovit nadzor. Vprašajte Računsko sodišče, kaj si misli o poslovanju slovenskih občin. Veliko je poslovanja po domače. Zelo veliko je poslovanja po domače. In več kot je občin, manj je možnosti, da se izvaja učinkovit nadzor s strani proračunske inšpekcije, s strani Računskega sodišča in drugih nadzornih organov v tej državi. Torej še enkrat bom rekel, nihče ne bo v Sloveniji ostal brez lokalne samouprave, to je ustavna pravica. Seveda se zelo dobro zadevam, da gre za občutljivo področje, zato se tukaj ne mislim zaganjati z glavo skozi zid, ampak bomo zadevo temeljito prediskutirali znotraj koalicije, tudi s stroko, našli rešitve, kako se lahko ta postopek spelje tako, da bo ustavno popolnoma neoporečen, da bo pravno korekten. Ko bodo zadeve pripravljene do te mere, da bomo imeli argumente, [[znak za konec razprave]] jih bomo seveda predstavili tudi vam, tudi opozicijskim strankam in se o tem pogovorili. Hvala lepa.
Hvala. Postopkovno zahtevo ima gospod Pukšič.
Hvala lepa. V skladu z 246. členom predlagam, da opravimo razpravo v zvezi z odgovorom z gospodom ministrom. Začel sem z dvomom. In sedaj, kot ste zaključili, gospod minister, da boste znotraj koalicije prediskutirali, je ta moj dvom še toliko bolj upravičen. Ne bom vam uspelo, tako kot Popovič ni odstopil, ko je papež Ratzinger odstopil. Ne bom vam uspelo tudi zaradi tega ne, ker pravite, da boste znotraj koalicije. Ne boste. Znotraj koalicije teh stvari ne boste spreminjali. Ne boste jih spreminjali zato, ker ste premajhni. Zato ne, ker za ustanovitev občin, ukinjanje občin je potrebna 2/3 večina oziroma zadeve so zapisane z ustavo, evropsko listino o lokalni samoupravi, ki smo jo tudi mi tukaj sprejeli. Dejstvo je, da s tem, ko smo ustanovili občine na kakršenkoli način, bile so ustanovljene v tem državnem zboru. Strinjam se, s takšnim ali drugačnim lobiranjem. Ampak s tem, ko govorite danes, da zaradi tega, ker so imele nekatere občine tudi župane. Ko pa se je to ukinilo, se je naredilo v tej državi ogromno škode. Več koristi bi bilo, če profesorji, doktorji in drugi, ki so zaposleni v Državnem zboru, svetniki velike mestne ljubljanske občine, ki je med najbolj zadolženimi, ne bi opravljali dvojnega dela. Ampak seveda to ne gre, ker je to zlobirano iz posameznih lobijev: jaz tebi, ti meni. Glede na to, gospod minister, da sem vam poslal šest pisem, ki sem jih čisto na začetku omenil, pa res nisem dobil na nobeno niti enega odgovora, kaj šele recimo stukturiranje vaše ocene prihodkov 200 milijonov evrov, katere občine boste ukinili oziroma na kakšen način ali boste spoštovali slovensko ustavo, kar že lahko sedaj povprašate, brez nekih stroškov, tistih, ki bi jih vi ukinjali, kako in kaj, sem bolj prepričan, da gre tukaj za verjetno dve zadevi. Ali gre za tako imenovano politično kost, ki se meče ljudem, namesto da bi se ukvarjali s prenosom nekaterih stvari z upravnih enot, z ministrstva na medobčinske uprave, ker to smo v občinah znali narediti, bi se ukvarjali z gradbenimi dovoljenji, s prostorskim planom, da bi investitorji lahko prišli v državo, bi se ukvarjali s programom razvoja 2014–2020 na regionalni ravni. Skratka vse to so razlogi in če bo koalicija želela kaj dobrega, potem bo tudi podprla možnost te razprave, da naredimo eno korektno razpravo. Ne gre za metanje bombic, ampak da naredimo enkrat prej razpravo v Državnem zboru, kot da nekaj naredite, kar [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Prehajamo na naslednje poslansko vprašanje. Dragan Bosnić bo postavil vprašanje ministru za izobraževanje, znanost in šport. Dr. Jernej Pikalo, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovana ministra, kolegice in kolegi! Moje vprašanje se nanaša na aktivnosti naših vrhunskih mladih raziskovalcev, ki so se že večkrat izkazali na tekmovanju iz sintezne biologije. Pravzaprav to je ena moja paradigma, počasi postala, vprašanja, ki so na njih vezana. V zadnjih petih letih so trikrat zmagali, vedno so na stopničkah. Njihovo delo ima uporabno vrednost, če uporabim ta izraz, se pravi se da aplicirati, vezano je na nekatere nove tehnologije, nove materiale, ekologijo, energijo. Zanima me: Ali je v tem času karkoli iz tega velikega nabora njihovih dosežkov že implantirano oziroma implementirano v našem okolju oziroma neki tehnologiji? Kaj se pravzaprav z njimi dogaja, kaj se dogaja z nadaljevanjem njihovega študija? Glede na odmevnost samih rezultatov, še enkrat, v kategoriji, v kateri tekmujejo, konstantno premagujejo univerze, kot so Princeton, Harvard, Cambridge in številne univerze z Daljnega vzhoda. Izpostavil bi še to, da meni osebno je še toliko bolj pomembno, ker so produkt javnega izobraževalnega sistem. To pomeni, da so do stopnje, s katero so konkurenčni vsej tej svetovni eliti, prišli prek sistema javnega izobraževanja.
Hvala lepa. Odgovor bo podal dr. Jernej Pikalo, minister za izobraževanje, znanost in šport.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Gospod poslanec, hvala lepa za to vprašanje. Rekel bom tako. Sintezna biologija je ena od tistih ved, ki pravzaprav ustvarja tako imenovano temeljno znanost. Od temeljne znanosti do komercializacije preteče po navadi kar nekaj časa in po navadi s tem tudi denarja, kajti za to, da pridemo od pridobljenega temeljnega znanja do tistega, kar imenujemo aplikativno znanje, po navadi potrebujemo veliko resursov, tako človeških kot finančnih. Tisto, kar mi na ministrstvu počnemo pri tej izjemni ekipi, pa ne samo pri tej izjemni ekipi, ampak sicer, je, da poskušamo ustvarjati pogoje za to, da bi takšna izjemna ekipa, kot ste vi rekli, ki je plod oziroma produkt tega javnega izobraževalnega sistema, imela najboljše možne pogoje za delo. V ta namen, moram reči, da potekajo aktivnosti na treh ravneh. Prva raven je tako imenovana evropska raven, torej tisto, kar imenujemo tako imenovani ERA- projekti, European research area projekti, kjer je ta skupina vključena v ERASynBio projekt, kar jim omogoča, da so potem naprej člani mednarodnih konzorcijev in tako naprej, kar pomeni povezovanje in posledično ne samo ohranjanje, ampak tudi dvig kvalitete delovanja tega raziskovalnega tima. Drugo je tisto, kar počnemo s programskimi skupinami in projekti na nacionalni ravni. Tudi tu ima prof. Jerala kot izjemen znanstvenik našo podporo. Seveda vsi vemo, kako gredo ta sredstva, da gredo preko Javne agencije za raziskovalno dejavnost Republike Slovenije. Potem tretje, mislim, da vaše vprašanje gre v to smer, torej v smer povezovanja industrije in te tako imenovane temeljne znanosti, pa so tako imenovani centri odličnosti. In ta skupina pod vodstvom prof. Jerale sodeluje v enem takšnem centru odličnosti. imenuje se EN-FIST. To so sistemski pogoji, ustvarjanje možnosti za te raziskovalce, pa seveda tudi za mlade raziskovalce. Kar se posebej tiče mladih raziskovalcev, vsaj tistih, ki so vključeni v sistem izobraževanja za mlade raziskovalce, torej do doktorata, vam lahko povem, da kljub temu da so sredstva za znanost letos zelo zelo skopo omejena in pravzaprav ne omogočajo tudi teh sicer rednih razpisov za vse znanstvene discipline, da se vendarle na ministrstvu trudimo, da bi ravno za te mlade raziskovalce, torej za tiste, ki bodo letos doktorirali, našli način – in mislim, da smo ga našli, da bo kar eno lepo število njih lahko na podlagi evropskih sredstev vključeno v tako imenovane, zdaj pa res pod narekovaji, podoktorske projekte. Na eni strani torej ustvarjamo pogoje, na drugi strani iščemo možnosti, da kljub izjemno omejenim sredstvom za znanost letos poskušamo nekako zadržati te najbolj bistre, največje talente te države, da nam ne pobegnejo v tujino, kjer bi se potem zgodilo, da smo mi nekoga pripeljali do doktorata za nekoga drugega, torej za nekoga v tujini. Mislim, da to bi bila oziroma na nek način to že je nacionalna katastrofa. Hvala.
Zahteva za dopolnitev odgovora. Izvolite, gospod Bosnić.
Pravzaprav ni zahteva za dopolnitev, je nadaljevanje skrbi. Jaz podpiram vaša prizadevanja, ampak dejansko me skrbi ena zadeva, in sicer odzivni čas. Vi ste imenovali profesorja Jeralo, ki je v ozadju vseh teh dosežkov, jaz ga pač nisem, nisem z njim govoril o tem. Ampak eden izmed študentov iz ekipe 2010, iz ekipe zmagovalcev, ki je potem tudi kot posameznik zmagal leta 2011 na tekmovanju iz bionanotehnologije v Bostonu, je nas zapustil. In sicer je bil odzivni čas v Bostonu 48 ur. Dva dni. Gre za podjetje Ginkgo BioWorks, ki mu je pač ponudilo izjemne pogoje. Če nadaljujem v tem smislu, jaz seveda absolutno podpiram zadeve in smer razmišljanja, ampak mislim, da bi bilo zelo pomembno. Jutri bomo govorili tukaj o zakonu o štipendijah, kjer bomo investirali v ljudi, ki jih bodo potem pobrali nekateri, samo z enim tekmovanjem, organiziranim. Mogoče je dobro, da je v tem prostoru tudi minister za gospodarstvo, ki mogoče v teh mladih ljudeh prepozna nek potencial. Mi se pogovarjamo o tem, kako ne izvažati hlodovine, ker je brez zveze, boljše je žagati les ali pa mogoče kakšen stol narediti ali pa zobotrebce. Tukaj gre pa za vrhunsko opcijo, tehnološko, ki dejansko bazira na teh bazičnih znanostih, kot ste sami povedali. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister.
Hvala lepa. Kratek bom. Ja, mislim, da govoriva tako rekoč o isti stvari. Mislim, da imamo v tej deželi še en problem. Je res, da imamo na eni strani, jaz mislim, da kar radikalno znižanje sredstev za znanost se je zgodilo v preteklem letu. Ne smemo pozabiti, da generacija, ki ni bila deležna tega financiranja, da to se ne bo povrnilo. Če imamo neke resne načrte, potem moramo to kontinuirano financirati, sicer bomo imeli luknje v generacijah – izjemnih, zdaj pa govorim o izjemnih ljudeh. Ampak drug problem, ki ga pa tudi želim izpostaviti in s kateri se velikokrat srečujemo pri vprašanju centrov odličnosti, še bolj pa kompetenčnih centrov, kot načinov povezovanja industrije z znanostjo, je pa to, da je tudi v tem trenutku absorpcijska sposobnost industrije zelo opešana. Tudi industrija v tem trenutku nima velike absorpcijske sposobnosti ne za absorpcijo kadrov in na drugi strani ne za absorpcijo patentov, za katere je pogosto potrebna tudi investicija. In to je tisto. Mi z javnimi sredstvi seveda ne bomo mogli vsega rešiti. Tako imamo tu pravzaprav neko tudi deljeno odgovornost, na eni strani da ustvarjamo pogoje za to, da te mlade izjemne talente zadržimo, in na drugi strani jim moramo dati priložnost v gospodarstvu, v industriji, za ustvarjanje in, recimo temu, decentno življenje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji bo postavil poslansko vprašanje gospod Ivan Grill ministru za finance dr. Urošu Čuferju.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovani ministri, kolegice in kolegi! Nekaj dni nazaj smo lahko slišali oziroma brali, da je Nova Ljubljanska banka izglasovala zahtevo po 500 milijonski dokapitalizaciji in da se sooča s kapitalsko ustreznostjo, z velikimi izgubami, večstomilijonskimi izgubami in nasploh tudi projekcije za naprej niso perspektivne. Še bolj pa smo bili presenečeni, ko smo lahko sedaj prebrali, da so s poslovnimi partnerji uslužbenci Nove Ljubljanske banke priredili zelo razkošno zabavo, se vozili z gokartom, najeli jadrnice in imeli tako imenovani team building, in to ne nazadnje vsakemu davkoplačevalcu, ki bomo le morali sedaj s svojimi sredstvi dokapitalizirati to banko, vzbuja neprijeten občutek. Počutijo se izigrani, in to upravičeno, da na eni strani se tako razkošno in neodgovorno postopa z njihovim denarjem, po drugi strani pa za potrebo po novih finančnih sredstvih. Drug tak primer pa je tudi dajanje kreditov tudi v naprej takšnim osebah, ki so se v preteklosti že izkazale, da so bili krediti slabi, konkretno govorim sedaj o gospodu Pogačarju, ki je že dobil 41 milijonov evrov slabih kreditov, po podatkih, ki jih imamo sedaj, jih je še vedno dolžan z obrestmi okoli 18 milijonov evrov, od tega jih je po informacijah, ki so zaupne narave, kar 13 milijonov nezavarovanih, pomeni, da je to neodgovorno, da so sedaj dali gospodu Pogačarju oziroma njegovim podjetjem kredit v višini 750 tisoč evrov. Glede na to, da je država sedaj preko 90-odstotna lastnica Nove Ljubljanske banke, bi pričakovali, da bi država oziroma institucije, ki upravljajo s tem s strani države, odgovorno ukrepale proti vsem tistim osebam, ki so odgovorne, da se je tak kredit, verjamem, da ni edini, tudi sedaj ponovno odobril in pa ne nazadnje tudi, da se dopušča, da se posluje tako neodgovorno. Od te zabave, ki sem jo že omenil, je bila v javnosti tudi dilema o nakupu prestižnega avtomobila in še in še več je takih dogodkov, ki vzbujajo slab občutek. Zato vas, spoštovani gospod minister za finance, sprašujem: Ali boste na podlagi vseh teh informacij in ne nazadnje tudi dejstev ukrepali oziroma kakšne sankcije lahko davkoplačevalci pričakujemo, da se tudi v naprej v največji banki v državi ne bodo dogajale take nepravilnosti, ki ne nazadnje krnijo tudi ugled banke in države? Hvala lepa.
Gospod minister dr. Uroš Čufer, izvolite.
Spoštovani poslanec, najlepša hvala za to vprašanje. Jaz konkretnega primera, ne prvega ne drugega ne poznam, niti ne vem, če sta resnična, bi pa mogoče poudaril to, da korporativno upravljanje v Sloveniji določa, da je vodenje poslov in pa določanje poslovne politike banke v pristojnosti uprave. In uprava je tista, ki mora zagotoviti in poskrbeti, da se ne pojavljajo na eni strani nepotrebni poslovni stroški oziroma, da so ti v čim manjši meri in da je tudi posojilna politika taka, da rezultira v tem, da se dani krediti nazaj povrnejo, poplačajo. Jaz pričakujem, da bodo oni poskrbeli, da bosta tudi ta dva primera taka, kot sta, če že obstajata.
Izvolite, gospod Grill.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister, o teh primerih, ki sem jih jaz navajal, so se razpisali tudi mediji, zato verjamem, da nekaj na tem je. Mogoče so zadeve lahko še toliko bolj v nebo vpijoče. Ne verjamem, da bi pisali, če temu ne bi bilo res tako. Tudi če korporativno upravljanje določa, da je vsa odgovornost na upravi, je pa zagotovo odgovornost države, s tem seveda tudi finančnega ministrstva ali Vlade, da upravo, ki tako postopa, neodgovorno, tudi ustrezno sankcionira. Glede na lastništvo –90 ali celo več odstotno, ki je sedaj s strani države, se lahko za vsak takšen "access", ki se dogodi, primerno ukrepa, ne nazadnje tudi z zamenjavo uprave, če se seveda tako ravna oziroma obnaša. Poglejte, tudi odziv tiste odgovorne osebe, ki je takšen kredit dajala, in tudi o drugem primeru na konkretno vprašanje s strani novinarjev, je bil zelo aroganten. Vsaj tako je tukaj zaznati, niso želeli konkretno komentirati, ampak so se enostavno izvili, da naj o teh zadevah poročajo ali pa dajo izjavo stiki z javnostjo. Mislim, da je to neodgovorno in v takšnih primerih bi bilo treba seveda ukrepati in zato tudi pričakujem, da se boste kot minister o teh konkretnih stvareh pozanimali in da boste tudi ustrezno preko pooblastil, ki jih imate, lahko ukrepali. Zato vas prosim za odgovor: Ali boste v prihodnje kakršni koli korak v tej smeri tudi naredili? Hvala za dopolnitev.
Hvala lepa. Gospod minister, ocenjujete, da je potreben še dodatni odgovor?
Mogoče samo še kratko pojasnilo. Kot sem dejal, za vodenje poslov oziroma za določanje poslovne politike je odgovorna uprava. Nad upravo in za nadzor nad delovanjem uprave pa je pristojen nadzorni svet. Tako so takšni primeri sigurno stvar nadzornega sveta, da proučijo, ali je tukaj prišlo do kakršne koli zlorabe ali pa neracionalnosti. In potem bi poudaril še to, da tudi centralna banka je pravzaprav zakonsko določena, da pravzaprav preverja, ali banka posluje v skladu s pravili predvsem v tistemu delu, ki se nanaša na upravljanje s tveganji in dajanjem kreditov, ali je bilo to ustrezno narejeno ali ne. Mislim, da sta ta dva organa tista, ki sta najbolj pristojna in tudi najbolj kvalificirana in hkrati tudi edina pooblaščena, da lahko to dejansko v konkretnih primerih vse tudi raziščeta in, če je treba, tudi sankcionirata. Hvala.
Izvolite, gospod Grill, imate predlog za razpravo.
Hvala lepa. Poglejte, ravno iz tega razloga, ker minister tukaj ni uspel dati ustreznega odgovora oziroma tudi ta odgovor zagotovo ni prepričal niti nas poslank in poslancev kot ne nazadnje tudi javnosti, bi bilo smiselno in tudi koristno, da se tukaj v Državnemu zboru, ne samo v temu primeru, ampak v takšnih primerih opravi splošna razprava. Če pogledamo v zgodovino nazaj, pa ne hudo daleč, mogoče leto dve ali nekaj let nazaj, je tudi za vse te slabe poslovne odločitve bile odgovornost tako uprav kot tudi nadzornih svetov, ne samo v Novo Ljubljanski banki, tudi v drugih podjetjih, njihova odgovornost je bila pa za tako slabe poslovne odločitve, ki so bile tudi verjetno povezane in s korupcijo in pa z drugimi lahko rečemo tudi kriminalnimi odločitvami, pa se ni zgodilo nič. Nič se ni zgodilo. In to je nedopustno, da se tudi v naprej postopa po enakem načinu, kot je bilo v preteklosti. In če nadzorni svet ne bo ukrepal in ne nazadnje tudi uprava o teh zadevah, ki sem jih danes tukaj izpostavil, bi bilo prav, da takrat postopa pa tudi država. Vi imate skozi glasovalne pravice tudi na skupščinah možnost zamenjati nadzornike oziroma tudi zahtevati neke sankcije. Zato mislim, da bi bilo prav, da se o tem in tudi o drugih primerih tukaj v Državnem zboru opravi splošna razprava v korist tudi države v naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. O vašem predlogu, gospod Grill, bo Državni zbor odločil v torek, 18. junija 2013, v okviru glasovanj. Prehajamo na naslednje poslansko vprašanje. Gospod Jožef Horvat bo postavil vprašanje ministru za notranje zadeve in javno upravo dr. Gregorju Virantu.
Najlepša hvala, gospa podpredsednica. Vsem prav lep pozdrav! Najprej ena pripomba glede poslovniških določil. Mislim, da bi bilo bolj pošteno, da bi poslanska vprašanja postavljali po časovnem zaporedju, tako kot so bila najavljena. Jaz sicer nimam nič proti kolegu Pukšiču, ker je izkušen župan, ampak moje poslansko vprašanje je bilo postavljeno prej. Spoštovani gospod minister dr. Gregor Virant, slovensko javnost ste z izjavo, da bi v Republiki Sloveniji lahko shajali s približno 100 občinami, dvignili na noge. Tudi mene, moram reči, je vaša ideja, tako rekoč ideja z ministrskega fotelja, naravnost prizadela. Zanima me, gospod minister: Ali res Vlada namerava dobro delujoč sistem lokalne samouprave rekonfigurirati čez noč do naslednjih lokalnih volitev, se pravi do jeseni naslednjega leta? Ali lahko predstavite analize in izračune potencialno privarčevanega denarja z ukinjanjem občin? Ministrstvo za finance jih namreč nima. Ali ste izračunali, da je znesek lanskoletnega skupnega proračunska primanjkljaja slovenskih občin, ki je trn v peti Računskemu sodišču, morda tudi vam, kar 600-krat manjši od zneska 900 milijonov evrov, ki jih nameravate vreči v NLB in NKBM? Ali boste šli pred občane in jim povedali v oči, kot to delajo poštenjaki, da jim neutemeljeno ukinjate njihovo občino, za katero so se odločili na referendumu, ker tako želijo živeti? Ali se vam ne zdi, da eventualne rekonfiguracije sistema lokalne samouprave ni treba dobro premisliti, predvsem pa izvesti v soglasju z vsemi lokalnimi skupnostmi in na podlagi s konsenzom sprejete strategij? Ali se ne zavedate, gospod minister, da so občine nastale po svobodni volji ljudi in da so namenjene občanom, ne pa ministrovim idejam, ki se spreminjajo iz mandata v mandat? Najprej povečanje financiranja občin v mandatu 2004–2008, takrat je bila daleč pripeljana tudi ideja oziroma projekt regionalizacije, sedaj pa kar ukinjanje občin čez noč. Verjamem, gospod minister, da poznate Evropsko listino o lokalni samoupravi, ki so jo podpisale države članice Sveta Evrope, tudi Republika Slovenija. Verjamem, da poznate načelo subsidiarnosti, ki ga Evropska unija tako zelo podčrtuje. Ali se zavedate gospod minister, da boste občanom znižali kakovost in dostopnost storitev? Ali se zavedate kaj vse so naredile male občine samo na področju izgradnje infrastrukture? Gospod minister, pozivam vas še enkrat k temeljitemu razmisleku in se vam zahvaljujem za vaše odgovore.
Hvala lepa. Gospod Horvat na kratko. Na začetku je predsednik Državnega zbora ob začetku postavljanja poslanskih vprašanj povedal oziroma poudaril, da je vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj določen na podlagi dogovora z vodji poslanskih skupin in v skladu z 244. členom, drugim odstavkom 245. ter 247. členom Poslovnika Državnega zbora. Predlagala bi, da to zadevo morebiti uskladite tudi z vodjem vaše poslanske skupine. Prehajamo k odgovoru. Dr. Gregor Virant, imate besedo.
Hvala lepa. Spoštovani kolega Horvat, to je verjetno ena od tistih točk, kjer najbrž ne bova konceptualno nikoli prišla skupaj, kljub najinemu zelo dobremu dosedanjemu sodelovanju, zlasti takrat, ko sem bil tudi sam še v Državnem zboru in tudi medsebojnemu spoštovanju. Tukaj imava pač različno mnenje. Sam že zelo dolgo zagovarjam to tezo, da je bilo pri postavljanju lokalne samouprave v Sloveniji marsikaj narobe in da smo teritorij Slovenije preveč razdrobili. To je ena od mojih stalnic, tako kot sem vedno zagovarjal preureditev sistema referenduma, kar se je na koncu zgodilo, kot sem zagovarjal ukinitev Državnega sveta, kar mi ni uspelo, tako zagovarjam tudi zmanjšanje števila občin, o čemer seveda ne bom odločal sam. Ampak štejem za svojo odgovornost, da to, kar mislim, da je prav, poskušam storiti. Ne morem tega storiti sam. Za to bom potreboval podporo, najmanj, kar je, v koaliciji. In danes zelo težko ocenim, kakšne so možnosti uspeha tega projekta. Ampak najmanj kar je, poskusiti pa moram. Veliko prahu se je dvignilo v zvezi s tem vprašanjem v zadnjem času. To sem tudi sam opazil. Domnevam, da se je največ tega prahu dvignilo v tistih občinah, ki imajo manj kot 5 tisoč prebivalcev. Najbrž so še posebej na nogah funkcionarji teh občin, ki imajo velik vpliv na lokalni ravni in gotovo lahko tudi svoje krajane prepričujejo in prepričajo, da bodo imeli brez občine nižji standard in kaj vem, kaj. Mislim, da to sploh ne drži. Mislim, da bi imeli v Sloveniji v celoti lahko višji standard in da bi bolje lahko porabili denar, če ga ne bi tako drobili, kot ga drobimo sedaj – na 211 oziroma 212 občin. Veliko bolje bi bilo, če bi ga skoncentrirali in porabili za neke večje, pomembnejše, močnejše projekte. Še enkrat bom rekel, formalnega predloga še ni, zato ta trenutek pravzaprav nimamo o čem diskutirati. Analize so na voljo na spletni strani Ministrstva za notranje zadeve in vse utemeljitve za to, da občina potrebuje 5 tisoč prebivalcev, da bi lahko normalno opravljala svoje naloge, so dostopne že v gradivih iz tistih časov, ko so občine nastajale. Ni slučajno, da je bila ta meja 5 tisoč zapisana v Zakonu o lokalni samoupravi. Stroka je pri tem vztrajala, rekoč, da je to tisti minimum, glede na obseg nalog, ki jih zakon predvideva za občine, da lahko občina svoje naloge normalno opravlja. Še enkrat na kratko, kateri so glavni razlogi, da zagovarjam manjše število občin. Prvič, imamo dvojna merila v Sloveniji in dvojni koncept lokalne samouprave. Imamo celo kopico občin, ki so bile ustanovljene s pod 5 tisoč prebivalcev. Imamo celo vrsto primerov, ko so bile take občine zavrnjene, in imamo obdobje po letu 2010, ko sploh ni več dovoljeno ustanavljati občine z manj kot 5 tisoč prebivalcev. Se pravi, imamo nekakšno dvojno lokalno samoupravo in neenakost v pravici do lokalne samouprave. Drugič, stroški in racionalna poraba denarja. Začenši s tisto manj pomembno zadevo, 10 milijonov na letni ravni, kot sem rekel, bi lahko prihranili samo zaradi plač in drugih izplačil funkcionarjem. Veliko bi lahko prihranili pri občinski birokraciji, še več pa bi lahko prihranili, če bi denar, ki je sedaj razpršen, razdrobljen na 210 koncev, združili v nekoliko večjih občinah in bi se lahko lotili tudi večjih, pomembnejših projektov. Danes male občine ne morejo voditi večjih, pomembnejših projektov. To, da je pa treba poskrbeti za kanalizacijo, za vodovod, za šolo, za vrtec in tako naprej, pa seveda velja. Saj tu obstajajo neka merila, na koliko prebivalcev moramo imeti osnovno šolo, moramo imeti vrtec, zdravstveni dom in tako naprej. In to mora veljati za celo Slovenijo enako. Ne more biti to odvisno od tega, ali si je nekdo priboril občino ali si ni priboril občine, ker to v osnovi rodi neenakost v standardu. In bojim se, da danes obstaja ta neenakost v standardu javne oskrbe. Strokovnjaki pogosto poudarjajo, da imamo zaradi malih občin v Sloveniji visoko stopnjo centralizacije. Na eni strani imamo močno državo, na drugi strani imamo pa te drobne, male občine, tudi z manj kot tisoč prebivalci. Kar sto in nekaj več jih ima manj kot 5 tisoč prebivalcev, ki se z občino zelo, zelo težko kosajo. Toliko v prvem delu. Kot rečeno, imam argumente, tudi vi imate svoje, na koncu bo pa odločila demokratična večina.
Izvolite, gospod Horvat.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Uvodoma sem želel zgolj pozvati k morebitni spremembi poslovnika. Hvala, gospod minister, za vaše razmišljanje. Seveda, saj gre ne nazadnje za demokratično razpravo. Meni enostavno ne gre iz glave, zakaj kar naenkrat neka meja 5 tisoč, neka magična meja 5 tisoč , ne upoštevajo pa se gospodarske potence posamezne občine in tako naprej. Gospod minister, trdno sem prepričan, da če bomo ukinili male podeželske občine, bomo podeželje izpraznili. Poglejte, ne dolgo, nekaj dni nazaj je bila na nacionalni televiziji nekako s posmehom prikazana moja mala sosednja občina, občina Odranci, in to me je prizadelo, češ da ima samo 6,9 kvadratnih kilometrov in tisoč 650 prebivalcev. Če bi dejansko to občino z gospodarskega vidika pogledali in nekako preprečili dnevne migrante, ki prihajajo v obrate v tej občini v službo, potem ta občina nima niti enega brezposelnega. Drugič. Ali veste, katera občina je najuspešnejša občina po črpanju evropskih sredstev po glavi občana? Tista, ki ima tisoč 500 ljudi, tri zaposlene na občinski upravi, od tega ena za določen čas. Tako gredo te zadeve, gospod minister. Zgolj tista magična meja 5 tisoč mi nekako ne gre, in jo zelo težko sprejemam. Gospod minister, ne vem ali se strinjate, da v Republiki Sloveniji teče 70 % javnih investicij ta čas na občinah? Tukaj je vprašanje, kdaj bo ta vlada zagnala pod vašo taktirko, pod taktirko te vlade kakšno javno investicijo? Midva oba veva, gospod minister, da se denar za investicije, pridobljene na občinski ravni, izjemno skrbno troši., Vsak evro se dvakrat obrne. Gre pa za lokalno samoupravo. Občina ima tudi svoje nadzorne organe, svoj nadzorni odbor.
Izvolite, gospod minister.
Tu se pa strinjava. Za zagon gospodarstva potrebujemo investicije, samo ne verjamem, da nas bodo rešile investicije reda velikosti občine s tisoč prebivalci. V vsaki občini, v vsakem slovenskem kraju je treba poskrbeti za osnovno infrastrukturo, otroci morajo imeti pravico do šole, vsi moramo imeti pravico do javnega zdravstva. Investicije, ki bodo pognale gospodarstvo so pa vendarle po mojem trdnem prepričanju nekaj drugega. In tudi ne bo občina in občinska birokracija tista, ki bo reševala gospodarstvo oziroma ki bo povzročila gospodarsko rast, ampak bodo to gospodarske investicije Treba je ustvariti pogoje za to, da bo gospodarstvo lahko delovalo, ne pa krepiti birokracijo ali skozi občine ali skozi upravne enote ali skozi agencije, ministrstva ali kakorkoli. Veliko investicij se obrne na lokalni ravni, se z vami strinjam, vendar še enkrat bom rekel, samo ena sedmina slovenskega prebivalstva živi v občinah z manj kot 5 tisoč prebivalcih, torej govorimo o relativno majhnem delu slovenskega prebivalstva, medtem ko 6 sedmin živi v občinah nad 5 tisoč prebivalci. In ta meja ni to neka magična meja, ki bi bila privlečena za lase, ampak je to meja, ki je od samega začetka, ko smo se odločili za reformo lokalne samouprave, bila zapisana v zakon. Takrat je bilo napisano, da mora imeti območje najmanj 5 tisoč prebivalcev, da bi se lahko tam ustanovila občina. Potem so bile pa določene neke izjeme. In te izjeme so se uporabljale sila arbitrarno, enkrat se je ustanovila občina z manj kot 5 tisoč prebivalci, v drugem primeru ne, enkrat se je referendum upošteval, drugič se ni upošteval. Skratka, zelo, zelo veliko je bilo tukaj politične arbitrarnosti, lobiranja, kot je tudi kolega Pukšič čisto prostodušno priznal. Tako so se pač občine ustanavljale. In če hočemo imeti tukaj neko urejenost, neko enakost vseh, nek red, potem je treba ta merila upoštevati za vse enako. In naj bo to merilo 5 tisoč prebivalcev. V lokalni samoupravi obstaja še ena kategorija, ki zelo lepo funkcionira v večjih občinah in se ji reče krajevna skupnost. Krajevna skupnost je tudi neke vrste lokalna skupnost, ki deluje na ožjem območju. Občina skrbi za naloge širšega pomena, za neko širšo komunalno oskrbo, za zdravstvene domove, za šole in podobne zadeve, medtem ko krajevna skupnost na manjšem območju skrbi za tisto, kar je krajevnega pomena: krajevne ceste, čiščenje cest, neke lokalne prireditve, gasilci, upravljanje pokopališča in tako naprej. In so stvari zelo lepo razdeljene. Mi imamo pa situacijo, ko najnižja stopnja lokalne samouprave, to je občina, ki ima tisoč, tisoč 500 prebivalcev, pa mora poskrbeti za vse po zakonu, tudi rešiti problem odvoza komunalnih odpadkov in gospodarjenja s komunalnimi odpadki, kar pač ne more.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Horvat, imate zahtevo za razpravo.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Mislim, da je gospod minister v svojem odgovoru dejansko tudi nakazal potrebo po eni odprti demokratični razpravi in da preko te razprave pridemo do nekih optimalnih rešitev. Jaz sem za to, da vsako lokalno skupnost, kar tudi velja za gospodarske družbe, da permanentno skrbimo za racionalizacijo poslovanja, če lahko tako rečem. Tu ste omenili, gospod minister, krajevne skupnosti. Jaz živim v občini, kjer smo s statutom krajevne skupnosti ukinili, ker smo videli, da so brez pomena. Imamo pa vaške odbore, ki niso pravne osebe in so posvetovalni organ občinskemu svetu in v vaških odborih sedijo tudi občinski svetniki iz tiste vasi in zadeva zelo dobro funkcionira. Poglejte, gospa podpredsednica, spoštovane kolegice in kolegi, ravno zaradi nujnosti te razprave predlagam, da na podlagi drugega odstavka 246. člena Poslovnika Državnega zbora opravimo razpravo na naslednji seji Državnega zbora o odgovorih gospoda ministra dr. Gregorja Viranta na moje poslansko vprašanje. Jaz namreč, pa nisem tukaj edini, razmišljam tudi tako, da morda gre s to vašo idejo za izključno nek politični projekt, ki ima namen centralizirati državo, v velikih občinah okrepiti levico, istočasno pa uničiti še tisto malo, kar dejansko dobro služi ljudem. Ali pa je namen z vašo idejo, gospod minister, spodbuditi razpravo o ukinjanju občin, po tihem pa sprejeti nove in nove davčne obremenitve za državljane? Jaz upam, da ni tako, ampak dajmo si to na razpravi, ki jo predlagam, tudi pojasniti. Morda še to, prej me morda niste razumeli, ko sem govoril o občini Odranci. Hočem to pokazati in slovenski javnosti še enkrat povedati, da tam gre za to, morate jo enkrat obiskati, pa ne samo to občino, tudi druge malo podeželske občine, tam rastejo gospodarski subjekti kot gobe po dežju. Gotovo bo s tem zadovoljen tudi gospodarski minister. Hvala lepa.
Hvala lepa. O vašem predlogu, gospod Horvat, bo Državni zbor odločil v torek, 18. junija 2013, v okviru glasovanj. Prehajamo na naslednje poslansko vprašanje, ki ga bo zastavila mag. Majda Potrata ministru za izobraževanje, znanost in šport, dr. Jerneju Pikalu.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani ministri, poslanke in poslanci! Moje vprašanje je kratko in sicer, gospod minister, sprašujem vas: Kako ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport ustvarja pogoje za izvajanje šole v naravi? To vprašanje ima vsaj dva vzroka. Socialni demokrati smo prepričani, da je kakovostno javno šolstvo osnova za ustvarjanje družbe znanja, in tako temeljno razvojno vprašanje in ne toliko finančno, v kar ga skušajo nekateri spremeniti, ko trdijo, da je treba zniževati standarde in normative. Socialni demokrati temu nasprotujemo. Je pa šola v naravi ravno tisto vsebinsko vprašanje, ob katerem se različne tenzije v tej družbi kažejo v najbolj izraziti obliki. Osnovna šola je v Sloveniji obvezna šola. Deklariramo jo za brezplačno. Pa je dejstvo, da država iz proračuna zagotavlja samo plačilo dohodka za učitelje, med tem ko pa morajo drugi del plačati starši ali pa je to mogoče pokriti z različnimi donacijami ali drugimi načini pridobivanja sredstev. Tukaj se potem lahko razpre široka paleta socialnih problemov, kajti šoli je dano na voljo, da lahko čas trajanja, organizacijo in izvedbo šole v naravi prilagaja in ima tudi ta mehanizem upoštevanja socialnega položaja otrok. Ampak dejstvo je, da ne moremo šole v naravi kot dela programa postavljati v isto vrsto tudi zelo pomembnega vprašanja brezplačne malice, recimo. Ampak vendarle je šola v naravi lahko del obveznega programa ali pa del razširjenega programa. In moje vprašanje meri ravno v to: Kako ministrstvo meni v prihodnje urejati to vprašanje, glede na to, da se nad šolstvo zgrinjajo tudi napovedi, da bodo posegli v normative in standarde? Šola v naravi je del normativov in standardov. Tukaj me zanima predvsem zaradi tega, ker je na učiteljih velika odgovornost, kako izpeljati šolo v naravi, ker gre za zdravstveno varstvo in vse druge oblike varovanja otrok. O vsebinski koristnosti tega programa pa tako ali tako upam, da nihče ne dvomi. Hvala za odgovor.
Izvolite, gospod minister.
Hvala, gospa podpredsednica. Gospa poslanka najlepša hvala za tole vprašanje. Jaz mislim, da smo si vsi, vsaj v tem državnem zboru, upam, da ni nikogar, enotni glede tega, da je šola v naravi kot organizirana oblika vzgoje in izobraževalnega dela nekaj, kar je nujno in kar prinaša izjemne koristi. Ne gre samo za vprašanje vsebinskih koristi, ki ste jih že omenili in so nedvomne, gre seveda tudi za vprašanje integracije, socializacije, ne nazadnje tudi odnosa do narave, ki ga seveda naši učenci dobijo. Gre za šolo, ki po navadi traja izven šolskega poslopja tri dni ali več. Seveda za tiste učence, ki se šole v naravi ne udeležijo, šola v tistem času organizira neke primerljive aktivnosti. Ministrstvo se trudi in se bo še naprej trudilo, da bi za vsakega učenca zagotovili denar za vsaj eno udeležbo v šoli v naravi v času devetletnega šolanja. Za tiste otroke, in to je tista komponenta, ki ste jo izpostavili glede socialne komponente, za tiste otroke ki pa so iz socialno šibkejših družin, pa poleg te redne subvencije, ki jo dobijo vsi otroci, zagotavljamo še dodatno subvencijo. Za otroke s posebnimi potrebami v osnovnih šolah s prilagojenim programom ali v zavodih pa sta subvencionirani in pa sofinancirani dve udeležbi v šoli v naravi. Če smem biti zelo konkreten, za osnovne šole to pomeni 67,60 evrov na učenca petega razreda, osnovnim šolam s prilagojenim programom 87,80 evra na učenca petega in šestega razreda ter 87,80 na učenca za eno tretjino učencev, ki so vključeni v oddelke vzgoje in izobraževanje. Pri zavodih, ki izvajajo osnovnošolski program, velja podobno. Torej naša zaveza je in obenem tudi cilj, da vsak vsaj enkrat za časa devetletnega obveznega šolanja gre v šolo v naravi in da smo kot država in kot ministrstvo to sposobni sofinancirati in pa subvencionirati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, mag. Potrata.
Hvala za ta del odgovora, spoštovani gospod minister. Ne predstavljam si organizacije šole v naravi brez privolitve staršev. Oni so tisti, ki dajo soglasje, ali se bo otrok udeležil šole v naravi ali ne. Omenili ste socializacijski moment šole v naravi. Torej ni izključeno, da tudi tisti starši, ki bi finančno zmogli plačilo šole v naravi, iz kakšnih drugih razlogov svojega otroka ne pošljejo v šolo v naravi. Zato se mi zdi zelo zanimivo, da je v Beli knjigi iz leta 2011 objavljena anketa, po kateri večina vprašanih ravnateljev, skoraj 73 %, skoraj 60 % vprašanih učiteljev, tukaj sem povprečje vzela po različnih triletjih, in skoraj 59 % staršev vidi šolo v naravi kot del obveznega programa. Pri tem seveda posebej poudarjajo, da mora biti šola v naravi brezplačna. Edino tako je mogoče pričakovati veliko vključenost. Mislim, da je ta možnost, ki je sedaj vpeljana, da se tisti čas za otroke, ki niso v šoli v naravi, neka vzporedna dejavnost organizira, zgolj izhod v sili. In zanima me: Ali je kakšna tudi časovna dinamika, kako se bodo te stvari v zakonu o osnovni šoli in v zakonu o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki sta dva temeljna zakona, ki to omogočata, v prihodnje odvijale, da bo šole v naravi deležnih čim več otrok? Hvala še za ta del odgovora.
Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa. Zavedamo se tega in mislim, da tista res avtoritativna študija v Beli knjigi kaže točno to, kar ste rekli, povprečno okrog 60 % ravnateljev, staršev in tako naprej zagovarja, da bi bila šola v naravi obvezen program. Problem tu je točno ta, ki ste ga izpostavili, in sicer to, da na žalost ni v celoti brezplačna. Ker ni v celoti brezplačna, je težko nekomu zapovedati, da mora iti v šolo v naravi. Mi se trudimo s promocijo, ampak eno je promocija, drugo pa so finančna sredstva. Upamo, da bomo v bodoče v proračunu imeli finančna sredstva tudi za to, da bi dejansko lahko vsak, ne glede na socialni status in upamo oziroma vedno s privolitvijo staršev, da bi lahko bil vsak vsaj enkrat v šoli v naravi. V tem smislu se povezujemo s centri šolskih in obšolskih dejavnosti, kajti to se nam zdi način, ne samo socializacijski, ampak tudi zdravega življenjskega sloga, odnosa do narave in tako naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Romana Tomc bo postavila poslansko vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo mag. Stanku Stepišniku.
Hvala lepe za besedo. Spoštovani kolegi in kolegi, spoštovani minister! Imam vprašanje, v zvezi z izvajanjem zakonodaje, ki opredeljuje izplačevanje plač predsednikom uprav, nadzornih svetov v družbah, v katerih je država ali lokalna skupnost posredni ali neposredni večinski lastnik. Vsake toliko časa v javnost pricurljajo podatki, ki so v kontekstu današnje gospodarske situacije, ko je ogromno ljudi brez zaposlitve, ko veliko zaposlenih prejema minimalno plačo, so ti podatki na nek način šokantni. Gre za visoke bruto plače, pa ne samo za visoke bruto plače, gre za visoke nagrade in predvsem za visoke odpravnine. Če se spomnimo, je bil pred leti sprejet zakon, ki naj bi omejil izplačevanje teh ekscesnih nagrad v teh družbah, ki jih omenjam. Znan je bil kot tako imenovani Lahovnikov zakon. Na podlagi tega zakona je bila sprejeta tudi uredba, ki določa povsem natančne kriterije in merila kdaj, kako, pod kakšnimi pogoji se plače najvišjim menedžerjem lahko izplačujejo. Ministrstvo, pristojno za gospodarstvo, je tisto ministrstvo, ki je odgovorno za to, da spremlja, kaj se na tem področju dogaja in ali se ta zakonodaja, ki je bila sprejeta, v bistvu spoštuje in upošteva pri vsakodnevnem poslovanju. Zato vas v zvezi s tem sprašujem: Kako ste kot pristojno ministrstvo opravili ta nadzor oziroma kako ga opravljate, kajti vemo, da se uprave vsakodnevno, mesečno menjajo in da so nadzorniki v skladu z zakonom dolžni o vsaki sklenjeni pogodbi poročati ministrstvu? Kako to spremljate na ministrstvu? In še za nekaj podatkov vas prosim: Koliko pogodb je bilo posredovano na ministrstvo v letošnjem letu, kakšne so bile dejansko izplačane plače? Ne pričakujem imen, pač pa višine teh prejemkov. Ali ste v tem svojemu nadzoru morebiti odkrili kakršne koli nepravilnosti? Hvala lepa.
Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa za vprašanje. Mislim, da je vprašanje zelo smiselno. V zaključku bom tudi podal svojo ugotovitev, pomanjkljivost, ki sem jo sam našel v tem zakonu. Najprej pa odgovori na vaša vprašanja Dejansko nad Zakonom o prejemkih poslovodnih oseb v gospodarskih družbah v večinski lasti Republike Slovenije in samoupravnih lokalnih skupnosti, o Zakonu bom naprej govoril, da ne bom to kar naprej bral, gre za ta zakon, v skladu s 7. členom ima dejansko Ministrstvo za gospodarstvo nadzor nad pogodbami, ki jih morajo nadzorni organi v teh javnih družbah posredovati na ministrstvo in ministrstvo jih mora pregledati, če je to skladno z zakonodajo. Zraven se pošiljajo tudi aneksi. Pri pregledovanju teh pogodb ministrstvo predvsem ugotavlja usklajenost teh prejemkov s temi določbami, ki so v zakonu. Določbe, ki jih določa zakon, so pa predvsem bruto plača, osnovno plačilo, sprejemljivi prejemek, to je tisto, kar gre za uspešnost poslovanja – največ 30 % glede na osnovno izplačilo v letu dni, in pa odpravnina. Odpravnina je po zakonu lahko tudi šestkratnik te osnovne plače. Če Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo pri pregledu teh pogodb ugotovi posamezne nejasnosti ali neskladnosti te določbe, takoj organ nadzora opozori na to ter ga zaprosi za dopolnitev in posredovanje ustreznih pojasnil. Če se ugotovijo nepravilnosti se zadeva odstopi prekrškovnemu organu v presojo ali pa obstajajo pogoji za uvedbo postopka o prekršku po uradni dolžnosti. Prekrškovni organ nato v primeru neusklajenosti pogodbenih določil s pravili tega zakona uvede postopek o prekršku po uradni dolžnosti zoper odgovorne osebe. V dosedanjemu obdobju izvajanja tega zakona je prekrškovni organ uvedel približno štiriinosemdeset postopkov o prekršku zoper člane organa nadzora, ker pogodbe direktorjev niso bile usklajene z določbami tega zakona. Od tega je bilo izdanih triinštirideset odločb o prekršku, bila je izdana globa ali opomin. Nekateri prekrškovni postopki pa še tečejo, v nekaterih primerih pa je bilo ugotovljeno, da prekrška ni bilo. V temu letu je bilo na Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo posredovano približno sedemdeset pogodb in nekaj več kot trideset aneksov k tem pogodbam. Vse skupaj posredovanih pogodb v obdobju izvajanja nadzora nad zakonom je bilo več kot osemsto pogodb in več kot petsto aneksov k tem pogodbam. Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo te pogodbe, ki so bile letos poslane, še pregleduje in do sedaj ni bilo ugotovljenih večjih neusklajenosti. Kot veste, pa imajo podjetja, predvsem tista, ki konsolidirajo bilanco, osem mesecev časa, da pošljejo vse podatke na Ajpes in da se lahko potem to primerja. Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo v skladu s prvim odstavkom 7. člena tega zakona izvaja nadzor nad izvajanjem tega zakona ter ugotavlja v skladu z drugim odstavkom 7. člena tega zakona skladnost pogodbenih določil s pravili zakona. Prekrškovni organ v primeru ugotovljenih nepravilnosti po uradni dolžnosti uvede postopke zoper odgovorne osebe. Iz navedenega izhaja, da je ministrstvo na podlagi predmetnega zakona pristojno zgolj za ugotavljanje skladnosti pogodbenih določil z zakonom ter izvajanjem nadzora nad tistimi določbami zakona, katerih kršitev pomeni prekršek, saj je le v teh primerih na podlagi kazenskih določb pristojno za ukrepanje. Nato pa sledi sedaj tisto, kar sem prej napovedal, da dejansko mi ugotavljamo samo usklajenost pogodb in aneksov z zakonom, ne ugotavljamo pa, koliko so bili izplačani ti prejemki, ker nimamo pristopa do izplačanih prejemkov. Koliko so bili pa izplačani prejemki, za to pa je odgovoren in lahko ugotavlja samo tisti organ, ki izda pogodbo in aneks, to je pa pristojni nadzorni svet v podjetju. In tukaj je verjetno ta pomanjkljivost, vrzel, ki pa bi jo bilo treba v bodoče na kakšen način rešiti, da bi lahko ministrstvo na kraju samem ugotavljajo izplačilo in tisto, kar je zapisano v sami pogodbi, ki mora biti usklajena z zakonom. Hvala.
Izvolite, gospa Tomc.
Hvala lepa za odgovor. Spraševala sem vas tudi o višinah, ki so prav gotovo razvidne tudi iz pogodbe o zaposlitvi, pa mi niste posredovali tega odgovora. Tako da vas prosim, če bi lahko to dopolnili. Bi pa ob tem spomnila, ne glede na to, da je rok za posredovanje podatkov Ajpesu 8 mesecev, kar pravilno ugotavljate, pa je rok za posredovanje podatkov s strani nadzornega sveta ministrstvu, pristojnemu za gospodarstvo, omejen. In sicer pravi zakon takoj. In ni treba čakati 8 mesecev. Tukaj mora imeti ministrstvo ažurne podatke in ažuren pregled in ni nobenega razloga, da bi danes sredi leta še pregledovali zadeve, ki izvirajo recimo iz januarja. Je pa povsem korektno, na kar ste opozorili minister, seveda vas tudi podpiram v tej vaši nameri, da, kot sem mogoče lahko razumela iz vašega odgovora, boste, upam, da boste predlagali spremembo zakonodaje v tem delu, kjer ste ugotovili pomanjkljivosti, da boste lahko v nadaljevanju imeli boljše podatke. Bi vas pa samo še nekaj tukaj vseeno vprašala, glede na vaš odgovor, kar veliko postopkov je bilo uvedenih, nadzorniki bodo očitno ali pa so že tudi denarno odgovarjali z globo, ki je predvidena v zakonu, kar je seveda prav, zato je bil ta zakon pisan in odgovornost podana. Me pa zanima: Poleg tega, da bodo odgovarjali denarno, ali jih bo ministrstvo oziroma pristojni organ pozval tudi k odstopu s svojega položaja?
Izvolite, gospod minister.
Hvala. V skladu z vprašanjem o višini pogodbm moram reči, da v 7. členu zakona piše pod drugo točko, "organ nadzora mora pogodbo z direktorjem takoj po sklenitvi posredovati ministrstvu, to pa jo mora varovati kot poslovno skrivnost". Tako da vam podatka, številk vam ne morem dati. Vsekakor pa je dober vaš predlog, da bi bilo treba novelirati ta zakon in priti do tega, kar si vsi želimo, če so dejansko izplačila v skladu z zakonodajo, ne pa tako, kot je sedaj, da lahko samo ugotavljamo papirje, dejanskega izplačila pa ne. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Eva Irgl bo postavila poslansko vprašanje ministru za pravosodje dr. Senku Pličaniču.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, poslanci, spoštovani gospod minister! V Slovenski demokratski stranki vztrajno opozarjamo na neučinkovitost v pravosodju, na nesprejemanje odgovornosti s strani najvišjih predstavnikov, ko se zgodijo nezaslišane napake, tako kot na primer v primeru Hilde Tovšak, v primeru balkanski bojevnik, pa recimo v primeru nedavne izpustitve ruskega državljana. Opozarjamo na tožilske in sodniške napake znotraj postopkov, za katere pa navadno nihče ne odgovarja, čeprav so zaradi teh napak uničena življenja posameznikov in njihovih družin. Spomnimo se na primer primera Fojkar. Opozarjamo tudi na prepletenost politike in pravosodja, kar se kaže tudi v političnih procesih. Opozarjamo na sojenja v nerazumno dolgih rokih. Na to, kako se posamezniki v sodstvu medsebojno ščitijo. Opozarjamo, da zaradi tega prihaja do eklatantnih pojavov nespoštovanja temeljnih pravnih načel in vse do kršenja človekovih pravic. V Slovenski demokratski stranki vztrajno opozarjamo tudi na politično nastavljene ljudi na najvišjih funkcijah v pravosodju. Takšna imenovanja, to sem že večkrat povedala, predstavljajo problem za neodvisnost sodstva, predvsem pa za pošteno in pravično sojenje, ki bi moralo biti osnovno vodilo v pravosodju, pri nas pa ima ta pred pravico, pred resnico in celo pred dejstvi prednost politične obsodbe tudi brez dokazov, kot je bilo v primeru Patria. Z obsodbami brez dokazov, še posebej ko manjkajo tudi posredni, kot je dejal odvetnik Čeferin, najverjetneje ne bomo mogli povrniti zaupanja ljudi v sodstvo. S takšnimi sodbami tudi puščamo dvom v korektnost postopka in politično nepristranskost ter neodvisnost in zaradi tega seveda tudi upravičeno izzovemo burne reakcije ljudi in jih s tem tudi znova delimo. Zato vas, spoštovani minister, sprašujem: Ali se vam na vse našteto zdi, da živimo v pravni državi, kot je to zapisano v Ustavi Republike Slovenije? Je to obenem pravična država, ki ima enaka merila za vse? Velikokrat ste se izrekli o nujno potrebni reformi pravosodnega sistema. Zanima me: Ali boste z reformnim posegom v pravosodje lahko zagotovili, da bo sodstvo končno in dejansko odgovarjalo za svoje napake, da bo delalo transparentno v luči pravice in ne v luči političnih odločitev, kot smo bili nedavno priča v primeru Patria? V vaših rokah so, spoštovani minister, tako škarje in platno. Imate torej moč, da stvari končno postavite na svoje mesto in pomagate Sloveniji postati pravna in pravična država, kjer se spoštujejo človekove pravice v okviru vladavine prava. Zahvaljujem se vam že v naprej za vaš cenjeni odgovor.
Izvolite, gospod.
Hvala. Spoštovana podpredsednica, spoštovane poslanke in poslanci! Strinjam se, da imam kar velike škarje in kar nekaj platna v rokah, poudariti pa moram, kot sem že nekajkrat v tem parlamentu in tudi sicer, da še več škarij in še več platna ima pa v rokah sodstvo samo in tudi ostali deli pravosodnega sistema. Rad bi opozoril, da karkoli bom sam predlagal – in predlagal sem že precej stvari, nekaj je že sprejetih, še več pa bom predlagal sprememb, kljub temu da to bom predlagal in sem prepričan, da te spremembe zakonodajno bodo sprejete, še vedno bodo glavne škarje in glavno platno v rokah sodstva samega in ostalih delov v pravosodnem sistemu. Tega ne smemo pozabiti. Kar dostikrat se preveč pričakuje od ministra, pristojnega za pravosodje. Tudi ko gre za ta zadnji del vašega vprašanja, v katerem ste postavili trditev ali pa tezo, da imam zdaj priložnost nekaj spremeniti in v zvezi s tem škarje in platno v rokah. Prilika v resnici je, meni je samo žal, da je kakšen od mojih predhodnikov v preteklih več kot 20 letih ni izkoristil bolj, kot bi jo lahko in bi jo pravzaprav moral. To torej želim poudariti, da bom jaz sam, kot sem že v odgovoru na poslansko vprašanje vašega kolega gospoda Černača malo prej odgovoril, naredil vse, kar je v okviru mojih pristojnosti, da se sodstvo, državno tožilstvo in ostali deli pravosodnega sistema hitro, pa vendar premišljeno transformirajo tako, da bodo bolj učinkoviti, da se bodo bolj zavedali odgovornosti, ki jo imajo pred našimi državljankami in državljani. Vendar ponovno opozarjam, večino tega posla bodo morali opraviti sami. Samo upamo lahko vsi skupaj, da se tudi oni, tako kot vi, poslanke in poslanci v tem parlamentu, in kot mi v vladi, tej, pa moram reči, da je enako bilo tudi v prejšnji, tega tudi sami dobro zavedamo. Kot rečeno, sam pa tudi da ta vlada se dobro zaveda, kako pomembno je imeti učinkovito in kakovostno pravosodje za delovanje družbe kot celote, še posebej gospodarstva. To posebej vedno poudarjam zaradi situacije, v kakršni je Slovenija, kar pa seveda ne pomeni, da so ostali vidiki kaj manj pomembni. Ko gre za učinkovito delovanje pravosodnega sistema v razmerju do posameznic in posameznikov, državljank in državljanov, torej tistih, ki niso podjetja, je seveda to enako pomembno. Čas, v katerem smo,pa od nas zahteva še posebno pozornost, da posebno energijo namenimo večji učinkovitosti in večji kakovosti delovanja pravosodnega sistema v razmerju do gospodarstva, v razmerju do podjetij. Zame je zelo pomembno, da se tako učinkovitost, s katero mislim na hitrost ali pa na čas trajanja sodnih postopkov, kot tudi kakovost vidno izboljša, in to v kratkem času. Torej ponavljam še enkrat, nimamo let in desetletij na voljo, in moramo hitro te spremembe doseči. Dosegli jih bomo pa samo tako, da bomo vse tri veje oblasti pri tem sodelovale. Vem iz lastnih izkušenj, tudi političnih, preteklega leta, pa siceršnjih življenjskih, da brez sodelovanja, brez dogovora sprememb ni oziroma so lahko te samo kratkega daha. Če se osredotočim na ključ ali pa jedro vašega vprašanja, spoštovana poslanka, kako je z delovanjem načela pravne države v Sloveniji, torej načela, ki je eno od temeljnih ustavnih načel, pravzaprav bi lahko rekel, da ne gre samo za to, da gre za eno od temeljnih ustavnih načel, gre za vprašanje, ki je neločljivo povezano z državo samo, z delovanjem države same. Mislim na to, da sodobne države so pravne države. Ni sodobne države, ki ne bi bila pravna država. Pojem prava in država, sta neločljivo povezana, zato se moramo vprašati, kaj sploh pomeni ta pojem pravne države. Treba je vedeti, da pojem pravne države pomeni najprej, da so vsa ravnanja, vse akcije, vse, kar pač oblast, katerakoli, zakonodajna, izvršila ali sodna, počne, vse to mora biti urejeno, in tudi je, s pravnimi normami, s pravnimi pravili. V tem pogledu mislim, da se lahko vsi strinjamo, tako spoštovana poslanka kot drugi poslanci in poslanke, [[...]] [[znak za konec razprave]] , več pa v nadaljevanju.
Gospa Irgl, izvolite.
Najlepša hvala. Se vam zahvaljujem za nekatera pojasnila, čeprav nisem dobila natančnih odgovorov na zastavljena vprašanja. Gospod minister, v luči nedavnih odmevnih sodnih primerov, ki so pokazali vso nesposobnost, tudi nemoč, pa tudi neučinkovitost naše sodne veje oblasti, ki so pokazali med drugim aroganten odziv najvišjih predstavnikov te veje oblasti, na drugi strani pa ogorčen odziv javnosti na te primere, obenem pa tudi strokovni komentar eminentnih pravnikov, kot sta na primer gospod Jaklič, ki prihaja iz Harvarda ,ali pa gospod Čeferin, me zanima: Ali se vam resnično zdi, da naš pravosodni sistem deluje neodvisno, transparentno in na podlagi trdnih dokazov? Ali pa se vam morda zdi, da podlega pritiskom javnega mnenja in pa političnih akterjev, kot se je recimo to zgodilo v primeru Patria? In ne nazadnje, mislim, da je nekaj podobnega zastavil že kolega Černač, kot prvi postavljavec poslanskega vprašanja. Zanima me: Kdaj nameravate glede na vse napake, storjene v sodstvu in tožilstvu sploh v zadnjem času, zahtevati odstop s svojih položajev tako generalnega državnega tožilca kot predsednika Vrhovnega sodišča? Hvala.
Izvolite, gospod minister.
Hvala. Bom poskusil tudi na večino teh vprašanj, ki ste jih, spoštovana poslanka, v tem drugem delu naslovili name, odgovoriti, najprej bi pa rad dokončal tam, kjer sem prej končal. Govorili smo o tem, kaj pomeni pravna država in povedal sem, da pravna država pomeni to, da je delovanje oblasti, državne oblasti, torej treh vej državne oblasti urejeno s pravnimi pravili, in to v Sloveniji imamo. Hkrati je ideja pravne države vedno pomenila in pomeni tudi danes tudi to, da se te tri veje državne oblasti, zakonodajna, izvršilna, upravna in sodna, med seboj nadzirajo, da je v sistem, v katerem s pravnimi pravili določamo pravila ravnanja, pravila obnašanja, pristojnosti posameznih vej oblasti, vgrajeno tudi nekaj, kar se imenuje z neko angleško besedno zvezo "checks and balances". Se pravi, da zakonodajna veja, parlament recimo, nadzoruje sodno. Da izvršilna veja nadzoruje sodno, da sodna veja nadzoruje izvršilo vejo. Torej mora biti nek sistem, kjer ena veja lahko drugo nadzoruje. V tem pogledu pa mislim, da moramo v Sloveniji še precej narediti, zlasti ko gre za razmere med izvršilno vejo, torej vlado, in sodstvom. Že večkrat sem govoril o tem, tudi v tem parlamentu, da ko gre za nadzor vlade, izvršilne veje ali pa izvršilno-upravne veje oblasti v razmerju do sodstva, da tukaj je narejenega premalo, tudi če se primerjamo z drugimi deželami, bolj razvitimi od nas, bolj razvitimi ne samo v gospodarskem smislu, tudi v pogledu pravne in siceršnje kulture, tudi demokratične kulture, bomo ugotovili, da je sicer ta postulat neodvisnosti sodstva, h kateremu se bom v kratkem še vrnil, eden ključnih postulatov vsake sodobne demokracije, da pa to ne pomeni, da ne bi izvršilno-upravna veja imela pomembne pristojnosti, ko gre za nadzor sodne veje, vendar pa samo v določenih pogledih, torej v pogledih učinkovitosti, hitrosti in tako naprej, ne pa, ko gre za vsebinski nadzor. Tega ne more biti. Ravno v tem je ideja neodvisnosti sodstva, da ko gre za odločanje o konkretnih zadevah, sodstva ne more in ne sme nadzorovati nobena od drugih vej oblasti. Temu nadzoru pravilnosti vsebinskega odločanja v konkretnih zadevah je namenjen instančni sistem, je namenjen sistem pravnih sredstev in tako naprej. Ta je v Sloveniji urejen popolnoma primerljivo s katerokoli drugo evropsko državo. Če gledamo z vidika pravne urejenosti delovanja vseh treh vej oblasti, zlasti izvršilne sodne in tega njunega razmerja, lahko ugotovimo, da je v precejšnji meri sistem takšen, kot je v katerikoli razviti zahodni državi, da ga je pa treba izboljšati, zlasti v pogledu nadzora izvršilne veje nad sodno vejo, in to v pogledu učinkovitosti, torej sodne uprave.
Izvolite.
Najlepša hvala, gospa predsedujoča. Glede na to, da od ministra nisem dobila odgovora na tisto ključno vprašanje, ki sem ga večkrat zastavila, zastavil ga je tudi kolega Černač, se pravi, kdaj bo minister zahteval odstop tako generalnega državnega tožilca kot predsednika Vrhovnega sodišča, predlagam, da opravimo širšo razpravo v skladu s poslovnikom. Hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu, gospa Eva Irgl, bo Državni zbor odločil v torek, 18. junija 2013, v okviru glasovanj. Prehajamo na naslednje poslansko vprašanje, ki ga bo zastavila mag. Katarina Hočevar ministru za finance dr. Urošu Čuferju.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice, kolegi, spoštovani minister! Naše gospodarstvo je v recesiji. Imamo ogromno podjetij, ki so prezadolžena in na robu insolventnosti. Preveliko število podjetij imajo, ki bi potrebovala državno pomoč. Znano mi je vaše stališče, da temu niste naklonjeni. In tu delim vaše mnenje, da so bile v preteklosti te oblike pomoči prevečkrat neučinkovite, celo nedovoljene. Zato me zanima: Zakaj pri reševanju podjetij bolj hitro, pogumno, če hočete, oziroma odločno ne uporabite sistemske rešitve, ki je predvidena v zakonu o ukrepih za stabilnost bančnega sistema, seveda govorim o Družbi za upravljanje terjatev? Zanima me: Kaj je ovira, da terjatve bank v družbah v težavah ne prenesemo na tako imenovano slabo banko? Zanima me: Kdaj bo to narejeno oziroma potem, ko bo, če bo, kako boste zagotovili oziroma kako se bo spremljala uspešnost upravljanja teh podjetij, ki bodo končala na tako imenovani slabi banki? Mene poenostavljeno povedano zanima: Ali je res slaba banka le na papirju, kot smo lahko v teh dneh brali v nekaterih časopisih? Hvala za odgovor.
Gospod minister, izvolite.
Najlepša hvala, spoštovana poslanka Katarina Hočevar. Mislim da slaba banka ni samo na papirju, je še kaj več. Če pogledamo naš racionalni reformni program, je to eden glavnih inštrumentov, ki ga nameravamo uporabljati in ga pravzaprav že pripravljamo in smo kar zelo daleč v teh pripravah, ki so namenjene čiščenju bančnih bilanc, kar bo omogočilo bankam, da lahko dobijo dostop do virov financiranja, in ki bo, poleg tega da bo imel v svoji bilanci slabe terjatve, jih tudi potem preoblikoval ali v nepremičnine ali v lastniške deleže, odvisno od tega, kaj bo kot zavarovanje dobil zraven. Naši načrti so, da prvi paket teh terjatev prenesemo na slabo banko iz bančnega sistema že do konca junija, mogoče to ne bo najbolj materialni znesek, ampak vsaj toliko, da pravzaprav pokažemo, da ta postopek teče, potem pa računamo, da bomo skozi poletje do konca septembra enkrat celovito prenesli vse terjatve na slabo banko, kjer se bodo potem centralno upravljale, bomo pa poskušali čim več premoženja, ki smo ga angažirali v tej fazi, tudi pridobiti nazaj.
Gospa Hočevar, izvolite.
Hvala za ta del odgovora. Zanima pa me oziroma če lahko še dodatno pojasnite: Ali bo spisek podjetij, katerih terjatve bodo prenesene na slabo banko, javen? Govori se, da Banka Slovenije nekatere spiske že dela, pa me zanima z vidika davkoplačevalskega denarja, če se bo vedelo, za katera podjetja gre. Hvala.
Izvolite, gospod minister. Najlepša hvala tudi za to podvprašanje. Spiski se pripravljajo za vsako banko, ki bo prinašala terjatve posebej. Na vprašanje, ali bo to javen ali ne bo javen spisek, ne vem zdaj odgovoriti, na prvo žogo bi rekel, da najverjetneje ne, je pa tako, da se bo to verjetno tako razvedelo. Ta del odgovora bom še pridobil.
Hvala lepa. Prehajamo na naslednje poslansko vprašanje, ki ga bo zastavil mag. Andrej Vizjak ministru za infrastrukturo in prostor gospodu Samu Omerzelu.
Spoštovani minister, lepo pozdravljeni! Blok 6, Termoelektrarne Šoštanj je daleč največja investicija, ki se odvija ta trenutek v Slovenji in je daleč največja investicija v energetiki nasploh v zadnjem desetletju ali pa še več. Če spremljamo to investicijo od leta 2006 do zdaj, imamo tri mejnike. Leta 2006 je bila ovrednotena na 600 do 650 milijonov evrov. Takrat so bile cene električne energije na približno 90 evrih za megavatno uro in takrat je bila poraba približno za 20 % večja in tudi napovedi porabe električne energije v regiji so šle samo gor. To se pravi, leto 2006 pa do 2008 je šlo pravzaprav vse navzgor. Leta 2009 je nastal šok, z nastopom krize so se cene električne energije prepolovile na leipziški borzi, tam so znašale okoli 40 do 50 evrov za megavatno uro, kot sem povedal, poraba je nižja in takrat je že bila ta investicija več kot milijardo evrov. Sedaj, leta 2013, je še slabše, imamo že investicijo na milijardi 440 milijonov evrov, cene električne energije pa so približno 38 evrov, te trapezne, na leipziški borzi. Kaj se dogaja? Ta ogromna investicija, v katero je vpeta tudi država s poroštveno pogodbo, se izkazuje vse bolj ekonomsko neupravičena. Če pogledamo iz noveliranega investicijskega programa, predvidene cene električne energije, pod katerimi bi ta investicija prinašala donos iz tega investicijskega programa, bi morale biti leta 2015 63,5 evrov za megavatno uro in leta 2016 75 evrov za megavatno uro. Napovedi za gibanje cene električne energije čez tri leta kažejo, da se cena ne bo povzpela čez 40 evrov za megavatno uro. To seveda postavlja to investicijo v povsem drugačno luč. To bo očitno po teh napovedih nasedla investicija – ali pač ne? Sprašujem vas: Kako gledate vi na ekonomsko upravičenost tega projekta? Vsaka obratovalna megavatna ura bo povzročala izguba, če se seveda te napovedi izkažejo. Izgube ne bo prinašalo samo Holdingu Slovenske elektrarne, temveč vsej energetiki in posledično težave tudi slovenski državi, kot lastnici energetike in tudi dajalki tega poroštva. Sprašujem vas: Kako ocenjujete ekonomsko upravičenost tega projekta danes vi, ki ste neobremenjeni s to investicijo, niste imeli nič z njo v celi zgodovini? S katerimi ukrepi boste obvladovali to investicijo v prihodnje, tudi kot vlada, saj vlada ima pomembno vlogo po poroštveni pogodbi? Ali podpirate, da bi v okviru noveliranega investicijskega programa 6 napisali tudi krizni scenarij z napovedanimi cenami električne energije okrog 40 evrov za prihodnje desetletje?
Gospod minister, izvolite.
Spoštovana predsedujoča, spoštovane poslanke in poslanci lep pozdrav. Gospod Vizjak, zahvaljujem se vam za lep uvod v moje vprašanje, za lep povzetek celotne zgodovine samega projekta. Vse, kar ste navedli, drži. Vsa dejstva so natanko taka, kot jih navajate. Dejstvo je, da se je ta projekt začel daleč pred mojo zgodovino v slovenski politiki in na nek način sem vesel, da nisem obremenjen s preteklostjo. Zame kot resornega ministra so v tem trenutku ključna in pomembna dejstva na dan, ko so prišle na dan informacije, da nam grozi dodatna podražitev projekta. Tisto, kar je ključno, vlada je v nekem momentu prevzela nase del odgovornosti in s tem država, ko je izdala poroštva, ki pa so bila pogojena s številko 1,3. In to je tisto, kar je zame pomembno in kar je zame dejstvo. Za kar smo na izrednem odboru za finance in infrastrukturo zavezali, temu tudi sledimo. Zavezali smo se, da bomo zahtevali podrobno poročilo in dejstva, zakaj nam grozi ta podražitev. To poročilo je pri nas na ministrstvu, to poročilo bo predstavljeno na vladi in na osnovi dejstev, torej zgodovinskih dogodkov, zakaj nam grozi ta podražitev, bomo sprejeli sklepe in nove usmeritve, kako s tem projektom naprej. Dejstvo je, da NIP 5 je tisti, ki je bil zgrajen v okoliščinah v trenutku, ko se je investicijski načrt delal. Dejstvo je, da so se okoliščine v tem obdobju močno spremenile. Drži, da cene elektrike in napovedi, ki so, so popolnoma drugačne, kot so bile upoštevane v NIP 5 in zato je vsekakor pomembno, da izdelamo NIP 6, da vidimo, kaj se s samo investicijo dogaja na dejstvih, ki so na trgu danes. Novi investicijski načrt bo tudi pokazal smiselnost oziroma kam ta investicija pelje. Tisto, kar je dejstvo, je, da dejansko smo vsi na nek način za 1,3 prevzeli določene obveznosti. Smatram, da si nihče v tej Sloveniji ne želi, glede na to, da smo že skoraj milijardo evrov počrpali, da imamo v Šoštanju spomenik za milijardo evrov. Je pa dejstvo, da je NIP 6 tisti, ki bo pokazal kaj številke v resnici pokažejo. Kar se tiče konkretnih odgovorov in detajlov. Naslednji teden bomo imeli tudi te, tako bomo v naslednjem tednu sporočili točno, kakšno je stališče vlade in katere usmeritve bomo peljali, kar se tiče same investicije v Šoštanju.
Izvolite, mag. Vizjak.
Spoštovani minister, res je. Blok 6 in investicija ni samo problem zaradi naraščajoče investicijske vrednosti, ki je bila očitno nerealno načrtovana že v okviru NIP 5, kar dokazujejo tudi korespondence, ki jih dobivamo na meile. Če je na dan podpisa poroštvene pogodbe že bil podpisan tudi aneks, ki je znatno podražil to investicijo, se vodstvo TEŠ ni držalo poroštvene pogodbe, ker bi moralo o tem aneksu nemudoma sporočiti in obvestiti vlado, pa tega ni storilo. To je zgolj en detajl, ki je pomemben, in signal, kako kredibilne partnerje in sogovornike imamo na tisti strani, ko se igrajo s stotinami milijonov davkoplačevalskega denarja. Mene skrbi bistveno bolj drastična napoved oziroma drugačnih cen električne energije v prihodnje, kot jih predvideva NIP 5, novelirani investicijski program. Novelirani investicijski program že predvideva, da bodo cene električne energije tam okoli leta 2020 okoli 100 evrov za megavatno uro, kar je ob današnjih 38 evrih za megavatno uro totalno nerealno. To govorijo čedalje glasneje tudi številni strokovnjaki, ki poznajo te napovedi in dogajanje na energetskem področju širše regije. Kaj se bo zgodilo, spoštovani minister, če bomo mi s tem nadaljevali, imeli tujo investicijo, ki bo bruhala izgubo iz meseca v mesec? Kdo bo to izgubo kril? Davkoplačevalci? Porabniki? Postavlja se resno vprašanje o tem, ali ima smisel si zakrivati oči. Zato me zanima: Ali podpirate stališče, da bi v okviru noveliranega investicijskega programa predvidevali tudi te drastične, relativno nizke cene električne energije, kot jih marsikdo vidi danes? Ta šok scenarij – in kaj potem? Mislim, da bi bilo tudi zaradi tega, ker ste res neobremenjeni s to investicijo, korektno, da zahtevate to od pripravljavcev gradiva.
Gospod minister, izvolite.
Spoštovani, gospod Vizjak. Tudi sam si postavljam vsa ta vprašanja, ki ste jih vi zastavili. Ja, absolutno se strinjam. NIP 6 mora biti narejen na realnih dejstvih. Mora biti narejen na realnih okoliščinah. Ne želim se postavljati v bran izdelovalcem NIP 5. Verjamem, da so takrat bile te okoliščine in cene na trgu takšne, da so realno naredili investicijski načrt, vendar dejstvo je, da se je v tem obdobju stanje na trgu popolnoma spremenilo. Če želimo neke realne in prave usmeritve, če želimo imeti prava dejstva na mizi, potem je potrebno v NIP 6 upoštevati dejstva, ki so na trgu danes. Pri izdelavi NIP 6 je seveda to treba upoštevati.
Izvolite, mag. Vizjak.
Jaz sem pravzaprav na nek način skoraj razočaran. Moram reči, da če si minister zastavlja ista vprašanja kot jaz za investicijo, vredno milijardo 440 milijonov evrov, potem je to problem. Mislim, da bi v skladu s poslovnikom, spoštovana podpredsednica, opravili na prihodnji seji razpravo, to je julija, takrat bo že znano marsikaj, kar je danes neznano, da se bomo znali tudi pripraviti na različne scenarije. Spoštovani minister, jaz se bojim, da lahko ena taka nasedla investicija v prezadolženem holdingu potopi celo slovensko energetiko. Velika večina slovenske energetike je Holding Slovenske elektrarne. Holding Slovenske elektrarne je prezadolžena firma. Ocenjuje se, da bo v naslednjih treh letih v holdingu približno negativen denarni tok v višini 500 milijonov evrov. Kje ta denar vzeti, ob tem da se nam obeta ta nasedla investicija, je veliko vprašanje. Verjetno bo zanimalo kasneje, letos še ne, tudi finančnega ministra. Za letošnje leto so najeta posojila premostitvena zaradi tega vprašanja glede poroštva EIB-kreditu. Letošnje leto še ni pričakovati problemov z likvidnostjo Holdinga Slovenske elektrarne, bojim pa se, da bo ta problem eskaliral v prihodnjih letih. Morebiti je časa še nekaj, vendar mislim, da ni. Mislim, da bi morali pretehtati tudi scenarije, kako naprej. Ali iskati strateške partnerje za to investicijo, govorim o investiciji bloka 6 oziroma Termoelektrarne Šoštanj na sploh? Kako servisirati to luknjo, ki nam grozi? Zato še enkrat, ta razprava, če bo izglasovana jutri, bo potekala v času, ko bomo imeli na voljo marsikatero številko več, kot jo imamo danes, zato bi lahko ponudila tudi kakšne sklepe. Jaz mislim, da glede na vašo neobremenjenost s tem projektom imamo tu zelo podobne cilje. Podoben cilj pa je ta, da rešimo brezna tisti zdravi del slovenske energetike, ki vse lahko potopi, če se zgodi negativen scenarij. Tega si ne želim, zato predlagam, da se pravočasno o tem pogovorimo, sprejmemo ustrezne sklepe, kajti s strani investitorja – pa jih poznam že skoraj kakšno desetletje – vse prej kot realne ocene in neke ekonomsko upravičene odločitve.
O vašem predlogu, mag. Andrej Vizjak, bo Državni zbor odločil v torek, 18. junija 2013, v okviru glasovanj. Prehajamo na naslednje poslansko vprašanje, ki ga bo ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo mag. Stanku Stepišniku zastavila mag. Jana Jenko.
Hvala lepa. Vsem skupaj lep pozdrav! Ponovno naslavljam poslansko vprašanje na gospoda Stepišnika, in sicer v povezavi z družbo Peko. To je zdaj že moje drugo poslansko vprašanje v roku dveh mesecev, ker imam občutek, da se zadeva nikamor ne premika. V časopisih beremo, da bo prišlo do prestrukturiranja podjetja, vendar ne vem, ali ne bo to poskusni zajček, ker sem ravnokar prebrala, da v Sloveniji takega reševanja podjetja do zdaj še nismo imeli. Upam sicer, da bo ta poskus uspel. Za gospoda Stepišnika imam nekaj vprašanj. V Peku je zaposlenih približno 370 delavcev in Zveza svobodnih sindikatov Slovenije je Vladi posredovala poziv za odobritev pomoči v obliki poroštva za podjetja, ki so se znašla v likvidnostnih težavah. Tudi vaše ministrstvo se nagiba k sanaciji Peka v smeri ohranjanja zdravih jeder podjetja. Nova odpuščanja v Peku bodo sliko mesta Tržiča dodatno poslabšala in ga postavila v socialno stisko in socialno bombo, ki lahko eksplodira na nekem koncu Slovenije, kjer do sedaj teh težav niti ni bilo. Predvsem štajerski konec je zelo tempiran. V podjetju je veliko primerov, da sta zaposlena oba zakonca in bi z odpustitvijo približno 170 delavcev lahko ostala doma oba zaposlena in družina bi ostala brez prihodkov. Zaposlene v tovarni Peko zanima predvsem: Ali bo država dala potrebno poroštvo podjetju Peko, ki bi ga rešilo likvidnostnih težav ter omogočilo nadaljnjo proizvodnjo, ki bi delavkam in delavcem ohranila delovna mesta? Komu boste zaupali sanacijo oziroma prestrukturiranje Peka? To se mi zdi zelo pomembno vprašanje. Kako se bo vaše ministrstvo vključilo v sanacijo? Ali se bodo pri sanaciji upoštevala tudi mnenja in ugotovitve zaposlenih, ki so bile do sedaj prezrte? Kdo je odgovoren za težko finančno stanje? Ali boste v imenu države kot lastnice podjetja zoper odgovorne sprožili postopke o njihovi odgovornosti? Vsi vemo, da so vse dosedanje uprave Peko spravljale na nulo. Ali v primeru odpuščanj v Peku načrtujete katerega izmed ukrepov, ki bi spodbujal zaposlovanje v občini Tržič? Ali strategija gospodarskega razvoja [[...]] [[izklop mikrofona]]
Izvolite, gospod minister. Mag. Jenko, vi boste potem nadaljevali.
Hvala lepa za vprašanja v zvezi s Pekom. S Pekom smo se že veliko ukvarjali. Sam osebno sem tudi obiskal Peko, si ogledal njihovo proizvodnjo, ogledal njihove nepremičnine. Peko je dobil že državno pomoč po zakonu, tako da je v tem trenutku državna pomoč za Peko zelo omejena. Kot veste, je bil na skupščini imenovan nadzorni odbor. Ta nadzorni odbor je imel prvi sestanek, ki je bil prekinjen. Uprava je pripravila razvojni program. O tem razvojnem programu smo se tudi pogovarjali z obstoječo upravo in županom. Pri tem smo bili vsi enotnega mnenja, da je treba izločiti zdravo jedro, ga preseliti v drug objekt, kjer so stroški ogrevanja, vzdrževanja dosti manjši, ker zdaj imajo okrog 45 tisoč evrov samo stroškov ogrevanja in energije za tisto proizvodnjo, ki tega stroška ne prenese. Ko se bo nadzorni svet opredelil do razvojnega programa, mogoče podprl to upravo ali pa imenoval novo upravo, takrat bo država kot solastnik podjetja videla, kako lahko pomaga temu novemu prestrukturiranemu podjetju, če bo program takšen, da bo nudil 5-letno trajno stabilno delovanje in ga bodo banke lahko kreditno podprle. Če ta razvojni program tega ne bo v zaključkih prinesel, potem sledi tisto najslabše za to podjetje. Država v tem trenutku nima na razpolago nobenega zakonskega okvira, da bi mu lahko pomagala kot podjetju, ki mu je treba pomagati, kadar je v prestrukturiranju ali slabem finančnem položaju.
Izvolite, mag. Jenko.
Hvala lepa. Imam še dodatna vprašanja. Zanima me: Ali strategija gospodarske razvoja sploh vključuje spodbudo čevljarske industrije v Sloveniji? Ali načrtujete še kakšen sestanek z delavci, da jim razložite načrt prestrukturiranja, strategijo? Zdi se mi, da bo spet poteklo nekaj časa, ki bo imel prazen tek, kakor ga je imelo veliko časa do zdaj, začenši z začeto prodajo Peka, ki ni uspela, kjer si je pristojni za prodajo vzel zelo veliko časa, da je sploh dal razpis ven. Zanima me tudi: Ali kaj veste o tem, ker govorice so, gospod Mišič je rekel, da dnevno dobiva povpraševanja oziroma skoraj ponudbe za nakup Peka, da je interesentov zelo veliko, ali to res ali je to spet neka floskula? Ali se strinjate, da bi morebitni propad podjetja Peko ne pomenil zgolj socialne bombe, ampak tudi izgubo širokega znanja, ki so ga nadgrajevale številne generacije v čevljarski industriji? Vemo, da je predvsem v Peku bila ta čevljarska industrija močna, drugod niti ne toliko, kolikor pa je bilo, je pa že šlo tudi v franže. Kakšno je vaše stališče do tega, da klavrno propadajo podjetja s stoletno in več tradicijo, po katerih je bila Slovenija tudi prepoznavna? Hvala lepa.
Izvolite, gospod minister mag. Stepišnik.
Meni je žal za vsako podjetje, če ne more nadaljevati svojega poslovanja. Ampak v prvi vrsti, saj veste, krivda je predvsem na lastnikih, menedžmentu, pa tudi na tistem okraju, kjer je tudi neka lokalna skupnost. Ko smo bili zadnjič v Peku, smo se pogovarjali, če bi lahko našli med tistimi v občini vsaj eno ekipo, ki prevzela Peko, da ne rečem, da tudi župan, ki je bil zraven, ni imel neke ideje, da bi med tistimi 12 ali 15 tisoč, kolikor jih ima Tržič, našli ekipo, da bi Peko nadaljeval svojo dejavnost. Jaz mislim, da mora predvsem lokalna skupnost in tisti okraj skrbeti, če želi nadaljevati neko industrijo, mora dati energijo, sinergijo, moč in pokazati voljo, da se to splača naprej. Pričakovati, da bo to država prišla tja in da bo nadaljevala z neko pomočjo ali čemerkoli čevljarsko industrijo, to je možno, ampak je izredno težko, izredno težko. Tako da bi rekel, vse tiste strukture, ki živijo v tistem kraju, morajo najprej pokazati dovolj volje, energije, da se splača v takšno industrijo vlagati. Jasno, da industrija pa mora biti konkurenčna. Brez konkurence tako nima smisla oživljati nobene industrije. Je pa hudo, če ne vlagaš v neko dejavnost 10 ali 20 let, zdaj je povprečna starost delavcev 50 let, normalno bi bila med 35 in 37 let in tako naprej, je praktično brez informacijsko-komunikacijske tehnologije, brez mladih in danes je zelo težko postaviti na trda tla neko podjetje, da bi imelo trajno poslovanje. Vsekakor mislim, da ta nadzorni svet ima dovoljene regije, sprejeto je bilo tudi, da se mora opraviti revizija, tako kot ste prej vprašali, za nazaj, kako je lahko prišlo do takega stanja. Navsezadnje pa je glavna vrednost ta nepremičninska vrednost, ki jo ima Peko, ta mreža prodajaln, preko 100 prodajaln po Jugoslaviji. To je ena primerjalna prednost, ki lahko da zagon določenemu delu podjetja, delu dejavnosti. To sta pa vsekakor vzorčenje, ki je zelo zgledno narejeno v Peku, in razvoj. Za samo proizvodnjo pa mislim, da je za Slovence predraga in da je treba izkoristi ta bivši jugoslovanski prostor, kar se že dela, in je mogoče to z nekim mreženjem povezati. Če se bodo v Peku odločili za razvoj, vzorčenje, potem je to prava pot. Bomo videli, kaj bosta nazorni svet in nova uprava prikazala s tem novim razvojnim program in takoj, ko bo narejen, se bomo mi zopet vključili nazaj. Drugače pa glede prodaje in tega ne morem dati nobenih podatkov, dokler ni vsaj za mene [[...]] [[izklop mikrofona]] [[...]]
Hvala lepa. Prehajamo k naslednjemu poslanskemu vprašanju. Mag. Marko Pogačnik bo postavil vprašanje ministru za finance, dr. Urošu Čuferju. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Spoštovani minister za finance, kolegice, kolegi! Vlada nam je na mizo dala prvi privatizacijski paket 15 podjetij. Glede tega paketa se je dvignilo veliko prahu in vrsta vprašanj. Vsi vemo, da je Zakon o Slovenskem državnem holdingu uveljavljen že več kot pol leta in da bi Vlada morala en mesec po uveljavitvi Zakona o Slovenskem državnem holdingu Državnemu zboru predlagati tudi člane nadzornega sveta. Zato ministra za finance sprašujem: Kdaj namerava Vlada predlagati Državnemu zboru kandidate za člane nadzornega sveta Slovenskega državnega holdinga? Hvala.
Izvolite, gospod minister.
Najlepša hvala, spoštovani poslanec, za vprašanje. Vlada lahko člane nadzornega sveta Slovenskega državnega holdinga predlaga oziroma predlaga v izvolitev Državnemu zboru po preoblikovanju Slovenske odškodninske družbe v Slovenski državni holding; in to preoblikovanje se zgodi hkrati, ko je sprejeta klasifikacija. Glede na to, da klasifikacija še ni bila sprejeta, se tudi Sod še ni preoblikoval v Slovenski državni holding, zaradi tega tudi še ta imenovanja niso mogoča. Rad bi poudaril to, da so trenutno v pripravi tudi spremembe Zakona o Slovenskem državnem holdingu, tako da morebiti bodo te stvari notri tudi nekoliko drugače zapisane, ampak zaenkrat je še mogoče prezgodaj o tem govoriti. Hvala.
Izvolite, mag. Pogačnik.
Hvala za ta odgovor ministru za finance. Glede na vso to problematiko, ki se je izpostavila, bi bilo verjetno bolj smiselno, da Vlada predloži Državnem zboru to klasifikacijo in da se dejansko ti postopki uveljavitve in pričetka delovanja Slovenskega državnega holdinga začnejo, predvsem tudi zaradi tega, kajti Evropska komisija je jasno dala neke usmeritve Vladi, da se s privatizacijo mora začeti, da se mora tukaj narediti resen pristop. Evropska komisija seveda tudi pričakuje, da se bo premoženje republike preneslo na sam holding. Glede nesprejetja klasifikacij in posledično tudi tega, da Vlada tudi še ni mogla predlagati nadzornikov Slovenskega državnega holdinga, se verjetno postavlja kup dodatnih vprašanj in problemov. Osebno sem mnenja, da Državni zbor zagotovo ni prostor, ki bi moral dajati soglasje o posameznih prodajah državnega premoženja. Prepričan sem, če bo Državni zbor dajal ta soglasja, da Slovenija nekih resnih vlagateljev zaradi tega ne bo dobila. Na drugi strani pa bomo verjetno tudi vsi poslanci in poslanke lahko v nekem konfliktu interesa glede na to, da se posredujejo delnice posameznih podjetij, o katerih bomo tukaj dajali soglasje ali nesoglasje. To pomeni, da bomo delničarji, ki smo poslanci, imeli neko prednost pred ostalimi delničarji.
Izvolite, gospod minister.
Mogoče bi samo dopolnil, da smo se z Evropsko komisijo pogovarjali in tudi se nekako zavezali, da bomo Zakon o Slovenskem državnem holdingu, ki ureja način korporativnega upravljanja v Sloveniji, še nekoliko dopolnili, in to pred poletjem, ter da bomo strategijo, ki dopolnjuje klasifikacijo, ravno tako še dodatno obrazložili in jo pripravili do konca tretjega kvartala. To so zadeve, na katerih sedaj delamo in jih poskušamo tudi čim prej zaključiti.
Izvolite, mag. Pogačnik.
Glede na aktualno temo privatizacije in tudi problematike okrog pričetka delovanja Slovenskega državnega holdinga in s tem posledično imenovanje članov nadzornega sveta v skladu z drugim odstavkom 246. člena Poslovnika Državnega zbora predlagam, da se na eni izmed naslednjih sej naredi na to temu tudi glavna razprava. Hvala.
O vašem predlogu, mag. Marko Pogačnik, bo Državni zbor odločil v torek, 18. junija 2013, v okviru glasovanj. Prehajamo k naslednjemu poslanskemu vprašanju, katerega bo postavil gospod Janez Ribič ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Andreji Kopač Mrak. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana ministra! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ob sprejemanju socialnih, družinskih in tudi drugih zakonov vedno opozarjamo na kritično demografsko stanje. Prebivalstvo v Evropi in tudi v Sloveniji se stara. Že dolgo so znane tudi posledice in vpliv tega dejstva na prihodkovni in odhodkovno stanje v socialnih blagajnah. Še bolj pomembno pa je dejstvo, da se s tem večajo potrebe prebivalcev po socialnih storitvah. Po evropskih podatkih in kriterijih je izdelana ocena, da kar 3 do 5 % prebivalcev nad 65. letom starosti potrebuje dolgotrajno oskrbo. To v Sloveniji pomeni okrog 60 tisoč ljudi, ki bi bili verjetno upravičeni do dolgotrajne oskrbe. To pa pomeni za 3- do 4-krat več potreb, kot je sedanja kapaciteta v socialnih zavodih, kjer dela okrog 8 tisoč ljudi. Današnja sodobna družina je vse manjša. Pri tem so vsi zaposleni, ali iščejo delo, ali se šolajo, ali se soočajo s pomanjkanjem sredstev, zato se vse bolj izgublja tudi funkcija medsebojne pomoči v družini. S tem naraščajo potrebe po novih ukrepih in po učinkovitejšem pristopu k reševanju problematike starejših v naši družbi. Mnogi živijo osamljeni, so oboleli, ne morejo več sami skrbeti zase. V krizi so starejši še bolj ranljivi. Pri tem se srečujemo še s problemom, da nimamo sistemsko urejene dolgotrajne oskrbe in da nimamo zagotovljene enake dostopnosti do tovrstne pomoči. Preslabo je razvita tudi oskrba na domu. Ta bi morala predstavljati prednostno obliko dolgotrajne oskrbe, saj je najbolj humana in hkrati cenejša ter bolj učinkovita od namestitve v zavodih. Trenutno urejajo področje dolgotrajne oskrbe številni predpisi, ki niso usklajeni med seboj. Netransparentno je tudi financiranje oskrbe starejših, ki trenutno predstavlja v glavnem le zdravstveni del dolgotrajne oskrbe. Dolgotrajna oskrba pa pomeni precej več ukrepov in obsega veliko področij, predvsem pa je nujna medsebojna uskladitev predpisov za bolj učinkovito izvajanje. Zato vas, spoštovana ministrica, sprašujem: Kako vi vidite rešitev problematike dolgotrajne oskrbe starejših? Kdaj bomo končno v obravnavo v Državni zbor prejeli predlog sistemskega zakona, ki ga pripravljajo na vašem ministrstvu že nekaj mandatov? Kakšne glavne rešitve na podlagi analize in upoštevanja dejanskih potreb ljudi boste predlagali v zakonu? Vnaprej hvala za vaš ustni odgovor na naslednji seji Državnega zbora.
Hvala lepa. Gospod Ribič, v skladu z vašo željo bo podala gospa ministrica odgovor na naslednji seji Državnega zbora. Gospod Robert Hrovat bo postavil poslansko vprašanje ministru za notranje zadeve in javno upravo dr. Gregorju Virantu. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani minister! Očitno prihajamo do sklepnega dejanja problematike tako imenovanih izbrisanih. Prav je, da se za nazaj uredi status tistim, ki tega statusa niso mogli urediti, absurdno pa se mi zdi, da bomo sedaj po lanski sodbi Evropskega sodišča za človekove pravice v Strasbourgu sprejemali zakon, ki bo v isti koš vrgel vse; torej od tistih, ki si dejansko niso mogli urediti statusa, do tistih, ki si ga niso želeli urediti in so kasneje začutili priložnost za neko lastno korist. Na spletni strani Vlade sem prebral, da je na seji 4. 4. Vlada sprejela dopolnitev akcijskega načrta za izvršitev sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice v zadevi Kurić in drugi proti Sloveniji, ki pa je že bil takrat sprejet, torej 18. 1. 2013. Tukaj prosim za pojasnilo: Za kakšne dopolnitve gre po vsebini in tudi po formi, kakšne so videti stvari? Navajate, da bo pravni okvir za sistemsko ureditev odškodnin zakonodajni akt, torej zakon o povračilu škode osebam, ki so bile izbrisane: Kako bo opredeljen status upravičenca? Ali bodo tudi tisti, ki si niso želeli takrat urediti statusa, med upravičenci? Kakšni bodo kriteriji za višino pavšalne odškodnine? Kako bo zajeto povračilo za premoženjsko in nepremoženjsko škodo? Kakšna večina se predvideva za sprejetje tega zakona v Državnem zboru? Zanima me tudi: Ali zakon predvideva individualno obravnavo vsakega primera in kaj bo to na koncu pomenilo za državni proračun? Zanima pa me tudi: Kako potekajo pogajanja o postopku prijateljske poravnave s predstavniki šestih tožnikov iz sodbe Velikega senata Evropskega sodišča za človekove pravice v zadevi Kurić in ostali proti Sloveniji? Hvala lepa za odgovor.
Gospod minister, dr. Gregor Virant, izvolite.
Hvala lepa za vprašanje. Gre za izjemno občutljivo problematiko, kjer moramo paziti, da po eni strani uresničimo, implementiramo sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice, popravimo napako, ki jo je očitno po judikaturi našega Ustavnega sodišča in Evropskega sodišča za človekove pravice leta 1992 naredila država, da pa po drugi strani seveda ne damo odškodnine tistim, ki do te odškodnine niso upravičeni. Pred približno dvema tednoma sem bil v Strasbourgu, kjer sem na Odboru ministrov pri Svetu Evrope pojasnjeval, kaj Slovenija na tem področju dela, poskušal dobiti povratno informacijo, ali so rešitve, ki jih imamo v načrtu takšne, da bomo "prišli skozi", če lahko tako rečem, pri Evropskem sodišču. Če naše rešitve ne bodo dobre, potem se nam b o zgodilo to, kar se nam je v primeru Kurić in drugi, torej da bomo v vsaki zadevi posebej obsojeni s strani Evropskega sodišča za človekove pravice in plačevali zelo visoke odškodnine. Zato se je te zadeve treba res bilo lotiti zelo racionalno, zelo strokovno in z veliko mero občutljivosti. Rešitve, ki jih zaenkrat predvidevamo, so take, da bodo med upravičence za odškodnino spadali tisti, ki so si uredili status stalnega prebivanja ali državljanstva v Sloveniji na kateri koli pravni podlagi, ki je veljala doslej; ali po Zakonu o tujcih, ali po Zakonu o državljanstvu, ali pa po zakonu o ureditvi statusa iz leta 1999, tako imenovanem statusnem zakonu, ki je bil kasneje leta 2010 noveliran. Torej, ne predvidevamo odškodnine za tiste, ki si tega niso poskušali urediti, niso pokazali interesa, niso pokazali volje, so državo zapustili in si niso poskušali urediti statusa oziroma dovoljenja za stalno prebivanje. Drugo vprašanje je seveda vprašanje višine odškodnine, višine pavšala. Videli ste, prvi osnutek zakona je predvidel 30 evrov na polni mesec izbrisa v odvisnosti od dolžine trajanja tega izbrisa. Sedaj bomo zakon verjetno nekoliko popravili, nekoliko dopolnili, vendar v neke bistveno večje finančne posledice, vsaj kar se mene in Ministrstva za notranje zadeve tiče, ne bomo šli. Je pa to gotovo tema, ki jo moramo enkrat za vselej spraviti z mize. Meni je žal, da tega ne bomo storili v roku. Nočem na nikogar kazati s prstom, vendar znašli smo se v zamudi. Mi bi morali do 26. junija letos zadevo rešiti, tako da bi že imeli sprejet zakon o odškodninski shemi, ker nam po 26. juniju grozi, da lahko Evropsko sodišče za človekove pravice vzame v obravnavo tudi vse ostale zadeve, ki sedaj tam stojijo. Evropsko sodišče je obravnavalo zadevo Kurić in ostali, to je šest pritožnikov, jim dosodilo odškodnino za nematerialno škodo, hkrati pa reklo, da Slovenija mora za vsa izbrisane urediti odškodninsko shemo. Vse ostale primere je pustilo na čakanju. Če mi tega ne uredimo, potem bodo vse ostale zadeve vzeli v obravnavo in dosojali približno enako visoke odškodnine, kot so jo v primeru Kurić, kjer so vsakemu pritožniku dosodili po 20 tisoč evrov samo za imaterialno škodo. V Strasbourgu sem se temeljito pozanimal, res sem si vzel čas za to, govoril sem tudi z bivšim predsednikom Evropskega sodišča za človekove pravice in smo tudi pogledali sodno prakso. V nekaterih primerih ali konkretno v enem primeru, to je bil poljski primer Bolinowsky, je Evropsko sodišče za človekove pravice štelo za zadostno državno nacionalno odškodninsko shemo, kjer je država Poljska predvidela odškodnino za približno 20 % višine odškodnine, kot jo je v podobnem primeru dosodilo Evropsko sodišče za človekove pravice. Torej ni potrebe, da bi mi sedaj vsakemu od izbrisanih po naši interni odškodninski shemi dajali po 20 tisoč za imaterialno škodo in potem še dodatno nekaj za materialno škodo, ampak bomo vzpostavili neko razumno odškodninsko shemo, kjer bomo, seveda, upoštevali tudi javnofinančno stanje v državi in ekonomsko stanje v državi. Mi na vseh področjih režemo, ker moramo varčevati, tudi pri plačah v javnem sektorju, posegli smo tudi že v pravice upokojencev, posegli smo v socialne transferje in tudi izbrisani, seveda, bodo morali razumeti stanje v državi.
Hvala lepa. Gospod Robert.
Hvala lepa. Gospod minister, moje prvo vprašanje se je nanašalo na akcijski načrt, ki se je spremenil. Zanima me: V katerih točkah se je spremenil in v kakšni obliki? Pomembno se mi zdi tudi, da povem, da ko sem vodil preiskovalno komisijo in smo se ukvarjali predvsem s tem, koliko je bilo izbrisanih, koliko sodnih odločb takšnih in drugačnih je bilo izdanih, sem prepričan, da je nedvomno treba upoštevati človekove pravice slehernega posameznika. Vendar lahko iz kronologije števila tako imenovanih izbrisanih osebno zaključim, da je bilo pretiravanje s številom v začetnih letih, torej v letih 1990 in čez, eden od razlogov pretirane internacionalizacije in podaljševanja reševanja problema. Del politike je to pretiravanje izkoristil za omalovaževanje osamosvojitve Republike Slovenije in izvorni vzroki, ki so povzročili dolgoletno reševanje statusa tako imenovanih izbrisanih oseb, so seveda kompleksni, tako kot ste že sami povedali. Eden od vzrokov, ki je generiral zaplete, je tudi problem verodostojnosti evidenc, ki so na Ministrstvu za notranje zadeve, ki so bile po uradni dolžnosti prenesene iz registra stalnega prebivalstva v register tujcev. Spomnite se generalna JNA, ki je rohnel o številki 30 tisoč, nekdanji predsednik Republike Slovenije Milan Kučan je govoril o številki 4 tisoč, ministrica Kresalova je prišla do 25 tisoč 671, pred njo minister Bohinc na 18 tisoč 305. Torej, zmešnjava je popolna in zelo boste morali biti previdni, ko boste zakon pripravljali, da bo potem na koncu tako, kot mora biti. Predlagam, da si pred pripravo zakona preberete tudi ločeno mnenje končnega poročila naše komisije, da boste videli, kako stvari stojijo znotraj ministrstva. Zdaj pa še okoli odškodnine: Se vam zdi, da bi bila odškodnina podobna odškodninam žrtvam vojnega [[...]] [[izklop mikrofona]]
Izvolite, minister.
Hvala. Najprej konkreten odgovor glede akcijskega načrta; akcijski načrt se je spremenil samo toliko, da smo ga konkretizirali. Torej, da smo v njem jasno zapisali, da rešitev tega problema, torej izvršitev sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice v bistvu predstavlja zakon. Mi moramo sprejeti zakon o odškodninski shemi. To smo zelo direktno, neposredno, jasno napisali v akcijski načrt in zaprosili Evropsko sodišče tudi za odlog, za enoletno podaljšanje roka za izvršitev smo zaprosili, vendar nam žal tega roka niso podaljšali. Tako moramo zdaj res zelo pohiteti, da ne bomo čutili vsi skupaj posledic na naših žepih, na davkoplačevalskih žepih. Glede številke. Število izbrisanih je po evidencah MNZ zdaj znano, 25 tisoč 600 in nekaj jih je. Predvsem je pa popolnoma jasno, koliko je tistih, ki so si uredili status. Teh je 10 tisoč in še nekaj malega izbrisanih, ki so si uredili statusi bodisi že po izvornem Zakonu o tujcih, ali pa po statusnem zakonu iz leta 1999, ali pa po Zakonu o državljanstvu. Samo tem bomo priznali pravico do odškodnine po zakonu, ki smo ga pripravili na ministrstvu. Strinjam se z vami, moram se strinjati z vami, da so primeri zelo različni; od resnično zelo travmatičnih primerov ljudi, ki so zaradi izbrisa utrpeli, recimo to, da jim ni bila dana možnost, da bi vstopili v državo, ko so za kratek čas nekam odšli in ko so se vračali, jih slovenski organi niso spustili v državo, nekateri so bili tudi izgnani in nekateri so bili, recimo, zaradi tega ločeni od svojih otrok. Tako so v tej skupini tudi res zelo težki travmatični, tragični primeri. Veliko je pa gotovo tudi takšnih, kot ste sami rekli, ki bi si želeli na ta vlak stopiti takrat, ko je zadišalo po odškodninah. Tako bomo morali biti resnično zelo previdni. Zakon imamo pripravljen, v kratkem bo šel v koalicijsko usklajevanje. Najprej bom dal seveda prednost koalicijskim strankam, vendar vam obljubljam, da bom tudi v SDS, NSi in SLS prišel ta zakon predstavit, zato da vam povem, kakšne so rešitve, in da tudi slišim, kakšno je vaše mnenje.
Hvala lepa. Gospod Jožef Jerovšek bo postavil vprašanje dvema ministroma, in sicer ministru za notranje zadeve in javno upravo in ministru za finance. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovana ministra! Moje poslansko vprašanje bo sicer postavljeno ob nenapovedani obstrukciji kar treh vladnih strank, vendar vseeno. Danes je bila odprta podobna tematika. Namreč, v Sloveniji smo še kar naprej priča transmisiji in razmetavanja, razsipavanja javnih sredstev, državnih sredstev, proračunskih sredstev, ko si določeni posamezniki v širšem sektorju javne uprave, v finančnih institucijah, zavarovalniških institucijah in gospodarskih družbah v državni lasti na razno razne načine izplačujejo nenormalno visoke osebne dohodke. Poleg tega pa smo soočeni še s številnimi po mojem fiktivnimi pogodbami o svetovanju, napol fiktivnimi avtorskimi pogodbami in tako naprej. Zato vaju, spoštovana ministra, sprašujem: Ali nameravata urediti to zadevo? Slovenija je v nemogoči situaciji, nekateri tako imenovani menedžerji pa si domišljajo, da so božanstva, da imajo nadnaravno znanje in da bi bile brez njih, tako zagotavljajo, institucije v slabši situaciji. Prepričan sem, da bi bile nekatere institucije v bistveno boljši kondiciji, če jih ne bi nikdar tam bilo. Hkrati pa nadzorni sveti in sveti zavodov ne izvajajo tistega, kar je dolžnost nadzornikov. Omogočajo podpisovanje pogodb, ki niso z ničemer osnovane, ki so po mojem v globokem nasprotju z veljavno pozitivno zakonodajo. Zaradi tega sem že zadnjič pozival finančnega ministra in ministra za gospodarstvo, da naj prekineta prakso izplačevanja nagrad institucijam in direktorjem, menedžerjem institucij, ki imajo ogromne izgube, ki slabo upravljajo državno premoženje in si kljub temu izplačujejo nemogoče prihodke. Zato vas sprašujem še enkrat: Kako je mogoče, da je predsednik ali predsednica Vlade bistveno slabše plačana kot so nekateri, ki pod spadajo ingerenco Vlade in kaj boste tukaj naredili? Ni več časa za odlašanje! Ljudem, ki niso tega pripravljeni spoštovati, jutri recite, da jih ne potrebujete, kajti prepričan sem, da v vsaki takšni instituciji je cela kopica sposobnih ljudi, ki lahko jutri nastopijo svojo delovno mesto, prej pa morajo podpisati izjavo, da se odpovedujejo temu ropanju države. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Virant.
Hvala za vprašanje. Moram reči, da se z vami v veliki meri strinjam. Mi imamo relativno dobro urejen plačni sistem v javnem sektorju, se pravi za državne organe, javne zavode, javne agencije, javne sklade, tukaj imamo kar precejšen red in edine ekscesne plače, tako imenovane, ki se tukaj izplačujejo, so pri zdravnikih zaradi silnega obsega dežurstev, zaradi pomanjkanja zdravnikov in tako naprej. To je v domeni ministra za zdravje. Večkrat sem že opozoril vse dosedanje ministre za zdravje, da bi bilo tukaj treba nekaj narediti, vendar vedno znova dobim isti odgovor, da pač ni organizacijsko mogoče rešiti drugače kot z vsemi temi neverjetno visokimi dežurstvi, zato imajo tudi zdravniki v svojem zakonu napisano, da lahko opravljajo nadure preko vseh zakonskih limitov zakona o delovnih razmerjih in tako dalje. Tako to zelo težko komentiram. To je vprašanje bolj za ministra za zdravje, kako je s temi plačami. Sicer v javnem sektorju, kar se plač tiče, velja red, odkar je vstopil v veljavo oziroma se začel uporabljati novi plačni sistem. Drugo vprašanje so pa podjetja v državni lasti. Javna podjetja, gospodarske družbe v večinski neposredni ali posredni državni lasti, tukaj pa v resnici prihaja do tega, kar ste rekli, in moram reči, da sem imel sam veliko težav s tem, ko sem se pogajal s sindikati javnega sektorja, ker so nam očitali, in to upravičeno očitali, da se po eni strani pri javnem sektorju borimo za vsak evro, pogajamo za vsak evro regresa, recimo, znižujemo plače, dobesedno znižujemo plače in druge pravice, po drugi strani pa vidimo, da si v podjetjih v državni lasti, tudi izgubarskih podjetij, recimo Novi Ljubljanski banki, izplačujejo bogate regrese in druge pravice, nagrade menedžerjem, odpravnine in tako dalje. To res ni v redu. Popolnoma se strinjam z vami, to bo Vlada morala urediti in mislim, da je to predvsem v domeni prisotnega ministra za gospodarstvo, če ne drugega že zaradi pravičnosti. Tudi če iz tega ne bo ne vem kako visokih prihrankov, že zaradi pravičnosti in da bomo lahko naslednjič, ko se bomo spet pogajali o nekih omejitvah v javnem sektorju, če bo nujno, upam, da ne bo, da bomo lahko sindikatom pogledali v oči in rekli, da zdaj pa imamo tukaj nek red in neka pravična razmerja. Resnično, se popolnoma strinjam z vami, nimam nobene razlage, zakaj bi bil regres v javnem sektorju nižji kot pa v eni izgubarski banki.
Hvala lepa. Dr. Čufer.
Nimam tukaj nič povedati. Hvala.
Nisem vas slišala, se opravičujem. Se odpovedujete odgovoru? Gospod Jerovšek, izvolite.
Ker sem dr. Čuferja že prejšnjikrat spraševal in se je delno, po zelo kratkem odgovoru, strinjal, da je treba nekaj narediti, se čudim, da danes že nima kaj odgovoriti, kaj je v tej smeri že naredil. Tudi notranji minister mi je dal sicer v glavnem vse prav in pravi, da ni v redu. Vendar, gospodje ministri, pričakujem ukrepanje. Pričakujem akcijo. Pričakujem to, da se ta rop na vseh segmentih imetja, proračuna in drugih dohodkov države ne bo nadaljeval. V nekaterih institucijah so naredili tako sofisticirane načine, kako se ropa državo, na pollegalen način, in vam povem, da bi gospodarski minister lahko po Lahovnikovem zakonu vložil cel kup zahtev za ničnost, ampak v drugih institucijah isto. Mislim, da veljajo enaka pravila. Zakaj se v bančništvu, zavarovalništvu, ponekod v izobraževanju in ne vem kje vse, ne izvajate teh zakonov? Zakaj se teh zakonov v imenu države ne izvaja?! Kdaj jih boste začeli izvajati? Saj zakonodaja ni tako pošastna! In odslovite enkrat te ljudi, ki iz meseca v mesec kršijo! Meni se zdi nenormalno, da postavimo direktorja banke – naslednji mesec pa svetovalna pogodba za 500 tisoč, ki naj bi svetovala nadzornikom, ki ste jih zdaj zamenjali. Takšne stvari se nenormalno, v enormnih izgubah, ob ropih bank, se dogajajo kar naprej [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]In če nam ne boste zagotovili, da boste kaj naredili, potem tudi ne morete biti v bodoče ministri. Hvala.
Hvala lepa. Ministra, želita še kakšen komentar? Dr. Virant, izvolite.
To dejansko posega v druge domene, v druge resorje. Spet lahko samo rečem, da se v marsičem z vami strinjam. Mislim, da je končni odgovor na vsa ta vaša vprašanja umik države iz vseh podjetij. Upam in računam, da boste podprli tudi ta prvi paket privatizacije, mogoče je utemeljen pomislek, da ta paket 15 ni najbolj sistematično pripravljen. S tem se lahko strinjam, vendar treba je začeti, nekje je treba začeti. In nobena dosedanja vlada ni imela tega poguma, pa so bili veliko boljši časi za to, veliko boljši časi za to, da bi privatizirala kakšna pomembna državna podjetja. To priložnost smo zamudili, imeli smo čas, od leta 2000 in do konca 2008 so bili pogoji na trgu odlični za prodajo, če hočete, Telekoma, bank, Petrola, zavarovalnice, česar koli hočete, iztržili bi odlične kupnine, lahko bi si znižali javni dolg, lahko bi dali nekaj na stran za kritične čase in danes bi v tej krizi, v kateri smo, bistveno boljše shajali. To je bilo zamujeno. Vse vlade so do zdaj to zamočile in upam, da bomo vsaj zdaj prišli, čeprav časi niso najugodnejši za prodajo, do tega, da bomo sprejeli odločitev o privatizaciji teh prvih 15, ker takrat, ko bodo pa ta podjetja prišla v last strateških lastnikov zasebnega kapitala, potem pa teh hecev ne bo, ker bo odgovornost menedžmenta nekaj popolnoma drugega, kot je danes. Ta vmesni čas pa moramo nekako preživeti. Eden od ukrepov, ki pa sodijo v mojo pristojnost, pa je sprememba zakona, ki jo imamo že narejeno in jo boste tudi kmalu videli, to je sprememba Zakona o dostopu do informacij javnega značaja, ki bo razširila obveznost objavljanja informacij o poslovanju tudi na podjetja v državni lasti, zato da bo lahko tudi Komisija za preprečevanje korupcije eno izjemno koristno aplikacijo, ki se imenuje Supervizor, razširila tudi na podjetja v državni lasti. Pa da vidimo. Po mojem boste vse tradicionalne stranke – mogoče ne mlajše, novejše malo manj –, ampak vse tradicionalne stranke boste takrat zardevale, do kam bodo peljale sledi teh poslov.
Hvala lepa, dr. Virant. Dr. Gorenak ima vprašanje za ministra za pravosodje dr. Senka Pličaniča.
Ministra zdaj ni. Ali ga vseeno postavim? Mislim, da.
Ja, malce nerodno je res, da minister, ki ni napovedal svoje odsotnosti, ni prisoten. Ampak predlagam, da vseeno zastavite vprašanje.
Hvala. O pravosodju smo danes govorili že v dveh poslanskih vprašanjih, jaz ne bom o pravosodju, o čemer je minister že dosti izčrpno govoril, pa vendar se moje vprašanje nanaša na porabo sredstev v pravosodju. Pred dnevni smo lahko zasledili, da sta izobraževalni center Ministrstva za pravosodje in sodniško društvo organizirala v Portorožu Dneve slovenskega sodstva. Če seštejete po tistem urniku, ki je zdaj čudežno izginil z interneta po mojem poslanskem vprašanju, ampak jaz imam zadevo stiskano, je v dveh dneh bilo tam 6,5 ur strokovne debate, izobraževanje in podobnih zadev in 9,5 ur zabave. To je seštevek iz tistega vabila, pa sem za piknik štel samo 3 ure, običajno pikniki trajajo kakšnih 6 ur. Ministru postavljam naslednja vprašanja: Koliko sodnikov oziroma drugih uslužbencev se je udeležilo teh sodniških dni? Ali jim je bil petek priznan kot delovni dan? Ali so imeli ure priznane za petek? Ali jim je bil v soboto priznan delovni dan ali delovne ure? Ali so imeli udeleženci plačane dnevnice za službeno pot? Ker bi lahko bili mogoče odgovori tukaj negativni, sprašujem tudi: Ali je iz proračunskih sredstev šel kakršen koli evro iz katere koli postavke državnega proračuna in v kakšni višini? Sprašujem tudi to: Ali in koliko sredstev proračuna ali Ministrstva za pravosodje ali sodišča je porabljenih ali v obliki dotacij ali kaj takšnega za sodniško društvo? Torej, če so kakršni koli prilivi. Dalje: Ali Ministrstvo za pravosodje ali kateri drug proračunski organ sofinancira društvo sodnikov? Kolikšna sredstva so bila po posameznih sodiščih porabljena za reprezentanco? Namreč vsi vemo, da smo reprezentanco hudo nižali. Kakšna sredstva so namenjena izobraževanju na sodiščih? Seveda bi, če bo časovno šlo skozi, želel enake odgovore za tožilsko organizacijo, če časovno ne bo šlo skozi, bom pa ministra prosil za pisno dopolnitev. Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, minister.
Hvala. Spoštovana podpredsednica, spoštovane poslanke in poslanci! Tukaj so mi pripravili sodelavci podatke, s katerimi bom poskušal odgovoriti na vsa vprašanja kolega Gorenaka. Najprej podatki za sodišča. Vprašanje se je nanašalo na sredstva, porabljena za izobraževanje, in sredstva, porabljena za reprezentanco. Pri sodiščih je bilo v letu 2012 porabljeno 68 tisoč 821 evrov za izobraževanje. Ta podatek velja za vsa sodišča v Sloveniji. Lahko pa povem, da je v preteklih letih ta znesek bil precej višji, recimo, najvišji v letu 2009, ko je bilo porabljeno za izobraževanje 465 tisoč evrov, pa potem 2010 297 tisoč evrov, 2011 207 tisoč evrov, no in 2012, kot sem rekel, 68 tisoč 821 evrov. Ko gre za sredstva, porabljena za reprezentanco, je znesek teh sredstev porabljenih v letu 2012 21 tisoč 760 evrov, tudi tu je v preteklih letih bilo porabljeno nekaj več denarja za reprezentanco. V letu 2009 recimo 63 tisoč 813 evrov, 2010 45 tisoč 690 evrov, 2011 36 tisoč 820 evrov in v lanskem letu, kot omejeno. To so podatki za sodstvo. Potem stroški izobraževanja v letu 2012 za državno tožilstvo. Vsa državna tožilstva v Sloveniji so v letu 2012 za izobraževanje namenila 42 tisoč 400 evrov. Stroški reprezentance v letu 2012, spet vsa državna tožilstva v Sloveniji, 7 tisoč 631 evrov. To so neki sumarni podatki za sodstvo in državno tožilstvo v zvezi s stroški ali pa denarjem, porabljenim za izobraževanje in reprezentanco. Rad bi pa povedal še to, da poleg sodstva samega in državnega tožilstva samega, ki sta namenila zneske, ki sem jih omenil, za izobraževanje, namenja glavnino sredstev za izobraževanje tako sodnikov kot tožilcev ministrstvo, ki ga vodim. Kot veste in kot sem že omenil v odgovorih na prejšnja poslanska vprašanja, je ustanovitev Centra za izobraževanje v pravosodju, ki deluje v okviru ministrstva, ki ga vodim, bil eden od pogojev za vstop Slovenije v Evropsko unijo. Poslanstvo tega centra je izjemno pomembno. Kot sem že prej povedal, ga nameravam še bistveno okrepiti. Tukaj imam tudi podatke o denarju, ki je bil namenjen v letu 2012 za izobraževanje sodnikov, tožilcev in drugega osebja na obeh pravosodnih institucijah, torej v sodstvo in na državnemu tožilstvu, iz okvira državnega proračuna, torej okvira ministrstva, proračuna ministrstva, ki ga vodim. Tako je v letu 2012 za ta namen porabljenih 177 tisoč 367,62 evrov integralnih sredstev. To so nekako ti podatki, s katerimi poskušam na kratko, pa hkrati dovolj sumarno in pregledno odgovoriti na temeljna vprašanja kolega Gorenaka. Imam pa tukaj tudi podatke, ki to, kar sem do zdaj predstavil bolj sumarno, bolj specificirano predstavljajo, koliko denarja je šlo za kotizacije, koliko denarja je šlo za neke druge namene, povezane z izobraževanjem, ampak mislim, da v tem prvem delu bi končal s tem odgovorom. Hvala.
Dr. Gorenak.
Hvala lepa. Ker vem, da je težko povedati vse te številke, bi vseeno prosil, če bi lahko te podatke dobil v pisni obliki. Zlasti pa se mi zdi zanimiv podatek za reprezentanco na sodiščih: 21 tisoč 700 evrov. Naj ministri sami pri sebi premislijo, koliko imajo ministri, recimo, za reprezentanco, pa bomo kar videli. Minister, prosil bi še za tiste podatke, mogoče me niste slišali, prej preden ste prišli notri, recimo, o teh sodniških dnevih: Ali je bilo to 6,5 ur izobraževanja in 9,5 ur zabave? Ali je to šlo na stroške sodnikov ali je kdor koli iz državnega proračuna kar koli primaknil, dnevnice? Ali jim je v petek štet delovni dan ali ni? Če imate te podatke, bi prosil za to dopolnitev. Hvala.
Izvolite, minister.
V zvezi s čisto konkretnim vprašanjem, ki se nanaša na organizacijo sodniških dnevov oziroma na stroške, povezane s sodniškimi dnevi, naj povem naslednje. Sodniški dnevi so tradicionalna prireditev, konferenca, ki poteka že vse od ustanovitve Centra za izobraževanje v pravosodju, ki sem ga malo prej omenil in ki deluje v okviru ministrstva, ki ga vodim, pri čemer Ministrstvo za pravosodje prispeva le stroške predavateljev. Torej, preko Centra za izobraževanje v pravosodju ali na kratko CIP, se krijejo stroški predavateljev, konkretno za letošnje sodniške dneve v skupni višini en tisoč 40 evrov neto. Res pa je, da ta aranžma pomeni tudi to, da se jim povrnejo tudi morebitni potni stroški, če jih predavatelji prijavijo. Torej plačilo avtorskih honorarjev predavateljem, plus potni stroški, če jih prijavijo. Tega podatka zdaj nimam, ali so prijavili ali niso potne stroške. To plačilo en tisoč 40 evrov pa se nanaša na skupno 8 šolskih predavanj različnih predavateljev, strošek za 45 minut predavanja vrhunskih pravnih in drugih strokovnjakov pa znaša po odredbi ministra 130 evrov neto in je bil že lani znižan. Druga sredstva iz proračuna Ministrstva za pravosodje za namen sodniških dnevov – in enako velja tudi za tožilske dneve, tudi tožilce se podoben dogodek organizira – torej druga sredstva pa niso bila izplačana. Naj povem še to, da Center za izobraževanje v pravosodju ne sofinancira delovanje nobenega društva, niti društva sodnikov, razen v primeru soorganizacije izobraževalnih dogodkov, kot sta prej omenjena, ko center krije stroške honorarjev predavateljev pod pogoji, ki jih določa minister po podanem mnenju strokovnega sveta centra, saj gre za izobraževanje sodnikov in tožilcev, ki jih je center pristojen izvajati. Programi izobraževanj na teh dogodkih določata center in društvi sporazumno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želite še postopkovni predlog? Ja.
Mislim, da nekaterih odgovorov nisem dobil, zlasti, če so imeli delovni dan ali niso imeli delovnega dne v petek, pa tudi za številke vem, da se jih ne da tako na hitro povedati. Malo me je zbodla številka 130 evrov neto na uro. Upam, da šolski minister kaj striže z ušesi: Univerza v Mariboru – 35 evrov za docenta ali izrednega profesorja. Tako smo jih stisnili. Gospodom še vedno priznamo 130 in upam, da med predavatelji ni bil Vlado Miheljak, čeprav sem ga videl na urniku. Minister, vseeno bi prosil, prvič: Za nekatera dodatna pojasnila. Za petek mi manjkajo podatki. In druga zadeva: glede na stanje, kakršno je v pravosodju, predlagam, da se o tem pogovorimo na splošni razpravi. Hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bomo odločali v okviru glasovanj. Sedaj pa je na vrsti gospod Krivec. Minister za kmetijstvo in okolje mag. Židan se je sicer opravičil, ampak izvolite za vprašanje.
Hvala za besedo, spoštovana predsedujoča. Lep pozdrav ministrom, kolegicam in kolegom! Ministra za kmetijstvo in okolje mag. dejana Židana sem želel vprašati glede postavk v rebalansu, ki področje odprave posledic naravnih nesreč zelo krči. Gre za krčenje v višini 63 %, kar pomeni znižanje postavk s 17 milijonov 200 na 6 milijonov 400. Zato sprašujem ministra: Na kakšni podlagi se je Vlada odločila za tako veliko zmanjšanje? Gre za preko 60 % zmanjšanje. Ravno tako pa ne razumem ministrstva in Vlade, glede na to, da je tako velik rez predviden za celotno področje zaščite, reševanja oziroma odprave posledic naravnih nesreč in v tem sklopu tudi odpravo posledic po potresu, kjer so tako veliki rezi stroškov lahko problematični predvsem zaradi tega, ker je že podpisanih veliko pogodb z izvajalci. Zato se sprašujem: Ali se Ministrstvo in Vlada zavedata, kakšni stroški oziroma škoda za državo lahko nastanejo iz tega naslova? Sprašujem se tudi: Ali se zavedajo, da bo to pomenilo povečanje in podaljšanje popotresne obnove in tudi drugih odprav posledic naravnih nesreč, kar bo pomenilo v končni fazi tudi povišanje stroškov? Tudi veliko povišanja stroškov iz naslova pogodbenih kazni, daljših časov začasnih preselitev in ponovnih vzpostavitev gradbišč in varovanja. Zato se sprašujem: V čem je smisel tako drastičnega krčenja sredstev na postavki odprave posledic naravnih nesreč? Tudi v primeru poplav lahko naslednja poplava povzroči celo bistveno večje stroške na isti lokaciji, kjer so zdaj že predvidene odprave teh začetnih poškodb. Ravno tako bodo prizadeti ljudje in lokalne skupnosti na teh območjih in posledično bodo časi preselitev bistveno povečani. Tako odlašanje z obnovo in odpravo teh posledic po vsakokratni novi nesreči kvečjemu povečuje stroške, v primeru popotresne obnove pa lahko celo povzroča neko ogrožanje človeških življenj. Ne razumem tudi tega znižanja v kontekstu pomoči države in Vlade gradbenemu sektorju, projektantom, gradbeno-obrtniškim in instalacijskim izvajalcem del, ki jim določena dela v okviru odprave posledic naravnih nesreč podaljšuje tudi njihov obstoj. Glede na to, da ministra ni, pričakujem njegov pisni odgovor.
Hvala lepa. V skladu s poslovnikom lahko pričakujete odgovor v 30 dneh. Mag. Štefan Tisel bo postavil vprašanje ministru za zdravje gospodu Tomažu Gantarju.
Spoštovana gospa podpredsednica Državnega zbora, spoštovani ministri, poslanke in poslanci! V Sloveniji še vedno drži trditev, da imamo premajhno število zdravnikov. Če se primerjamo z ostalimi evropskimi državami, smo na repu po številu zdravnikov na število prebivalcev. V nekaterih državah je ta številka dvakratnik ali celo več kot v Sloveniji. Do nedavnega je Slovenija sprejemala precejšnje število zdravnikov iz drugih držav, približno 50 do 70 letno. V času ministra za zdravje gospoda Marušiča v Pahorjevi vladi pa je bil celo sprejet zakon, ki je olajšal dotok zdravnikov iz držav bivše Jugoslavije. Tudi emigracije oziroma odhod zdravnikov iz Slovenije je precejšen oziroma še traja. V Sloveniji sta dve medicinski fakulteti, ki letno prispevata približno 250 novih zdravnikov. Pripravništvo in specializacije so plačani iz javnih zdravstvenih sredstev. V zadnjem letu pa so zdravstveni zavodi omejili zaposlovanje zdravnikov, tudi že specialistov, po končani specializaciji oziroma po opravljenem pripravništvu. Tako je približno 150 mladih zdravnikov na Zavodu za zaposlovanje in grozi, da bo do konca leta teh zdravnikov 300. Zdravnikov primanjkuje zlasti na osnovnem nivoju – splošnih oziroma družinskih zdravnikov. V Sloveniji pride približno 2 tisoč prebivalcev na enega splošnega zdravnika, medtem ko imajo v nekaterih sosednjih državah, Avstriji, Nemčiji, Franciji, v ta namen trikrat toliko zdravnikov, se pravi, približno 700 prebivalcev na enega zdravnika. Ameriška raziskava je pokazala, da večje število splošnih zdravnikov na določeno število prebivalcev pomeni manjšo smrtnost prebivalcev za 6 %, kar pa seveda ne velja za večje število specialistov na sekundarni ravni. Pred 30 leti smo morali po opravljenem enoletnem pripravniškem stažu obvezno za dve leti na primarni nivo v zdravstvene domove. Minister za zdravje, gospod Tomaž Gantar, sprašujem vas: Kakšne ukrepe načrtujete za zaposlitev mladih zdravnikov ob tem, da je zlasti na primarnem nivoju takšno pomanjkanje? Hvala.
Hvala lepa. Minister, izvolite.
Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci! Področje kadrov v zdravstvu je dejansko kritično, vsaj če govorimo o zdravnikih. Ampak tudi kot celota predstavljajo vsi zaposleni v zdravstvu do ostalih zaposlenih v državi nekako 76 % evropskega povprečja. Se pravi, v celoti nas je premalo, pri zdravnikih pa je to pomanjkanje še bistveno bolj izrazito, predvsem pri družinskih zdravnikih. To podpovprečno število se odraža potem v velikih obremenitvah, v pregorevanju, tudi v krajši življenjski dobi – vemo, da imajo kolegice na primarnem nivoju tudi preko 10 let krajšo življenjsko dobo od ostalih žensk v populaciji. Na drugi strani pa se pogosto srečujemo z očitki, da nekateri preveč zaslužijo, ker pač opravljajo delo, ki jim je naloženo. Edina možnost in realnost, ki bi jo morali upoštevati, je dolgoročno povečanje števila zdravnikov v državi. To se v tem trenutku ne sklada s sklepi in dogovori s sindikati, kjer velja tudi za področje zdravstva 1-odstotni delež zmanjševanja javnih uslužbencev, s čimer se Ministrstvo za zdravje v celoti ne strinja. Mi smo predlagali, da bi se zmanjševali stroški dela, ne pa fizično število zaposlenih. Namreč, tudi s tem bi se zmanjševalo število nadur, tudi kakšno dežurno mesto manj bi bilo, uvajanje turnusnega dela in manjše obremenitve zaposlenih. Dolgoročno bi politika zmanjševanja števila zdravnikov vodila v katastrofo, glede na to, da smo populacija, ki se stara, ki je vedno bolj tudi obremenjena s kroničnimi nenalezljivimi boleznimi. Čez pet ali deset let bi se lahko res znašli pred dejstvom, da se lahko zdravimo še bolj ali manj v tujini, pa zelo malo doma. Zato skušamo vseeno zagotavljati dodatno zaposlovanje tudi teh mladih zdravnikov, o katerih danes govorimo. Preko tisoč jih je, ki bodo zaključili specializacijo, ki bolj ali manj nadomeščajo upokojene zdravnike – ti mladi zdravniki po končani osnovni izobrazbi, to je medicinski fakulteti. Kar lahko na hitro naredimo in česar smo se lotili, je najprej omejitev zaposlovanja predvsem iz držav članic, ki niso iz Evropske skupnosti, se pravi predvsem iz bivše Jugoslavije. To število je letos predvideno na nič dodatnega zaposlovanja iz tega naslova. Potem je druga možnost, za katero iščemo neke vire financiranja, je razpis ponovnih specializacij v jesenskem času. Moramo pa zagotoviti dodaten denar za to; s tem da že v tem delu specializacij v spomladanskem razpisu smo nekje 66 % specializacij namenili družinski medicini. Tu moramo vedeti, da vsa ta mesta kljub brezposelnim zdravnikom danes niso popolnjena. Ti kolegi želijo mesto v bolnišnicah ali pa specifična mesta in to tudi verjetno ne bo šlo, glede na to, da zagovarjamo interes države. Potem je še ena možnost, da s šestih mesecev omogočimo delo sobnih zdravnikov v bolnišnicah za 12 mesecev. Ostale spremembe v smislu tudi uvedbe sekundariata, kjer bi na primer eno leto namenili delu tudi na primarnem nivoju, je stvar spremembe zakonodaje in se na hitro pač ne da spremeniti, predvsem pa tudi ne brez ustreznega konsenza na strokovnem področju. V tem letu, verjamem, da bomo uspeli, še neko število zaposliti, na dolgi rok pa se je treba zavedati, da če ne bomo uspeli zagotoviti dodatnih sredstev za zdravstvo, potem pomeni to za zdravstvo velike težave. Namreč, enkrat moramo sprejeti dejstvo, da imamo danes še vedno zdravstvo na nivoju zelo razvitih držav, tudi skandinavskih, da pa namenimo na prebivalca pol manj denarja, kot ga namenijo te države. Če se to razmerje ne bo spremenilo, seveda, pomeni, da bo treba pa dejansko posegati na več področij.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Tisel.
Hvala, gospod minister, za odgovor. Bi pa še neke zadeve osvetlil. Pred kratkem smo bili priča revoltu zdravnikov na primarni ravni, da dela ne zmorejo več in da se bodo v ambulantah posvetili samo najtežjim bolnikom, medtem ko bodo lažje z napotnicami pošiljali specialistom na sekundarni nivo. Vse to bo sistem še bolj zapletlo. Tudi specialistične ambulante so preobremenjene in niso zadovoljni niti bolniki niti zdravniki. Opozoril pa bi še ravno na to, kar ste že tudi omenili, na zmanjševanje zaposlenih v zdravstvu, ker se tudi zdravstvo prišteva v javni sektor, kjer so plače normirane, enako za uradnike kot za vrhunske strokovnjake. Minister za javno upravo hoče z enakimi merili zmanjševati število zaposlenih tako v javni upravi kot tudi v zdravstvu. Za šolstvo vemo, da se število otrok zmanjšuje oziroma vsaj ne narašča, žal. Število bolnikov pa se povečuje, zlasti s staranjem prebivalstva, z daljšo življenjsko dobo, z boljšim zdravljenjem kroničnih bolnikov, tako da se povečuje tako potreba po več medicinskega in negovalnega kadra. Gospod minister: Kako boste zagovarjali na Vladi, da zdravstvo ni javna uprava, ampak visoko specializirana dejavnost, ki zahteva ustrezen kader, tako zdravnike, medicinske sestre, farmacevte in drug strokovni kader, ki pa ne zraste kar čez noč? Hvala.
Hvala lepa. Minister, izvolite.
Torej, piko na i nezadovoljstva družinskih zdravnikov je gotovo povzročilo zniževanje cen zdravstvenih storitev zaradi vedno manjšega vplačevanja prispevkov ob težki gospodarski situaciji. Dejstvo je, da pregledajo več bolnikov kot v tujini, in drugo dejstvo je, da se pa le morajo tudi oni zavedati, da čez noč zaposliti 400 ali 500 zdravnikov na primarnem nivoju enostavno ni mogoče. Treba bo najti kompromis med postopnim zaposlovanjem mladih kolegov na primarnem nivoju in tudi spremenjenim načinom financiranja tudi osnovnega zdravstva in si dati na razpolago določen čas, da te anomalije postopno odpravimo. Kot rečeno, je to vezano na dodatna sredstva in predvsem res tudi razgovore na nivoju Vlade. Mi zagovarjamo stališče, da je na področju zdravstva, ki dejansko navzdol izstopa po številu zaposlenih, smiselno zmanjševati stroške dela, kar je mogoče delati in se je tudi v preteklih letih z dodatnimi zaposlitvami dogajalo. Namreč, mislim, da je šlo s 350 tisoč nadur na 250 ali nekaj čez 200 tisoč in to se da še nadaljevati, seveda z novimi zaposlitvami. So pa te ure potem cenejše. To je racionalnejši pristop in upam, da bo tudi nekaj razumevanja na tej strani kolegov. Namreč, vedeti moramo, da ko bomo čez 5 ali 10 let ugotovili, da v resnici zdravnikov primanjkuje, pa potrebujemo potem za vsakega novega izšolanega naslednjih 10 do 15 let, da ga usposobimo za to delo. Zato pravim, da bi takšna politika na dolgi rok gotovo ogrožala sistem javnega zdravstva v Sloveniji.
Hvala lepa, minister. Gospa Iva Dimic ima vprašanje za ministra za finance dr. Uroša Čuferja.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovani gospod minister dr. Uroš Čufer! Z Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2013 in 2014, ki je bil sprejet 21. maja tega leta, je bilo dano neposrednim proračunskim uporabnikom pooblastilo, da sami odločajo o prerazporeditvi pravic porabe na plačne konte s kontov iz podskupine Blago in izdatki, in sicer do višine 2 % sprejetega njihovega proračuna. V Novi Sloveniji smo že tekom sprejemanja novele Zakona o izvrševanju proračuna za leti 2013 in 2014 takemu zakonskemu pooblastilu nasprotovali. Namreč, sočasno smo v Državnem zboru odločali tudi o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, s katerim smo s kompresijo plačne lestvice znižali osnovne plače javnih uslužbencev. S tem zakonom smo sprejeli tudi nekatere druge omejevalne ukrepe z namenom znižanja proračunskih izdatkov za plače javnih uslužbencev. Z noveliranjem tega Zakona o izvrševanju proračuna za leti 2013 in 2014, predvsem z določilom četrtega odstavka 17. člena tega zakona, ste pravzaprav izničili vse prihranke iz naslova znižanja plač javnih uslužbencev. Predstojnikom neposrednih proračunskih uporabnikov ste dali bianko pooblastilo, da povečajo postavko za plače brez vsakega vnaprej določenega kriterija oziroma celo brez soglasja predlagatelja finančnega načrta neposrednega proračunskega uporabnika. Ta rešitev je ne le škodljiva s fiskalnega vidika, pač pa vnaša v proračune neposrednih proračunskih uporabnikov netransparentnost ter možnost neracionalne porabe in celo nezakonitega razdeljevanja teh sredstev. Predstojnik proračunskega uporabnika je namreč tisti, ki odloča o tem, kateri javni uslužbenec je upravičen do povečanega obsega dela in koliko sredstev mu iz tega naslova pripada. Torej bodo predstojniki neposrednih proračunskih uporabnikov iz teh prerazporejenih sredstev lahko izplačevali nagrade iz naslova povečanega obsega dela tistim javnim uslužbencem, ki morda niso najbolj uspešni pri delu in povečanega obsega dela niti niso opravili, so pa morda njemu lojalni. Gospod minister, sprašujem vas: Kako boste glede na sprejeto novelo Zakona o izvrševanju proračuna za leti 2013 in 2014 zagotovili načrtovane proračunske prihranke iz naslova plač javnih uslužbencev? Kako boste zagotovili nadzor nad upravičenostjo in racionalnostjo porabe sredstev neposrednih proračunskih uporabnikov v prihodnjih letih?
Hvala lepa. Minister, izvolite.
Spoštovana poslanka gospa Iva Dimic, najlepša hvala za vaše vprašanje. Kot ste že ugotovili, je bilo neposrednim proračunskim uporabnikom dano pooblastilo, da lahko sami odločajo o katerih razporeditvah pravic porabe, in sicer med plačnimi in med konti za blago in izdatke za blago v omejitvi do 2 % sprejetega njihovega proračuna. Ko smo to zadevo gledali, smo rekli, da eno od temeljnih načel, ki jih moramo upoštevati, je realnost načrtovanih odhodkov. Ko smo videli, da v nekaterih organih , kot je bila v sprejetem proračunu 2013–2014, ne bi mogli s svojim lastnim ukrepom doseči teh številk. Pravzaprav ni bilo velikega smisla vztrajati na ciljih, ki niso dosegljivi in niso realni in bi se v takšni ali drugačni obliki odražali kot neka kršitev kakšnih zakonskih odločitev ali pa proračuna na drugi strani. Zaradi tega, da smo čim bolj realni, smo odpravili to omejitev, kar omogoča, da se lahko opravijo določene omejitve in določene prerazporeditve. Seveda to v ničemer ne zmanjša odgovornost tistih, ki so odgovorni za te nedirektne proračunske uporabnike, in še vedno se morajo držati vseh ostalih pravil, kar se tiče nagrajevanja, kar se tiče odrejanja nadurnega dela in podobno. Tako vse te obveznosti ostanejo, nikakor ne gre in ni omogočeno, da lahko s tem popolnoma prosto razpolagajo, ampak v okviru pravil, ki pravzaprav veljajo za vse. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic.
Hvala. Zakaj sem sprožila to vprašanje? Še bolj zaskrbljujoče bo to, da bo z zakonom dovoljeno prerazporejanje sredstev s postavke Blago in storitev na postavko Plače. To bi pomenilo, da proračunski uporabnik ne bo pokrival načrtovanih in nujnih materialnih stroškov in bo s tem povzročal škodo na premoženju proračunskega uporabnika. Neposredni proračunski uporabnik se bo na primer raje odpovedal rednemu servisiranju službenih vozil, morda včasih celo registraciji vozil, nadalje ne bo zagotovil vzdrževanja ogrevalnih sistemov, objektov in podobno in bo ta namenska sredstva raje namenil plačam. Do tega lahko pride, če se bodo odločali. Gospod minister, zato vas sprašujem: Na kakšen način boste zagotovili nadzor nad porabo sredstev pri neposrednih proračunskih uporabnikih, da ne bi prihajalo do takih primerov, kot sem jih naštela? Kako boste ukrepali, če bo neposredni proračunski uporabnik na tak način napravil morda večjo ali težko popravljivo škodo? Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, minister.
Najlepša hvala. Smo v časih, ko je treba varčevati na vseh področjih, ne samo na plačah, ampak tudi na drugih področjih. Marsikatero stvar je treba pogledati v teh časih, ali se resnično potrebuje ali se ne potrebuje. Marsikdaj vidimo, da se kakšne vzdrževalne pogodbe, investicije nekako naredijo po inerciji, ker je bilo že planirano. Mislim, da to ni bilo narejeno z namenom, da se kaj posebej postavlja pod pritisk, upam pa, da bo vseeno prispevalo k racionalnejši porabi tudi na drugih področjih, ne samo na plačah. Na plačah namreč smo imeli že tako ali tako dogovor s sindikati javnega sektorja in je en del tega že narejen. Na drugem delu pa bo treba kakšno stopnjo pritiska še povečati in da bo prispeval k večji racionalnosti. Hvala.
Hvala lepa. Postopkovno. Izvolite.
Ker nisem razbrala, kako se bo zagotovil nadzor nad porabo sredstev pri neposrednih proračunskih uporabnikih, predlagam, da Državni zbor glede na drugi odstavek 246. člena Poslovnika Državnega zbora opravi javno razpravo.
Hvala lepa za vaš predlog, o katerem bomo odločali v okviru glasovanj. Besedo dajem Mateji Pučnik, ki ima vprašanje za ministra za izobraževanje, znanost in šport dr. Jerneja Pikala. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani minister! V medijih sem lahko zasledila, da ste z okrožnico obvestili osnovne šole, da se s prihodnjim šolskim letom 2013/2014 ukinja uvajanje obveznega drugega tujega jezika. Ta novica je po odzivih sodeč razburila veliko število osnovnih šol, tako učiteljev, staršev in učencev, ki so bili v ta projekt vključeni. Prejšnja vlada je načrtovala, da bi s prihodnjim šolskim letom drugi tuj jezik postal neobvezen predmet za učence od 4. do 9. razreda, postopoma pa bi se nadaljevalo tudi uvajanje obveznega drugega tujega jezika od 7. do 9. razreda. Očitno pa se to ne bo zgodilo, saj se uvajanje očitno ukinja. Osnovne šole, ki so vključene v ta projekt, ocenjujejo potezo ministra za nepremišljeno in nestrokovno, saj se je uvajanje izkazalo za dobro prakso. Menijo tudi, da je poteza ministrstva zaskrbljujoča, saj je v nasprotju z Resolucijo o evropski strategiji za večjezičnost, smernicami Evropske komisije in določili Sveta Evropske unije, ki narekujejo učenje vsaj dveh tujih jezikov tudi v naših osnovnih šolah. V nasprotju je tudi z Resolucijo o nacionalnem programu za jezikovno politiko 2012–2016, ki določa, da se mora poskrbeti za ustrezno uveljavitev obveznega drugega tujega jezika v osnovnošolsko zakonodajo. Osebno sem mnenja, da bi ministrstvo pri svoji odločitvi moralo upoštevati mnenje stroke in staršev ter predvsem sprejemati odločitve, ki so dobre za otroke; in ukinitev obveznega drugega tujega jezika to vsekakor ni. Zato vas, spoštovani minister, sprašujem: Koliko osnovnih šol in učencev je vključenih v projekt uvajanja drugega tujega jezika kot obveznega učnega predmeta? Koliko sredstev smo za ta projekt že porabili? Na podlagi katerih študij je bila sprejeta odločitev, da se ukine ta projekt? Zakaj ministrstvo pri svoji odločitvi ne upošteva mnenj stroke in staršev? In ne nazadnje: Koliko učiteljev tujih jezikov bodo zaradi te ukinitve tega projekta izgubilo službo? Hvala lepa za odgovore.
Hvala lepa. Izvolite, minister.
Hvala, gospa podpredsednica. Gospa poslanka, najlepša hvala za vaše vprašanje. Najprej in predvsem; mislim, da je pred Državnim zborom treba nekaj povedati: ne ukinjamo drugega tujega jezika. Projekt tega tujega jezika se bo še nadaljeval vsaj dve leti, tako da ta generacija, ki je začela s projektom, in to je bil samo projekt, ki ga je izvajala – in zdaj je del tudi že odgovora na vaše vprašanje – samo tretjina šol, se bo nadaljeval, dokler ti otroci ne končajo osnovne šole. Obenem pa tudi ni res, da otroci poslej ne bodo imeli možnosti za dva tuja jezika. Ravno nasprotno! Imeli bodo možnost celo za tri tuje jezike. V prvem razredu uvajamo neobvezni predmet, kot veste, za vse tiste, ki so v predšolski vzgoji ali kakor koli drugače imeli tuji jezik – govorimo o prvem tujem jeziku. Od drugega do devetega razreda – poslej zgodnje učenje tujega jezika in od drugega do devetega razreda bomo uvedli obvezno za vse otroke učenje prvega tujega jezika. V drugi triadi, torej od četrtega do devetega razreda, pride naslednja možnost učenja tujega jezika in potem v zadnji triadi še tista tretja možnost, če to želite. Skratka, kar ministrstvo počne, je to, da bo dalo na izbiro, na izbiro pa zaradi tega, ker ni po vsej vertikali nadaljnjega šolanja dveh tujih jezikov. Namreč tisti, ki bodo nadaljevali šolanje v srednjih tehničnih ali v drugih srednjih strokovnih ali kakor koli, skratka razen v gimnazijah, seveda ne bodo imeli možnosti dveh tujih jezikov. Da ne govorimo naprej in navzgor o fakultetah, tudi na fakulteti je po navadi samo en tuj jezik, razen pri izjemah, kot so, recimo, program mednarodnih odnosov, kjer pa imate obvezna dva tuja jezika. Kar se tiče vašega vprašanja glede staršev oziroma strokovnjakov. Zato se nikakor nismo odločili na pamet, prej bi rekel, da je prejšnja odločitev, torej odločitev mojega predhodnika, bila bolj na pamet. Tisto, čemur sledimo, je Bela knjiga o vzgoji in izobraževanju iz leta 2011. Torej tisto, kjer je v raziskave bilo vključeno, če je verjeti predgovoru Bele knjige, 20 tisoč 615 oseb, od tega 6 tisoč 333 učiteljev in ravnateljev oziroma učiteljev in vzgojiteljev, 507 ravnateljev, en tisoč 787 dijakov, 11 tisoč 888 staršev, 39 tisoč svetovalnih delavcev in 121 delodajalcev. Mislim, da je v zadnjem času to najširša raziskava in tudi najbolj vsebinsko in strokovno podkrepljen dokument, kar se tega tiče. V okviru tega je delovala posebna podskupina za tuje jezike in na osnovi ankete, ki je bila izvedena, vam lahko zagotovim, da je večina ravnateljev, učiteljev in staršev menila, da drugi tuj jezik ne sodi k obveznim predmetom osnovne šole, večinsko so se pa strinjali, da drugi tuj jezik mora biti in je prav, da ga imajo naši otroci. To tudi v tej noveli predlagamo in ponujamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, Mateja Pučnik.
Hvala lepa, spoštovani minister, za ta del odgovora. Čeprav moram povedati, da iz vsega povedanega še vedno ne morem razbrati razlogov, zakaj se ta pa ta projekt uvajanja obveznega drugega tujega jezika ne bi nadaljeval. Tudi niste povedali, žal, koliko učiteljev bo zaradi ukinitve tega projekta izgubilo službo. Tudi se ne morem strinjati z vami glede učenja tujih jezikov v okviru izbirnih predmetov. Namreč, sama sem poučevala tri izbirne predmete in zelo dobro vem, česa si učenci želijo v okviru izbirnih predmetov, kaj radi izberejo, in sem mnenja, da učenje drugega tujega jezika ne more temeljiti na neki prostovoljni izbiri devet ali deset, enajst, dvanajst let starega osnovnošolca zato, ker ti mladi ljudje zelo težko presojajo, kaj jim bo kasneje v življenju koristilo. Hkrati pa so v temu času v najbolj doumljivih letih za učenje tujih jezikov in občutno premalo, vsaj po mojem mnenju, se jih v okviru izbirnih predmetov tudi odloči za tuj jezik. Še enkrat bi želela poudariti, vsaj kolikor je moč iz medijev razbrati, da je bil projekt uvajanja obveznega drugega tujega jezika dobro sprejet, da je uspešnost projekta potrdila tudi strokovna ekipa Zavoda za šolstvo, ki je spremljala ta projekt in je tudi v skladu z vsemi evropskimi normami. Vem, da je velik problem tudi pri finančnih sredstvih, ampak tukaj bi želela poudariti, da smo v temu mandatu že znali dokazati, da znamo stopiti skupaj, ko je to treba za naše najmlajše; povečali smo sredstva za visokošolsko sfero, zagotovili sredstva za šolsko prehrano in tudi v tem primeru mislim, da bi lahko našli skupno pot. Zato vas še enkrat, spoštovani minister, sprašujem: Zakaj v tem primeru niste pripravljeni poiskati rešitve, ki bi našim otrokom omogočila, da bodo imeli enake možnosti izobraževanja kot njihovi sovrstniki v razvitih evropskih državah? Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Pikalo, izvolite.
Hvala lepa. Čisto kratek bom. Poglejte, najprej, kar se tiče Zavoda za šolstvo. Mislim, da je Zavod za šolstvo povedal zelo lepo: od desetih razlogov ali pa od desetih zadev, ki jih je evalviral, so trije govorili v prid uvajanja obveznega tujega jezika, sedem pa tako ali drugače proti – kakor sem uspel to zaznati. Nimate prav, ko govorite, zato ker vprašanje osnovne šole je vsaj v začetku tudi vprašanje opismenjevanja in je tudi ta problem – da ne opozarjam na problem na dvojezičnih območjih, kjer lahko pride do nekih, recimo temu, res čudnih situacij glede poučevanja tujih jezikov. Zakaj nadaljujemo s tem projektom? Zato ker bi radi, da tisti – zdaj pa govorim o projektu –, ki so že bili v tem projektu, torej v eni tretjini šol, da ga dokončajo. V treh letih bodo to tudi dokončali, do takrat pa se bo tudi že ostali sistem tako dopolnil, da ne bomo imeli luknje v poučevanju tujih jezikov. Kar se tiče zaposlenosti, moram reči, da nimam izračunov. Ampak ni finančno vprašanje v temu smislu primarni razlog za to, da bomo prosili Državni zbor, da naredi to novelo. Primarni razlogi so, kot rečeno, strokovni razlogi, torej vsebinski, vertikala poučevanja jezikov, ne nazadnje tudi število in razporejenost učiteljev po Sloveniji za poučevanje drugega tujega jezika. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Irena Tavčar je naslednja na vrsti. Vprašanje za ministra za finance, dr. Uroša Čuferja. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani ministri, spoštovane kolegice in kolegi poslanci! Glede na veljavne določbe Zakona o javnem naročanju, Zakona o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja in Zakona o reviziji postopkov javnega naročanja je izpostavljen izrazit sistemski problem veljavne zakonodaje s področja javnega naročanja, ki omogoča vlaganje pritožb neizbranih izvajalcev brez utemeljenih razlogov, kar povzroča hude blokade izvajanja državnih investicij ter posledično črpanje nepovratnih sredstev evropskih skladov. Strokovnjaki s področja javnega naročanja že vrsto let opozarjajo na problem zlorabe pritožbenih postopkov s strani neizbranih izvajalcev in na nujnost izboljšanja zakonodaje, da bi bilo mogoče javna naročila izvajati učinkoviteje. Ministrstvo za finance v imenu navideznega ščitenja enakih pravic ponudnikov povsem zanemarja ščitenje naročnikov, ki jim veljavna zakonodaja ne omogoča oddaje naročil v primernem roku, še zlasti pa s posrednim zaviranjem črpanja nepovratnih sredstev zanemarja javni interes, čeprav bi moralo ravnati ravno obratno. Dovolite, da navedem dva najbolj tipična primera. Objavljeno je javno naročilo za posodobitev in razširitev čistilne naprave. Zaradi kompleksnosti in specifičnosti javnega naročila naročnik naroči pripravo javnega naročila izkušenemu podjetju z močno pravniško zasedbo in dolgoletnimi izkušnjami. Prijavite se dva ponudnika, ki oba izpolnjujeta razpisne pogoje, edini razpisni kriterij je cena, zato se s sklepom posel odda ponudniku z nižjo ceno. Izbira je povsem transparentna, izid razpisa nedvoumen, v postopku oddaje naročila ni napake. Neizbrani izvajalec se v bitki za posel, ki smo jim priča na gradbenem trgu, kljub vsemu pritoži, češ da so bile nekatere malenkosti v razpisni dokumentaciji diskriminatorne. Pa še drugi primer. Oddano je javno naročilo za 25 milijonov evrov. Na sklep o izbiri se pritoži ponudnik, ki sploh ne izpolnjuje pogojev, saj ima že več mesecev blokiran transakcijski račun. Državna revizijska komisija najde razlog za ponovno objavo razpisa, čeprav pri tožniku niso bile z ničemer kršene enake možnosti. Zato vas na osnovi navedenega sprašujem: Ali bo vaše ministrstvo pripravilo spremembo zakonodaje, ki bo uredila pravno varstvo v postopkih javnega naročanja na način, da se prepreči zlorabe pritožbenih postopkov? Ali predvidevate vzpostaviti mehanizem, da bi Državna revizijska komisija vsaj pri investicijah, s katerimi pridobivamo nepovratna sredstva, odločala v predpisanih rokih? Znano je namreč, da komisija ne upošteva sklepov Vlade, da je na evropska sredstva vezane revizijske postopke treba obravnavati prednostno. Hvala lepa za odgovor.
Hvala lepa. Izvolite, minister.
Spoštovana poslanka, gospa Irena Tavčar, najlepša hvala za vašo pobudo in vprašanje. Mogoče bi povedal to, da se na Ministrstvu za finance zavedamo teh težav v zvezi z javnimi naročili in smo tudi že pripravili spremembe Zakona o pravnem varstvu v postopkih javnega naročanja. Zakon smo prejšnji teden tudi poslali v javno razpravo, v Državni zbor ga bomo poslali predvidoma še ta mesec. V tem zakonu oziroma noveli zakona se poskušamo dotakniti ravno teh problemov, in sicer na eni strani prednostna obravnava zahtevkov za revizijo, ki se nanaša na javna naročila, ki so sofinancirana s strani Evropske unije, ravno zaradi tega, ker lahko nastopijo problemi pri črpanju in kredibilnosti na tem področju. In na drugi strani gledamo, kako povečati samo učinkovitost javnega naročanja in dati večjo pravno varnost tudi tistim, ki so naročila dobili tako, da se ne bo dalo v nadaljevanju pritožiti na vsak element ponudbe, ampak samo na tiste, ki so res ključni in bistveni za samo naročilo.
Hvala lepa ministru za finance. Naslednji je na vrsti gospod Franc Breznik, ki ima vprašanje za dva ministra, in sicer ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo mag. Stanka Stepišnika ter ministra za finance dr. Čuferja.
Gospa podpredsednica, najlepša hvala za besedo. Spoštovana ministra! Prvi del mojega vprašanja gre izključno bolj ministru za finance, ker menim, da je velik del vprašanja nekako najbolj namenjen njemu, seveda pa je posredno tudi namenjen ministru za gospodarski razvoj in gospodarstvo, ker menim, da se je iz tega vprašanja tudi odkril nek del neke dolgoročne makroekonomske politike te države. Podjetja, ki so v državni lasti, so pomemben del slovenskega gospodarstva in se soočajo z velikimi izzivi. Leta 2011 so državna podjetja realizirala eno šestino skupne dodane vrednosti slovenskega gospodarstva in povzročila približno polovico skupnih izgub slovenskega podjetniškega sektorja, zaposlovala pa so samo vsako osmo osebo – v zasebnem sektorju seveda. Kot je podrobno navedeno v poglobljenem pregledu iz leta 2013, predvsem gre za delovni dokument Evropske komisije in predvsem oceno nacionalnega programa za stabilnost za Slovenijo v letu 2013. Ta komisija ugotavlja, da državno lastništvo vključuje zapleteno mrežo pogosto finančnih nestabilnih bank, zavarovalniških skupin in nefinančnih družb, ki so lastnica druga druge. Državno lastništvo in vpliv na državna podjetja s sorazmerno dobrimi rezultati se uporablja za prerazporeditev sredstev in posredno dokapitalizacijo drugih državnih podjetij v gospodarskih težavah. Ta ovira postopek privatizacije, ki je potrebna za povečanje produktivnosti, poglobitev kapitalskih trgov in okrepitev priliva na tehnologiji iz neposrednih tujih naložb. Več državnih podjetij se srečuje z neugodnimi finančnimi razmerami, ki so lahko glede na pričakovani nadaljnji upad gospodarske rasti še poslabšajo. Večina podjetij je močno zadolžena in so bila večkrat v preteklosti dokapitalizirana. Omenil bom samo nekatere dokapitalizacije leta 2011, za tiste, ki nekako verjamemo v neko politiko nacionalnega interesa, da jim bodo te številke nekako jasne. V letu 2011 smo Novo Ljubljansko banko dokapitalizirali z 243 milijonov, Novo KBM smo dokapitalizirali seveda s tem, da smo vplačali dobičke Elesa, Pošte Slovenije in GEN energije 48 milijonov evrov, Nafta Lendava 10, Peko 6 milijonov, Sod 60 milijonov, Kad 90 milijonov, Adria Airways 49 milijonov. Zaradi tega imam poslansko vprašanje predvsem, ker v tem trenutku potekajo skupščine podjetij v državni lasti in me zanimajo poslovni izidi podjetij za preteklo obdobje. Koliko dobička so v letu 2012 ustvarjala podjetja v večinski neposredni ali posredni državni lasti in koliko tega dobička bomo v obliki dividend dobili tukaj nazaj v državni proračun? Menim, da je to tisto edinstveno [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]in logično vprašanje: Zakaj gojiti še naprej politiko tako imenovanega nacionalnega interesa? Najlepša hvala za odgovor.
Hvala lepa. Minister za finance, izvolite.
Najlepša hvala, gospod poslanec Breznik. Z vami se strinjam, kar se tiče tega, da vodenje družb v javni lasti ni bilo najboljše v preteklosti, tudi nisem prepričan, da bo to kdaj v prihodnosti bistveno boljše, zaradi svoje same narave, čeprav se da tukaj marsikaj izboljšati, pa verjamem, da se družbe v privatni lasti, s privatnimi lastniki bistveno upravljajo kot državne. Kar se tiče dividend vam ne vem povedati čisto dokončne številke, ker kot ste sami rekli, skupščine še potekajo in bodo tekle tja do konca avgusta, vam pa vem povedati, da mi pričakujemo, da bomo dobili 90 milijonov evrov v proračun iz tega naslova.
Izvolite, še minister za gospodarstvo, dopolnitev.
Če lahko samo dopolnim. Teh podatkov za negospodarske družbe nimam, imam pa za gospodarske družbe. Gospodarske družbe so v letu 2012, mogoče nekaj podatkov, da iz tega dobimo eno sliko, ustvarile okoli 78 milijard prihodkov. To je cirka 59 tisoč družb po Ajpesu, ki oddaja poslovna poročila, število zaposlenih iz leta v leto pada in je teh 59 tisoč gospodarskih družb imelo 435 tisoč zaposlenih, s tem da je čisti dobiček bil 2 milijardi 600, izguba pa tudi 2 milijardi 300 čista izguba, to se pravi, da je čisti neto dobiček 300 milijonov. Ampak bolj pomembno je, da so podatki iz teh 59 tisoč družb, ki jih gledamo, da so ustvarile 16 pa pol milijard neto vrednosti. Predvsem je zanimivo, da je strošek dela teh družb komaj 13,2 %, strošek materiala pa 73 %. To se pravi, da smo še vedno neka družba, ki je materialno naravnana, medtem ko ta strošek dela je pa zelo nizko vrednoten oziroma strašno nizka neto dodana vrednost. Ta podatek nam kaže, kaj moramo v bodoče popraviti. Področje, ki ga moramo v Sloveniji popraviti, je predvsem neto dodana vrednost na zaposlenega. Ta je skoraj 2-krat nižja od avstrijske. Pri Avstrijcih je, saj to je približno tako kot bruto domači proizvod, v Avstriji je 35 tisoč na zaposlenega, pri nas pa, če 35,5 milijarde bruto domačega proizvoda razdelimo na dva milijona, pridemo pa komaj na 17 tisoč. Podobno je pri netu dodane vrednosti, ker število zaposlenih v bodoče ne bomo mogli več povečati kot, recimo, za 50, 60 tisoč – na 435 tisoč. Predvsem je pomembna neto dodana vrednost. Neto dodana vrednost pa pomeni, da se lahko doseže samo z več znanja v produktu, z bolj učenim delom v produktu. Pri nas predvsem manjka ta povezava med znanjem pa med produktom. Pravijo, da je tu dolina smrti in tu se izgubi skoraj 80 % znanja. Zato še vedno izvažamo, recimo, produkte z nizko dodano vrednostjo, namesto da bi izvažali z visoko dodano vrednostjo. Pa še en podatek je zanimiv. Recimo, da smo za finančne odhodke teh 59 tisoč družb s približno 78 milijardami plačali več 2 milijardi 800 – to predvsem za obresti, pa mogoče kakšne odpise – več, kot pa je bil dobiček v vseh družbah. To je, recimo, tudi podatek, kako težko je načrtovati z nekim minimalnim dobičkov 3–4% v realnem sektorju, če ti pa recimo finančni odhodki pomenijo 6 ali več odstotkov. Hvala.
Gospod Breznik. Izvolite.
Gospa podpredsednica, najlepša hvala za besedo. Lahko rečem, da je vprašanje zanimivo. Predvsem je zanimivo, ker sem v prvem delu tudi svojega vprašanja – se opravičujem, odgovori – v prvem delu svojega vprašanja sem nekako omenil neko statistiko tega nacionalnega interesa. Bom samo poudaril še nekaj zadev, za katere mislim, da najbolj zanimajo državljane in državljanke, ko sprašujejo, kaj pomeni nacionalni interes; ali to predati ali ne. Logika iz leta 2011, ko smo dokapitalizirali, je ta cena vseh teh dokapitalizacij podjetij v državni lasti bila 500,6 milijona evrov. Takrat smo dobivali dividende cirka 70 milijonov evrov v proračun. To pomeni 430 milijonov evrov minusa je bil nacionalni interes v letu 2011. To pomeni, da morajo vse to morajo pokriti, dobesedno, naši državljani, državljanke. 430 milijonov evrov minusa pomeni to, da imamo podjetja v državni lasti. Torej, še tiste dobičke, ki jih imajo ta podjetja, to so monopolna podjetja, večinoma, imajo totalno monopolne položaje, razen specifika Adrie, ki pa je monopolno podjetje, ampak se vseeno sooča z neko konkurenco na mednarodnem okolju. Pravkar sem zasledil preiskavo Komisije zoper Adrie, predvsem zaradi neke netransparentne dokapitalizacije v vseh letih v okviru cirka 85 milijonov evrov, ki še poteka. 85 milijonov evrov dokapitalizacije! Menim, da politika nacionalnega interesa, tudi letos, ko se pravkar dokapitalizira Novo Ljubljansko banko, 500 milijonov, Novo KBM v okviru 400 milijonov, da so se pred tem prenesle stare terjatve na slabo banko, ste torej povzročili, da se politika nacionalnega interesa kot taka nadaljuje. Torej slabo upravljanje, omrežje, ki je potekalo iz bivšega totalitarnega režima, ki se preliva. Vse te zadeve nacionalnega interesa, ki potekajo od leta 2000, ko je bivši predsednik države izjavil, da mora vse te zadeve ostati v nacionalnih barvah, vse banke, večina podjetij, vsa ta podjetja so danes v totalnih težavah, jemljejo ves dobiček [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Čas je potekel. Sprašujem oba ministra, ali želi kdo še komentirati? Minister Stepišnik, izvolite.
Mogoče bi samo nadaljeval tam, kjer sem prej končal; od tistih 77 milijard damo za plače komaj 13 %, to je komaj 10 milijard, iz tega se plačajo pa davki in prispevki. Če bi to bilo dvakrat večje, recimo tako kot v Avstriji, potem bi imeli dvakrat več denarja na razpolago v državnem proračunu za socialno sfero in za porabo državno. Zato je izredno pomembno, da se vsi trudimo v bodoče, da predvsem vse usmerimo na produkt, da bi bila dodana vrednost dvakrat večja, ker od tega bomo imeli vsi koristi. Če bomo pa v procesu izgubljali denar, potem se pa bojim, da na koncu ne bomo dosegli tistega cilja, ki si ga vsi želimo, se pravi večjo dodano vrednost in bo stanje takšno, kot je. Nič se ne bo izboljšalo.
Hvala lepa. Postopkovni predlog želite podati? Izvolite.
Hvala za besedo. Ravno v tej smeri, o kateri sedaj govori minister Stepišnik glede boljšega upravljanja, bi želel, da bi se v okviru drugega odstavka 246. člena Poslovnika naredila neka javna razprava, predvsem kako preusmeriti in kako boljše upravljati državna podjetja in kam nas je pripeljala politika nacionalnega interesa. Če pogledamo kompletno kronologijo, izjave bivšega predsednika države, ki je govoril, da ne smemo nič prodati, recimo izjave iz leta 2002, potem formiranje tako imenovanega Foruma 21 v letu 2004, kjer so se zbrala vsa tista podjetja, ki so danes v totalnih težavah in ki močno izčrpavajo slovensko gospodarstvo, potem imamo neko jasno sliko nekega nacionalnega interesa, ali naj ga nadaljujemo ali ne. Tudi ta javna razprava mora iti v okviru vseh teh zadev, ki jih je Evropska komisija ravno objavila v svojem poročilu 29. maja 2013, ko govori, da je nejasna struktura, nejasna strategija tudi prodaje in se sprašuje, kako bo sploh potekala strategija. Torej, vi ste spremenili neko strategijo prodaje teh podjetij, ki nimajo nekih velikih, lahko rečem, denarnih tokov. Tista največja, ki imajo največ denarnih tokov, kjer je občutno dokazano ali pa se občutno vidi, da se v teh podjetjih ta denar najbolj transformira izven vseh okvirov, ta podjetja niso v nacionalni strategiji. To je tisti problem teh vprašanj, ki bi se mogoče porajal v okviru neke javne razprave. Predvsem mislim, da je nacionalni interes blaginja vseh državljanov in državljank; nacionalni interes ne more biti blaginja nekaterih, ki v to državo najmanj prispevajo, njihov edini prispevek je, da so nekoč bili v neki združbi, ki je 45 let držala to državo v nekem šahu. To je edini interes in so iz nekega partijskega sistema spremenili svojo zadevo v nek kapitalski sistem. To je problem te države. Z jasnimi podatki, ki sem jih danes podal, je tipično, da ljudje, državljani in državljanke, vsako leto pol milijarde evrov dobesedno dajejo tem ljudem neposredno preko davkov, preko vsega, da se dokapitalizacije dogajajo. Te so seveda netransparentne, z nenormalno organizacijsko strukturo, kulturo v teh podjetjih, kjer nikoli ni prišlo do nekih resnih sanacij. Ne govorim samo o upravah. Mislim, da boste to tudi vi kot ministri, skupaj z državnimi sekretarji ugotavljali, da ne morete niti pregledati vseh pogodb v enem ministrstvu v roku enega ali dveh let. Kako boste potem v enem takem podjetju, ki ima denarni tok več kot 3 milijarde evrov? In to je ta problem slovenskega nacionalnega interesa! Državljani in državljanke dnevno krepijo te ljudi in dajejo denar preko davkov, zato se pobira, nimajo pa od tega nacionalnega interesa čisto nič, totalni minus, več kot pol milijarde vsa leta. Upam, da boste to spregledali in da se bo ta javna razprava, o katerih sedaj [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]se bo nekako vzpostavila in da boste to mojo sugestijo jemali resnično dobronamerno, v prid večje blaginje resnično vseh državljanov in državljank te države. Hvala lepa.
Hvala za pobudo. Na naslednji seji lahko Državni zbor odloča o odgovorih ministra oziroma razpravlja o odgovorih ministra in ministrov, če bo v okviru glasovanj tako odločeno, ne pa o javni razpravi. Samo v pojasnilo. Sicer pa je na vrsti Dragutin Mate za vprašanje ministru za izobraževanje, znanost in šport dr. Jerneju Pikalu. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister! Pravzaprav je moje vprašanje usmerjeno v enako področje oziroma podobno kot predhodne kolegice, ki je spraševala o osnovnih šolah. Jaz ne bom spraševal o drugem tujem jeziku, o vpeljavi tega, ampak načelno o vaši politiki do osnovnih šol in do ravnanja v osnovnih šolah. Najprej me zanima vaš odnos do šol za otroke s posebnimi potrebami. Zanima me: Kaj ste vi, odkar ste prevzeli ministrstvo, naredili, da bi premaknili z mrtve točke stanje šole za otroke s posebnimi potrebami na Ptuju? O tem lahko v zadnjih desetih dnevih gledamo večkrat na televiziji, v kakšnem stanju otroci bivajo v tem okolišu, kako je njihovo življenje precej kruto in težko, pogoji, v katerih se šolajo, so pa še toliko težji. Druga zadeva, ki me zanima v zvezi z osnovnim šolstvom, je politika, ki jo vodi ministrstvo, ne samo pod vašim vodstvom, ampak že leta, desetletja, če tako rečem, in je povezana z učenjem tujih jezikov. Velika večina osnovnih šol v Sloveniji kot tuj jezik uči angleščino, seveda če izvzamemo dvojezična območja, kjer je situacija nekoliko drugačna. So pa predeli Slovenije, ki zelo močno gravitirajo k sosednjim državam, recimo, Štajerska. Zanima me: Zakaj ne ukrenete ničesar in ne premaknete z mrtve točke zadeve, ki bi pripeljala do tega, da bi bila nemški jezik in angleški jezik vsaj enakovredno zastopana v osnovnih šolah in v nadaljevanju tudi v poklicnih oziroma v usmerjenem šolstvu nižjega ranga, če tako rečem, kot je gimnazija? Veliko teh ljudi išče svojo priložnost in delo – ne samo, da bo iskalo, ampak tudi sedaj in zadnjih 20 let – v sosednji državi, ker enostavno dela ne dobijo v Sloveniji. Takšno znanje tujega jezika bi jim pri tem močno pomagalo. Že tako ali tako je tradicionalno to območje gravitiralo proti nemško govorečemu območju. Pa tudi v 70. letih in kasneje, ko je bil tisti prvi ekonomski migracijski val iz prejšnje države, so bili s tega območja vedno usmerjeni proti Avstriji in južnim delom Nemčije. Zanima me: Ali načrtujete kakšne ukrepe v tej smeri? Ali načrtujete kakšno spremembo v kurikulumu, da bi na tem območju otroci imeli možnost izbire med enim od teh dveh tujih jezikov, če že dveh tujih jezikov ne moremo imeti v tem trenutku v naših osnovnih šolah? Hvala lepa.
Hvala lepa. Minister, izvolite.
Gospa podpredsednica, hvala lepa. Spoštovani gospod poslanec, hvala za vaše vprašanje. Najprej glede posebnih potreb na Ptuju. Ne samo iz medijev, ampak tako ali drugače tudi iz pogovora z varuhinjo človekovih pravic, pa tudi iz drugih komunikacij, ki jih imamo s šolo, vemo za ta problem. Delamo v okviru tistega, kar trenutno zmoremo. Vemo, problem je, kot ste rekli, velik in ne bi rad obljubljal nečesa, česar kasneje ne bom mogel izpeljati, v vsakem primeru pa se bomo absolutno potrudili, kajti otroci s posebnimi potrebami morajo biti naša, zdaj bom pa rekel, posebna skrb. Kar se tiče nemščine kot prvega tujega jezika. Na žalost je tako – pa zavestno govorim o tem "na žalost" –, na žalost je tako, da šolska zakonodaja omogoča šolam, da so pri izbiri med angleščino in nemščino avtonomne. Zavedam se tega problema, vem za ta problem, vem tudi za zgodovinsko gravitacijo in navezanost na germanski prostor, ampak naš Zakon o osnovnih šolah pač določa, da so šole pri tej zadevi – torej, ali se bodo odločile za angleški ali nemški jezik – avtonomne. Na to, kateri jezik se bo poučeval, vpliva pogosto tudi interes staršev. Kot veste, starši ta svoj interes uresničujejo preko sveta staršev in na ta način imate prav, vedno več šol tudi v severovzhodni Sloveniji prehaja od nemškega k angleškemu jeziku. Podatke imam za celotno Slovenijo. Trenutno oziroma v šolskem letu 2012/2013 se je kot prvi tuji jezik angleščine učilo 102 tisoč 376 učencev ali ,če hočete, z odstotkom 96,8, nemški jezik pa 3 tisoč 364, kar je 3,2 %. Tu bi rad omenil še eno zadevo. Na 18 šolah v tej državi si učenci lahko izberejo, tako da nima šola samo angleškega ali samo nemškega jezika, ampak si lahko izberejo obvezni tuj jezik, torej govorimo o prvem tujem jeziku, in potem so primerno razporejeni po oddelkih. Tako na 18 šolah pa obstaja ta opcija. Kot rečeno, kot sem že prej v odgovoru vaši kolegici dejal, ne samo prvi tuj jezik, ampak tudi drugi in v šolah bo možnost tudi za tretji tuj jezik. Je pa na žalost tako, da je angleščina postala v zadnjih 30 letih, pa sem se mogoče malo zmotil, "lingua franca" tega sveta, nič več ni "lingua franca" francoščina, španščina ali kateri koli od drugih velikih svetovnih jezikov. Seveda to se odraža tudi potem v interesu staršev, ki se prenaša na interes otrok. Imate pa prav: bilo bi prav, da so naši učenci izobraženi tudi v delovnih jezikih oziroma ne v delovnih jezikih, v najbolj razširjenih jezikih Evropske unije, to pa so francoščina, nemščina in angleščina. Hvala lepa.
Gospod Dragutin Mate, izvolite.
Minister, hvala lepa za ta del odgovora. Glede obeh stvari bi želel še dodatno nekaj vprašati. Namreč, stanje šole za otroke s posebnimi potrebami na Ptuju je takšno, kot je. Je dalj časa trajajoče, vendar se na žalost tudi druge šole po Sloveniji, ki jih obiskujejo otroci s posebnimi potrebami, srečujejo z zelo podobnimi težavami. Pa ni treba daleč! Že v Ljubljani, praktično v centru mesta, je ta šola v stanju, v kakršnem pač je. Veliko boljšem kot na Ptuju, vendar se tam že leta in leta ne vlaga praktično ničesar v njihove prostore. Zato moja skrb ni samo usmerjena v eno specifično šolo, ampak na splošno. Imamo neko zakonodajo, ki govori o vključevanju otrok s posebnimi potrebami v osnovne šole z rednim programom in tako dalje, vendar sami veste, da je tukaj zelo veliko težav pri realizaciji tega. Zelo veliko. Zato takšne šole potrebujemo, zelo redke osnovne šole integrirajo te otroke v svoje učne programe, zato mislim, da je treba, da namenite dovolj veliko in potrebno skrb, da boste tem šolam, kot ste sami dejali, posvetili potrebno pozornost. Glede druge zadeve okrog tujih jezikov, je pa tako. Sam sem iz Maribora, tam sem obiskoval tako osnovno šolo kot srednjo šolo in na gimnaziji, ki sem jo obiskoval, smo imeli od 8 paralelk polovico nemškega razreda, se pravi, kot prvi jezik. To stanje se vleče dalj časa, to ni nekaj, kar bi imeli zdaj v zadnjih 15, 20 letih. Zdi se mi dokaj neodgovorno od zakonodajalcev, ministrstva, da tukaj nekaj ne ukrenejo. Nimam nobenih nagnjen do nekega tujega jezika, prav posebnih ali iz nekih zgodovinskih povezav, kot bi mogoče kdo mislil. Gre preprosto za to, da je struktura ljudi, ki končajo šole na tem območju, takšna, da ne končajo vsi fakultet in ti ljudje delajo v poklicih in za te poklice [[...]] [[izklop mikrofona]] [[...]]
Hvala lepa. Izvolite, minister.
Hvala lepa. Malo bom dopolnil svoj odgovor, kar se tiče šole s posebnimi potrebami na Ptuju. Veste, najlažje je s prstom kazati na kogar koli. Ampak, tu v tem konkretnem primeru je treba reči, da lokalne skupnosti – zdaj pa govorim v množini – niso naredile tistega, kar so njihove, v tem primeru tudi ustanoviteljske obveznosti. Ena lokalna skupnost, kot rečeno, ne bom uporabljal imen, ena lokalna skupnost izvršuje svoje obveznosti tako, da glede tega ni problema. Druge, manjše lokalne skupnosti okrog pa, na žalost, tega ne počno. In imate prav: ja, vsa naša pozornost bo potrebna za to, da ta šola ne bi bila v takem stanju. Kar pa se tiče tujih jezikov, bom pa rekel tako. Jaz sem seveda prvi tisti, ki bo zagovarjal več tujih jezikov. Je pa treba tudi paziti na to, na kar nas strokovnjaki opozarjajo, in sicer da se pogosto dogaja, da naši otroci vključujoč, sedaj bom pa rekel, tudi dijake, zelo slabo obvladajo tudi materni jezik. Tako moramo najti pravo kombinacijo, pravo razmerje med tujimi jeziki – sedaj, katerim tujim jezikom in tako naprej – in na drugi strani tudi z maternim jezikom. Ne pozabiti na materni jezik. Še posebej ne pozabiti na materni jezik na dvojezičnih območjih, kar potem še dodatno spodbudi razpravo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Mate.
Hvala lepa. Gospod minister, kljub temu da ste mi podali precejšen del odgovorov, bom predlagal, da opravimo v skladu z 246. členom Poslovnika podrobnejšo razpravo o obeh vprašanjih, če tako rečem. Pa ne zato, ker ne bi bil samo zadovoljen z vašimi odgovori, ki so zelo načelni in stojijo. Gre za to, da je to izredno težka problematika, ki si zasluži veliko pozornosti. Temu se lahko izognemo tudi tako, da se pripravi neka širša razprava na to temo, ki bi jo bil osebno zelo vesel. Bi pa želel povedati tudi to, da tudi z moje strani ni bilo mišljeno kazanje s prstom na vas osebno ali na ministrstvo. Govorim o sistemski težavi, ki jo imamo na tem področju, ki je precej resna. Mislim, da imamo v naši družbi kar nekaj težav, da bi pomagali staršem, ki imajo otroke s posebnimi potrebami in jih čim bolj integrirali v družbo. To je resna težava, ki ni od včeraj in ki je ne moremo rešiti do jutri. Velikokrat ni potrebno zelo veliko denarja za to, da bi lahko naredili tisto, kar bi lahko naredili. In tukaj je ta moja skrb. Mislim, da je prav, da se tu nekaj na sistemskem nivoju spremeni in potem olajšamo življenje predvsem tem otrokom. Ne gre toliko za starše, gre za te otroke, da se bodo počutili bolje integrirane v družbo predvsem v kasnejših obdobjih svojega življenja. Začne se pa pri osnovni šoli. Glede jezikov ravno tako mislim, da gre tu za sistemsko zadevo. Gre za sistemsko vprašanje, gre za sistemski pristop k temu vprašanju. Če pogledamo trenutno izobrazbeno strukturo v Sloveniji, lahko vidimo, – če se izrazim v terminologiji, ki jo večina ljudi obvlada – da je v Sloveniji s triletnimi poklicnimi šolami, pa z dvoletnimi večina populacije. Se pravi, več kot 50 % populacije ima to raven šolske izobrazbe. Izobraženi so za poklice, ki jih opravljajo, kot se temu po domače reče, da ne bom potem okaran, da uporabljam nepravo terminologijo. Zato menim, da bi k stvari morali sistemsko pristopiti; morali bi najti rešitve, s katerimi bomo tem ljudem pomagali tudi naprej. Ne nazadnje je v teh tehničnih poklicih, če tako rečem, kjer se tudi uporablja veliko dela z rokami, veliko literature veliko znanja v nemškem jeziku in uporabljamo nemške standarde. Zato bi bilo tako dobro, da se o tem pogovorimo. Se pa z vami globoko strinjam, da je treba posvetiti velik del pozornosti tudi maternem jeziku, ki včasih v nekaterih postopkih oziroma procesih šolanja ni takšen, kot bi si želeli, in ni takšen nivo, kot bi si ga želeli. Vendar moramo gojiti tako tega kot tudi tuj jezik, s katerim ljudem pomagamo pridobiti izobrazbo in potem tudi zaposlitev. Hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bomo odločali v okviru glasovanj. Na vrsti pa je gospa Janja Napast, ki ima vprašanje za ministra za pravosodje dr. Senka Pličaniča.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Spoštovani gospod minister! Stanje v pravosodju Republike Slovenije v širšem pomenu besede je več kot zaskrbljujoče. Ne samo zadnji, v javnosti odmevni primer Hilde Tovšak, ampak številni drugi kažejo, da se v sodstvu v zadevah dogajajo napake, ki so morda tudi namerne in lahko mnoge prikrajšajo za njihovo pravico, drugim pa omogočajo, da niso obsojeni za domnevno storjena kazniva dejanja. Zgodilo se je tudi že, da je zaradi takšnih napak na koncu plačnik odškodnin zaradi zamujene ali spremenjene odločitve sodnika ali sodišča država, povzročitelj takšnega dejanja, sodnik, pa sploh ne odgovarja. Od drugih primerov želim posebej opozoriti na afero Socius, kjer je bila zahteva za preiskavo s strani državnega tožilca zoper kriminalno združbo v aferi Socius na ljubljansko okrožno sodišče vložena septembra 2006. Očitno gre v navedenem primeru za nekakšno sodniško blokado na ljubljanskem okrožnem sodišču, med katero zastaralni roki neusmiljeno tečejo. Dodatno velja še izpostaviti primer, o katerem so poročali mediji pred dnevi, in sicer da je slovensko sodstvo kljub evropskemu preiskovalnemu nalogu izpustilo na prostost ruskega državljana, ki ga nemško tožilstvo dolži težkega primera podkupovanja v Zvezni republiki Nemčiji. Nemško tožilstvo je zanj izdalo evropski priporni nalog, zato bi ga morali izročiti tožilstvu Zvezne republike Nemčije. Če podatek drži, potem smo ponovno priča mednarodnemu škandalu, katerega krivec je slovensko sodstvo. Slednja primera izkazujeta, da je pravočasnost, natančnost, učinkovitost in odgovornost pri delu organa v pravosodju v kazenskih zadevah še kako potrebna. Pomembno je tudi, da se za delo prevzame tudi odgovornost. Menim, da bi se moralo sodstvo samo zavedati svoje velike odgovornosti v okviru učinkovitejšega delovanja sodstva in tudi prevzeti odgovornost. Sodstvo je neodvisna veja oblasti, to je nesporno, vendar je sodnikova odgovornost sestavni del njegove neodvisnosti. Glede na navedeno ministra sprašujem: S kakršnimi konkretnimi ukrepi bo zagotovil učinkovitost dela in tudi odgovornost pri delu pravosodnih organov, da ne bo prihajalo do takšnih dolgotrajnih postopkov v kazenskih zadevah, kot na primer v aferi Socius, in napak, kot je na primer v omenjenemu primeru izpustitve ruskega državljana, ki lahko pripelje tudi do zastaranj postopkov, kar lahko omogoči, da nekateri niso obsojeni za storjena kazniva dejanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, minister dr. Pličanič.
Hvala. Spoštovana predsedujoča, spoštovane poslanke in poslanci! Danes kar cela serija vprašanj s podobno vsebino prihaja iz Poslanske skupine SDS. Načelno tega ne kritiziram, to edino pomeni, da bom določene stvari ponovil, ki sem jih že v prejšnjih odgovorih podal. Namreč, sprašujete, kateri so tisti ukrepi, ki jih nameravam predlagati ali pa izvesti, zato da se v kratkem bistveno izboljša učinkovitost slovenskega sodstva. To je tisto, s čimer se jaz kot minister lahko ukvarjam in se tudi ukvarjam. Ko gre za konkretne zadeve, vemo vsi, da teh pristojnosti nimam in je tudi prav jih nimam, da jih izvršilna veja oblasti na splošno teh pristojnosti nima. Zato to priložnost izkoriščam pri odgovoru na vaše vprašanje, da hkrati pokomentiram tudi podobno vprašanje, ki so jih vaše poslanske predhodnice oziroma predhodniki dajali, ko so na vsak način od mene hoteli slišati neko komentiranje aktualnih primerov, bodisi da gre za primer Tovšak, primer Patria ali pa za kateri koli drugi primeri. Teh primerov ne komentiram, jih ne smem komentirati in jih tudi ne bom komentiral. Ti pa še kakšen drugi primer, takšnih je cel kup, pa lahko kažejo na neke pomanjkljivosti v delovanju nekega sistema. In te pomanjkljivosti, ki jih neki konkretni primeri pokažejo – saj drugače niti ni mogoče ugotoviti, da je nekje nekaj narobe ali da nekaj ne deluje tako, kot bi moralo –, pa so seveda nekaj, kar terja moje ukrepanje in še koga drugega, tudi zlasti parlamenta. Kot sem že nekajkrat povedal, tudi ti primeri, pa niso ti primeri edini, nekateri od teh primerov so tudi predimenzionirani v smislu tega, kaj kažejo, je vrsta drugih primerov, ki ne pridejo v javnost, ki še bolj kažejo na to, da ima slovensko sodstvo in splošno pravosodje resne težave z učinkovitostjo, racionalno organizacijo, razumevanjem časa, v katerem smo, in splošno z neko posodobitvijo celotnega sistema pravosodja, sodstva, državnega tožilstva še posebej. To so vsa vprašanja, ki so zelo resna, zelo pomembna in z vsemi njimi se ukvarjam in to tako, kot se pričakuje od nekoga, ki je minister v neki vladi, in kot sem že v odgovorih na prejšnje vprašanje povedal, je to zlasti s predlaganjem ustreznih zakonodajnih sprememb, pa tudi z nekaterimi drugimi ukrepi, zlasti z izobraževanjem, uvajanjem informacijske tehnologije in podobno. Ko gre za zakonodajne spremembe, so moji cilji jasni in tudi moj načrt. Torej, z zakonodajnimi spremembami, katerih cilj je pripraviti vse tisto, kar sodstvo in državno tožilstvo in ostali sistemi rabijo na zakonodajni ravni, da pa potem sami – poudarjam sami, oni so tisti, ki bodo morali te spremembe izpeljati – te spremembe tudi izpeljejo. V resnici so potrebne nekatere zakonodajne spremembe, zato da bodo imeli v sodstvu, v državnem tožilstvu vsa tista orodja, ki jih rabijo, vse tiste pravne podlage, pravna pravila, da bodo lahko svoje sisteme hitro in učinkovito posodobili, prilagodili času, v katerem smo, zlasti temu, da smo v letu 2013, ne pa precej nazaj, kot se včasih zdi, da marsikdo iz teh krogov še vedno tako razmišlja. Pa tukaj ne mislim sedaj na, s tem nisem mislil na ideološka vprašanja, pač pa na to, da preprosto čas teče in sistemi se morajo posodabljati. Gre za vprašanja posodabljanja, modernizacije. Te zakonodajne spremembe, za katere pravim, da imam jasen načrt in jasno vizijo, sem tudi že dostikrat predstavil, o njih govoril. Ena teh, ki jih sicer ni sedaj neposredno usmerjena v sodstvo kot celoto, pač pa v del sodnih postopkov, to so stečajni insolventni postopki, je že bila opravljena. Stečajni zakon se je pomembno spremenil, v parlamentu so ga sprejeli, že velja. Pričakujem velike rezultate te pomembne spremembe stečajnega zakona. Drugi tak pomemben korak je bil storjen – oziroma skupen podpis ali pa skupna zaveza sodstva in Vlade našim državljankam in državljanom o tem, kaj nameravamo narediti eni in drugi, zato da se vprašanja, o katerih govorite, ne bodo več pojavljala oziroma da bodo sistemi postali sodobni, bolj učinkoviti. Podrobneje bom pa te korake, torej kaj nameravam narediti, da se take stvari ne bodo več dogajale, predstavil v drugem delu svojega odgovora.
Gospa Napast, še želite besedo? [[Ne.]] V redu. Hvala lepa. Torej minister ni drugega dela. Zdaj ste pač ostali brez možnosti nadaljevanja. Naslednji je na vrsti mag. Matej Tonin, ki bo postavil vprašanje ministru za izobraževanj, znanost in šport dr. Jerneju Pikalu.
Spoštovana podpredsednica! Jaz bi vendarle počakal, da se spoštovani minister Pikalo vrne v dvorano, ker ga ne vidim, razen če vi veste, kje je.
Res je, ministra ni z nami. Napovedal je svojo odsotnost od 18.45 dalje, vendar sem bila obveščena, da ima nujne opravke na Vladi. Če želite, boste postavili to vprašanje in se potem odločili, ali želite odgovor na naslednji seji ali se boste zadovoljili s pisnim odgovorom. Izvolite, mag. Tonin.
Če je to res, mora biti situacija zelo resna, če je minister napovedal, da ga od 18.45 ure ne bo, sedaj je pa ura 17.45. Tako se nekaj resnega in velikega v državi dogaja. Gospa Potrata to zagotovo ve. Pa da grem k mojemu vprašanju. Sem eden izmed tiste srečne generacije, ki praktično celotno svojo osnovno šolo opravlja in kasnejše izobraževanje v samostojni Sloveniji. Žal pa je naša generacija tudi ena izmed tistih, ki praktično ne pozna in ne ve razlogov, zakaj je razpadla Jugoslavija in zakaj je nastala samostojna Slovenija. Ko sem še kot študent hodil po svetu in ko sem spraševal svoje kolege, kaj so tisti temeljni poudarki, ki jih dajejo pri učnih urah zgodovine, so vsi rekli, da to so časi iz nastajanja njihove države oziroma iz časa, ko se je njihova država osamosvajala. Če pa pogledate slovenske učbenike in slovenski učni program, boste lahko ugotovili, da je o slovenski osamosvojitvi bore malo. Največkrat pri urah zgodovine v osnovni šoli in tudi v srednji šoli celo zmanjka časa, da bi se do teh stvari opredelili oziroma da bi se o teh stvareh učili. In saj veste, kako je pri otrocih, če je neka stvar samoumevna – in za številno mlado generacijo je samostojna Slovenija samoumevna –: do tistih stvari, ki pa so samoumevne, se po navadi največkrat obnašamo tako, zelo "v uhmepiševsko". Ministra, ki je zadolžen tudi za izobraževanje, sem želel vprašati: Kaj bo naredil v svojem mandatu, da bi dali pri učnih urah zgodovine večjo težo osamosvajanju Slovenije, ne pa, da predelamo celoten srednji vek, tudi damo vse ofenzive iz leta 1945 čez, enostavno pa pozabimo na obdobje v 80. in 90. letih?
Hvala lepa, mag. Tonin. Bi se prosim še opredelili, ali želite pisni odgovor ali ustni na naslednji seji?
Glede na to, da je minister tako zaposlen z izrednimi zadevami, bom zadovoljen tudi s pisnim odgovorom.
Hvala lepa. Me je pa kolegica mag. Majda Potrata opozorila, da bi bilo primerno povedati, da je minister napovedal svojo odsotnost tudi od 13. do 15. ure, kar je res, vendar to ne spremeni dejstva, da sedaj, ko bi moral biti v dvorani in odgovarjati na poslanska vprašanja, pač njega ni. Gremo naprej z naslednjim vprašanjem. Gospod Ljubo Žnidar, vprašanje za ministra za finance. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani ministri, kolegi in kolegice! Poznamo sklepe skupščin dveh največjih državnih bank, in sicer sklep, ki je bil sprejet na skupščini Nove Ljubljanske banke o dokapitalizaciji v vrednosti 500 milijonov evrov, in sklep skupščine NKBM o dokapitalizaciji 400 milijonov evrov, kar skupaj znese slabo milijardo ali 900 milijonov. Po mojem mnenju se bo kaj kmalu zgodila še naslednja dokapitalizacija, ocenjujem nekje v dobre pol leta. Zelo dobro poznamo, kakšno je bilo upravljanje, kakšno je bilo poslovanje, kakšna je bila preglednost in kakšna je bila transparentnost pri dosedanjem poslovanju bank. Če so banke v lanskem letu potrebovale tri četrtine leta, da so dale na plano podatke o stanju, o terjatvah, potem je to zelo žalostno Da banka rabi tri četrtine leta, da poišče podatke, rezultate! Ampak jaz temu ne verjamem. Sam menim, da je to bilo namerno prikrivanje transparentnosti bančnega oziroma finančnega poslovanja v naši državi. Sedaj pa vlagamo v te – da ne rečem finančno mineštro, ki ni pregledna, ki ni transparentna – novih 900 milijonov. Zaradi tega sprašujem: Zakaj ne bi najprej očistili banke oziroma prenesli vse slabe terjatve na Družbo za upravljanje terjatev bank in šele potem, ko bi bile banke očiščene, ker bi dejansko bile banke transparentne, vložili nov, svež kapital? Prosil bi za odgovor.
Hvala lepa. Izvolite, minister.
Najlepša hvala za vprašanje, gospod poslanec Ljubo Žnidar. Mogoče bi najprej samo eno malenkost popravil. Na obeh bankah, kjer je skupščina sprejela sklep o dokapitalizacijah, so bile do največ 500 in do največ 400 milijonov. Tako to avtomatično ne pomeni skupaj 900 milijonov, lahko tudi manj. Kar pa se tiče samega vprašanja, zakaj ne bi najprej očistili banke slabih terjatev, nato dokapitalizirali. Pravzaprav glavna intenca slabe banke je, da se slabe terjatve prenesejo na njih. To je osnovna zadeva. Dokapitalizacijo je treba narediti samo kot spremljevalni ukrep iz zelo preprostega razloga, ker cene, po katerih se prenaša iz bank terjatve v slabo banko, so nižje, kot so ta trenutek ovrednotene terjatve v bankah, in to kreira dodatno potrebo po kapitalu. Zaradi tega morata biti ta dva ukrepa sočasna. Te dokapitalizacije so pravzaprav pripravljalni ukrepi za prenos slabih terjatev. Določen manjši del prenosa se lahko zgodi že prej, v okviru kapitalske ustreznosti, ki jo banke imajo, glavnina pa mora biti ob dokapitalizaciji. Ker se prenos ne zgodi v enem dnevu, ampak je to daljše časovno obdobje, mora dokapitalizacija predhajati to zadevo, da banka v času, medtem ko se terjatve prenašajo, ne pade pod zahtevani nivo kapitalske ustreznosti in da lahko normalno posluje. Zaradi tega je to kot sočasno ob minimalnem hkratnem prehitevanju. Nikakor pa ni ideja v tem, da bi najprej banke dokapitalizirali, potem pa pozabili prenesti terjatve na [[...]] [[nerazumljivo]] s takimi velikim zamikom, da je stvar že drugačna. Gre za dva ukrepa, ki sta leva in desna noga iste živali, če lahko tako rečem. Hvala lepa.
Gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovani minister, deloma me je zadovoljil vaš odgovor in razumem nujo po tej sočasnosti teh dveh nujnih ukrepov. Po drugi strani bi pa postavil vprašanje: V kakšnem času, po vaših predvidevanjih, bi banke lahko zaključile svoje očiščevanje oziroma da bi bil ta prenos dejansko zaključen? Recimo, ocena, vaše razmišljanje.
Hvala lepa. Izvolite.
Hvala. Postavili smo si cilj, in sicer smo rekli, da bi v manjšem obsegu prve terjatve prenesli že do konca junija, ne bom rekel simbolično, ampak nikakor pa ne v zelo materialnem znesku, vsaj toliko, da lahko pokažemo, da ta postopek steče in teče. Potem bi se med poletjem, nekako do konca septembra moral ta postopek v celoti izvesti in do konca zaključiti. Z Evropsko komisijo, ki mora predhodno dati dovoljenje, se tudi pogovarjamo o teh stres testih in pregledu kvalitete aktive, s katero tudi oni pričakujejo, da bodo hkrati, sočasno delali, ravno z namenom, da tudi oni dobijo neko določeno stopnjo zagotovil, da je to enkratno – zadnje prenašanje in zadnje dokapitalizacije do popolnega očiščenja.
Hvala lepa. Postopkovno želite predlagati? Izvolite.
Spoštovani! Pri tem vprašanju gre za pomembno zadevo. Gre za relativno "velik denar". Gre za 900 milijonov proračunskega denarja. 900 milijonov davkoplačevalskega denarja. To je tema, o kateri je le treba širše spregovoriti in da se v prihodnosti ne bi dogajalo, da dejansko samo vlagamo v nek bančni sistem, dejansko pa se ti vložki v nobenem dejanju, v nobeni aktivnosti – tu mislim finančno – ne povrnejo . V skladu z drugim odstavkom 246. člena Poslovnika Državnemu zboru predlagam, da Državni zbor na naslednji seji opravi širšo razpravo o tej temi. To se pravi, o dokapitalizaciji bank.
Hvala lepa za predlog. O njem bomo v okviru glasovanj odločali, mislim da, jutri. Naslednji je na vrsti gospod Marijan Pojbič z vprašanjem za ministra za kulturo dr. Uroša Grilca.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovani! Zakon o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti omogoča državi brezplačno odsvojitev nepremičnega premoženja lokalnih skupnostim, če je uporaba takega premoženja za občino v javnem interesu. S tem zakonom se je ustvarila pravna podlaga, na podlagi katere lahko občine izvajajo svoje dejavnosti javnega pomena s pomočjo države. Vemo, da imajo občine že sedaj izjemno veliko stroškov in ne morejo v celoti slediti javnemu interesu po investicijah, ki bi si jih prebivalci lokalne skupnosti želeli. V tem delu lahko Vlada Republike Slovenije, če seveda ima interes, zagotovi vsaj potrebne nepremičnine za izvajanje teh dejavnosti, občina pa opravi samo potrebne investicije. Verjetno mi ni treba posebej razlagati, da ima marsikatera nepremičnina, ki omogoča izvajanje občinskih dejavnosti, ravno zaradi tega za lokalne prebivalce bistveno večjo vrednost, kot bi bila njena tržna vrednost. V zvezi s tem vas zato sprašujem: Po katerih kriterijih in merilih se takšne odsvojitve nepremičnin odvijajo? Kako vrednotite interes prebivalcev lokalne skupnosti v primerjavi z interesom zasebnega investitorja? Po kakšnih merilih in kdaj podelite pri razpolaganju z nepremičninami prednost interesu prebivalk in prebivalcem lokalne skupnosti pred zasebnim kapitalom ? Zanima me tudi: Koliko časa trajajo postopki za brezplačno odsvojitev nepremičninskega premoženja lokalnim skupnostim oziroma od česa je odvisno trajanje postopka? Ali si lahko Vlada Republike Slovenije po že izvedenem postopku in dani prednosti javnega interesa pred zasebnim interesom tudi premisli? Zato vas sprašujem: Kakšni so kriteriji, merila ter trajanje postopka za brezplačno odsvojitev nepremičnega premoženja lokalnih skupnosti, ko je to v javnem interesu?
Hvala lepa. Izvolite, minister, odgovor.
Spoštovani gospod poslanec, spoštovani! Tri pravne podlage obstajajo za to, da se nepremično premoženje države, naj gre za javno kulturno infrastrukturo ali za kulturne spomenike, prenese v upravljanje lokalni skupnosti. Ena je citirani Zakon o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti, druga je krovni zakon v kulturi, ki se nanaša predvsem na javno infrastrukturo s področja kulture, in tretja je Zakon o varstvu kulturne dediščine, ki v svojem četrtem odstavku 6. člena določa precej natančne pogoje, pod katerimi se sme spomenik v lasti države izjemoma odtujiti, če se s tem seveda izboljša njegova ohranitev in poveča njegova dostopnost. Na področju kulture večinoma sledimo predvsem krovnemu zakonu na področju kulture, ZUJIK, kar zadeva prenos lastništva glede javne infrastrukture s področja kulture. In sicer gre za tiste nepremičnine, ki so razglašene za javno kulturno infrastrukturo, se pravi tiste, ki so vpisane v razvid javne kulturne infrastrukture. Glede tega je generalna politika Ministrstva za kulturo, da se čim več takšne infrastrukture dejansko prenese v upravljanje lokalne skupnosti. Več težav je seveda s kulturnimi spomeniki, ki so v državni lasti. Tukaj sledimo Zakonu o varstvu kulturne dediščine, ki nekako izhaja iz štirih osnovnih kriterijev. Mogoče je prenesti oziroma brezplačno odtujiti, če sledimo dikciji zakona, ali odsvojiti lastninsko pravico na kulturnem spomeniku državnega pomena na predlog ministra, pristojnega za dediščino, v tem primeru ministra, pristojnega za kulturo, in ob sklepu Vlade. V primeru neodplačnega prenosa kulturnega spomenika državnega pomena ministrstvo preverja zakonsko določene pogoje, ki jih mora lokalna skupnost izraziti, ta interes, predstaviti v projektni nalogi revitalizacije spomenika. Tukaj gre pravzaprav za štiri osnovne elemente: izražen interes lokalne skupnosti glede upravljanja s kulturnim spomenikom ali z infrastrukturo, zavezo glede ohranjanja spomenika in njegovega vzdrževanja, zavezo glede zagotavljanja dostopnosti kulturne dediščine kot javne dobrine ter programsko oživitev, izdelan program upravljanja. Cilj je, kot sem pač poudaril, da se čim več spomenikov, ki so v lasti države, prenese kar najbližje, v prioritetno upravljanje lokalnih skupnosti, kjer je tam izražen interes. Ta javni interes ima absolutno prednost pred zasebnim interesom. Res pa je, kot ste pravilno ugotovili, da se pri posameznih kulturnih spomenikih, po pravici povedano tudi zaradi izredno visokih stroškov vzdrževanja posameznih spomenikov, kaže problem, da lokalne skupnosti tega ne zmorejo; in kar je še huje, pri posameznih spomenikih se kaže tudi dejstvo, da tudi nek zasebni interes temu ni kos. Skladno s tem, kar sem povedal, se postopki izvajajo zelo individualno, odvisno od pripravljenosti občine, od vizije občine glede tega, kaj s spomenikom namerava. Imamo izrazite primere dobre prakse in imamo tudi primere, kjer te postopki trajajo dlje časa, tako da nekih časovnih rokov tukaj določenih ni. Še enkrat pa poudarjam, interes ministrstva je javno infrastrukturo, državne spomenike čim prej in čim bolj učinkovito dati v upravljanje lokalnim skupnostim. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Pojbič. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Gospod minister, to, kar ste vi zdaj povedali, je res zelo lepo slišati in bi bil zelo vesel, da bi se tudi v praksi tako dogajalo. Navedel bom en primer, ki ga verjetno poznate, ki ne sledi temu, kar ste doslej povedali. In sicer naj povem primer Svečinskega gradu. Prihajam iz volilnega okraja, v katerem je tudi Občina Kungota. Občina Kungota je v Svečinski grad v preteklih letih že vložila nekaj deset tisoč evrov za vzdrževanje. Že nekaj let si občina prizadeva pridobiti Svečinski grad od države, pri tem je tudi večkrat izkazala javni interes. V gradu bi občina organizirala poletne otroške tabore, izvajanje dramskih iger, slikarske kolonije, vinoteko za okoliške vinarje, restavracije s tradicionalno kuhinjo, trgovino z lokalnimi pridelki in tako dalje in tako dalje. Skratka, gre za javni interes, na podlagi katerega bi Občina Kungota tudi investirala v izvajanje dejavnosti, ki bi obogatile lokalno ponudbo in pripomogle k prepoznavnosti občine. Prejšnja vlada je že marca letošnjega leta 2013 sprejela odločitev, da je izkazani javni interes zadovoljiv in sprejela sklep o neodplačanem prenosu Svečinskega gradu v občinsko last. Do prenosa še danes ni prišlo, kljub temu da je bil postopek zaključen. Zato me še zanima: Na podlagi katerih kriterijev in meril ter na podlagi katere zakonske osnove lahko Vlada zaustavi postopek, ki je v javnem interesu lokalne samouprave? Kdaj lahko konkretno v tem primeru pričakujemo odločitev o prenosu gradu v občinsko last? Namreč, najemna pogodba, ki jo ima občina z državo, poteče 31. 7. 2013. In še nekaj za konec. Spoštovani gospod minister, Svečinski grad je ponos Svečinčanov in Svečinčank in z njim se ti ljudje tudi identificirajo in zato pričakujem, da bo v najkrajšem mogočem času prišlo do sklepa in se na občino prenese brezplačno.
Izvolite, gospod minister.
Spoštovani gospod Pojbič. Če bi bilo vprašanje bolj precizno postavljeno, bi vam lahko dal bolj podrobno informacijo, vendar moram povedati naslednje. Svečinski grad nima statusa kulturnega spomenika in v tem smislu ni znotraj upravljanja tistih nepremičnin, ki so v fondu Ministrstva za kulturo, je v fondu Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport. Po mojem vedenju Ministrstvo za kulturo ni imelo nobenih težav pri tem, da se brezplačni prenos opravi, tudi sedaj jih nima. Kje pa je sam postopek prenosa, vam pa v tem trenutku res ne znam povedati. Tukaj bi pa moral povprašati kolega Pikala, ampak tudi verjetno glede na to, da ni bil seznanjen s točno dikcijo vprašanja, bova to morala rešiti in vam pisno odgovoriti. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Imate postopkovno? V redu, nadaljujemo. Gospod Andrej Čuš bo sedaj postavil vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Andreji Kopač Mrak, ki se je za današnjo sejo opravičila.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Lep pozdrav vsem predstavnikom Vlade! V tem prvem poslanskem vprašanju, na katerega bi rad prejel odgovor v ustni obliki na naslednji seji Državnega zbora, bi se rad dotaknil brezposelnosti med mladimi. Pred nekaj dnevi smo lahko zasledili, da so kazalci brezposelnosti med mladimi do 29. leta starosti v Republiki Sloveniji vse slabši, bližamo se številki 30 tisoč, čeprav sem sam prepričan, da se tudi velik del brezposelnih mladih skriva v raznih študentskih ali dijaških statusih, ki se tudi lahko kupijo. V Bruslju je bil konec februarja potrjen program jamstev za mlade. To pomeni, da bo Evropska unija v prihodnjih sedmih letih namenila 6 milijard evrov za boj proti brezposelnosti med mladimi v Evropski uniji, ta sredstva pa bodo lahko črpale države oziroma regije, kjer je brezposelnost mladih nadpovprečna. Žal je temu tako tudi v Sloveniji, vsaj v enem primeru, gre bolj za to slovensko severovzhodno regijo. Konec maja so skupno zavezo k implementaciji programa jamstev za mlade podpisali tudi nekateri podmladki političnih strank v Republiki Sloveniji, tudi parlamentarnih. Temu smo sledili tudi v podmladku Slovenske demokratske stranke. Ker pa potrebujemo za to čimprejšnje ukrepanje, ker moramo vedeti, da je situacija iz dneva v dan slabša, temu sledijo žal tudi razni ukrepi, ki dušijo gospodarstvo. Zanima me: Kakšna sta konkretna časovnica ter načrt aktivnosti implementacije programa jamstev za mlade v Republiki Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Nadaljujemo z vprašanjem gospoda Boruta Ambrožiča, in sicer ministru za zunanje zadeve gospodu Karlu Erjavcu.
Hvala za besedo, predsedujoča. Pozdravljena ministrska ekipa in ostali kolegi in kolegice! Po preštetju glasovnic je med šestimi kandidati, ki so se potegovali pred dnevi za naslednika Mahmouda Ahmadinejada, postal novi predsednik Islamske republike Iran nekdanji glavni jedrski pogajalec Hasan Rohani. V času pred in med volilnim bojem je Rohani zagovarjal bolj spravno zunanjo politiko v primerjavi s svojim predhodnikom ter napovedal, da si z zahodnimi državami želi skleniti dogovor glede spornega iranskega jedrskega programa in Iran izvleči iz mednarodne izolacije ter sankcij. Glede na politično spremembo, ki smo ji bili priča v preteklih dneh, in obsežen okvir gospodarskega sodelovanja med dvema državama, po nekaterih podatkih je ta v prejšnjem letu znašal 70 milijonov, ter dejstvom, da argument prihranka zaprtja slovenskega veleposlaništva v Iranu ne odtehta dobrih gospodarskih odnosov med državami, sprašujem zunanjega ministra: Ali Republika Slovenija razmišlja o ponovni vzpostavitvi diplomatskega predstavništva v Islamski republiki Iran, zlasti glede na trend povečevanja gospodarskih aktivnosti med državam, kljub temu da je Islamska republika Iran odprla svoje veleposlaništvo v Ljubljani pred dvema letoma, posledično pa lahko rečemo pred nekaj meseci slovenska zaprla na njihovem ozemlju? Hvala.
Hvala. Izvolite, gospod minister.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Hvala za poslansko vprašanje. Res je, veseli smo, da je na teh volitvah zmagal nekdo, ki bo bolj spraven, kar se tiče jedrskega programa, vsaj tako je najavil. Poznamo težave, ki jih imamo zaradi tega jedrskega programa, ker ni povsem jasno, ali gre za civilni ali vojaški. Podatki kažejo, da gre za vojaški jedrski program, in moram reči, da mi pozdravljamo izvolitev novega predsednika Rohanija. Moram pa reči, da smo zaprli veleposlaništvo v Teheranu v okviru varčevalnih ukrepov v letih 2012 in 2013. Takrat smo zaprli 7 diplomatskih konzularnih predstavništev. Res je, da so ti prihranki zelo majhni, če primerjamo celotni državni proračun. Ocena je, da na letni ravni privarčujemo z zaprtjem 7 DKP približno 2 milijona 500 tisoč evrov, kar je vis-ŕ-vis 9 milijard, kolikor je težak državni proračun, ne odtehta tega, da bi s tem lahko konsolidirali javne finance oziroma uravnotežili prihodke in odhodke v državnem proračunu. Moram reči, da sam si želim, da bi še naprej z Iranom razvijali dobre odnose, politične in gospodarske. Res pa je, da tudi v letošnjem letu rebalans proračuna odreže kar lep kos sredstev tudi Ministrstvu za zunanje zadeve. Čeprav ta pogajanja z Ministrstvom za finance in znotraj Vlade še niso povsem zaključena, pa lahko rečem, da tisto, kar je bilo predvideno, tisto zmanjšanje, bi praktično pomenilo, da Ministrstvo za zunanje zadeve ne bi več moglo opravljati svoje osnovne funkcije, ker bi to pomenilo zmanjšanje sredstev za skoraj 23 %. Tega pa ministrstvo, kot je za zunanje zadeve, ne bi vzdržalo, ker glavnina sredstev gre za osebne dohodke, za materialne stroške, za najemnine diplomatsko-konzularnih predstavništev, ker nimamo kaj dosti lastnih objektov, tako bi to pomenilo dodaten udarec. Računam, da v okviru teh pogajanj za rebalans ne bo prišlo do takšnega reza. Osebno tudi vedno pravim, da minister za zunanje zadeve ima toliko moči, kolikor ima diplomatsko-konzularnih predstavništev v svetu. Veste tudi, da je ena mojih prioritet gospodarska diplomacija in da bomo forsirali diplomatsko-konzularna predstavništva tam, kjer vidimo dobre možnosti za razvoj gospodarskega sodelovanja. Moram pa reči, da bomo to opravili v okviru reorganizacije diplomatske mreže in tudi v okviru nasledstva, se pravi, tisto, kar bomo dobili od bivše države, ker tam bomo tudi dobili nekatere rezidence, nekatere stavbe, objekte in bomo potem na novo definirali, kje postaviti diplomatsko-konzularna predstavništva. Moram reči, da resno razmišljamo o tem, da bi v okviru te reorganizacije imeli eno diplomatsko-konzularno predstavništvo v Zalivu, eno v Centralni Aziji. Ravno prejšnji teden sem se vrnil iz Kazahstana z močno gospodarsko delegacijo, bilo je 30 direktorjev. Moram reči, da se je pokazalo mnogo možnosti za okrepitev gospodarskega sodelovanja. Tudi z Iranom, kot ste sami pravilno ugotovili, je veliko gospodarskega sodelovanja. Mi si želimo, da bi ponovno lahko vzpostavili tam diplomatsko-konzularno predstavništvo, bo pa to vse odvisno tudi od proračunskih sredstev. Je pa res, ta zadnja izvolitev pomeni pozitiven signal za vse nas.
Hvala lepa, gospod minister. Zdaj bo vprašanje ministru za infrastrukturo in prostor gospodu Samu Omerzelu postavil gospod Tomaž Lisec.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani minister! Konec septembra 2012 je bivši minister, torej vaš predhodnik, sedaj pa poslanski kolega Zvone Černač, objavil javni razpis za energetsko sanacijo stavb v lasti lokalnih skupnosti. Projekt je bil vreden 52 milijonov evrov, sredstva pa so se namenila energetski sanaciji stavb v lasti lokalnih skupnosti, in sicer za projekte energetsko učinkovite sanacije obstoječih stavb. Predvsem je tu šlo za osnovne šole, vrtce, zdravstvene domove ter ostale stavbe, ki so v lasti lokalnih skupnosti. Še več, minister Černač se je takrat s sodelavci odločil, da bo lokalnim skupnostim omogočil najvišje možno stopnjo sofinanciranja, to je 100-odstotno upravičenih stroškov. Zato je razumljivo, seveda, da je bil v prvem roku odziv občin velik, verjetno se lahko strinjamo, da je bil celo izjemen, saj je bilo po podatkih prijavljenih 186 projektov v 125 občinah, skupna vrednost vseh prijavljenih projektov pa je znašala preko 108 milijonov evrov. Na tem prvem razpisu je Ministrstvo za infrastrukturo in prostor skupaj odobrilo 109 projektov. Zato je na podlagi tega, ker je bil znesek subvencij prvega razpisa višji od višine predvidenih sredstev, minister Černač potem v začetku marca 2013 objavil dodaten oziroma tako imenovani drugi razpis, kjer je bilo na voljo dodatnih 7,5 milijona evrov, s predvidevanjem, da bi se odobrilo med okoli 130 in 150 projektov. Potem je prišlo do menjave vlade. Po prvomajskih počitnicah se je iztekel rok drugega javnega razpisa, a o tem ni znanega nič ob pogledu na spletno stran vašega ministrstva niti ob pregledu medijskih objav. Zato, spoštovani minister, me zanima nekaj vprašanj s tega področja: Koliko odločb bi bilo izdanih oziroma koliko je podpisanih pogodb iz tega drugega razpisa? Koliko je bilo prispelih prijav, predvsem ta finančni vidik razpisa, skupna vrednost prispelih vlog in vrednost izbranih projektov? Potem me zanima: Ali se obeta še kakšen razpis? Kajti, pojavljajo se pobude, da so na tem področju zadeve intenzivirajo, ne pa, da se jih zadržuje oziroma nekateri celo razmišljajo, da se jih skriva. Pojavljajo se celo pobude o energetski sanaciji gasilskih domov: Ali bi povedali še kakšen stavek o tem? Moram reči, da me je strah, da se bodo določeni projekti zavrnili in bo tako ostal nek neizkoriščen denar, ki bi po mnenju nekaterih lahko šel za sanacijo reševanje večjih objektov, predvsem v Ljubljani oziroma v ostalih večjih mestih, ki so vladi naklonjene. Zato me zanima v prvi vazi nekaj konkretnih odgovorov. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo.
Spoštovana predsedujoča, spoštovana poslanka, spoštovani poslanci! Področje energetske sanacije oziroma področje učinkovite rabe energije je področje, ki dejansko tako v Sloveniji kot tudi v Evropi mu je on mu bo namenjena posebna pozornost. Tudi sam dejansko spremljam, kaj se na tem področju dogaja v Evropi, in moram reči, da trendi in usmeritve, ki jih imamo na našem ministrstvu, spremljajo ali pa mogoče celo še v bodočnosti na nek način bomo tudi iniciativo peljali znotraj Evropske unije. Področje, za katerega menim, da je izredno pomembno, predvsem zaradi tega, ker številke, torej študije, ki kažejo, kakšni prihranki so na tem področju mogoči, so preprečljive, zato bom ta področje tudi v bodočnosti zelo podpiral. Želim si, da poleg obstoječega stanja, poleg pasivne sanacije, ki je v teku, da bi v bodočnosti še malce več pozornosti namenili tudi aktivni energetski učinkovitosti, kar pomeni, da bi v bodočnosti na nek način spodbujali kombinacijo aktivne in pasivne energetske učinkovitosti stavb. Na tem področju vidim tudi zelo lepo priložnost, veliko priložnost za slovenska podjetja, predvsem na področju aktivne energetske učinkovitosti, da bi lahko v Sloveniji s spodbujanjem tega področja slovenskim podjetjem pomagali pri razvoju in implementaciji tehnologij na domačem terenu, na osnovi akumuliranega znanja, pilotnih projektov in izkušenj na domačem trgu pa omogočili slovenskim podjetjem prodajo in prodor tudi na evropske trge, in to predvsem s tehnologijami z visoko dodano vrednostjo. Trenutno stanje, kar se tiče domače situacije na področju energetske učinkovitosti: prvi razpis, ki ga omenjate v vrednosti 50 milijonov evrov, je bil uspešno zaključen. Po mojih informacijah je bilo podpisani 108, ne 109 pogodb. Črpanje predvideno je pa v letu 2013 – 30 milijonov evrov, v letu 2014 – 20 milijonov evrov in še en milijon evrov v letu 2015. Tako bo ta razpis uspešno zaključen in sredstva bodo uspešno počrpana. Kar se tiče dodatnega razpisa – osnovne šole, vrtci, zdravstveni domovi in knjižnice –, pa imamo ravno tako trenutno prispelih vlog 220, vloge se ocenjujejo. Drži, da je razpisana vrednost 57,5 milijonov evrov in takoj po končanju ovrednotenja vlog bomo pristopili k podpisovanju pogodb. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Še enkrat dajem besedo gospodu Liscu.
Hvala, minister, sicer za bolj splošen odgovor. Moram reči, da tista vlada, ki se ji je očitalo, da samo varčuje, nič pa ne investira, je lokalnim skupnostim dala sto milijonov evrov za energetsko sanacijo stavb, torej to je lokalna samouprava, ki jo prav ta vaša vlada želi postopoma degradirati oziroma celo uničiti – ampak, pustimo to. Rekli ste dvesto dvajset prispelih prijav, nič pa ni bilo glede finančnega vidika: Kakšna je celotna vrednost prispelih vlog? Prav tako me zanima časovnica: Kdaj lahko pričakujemo, da bodo občine imele možnost, tiste seveda, ki bodo izbrane, podpisati pogodbo? Glede na to, da moramo izpolnjevati tudi evropske strateške usmeritve glede večje energetske učinkovitosti, me zanima: Ali se obeta še kakšen razpis? Morda za zaključek: Kakšno je vaše mišljenje glede energetske sanacije gasilskih domov, za katere vemo, da jih imamo v Sloveniji veliko? Minister, upam, da se zavedate, da se z zamudami pri projektu – glede na to, da verjetno vrtce in osnovne šole ne moremo sanirati tekom šolskega leta – dela škoda tako lokalnim skupnostim oziroma občinam. Kot verjetno veste, če bi bila oba projekta izpeljana, bi privarčevali na letni ravni, predvideva se, okoli sedem do osem milijonov evrov. Prav tako s tem v bistvu posredno slabite tudi gradbeni sektor. V prejšnjem letu, ko je bilo drugačno razmerje koalicija : opozicija, se je ogromno o tem debatiralo, sedaj pa na tem nič. Tako želim, minister, da intizivirate stanje na tem področju, s tem tudi daste nalogo domačemu gradbenemu sektorju, da ponovno zaživi. Zanima me, glede na to, da se ta postopek zavlačuje: Ali ima to tudi kaj opraviti s tem, da ta vlada želi ukiniti posamezne občine? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala za dodatna vprašanja. Glede na to, da govorimo o osnovnih šolah in vrtcih, predvsem o osnovnih šolah in vrtcih, upam, da razumete, da je tej vladi v interesu, da se ta sredstva počrpajo in da se omogoči našim šolam in vrtcem, da se ta energetska sanacija tudi izvede. Kar se tiče samih zakasnitev, moram povedati, da je do zakasnitve prišlo zaradi napak oziroma zaradi dodatnih pozitivov k dopolnitvam ponudb, ki so nastale v marcu letošnjega leta, torej ne v času mojega mandata, ampak skoraj mesec in pol pred tem. Mi smo skladno z vsemi zakonskimi podlagami razpis peljali dalje. Interes je bil, da naše šole, osnovne šole, vrtci dobijo nove fasade in da se ta sredstva počrpajo. Skladno s terminskim planom in ocenjevanjem vlog upamo, da bomo uspeli uspešno izvesti podpise pogodb pred zaključkom šole, kar pomeni, da bi se poleti lahko začela dela izvajati in bomo s tem šolam in vrtcem to omogočili. Ocenjena vrednost trenutno, ki pa je seveda ocenjena in bomo eksaktno številko lahko povedali, ko bo ocenjevanje vlog zaključeno, je nekje no med 47 in 50 milijonov evrov. To so ta sredstva, za katere računamo, da jih bomo lahko z zapiranjem tega razpisa razdelili. Kar se tiče gasilskih domov, pa moram reči, da v tem trenutku o tem nismo razmišljali, pomembno pa je, da bomo v novi finančni perspektivi veliko pozornost namenili energetski učinkovitosti in programi, ki bodo aktualni, ki bodo dobri, bodo dobili podporo.
Hvala lepa, gospod minister. Gospod Lisec, imate proceduralno.
Gospa podpredsednica! V bistvu sem dobil zelo neke splošne odgovore. Predvsem kar se tiče časovnice in finančne konstrukcije, mislim, da odgovori niso zadovoljivi. Podpredsednica, če dovolite, ne bom dal predloga, da se opravi razprava na naslednji seji, ampak, spoštovani minister, če do naslednje seje tako preko vaših izjav v medijih oziroma preko vaše spletne strani ne bomo dobili konkretnih odgovorov, kako je s tem projektom, vam bom na julijski seji ponovno zastavil isto vprašanje, kjer pričakujem bolj konkretne odgovore na ta danes zastavljena vprašanja. Če na julijski seji ne bom dobil dovolj konkretnih odgovorov, pa, spoštovani minister, upam, da se zavedate, da ste minister in da imate odgovorno nalogo tudi do lokalnih skupnosti in če do takrat ne bomo dobili pametnega odgovora, spoštovani minister, upam, da boste razmislili o svoji vlogi kot minister oziroma skupaj s sodelavci poiskali prave odgovore, da zadeve na tem področju ne stojijo oziroma boste naredili red na ministrstvu, če mislite, da je kdo, poleg vas, odgovoren za to, da zadeve ne potekajo tako, kot bi morale. Hvala.
Hvala lepa, gospod Lisec. To sicer ni bil postopkovni predlog. Nadaljujemo z vprašanji, in sicer gospod Zvonko Lah bo dal vprašanje ministru za kmetijstvo in okolje mag. Dejanu Židanu, ki se je opravičil.
Spoštovana predsedujoča, gospoda ministra, kolegice in kolegi! Na prejšnji seji sem postavil poslansko vprašanje ministru Stepišniku glede črpanja kohezijskih sredstev, ker me skrbi predvsem za izvedbo kohezijskih projektov na področju varstva okolja. Glede na njegov odgovor in spisek, ki mi ga je dal, je moja skrb še večja, kot je bila do takrat. Namreč, ministrstvo si je zadalo neke roke, da bodo v tej finančni perspektivi izvedeni tisti projekti, ki bodo do konca februarja imeli pripravljene razpisne dokumentacija in do 30. junija izbrane izvajalce. Vendar mi je minister odgovoril, da so do konca aprila prejeli le polovico razpisnih dokumentacij in do konca maja le 60 % projektov, ki so bili predvideni kot rezervni projekti za sofinanciranje. V prilogi mi je tudi dal potem samo projekte, ki so na področju odvajanja in čiščenja komunalnih voda, ne pa ostalih, pa že teh projektov je za cirka 380 milijonov evrov. Ker pa je Ministrstvo za kmetijstvo in okolje posredniško telo in soudeleženo pri pripravi projektov, postavljam vprašanja ministru Židanu: Kateri kohezijski projekti na področju vodne oskrbe, odvajanja in čiščenja odpadnih voda ter ravnanja z odpadki bodo izvedeni in sofinancirani iz te finančne perspektive? Ker je rok 30. junij tik pred nami in predvsem zaradi tega, ker so občine, veliko občin, v Sloveniji ogromno vložile v pripravo projektov, odkupa zemljišč, pridobitev gradbenih dovoljenj, pa sedaj bo verjetno veliko teh projektov ostalo za vedno v omarah in ne bo šlo v izvedbo in je velika škoda. Poleg tega pa imajo občine tudi vsaj za dve leti planirana sredstva v občinskem proračunu, ki ne bodo porabljena, in če bi vedeli, bi ta sredstva lahko porabili za drug namen. Poleg tega pa je veliko teh projektov, kot sam poznam, preglomaznih, predragih in bo veliko sredstev, tudi evropskih, šlo v prazno. Seveda, dragi projekti pa bodo zahtevali potem tudi plačilo amortizacije s strani uporabnikov, se pravi, občanov. Mislim, da se tukaj dela precej neodgovorno. Zato bi prosil gospoda ministra, da mi na naslednji seji odgovori.
Hvala lepa, gospod Zvonko Lah. Sedaj smo zaključili s prvim krogom vprašanj poslank in poslancev in prehajamo na drugi krog vprašanj. Začeli bomo z mag. Majdo Potrata, ki bo vprašanje postavila ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Andreji Kopač Mrak, ki se je opravičila.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Odsotni dr. Anji Kopač Mrak zastavljam vprašanje, na katero pričakujem ustni odgovor na naslednji seji. Vprašanje pa je tako: Kdaj namerava Republika Slovenija ratificirati Konvencijo 210 Sveta Evrope o preprečevanju nasilja in boju proti nasilju nad ženskami in proti nasilju v družini, ki jo je podpisala že 8. septembra 2011? Slovenija se lahko pohvali z razmeroma dobro vključenostjo v vse evropske dejavnosti, ki so bile zvezane s preprečevanjem nasilja nad ženskami in nasilja v družini. Kaže pa, da se je sedaj kar naenkrat zaustavilo. Po priključitvi Slovenije k Evropski uniji smo se dejavno vključili v gibanje Sveta Evrope Parlamenti, združeni v boju proti nasilju nad ženskami, in smo v zvezi s tem sprejeli tudi deklaracijo. Potem smo sprejeli poseben zakon o preprečevanju nasilja v družini, zapisali tudi v zavrnjeni družinski zakonik prepoved fizičnega kaznovanja otrok, imeli kar nekaj odmevnih akcij, ki so se zoperstavljala nasilju v družini in nasilju nad ženskami po filozofiji, če se bodo ženske v družini najprej sebe zaščitile, bodo zaščitile tudi otroke. Moram reči, da je tudi mreža varnih hiš in materinskih domov kar gosto poseljena po Sloveniji. Ni pa rešitev v tem, da postavljamo nove hiše, kamor se bodo trpinčene ženske in otroci zatekali, ampak moramo vzpostaviti v državi ničelno stopnjo tolerance do vsakršne oblike nasilja. Zato se mi zdi zelo pomembno ugotoviti, kje se je zataknilo. Razumem, da smo zavrnili družinski zakonik in prepoved fizičnega kaznovanja otrok, ne razumem pa tega, da ne moremo ratificirati neke konvencije, ki govori o nečem, kar smo si v politiko in v strategijo zapisali. In to tudi podpisali. Medtem – ker prvič, ko je bilo zastavljeno vprašanje, je bilo rečeno, da mora še kakšna druga država ratificirati – medtem so nekatere države že ratificirale konvencijo. Tudi, denimo, sosednja Hrvaška. Zato me zanima: Kje so razlogi? Lahko da tudi v prevodu, ker to, kar sem sama povedala, je neuradni prevod, ker mi ne moremo govoriti o preprečevanju in boju proti nasilju, ampak je vezava različna. V vsakem primeru gre za zelo pomembno vsebino in pričakujem [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa tudi vam. Gospod Jožef Horvat pa bo zastavil vprašanje ministri za infrastrukturo in prostor gospodu Samu Omerzelu.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovana kolegica in kolegi! Spoštovani gospodje ministri, še posebej spoštovani minister za infrastrukturo in prostor gospod Samo Omerzel! Aprila 2013 je bila sprejeta posodobitev poslovnega načrta za obdobje 2013 do 2017 družbe Aerodrom Ljubljana, delniške družbe, v katerem so bili opredeljeni strateški cilji družbe za obdobje do leta 2017, in sicer povečanje števila potnikov na 1,5 milijona, povečanje števila premikov letal na 36 tisoč, povečanje teže oskrbljenega tovora na 18,8 tisoč ton ter naložbe v objekte in v opremo v skupni vrednosti 114,4 milijona evrov. Zaradi neodzivnosti Vlade, to je seveda moje mnenje, je bilo na 17. seji skupščine delničarjev Aerodroma Ljubljana 6. junija 2013 umaknjeno glasovanje o novem potniškem terminalu. Novi potniški terminal velikosti 32 tisoč kvadratnih metrov bo zgrajen zahodno od obstoječega in bo imel kapaciteto en tisoč 800 potnikov na uro, skupaj z obstoječim terminalom bo imeli osem aviomostov za vstop v letala. V novem terminalu bo 32 okenc za prijavo potnikov na let, od tega 8 samopostrežnih. Dolgoročno gre za okoli tisoč novih delovnih mest, skupna investicijska vrednost terminala je neto 57 milijonov evrov. Družba Aerodrom Ljubljana, delniška družba, je vložila velike napore in uspela pridobiti 14,4 milijona evrov nepovratnih EU sredstev. Družba ima blizu 40 milijonov evrov lastnih sredstev. V letu 2013 ima 7,1 % rast, v prvem četrtletju je dobiček potrojen. Spoštovani gospod minister, zanima me: Kako se bo glede izgradnje novega terminala na Aerodromu Ljubljana odločila Vlada? Če gradnje novega terminala ne bo, je po mojem trdnem prepričanju konec razvoja letališča, saj je obstoječi terminal bil zgrajen pred približno 40 leti. Čas se izteka. V teh dneh bi morala biti sklicana skupščina delničarjev, ki naj bi odločila o gradnji terminala. Če odločitve pred koncem julija ne bo, bo projekt propadel. To pa bo začetek konca ljubljanskega letališča. Gospod minister, hvala za vaše eksaktne odgovore.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovani gospod Horvat, hvala za vprašanje. Žal ali pa ne žal je Agencija za trg vrednostnih papirjev odvzela glasovalne pravice državi, tako da država v družbi Aerodrom Ljubljana, d. d., nima glasovalnih pravic in s tem tudi ne vpliva na sam razvoj aerodroma. Vsekakor pa verjamem, da nadzorni svet, ki nadzira to družbo, pozna razvojni program družb. Osebno ne dvomim v to, da je ta investicijski načrt korektno narejen in da predstavlja realne številke in razvoj aerodroma. Vsekakor si želim ne samo za aerodrom, ampak tudi zaradi obstoječe infrastrukture in dejavnosti, ki jo aerodrom podpira – od turizma naprej, od kargo prometa naprej –, da se ta dejavnost razvija in verjamem, da bo nadzorni svet strokovno, profesionalno oddelal svojo vlogo in primerno temu tudi dal soglasje ali pa ne upravi družbe Aerodrom Ljubljana.
Hvala lepa ministru. Gospod Horvat, izvolite še dodatno.
Hvala lepa. Gospod minister, če sem prav razumel, vi kot pristojni minister te slovenske vlade nekako podpirate izgradnjo terminala 2 na Aerodromu Ljubljana. Namreč, moje poslansko vprašanje je le izviralo iz lastniške strukture. Republika Slovenija je lastnica dobrih 50 %, Kad dobrih 7 %, Sod skoraj 7 %, fizične osebe dobrih 18 % ih ostale pravne osebe dobrih 16 %. Mi smo se seznanili s situacijo, govorim za Poslansko skupino Nove Slovenije in vodstvo Nove Slovenije, ob ponedeljkovem terenskem obisku ki jih, kot veste, izvajamo pridno, potrjeno, ta je bil že 11. v tem mandatu. Dejansko smo videli, da je strahoten problem, če pride, recimo, 500 turistov naenkrat na letališče. To letališče vse njihove prtljage ne more zmanipulirati, enostavno je prostorska stiska. Kot rečeno, ta aerodrom je pravzaprav bil zgrajen pred 40 leti, se pravi za čisto druge potrebe oziroma kapacitete. Še dodatno spodbudo za to poslansko vprašanje pa sem dobil – kot veste, v zadnjih dneh intenzivno opravljamo tako imenovana zaslišanja kandidatov za veleposlanike Republike Slovenije v državah in vsi pravzaprav govorijo o izjemnem pomenu Luke Koper in o izjemnem pomenu Aerodroma Ljubljana. Vsi govorijo, da se bodo v državah, kjer bodo akreditirani, trudili za večje turistične povezave in tako naprej. Ampak poglejte, če prideta dva jumbo jeta iz Kitajske in dva jumbu jeta še istočasno iz Indije, potem je to letališče zabasano. Naj povem za slovensko javnost in vi gotovo veste, da ljubljansko letališče lahko sprejema tudi največja letala, sprejema kar se tiče piste, ne more jih pa oskrbeti, ker preprosto nimajo tako visokih lestvic. Tu je problem. Tako, da prosim [[...]] [[izklop mikrofona]] [[...]]
Hvala lepa, gospod Horvat. Želite odgovoriti?
Hvala za dodatna pojasnila, vprašanja. Res je, da je država dejansko večinski lastnik družbe in ne bi želel komentirati odločitve agencije. Ta odločitev je dejstvo in država nima glasovalnih pravic. Informacije in stanje glede same investicije, s tem sem seznanjen, v večini primerov dejansko gre za same pozitivne informacije, torej finančna konstrukcija naj bi bila zaprta, tu so prisotna tudi evropska sredstva. Tukaj popolnoma zaupam nadzornemu svetu in če nadzorni svet oceni, da je ta investicija dobra za družbo, nimam nobenih zadržkov, da se ta investicija izpelje. Tisto, na kar je treba biti pozoren v tem primeru, je, da je sama družba predvidena za privatizacijo in v tem primeru je treba tudi pogledati aspekte, kaj v primeru privatizacije, na kakšen način se obravnava črpanje evropskih sredstev. Načeloma pa, glede na znana dejstva, kot minister nimam absolutno nobenih zadržkov in absolutno zaupam nadzornemu svetu.
Hvala, gospod minister. Naslednje vprašanje bo zastavil gospod Borut Ambrožič, in sicer ministru za kmetijstvo in okolje mag. Dejanu Židanu, ki pa je opravičen.
Hvala, predsedujoča. Kljub opravičilu ministra zastavljam vprašanje, na katerega želim na naslednji seji tudi ustni odgovor v skladu z določili, ki jih določa pravilnik. Med lovno divjad so bila z novim predlogom uvrščena kozica, jerebica, sloka, kreheljc, ruševec, liska, kormoran in grivar. Po mnenju mnogih naravovarstvenikov in ekologov so takšni predlogi v navzkrižju z Zakonom o ohranjanju narave in s tako imenovano ptičjo direktivo ter brez vsakršnega ekološkega razloga. Ptice kot živalska vrsta v večini primerov ne delajo nobene gospodarske škode, z nekaterimi redkimi izjemami. Prav tako njihovih populaciji tudi ni treba umetno uravnavati, kot to počno lovci pri drugih populacijah. Pomembna so tudi določila o zaščiti živali, ki jasno opredeljujejo, kdaj lahko žival usmrtimo, saj smo še ne tako daleč nazaj prav v Državnem zboru s ponosom zagovarjali in tudi sprejeli spremembe, ki so bile v prid zaščiti živali. Zato ministru oziroma Ministrstvu za kmetijstvo in okolje postavljam vprašanje: Kakšno je stališče Ministrstva za kmetijstvo in okolje glede predlagane širitve seznama novih lovnih vrst ptic z osmimi zavarovanimi vrstami ptic, kot so: kozica, jerebica, sloka, kreheljc, ruševec, lisko, kormoran in grivar, med katerimi so tudi štiri kritično ogrožene?
Hvala lepa, gospod Ambrožič. Gospod Ivan Grill pa bo vprašanje zastavil ministru za zdravje gospodu Tomažu Gantarju.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovana gospoda ministra in vsi, ki smo še prisotni! Bolniki, ki obolijo za rakom, bi morali biti deležni čimprejšnje oskrbe, ki nam jo naš zdravstveni sistem zagotavlja. Glede na to, da smo lahko zasledili, da so bolniki, ki so oboleli za to hudo boleznijo, zelo dolgo čakajo na obsevanje. Po pravilih stroke bi to moralo res biti čim prej, pri nas pa je ta čakalna doba nekje že do 50 dni, kar je tudi po ugotovitvah stroke nedopustno in s tem se bistveno manjša možnost za uspešno zdravljenje. Prav tako je tudi delež bolnikov, ki so sploh obsevani, v Sloveniji relativno nizek, nekje 22 do 23 %, kar je po pravilih ali priporočilih stroke tudi nizek odstotek, oni priporočajo, da bi bilo to vsaj nekje 50 do 60 %. Glede na te ugotovitve vas, spoštovani gospod minister, sprašujem: Ali ste s temi parametri sami seznanjeni? Kako razmišljate, da bi lahko to stanje, ki je v Sloveniji, v najkrajšem času izboljšali? Kako bi se te čakalne dobe skrajšale ter da bi tem bolnikom, ki morajo biti deležni čim hitrejše in čim boljše oskrbe, to zdravljenje tudi omogočili? Hvala lepa za odgovor.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Hvala, spoštovana podpredsednica. Prisotni! Ob teh podatkih o podaljševanju čakalnih dob smo pridobili podatke Onkološkega inštituta, vi veste, da je to v tem trenutku edini radioterapevtski center v Sloveniji, in priznali so nam, da so ti podatki, predvsem govorimo o aprilu, presenetili tudi njih same. Zato so tudi dobro pregledali, zakaj se je to zgodilo, kje so razlogi in vzroki za takšno stanje na področju obsevanja teh onkoloških bolnikov, ker še dva meseca prej so bili podatki, tudi za leto 2012, bistveno bolj ugodni. Njihovo mnenje je, da gre tu za neka izrazita sezonska nihanja pri številu teh bolnikov, ki se ne pojavljajo enakomerno tekom leta, po drugi strani, da se pojavljajo nekatere metode obsevanja, ki so zahtevnejše, predvsem pa dolgotrajnejše. To lahko vpliva tudi na podaljšanje čakalnih dob. Vi ste omenjali čakalne dobe okoli petdesetih dni. V resnici se to dogaja na dveh izmed osmih obsevalnih naprav. Onkološki inštitut zagotavlja, da se bodo seveda razmere v temu obdobju postopno umirile. Seveda dajejo prednost urgentnim obsevanjem in obsevanjem otrok. Predvsem gre to na račun zmanjševanja paliativnih obsevanj, se pravi tam, kjer gre bolj za lajšanje težav kot pa za samo zdravljenje, ki je pogosto tudi zato lahko dražje. Razlogov je več, eno je kader, ki je na razpolago, drugo so pa aparature, ki jih Onkološki inštitut ima. Če gledamo po sodobnih smernicah, je teh aparatur glede na število obratovalnih ur zadostno. Se pravi, osem aparatov dela v povprečju trinajst ur dnevno, sicer bi potrebovali trinajst aparatov po osem ur na dan. Tako kratkoročno s tem in s tem, da se bodo bolniki pravočasno evidentirali v čakalne sezname, da teh čakalnih dob ne bo. Dolgoročno je pa problem večji, ker bo treba zagotoviti dodatne možnosti za radioterapijo. Ena od teh je tudi Onkološki inštitut s centrom za radioterapijo v Mariboru, kjer gradnja poteka po planu, kjer je predviden tudi ta del in to je ena možnost. Sicer pa bo treba, tako kot za vse ostale programe, verjetno na nek rok zagotoviti zadostna sredstva, da se bodo aparature pravočasno nadomeščale in da se bo skrbelo tudi za ustrezno in pravočasno nadomeščanje strokovnjakov, ki delajo na tem področju. Po njihovem zagotovilu situacija v temu trenutku ni alarmantna, je rešljiva, dolgoročno pa bo pa treba poskrbeti, da se ne bi razmere poslabšale glede na trend staranja, glede povečevanje števila teh bolnikov, da ne bi prišli res v situacijo, ko tega dela ne bi več zmogli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Grill, izvolite.
Hvala lepa za ta del odgovora. Poglejte, čeprav je mnenje Onkološkega inštituta, da v tem trenutku to stanje ni alarmantno, se je le treba zavedati, da je za onkološkega bolnika vsak dan, ki je zamujen ali pa, da se to obsevanje podaljšuje, lahko bistveno manj ugodno za uspešno zdravljenje naprej. Tako je treba res narediti vse, da so te dobe čim krajše. Vas bi pa tukaj še prosil, če mi lahko pogasnete: Od kod ta razhajanja v povprečju drugih držav in v Sloveniji, da je le nekje 22,8 % ljudi, ki obolijo za rakom, obsevanih, po priporočilih stroke naj bi jih bilo 50 do 60 %? Ali so tiste komisije ali kdor koli, ki odloča, kateri bolnik mora iti na obsevanje ali ne, kar se tiče odločitev, bolj rigorozne? Ali je tukaj pomanjkanje finančnih sredstev, kar je nedopustno, ali so tukaj neki drugi razlogi? Kajti, če je to priporočilo stroke in če se ta način upošteva ali pa izvaja v drugih primerljivih državah, je po mojem mnenju treba tudi v Sloveniji ta trend nadaljevati oziroma temu slediti. Hvala še za ta del.
Hvala. Izvolite, gospod minister.
Hvala. Predvsem bi rekel, da strokovnjakov s področja onkologije oziroma radioterapije v temu primeru zaupam v tem, da se ne odločajo za zmanjševanje števila obsevanj zaradi tega, ker bi primanjkovalo, ne vem, aparatur ali kaj podobnega, in da tisti, ki so predvideni za to in kjer je to zdravljenje umestno, da to zdravljenje tudi dobijo. Verjetno ni razloga, da bi v temu trenutku to prikrivali, če bi to res bil problem. Opozarjajo pa še enkrat na dolgoročno potrebo po dodatnem centru oziroma dodatnih in kadrovskih zmogljivostih in aparaturah glede na trend, v katerem se dela. Zakaj je odločanje v eni državi tako, v drugi drugačno, težko komentiram, glede na to, da je le stroka tista, ki je odločilna pri metodah zdravljenja, pri smereh, za katere se odloča. Saj pravim, verjamem, da v temu trenutku delajo kakovostno in v skladu s smernicami, želimo pa to zagotoviti tudi v bodoče.
Hvala lepa. Nadaljujemo z naslednjim vprašanjem. Gospod Danijel Krivec bo zastavil vprašanje ministru za notranje zadeve in javno upravo dr. Gregorju Virantu.
Hvala, spoštovana podpredsednica, za besedo. Lep pozdrav še ministru! Vidim, da minister za javno upravo in notranje zadeve ni prisoten, vendar bom vseeno postavil vprašanje in pričakujem ustni odgovor na naslednji seji. Ministra sprašujem naslednje. V javnosti se napoveduje z njegove strani predlog koncepta, s katerim bi prišli do zmanjšanja števila občin. Na omenjeno napoved sta se odzvali tako Skupnost občin kot Združenje občin. Na omenjeno napoved koncepta se je odzvala tudi stroka, ki opozarja na ustavne omejitve. Zato v zvezi s tem sprašujem ministra: Na kakšni podlagi oziroma analizi boste pripravili predlog koncepta, s katerim bi prišli do zmanjševanja števila občin? Kakšen bo ta koncept? Kdaj lahko državljanke in državljani pričakujemo predlog koncepta za zmanjšanje števila občin? Ali bo takšen predlog upošteval tudi voljo občank in občanov v občinah ter lokalnih skupnostih? V razpravi sem seveda želel dodatno postaviti tudi vprašanje gospodu ministru: Kako gleda na dvojnost v slovenski lokalni samoupravi, kjer še vedno imamo dvojnost, se pravi, upravne enote in občine? Kakšno bo njegovo stališče tudi v zvezi s tem? V predhodnih odgovorih in v gradivih, ki so dostopna, je kot razlog za zmanjšanje števila občin navedel tudi finančne okvire in v tem sklopu tudi razlog, da se število zaposlenih v občinskih upravah povečuje na račun zaposlenih v državni upravi. Lahko rečemo, da se je del števila zaposlenih v lokalni samoupravi povečal tudi na račun prerazporeditev s strani upravnih enot. Zanima me tudi: Kakšno je stališče ministra glede izhodišča, da je 5 tisoč prebivalcev neka osnovna mejna vrednost? Vemo, da občine tudi v začetni ustanovitvi, se pravi leta 1994, 1995, niso izpolnjevale pogoja 5 tisoč prebivalcev. Takrat je stroka tudi mimo referenduma ustanavljala občine, ki tega števila niso dosegale. Mislim, da je v tem tudi izvirni greh, ki je kasneje produciral veliko število občin. Zanima me tudi odgovor glede tega: Kako bo pripravljena ta strategija? V predhodnih odgovorih je bilo rečeno, da bodo koncept in rešitve usklajene s stroko in tudi znotraj koalicije. Zanima me tudi: Kako bo v tem delu upoštevana ostala stroka? Kako bo pri pripravi tega predloga za ukinitev števila občin upoštevana opozicija? Hvala ministru, ker se nam je pridružil.
Hvala lepa. Dr. Gregor Virant, izvolite.
Hvala lepa. Danes sem že dvakrat odgovarjal na vprašanja v zvezi z zmanjševanjem števila občin, tako da sem tiste glavne stvari, spoštovani gospod poslanec, že povedal. Na vaša bolj natančna in neposredna vprašanja lahko rečem, da nameravamo ta koncept – seveda ne še v obliki zakonskega predloga, ampak samo kot nek koncept predvidenega zmanjševanja števila občin – pripraviti v roku dveh do treh tednov. Ministrstvo za notranje zadeve je svoj del posla tu že opravilo, zdaj čakamo še na vložek Ministrstva za finance, ki se trenutno bolj intenzivno ukvarja s proračunom. Ko bomo imeli to pripravljeno, se bodo začela politična usklajevanja. Že prej sva zunaj na hodniku, v avli malo prediskutirala ta vprašanja. Opozorili ste me, da so situacije, ko število prebivalcev ne more biti absoluten kriterij, zlasti v primeru, recimo, Posočja, kjer gre za občine z zelo veliko površino, velikim teritorijem in manjšim številom prebivalcev. Te stvari je treba vse v strokovni in politični diskusiji odpreti in poskušati najti ustrezne rešitve. Sam bi predvsem rad, da bi bili kriteriji za ustanavljanje občin oziroma za obstoj občin čim bolj objektivizirani, da se nam ne bi dogajalo to, kar se nam je dogajalo od leta 1994 naprej, ko se je vse skupaj zreduciralo na politično lobiranje in na to, kdo je močnejši, kdo ima več glasu in večjo moč v Državnem zboru; tisti so prišli do svoje občine, drugi pa ne. To je tudi pripeljalo do številnih neenakosti; tisti, ki so na ta način prišli skozi, dobili svojo občino, so imeli v nadaljevanju – še posebej če so imeli še svojega župana v parlamentu kot poslanca –, potem boljše možnosti za razvoj kot mnogi drugi kraji, ki tega privilegija niso imeli. To se nam ne bi smelo dogajati! Če smo mi sposobni najti neke kriterije, druge, kot je število prebivalcev, za to, da občina obstane ali pa nova nastane, potem jaz s tem nimam nobenih težav. Zaenkrat predlagam, da se počaka, da ta koncept nastane in se potem začne diskusija; tako politična kot strokovna.
Hvala lepa. gospod minister. Izvolite, gospod Krivec.
Hvala ministru za odgovore. Večinoma se tudi strinjam z njegovimi izhodišči, vseeno me pa zanima njegovo gledanje na dvojnost, ki jo še vedno imamo v lokalni samoupravi glede upravnih enot in občin, kar je bil tudi po moje nek razlog, da v preteklosti nismo prišli do boljših rešitev in verjetno tudi ne do ustanovitve pokrajin, kajti tema, kaj je z upravnimi enotami, se je tudi takrat odpirala. Zanima me: Kako minister vidi ta problem v prihodnje? Strinjam pa se s tem, kar je bilo izpostavljeno, da je treba kriterije res pretehtati in se odločiti na osnovi tako dobrih kot slabih izkušenj, ki jih imamo v preteklosti z izvajanjem lokalne samouprave in da ne sme postati absolutni kriterij samo število prebivalstva, ampak še ostali pogoji, ki jih mora neka strokovna skupina tudi v prihodnje pripraviti. Ključno pa me zanima: Kakšno je njegovo videnje te dvojnosti, ki v sosednjih državah ne obstaja?
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Hvala. No, to je staro vprašanje, ali bomo imeli v Sloveniji enotirni ali dvotirni pravni sistem, ali bo imela država svojo linijo uprave preko upravnih enot, območnih enot, izpostav in tako naprej. V Evropi obstajajo različni modeli. Res je, v večini držav uprave lokalnih skupnosti, ali občin, ali pokrajin hkrati opravljajo tudi državne naloge, ni pa povsod tako. Že v sosednji Hrvaški boste videli, da imajo tam županije kot enote lokalne samouprave, v vsaki županiji deluje pa županijski urad državne uprave, ki opravlja državne upravne naloge. Jaz sem pristaš dvotirnega koncepta, to pa predvsem zaradi tega, ker mislim, da se morajo državne naloge, naloge državne uprave, inšpekcije, policija, geodetska služba, izdajanje različnih dovoljenj, osebni dokumenti, registri in tako naprej, da se mora to izvajati enotno in standardizirano na teritoriju celotne države in tukaj ne more biti razlike od občine do občine. Poleg tega pa izkušnje kažejo, da ta sistem deluje. Upravne enote so v očeh prebivalcev relativno soliden del sistema javne uprave, še posebej tam po letu 2000 ali še posebej po letu 2005, ko se je začelo delati na kakovosti, na približevanju storitev uporabnikov, na poenostavljanju postopkov in so ljudje v glavnem s temi storitvami zadovoljni. Poleg tega so upravne enote od leta 2005, ko smo začeli ta projekt, sam sem ga začel še v prvi Janševi vladi, zmanjšale število zaposlenih za eno šestino, za več kot eno šestino ali pa za dobro šestino. Od tri tisoč zaposlenih, kolikor so jih imele takrat, imajo danes še približno 2 tisoč 500 zaposlenih. To pomeni, da je po vseh kriterijih ta sistem deloval relativno dobro; ob nespremenjenem ali pa ne bistveno zmanjšanjem obsegu nalog so zmanjšali število zaposlenih, delovali so kvalitetno, merili so zadovoljstvo uporabnikov, uvajali so standarde kakovosti, ISO, KEF in tako dalje, poenostavljali postopke, tako da tukaj ne vidim potrebe, zakaj bi spreminjali nek sistem, ki relativno dobro deluje. Če bi pa te naloge začeli prenašati na občine, si pa sploh ne predstavljam, še posebej ne na te današnje male občine, 212 občin. To bi bilo praktično neizvedljivo.
Hvala lepa, gospod minister. Zdaj pa prehajamo na zadnje vprašanje, in sicer bo gospod Dragutin Mate zastavil vprašanje ministru za zunanje zadeve gospodu Karlu Erjavcu.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Mislim, da je minister tukaj nekje v Državnem zboru, tako da se nam bo kmalu priključil. Želel bi postaviti spoštovanemu ministru za zunanje zadeve nekaj kratkih vprašanj. Moja skrb je usmerjena v slovensko diplomacijo. Namreč, na tem posebej občutljivem področju, kjer je izredno pomembno, da slovenska država preko svojih diplomatsko-konzularnih predstavništev predstavlja tako državo kot skrbi za interese državljanov in tudi podjetij, me zanima: Kakšni so načrti tako ministrstva kot tudi Vlade glede na usodo naše diplomatsko-konzularne mreže? Kot vemo, smo v preteklosti gradili to mrežo, smo jo tudi nekoliko zmanjševali, pa spet povečevali. Zanima me: Kakšno je stanje danes? Ali Vlada načrtuje zmanjšanje ali povečanje diplomatsko-konzularnih predstavništev? Ali se lahko že danes kaj reče, v katere smeri? Nekaj je minister že v enem od prejšnjih odgovorov tudi povedal, tako da sem lahko slišal. Prav tako me v zvezi s tem zanima: Kakšna je trenutna popolnjenost tako ministrstva v Sloveniji glede na sistemizacijo kot konzularno-diplomatskih predstavništev v tujini? Prav tako me zanima: Kolikim vodjem diplomatsko-konzularnih predstavništev poteče mandat v letošnjem letu in v naslednjih dveh letih, se pravi do konca mandata Vlade? Glede na starostno strukturo ministrstva za zunanje zadeve me zanima: Koliko diplomatov z najvišjimi rangi ima pogoje za upokojevanje? Če seveda ministrstvo s tem podatkom razpolaga: Koliko od teh ljudi ima kakršne koli želje ali namene, da se v letošnjem ali v naslednjem letu upokoji? Skratka, želel bi kratek pregled: Kakšna je kadrovska struktura na ministrstvu? Kakšne spremembe se pričakujejo in predvidevajo v letošnjem in naslednjih dveh letih na tem področju? Hvala.
Hvala, gospod Mate. Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Hvala lepa, gospod poslanec, za vaše vprašanje. Glede prvega vprašanja ste že sami ugotovili, da sem že delno odgovoril pri prejšnjem odgovoru, tako da ne bi ponavljal. Povedal bi še enkrat, da razmišljamo, da bi znotraj reorganizacije diplomatsko-konzularne mreže morda zastavili določena diplomatsko-konzularna predstavništva drugače, kot so postavljena v tem trenutku, ker so se strateški interesi slovenske zunanje politike spremenili v teh 20 letih. Od začetka 90 let je bil glavni cilj, kako postati članica Evropske unije, OECD in zato smo večina DKP postavili v okviru Evropske unije oziroma na evropskem kontinentu. Sedaj, v tej drugačni situaciji, ko imamo gospodarsko krizo, pa ker je prioriteta gospodarska diplomacija, pa iščemo točke, ki bi bile zanimive za slovensko gospodarstvo. Ampak o tem bomo več razpravljali, ko bomo pripravljali novo strategijo slovenske zunanje politike in že lahko napovem, da na prvem zasedanju Odbora za zunanjo politiko bomo obravnavali izhodišča in se bomo nekako opredelili, kam usmeriti novo slovensko zunanjo politiko. Glede vašega vprašanja, kakšna je trenutna popolnjenost glede na sistemizacijo in kolikim vodjem diplomatsko-konzularnim predstavništev poteče mandat v letošnjem in v prihodnjih dveh letih, vam lahko takole odgovorim. Trenutno imamo prostih 5 delovnih mest vodij. To se pravi, da tam nimamo generalnega konzula ali ambasadorja. Tu gre za veleposlaništvo Berlin, Bruselj, Kijev, Otava in za stalno predstavništvo pri OZN v New Yorku. Kot veste, bomo nekatere od teh zapolnili, ker smo imeli razpis in Odbor za zunanjo politiko je dal pozitivno mnenje. V letu 2013 pa poteče mandat še 15 vodjem diplomatskih in konzularnih predstavništev, in sicer: v Bernu, Bratislavi, Budimpešti, Haagu, Köbenhavnu, na Dunaju, v Moskvi, New Delhiju, Prištini, Sarajevu, Washingtonu in v stalnem predstavništvu pri OECD v Parizu, stalnem predstavništvu Republike Slovenije pri Združenih narodih v Ženevi in na generalnem konzulatu Republike Slovenije v Münchnu. Pri tem naj še povem, da vodji generalnega konzulata Republike Slovenije v Trstu pa bo po zakonu prenehalo delovno razmerje 31. 7. 2013, in to iz zakonskih razlogov. Glede na starostno strukturo pa vas zanima, koliko diplomatov izpolnjuje pogoje za upokojitev. V letu 2013 se bo upokojilo 8 diplomatov. Po ZPIZ-2 izpolnjuje še 10 diplomatov te pogoje za upokojitev, vendar nimajo izpolnjenih obeh pogojev. Vsi imajo izpolnjen pogoj starosti, nimajo pa izpolnjenega pogoja delovnih let. To pa zato, ker tem desetim diplomatom se ne priznava čas, ko so službovali v Zveznem sekretariatu za zunanje zadeve še v nekdanji državi. Zaradi tega pač se ne upokojijo, ker bi bila odmera pokojnine tudi bistveno nižja. Ne moremo jih pa prisiliti, glede na to, da pač izpolnjujejo samo en pogoj. V letu 2014 pa bo polne pogoje za starostno upokojitev izpolnjevalo še dodatno devet diplomatov.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Mate.
Hvala lepa, gospod minister, za zelo izčrpen odgovor. Danes sem to vprašanje glede teh skrbi, kako bo organizirano, v bistvu postavil zato, ker velikokrat zaradi službenih obveznosti ne uspete priti na OZP, sicer bi lahko tam razpravljali o teh zadevah. Toliko za gledalce, ki nas mogoče sedaj še vedno spremljajo, pa ponavadi ni toliko vprašanj za vas, kot se jih je danes pojavilo. Toliko za uvod. Drugače pa je ena od mojih skrbi usmerjena ravno v eno od točk, ki ste jo omenili delno v svojem odgovoru. Mi imamo generalnega konzula v Trstu, ki odlično opravlja svoje delo, dr. Rupla, tako da bodo vsi vedeli o čem in o kom govorimo, ki je bil tako zunanji minister nekajkrat v naši državi kot veleposlanik in je opravljal zelo odgovorna delovna mesta. Mislim da, in po podatkih, ki se jih da razbrati tudi iz Ministrstva za zunanje zadeve, je to delo dobro, odlično opravljal. Seveda imajo različni ljudje različne poglede na njega, vendar jaz ga gledam predvsem kot svojega bivšega kolega v vladi, kot nekoga, ki profesionalno in strokovno opravlja to zadevo in ne nazadnje je tudi profesor s tega področja. Močno me je zanimalo zakaj je oziroma bo prišlo do tega, da bo gospod Rupel predčasno, seveda, odpoklican s te dolžnosti, ker mu mandat še ne poteče. Povedali ste, da izpolnjuje dva pogoja za upokojitev. Pri tem me pa izredno močno zanima to, da ste omenili, da deset drugih diplomatov izpolnjuje ravno tako pogoje, vendar zaradi neke razlage verjetno nekaterih uradnikov v ministrstvu se jim leta v Zveznem sekretariatu ne štejejo. To prvič slišim. To je skrajno nenavadna praksa. Skrajno nenavadna zato, ker smo živeli v skupni državi – in kaj potem? Vsem ljudem, ki so delali na območju neke druge republike ali bili začasno poslani iz Slovenije na delo v zvezne institucije, se jim tista delovna doba ne šteje? V končni fazi upokojujemo tako tudi bivše častnike in tako dalje. Tukaj me pa res zanima, kakšen bi bil vaš odgovor [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Hvala za dodatno vprašanje. Dejansko je res, gre za generalnega konzula v Trstu, za dr. Dimitrija Rupla. Lahko potrdim, da odlično delal. Vendar, kot rečeno, on bo izpolnjeval 31. julija oba pogoja, pogoj starosti in pogoj delovne dobe. To je razlog, da mu po zakonu preneha delovno razmerje, čeprav moram reči, da bi mu mandat še naprej tekel, ampak ZUJF, to je zakon, ki ga je sprejela prejšnja vlada, določa obvezno upokojitev, če sta izpolnjena oba pogoja. Iz tega razloga mu bo pač po zakonu prenehalo delovno razmerje. Tukaj ne gre za kakšen poseben tretma ali pa zaradi kakšnega posebnega odnosa do dr. Dimitrija Rupla, ampak gre pač za preprosto dejstvo, da izpolnjuje oba upokojitvena razloga. Kar se tiče teh 10 diplomatov, je pa problem v tem, da bi po Ustavi Republike Slovenije morala biti ta dobra priznana, ker smo takrat sprejemali ob osamosvojitvi ustrezne ustavne amandmaje, ki so določali, da se nikomur ne sme poslabšati položaj, vendar žal, potem je bil sprejet sporazum med Republiko Slovenijo in Republiko Srbijo o socialnem zavarovanju in sedaj nam Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje razlaga to določbo drugače oziroma želijo od Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve ustrezno navodilo. V zvezi s tem lahko povem, da sem že v pogovoru z ministrico za delo, da bi se takšno ustrezno navodilo izdalo in da bi se teh 10 diplomatov pač upokojilo tudi na takšen način, da bi se jim tista doba, ki je bila obdelana v Beogradu oziroma v Zveznem sekretariatu za zunanje zadeve bivše države, tudi priznala. Ker treba je pa vedeti, da ti ljudje so bili napoteni na Zvezni sekretariat s strani Slovenije, ker tudi takrat so veljale nekakšne kvote in je bila to napotitev takratne Socialistične republike Slovenije v Beograd in je nekorektno, da jim zaradi tega ni in ta doba ni priznana. Bi nam pa to tudi zelo olajšalo glede na proračunska sredstva, ki jih ima Ministrstvo za zunanje zadeve, ki so bistveno zmanjšana in bi te upokojitve kar nam olajšale, da bi proračunsko izpeljali leto 2013 in leto 2014.
Hvala lepa, gospod minister. Gospod Mate, imate proceduralno.
Se opravičujem gospod minister, vaši odgovori so bili korektni, so bili vsebinsko pravilni, vendar se mi zdi, da je vendarle dobro, da bi opravili v Državnem zboru v skladu z 246. členom Poslovnika širšo razpravo o tem. Predvsem o teh problemih, ki ste jih na koncu omenili. Pri tem vam želim pomagati, zato postavljam to vprašanje. Namreč, merila morajo veljati za vse enako. V tako občutljivih primerih kot je ta – in to morava oba priznati, da je –, se človek ne more znebiti tudi pri dobri volji občutka, da se različne ljudi na različen način obravnava. To se ne sme dogajati v naši državi in tukaj se gotovo oba strinjava. Zato menim, da je treba spodbuditi tudi čez neko tako razpravo – ki je lahko zelo kratka, kar se mene tiče –, da se doseže to, da bosta tako ZPIZ kot Ministrstvo za delo dala tista navodila, tiste usmeritve, ki so potrebne. Pravzaprav meni kot poslancu, tudi kot nekomu, ki je dolga leta delal v državni upravi, različne dolžnosti, je popolnoma nerazumljivo, da si nek organ ali ZPIZ ali Ministrstvo za delo vzame pravico tolmačiti nekatere z ustavo zagotovljene pravice, ki jih imajo državljani v Sloveniji. Ko se poišče nek razlog, da deset visokih diplomatov, vsi so v rangu veleposlanika, tako mislim, da ali pa vsaj 99 % so praktično vsi, lahko ostajajo na delovnih mestih in so službovali en ali več mandatov v zveznem ministrstvu na različnih dolžnostih v tujini, dobiš rahlo neprijeten občutek. Mislim, da to ni dobro. Tako in tako imamo v državi veliko težav, veliko gospodarskih težav, veliko drugih problemov, zato mislim, da je treba narediti ta pritisk, tudi javen. Ena stvar je, ko samo uradniki med ministrstvi komunicirajo, drugo pa je, ko pride nek tak tudi političen pritisk, če želite. Tukaj ni nič osebnega proti katerem koli od teh desetih. Pač, sprejemam vaše argumente, ki ste mi jih danes našteli, vendar menim, da morajo biti merila za vse enaka. Zato bi bilo dobro, da poskrbi ministrstvo, če že ne bo izglasovana ta razprava, za to, da se tak slab občutek ali pa nekako grenak priokus pri posamezniku ali pri posameznikih v tej državi odpravi in s tem naredimo nek korak k temu, da bolj normalno lahko funkcioniramo. Hvala.
Hvala, gospod Mate. To je bilo tudi zadnje današnje poslansko vprašanje. Vsem ministrom se zahvaljujem za odgovore. Vsem, ki smo zdržali, pa želim prijeten večer še naprej.