Spoštovane gospe in gospodje, dobro jutro, dober dan! Pričenjam nadaljevanje 32. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Ivan Kebrič, Janez Janša, Bojan Kontič od 15.00 ure dalje, Valentin Pohorec, Andrej Fabjan, Alojz Peterle, Cveta Zalokar Oražem, Jožef Špindler in Davorin Terčon od 13.00 ure dalje. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA - TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DIVJADI IN LOVSTVU. Predlog zakona je za tretjo obravnavo pripravila skupina poslancev s prvopodpisanim Antonom Anderličem. Besedo dajem najprej predstavniku predlagateljev za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Želi kdo od predlagateljev besedo? [[Ne želi.]] Besedo dajem predstavnikom vlade, ki jih ob tej priliki lepo pozdravljam. Gospod Sterle, boste vi? Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Vlada Republike Slovenije je v prvem branju menila, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo v parlamentu, in tako v drugem in tretjem branju K zakonU nima amandmajev. Hvala lepa.
Hvala lepa. O predlogu zakona v celoti - to bi želel posebej poudariti, v celoti - dajem besedo predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Še enkrat bi prosil predstavnike poslanskih skupin, ker imamo danes razpravo o posamičnih členih, da razpravo o posamičnih členih prihranite za člene. Zdaj gre samo za razpravo o besedilu zakona v celoti. Torej, gremo po vrsti. Najprej ima besedo gospod Sok, Nova Slovenija.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani predstavniki ministrstva za kmetijstvo, kolegice poslanke in kolegi poslanci! Kar se tiče opozicijske stranke Nove Slovenije, seveda ostajajo osnovne dileme in zadržki do tega zakona enaki, kot so bili v prvi obravnavi, in se tudi vsebinsko predlog tega zakona do tretje obravnave bistveno ni spremenil. Osnovna dilema, ki je v tem zakonu uzakonjena, je, da je država proglasila divjad za državno lastnino. S tem si je vzela pravico, da svojo lastnino, se pravi divjad, hrani in pase na privatnih kmetijskih zemljiščih in gozdovih, seveda tudi poleg svojih, medtem ko so dejansko lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov v celoti odrinjeni in nimajo pri tem predlogu zakona oziroma pri samem izvajanju predloga zakona neposredno nobene prave funkcije. Celo tako daleč gre, da četudi bi izpolnili vse pogoje iz tega zakona, se jim lovska pravica ne more podeliti, ker je zakon predvidel, da se lovska pravica podeli samo pravnim osebam. V Novi Sloveniji smo prepričani, da gre za eklatantno kršenje 33. člena ustave, slovenske ustave, ki varuje zasebno lastnino. Na žalost ta zakon temu ne sledi. Zavedamo se, da so sistemi lovstva in gojitve divjadi v državah Evropske unije različno rešenI, da je rešitev po načelu subsidiarnosti prepuščenA posameznim državam, da jo v okviru svojih rešitev pač rešujejo na sebi lasten način. Tako države članice Evropske unije poznajo tako imenovani dominalni sistem, torej je vezan na lastništvo kmetijske zemlje in pa gozdov, ponekod tudi regalnega, se pravi, da je divjad in pa lovska pravica lastnina države, ali pa kombiniranega. Če pogledamo države v naši soseščini in pa v Srednji Evropi, kamor nedvomno spada tudi Republika Slovenija, potem lahko ugotovimo, da je v vseh teh državah lovska pravica pod pogoji zakona vezana na pravico do lastnine kmetijskih zemljišč in pa gozdov. Država si je vzela pravico določati meje upravljalskih območij, in sicer bo to naredila vlada, in pa določati in podeljevati koncesijo za lovišča, vse skupaj na predlog zakona o gozdovih. Zavod o gozdovih je po tem zakonu dobil izredno velike pristojnosti, na žalost pa ugotavljamo, da ne tudi zadostnih finančnih sredstev. Na zavod o gozdovih bodo preneseni tudi določeni delavci, ki so danes zaposleni v posebnih gojitvenih loviščih. Na žalost tudi za te, ki bodo prešli v delovno razmerje na zavod za gozdove, v samem zakonu niso predvidena finančna sredstva. Koalicijske stranke, v prvi vrsti LDS in pa združena lista sicer zdaj že dve ali tri leta zaporedoma zagotavljajo sredstva za delovanje zavoda iz sredstev subvencij ECO-0, vendar tako seveda ne bo šlo dalje, še zlasti ne, če se bo uveljavila nova davčna reforma, ki jo napoveduje finančni minister Mramor, ki pravi, da se morajo do leta 2007 subvencije ECO-0 v Republiki Sloveniji izenačiti z višino subvencij v članicah Evropske unije. Sploh so finančne posledice tega zakona nepredvidljive, nikjer v zakonu niso finančne posledice tega zakona opredeljene, čeprav seveda zakon nalaga v svojem 56. členu dolžnost države, da poskrbi za eventualne odkupe kmetijskih zemljišč na področjU gojitvenih lovišč oziroma lovišč s posebnim namenom. Edino, kar je dosledno v tem zakonu uporabljeno, je uporabljen moški in pa ženski spol. Sicer je prej predsedujoči rekel, da naj se v tejsplošni razpravi ne dotikamo posameznih členov, vendar mi kljub temu naj bo dovoljeno, da prečitam en odstavek 56. člena, kako v vsebinskem smislu zgleda uporaba moškega in ženskega spola v tem zakonu. In sicer pravi takole: "Komisijo za določanje višine škode na kmetijskih in gozdnih kulturah sestavljajo", pazite, "predsednik, predsednica ali njegov namestnik, njegova namestnica ter dva člana, dve članici ali njuna, njuni namestnika, namestnici. En član, članica komisije in njegov, njegova namestnik, namestnica sta usposobljena za kmetijsko stroko, drugi, druga član, članica komisije in njegov, njegova namestnica pa za gozdarsko in lovsko stroko." Da ne naštevam, kolikokrat se v tem zakonu pojavlja v obeh sklonih beseda "minister, ministrica, lovec, lovka" in tako naprej. Torej, skozi to zakon tudi po oblikovni plati izgublja neko svojo verodostojnost, seveda, tako kot pa se je sprejemal s tako naglico, je jasno, da tudi kaj drugega, kot je pred nami, ni moglo nastati. Predlagatelji pravijo in trdijo, da bodo lahko predstavniki kmetov, se pravi lastnikov kmetijskih zemljišč in pa gozdov in pa lokalnih skupnosti sodelovali prek zavoda pri ustanavljanju lovskoupravljalskih območij in pa pri lovskogojitvenih načrtih. Vendar je seveda treba ločiti med tem, kaj pomeni sodelovanje in pa dajanje nekih mnenj oziroma kaj pomeni dejansko odločanje. Torej, prek zavoda, ki ima nekako interno pluralno sestavljen svet zavoda, seveda, smo v Novi Sloveniji prepričani, da ne bo možno v ničemer vplivati s strani lastnikov kmetijskih zemljišč in pa gozdov na izvajanje tega zakona in pa na določanje lovskoupravljalskih območij, niti ne na lovskogojitvene načrte. Novost v tem zakonu je, da bo država v skladu s tem zakonom podelila koncesijo in da bodo uporabniki upravičenci morali državi plačevati koncesnino, in sicer v višini od 10 do 50% od prodane divjačine. Upam si trditi že danes, da iz te koncesije iz večine lovskih družin ne bo nič, kajti ko bodo odšteli stroške upravljanja, ko bodo odšteli vse tiste stroške, ki so jih vložili v samo lovišče, potem seveda za koncesnino državi ne bo ostalo nič. Sicer pa, kot sem razumel predsednika Lovske zveze Slovenije, se bo ta koncesnina lahko poravnavala tudi z vloženim delom, čeprav sam zakon tega ne predvideva. Odškodnina je posebno poglavje 53. člena. Do odškodnine je uzakonjen izredno zapleten postopek. Zakon pa napeljuje na to, da so tisti, ki bi eventualno želeli uveljavljati odškodnino, dolžni najprej poskrbeti za svojo lastnino tako, da jo zavarujejo. Se pravi, ta zakon dobesedno napeljuje na to, da bodo lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov, vsaj tisti manjši, svoje parcele ograjevali. In to se seveda na območju, s katerega izhajam sam, vsaj pri sadovnjakih in vinogradih že vrsto let dogaja. Dogaja se zato, ker so razmerja med škodami in izplačanimi odškodninami bistveno prenizka. V razpravi smo nakazali, kje so možne rešitve. Danes jih v tretjem branju ne bi želel več ponavljati. Zaključil bi s tem, da je ta zakon ne samo slab, upam si trditi, da je zanič, da bo ta zakon prinesel mnoge konflikte, na eni strani med lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov in na drugi strani tudi med lovskimi organizacijami, lovskimi društvi, ki bodo šele na podlagi tega zakona enkrat pozneje, mislim da v zelo bližnji prihodnosti, ugotovila, da je zakon, tako kot je napisan, slab, ker je v bistvu izločil iz postopkov odločanja lastnike kmetijskih zemljišč in gozdov. To bo predstavljalo konfliktnost, kajti ta zakon je zakon, ki bi ga lahko označili kot zakon, ki v sebi nosi konflikt interesov. Kakorkoli, na koncu lahko samo predlagateljem čestitam - uzakonili so, upam si reči, revolucionarno pravo na področju lova in lovskih pravic, uzakonili so na novo to, kar imamo že danes, samo da so družbeno lastnino preimenovali v državno lastnino. V celoti so zaobšli slovensko ustavo, ki daje pravico do zasebne lastnine, in mogoče, ko bo ta zakon začel veljati, ko bo sprejet, se bo lahko LDS tudi poimenovala v lovsko družino Slovenije. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Bogomir Vnučec, Stranka mladih Slovenije.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! [[Nemir v dvorani.]]
Ali lahko prosim za malo miru?
V Stranki mladih Slovenije zastopamo stališče, da je treba vse ukrepe na področju regulacije lova usmerjati v smeri kar se da humanega odnosa do živali, upoštevajoč tudi stiske in škodo lastnikov gozdov in pridelovalnih površin, lokalnih skupnosti in ljudi, ki jim divjad, razumljivo, povzroča škodo. Sicer pa je treba poudariti, da je to, kar ljudje imenujemo škoda, za živali hrana, vir preživetja, ki je imajo zaradi vse bolj grobih posegov v njihovo življenjsko okolje čedalje manj. Pozitivni ekonomski učinki izkoriščanja narave, ki jih v obliki davkov in raznih prispevkov pobere država kmetom, gozdnemu gospodarstvu, turizmu, gospodarstvu na splošno, stanovanjski gradnji in na drugih področjih, kjer so do nedavnega kraljevale živali, so ogromni. Zato je prav banalno, da sedaj država kot edine vire za poplačilo te škode, ki jo naprej v njihovem življenjskem okolju povzroča divjad, išče ravno v njihovem iztrebljanju. Odgovornost države po našem mnenju je, da odgovorno in trajnostno upravlja z naravo, ne pa da s parcialnimi rešitvami išče vire, kitemeljijo na iztrebljanju živali. Medtem ko sredstva, ki jih pridno pobira za vsak poseg v naravi, z obdavčitvijo kmetijskegozdarske, turistične in vseh ostalih dejavnosti na področju življenjskega okolja živali, porablja za druge namene. Lov je po mnenju Stranke mladih Slovenije lahko opravičljiv kvečjemu, da z njim reguliramo naravno ravnotežje med živalskimi vrstami, ki ga je, kot na marsikaterem drugem področju, porušil nihče drug kot človek. V Stranki mladih Slovenije se strinjamo, da se v zakonu natančno opredeli, da je divjad v lasti države, kar pa ne sme pomeniti, da lahko država kot lastnica divjadi ravna z njo, kot da je to njena farma in lahko z dopuščanjem odstrelov krpa finančne primanjkljaje. V Stranki mladih Slovenije se zavedamo, da lov nebo več potreben le takrat, ko bo družba negativne vplive na življenje in obstoj divjadi odpravila, takrat bo narava, kot je v preteklih milijonih let, sama učinkovit in preudaren lovec. Do takrat pa bo potrebno predvsem s sistemskimi zakonskimi rešitvami zagotavljati pogoje, da bomo ta ideal tudi dosegli. Predlog zakona je zato po oceni poslanske skupine Stranke mladih Slovenije korak v tej smeri, zato ga bomo tudi podprli. Zakonodajalci pa bi se morali pri sprejemu zakona predstavljati kot odvetniki divjadi, ki se v procesu urejanja njenega življenjskega okolja in posegov človeka vanj sama ne more zagovarjati. Odvetniki zastopajo interese stranke. Kako uspešno smo to storili sami, bomo lahko ocenjevali po uveljavitvi zakona in upamo, da nam ne bo žal. Hvala.
Gospod Franc Sušnik, Slovenska demokratska stranka.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki ministrstva, gospe in gospodje! Predlog zakona o divjadi in lovstvu je nedvomno zelo pomembna materija, ki bo uravnavala in regulirala način uživanja dobršnega dela naše države in zaradi tega je deležen tudi naše ustrezne pozornosti. Mi odločno nasprotujemo načinu, kako je do tega zakonskega predloga prišlo. Ne soglašamo s tem, da je resorno ministrstvo, ki bi moralo imeti aktivnejšo vlogo pri pripravi in pri obravnavi tega zakonskega predloga, v tem primeru odigralo drugotno, postransko vlogo, kar kaže ne nazadnje tudi na odnos strank vladajoče koalicije do urejanja omenjene problematike, do urejanja problematike, ki zadeva velik del državljanov Republike Slovenije. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo osnovna načela zakona o divjadi in lovstvu. Tako bi rad še enkrat glasno in jasno povedal, da soglašamo s prizadevanji za ohranitev, za varstvo in trajnostno rabo prosto živečih živalskih vrst ter podpiramo takšno ureditev tega, nedvomno pomembnega področja, ki bo zagotavljala nemoteno izvajanje ekosocialne in gospodarske funkcije divjadi v povezavi z njenim širšim življenjskim, bivalnim prostorom. Podpiramo tudi načelo, ki ga je predlagatelj zapisal, da je divjad državna last in da lovska pravica pripada Republiki Sloveniji. Soglašamo in podpiramo tudi z zakonom predpisan način prenosa lovske pravice na usposobljene lovske družine pod pogoji in na način, kot so zapisani v tem zakonskem predlogu. Odločno pa nasprotujemo ohranjanju tako imenovanih lovišč s posebnim namenom, državnih lovišč, katerih nadaljnjo uzakonitev predlagatelj opravičuje s ciljem ohranjanja in vzdrževanjapomembnih bivalnih okolij prosto živečih vrst divjadi in ogroženih vrst divjadi. Mislim, da je to kontradiktorno z dejanskim stanjem v tako imenovanih državnih loviščih in v popolnem nasprotju s tem, kar se dejansko v teh loviščih dogaja. Še bolj odločno pa nasprotujemo ustanavljanju novih lovišč, ki jih zakon v 7. členu tudi predvideva in dopušča, novih lovišč s posebnim pomenom. Vsaj praksa in zapleti ter ravnanje z divjadjo v takih državnih loviščih vse prej kot opravičujejo izražen dober namen predlagateljev z ustanavljanjem teh lovišč. Prav zaradi nerazumljivega vztrajanja na ponovni uzakonitvi posebnih lovišč s strani koalicijskih strank v Slovenski demokratski stranki ne bomo podprli zakona o divjadi in lovstvu, ker smo prepričani, da je s ponovno uzakonitvijo posebnih lovišč osnovni koncept zakona, ki ga podpiramo, načet oziroma porušen do takšne mere, da zakona kot celote ne moremo podpreti in je za našo poslansko skupino popolnoma nesprejemljiv. Vztrajanje na loviščih s posebnim pomenom je ob javnofinančni krizi, s katero se srečujemo v Republiki Sloveniji, tudi nerazumljivo, saj bo potrebno zagotoviti znatna proračunska sredstva za odkup družbenega premoženja v do sedaj različnih oblikah in tipih državnih lovišč, gojitvenih lovišč in pa ne nazadnje tudi plače za tam zaposlene ljudi. Vztrajanje na posebnih loviščih pa hkrati pomeni tudi omejevanje lovskega udejstvovanja naših državljanov lovcev na območjih, kjer ležijo posebna lovišča. To vztrajanje na posebnih loviščih predstavlja tudi omejevanje prednostne pravice lastnika zemljišča in gozda, da preko določil tega zakona v okviru lovske družine uveljavi svojo lastninsko pravico v obliki prednostne pravice in prednostnega udejstvovanja v okviru te lovske družine in s tem izvajanje lova. Poglejte, kar 270.000, blizu 300.000 hektarjev je teh državnih lovišč, ki so v celoti sporna in ki so največja ovira in pa največja prepreka, da bi omenjeni zakon zaživel in bil dobra osnova za trajnostno gospodarjenje z divjadjo. Ne glede na to v Slovenski demokratski strani podpiramo in soglašamo z upravljanjem z divjadjo v okviru velikih in zaključenih lovskoprebivalskih območij in samo izjemoma v loviščih, manjših od 2.000 hektarov. Nismo pa v nobenem primeru zadovoljni s sodelovanjem lastnikov zemljišč inpredvsem lokalnih skupnosti pri oblikovanju lovskogojitvenih območij, pri oblikovanju lovišč in pri načrtovanju upravljanja z divjadjo. V skladu z določili 13. člena tega zakonskega predloga, kjer je zapisano, da sodelovanje Kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije, v kateri so združeni lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov, ter lokalnih skupnosti pri pripravi dolgoročnih in letnih načrtov lovskoupravljalskih območjih in letnih načrtov lovišč smo mnenja, da to, na tak način zapisano in uzakonjeno sodelovanje, ni zadostna garancija za to, da bi se razmere na terenu popravile, da bi bil zakon primeren in da bi dal ta zakon zadostni poudarek in zadostno vlogo lastnikom kmetijskih zemljišč in gozdov, lastnikom lovišč in pa lokalnim skupnostim. To utemeljujemo stem, da je nujno na tak način z neko obliko soglasja, ne sodelovanja, uveljaviti vlogo tako lastnikov zemljišč kot lokalnih skupnosti, da se pride do nekega normalnega sobivanja divjadi in ljudi posebej na območjih, kjer se že sedaj srečujemo s problemi, povezanimi s prekomernim staležem divjadi, predvsem tu mislimo na srnjad, jelenjad, divje prašiče in tudi na velike zveri. Mnenja smo, da bi morali imeti, tako kot sem že povedal, pri oblikovanju lovsko gojitvenih območij kot pri oblikovanju lovišč, posebej pa še pri podeljevanju koncesij, pri planiranju in izdelavi lovskogojitvenih načrtov lokalne skupnosti, občine in lastniki zemljišč večjo vlogo in pomen. To je druga zadeva, zaradi katere v Slovenski demokratski stranki omenjenega zakonskega predloga ne bomo podprli. Nasprotujemo tudi predlaganemu načinu oddaje koncesije, ki je opredeljena v 26. členu predloga zakona o divjadi in lovu. Odločno zagovarjamo in smo mnenja, da mora imeti prednost pri pridobitvi koncesije lovska družina, lovska organizacija, katere večinski člani so lastniki zemljišč in gozdov na območju lovišča oziroma imajo stalno prebivališče na območju lovišča. Če temu ne bo tako, poudarjamo, bo ponovno kršeno tisto načelo, ki ste ga poskušali sicer vpisati v ta zakonski predlog, tisto načelo, po katerem imajo lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov prednostno pravico pri udejstvovanju v okviru lovske družine in s tem tudi prednostno pravico do lovskega udejstvovanja. V Slovenski demokratski stranki ne razumemo vztrajanja predlagateljev in avtorjev te lovske zakonodaje na predlogu, ki ne upošteva tako udejanjene prednostne pravice oziroma pravice dodelitve koncesije in skupaj z nadaljnjim obstojem in celo širjenjem tako imenovanih državnih lovišč se s takšnim načinom podeljevanja koncesije navsak način uveljavlja še nek način lova kot privilegij iz preteklosti. Odločno nasprotujemo tudi oblikovanju in načinu razdelitve tako zbrane koncesijske dajatve. Za našo stranko, za Slovensko demokratsko stranko je popolnoma nesprejemljivo določilo pete alinee 29. člena, ki je preveč ohlapno, dopušča preveč nedorečenosti in samovolje pri oblikovanju koncesijske dajatve. Za nameček pa v koncesijsko dajatev poleg letnega prihodka od prodane divjačine ne vključuje tudi uplenjenih in prodanih trofej. Mislim da je ta zadeva ključna in da bo to, da trofeje niso vključene v koncesijsko dajatev, v bistvu vplivalo na to, da bo teh koncesijskih dajatev zbranih tako malo, da ne bodo pokrile niti osnovnih stroškov, ki jih bo država prek javne gozdarske službe imelapri izdelavi lovskogojitvenih načrtov. No, še posebej pa je za Slovensko demokratsko stranko sporen način razdeljevanja te tako zbrane koncesijske dajatve. Že prej sem omenil, da se bojimo, da te koncesijske dajatve ne bo zadosti. Na drugi strani je pa način plačila obremenjenosti kmetijskih zemljišč in gozdov po divjadi tista koncesnina, ki bi morala po našem prepričanju priti v roke lastnikom kmetijskih zemljišč in gozdov, popolnoma sporn. Glede na prakso, ki smo ji bili prisotni pri oblikovanju zakonskega predloga, pri sprejemanju tega zakona nikakor ne moremo verjeti, da bo ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano v sodelovanju z zavodom za gozdove in kmetijsko-gozdarsko zbornico Slovenije dovoljeno, da pripravi takšen način delitve koncesijske dajatve, ki bi zadovoljila lastnike kmetijskih zemljišč in gozdov, ki bi ne nazadnje dolgoročno omogočala neko normalno upravljanje z divjadjo, predvsem pa odpravila vse bolj očitne konflikte med lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov in lovci, konflikte, ki se bodo po našem prepričanju z uveljavitvijo tega zakona samo še poglobili in razširili na celotno območje Republike Slovenije in dolgoročno onemogočili lovsko udejstvovanje našim državljanom. Za Slovensko demokratsko stranko so sporne tudi naštete omejitve pri posegih v okolje divjadi. Po našem prepričanju neupravičeno in preveč omejujejo rabo kmetijskih zemljišč in gozdov. Popolnoma nedorečen in prepuščen upravljavcem pa je tudi način določevanja in izplačevanja višine odškodnine za škodo po divjadi. Sporno pa je po našem prepričanju tudi to, da je država prevzela prekomerno škodo, nastalo po divjadi na obmejnih loviščih. Mislim, da bi to morala biti stvar, po mnenju Slovenske demokratska stranke, upravljalca lovišč in ne sme bremeniti državnegaproračuna. Rad bi še enkrat poudaril, da bi po mnenju Slovenske demokratske stranke lahko zadovoljivo razrešili problem lastnikov kmetijskih zemljišč in njihovo željo po lovskem udejstvovanju s prednostnim članstvom lastnikov kmetijskih zemljišč, ki imajo več kot 15 hektarov gozdnih ali kmetijskih zemljišč v lovskih družinah, s tem, da tem članom ne bi smele lovske družine zaračunavati neke pristopnine. Vendar se to načelo popolnoma poruši z novo uveljavitvijo in možnostjo novega širjenja državnih lovišč ki so za nas najbolj sporna. Že sedaj se dogaja, da celotne lovske družine ne morejo izvajati lova, da se člani teh lovskih družin ne morejo lovsko udejstvovati zaradi tega, ker so na njihovih območjih uzakonjena lovišča s posebnim namenom, državna lovišča. No, v Slovenski demokratski stranki pričakujemo tudi, da boste predlagatelji odpravili tudi taka neskladja, kot je v 77. členu, ki sankcionira lastnika mačke, ki se prosto giblje v naravi. Ni pa to edina sporna zadeva v tem zakonu, je pa, milo rečeno, zelo čudna. Glede na vložene amandmaje pa glede na člene, ki so v tretji obravnavi še odprti, je nemogoče pričakovati, da bi se osnovni koncept zakona menjal v taki meri, da bi bil deležen naše podpore. Zato še enkrat poudarjam, da bomo predvsem zaradi uveljavljanja možnosti ustanavljanja novih lovišč s posebnim pomenom oziroma državnih lovišč in zaradi nezadostne vloge lastnikov kmetijskih zemljišč in gozdov ter lokalnih skupnosti v Slovenski demokratski stranki nasprotovali sprejetju tega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Potrč, Združena lista.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Prvo temeljno vprašanje, o katerem smo začeli ob pripravi tega zakona in ki je bilo tudi v javnosti močno prisotno, je bilo vprašanje, ali ostaja ali ne divjad državna lastnina oziroma, kot so nekateri želeli, da postaja, ker doslej ni bila, lastnina nikogar oziroma da pripada lastniku gozda v času življenja in če je odstreljena, tudi ko se najde na njegovem zemljišču. In drugo takšno temeljno vprašanje je bilo, ali naj z divjadjo kot državno lastnino upravljajo lovske organizacije, ki so usposobljene za opravljanje teh nalog, saj morajo imeti lovci lovski izpit, s prostovoljnim delom pa so in bodo morali tudi v bodoče skrbeti za divjad in vse dohodke lovske družine vlagati v lovišče, ali pa, kot so bile druge zahteve, naj začnejo z upravljanjem lova razpolagati lastniki zemljišč. Upal bi si trditi, da so bila ta temeljna vprašanja včasu od predložitve zakona v javnosti v mnogočem razčiščena. Upal bi si trditi, da je velika večina javnosti potrdila, da je prav, da divjad ostaja državna lastnina in da se z njo upravlja prek lovskih organizacij; da je bilo razumljeno, da gre tu za večinski interes tudi manjšinskih lastnikov gozdov in zemljišč in da imajo pač zato drugačne lastnike, samo manjši krog velikih lastnikov, ki bi si želeli pridobiti pravico do lova, da bi jo uresničevali predvsem skozi svoje ekonomske interese, ne pa tudi skozi socialno in naravovarstveno funkcijo lastnine, ki jo je treba v vsakem primeru v celoti spoštovati. Res je o tem bilo veliko demagogije, ampak mi smo še vedno prepričani, da je prav, da divjad mora ostati državna lastnina, da mora imeti država pravico podeljevati koncesijo, da morajo biti prvi prioritetni upravičenci do koncesije predvsem lovske organizacije, ki so na organiziran način pripravljene in usposobljene skrbeti za divjad. Zaradi tega tudi pričakujemo, da se nekaj osamljenih zahtev, ki še ostajajo, da bi poleg lovskih družin lahko upravljalci bili tudi fizične osebe, ne sprejme. Drugo takšno pomembno vprašanje, ki je bilo prisotno, je bilo vprašanje vloge lokalnih skupnosti. Mi bi želeli poudariti, da se zavedamo potrebe, da lokalna skupnost tudi pri, bi rekel, programiranju lova in pri načrtovanju lova sodeluje. Vendar zahtevati, da ima in daje soglasje, ni mogoče in na nobenem drugem področju, kjer ga imamo, tudi na ta način tega to ne urejamo. Preveč je tukaj različnih in tudi nasprotnih interesov, mnogokrat bi šlo tudi za mnogo lokalnih skupnosti, ki bi pri tem sodelovale, tako da mislim, da je zahteva po temeljitem sodelovanju lokalnih skupnosti upravičena in zagotovljena v zakonu, soglasje bi bilo pa najbrž nesprejemljivo. Kot tretje vprašanje se nam postavlja vprašanje možnosti, da še imamo lovišča s posebnim namenom, in vprašanja, ki se ob tem postavljajo. Trditi, da jih želimo razširjati, najbrž ni res. Trditi, da ostajajo zaradi posebne vrste in privilegijev ulova, najbrž ni res. Res je da obstajajo zaradi skrbi za posebne vrste živali in za njihovo zaščito. In res je, da bo mogoče in nujno potrebno, da država, vlada v imenu države ponovno oceni, ali so potrebna vsa, ali so potrebna v obsegu, v kakršnem so teritoriji določeni sedaj, in ali je prav te teritorije zožiti tako, da bi na vsakem območju bila možna tudi organiziranost lovske organizacije, in vsaj to je tisto, kar daje obeležje temu vprašanju posebnih lovišč. Za naše mnenje je tudi prav, da se ohranja prednostni vrstni red podeljevanja koncesij, tako kot je zdaj določen, ker pomeni, da imajo lastniki možnost vključevanja v lovske družine, ki so že doslej uspešno na določenem območju in v skladu z nalogami, ki so jih imele, opravljale svojo funkcijo, ne pa da prihaja do umetnih, nasilnih reorganizacij, ki prav gotovo ne bodo dajale koristi. In zadnje, menimo, da je prav, da se ponovno preveri tudi eno od vprašanj, ki ni najpomembnejše, ki pa je v javnosti zbudilo precejšnjo pozornost, to je vprašanje sokolarstva kot vrste in oblike lova. Mi menimo, da je prav, da je glede na odmev, ki ga je to vprašanje imelo v času od druge do tretje obravnave, koristno, da se ta možnost še enkrat preveri, zato smo v tej smeri vložili amandma, ne z željo, da se vsakršna dejavnost sokolarjev, ki ni lov, prepove, ukine, ampak da bi res kazalo razmisliti, ali se vrsta lova kot sokolarstvo z zakonom na novo uvede, ali bi to bolj koristilo, kot trdijo zagovorniki, ali bi imelo negativne posledice, kot to trdijo tudi ministrstvo za okolje in prostor, mnoge agencije in mnoge civilnodružbene organizacije, ki so nas na ta problem opozorile. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franci Rokavec, Slovenska ljudska stranka.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Predstavniki vlade! Poslanke in poslanci! V Slovenski ljudski stranki menimo, da si bodo predlagatelji zakona naložili zelo veliko odgovornost za življenje novega zakona o divjadi in lovstvu. Namreč vodilo modre politike je, da zna in da je sposobna razreševati konflikte, ne pa obratno, da s svojimi rešitvami celo prispeva k nastajanju novih konfliktov v družbi. In prav omenjeni zakon gre v nezaželeno smer. Namesto da bi se poiskale rešitve med dvema ključnima subjektoma, Lovsko zvezo Slovenije in Kmetijsko-gozdarsko zbornico Slovenije, se poskuša na silo prek glasovalne večine v parlamentu ugoditi le enemu izmed že omenjenih subjektov. Naj ponovno poudarim, da v Slovenski ljudski stranki ni bila nikoli dilema, ali je divjad državna last. Vedno pa smo poudarjali, da je potrebno poiskati ustrezne rešitve, ki bodo prispevale k temu, da bosta tako kmet kakor lovec v sožitju lahko skupaj z državo našla najboljše rešitve za zagotovitev optimalnega ravnotežja staleža divjadi v naravi. Vsled tega v poslanski skupini SLS poudarjamo, da za zagotovitev tega cilja pa ni dobra rešitev ultimat, ampak iskanje ustreznih rešitev, pa tudi za ceno časovno kasnejšega dogovora. V večini zakonskih elementov je vsebina zakona v tretji obravnavi že postavljena in se v skladu z našim poslovnikom ne da spreminjati. Vendar smo v poslanski skupini vložili kar nekaj amandmajev, ki se dotikajo predvsem vprašanja odnosa do lastnine, načrtovanja lovskogojitvenih načrtov, kakor tudi vprašanja odškodnin. V Slovenski ljudski stranki menimo, da je duh tega zakona v opredelitvi lastnine neevropski, še zlasti pri oblikovanju posebnih lovišč. Ustavno se nam zdi sporno, s 33. členom ustave. Nesprejemljivo je, da država ne bo ne meni nič ne tebi nič sploh povprašala dotičnega lastnika zemljišča v loviščih s statusom posebnih lovišč, ali lahko na njegovem zemljišču izpostavi poseben status lovišča. Prav tako poudarjam, da je dosedanja ureditev pri načrtovanju, lovskoupravljalskih načrtih kakor tudi lovskogojitvenih načrtih, preohlapna, saj je besedica sodelovanje za kmetijsko-gozdarsko zbornico v teh procesih lahko razumljena kot neformalno obvestili. Zato smo v poslanski skupini tudi pripravili dodatno rešitev za tretjo obravnavo. Namreč, da je potrebno na tem področju opredeliti in določiti način usklajevanja med ključnimi subjekti načrtovanja in upravljanja z lovišči. Zelo slabo je urejeno poglavje odškodnin, saj prepušča ureditev s podzakonskim prepisom, kar je nesprejemljivo, saj je prav to področje že do sedaj bilo najbolj konfliktno na relaciji lastnik zemljišča - lovec oziroma lovska organizacija. Zato je od zakonodajalca popolnoma nesprejemljivo, da tega področja izrecno ne uredi v samem zakonu, kar je določal in določa že obstoječi zakon. Zakon bi moral v osnovi določiti, da je upravljalec dolžan zaščititi kmetijska zemljišča ne pa obratno. Namreč, saj že preprosta logika življenja pove, da mora lastnik živali zaščititi svoje zemljišče pred škodo na sosedovih zemljiščih ali preprosteje povedano, rejec živali mora poskrbeti, da se bo žival pasla na njegovih travnikih, ne nasosedovih. Ne, v zakonu o divjadi in lovstvu je drugače. Država je lastnik divjadi, lastnik privatnega zemljišča pa je dolžan, da stori vse za zaščito zemljišč. Naj samo citiram, kaj piše v drugem odstavku 53. člena, ki govori o preprečevanju škod. "Imetniki kmetijskega in gozdnega zemljišča, na katerem je lovišče, so dolžni uporabljati ustrezna zaščitna sredstva, ki jim jih priskrbi upravljavec lovišča, in izvajati druge predpisane ukrepe za preprečevanje škode po divjadi." Človek bi rekel narobe svet, vendar je ta mogoč samo še v eni izmed petindvajseteric bodočih držav Evropske unije, na otoku, ki bi ga lahko celo poimenoval socialistična Republika Slovenija. Prav ta določba je za Slovensko ljudsko stranko nesprejemljiva, saj prinaša v življenje nove konfliktne situacije. V Slovenski ljudski stranki smo ogorčeni, da so avtorji tega zakona pripravili koncept, po katerem bo podzakonske prepise sprejemala vlada, vendar njegovo izvajanje pa bo naloženo ministrstvu za kmetijstvo. Imeli smo lepo priložnost videti ob začetku rojevanja tega zakona v parlamentu, kako se temu streže, ministrstvo za okolje bo tisto, ki bo v vladi pač tudi s svojo trenutno večino vzpostavilo vse mehanizme in načine odločanja, da bo to po njegovem konceptu, ministrstvo za kmetijstvo pa naj seveda izvaja zakon. Po drugi strani, naj se deli proračunski denar tudi za škodo po divjadi, minister Mramor pa naj obdavči seveda tudi z dohodnino ta prihodek, ki bo seveda samo prihodek, ki bo nadomestilo za škodo, ki je dejansko narejena brez potrebe. Za konec, če zaključim. Vendar, to ni najhujše, najhujše je, da se čedalje bolj uveljavlja metoda vladanja močnejšega tudi za ceno enostranskih odločitev, ki pomeni, da se zagotovi boljši status eni skupini na račun druge. Kolegi predlagatelji iz vrst LDS, Združene liste in DeSUS-a, odkrito vam povem, slabo ste se odrezali pri tem projektu in v Slovenski ljudski stranki ne bomo podprli takega zakona.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik DeSUS-a. Gospod Čeligoj? Ne bo. Dobro. Stališče liberalne demokracije bo predstavila gospa Lidija Majnik.
Spoštovani gospod predsedujoči, predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Zakon o divjadi in lovstvu bomo v poslanskem klubu liberalne demokracije seveda podprli. Osnovne rešitve so tiste, ki jih podpiramo in smo jih kot predlagatelji zapisali tudi v 1. členu zakona. Podpiramo upravljanje z divjadjo, ki obsega načrtovanje, ohranjanje, trajnostno gospodarjenje in spremljanje stanja divjadi ter načine njihovega izvajanja. Zavzamemo se za tako upravljanje z divjadjo, ki zagotavlja ekološke, socialne in gospodarske funkcije divjadi ter njenega življenjskega prostora, zlasti pa, kot smo zapisali, ohranjanje in varstvo divjadi kot naravnega bogastva, ohranjanje in povečevanja biološke in krajinske pestrosti ter stabilnosti življenjskih združb, preprečevanje in povračilo škod od in na divjadi in trajnostno gospodarjenje z divjadjo. Od vložitve je zakon, razen v temeljnih načelih, doživel z amandmaji veliko sprememb. Po mnenju poslanskega kluba je sedaj boljši, saj smo ga usklajevali z najrazličnejšimi predstavniki zainteresirane javnosti in upoštevali tudi številne pripombe, ki smo jih uspeli v drugi obravnavi sprejeti z amandmaji. Za tretjo obravnavo nam je tako ostalo le še nekaj podrobnosti, ki jih bomo obravnavali v današnji razpravi. Glede na številne odzive bosta verjetno kar nekaj razprave doživela 43. in 44. člen zakona in amandmaji, ki so k njima vloženi. To sta člena, ki govorita o opravljanju lova in s tem o sokolarjenju, ter člen, ki govori o prepovedih pri opravljanju lova. Če pri sokolih lahko napovem, da imamo v poslanskem klubu Liberalne demokracije različna mnenja in da bomo tako tudi glasovali, lahko pri prepovedi opravljanja lova, torej v točki, ki govori o območju, kjer lov ni dovoljen, povem, da bomo v poslanskem klubu podprli amandma, saj bi bila sicer skoraj onemogočena temeljna dejavnost zakona, to je lov. Varnost ljudi in premoženja je namrečv zakonu rešena v drugih členih, sploh pa v 43., ki pravi, da se lov ne sme izvajati tako, da bi ogrožal življenje ali zdravje ljudi. V medijih se zadnje dni pojavlja trditev, da je zakon narejen po meri lovcev, ne pa po meri lastnikov. Temu odgovarjamo v poslanskem klubu liberalne demokracije z naslednjim: zakon je narejen po meri planincev, ekologov, turistov, tudi lovcev, narejen je po meri državljank in državljanov, po meri ljudi, ki želijo svobodne gozdove brez ograj in nepotrebnih omejitev. V poslanskem klubu liberalne demokracije bomo zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Barovič bo predstavil stališče Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Veliko je bilo povedanega, izrečenega, izraženih veliko nasprotovanj, dvomov, različnih mnenj o posameznih členih in o celotnem zakonu. V Slovenski nacionalni stranki smo zakon proučili in ugotovili bistvo, da gre pri tem zakonu za sonaravno gospodarjenje z divjadjo in njenim življenjskim prostorom, kar je bistveno. V Slovenski nacionalni stranki smo ugotovili, da ta zakon omogoča enakopravno vključevanje vseh državljanov pri izvajanju naravovarstvene in lovske dejavnosti. To je bistvo, po mnenju Slovenske nacionalne stranke. Če nadaljujemo s problematiko, o kateri se je in se bo najbrž še največ govorilo, v Slovenski nacionalni stranki nismo za to, nismo za to, da bi se lovišča drobila. Ne nazadnje, kaj pa žival ve, na kateri zemlji ali na čigavi zemlji ali na čigavem območju je. Narava je tista, ki živali vodi, in narava je tista, ki zahteva uravnotežen ekološki sistem, in to je bistvo našega življenja. Če karikiram, kako pa naj prebere, če bi zasebni lastnik napisal "prepovedan prehod prek zasebnega zemljišča", ne vem, "srnam, jelenom in ljudem"? [[Oglašanje iz ozadja.]] Oprostite, jaz sem vas poslušal, spoštovani gospodje, ni brezvezno. Ni brezvezno. Zakon govori o tem, ali bo državna lastnina ali bo žival na zasebnem območju zasebna lastnina. In če o tem govorim, govorim torej o zakonu in ne govorim brezvezno, ne govorim o avtomobilih. Naše mnenje je pač tako. V Slovenski nacionalni stranki tako razmišljamo in tako ocenjujemo. Ker ne nazadnje lahko - ni brezvezno! - jaz kot lastnik nekega zemljišča živali privabljam na tak ali drugačen način in jih potem fino streljam, dokler jih ne zmanjka. To je pač tako. Ocenjujemo, v Slovenski nacionalni stranki, da kljub vsem razpravam in polemikam ter številnim dopolnilom zakon dejansko zagotavlja pravno podlago za gospodarjenje z divjadjo in njenim življenjskim prostorom. Spoštoval bom tudi voljo in priporočilo, navodilo podpredsednika, predsedujočega, in ne bom imenoval natančnega člena, bom pa govoril še o eni vsebini, ki je za Slovensko nacionalno stranko pomembna, in je sestavni del zakona, če je sedaj splošna razprava. In sicer gre za naše mnenje, da se je prikradla velika napaka pri deklaraciji uporabljanja strelnega orožja, ki lovcu prepoveduje uporabo polavtomatskega orožja, zato, ker je nabojnik mogoče napolniti z več kot dvema nabojema, ampak več kot dva naboja ne smeta biti. Na tej napaki ugotavljamo, da je pač marsikakšna slabost modrecev, ki pripravljajo zakone, ne samo tega iz klopi. Ampak, kot sem dejal, v Slovenski nacionalni stranki bomo zakon podprli. Pričakujemo, da bo v kratkem pripravljen tudi predlog sprememb zakona v zvezi z vsaj postavljenim vprašanjem. In tudi takrat, ko bodo prišle te spremembe, bomo seveda zakon podprli. Še enkrat pa pravim, zaradi osnovnega stališča Slovenske nacionalne stranke, da gre za sonaravno gospodarjenje, gre za ohranjanje ekološkega sistema in za enakopravno vključevaje vseh [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]in lovske dejavnosti in pri skrbi in odgovornosti za naš skupen življenjski razvoj. Hvala, ker ste me poslušali.
Hvala lepa. S tem smo končali predstavitve stališč poslanskih skupin. Sledi razprava o predlogu zakona v celoti. Spoštovane gospe in gospodje, ki boste razpravljali, dovolite, da še enkrat opozorim, o zakonu v celoti. Ker potem imamo 13 členov, o katerih bomo konkretno razpravljali, da ne bi potem izgubljali časa. Dobro. Torej o zakonu v celoti bo najprej razpravljal gospod Alojz Sok. Ne bo. Gospod Anderlič? Tudi ne. Gospod Drobnič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Dovolite še z moje strani nekaj besed k temu zakonu. Torej, k tej splošni razpravi. Zagotovo je zakon potreben, da se sprejme. Vendar na način uravnoteženosti. To smo v poslanski skupini Nove Slovenije večkrat jasno povedali, seveda pa ob upoštevanju tudi ustavnih pravic, ki so zagotovljene. Med temi je tudi lastnina. Možnost uporabe lastnine pa je možno tudi omejiti in vsi, tudi amandmaji, naše razpravljanje je šlo v tej smeri. Zakaj ne bi upoštevali lastnine kot izhodišča tudi pri ureditvi lovišč, da imajo pravico lastniki, ne glede na to, kako so veliki, da se oblikuje lovišče tudi na način njihovega združevanja ali pa njihovega avtentičnega interesa, da prenese na lokalno skupnost, in tako na nek način subsidiarno oblikujejo lovišče in prispevajo k uravnoteženosti. Če se bo lastnike popolnoma izločilo, bo nastal hud konflikt. Konflikt lastnine in na drugi strani divje živali, ki so opredeljene kot državna lastnina. Zakaj ne bi izboljšali te uravnoteženosti in skladnosti? Kolikor hitro opredelimo lastnino, da je državna, se bo vzpostavil mehanizem odškodnin. Se bo moral, kljub morda nasprotovanju. To bo pa porodilo veliko sporov. Opredelil bi še glede tega, kakšno mesto imajo lokalne skupnosti pri oblikovanju strategije za lovišča, za krmišča in podobno. Zdaj imamo zavod za gozdove, ki sam to ureja. Nekaj težav imamo v zvezi s tem industrijskim krmljenjem živali. To je resnično industrijsko postalo. Zakaj temu pravim jaz industrijsko? Zato, ker je v bližini naselij, kar je slabo zamišljeno in vodi v nenaravno krmljenje. Vzpostavlja se en drug mehanizem, da so to res prava gojišča, ne pa naravni biotop za divje živali, kjer bi se vršila tudi naravna selekcija. Potem pa še ravnaje posameznikov na teh območjih, ko krmijo divje živali. Recimo, v Loškem potoku medveda in potem imamo seveda težave s skladnostjo in s spreminjanjem tudi narave obnašanja živali, da niso več tiste pristne, ampak se spreminjajo. Živali naj ustvarjajo biološko ravnotežje. Prvi ustanovitelj lovskih društev ali pa lovskega društva je bil gospod Lovrenčič, ta je Sodražan, od tam je doma kot jaz. Seveda ne živi več, ker to je že minilo 100, 150 let. On je rekel takrat, lov je pomembna zadeva, vendar ga ne jemljimo na način, da bo to kot zabava in neko plenjenje. Torej tem načinom, tem načrtom se moramo izogniti oziroma tem principom. Tako naj bi bilo tudi z lovskim zakonom. Upošteval naj bi lastnike, upošteval naj bi državni interes, da se ohranijo živaliv ravnovesju, da ohranjajo svoje naravne značilnosti, ne da se spreminjajo, tudi z načinom krmljenja ali lova, zato da to postane pravi biotop. Če bi prišlo do skladnosti tudi pri oblikovanju lovišč s strani lastnikov, potem bi bilo tudi veliko lažje oblikovati neko politiko odškodnin zaradi škode, ki jo povzročajo živali. Ker pa to ni tako predvideno, se bodo spori povečali. In bog nas varuj takih zakonov, ki povzročajo spore. Zakoni morajo biti takšni, da spore zmanjšujejo, če jih že ne odpravljajo. Hvala.
Hvala lepa. Zdaj moram iti po tem seznamu. Nekaterih kolegic in kolegov ni, tako da moram iti kar po vrsti. Gospod Jože Avšič, izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Prepričan sem, da bomo danes sprejeli novi zakon o divjadi in lovstvu, ki bo nadomestil sedanji zakon o varstvu, gojitvi in lovu na divjad, ki je že kar precej star, saj izhaja iz leta 1976 oziroma s popravkom iz leta 1986. Resnici na ljubo je treba ugotoviti, da tudi ta stari zakon v osnovnem namenu ni bil tako slab ali pa sploh ni bil slab. To dokazuje tudi stanje v slovenskih gozdovih, stalež živali, gojitveni ukrepi, ki so se v vsem tem obdobju izvajali, in tudi sonaravnost gospodarjenja v gozdovih. Vendar pa je nova ustava in nekatera dejstva, ki smo jih v samostojni Sloveniji zabeležili tudi prek zakonov, ki urejajo področje lova na svoj specifičen način, kot je zakon o gozdovih, zakon o varstvu narave in nekateri drugi predpisi, ki jih izdajajo ministrstva, povzročili dovolj razlogov, da se pripravi povsem nov zakon, vendar seveda tudi na podlagi ustaljenih tradicij in načina, ki velja v Sloveniji v zadnjih 50 do 60 letih. Ocenjujem, da so cilji zakona, ki so bili opredeljeni z uskladitvijo z ustavno ureditvijo, z novimi strokovnimi pogledi oziroma spoznanji, z ureditvijo zmede v zakonodaji, z uskladitvijo z drugimi predpisi, zadosti veliki, da se ta zakon tudi sprejme. Načela, na podlagi katerih je zakon pripravljen in ki slonijo na poudarku na ohranjanju narave, na trajnostni rabi in ekološki, socialni in gospodarski rabi divjadi, in pa seveda tudi načelo, da sedanje družbeno bogastvo, ki ga imamo v lovstvu še vedno v Sloveniji, kljub temu, da smo že krepko desetletja v novi ustavni ureditvi, govorijo o tem, da je ta zakon potrebno sprejeti. Prepričan sem, da načelo, da družbeno lastnino s tem zakonom spreminjamo v državno lastnino, tako kar se tiče divjadi kot seveda tudi lastnine sedanjih lovišč s posebnimi nameni, govori o tem, da smo na pravi poti. Vedno, ko smo v tem parlamentu, tudi pred leti, spreminjali družbeno lastnino, ki je namenjena vsem državljankam in državljanom, smo se praviloma odločali, da ta družbena lastnina postane državna lastnina. Ne nazadnje tudi kmetijska zemljišča, ki so bila v lasti družbenih podjetij, so postala državna. Z njimi gospodari v imenu države Republike Slovenije sklad kmetijskih zemljišč in gozdov. To velja tudi za gozdove. V takem stanju je seveda normalno, da postane divjad last države, da je izdajanje lovskih pravic na strani države. Upravljanje pa bo poverjeno po tem zakonu, tako na eni strani zavodu za gozdove, na drugi strani pa seveda lovskim organizacijam in zvezi lovskih družin. V bistvu zelo podobno, kot je ureditev sedaj. Kar se tiče zakona v tretji obravnavi, menim, da moramo posebno skrb posvetiti predvsem dejstvoma, ki sta se zgodila v drugi obravnavi, in sicer, da je bilo sprejeto načelo oziroma zahteva, da je prepoved lova v razdalji bližje kot 250 metrov od stanovanjskih hiš, naselij ali pa železniških in drugih prometnih komunikacij. To načelo je seveda na nek način simpatično. Hkrati pa s tem lahko tudi bistveno ruši koncept zakona, ki govori o tem, da lovišča naj ne bi bila manjša kot 2000 hektarov. Že dejstvo, da je Slovenija sorazmerno redko poseljena oziroma ima velika področja, zlasti lovno zanimiva področja z razpršeno naselitvijo, govori o tem, da če bi to načelo tudi obveljalo v zakonu tudi ob koncu, ob zaključnem sprejemu, da bo zelo težko formirati lovišča in upoštevati to velikost 2000 hektarov. Še več. Že obstoječa lovišča bodo imela nekatera težavo, ker tudi danes ne obsegajo 2000 hektarjev. Zato mislim, da bi bilo prav, da tudi ob tretji obravnavi sprejmemo ali pa vsaj za magnetogram sprejmemo interpretacijo, da bo možno v skladu z 8. členom, 2. točko, ob opredeljevanju lovišč na podlagi novega zakona priznavati tudi tista lovišča, ki so sedaj velika, recimo 1960 hektarjev, kar nekaj takih lovišč v Sloveniji ta hip tudi imamo. Pripravljavci zakona so nam zatrdili, da je v skladu s to 2. točko to možno tudi storiti. Še o eni posebnosti, ki smo jo sprejeli v drugi obravnavi, bi bilo vredno spregovoriti. Vložen je tudi amandma je na to temo. To je sokolarstvo, za katerega je v Sloveniji pravzaprav bilo kar veliko razprav. Na eni strani tistih, ki podpirajo to zvrst lova, in na drugi stani predvsem tistih, ki temu nasprotujejo. Osebno ocenjujem, da to ne gre za tako pomemben del zakona, da bi bil ta del ključnega pomena za njegov sprejem. Menim tudi, če bo to sprejeto, tako kot je tudi bilo z amandmajem v drugem branju to sprejeto, da se bo dalo s kontrolo, s podzakonskimi predpisi tudi to zvrst lova, ki je na nek način marginalna za celovit zakon, da bo tudi sprejemljiv. Karkoli že, poslanski kolega gospod Beuermann se javlja k besedi iz klopi. Verjetno bo prišel na vrsto, da bo pojasnil svoja stališča, vendar ocenjujem, da s temi popravki bomo lahko zakon sprejeli in zagotovili dobro osnovo za nadaljnji razvoj lovstva na slovenskem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Andrej Bajuk. Ne. Ja, gospod Beuermann, sedaj ste pa na vrsti.
Hvala za besedo. Res je, sam sem hud nasprotnih sokolarstva in bom govoril o sokolarstvu. Ker pa želim spoštovati vaše priporočilo, da govorimo samo o zakonu v celoti, bom prihranil razpravo za amandma. Hvala.
Hvala. Gospod Sušnik.
Hvala lepa. O zakonu na sploh bi želel še par besed povedati. V bistvu je tisto, kar sem povedal, v imenu poslanske skupine. Tudi del, razume se, mojega stališča. Jaz mislim, da ta zakon, ki je sedaj v tretjem branju, ne bo prinesel ničesar dobrega. Ničesar dobrega predvsem zaradi tega, ker ni uravnotežen. Ker ni uravnotežen, ker vse subjekte, vse dejavnike, ki sodelujejo v tem procesu opravljanja z divjadjo in lovom, ne obravnava na enakopraven način. Predvsem imam tu v mislih 350.000 in še nekaj lastnikov kmetijskih zemljišč in gozdov, ki si po mnenju predlagatelja v tem zakonskem predlogu ne zaslužijo in niso zaslužili primerne obravnave. Zaradi tega sem globoko prepričan, da bo pri izvajanju tega zakona prihajalo do hudih konfliktov, ki bodo resno ogrozili prizadevanja države, prizadevanja naše skupnosti, da ohranimo to bogastvo, ki ga divjad nedvomno predstavlja. Treba je namreč povedati, da se, bom rekel, ta priviligirani pristop do lova, ki je zapisan v starem zakonu o lovu iz leta 1976, praktično uveljavlja naprej, ne da bi upošteval vse spremembe družbenega sistema, ne da bi upošteval lastnino, ki je dobila, v to sem prepričan, zato smo ne nazadnje napisali v ustavo, neko drugo veljavo in težo. Kaj se že dogaja? Lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov so začeli razmišljati, da pa le ni nujno, da vse ostane tako, kot je bilo. Začeli so razmišljati o pravicah, ki jim kot lastnikom kmetijskih zemljišč in gozdov, ne nazadnje lovišč, gre. Dokler nismo te zadeve odpirali, je zaradi, bom rekel, neke samoumevnosti, ki je bila lastna našim ljudem v preteklem sistemu, to teklo tako, kot je teklo. Sedaj se bo pa začelo, to sem globoko prepričan, dogajati to, da bo lovcem, ki vokviru lovskih družin opravljajo lovišča, moteno ali pa onemogočeno lovsko udejstvovanje prav zaradi konflikta, ki zaradi neurejenih razmer nastaja. Poglejte, to je zelo neodgovoren, bom rekel, avanturističen pristop k reševanju te problematike, ki jo še dodatno poglablja, takšen amandma, kot je bil amandma, ki je prepovedal izvajanje lova v krogu 250 metrov okoli stanovanjskega objekta ali javne površine. To je svojevrstna, bom rekel, neumnost, ki sem jo tudi sam podprl, da bi opozoril na vsa stranpotja tega zakona. Če ste pozorno prebrali ta amandma in če ste si v mislih narisali, kaj to pomeni za lovišče v sredogorju v osrednji Sloveniji, potem vam je lahko jasno, da praktično lovišča več ni zaradi razpršene poselitve, zaradi prepredenosti lovišč z vsemi javnimi cestami in komunikacijami. In kaj se bo dogajalo? Zaradi tega bo prihajalo do še večjega neskladja med staležem divjadi in posledično nastale škode na območjih z omejenimi pogoji kmetovanja, kjer že tako država kot lokalne skupnosti imamo hude težave s tem, da bi zagotovili urejenost, bom rekel, da bi zagotovili tisto komunalno funkcijo, ki bi jo kmetijstvo na teh območjih naj imelo. Poglejte, v enem od členov zakona je celo napisano, da je prepovedano pogozdovati košenice in travnike na gozdnih območjih. Na eni strani prepovedano, na drugi strani pa takšen način planiranja odstrela, takšen način priprave lovsko-gojitvenih načrtov, ki tolerirajo nenormalno visok stalež divjega prašiča, nenormalno visok stalež srnjadi, kar se nam dogaja po letu 1993 odkar planira zavod, odkar lovske družine nimajo nobenega vpliva na odstrel, na plan. Zgodilo se bo to, da se nam bodo tisti travniki, te košenice stoodstotno zagotovo zarasle, ker so jih, sploh v lanskoletnem obdobju, v letošnji spomladi in letošnji jeseni tako in tako vse razrili divji prašiči, ki jih, bom rekel, umetno krmite, umetno vzdržujete - tu gre predvsem za odgovornost zavoda za gozdove - v nenormalnem obsegu, ki posledično zaradi pomanjkanja prostora povzročajo škodo na kmetijskih površinah v samih krajih, v naseljenih območjih, dolinah ob avtocesti, da ne govorim, da so razrili in uničili vse košenice, ki so na više ležečih območjih. Vse to je šlo skupaj tudi v povezavi s sušo in temi stvarmi. Veste, ta konflikt, ki ga pričakujem z uveljavitvijo tega zakona, bo takšen, da bo gospodarjenje, ki bo zaupano lovski družini, praktično nemogoče. Kaj boste spoštovani odgovorni z ministrstva oziroma predlagatelji potem naredili? Kaj boste naredili s takšnimi lovskimi družinami, ki že danes ob takem načinu dela, ki se uzakonja naprej, ki ne dopušča nekega aktivnega vključevanja lokalnih skupnosti in lastnikov zemljišč pri pripravljanju lovsko-gojitvenih načrtov? Kaj se bo zgodilo oziroma kaj boste storili že v letošnjem letu, v letu 2003, s tistimi lovskimi družinami, ki so bankrotirale, ki niso več v stanju izplačevati nastalih škod po divjadi? Poglejte, tu gre za tako očiten razkorak, ki bo v končni posledici prizadel tako ljudi, ki tam živijo, predvsem pa mislim, da je to velik udarec za lovske organizacije, za lovske družine, ker bo posledično omejeno in vse bolj oteženo lovsko udejstvovanje 22 tisoč in še nekaj lovcev, ki so združeni v Lovski zvezi Slovenije. V dveh, treh členih ste zapisali, kar mislim, da je dobro, ker pozdravljamo, da bi lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov uveljavljali svojo lastninsko pravico skozi prednostno pravico v udejstovanju v lovski družini, ki dobi koncesijo na področju, kjer pač ima ta lastnik svoje premoženje. To je vse sicer lepo in prav. To je tudi način, ki ga mi in tudi sam podpiram. Na drugi strani pa ste vse to zanikali s ponovno uveljavitvijo, s ponovno uzakonitvijo, še več, celo z možnostjo širjenja državnih lovišč. Ali ste se vprašali, tu gre za 300 tisoč in še nekaj hektarjev državnih lovišč, kako je v tem primeru kršena ustavna pravica udejstvovanja, lovskega udejstvovanja oziroma kako je tu kršena enakost pred zakonom za te lovce, za te ljudi s teh območij, kjer so državna lovišča in kjer je po črki tega zakona nemogoče podeliti koncesijo neki lovski družini, v kateri se združujejo ljudje, ki bi radi skrbeli za naravo, ki bi želeli loviti, ki bi ne nazadnje se radi združevali. Tudi ta društvena in družbena dejavnost lovskih družin je pomembna. Že zdaj imamo primere, da je temu tako in z uveljavitvijo državnih lovišč prihajamo v situacijo, da še naprej omejujemo to lovsko pravico. To je drug tak faktor, ki je za mene, bom rekel, popolnoma nesprejemljiv. Jaz sem prepričan, da bodo lastniki kmetijskih zemljišč, tudi najavili so že, naredili vse, da bodo uporabili vsa pravna sredstva, da se ta zakon ne uveljavi. Prepričan sem tudi, da je možno najti dogovor, da je možno najti kompromis in da se v bistvenih elementih tega zakona naši pogledi na bistvene elemente tega zakona ne razlikujejo v taki meri, da ne bi uspeli zakona v kasnejšem obdobju uskladiti do take mere, da bi bil uravnotežen in predvsem sprejemljiv za vse, ki v tem procesu upravljanja z divjadi in lova sodelujejo. Tukaj ste zanemarili, milo rečeno, postavili v podrejen položaj 350 tisoč lastnikov kmetijskih zemljišč in gozdov. Preko tega dejstva ne more nihče. Jaz sem prepričan, glede na to, da so tudi ti členi zaprti, da se tukaj ne da nič več storiti. Zaradi tega, bom rekel, imam tudi tako odklonilen odnos do tega zakona. Prepričan sem, da ne bo ta zakon prinesel ničesar dobrega. Predvsem zaradi teh neskladij, ki sem jih povedal. Je pa ta zakon po mojem prepričanju prinesel to, kar je zelo dobro, to pa je, da so ljudje začeli razmišljati o načinu izvajanja lova. Začeli so razmišljati. V končni fazi bo ta razmislek prinesel tudi do takih rešitev, ki bodo morale zadovoljiti vse. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Geza Džuban.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Ta zadnja razprava mi je bila dosti korektna. Na nekatere zadeve je smiselno opozoriti, medtem ko so nekatere zgodbe, ki jih poslušamo pri tem zakonu, toliko demagoške, da mi je prav čudno, da se lahko sproducirajo take zadeve. Na kaj mislim? V začetkusmo res imeli dva različna koncepta. Vlogo lastnikov zemljišč, in na drugi strani, recimo, upravljavcev lovišč, v katere smer se je pač sedaj tehtnica nagnila. Vendar so verjetno tudi zagovorniki tiste prve variante ugotovili, da koncesnina, ki naj bi je bilo ogromno, veliko denarja, ki bi ga delili vsem 350 tisoč lastnikom zemljišč, že danes ugotavljamo, da iz tega ne bo nič. Teh koncesij danes ni nič. In v bodočnosti jih ne bo veliko. S tem smo obljubljali tisto, česar ni in nikoli ne bo. Ali pa vsaj nekaj časa ne bo. Drug del zgodbe se nanaša na soglasja, ki se poskušajo povsod uveljavljati. Je seveda tudi področje, da oblikovati ena, druga in tretja lovišča ob soglasju vseh 350 tisoč lastnikov, se ne bi nikoli zgodilo. Pomeni, da se zgodba kristalizira v tej smeri, da so verjetno takrat imeli zagovorniki nekega drugega sistema v mislih 150 lastnikov, velikih lastnikov v tej državi. Ker je ta zadeva v celoti zbledela, je treba najti neko novo področje in rojevati konflikte skozi razpravo in predstavljanje tega zakona, ki vsebujejo zavajanja, demagogijo, pa tudi laži na koncu - to je področje škod. Sam sem se s škodami ukvarjal toliko, kot vi vsi skupaj v tej dvorani [[ne danes, takrat ko je polna]] . Ko poskušamo te zadeve reševati in vgrajevati v zakon, hodijo za mano ljudje pa tolmačijo zakon na tak način, kot smo danes tu poslušali. Da prebere kolega, celo iz koalicijske stranke, samo en odstavek, ki govori o dolžnosti lastnikov zemljišč, izpusti pa vse druge odstavke tega člena, ki govorijo o obveznosti drugih, in izpusti člen, ki govori o odgovornosti upravljavcev lovišč do škode in celo države. In seveda na tak način hodi za mano po Goričkem tudi moja - mislim s stanovskega vidika - kmetijska zbornica, ki bere zakon na isti način - da morajo lastniki zemljišč vse narediti, nihče v tej državi pa nič. In se mi zdi zelo pošteno, ko kolega Sušnik opozori na to, da pa morda v nekaterih primerih pa res država prekomerno ščiti oziroma posreduje pri pokrivanju škode. Na tak način bi morali predstavljati zadevo. Tisti, ki so močno prizadeti na področju škod, normalno, reagirajo tudi na čustven način in potem sprejemajo demagogijo, zavajanja in laži; pa zato seveda niso krivi, ker so prizadeti. Na tak način rojevamo nove konflikte, ki bodo toliko časa, dokler se zakon ne bo preizkusil v stvarnosti. Morda nekatere zadeve res ne bodo urejene, kot je treba, vendar se mi zdi, da bolje kot v tisti drugi alternativi, ki smo jo rojevali od leta 1993, od Omanovega zakona naprej. Soglasja je seveda možno različno obravnavati. V zakon smo pripeljali zbornico, lokalne skupnosti oziroma predstavnike lastnikov zemljišč. Ko govorimo, recimo, o lovsko-gojitvenem območju, ki je dosti veliko - kaj vem, 12 občin je v mojem primeru - in dobiti soglasje za oblikovanje tega območja in načrt upravljanja z divjadjo od 12 občin in, ne vem, 5.000 lastnikov, naj mi nekdo razloži, kako bi to uspelo. Morda se ne razumemo dobro oziroma se v teh postopkih nismo razumeli dobro. Zdi se mi zadeva neizvedljiva. Sem pa za to, da imajo lastniki zemljišč in lokalne skupnosti pomembno vlogo pri načrtovanju in nadzoru odstrela in tudi pokrivanju škode. Danes poslušamo, kako škode niso dovolj natančno opredeljene, od tistih, ki so pa zahtevali da podrobnejše opredelitve gredo iz zakona. In smo to storili, sedaj je obratni očitek, da to ni dovolj natančno opredeljeno. Pomeni to tisto, kar sem v začetku rekel, da ta zakon očitno nekomu služi za produciranje konfliktov in seveda v politiki vemo, kakšen je končni cilj. Morda celo z amandmaji, če bi jih sprejeli, je predvideno, ampak vsebinsko o amandmajih ne bomo govorili načelno. Prekomerno prevzemanje odgovornosti za škode s strani države je takrat bil predlog ene naše ožje skupine, da gre samo za obmejna območja in za škodo po divjih prašičih in divjadi. To je na maždarski meji, to je pri nas. In seveda se ta zgodba zdaj prikazuje na različne načine, običajno vse drugače, kot je res. Če bo zakon zafunkcioniral, se mi zdi, da je ta zadeva pošteno rešena, če ostane v teh okvirjih, in da v tem primeru država ne bo prizadeta. V tem trenutku pa imamo opravka z loviščem, ki je tukaj vso škodo do nedavnega pokrivalo, dokler niso nastale izredne situacije na Hrvaškem in v Italiji. Ampak tisti prvi koncept zakona, ki se s sedanjim ne strinja, je hotel ravno ta lovišča in tudi to lovišče ukiniti, ki je do sedaj plačalo državi 25% vseh škod v državi in v najvišjem deležu plačuje škodo v tistem delu Slovenije, kjer je največ škode. Pomeni, da so neke zadeve nenavadno predstavljene. Sokolarstvo je morda poseben člen oziroma amandma in ne kaže v tem trenutku o njem veliko govoriti. Po moji presoji se v zvezi z lovstvom in divjadjo zaradi sokolarstva, rešenega tako ali drugače, ne bo nič spremenilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Razprave so o splošnem. To pa bo šlo. Gremo po vrsti. Gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Spoštovani! Vem, da je praktično vsaka beseda o namenu in ciljih tega zakona, kot so si jih zamislili avtorji tega zakona, obsojena na neuspeh. Tukaj ob sprejemanju tega zakona je zagotovljeno oziroma je bila izvedena popolna mobilizacija za njegov sprejem v točno določeni smeri, tako da prevladuje tu metoda buldožerja. Zaman je pravzaprav preprečevati, še posebej po zadnji razpravi, predlagatelje, avtorje tega zakona. Ne gane jih solza v očeh kmetice, ki nam iz televizijskih ekranov sporoča svojo stisko in svojo grozo nad takimi rešitvami tega zakona, kajti že doslej je bilo pravzaprav onemogočeno, da bi z nekim upanjem gledala v prihodnost.Jasno je izrazila, da že doslej je depriviligiran člen v tej družbi, pa kljub temu tu gospod Džuban prepričuje, da se prikazuje drugače, kot je res o teh škodah. Trdite, da je ta kmetica in številni drugi primeri, ki smo jih slišali in videli, lagala, da se laže, ko govori o tem, da je popolnoma brezpravna osebna, da je popolnoma brezpraven subjekt v tej mašineriji, ki ste si jo zamislili avtorji tega zakona. Mene ne preseneča, da je spisan in bo sprejet takšen zakon. Zakon je pisan spretno, zvito in perfidno. Dosledno zasleduje zgolj uresničevanje in izpolnjevanje interesov ozkih skupin znotraj lovske družine in tistih, ki stojijo za njimi. Negira pa, sem trdno prepričan, in poslabšuje pravice in možnosti 20.000 slovenskih lovcev. Pisan je za ozko skupino in mene to ne čudi. Ko sem videl na odboru za kmetijstvo, da si je predsednik Lovske zveze prignal za glavnega svetovalca sodnika Šubica, ki v zadevi Elan ni napisal sodbe in sem potem tu zvedel, da je tudi zelo aktivno sodeloval pri pripravi tega zakona, me ne čudi ničesar. Mislim, da se slovenska javnost zaveda kakšni interesi so tu v zakonu in dejansko je tako. Zakon so pisali baroni Lovske družine Slovenije, kot jo je definiral kolega Sok. Zaradi tega bi lahko rekli, da pravzaprav kar v 1. členu, če bi bili transparentni, bi zapisali, da ta zakon ureja upravljanje z divjadjo in opravljanje in razpolaganje z zemljišči, kjer divjad živi in se preživlja. To bi bilo ustrezno resnici. In prav tako bi moralo v drugem odstavku tega 1. člena pisati namesto tretje alinee, kjer pravi, "preprečevanje in povračilo škod od in na divjadi", tu bi bilo treba spustiti kak veznik, da bi ustrezalo resnici. Ta zakon ureja, tako kot je sedaj napisan, preprečevanje povračila škod. Ureja pa preprečevanje povračila škod. Če bi ti kmetje, ti lastniki zemljišč vedeli, na podlagi dosedanje prakse in na podlagi tega, kar je v tem zakonu, da bo tudi njihova pravica, ki je zaščitena, potem ne bi videli teh solz v očesu te kmetice in drugih. Zavedajo se, da so tako šibki v tem sistemu, da na njihove interese, njihove pravice nihče ne gleda, oblast jih ne spoštuje, tako da ta zakon dejansko ne zagotavlja trajnega gospodarjenja z divjadjo, ampak zagotavlja lovskim baronom trajno gospodarjenje z divjadjo, in jim zagotavlja trajno razpolaganje s finančnimi učinki lova, in omogoča trajno razpolaganje s privilegiji, kot je pravica do lova, brez slehernih, praktično obveznosti do lastnikov zemljišč in tudi do države. Ta zakon ropa državo, izničuje lastninsko pravico. Trdno sem prepričan, da na podlagi tako zvito napisanega zakona, kot sem že rekel, postavlja v bistveno slabši položaj veliko večino lovcev. Po mojem 20 tisoč lovcev, kot sem že rekel, bo v bistvu imelo status gonjačev. Tu v tem zakonu ni predvideno, da bi privilegirana kasta lovcev znotraj lovske zveze Slovenije morala za svoje privilegije karkoli prispevati iz lastnega žepa. Ker trofeje niso vključene v koncesijsko dajatev, je jasno, da bodo privilegirani lovski baroni še finančno bogateli, da bodo imeli velike materialne koristi. To možnost jim podaja ta zakon. Kot se že omenil, trdno sem prepričan, da se bo na številnih območjih Slovenije treba kmetom izseliti. Kot so se na Kočevskem zaradi ogrožanja divjadi, ker je divjad imela prednost pred človekom, ker kmet ni bil enakopraven, tako se bodo izselili, kot smo videli, tudi z delov Goričkega in Prekmurja, tako se bodo morali izseliti iz drugih delov Slovenije, ker ekonomska eksistenca ne bo več možna. Kajti to, da zakon določa, da je lastnik zemljišča dolžan ograditi ali pa zaščititi svoje njive, svoje vinograde, ne vem kaj, sadovnjake, pred divjadjo, to pomeni, da kmetijstvo, preživljanje prebivalstva s kmetijsko dejavnostjo ni primarno. Za vas so primarni interesi te majhne skupine privilegiranih lovskih baronov. Tudi sam sem prepričan, da bodo ti deprivilegirani prebivalci Slovenije, ki so jim kršene osnovne ustavne pravice, skušali, kot je rekel kolega Sušnik, z vsemi pravnimi sredstvi preprečiti uveljavitev tega zakona. Treba je jasno opozoriti slovensko javnost, da se s tem zakonom zopet izsiljuje nek referendum. Zopet izsiljujete referendum. In to je eden od številnih primerov v tem letu. Vem, da so tu še drugi politični cilji v ozadju za tako taktiko, zaradi tega ste tudi tako neizprosni, tako nedovzetni za sleherni argument, da bi se napisal zakon, ki bi bil uravnotežen. Zakon o lovstvu je potreben, toda pisati bi ga morali ljudje, ki so na drugačen način dokazovali svoje zavzemanje za interese te države. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Kavtičnik.
Hvala lepa, predsedujoči. Pozorno spremljam razprave in se zavedam, da je tu veliko kolegov, ki se na lovstvo bolje spoznajo, kot se spoznam sam, pa tudi na kmetijstvo se veliko bolje spoznate, kot se spoznam sam. Pa vendar mi dovolite, da rečem, da je zakon, ki je pred nami, torej predlog zakona o divjadi in lovstvu, zame v celoti boljši zakon, kot je bil prejšnji, kajti ta zakon upošteva vse tisto dobro, kar je prejšnji zakon, dodaja pa še sistemske rešitve upravljanja, načrtovanja in ohranjanja divjadi v naših gozdovih. Seveda so nekateri členi morda tudi ne dobro zapisani. Eden od teh je zame tudi ta o bližini lova, torej lova v bližini stanovanjskih naselij in hiš. Ali je tolerančna meja 250 metrov tista prava, je seveda vprašanje. Mislim pa, da smo oziroma da so tisti, ki so predlagali to rešitev, hoteli opozoriti, da je lov v neposredni bližini stanovanjskih hiš in naselij nevaren, pa tudi da je za številne ljudi, ki ne sprejemajo takšnega nasilja, tudi nesprejemljiv Morda bi bilo potrebno o tem tudi razmisliti in zapisati samo, da je strelno orožje, torej uporaba strelnega orožja v bližini hiš, kjer ljudje živijo, pač potrebno ustrezno urediti in seveda tudi zapisati. To, kar je pa kolega prej dejal, škoda povzročena od divjadi bo oškodovancem povrnjena, ne glede na to, da bo povzročena na nelovnih površinah. To pa je zapisano v členih 51., 57., 58. in 59. Jaz mislim, da so pripravljalci tega zakona bili pozorni in upoštevali tudi takšne anomalije, ki se lahko zgodijo. Zato bom seveda zakon podprl. Pri členu, ki govori o tolerančni meji, se bom pa še oglasil. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Majnikova, želite besedo? [[Ne.]] Potem smo seznam razpravljalcev, ki želijo razpravljati [[...]]Še gospod Sok. In nato še predlagatelj, če bo [[...]]
Hvala lepa za besedo. Jaz se pravzaprav nisem mislil javiti, ampak me je kolega Džuban izzval, ker nas dejansko tiste, ki vidimo to zadevo na drugačen način, primerja z demagogi in s tistimi, ki zavajamo slovensko javnost. Jaz bi rekel, da nismo mi vložili tega zakona. In takole obtoževati opozicijo in tiste, ki v poziciji drugače razmišljamo, z demagogijo, je do skrajnosti neprimerno. Moram potrditi to, kar je tudi sam rekel. Ne, ne razumemo se. Govorimo v tej hiši, pa se ne razumemo. Nihče ni do sedaj predlagal, da bi vsi lastniki kmetijskih zemljišč dajali kakršnakoli soglasja. Ve se, kdo predstavlja lastnike kmetijskih zemljišč, kje so lastniki kmetijskih zemljišč - člani. Ve se, kaj lokalne skupnosti opravljajo in predlogi so bili, da predstavniki lastnikov kmetijskih zemljišč in pa lokalne skupnosti v tem podeljevanju lovske pravice aktivneje sodelujejo. Nihče tudi ne nasprotuje in ne zanika, da sez lovom opravlja gospodarska, socialna, ekološka funkcija. Tudi nismo oporekali temu, da je država proglasila divjad za državno lastnino. Seveda bi lahko bila rešitev tudi drugačna. Ne moremo se pa strinjati s tem, da ste absolutno zaobšli lastnike kmetijskih zemljišč in pa gozdov. Ne moremo se s tem strinjati. Tukaj je ta razprava iz vrst opozicije, za razliko od pozicijskih poslancev, bistveno različna. In pravilna je ugotovitev kolega Džubana. Ampak to ni samo njegova ugotovitev, to smo tudi mi povedali od te koncesnine ta država ne bo imela ničesar. Ničesar ne bo dobila, izkušnje nas učijo. Tudi ni res, da se je samo gospod Džuban srečeval z [[...]]Rekel je, več, kot vsi vi skupaj, sam sem opravljal takšen poklic, da sem se z škodami na področju lovstva srečeval. Ne s samimi škodami, ki jih je povzročila divjad, ampak skozi škode, ki so pač bile povzročene, ne vem, zaradi pojavljanja kužnih bolezni pri živalih, potem s škodami, ki nastajajo po zavarovanih vrstah, divjih živali. Odkrito vam povem, tudi mene je pretresla slika, ki sem jo videl, in prav s področja, kjer so na veliko volili gospoda Džubana, verjetno je bila tudi njegova volivka, ko sem videl solzne oči ženske, ki ugotavlja, da ji divjad povzroči tako škodo, da na koncu ji nič ne ostane, kar bi lahko pomagalo k preživetju njene družine. Pri nas, bom še to povedal, v Prlekiji velja pregovor, pravijo, tako bom povedal, kot je, "lažje je dobiti iz mrtve kobile prdec, kot pa od države denar". Ljudje to vedo, zavedajo se. Gospod Džuban je pred ljudmi obljubljal, kako bo država poravnavala vse te škode. Ljudje pa vedo, da jim laže, da ne bodo nič dobili, zato se pojavljajo te kritike in ljudje se vse bolj organizirajo. Nič me ne bo presenetilo, če bodo zahtevali še en referendum. Opozicija pa je tista,če bodo prizadeti to zahtevali, da jim bo pomagala to pravico uveljaviti, pa če je vam, spoštovani gospodje vladajoči, v koaliciji prav ali ne. Vi na silo uveljavljate neka načela, neka nova načela, ki ne vzdržijo realne poštene presoje, za to gre. Hvala lepa.
Zapleteno. Še eno izjemo bom naredil, gospod Kacin, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Hvala za priložnost, za izjemo in popravni izpit. V zvezi s tem zakonom se mi zdi pomembno opozoriti na tri stvari. Govoril bom o svoji osebni izkušnji. Prav nedavno smo tukaj gostili gospode iz tujine, mislim, da je bil tudi predsednik odbora za kmetijstvo zraven na tem pogovoru. Potem smo se pogovarjali o lovstvu in turizmu. Čez čas smo ugotovili, da govorimo o čisto različnih pojmih. Ko so oni govorili o lovstvu in lovu, so imeli pred očmi konjerejo in turizem in preskakovanje ovir pri lovu na lisice. Ko jih je bilo treba posebej opozoriti, da gre pri nas za drugačne oblike in načine lova, so nam poskušali odgovoriti na vprašanja, ali je pri njih dovoljeno streljati s konjskega hrbta ali ne. Zato se mi zdi, da je ob tej razpravi pomembno predvsem, da se zavemo, da so oblike lova tradicionalne v določenih kulturnih okoljih in da je lov ves čas bil sestavni del gospodarjenja z živalskim fondom in vzdrževanja ravnovesja v naravi. Zato se mi zdi, da je treba ob tej priložnosti vendarle na eni strani izreči tudi določeno priznanje in spoštovanje lovcem, lovskim organizacijam, družinam, ki so ves čas skrbele za to, da se je fond divjadi ohranil, da so se nekatere živalske vrste, ki jih ni bilo več, ponovno naselile, da se nekatere zaradi drugačnega gospodarjenja z okoljem, pa zlasti drugačne kmetijske proizvodnje, ponovno pojavljajo. Zato se mi zdi, da je najprej treba do lova izreči nek pozitiven pristop. Druga stvar, ki se mi zdi pomembna, pa je vendarle na eni strani razvoj našega evropskega civilizacijskega pogleda na odnos do narave, ki sam po sebi zahteva večjo skrb za divjad. S tem v zvezi imamo takoj konflikt interesov, na eni strani gospodarska škoda, ki jo divjad povzroča zaradi tega, ker jo ohranjamo in jo želimo imeti, in na drugi strani pričakovanja in zahteve, da bi bilo te divjadi dovolj in da bi jo videli čim večkrat Rad bi dodal samo dve stvari, do katerih bi se rad opredelil. Eno je ta zgodba o sokolarstvu, ki se zdaj pojavlja na prvih straneh in se iz muhe, po mojem mnenju, dela slona. Pri lovu se je vedno uporabljalo tudi živali. Nikomur ne pride na misel, da bi problematiziral uporabo jazbečarja pri lovu na jazbeca, lisico ali karkoli podobnega, pa gre za povsem enak način najprej dresure živali in potem uporabe živali. Zato se mi zdi, da se moramo vendarle kolikor se le da racionalno opredeliti do tega izziva in ne kar vnaprej iz nekih načelnih ekoloških pristopov zavrniti take tradicionalne možnosti, ki so v Evropi - in Slovenija je del Evrope - vedno tudi obstajale. Drugo je vprašanje strelne razdalje v bivalnem okolju. Nihče si ne želi, da bi morali streljati na medveda v Ljubljani, kot se je to že zgodilo, pa če že, bi marsikdo rad, da bi se ga uspavalo, ne pa usmrtilo. Ampak vendarle, vprašanje razdalje, kako daleč od bivalnih objektov je dovoljeno streljati, je resno vprašanje. Tu pa vendarle moramo biti radikalni. Res je nekdo omenil referendum, ampak če se ne bomo znali organizirati in povedati, da v neposredni bližini naselij in posameznih stanovanjskih hiš ni dovoljeno streljati pod nobenim pogojem, se bomo soočili s posledicami. Zato se mi zdi, da je treba tukaj, ko bomo razpravljali o amandmajih, biti dovolj racionalen. Hvala lepa, gospod podpredsednik.
Hvala. Sedaj zaključujem razpravo o predlogu zakona v celoti in prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 17.12.2003 [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] Vas ni bilo notri takrat, ko ste bili na vrsti. Bili ste na vrsti, pa vas ni bilo v dvorani. Pregled amandmajev z dne 17.12.2003, kjer je kar 13 amandmajev. Prehajamo k 1. členu. V razpravo dajem 1. člen in amandma poslanskega kluba Liberalne demokracije in poslanskih skupin Združene liste in DeSUS ter amandma poslanske skupine Nove Slovenije. Kdo želi besedo? Nihče. Gospod Sok, izvolite.
Hvala lepa. Rad bi se opredelil in pa obrazložil amandma Nove Slovenije. Pred tem pa bi rad povedal, da je ta amandma, ki so ga vložile tri stranke, predlagatelji zakona, pravzaprav nek rafiniran trik. Gre za to, da so ne dobesedno, ampak prepisali so že sedanji tretji odstavek 1. člena na malo drugačen način. Niti ena beseda ni postavljena v tem njihovem amandmaju na novo. Gre enostavno za to, da če bo njihova amandm sprejet, potem se ne bo treba izjasniti do amandmaja, ki ga je vložila Nova Slovenija. Kaj smo pa vložili v Novi Sloveniji? Vložili smo amandma v zvezi s stališčem, ki ga vseskozi zagovarjamo. Vseskozi namreč zagovarjamo, da ta zakon ne bi smel zaobiti lastnikov kmetijskih zemljišč in pa gozdov. Ta prizadevanja so bila do sedaj vsa zaman. Prepričan sem, dabo to tudi zadnji poskus zaman, ampak prepričani smo, da bi pod pogoji tega zakona morala biti možnost kandidiranja na koncesijskem razpisu dana poleg pravnim osebam tudi fizičnim osebam, ki bi seveda izpolnile to, kar zahteva ta zakon. Toda na takšen način, da fizičnim osebam niti možnosti ne damo, da bi se lahko organizirale ali da bi lahko kandidirale za razpis za lovišče, se nam zdi nesprejemljivo in je seveda v popolnem nasprotju z ustavnimi določili, z 33. členom ustave, ki govori o pravicah do lastnine. Veliko je bilo danes govora, jaz ne bom ponavljal. Ta zakon pač dobesedno to zaobide. Še enkrat povem, nič nimamo proti, da je država lastnica divjadi, da država podeljuje lovsko pravico. Lovišča so seveda prevelika, kajti 2.000 hektarjev ste politično določili. Lahko bi bila tudi manjša, ker v sosednjih državah so manjša. Ampak to, da lastnikom niti možnosti ne damo, da bi lahko kandidirali, to pa je kratko malo, spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani predlagatelji, nesprejemljivo. Nova Slovenija seveda pri tem stališču vztraja, bo ostala pri tem, mogoče prej nisem povedal, mi takšne dikcije zakona, ki izključuje lastnike, ne bomo podprli.
Še kdo k 1. členu. Ja, gospod Rokavec in gospod Komljanec. Prosim.
Hvala za besedo. Prav zanimivo bo slišati obrazložitev predlagateljev, zakaj ne bodo podprli amandmaja Nove Slovenije. Verjetno bodo rekli: "Zato, ker je naš amandma bistveno boljše napisan." To je res. Ampak, kako boste lahko tudi pred evropsko javnostjo in slovensko javnostjo odgovorili na vprašanje, zakaj niste dovolili v tem zakonu pod pogoji, ki jih zakon opredeljuje možnost, da prenese lovsko pravico država Republike Slovenije na fizično osebo, če izpolnjuje pogoje tega zakona. Jaz bi zelo rad videl, kakšen bo vaš odgovor. Na podlagi tudi tega glasovanja se bo potem jasno pokazalo, kakšen je odnos do pač fizične privatne lastnine oziroma do posameznika, ki izpolnjuje pogoje v skladu z zakonom. Jaz menim, če smo pravna, demokratična država, kispoštuje, ne glede na to, kakršen je subjekt, ali je to fizična oseba, pravna oseba, ima pod pogoji, ki jih država opredeli z zakonom, enake pravice in možnosti, da lahko pridobi določen status. Prav zanimivo bo slišati odgovor na to vprašanje.
Gospod Komljanec, prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi. Jaz bom seveda ta amandma podprl - naše poslanske skupine, Združene liste in pa DeSUSa, se pravi, prvi amandma k 1. členu. Rad bi povedal tako. Taka lastnina, ki je danes, ni stara niti 200 let, kot jo danes poznamo. Še je treba reči, da preden smo ljudje urbanizirali zemljo, je divjad živela drugače. Danes smo vso divjad stlačili v rezervate, približno tako, kot so Američani Indijance, če lahko malo parafraziram zadevo, in mislim, da je treba vzeti v zaščito tako gozd kot tudi divjad in pa tudi favno, floro. Gre za habitat, ki ni več normalen in zato je pač treba skrbeti za nekoravnotežje. Prepričan sem, da divjad v gozdu ne počenja kakšne velike škode, ne govorim pa o kmetijskih površinah. Tam je zadeva drugačna. Rad bi povedal, da se v zadnjih desetih letih Slovenija zarašča z gozdom, po drugi strani pa imamo skoraj 9 milijonov kubikov neposekanega etata. To je nekajletna sečnja v Sloveniji. To pomeni, da gozd raste. In še, če kaj vem dobro, so letni etati v resnici višji, kot jih imamo mi ta trenutek izračunane. Ampak to je samo dokaz, da v gozdu v povprečju ni škode. In mislim, da lastniki gozdov naj opravljajo z gozdom, ki tudi nima več samo komercialne vrednosti. Gozd pri nas dobiva, in bo čedalje na večji veljavi dobival tudi okoljsko vrednost. Se pravi, skrbel bo za ravnotežje v naravi. V nekaterih državah je ta procent veliko večji, verjetno je gospodarska vrednost gozda čedalje manjša. Pri nas to ni potrebe, nobene potrebe, saj je Slovenija, ne vem, skoraj 60% poraščena z gozdom, in to z dobrim gozdom, s kvalitetnim gozdom. Država pa naj skrbi seveda za divjad in za ravnotežje v tem gozdu. Mislim, da kdor gozd kupuje ali prodaja, v tej kalkulaciji ni divjadi in ni podrasti. Tudi ne more biti. Jaz sam imam pol hektarja gozda, pa ne vem, kakšen del zajca mi pripada: Ali cel ali samo en del - da malo popestrim to zadevo, inse seveda tudi odrekam vsej divjadi, pa tudi drugim živalim, ki so v tem mojem gozdu. Torej, ta amandma bom podprl. In mislim, da je zadeva tudi drugače stoji tako, kot sem tudi povedal. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Cukjati.
Hvala za besedo. Na ustavni komisiji obravnavamo predlog vlade oziroma vladnih strank, da naj bi država lahko prenesla izvajanje državnih nalog na lokalno skupnost, pravne osebe ali fizične osebe. Torej, celo na tem področju se odpira možnost, da vlada to prenese. Pravice iz naslova teh pravic, o katerih sedaj govorimo, pa ne bomo dovolili prenašati na fizične osebe. Gospodje, to je zopet neka dvojna igra, različen pristop, kjer so v ozadju očitno neki interesi lobijev. Tako se dobrega zakona ne piše, gospodje, ne piše.
Gospod Rokavec.
Opozoril bi opozoril samo na razpravo enega izmed predhodnikov, ki je rekel, da se gozd širi, kmetijska zemljišča se zarašča. Strinjam se, tudi neurejena in nepravično urejene rešitve, tudi v tej zakonodaji, prispevajo in bodo prispevale k temu, da se bo ta gozd še hitreje zaraščal in širil. Določitev tako vprašanja številčnega staleža divjadi, ki je eden od razlogov, da tudi kmetje opuščajo kmetovanje. Ja, gospod Anderlič, sam poznam take primere. Grozljivi so taki primeri, in ne privoščim nikomur, da bi dejansko moral živeti v takih primerih. In drugo, tudi vprašanje škod po divjadi in načinu plačila teh škod. To so vprašanja, ampak bistvo tega člena je pa predvsem v tem, zakaj država noče priznati tudi fizični osebi statusa podelitve lovske pravice, če izpolnjuje pogoje iz tega zakona. Če izpolnjuje pogoje iz tega zakona. Rekli boste, ni fizične osebe v Republiki Sloveniji, ki bi izpolnjevala te pogoje - kaj pa, če jih bo jutri. Kaj pa, če jih bo jutri? Kako boste odgovorili na to vprašanje? Hvala lepa.
Hvala. Gospod Kavčič.
V zvezi z dilemo, ki je izražena v tem predlogu amandmaja, da bi se omogočilo pridobivanje koncesije tudi fizičnim osebam, skladno z določili tega zakona - to ni mogoče iz velikega števila razlogov. Eden izmed teh je tudi v petem poglavju, ki govori o trajnostnem gospodarjenju z divjadjo, ki pravi, da z divjadjo v loviščih trajnostno gospodarijo lovske družine, ne pa "lovski ateji" ali "lovski mame". Se pravi, predvidena je tukaj vloga aktivna društvenih organizacij lovskih družin, ki so organizirane tudi skladno z zakonom o društvih. Skratka, gre za neke pravne osebe, katerih vsebina je skladna z vizijo predlagateljev tega zakona o tem, kako naj bi se izkoristilo v prihodnjem načinutrajnostnega gospodarjenja z divjadjo, tiste pozitivne pridobitve, ki jih je izoblikovala praksa v Republiki Sloveniji. Zato, seveda, najmanj kar bi bilo konsistentno, če so kolegi iz Nove Slovenije občutili potrebo, da amandmirajo 1. člen, potem bi bilo potrebno seveda amandmirati še kar nekaj drugih členov, predvsem 24., ki pojasnjuje principe trajnostnega gospodarjenja z divjadjo. V tem primeru, seveda, bi bila pa zadeva v vsebinskem konfliktu z osnovno koncepcijo tega zakona.
Lahko zaključimo razpravo k 1. členu? Dobro. Zaključujem razpravo in prehajamo na 6. člen. Kdo želi besedo? Gospod Sok.
Hvala lepa. Čisto na kratko. Tudi to je eno od osnovnih načel, ki smo jih vseskozi zagovarjali. Mi smo namreč prepričani in če dovolite, ker imam malo časa, bi obrazložil oba amandmaja k 6. in 13. členu, in sicer sta oba napisana v tej smeri, da bi k upravljavskim območjem lovišč in pa k lovskogojitvenim načrtom, ki jih izdela zavod za gozdove ob sodelovanju z določenimi inštitucijami, med drugim tudi ob sodelovanju s kmetijsko-gozdarsko zbornico, ki predstavlja lastnike kmetijskih zemljišč in gozdov, dala soglasje lokalna skupnost. To seveda ne pomeni tega, kar je prej povedal gospod Džuban, da bi vsi lastniki kmetijskih zemljišč dajali soglasje, ampak teh 193 občin. Zakaj je to pomembno? Če bi bilo to izvedeno na takšen način - in to smo že v prvi fazi zakona zagovarjali - , potem smo mi prepričani, da ne bi prihajalo do prevelikih populacij določenih vrst divjadi na določenih območij. Kajti, škode, ki so nenormalno velike, se vedno pojavljajo takrat, ko je populacija neke živalske vrste prevelika. Lokalne skupnosti v sodelovanju z lovskimi družinami, ki bodo seveda dobile, kot izhaja iz tega zakona, lovsko pravico, bi lahko v dogovoru dokaj hitro dosegle to, kakšna populacija je primerna, in potem seveda dale tudi soglasje na to. Če bi zadeve bile tako postavljene, potem se nam ne bi dogajala ta zgodba s škodami okrog divjih prašičev v Prekmurju, ne bi se nam dogajalo to, kar se nam dogaja z medvedi v Kočevju, kar se nam dogaja ponekod z jelenjadjo in pa srnjadjo. Mi smo prepričani, da bi o tej zadevi seveda bilo dobro na tak način razmisliti in te amandmaje podpreti in da bi s tem v marsičem prispevali k temu, da bi ta zakon bil boljši, kot je. Hvala.
Hvala. Gospod Džuban.
Hvala lepa. Jaz bi si želel, da bi to dosegli, predvsem to, kar je predlog amandmajev k 13. členu, da ne bi bilo škode - enkrat v življenju ljudi govorimo, potem pa na kmetijskih površinah. In seveda, če ne bi bilo škode, bi večina problemov s področja lovstva bila rešena. Ampak kako to doseči. V tem primeru govorimo, kolega Sok, o lovsko upravljavskih območjih in morda je - jaz imam zmeraj neko specifiko- območje toliko veliko, da je nekaj občin, več kot deset, dvanajst. In kako uskladiti, da se bodo vsi strinjali, ker govorimo o soglasju, da bodo rekli, ta načrt je pa sedaj dober in bo potem mir. Iz izkušenj, ko jih je bilo malo, trije, je eden vztrajal da mora biti škoda nič in škodo se mora pokrivati do nič, pa vsi vemo, da to ni izvedljivo, ni variante. V Evropi je ni. In v tem je problem. Recimo, če bi govorili o loviščih, potem je to nekaj drugega, ki se kolikor toliko - manj občin pokriva eno lovišče ali pa manj lovišč v eni občini. Problem je v tem dobiti ta soglasja, ker pač današnja demokracija ima neke svoje zakonitosti in sodelovanje ali pa nagajanje je pogosto prisotno. In seveda pravim, jaz bi bil za, če tega ne bi bilo in da bi dosegli to, da res škod ne bi bilo, ampak o tem pozneje.
Hvala. Gospod Avšič.
Hvala. Navedeni amandma spreminja sodelovanje lokalne skupnosti na ta način, da se ob tem sodelovanju na koncu pojavi tudi soglasje. Mislim, da je to povsem nesprejemljivo, iz razlogov, o katerih je moj predhodnik že tudi govoril. Pa tudi iz teh razlogov, ker dejansko lokalne skupnosti na strokovni osnovi nimajo ljudi, ki bi lahko tako strokovno ocenjevali lovskogojitvene načrte, da bi na koncu izdali soglasje ali pa nesoglasje; nesoglasje pa bi pomenilo, da se seveda takega gospodarskega lovskogojitvenega načrta ne more sprejeti. Soglasje je zelo trda določitev, sodelovanje pa mehka in dobra, in mislim, da tudi taka, kot je v tem zakonu potrebna Primerjanje problema, če bo tako ostalo, kot je zapisano, ali pa sprejet amandma, s tem da potem ne bo več problemov s prašiči v Prekmurju, je čista neumnost, in sicer iz dveh razlogov. Iz enega, ker bi moralo soglasje potem iskati še od Madžarov, kajti znano je, da največ teh prašičev preplava prek Mure in prek meje, jasno, ali pa z medvedi na Kočevskem, ki s soglasjem lokalne skupnosti res nimajo kaj iskati. Kako bo pa lokalna skupnost soglašala z nekim medvedom, ki se je odločil, da bo šel malo na potep v sosednja območja? To je pa res neumnost, kakršno lahko trdi samo tisti, ki tega ne pozna dovolj dobro ali pa ki želi nekoliko ponagajati pri sprejemu tega zakona. Zaradi tega mislim, da tega amandmaja ni možno podpreti. Hvala.
Gospod Sušnik.
Hvala lepa. Poglejte, s tem amandmajem predlagatelj poskuša vnesti v zakon soglasje pri oblikovanju lovskogojitvenega območja, kar je, mislim, da nujen in potreben pogoj, če hočete oziroma če hočemo v 13. členu pri izdelavi dolgoročnih letnih lovskogojitvenih načrtov za lovska upravljavska območja in za gojišča predpisati, uzakoniti soglasje lokalne skupnosti. Prepričan sem, da to ni nek bavbav, ki ga poskušate tu prikazati, in je popolnoma nejasno, zakaj se v tej hiši tako organsko bojite kakršnegakoli sodelovanja lokalne skupnosti pri kakršnikoli zadevi, ki se predlaga. Poslušajte, upravičeno se potem sprašuješ, kdo in kaj ste počeli takrat oziroma kako, hudiča, ste držali fige v žepu, ko ste sprejemali zakon o lokalni samoupravi in vzpostavljali lokalno samoupravo, če ji na drugi strani niste pripravljeni dati nobene vloge pri kakršnikoli zadevi. To je stvar, ki se vleče iz zakona v zakon, posebej pa prihaja do izraza pri tem zakonu o lovu. Soglasje - kaj pomeni soglasje? Poglejte, kakšna je trenutno praksa. Trenutno je praksa taka, da še lovska družina, ki upravlja z nekim loviščem na območju neke lokalne skupnosti, nima nobenega vpliva pri planiranju staleža divjadi, pri planiranju letnega odstrela, nima, na žalostnima. Lovci se srečujejo s tem, da so prisiljeni kršiti letni plan odstrela in še kakšno zadevo, da lahko nekako blažijo in kompenzirajo škode, ki se pojavljajo v lovu. Poglejte okrog, povprašajte, boste videli. Povedal sem že, v neposredni bližini okolja, kjer živim, imamo lovsko družino, ki je bankrotirala, ki ni več v stanju izplačevati škode, zato ker nima vpliva, ki sami dobro vedo, da konkretno gre za divjega prašiča, da je divjih prašičev preveč, da bi bilo treba nujno zmanjšati stalež. Ne vpraša zavod, ko pripravlja načrte, ne vpraša niti lovske družine, še manj lokalno skupnost. Lokalna skupnost, ki se trudi ohranjati poseljenost podeželja, ki sprejema še dodatne ukrepe za to, da bi zagotovili ljudem na območjih, kjer so običajno lovišča - na območjih z omejenimi pogoji kmetovanja - neko možnost preživetja in se pri tem sooča na drugi strani s tem izrazito poudarjenim neskladjem v staležu divjadi, ki dela škodo na kmetijskih površinah, pa ne bi smela imeti nobenega vpliva pri tej zadevi, pri planiranju pa, nenazadnje, pri urejanju teh zadev. To mislim, da so žlahtno lokalne zadeve, žlahtno lokalne zadeve in od teh vi odtegujete pravico lokalnim skupnostim, da bi odločale o teh lokalnih zadeva. Ja, poslušajte stvar je, bom rekel, popolnoma nerazumljiva. Tam morate tudi nekaj vedeti, da lovskoupravljalska območja taka, kot so danes, ne obsegajo 50, 60 pa ne vem še koliko občin, in da je to soglasja možno dobiti tudi zaradi tega, ker mislim, da bo ključno soglasje lokalne skupnosti predvsem pri pripravidologoročnih lovskogojitvenih načrtov, ne letnih in podobnih. Ampak, popolnoma mi je nerazumljiv ta odnos oziroma to vztrajanje na tem, da v nobenem primeru niste pripravljeni dovoliti lokalnim skupnostim, da bi kaj naredila na tem področju. To ni dobra podlaga za eno trajnostno gospodarjenje z divjadi, ki ga kar naprej poslušamo. Kot župan imam kup pritožb lastnikov kmetijskih zemljišč nad načinom ocenjevanja škode, nad bom rekel, predvsem škodo, ki so jih v zadnjem obdobju naredili divji prašiči na travinju. Na travniki, ki so ključnega pomena za preživetje teh kmetov na hribovitih območjih, kjer so odvisni od voluminozme krme. Ko prašiči, verjamem, da vas večina ni videla, kako izgleda, ko prašič razrije hektar in pol travnika, ki ga naslednje tri leta ne moreš kositi in ker mu zaradi tega potem lovska družina pride pomagati tisto skupaj pograbiti in da 15 kil travnega semena. Nihče ni pripravljen plačati triletni izpad travinje na tem področju. In pri odločanju o takšnih zadevah niste pripravljeni popustiti niti toliko, da bi lokalni skupnosti omogočili neko, bom rekel, imena vredno sodelovanje, ki bi se rezultiralo v soglasju, potem je to popoloma nerazumljivo. Hvala.
Sedaj imamo še razpravljavce: gospod Sok, gospod Anderlič, gospa Majnikova. Prosim, gospod Sok.
Čisto na kratko. Seveda, prašiči niso samo problem Prekmurja in prek Mure iz Madžarske ne plavajo, ker Mura poteka nekje drugje, deli Prekmurje od ostale Slovenije. Torej, iz Madžarske pridejo po kopnem. Rad pa bi gospodu Avšiču rekel, da bi to bilo celo zelo dobro, če bi imeli samo enosmerno karto, da bi samo iz Madžarske k nam prihajali, ker bi potem naši lovci lahko toliko več "pospravili", če se tako izrazim, ampak morate vedeti, da tudi prihajajo nazaj. Se pravi, tu je problem. Nastaja preveliko število tu in tu je treba regulirati število in zato trdim, da bi morala lokalna skupnost, ki te probleme najbolj pozna dati soglasje k tem upravljavskim in pa lovsko gojitvenim načrtom.
Gospod Anderlič. Vi razpravljate kot predlagatelj ali kot član LDS?
Kot član LDS.
Ker imate minutažo tam in tu.
Bom tisto "prišparal" [[...]]
Sedaj kot član LDS.
Jaz moram poudariti, da je cel zakon zgrajen na konceptu sodelovanja različnih faktorjev v prostoru. In ko govorimo pri tem členu o tem, da bo pa nekdo imel soglasje, pomeni, da bo pogojeval določeno ureditev, ne glede na to, če so se vsi drugi poenotili: stroka, ki je poosebljena v zavodu, zainteresirana javnost, ki jo poosebljajo lovske organizacije, lastniki, ki jih pooseblja kmetijsko-gozdarska zbornica in ki se mnogokrat, res da to tudi podvaja, ko so v vlogi enihin drugih, pa vendarle, če nekomu v tej vlogi sodelovanja pri izdelavi teh načrtov podeli neka funkcija pogojevalca, je seveda to skregano z osnovnim konceptom. Odgovornost je na zavodu, to pa je pomembno, kajti, če bi pri soglasju bila tudi kakšna odgovorno, potem bi še razumel. Ampak to je pravzaprav negativna udeležba v procesu. Dam ali ne dam soglasja, je subjektivna stvar in jo ocenjujem tako, kot mi to odgovarja. Gospod Sušnik, jaz ne verjamem, da vi želite, da tisto, kar je v odnosu na škode dolžan plačati upravljavec lovišča, na koncu lastnik divjadi in lastnik lovske pravice, in da občina vse te stvari prevzame, češ, ljudje prihajajo na občino in želijo, da se jim te stvari uredijo. Jasno, da je lahko izbira tudi, da pri načrtovanju rečete, nobenega prašiča na našem terenu ne bo, zato ker je razril toliko in toliko, in samo pod pogojem, da prašičev ne bo, bomo soglasje dali. Mislim, da to ni v redu. In zato smo želeli predlagatelji, da ta konsenz vseh teh subjektov, ki sodelujejo pri načrtovanju, pride do izraza tako daleč, da bo ali zmanjšano število škod na minimum, da ne bo potrebno več kot tisto, kar se zmore in kar je realno, da se plača, ali pa seveda, če bo do teh večjih škod prišlo, da tudi prek države, prek sklada, ki smo ga ustanovili za ta namen, država lahko ali iz koncesij ali pa iz proračuna, kar je že sedaj - gospoda iz ministrstva bosta lahko to potrdila, samo ne bosta, ker nimata v tej fazi, ampak potem v odmoru individualno itn., da že sedaj se namenjajo določena sredstva za odpravoali popravo, poplačilo, ali kakorkoli že, škode in je mogoče na ta način, kot to zakon predvideva, tudi v bodoče še celo ob letnih proračunih, seveda ob programih konec koncev, ki jih ministrstvo predlaga. Letos smo, na primer, dali nekaj več za zavod za gozdove, za službe, ki vse te stvari načrtujejo, in bo mogoče tudi kaj več odškodovati skozi ta način. Tako bi vendar poudaril še enkrat, da je amandma nesprejemljiv, zaradi tega, ker smo mi sledili pripombam, da mora imeti lokalna skupnost odločilno besedo, da mora imeti združenje lastnikov, da morajo imeti upravljavci lovišč in da mora stroka, ki je poosebljena v zavodu za gozdove, biti odgovorna za to, da te stvari naredi tako, da bodo vsi zainteresirani v nekem ravnovesju upravljali s temi stvarmi. Ker pa - o tem bom seveda govoril potem na koncu nekaj besed - res ni bil osnovni namen sprejemanja tega zakona urejanje lova kot lova takega ali bolj naklonjenega lovcem ali manj naklonjenega, ampak uravnavati celo vrsto vprašanj. Zato menim, da ta amandma ni mogoče podpreti. Hvala.
Hvala. Eno proceduralno pojasnilo je potrebno. Ker ste omenili, da boste na koncu kaj rekli, boste rekli lahko samo v zvezi z 79. členom. [[...]] [[Glas iz dvorane.]] [[...]]Do tam je pa še daleč. Dobro. Gospa Majnik.
Gospod predsedujoči, hvala lepa. V členu, ko govorimo o razliki med besedicama "sodelovanje" in "soglasje" vsi govorimo o škodi. Prejšnji teden smo govorili o proračunih, kjer smo veliko besed porabili o tem, da se lokalnim skupnostim nalaga vedno več obveznosti, vendar jim država za ta namen ne daje denarja. Če vse to, kar je bilo v preteklem tednu rečeno, drži, potem je absolutno potrebno zavrniti ta amandma. Kajti, potem bi lokalne skupnosti, nekatere se namreč ne štejejo kotsestavni del te države, očitno, ampak so nekaj izven države, česar nikoli nisem in ne bom razumela. Torej, take lokalne skupnosti nikoli ne bi dale soglasja na načrte, kajti načrt bi pogojevale tako, da živali ne sme biti, kajti one nimajo denarja, da bi izplačale škode. Čisto enostavno izračunano. Kolega Anderlič je že govoril, da imamo v proračunih zagotovljena sredstva za poplačilo škod. Največ teh škod, ki so jih poplačevale in jih bodo tudi v bodoče poplačevale lovske družine, pa v proračunih ni zajeto, ker so lovske družine škode, ki nastajajo na poljih, poplačevale izven prikaza v proračunu. Da je to problem v Sloveniji, smo tudi pripravljavci zakona detektirali in to reševali v členih, ki so navedeni bolj proti koncu zakona o poplačilih škod. Da je to problem v državi, ugotavlja tudi država - ki za nekatere ni od vseh, ampak samo od nekaterih - ko predvideva v naslednjem letu vzpostavitev sistema vzajemnega zavarovanja rastlinske proizvodnje s predvideno razširitvijo na področju živinoreje. Ko predvideva ustanovitev rizičnega sklada kmetijstva, ko predvideva zagotovitev proračunskih sredstev za regresiranje zavarovalne premije v višini 50%. Skratka, država za škode, ki nastajajo, predvideva vzpostavitev različnih sistemov, ki jih bo vse sofinancirala in regresirala. In škoda se poplačuje potem med tistim, ki je zavezan za poplačilo škode, in tistim, ki mu je škoda nastala. In v nobenem primeru ne vidim, da bi tu lokalna skupnost lahko imela kakršnokoli drugo vlogo, kot to, da sodeluje pri načrtih. Ne pa, da daje soglasje. Zato teh amandmajev absolutno ne bom potrdila. Hvala.
Gospod Rokavec.
Hvala za besedo. Upam, da govorimo še vedno o 6. členu. Ta govori predvsem o določitvi meja lovskoupravljavskih območij, ne pa o načrtovanju z upravljanjem z divjadjo. Vendar, dovolite mi, da kljub vsemu povem sledeče. DO leta 1994 so vse občinske skupščine v tej državi potrjevale načrte za upravljanje z divjadjo. In ni bilo nobenega problema. Po novem zakonu o gozdovih je seveda ta pristojnost prišla na zavod za gozdove. Ampak, povejte mi, kakšni cirkusi so bili do leta 1994, da je bil to takšen problem potrjevanje načrtov za upravljanje z divjadjo? Jaz jih nisem zasledil, celo obratno. Iz izkušenj, ki jih imam iz tistega obdobja, vem, da je bilo škod manj, kot jih je v današnjem času. Zato, ker se je instrument vključevanja lokalnega faktorja preoblikoval v faktor sodelovanja. Sam nisem ne za soglasje ne za sodelovanje, zato ker je soglasje mogoče res preostra beseda, ker je mogoče res to, kar je kolega Džuban povedal in tudi drugi razpravljavci, da bi kakšna od občin tudi mogoče iz osebnih razlogov ne bila pripravljena podati soglasja. Na drugi strani pa, čeostane dikcija sodelovanja, pa menim, da je bistveno preohlapna. To pomeni, da lahko nekoga obvestiš, po elektronski pošti na njegov elektronski naslov in če se ti bo pravočasno javil ali ne, dal odgovor, je pač zadeva rešena, ali pa bo, če ni podal odgovora, sodelovanje zaključeno, ni pripomb. Tudi tako se lahko razume besedo "sodelovanje". Zato bom kaj več povedal potem v nadaljevanju pri 13. členu, kjer pričakujem, da bodo predlagatelji mogoče le prisluhnili argumentom. Če ne bodo, bo šla ista pesem naprej, kot se je že velikokrat odvijala v zgodbi sprejemanja tega zakona. Naj pa povem samo še nekaj. Zelo žalostno se je sklicevati pri sprejemanju tega zakona, saj, če ne bodo mogle lovske organizacije povrniti škode, jih bo pa povrnila država, proračun, rizični sklad, vzajemna zavarovalnica. Vzroke in rešitve je treba iskati v bistvu problemov: pri zagotovitvi primernega optimalnega staleža. Če bo ta vzpostavljen - ta je pa lahko vzpostavljen le, če bo dejansko enakopraven odnos v tej fazi načrtovanja -,potem se bomo izognili temu vprašanju škod, posledic po škodah, in na drugi strani tudi prekomernega obremenjevanja državnega proračuna, prekomernih sredstev v rizičnem skladu, vzajemni zavarovalnici in tako naprej. Menim, da je treba iskati vzroke tu - optimalni stalež je tisti, ki bo lahko rešil večino problemov. Toda za to morajo biti v tem postopku tudi vsi enakopravni, tega pa v teh rešitvah še ni, je pa več v 13. členu.
Gospod Avšič, prosim.
Hvala. Najprej sem želel samo kot repliko povedati gospodu Soku, da sem tudi sam že popravil, da ni Mura mejna reka z Madžarsko, tako da tu ni nobenega problema. Kot drugo bi še enkrat želel povedati, kaj to soglasje v resnici je. Mislim, da vemo, vendar se ne zavedamo dovolj, da je soglasje upravni akt. In če to naložimo lokalni skupnosti, bo to soglasje izdajala na podlagi zakona o upravnem postopku, kar je logično, drugačnih soglasij, drugačnih aktov občina ne izdaja; izdaja tudi druge, vendar v obliki soglasje je to potem papir, ki mora biti izdan na podlagi upravnega postopka. Ta papir ima za sabo tudi neko odgovornost. Namreč, če občina da soglasje nekomu za priključitev na komunalni vod, kar je, denimo, primarna pristojnost občine, mora tudi jamčiti, da bo ta, ki je to soglasje plačal, tudi to vodo dobil. Če zavežemo lokalne skupnosti k izdaji soglasja, bi morali korenito spreminjati celi zakon v tistih delih, ko govori o odškodninah. Mislim, da ste gospo Lidijo majhno razumeli v tem delu. Čim bi bilo soglasje posredi, se bi morala lokalna skupnost tudi vključiti med zavezance za plačilo odškodnine. Kajti, če je soglasje izdano za neki lovskogojitveni načrt in potem ugotovljeno, da je tisti stalež kriv za škodo, o tem govorite, potem je tudi tisti, ki je soglasje dal, zavezan k temu plačilu. Seveda, ne bo tako in mislim, da ni tako. Okoli tega, zakaj so skupščine do leta 1994 potrjevala lovskogojitvene načrte. Seveda so, jaz sem nekoč v 80. letih tudi nekaj takega počel v svoji občini, vendar občine do leta 1994 so bile dvoživke, občine so opravljale naloge lokalnega pomena in naloge iz državne pristojnosti, po letu 1994 se ve, kakšne pristojnosti iz lokalne skupnosti in kakšne iz državnih. Tako tu nazaj gledati, kako je bilo pred 1994, je nesmiselno. Kajti, lokalne skupnosti nimajo kaj veliko več skupnega z nekdanjimi občinami v starem sistemu, ki je pa v Sloveniji veljal do leta 1994. Zaradi tega, mislim da, bi bilo skoraj dovolj razprav okoli tega soglasja. Enostavno bi naredili veliko škodo samemu zakonu pa celolokalnim skupnostim, ki bi morale nove sistemizacije delati in najemati neke specialiste, ki bi se na to področje spoznali. Hvala.
Hvala lepa. Lahko zaključimo? Ne še. Gospod Sok.
Hvala lepa. Pravzaprav sem hvaležen gospodu Avšiču, da je omenil tudi ZUP, s tem je seveda demantiral razpravo gospe Lidije Majnik, kajti tam je določeno, kaj se zgodi, če soglasje v nekem določenem roku ni izdano. Se pravi, ne more priti do tega, kar je povedala vaša kolegica poslanka, da bi lahko neka občina nagajala in soglasja ne bi dala. Pogojevati to zadevo z odškodninami, je pa popolnoma nesmiselno. Mi imamo v zakonu zapisano, kako se oblikuje sklad, iz katerega se bo izplačevalo odškodnine, jaz seveda trdim, da tega sklada ne bo, če pa bo, pa bo zelo majhen, ne pa pričakovati, da bodo, recimo, lovske družine, lovske organizacije lovile državo ali pa občine, pa bi izplačevali odškodnine, to se, na žalost, v nobenem primeru ne bo zgodilo.
Hvala. Lahko sklenemo razpravo pri tem členu? Dobro. Zaključujem razpravo k 6. členu. Prehajamo na 13. člen, dajem v razpravo, 13. člen ter amandma poslanske skupine Nove Slovenije in amandmaja poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Kdo želi besedo? Gospod Rokavec.
Hvala za besedo. Glede tega amandmaja sem jaz tudi že nekaj omenil pri prejšnji razpravi. Namreč, prav v tem je bistvo, sodelovanje v bistvu preohlapna definicija v zakonu, da bi dejansko lahko zagotovila optimalno obliko načrtovanja upravljanje z divjadjo. Zato smo v poslanski skupini to besedico spremenili v besede "in jih predhodno uskladi", seveda, tako z lovskimi organizacijami, tako z območnimi enotami zavoda za varstvo narave, kakor tudi območnimi enotami kmetijsko-gozdarske zbornice. Le v takem partnerskem odnosu bi dejansko lahko prišli do primernega načrtovanja staleža divjadi. Na drugi strani se izognili različnim interpretacijam, kaj pomeni sodelovanje, in zavezo upravljavca, da se pač mora z vsemi navedenimi subjekti tudi uskladiti. To ne pomeni soglasje. Pomeni pa, da se mora z njimi pogovarjati. Drugo vprašanje pa je: dejstvo je, da se načrti lovskoupravljavskih območij v tej državi pripravljajo, izdelujejo, vendar, manjka jim splošna definicija. Ti načrti morajo opredeliti, da ne morejo ogrožati življenja ljudi. Imeli smo primere na Ribniškem, imamo jih še vedno in tudi drugje, z rjavim medvedom. Še bolj pomembno je pa vprašanje, da ne more ogrožati kmetijske proizvodnje na zaokroženem območju. Namreč, prav to je največja nevarnost, da bomo tisti, kar je bilo že prej omenjeno, povzročili možnost, da se bodo kmetijska zemljišča še hitreje zaraščala, da bo gozda še več. Nekateri boste rekli, saj to je vse lepo in prav, da je gozda še več, ampak že sedaj vemo, da smo ena od najbolj gozdnatih držav v Evropi in če bo šel trend zaraščanja v tej smeri, bomo kmalu pristali na prvem mestu. Absolutno na prvem mestu. Menim, da je to na drugi strani zaskrbljujoče za našo kulturno krajino, kjer je poseljenost te pokrajine ena zelo pomembnih sestavin naše države, na katero bi morali biti še kako ponosni. Gre pa tudi za skupino lastnikov zemljišč, povedano čisto naravnost, kmetij, ki živijo v obrobnih predelih, ob gozdovih, in ki so ob večjem staležu, ki ga dejansko območje prenese, bistveno preveč izpostavljeni škodam po divjadi. Zato bi moral načrtovalec imeti to tudi pri svojem načrtovanju v vidu, imeti to načelno opredelitev v zakonu.Namreč, nesprejemljivo je nekaj - da se škode pojavljajo tam, kjer se pred leti niso. In potem pojav teh škod, velikost teh škod ostaja v zadnjih letih že kar stalnica. Nekaj drugega so območja, kjer se je že običajno pojavljal divji prašič na njivi, na travniku in tako naprej, občasno. Drugo pa so vprašanja elementarnih velikih škod, ki se dogajajo zaradi prevelikega staleža. Že prej sem povedal, največji problem je prevelik stalež divjadi, s čimer se povzroča prekomerna škoda. To je največji problem v naši državi na področju lovstva. In tu je treba začeti reševati, iskati vzroke, dati splošno definicijo, da bodo načrtovalci imeli pred sabo jasno opredelitev tudi v zakonu, da je to pač tudi stališče države. Od predlagateljev zakona pričakujem, da bodo ta dva amandmaja podprli, če želijo dobro predvsem njihovemu namenu, da bo zakon, ki so ga predlagali, tudi bolj operativen in manj konflikten. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o tem členu? Gospod Džuban.
Nekateri smo v zadnjem časi bili pripravljeni poslušati probleme ljudi, ki jih imajo v zvezi s škodami in z divjadjo. In nek lokalni nadebudnež je rekel približno tako: "Zaprimo poslance toliko časa, dokler nam ne zagotovijo, da škode po divjadi ne bo več." Pa vzemimo to danes kot neko šaljivo zgodbo, od nekega politikanta, ki bi rad bil všečen ljudem, ampak tukaj je zadeva resna. Ko oblikujemo zakon, kot je kolega Rokavec rekel, da dobimo definicijo škode in ogroženosti in tukaj je problem, kako to oblikovati. Že prej sem rekel, da mi je ta amandma všeč, samo ko bo najino ministrstvo moralo napisati definicijo in navodila, [[ministrstvo, sekretariat, zavod za gozdove]] , kako doseči, da stalež ne bo ogrožal kmetijske proizvodnje na zaokroženem območju. Kako to doseči? In če bi se dalo to na nek način zapisati, kar tako, z nekim amandmajem, recimo s tem, če bi to ta zagotavljal, potem bi jaz to podprl. Samo iz tega jaz ne vidim nič, kot razen to, da mi hitro preskoči vsebino nazaj na zgodbo, ki sem jo doživel. In območja [[...]]Kolega Sušnik očitno ima tudi tovrstne probleme, kot sem jih jaz imel v preteklosti, ko ti vidiš 2-haktarsko parcelo, kjer koruzo polomijo jeleni in drugi dan pride divja svinja, pa požre še tisto, kar je ostalo, in težave ljudi, ki to morajo prenesti tudi finančno, je seveda razlog, da razmišljamo o načinih reševanja. Samo naj mi nekdo pove, kako bo ta amandma zagotovil, da se to ne bo zgodilo. Pa sedaj pustimo madžarsko mejo. Tam je specifika in tam ni variante, da bi tudi ta amandma deloval. Kje drugje. In zaradi tega poskušamo biti racionalni in predlagajmo rešitve, ki bodo v življenju izvedljive. Lahko se tukaj stokrat vključi lokalna skupnost pa kdorkoli. Jaz mislim, da tega ni možno doseči, da ne bi bilo nobenega ogrožanja kmetijske proizvodnje. Kako, naj mi nekdo razloži, kako? Hvala.
Gospod Sušnik.
Hvala lepa. Poglejte, praksa do uveljavitve zakona o gozdovih do leta 1993 je na nek način to pokazala. Takrat so nesporno lovske družine, bom rekel, ki kar praviloma sovpadajo po svojih mejah z mejami lokalne skupnosti, imele večji in pomembnejši vpliv pri planiranju staleža živali in se to, kar se sedaj dogaja, na kar opozarjajo, še enkrat poudarjam, dogaja, na kar opozarjajo, predvsem lovci, na neskladje med staležem v povezavi z enormnimi škodami, ne bi dogajalo. Kako to doseči? Ena od poti, ki jo tudi mi podpiramo, je soglasje lokalne skupnosti. Upravljavec v 13. členu nima nekih velikih možnosti vplivati na letni načrt odstrela inna te zadeve, saj izkušnje so take, zdaj so take izkušnje, ne glede na to, da se na to opozarja. Poglejte, bil sem prisoten na najmanj osmih letnih občnih zborih lovske družine, ki gospodari na območju, s katerega prihajam. Vseh teh osem let se kot rdeča nit vleče neko nesoglasje med zavodom in lovsko družino glede staleža živali. In osem let že poslušam jadikovanje in jamranje lovcev, koliko dajejo za škodo, pri tem pa nimajo nobenega vpliva, da bi uravnali stalež divjega prašiča, konkretno v tem primeru,na nek razumen nivo, na nek tak nivo, ki so ga imeli pred letom 1993. Pa če to ni nek nesmisel, ki ga zdaj še naprej uzakonjamo, potem me naj nekdo prepriča v nasprotno. Tudi do leta 1993, do uveljavitve zakona o gozdovih te vrste divjadi ni bila ogroženain v nobenem primeru problematična. Gre za vprašanje, ali želimo imeti na določenih območjih v Sloveniji divje prašiče ali ljudi, to je vprašanje. O divjem prašiču govorim samo kot o primeru, ker je na drugih območjih pa lahko problem z jelenjadjo in še zdrugimi. Samo to je vprašanje. In ko danes tu odločamo o tej zadevi, prihajamo v neko neskladje s tolikokrat razglašenimi prizadevanji za ohranjanje poseljenosti podeželja in ne nazadnje tudi s prizadevanji, ki jih ministrstvo za kmetijstvo v obliki neposrednih plačil in ostalih programov izvaja na teh območjih. Vprašljivo je potem to nasprotje interesov. Naš poskus, da bi te interese uskladili, očitno ni padel na plodna tla oziroma mu zaradi meni nerazumljivih razlogov nočete prisluhniti; ne morem drugega reči. Tudi ne pričakujem, ker sem realen, da bi se kaj spremenilo, tako kot se nič ni spremenilo v celotni zgodbi o zakonu o lovu. Hvala.
Gospod Rokavec.
Hvala. Prejšnjo soboto sem se pogovarjal s kmetom na Vačah, v središču Vač. Ima njivo v neposredni okolici osnove šole Vače, verjetno je marsikdo že tukaj prisoten bil na Vačah, kakor tudi na geometričnem središču. Vače dejansko niso obdane z gozdovi, ampak povedal mi je sledeče, da je moral letošnje leto ograditi svojo njivo pšenice, ki jo v neposredni okolici osnove šole Vače, zato ker drugače bi mu divji prašiči uničili pridelek. To ni v neposredno bližini gozdov, to je v čistem naselju, v trgu, v znamenitem trškem naselju v naši državi, ki ima že dolgo zgodovino, ampak v neposredni bližini tega oziroma samih Vačah se kmetje spopadajo s temi težavami in potem pravi kolega Džuban, ja, jaz bi že podprl to splošno definicijo, ampak kako bomo to lahko izvajali. Če bomo mi to zapisali v zakon, bo država izrazila v zakonu interes in svojo pripravljenost, da mora načrtovalec pri načrtovanju staleža divjadi upoštevati tudi ta moment, da se ne bo ogrožalo življenje ljudi, predvsem pa tudi ne ogrožalo kmetijske proizvode. Jaz sem prepričan, da je najbolj pomembno - definicija, predvsem pa sporočilo tega državnega zbora, da je to pač tudi interes države. Če je interes države seveda drugačen, da se ta stalež povečuje, potem bomo pač povedali, seveda, bomo imeli drugo sporočilo: bodite pomirjeni, mi bomo plačali vso škodo iz proračuna, iz raznih skladov itd. Mi bomo to zagotovili. Ampak, dajmo se vprašati, ali je to racionalno ali je to gospodarsko. To ni učinkovit način gospodarjenja na tem področju, ni učinkovit. Država bi morala prej skrbeti, da ne bi iz njene proračunske malhe po nepotrebnem odhajal proračunski denar in bi morala z drugimi ukrepi zagotoviti, da se bodo pač ta vprašanja rešila drugje. Tu je problem, problem v staležu, v načelni definiciji.Tudi problem ko, če država ni pripravljena izstaviti take definiciji, tudi sporočilo države, da želi določenim skupinam državljank in državljanom te države kratiti njihove osnovne tudi človekove pravice, da lahko kmetujejo v normalnih okoliščinah. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Špindler.
Hvala lepa. Jaz bi se oglasil na gospoda Rokavca. Jaz pravim, to je vse prav in prav gotovo je res, kar on trdi, da bi to moralo biti na nek način urejeno, z druge strani tudi, tudi posamezni kmetijci, tudi posamezni pridelovalci uničujejo toliko in toliko vrst mladih živali od kebčkov jerebic, od kebčkov fazanov do mladih zajcev, do mlade srnjadi in podobnega. Tega se premalo zavedamo. V končni fazi meni narava veliko pomeni, saj sem tudi po profesiji agronom. In mislim, če ni divjadi vsaj v tej naši naravi, potem bo narava praktično mrtva. Se pa strinjam, da se prav gotovo te škode morajo poravnavati in mislim, da se tudi poravnavajo, saj sem tudi večkrat bil cenilec po škodi, ki jo je napravila divjad. In po navadi so to lovske družine več ali manj poravnavale, tudi posamezno podjetje, recimo s Fazanom v Beltincih smo imeli tudi imeli določene težave na kmetijskih površinah in so vedno nekako našli dialog in škodo seveda poravnali, če je bila povzročena v preveliki vrednosti. Tako je bilo to vedno povrnjeno in tudi sedaj se še to uveljavlja, tako da se lovske družine prav gotovo zaveda tega problema, ki ga je omenil mojpredhodnik, da je to prav gotovo res. In mislim, da bo tudi v bodoče tako, saj drugače ne more biti, ker moramo živeti tukaj v tej naši Sloveniji iz roko v roke, ker drugače pa bo težko preživeti. Strinjam pa se tudi z mnenjem gospoda iz Demokratske stranke, ki je pač povedal, da bi morali malo več napraviti predvsem pri odstrelu tistih živali, ki jih je na določenih območjih prav gotovo preveč. In ko pride ta masa svinj oziroma jelenjadi, prav gotovo napravi tako škodo, ki je praktično nihče ne more zlahka pozabiti, še manj pa preživeti. Hvala lepa.
Hvala. Lahko zaključimo razpravo sedaj, k 13. člen [[...]]Gospod Rokavec, prosim.
Samo ena kratka dopolnitev, v tem smislu vse lepo in prav, ampak če lovska družina nima denarja za poplačilo, potem je tukaj odgovornost države, ki je vzpostavila tak sistem. Vi boste rekla: ja, saj zakon rešuje vprašanje poplačila škod. Ampak vprašajmo se, ali je smiselno, ali je modro, da država tukaj na stežaj odpira svojo malho, zato da bo umetno vzdrževala večji stalež divjadi. To je vprašanje. In po nepotrebnem, sem že povedal, da trošimo tukaj denar. In drugo, še enkrat trdim: trdim, da se s takim pristopom krati človekove pravice določenim državljankam in državljanom te države do pravice kmetovanja s pogoji, kakršni so lahko naravno dani na tistem področju, ker se umetno jim onemogoča, da bi lahko imeli normalno kmetovanje. Hvala lepa.
Hvala. Torej lahko zaključim sedaj razpravo k 13. členu. Dobro. Zaključujem razpravo. In prehajamo na 19. člen. Kdo želi besedo pri 19. členu? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. In prehajamo na 21. člen. Kdo želi besedo pri 21. členu in amandmajih, vedno ne, seveda. Vsi imate pred seboj gradiva. [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. 24. člen. Odpiram razpravo pri 24. členu in tukaj je amandma poslanske skupine SMS. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. 26. člen, tu dajem v razpravo člen in amandma poslanske skupine SDS in amandma poslanske skupine SLS. Gospod Sušnik.
Hvala lepa, predsedujoči. Mogoče bi tu prisotne predstavnike ministrstva za kmetijstvo oziroma predlagatelje rad povprašal za razlog nasprotovanja predlaganemu prioritetnemu vrstnemu redu pri podeljevanju koncesij. Mogoče je meni oziroma v naši poslanski skupini nam v Slovenski demokratski stranki nepoznano, če bi lahko kje prišli do navskrižja oziroma sporov v primeru vrstnega reda, kot ga predvideva 26. člen v predlog zakona za tretje branje oziroma v primeru uveljavitve našega amandmaja, kjer dajemo prednostno pravico pri pridobitvi koncesij lovski organizaciji, katere večji del članov so lastniki zemljišč in gozdov na območju lovišča oziroma kateri večji del članov ima stalno bivališče na območju lovišča. Poglejte to se spet ena od stvari, ki se nam zdi zelo pomembna. Zelo pomembna zaradi tega, ker s tem vnesemo, ob tem da nasprotujete večji vlogi lokalne skupnosti pri oblikovanju lovskogojitvenih območij, pri izdelovanju dolgoročnih, kratkoročnih, letnih lovskogojitvenih načrtov.Skoz uveljavitev te prednostne pravice oziroma ob dejstvu, da bi z lovišči gospodarile lovske družine, kjer so člani večinoma lastniki kmetijskih zemljišč oziroma prebivalci tega območja lovišča, bi verjetno to, bom rekel, nasprotje oziroma ta neskladja, ki smo jim priča in ki jih tudi pričakujemo, v veliki meri odpravili. Zato bi rad odgovor, ali bi z uveljavitvijo tega amandmaja v primeru ponovne oddaje koncesij lovskim družinam prišlo do kakšnega izrazitega neskladja, ker drugače ne razumem nasprotovanje vrstnemu redu oddaje koncesije. Lahko si razlagam, da je samo kakšno, bom rekel, neskladje oziroma kakšna verjetnost, da bi pa kakšna lovska družina, katerih člani niso ravno domoselci, izgubila lovsko pravico. Vendar mi to ni znano, zato sprašujem, če mi lahko to nekdo obrazloži: ali predlagatelj ali predstavniki ministrstva. Ni nujno, da je to sedaj takoj, lahko tudi kasneje v zaključni, sklepni besedi. Hvala lepa.
Vlada ni izrazila interesa za razpravo in ni prijavila časa razen tri minute na uvodu. Zdaj, zakaj ni, to pa jaz ne vem. Pač pa lahko predlagatelj na to odgovori, ki pa ima čas za to. Samo ne vem, če ima voljo ta hip. Dobro. 26. člen. Še kdo? Ni razpravljalcev. Torej zaključujem razpravo. 43. člen - tu je dan amandma poslanske skupine Združene liste. Torej 43. člen in amandma je v razpravi. Najprej gospod Beuermann, gospa Črnugljeva, gospod Kramberger.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kot že rečeno, sam nikakor ne podpiram uvajanja sokolarstva v lovski zakon v Sloveniji. Nikakor se ne strinjam z argumentacijami, češ da je ta lov marsikje dovoljen, da gre za tradicijo in tako naprej. Kajti menim, da to nikakor ne more biti argument. Tudi v Veliki Britaniji imajo dolgoletno tradicijo lova na lisice, pa poteka organizirana aktivnost celega kupa civilnih organizacij in razno raznih združenj, ki se borijo proti temu načinu lova. V Španiji poznamo bikoborbo, pa upam, da nikomur v tej državi ne bi prišlo na misel, da bi poskušal to bikoborbo pripeljati v Slovenijo, češ saj gre za nekaj, kar je nekje dovoljeno. Namreč, jasno nam mora biti, da gre v primeru lova s sokoli, s sokolarjenjem za eklatantno kršenje pravic živali. Gre zamučenje živali. Potrebno je samo pogledati neke literature, sokolarske literature, kjer jasno piše, kaj sokolarji počnejo ob tem, ko trenirajo sokole, kako nastavljajo žive vabe, kaj s temi živimi vabami počnejo, kako se mladim oziroma začetnikom svetuje,da naj ne uporabljajo premajhnih ujed, da naj imajo rajši večje ujede, zato da ne bi prišlo do pogina ob treningu; drugače rečeno ob stradanju teh ujed in tako naprej. Da ne govorim o tem, da prihaja tudi do kriminala, do kraje jajc iz gnezd, do izvzema tudi mladičev, da se pojavlja problem nekontroliranega vnašanja tujega genskega materiala. In tako naprej. Gre hkrati tudi za neselektiven lov, kajti ujeda, ko jo izpustiš, ki je povrh vsega še prestradana, bo zelo neselektivno izbirala svoje žrtve. Tudi stroški se bodo povečali, kajti potreben bo nadzor v primeru sprejetja amandmaja, ki je bil sprejet v drugi obravnavi. Povečal se bo nadzor in če se poveča nadzor, se povečajo tudi stroški. Tako napovedujem, da bom vsekakor podprl amandma Združene liste, da se črta četrti odstavek 43. člena lovskega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Črnugljeva, prosim.
Hvala lepa za besedo. Amandma za črtanje četrtega odstavka 43. člena, ki dovoljuje kot obliko lova tudi možnost lova s ptico ujedo, to je sokolarjenje, smo vložili zato, ker menimo, da je uzakonitev takega lova z vidika varstva narave vredna ponovne presoje. Vemo, da so glede tega vprašanja mnenja precej deljena in verjetno ste v vseh poslanskih skupinah seznanjeni tako z argumenti tistih, ki zahtevajo prepoved takega lova, kot tudi mnenja zagovornikov sokolarstva. V poslanski skupini Združene liste pa se pridružujemo spoznanjem, opozorilom in argumentom mnogih uradih institucij od ministrstva za okolje, agencije Republike Slovenije za okolje, zavoda Republike Slovenije za varstvo narave, univerze v Ljubljani in biotehnične fakultete, prirodoslovnega muzeja Slovenije, notranjskega regijskega parka in mnogih društev ter organizacij civilnih družb, kot so društva za opazovanje in preučevanje ptic pevk, prirodoslovno društvo Slovenije, društvo za ohranjanje naravne dediščine, društvo za proučevanje ptic in varstva narave, zveza društev proti mučenju živali,ki so prepričani, da bi uzakonitev sokolarstva postala naravovarstveni problem, prinesla bi dodatno grožnjo predvsem varstvu ujed in ohranjanju prostoživečih populacij teh ptic v Sloveniji, saj se pri takem lovu ni mogoče izogniti kršitvam o zavarovanih vrstah, pa tudi drugim problemom in možnim kršitvam, na kar nas opozarjajo nekatere tuje institucije, tudi od tam, kjer imajo sicer legalizirano sokolarjenje, pa nam prav zaradi slabih izkušenj tega odsvetujejo. In ne nazadnje, v Sloveniji ni prave sokolarske tradicije, pa tudi čas je šel zelo naprej. Če je bili včasih tak lov normalen in tudi z etičnega vidika neproblematičen, za današnji čas tega ne moremo več trditi. Hkrati pa bi rada predvsem opozorila, da naš cilj ni onemogočiti vsakršno delovanje sokolarskih društev v skladu z določbo ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Prepričani smo, da bo to - vrstna dejavnost, ki pa ni sokolarjenje kot oblika lova, tudi ob črtanju odstavka 43. člena še mogoče odpravlja; to se pravi, sokolarjenje kot oblika lova temu nasprotujemo. Jasno je in tudi zelo vprašljivo, kako in na kakšen način lahko človek dejansko eno žival, eno lepo živalco na nek način tako usmeri in kakšni so učinki usmerjanja, tega nikoli ne moremo vedeti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Kramberger.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi. Najbrž se bo ta razprava še ponovila zvečer ob glasovanju. Jaz moram pravzaprav povedati, da s strokovnega vidika lahko v bistvu zavračam oziroma še nekateri, ki tako razmišljamo, navedbe, ki ste jih kolegice in kolegi podali v smislu proti sokolarjenju. Namreč, torej pri nas tukaj lahko govorimo o 4.000 - letni zgodovini sokolarjenja, o 800 letni zgodovini sokolarjenja na Slovenskem, do leta 1960 prejšnjega stoletja je bilo sokolarjenje pri nas, na Slovenskem, dovoljeno. Ponovno, kot rečeno, je od leta 2002 naprej z odločbo ministrstva za kmetijstvo. Tu govorimo o dveh zadevah: eno je sokolarstvo, drugo je pa sokolarjenje. Sokolarstvo je oblika, kjer lahko redimo, če tako povem, ptice ujede. In to društvo za zaščito ptic ujed pri nas prav to počne. In zdaj, če se zgodi to, kar predlagate, da bomo zavrnili oziroma sprejeli ta vaš amandma, potem bo reja oziroma gojitev ptic ujed dovoljena, nebo pa dovoljen lov. Se pravi, da bodo morali ti, ki se s tem ukvarjajo, ki jih je približno 50 na Slovenskem, hoditi na tuje lovit s temi pticami ujedami. V trinajstih evropskih državah je to dovoljeno. To je zelo regulirana zadeva. In s tem, ko bi mi dovolili v 43. členu, tako kot smo v drugi obravnavi to sprejeli, bi odprli možnost za podzakonski akt, v katerem bi se zelo jasno vse skupaj lahko zapisalo, kakšna oblika in kako bi se lovilo s ptico ujedo. Seveda tu mi ne rabimo ničesar novega "pogruntati",ker je ta stvar v okviru evropskih direktiv zelo jasno določena. V tem času smo dobili kar nekaj gradiv, ki ste jih tudi prej omenjali. Ne vem, ali gre tu za nepoznavanje ali gre za sprenevedanje. Ko govorimo, da je sokolarstvo glavni razlog za ropanje mladičev ujed iz gnezd v naravi - povejte mi, kako [[...]]Mislim, to je zavajanje javnosti! Moramo vedeti, da so prav sokolarska društva in organizacije v Evropi in svetu pripomogla k temu, da so sploh ptice ujede preživele. Vemo, kaj se je dogajalo, ko so uporabljali zelo agresivna kemična sredstva, ki so pravzaprav pripeljala do tega, da so ptice skorajda izumrle. In prav ta društva so jih ohranila. V Nemčiji je, recimo, nek gospod dobil [[saj je nekje zapisano]] celo državno priznanje za to, za ohranjanje. In vi govorite ravno nasprotno; da so ta društva in ta oblika lova proti tem pticam. In navajate, da sestradane ptice lovijo. Ja, to ni mogoče! Kdor malo pozna biologijo, organizme, ve, da sestradana ptica oziroma človek, ki je lačen, ki je dehidriran, ne more delati - in tudi ptica ne more loviti. Predlagal bi, da bi se mogoče s strokovnjaki, ki se na to spoznajo, malo pogovorili, da bi vas razsvetlili, da to ni tako. Upam, da ne pristopate k temu ideološko, ker je to pač bila nekoč domena nekaterih slojev ljudi in da se zaradi tega to pri nas ne spodobi. V Evropi je ta oblika lova je vključena v sonaravno kmetovanje. Tudi to morate vedeti. Najbrž bi lahko še kar nekaj stvari tukaj naštel. Recimo, zapisali ste, koliko zaščitenih ptic bodo uplenili s tako obliko lova. Naši sokolarji so v lanskem letu ulovili 95 ptic. Podatek, ki ste ga najbrž tudi zasledili, da imamo v Sloveniji 250.000 mačk in veste, koliko škode pravzaprav naredijo mačke v slovenskem prostoru prav na področju ptic. Za to se nihče ne zanima. Za lovstvo, za to obliko lova, ki je v bistvu tradicionalna, nekje tudi sonaravna, tu pa je tako velik problem. Pridružujem se razmišljanju v razpravi, ki jo je imel kolega Kacin, ki se je zelo dobro v splošni razprav opredelil do tega vprašanja. In upam, kolegice in kolegi, da zvečer ne bomo podprli tega amandmaja, ki ga zagovarja kolegica Silva Črnugljeva, in da bomo omogočili to obliko lova in zaščiti ptice ujede na Slovenskem in tudi v širšem evropskem prostoru in da bomo lahko na osnovi te zakonske dikcije pripravili kvaliteten podzakonski akt, ki bo to zadevo zelo jasno reguliral.
Gospa Črnugelj, prosim.
Hvala lepa. Strokovna sodelavka tehničnega muzeja Romana Erhatič-Širnik, ki se sistematično ukvarja z raziskovanjem lova in lovske tradicije na Slovenskem, je v enem izmed svojih zapisov tudi napisala tole: "Slovenija premore relativno malo zapisa o sokolarjenju, praktično vsi pa so starejši od 200 let. V tem času je v Sloveniji sokolarilo tuje plemstvo. Slovenci so se lova udeleževali le kot pomočniki svojih gospodarjev." To je objavljeno in zgodovinsko dejansko preverjeno, dobro pa je vedeti.
Hvala. Še kdo pri 43. členu? Nihče. Zaključujem razpravo. Prehajamo na 44. člen ter amandma poslanskega kluba LDS in poslanskih skupin Združene liste in DeSUS-a ter amandma poslanske skupine SLS. Torej 44. člen in amandmaji. Kdo želi besedo? Nihče. Gospod Rokavec?
Hvala za besedo. Menim, da je potrebno s tem amandmajem popraviti napako, ki smo jo storili pri drugem branju, in omogočiti dejansko uporabo lovskega orožja na skupinskih lovih bliže od 50 metrov od naselij in zaselkov. Namreč, dejstvo je, če bi upoštevali tisti amandma, ki je bil sprejet, 250 metrov potem bi dejansko v marsikaterem območju bil lov prepovedan. In sedaj imamo v tretji obravnavi možnost, da to napako in mogoče tudi napačno interpretacijo, ki je bila takrat, popravimo s sprejetjem tega amandmaja. Hvala.
Gospod Kramberger in potem gospod Sušnik.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Mi smo že v drugi obravnavi opozarjali na ta problem. Namreč, pri razpršeni poseljenosti slovenskega prostora taka dikcija zakona, ki je zdaj, ki je nastala v drugi obravnavi, pravzaprav onemogoča lov. In jaz resno apeliram, da pač to zadevo ne podprete, ker dejansko boste lov na takšen način onemogočili. Lovci so torej ljudje, ki, najbrž, znajo rokovati z orožjem in tudi se zelo dobro zavedajo, kaj nosijo na ramenu, ko hodijo po lovišču. In s tem, ko bomo zapisali to dolžino, teh 250 metrov - saj ne bomo naredili nič. Mislim, da moramo delovati oziroma da je treba ravnati drugače, da je treba ozaveščati lovce, če je to potrebno, samo trdim, da to ni potrebno. In mislim, da je tista osnovna dikcija, ki je bila v zakonu 50 metrov čisto dovolj. V nasprotnem primeru pa bomo dejansko onemogočili lov. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Sušnik.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Lov je nujno potrebna oblika ravnanja z divjadjo. In ta izpad oziroma ta divjad, ki se je zgodila s sprejetjem tega amandmaja, je zelo nevarna zadeva in gre v prid tistim, ki prevladujejo že zdaj pri izdelavi lovskogojitvenih območij, ki forsirajo nesprejemljiv stalež nekaterih vrst živali v škodo človeka, ki na tem področju lovi. Zato mislim, da boste tudi ostali sprevideli, kakšen je bil namen tega amandmaja, ker je bil v bistvu namen tega amandmaja onemogočiti izvajanje lova na večjem delu teritorija Republike Slovenije, prefinjeno, in s tem bom rekel, dobesedno zamenjati na teh območjih ljudi z živalmi. Hvala lepa.
Zlobec Lukič, prosim.
Dejstvo je, da bi varnost državljanov bila bistveno večja, če ohranimo razdaljo 250 metrov od stanovanjskih, industrijskih in drugih objektov. Tega nihče, ki ima trohico zdrave poti, ne more negirati tega faktorja. 250 metrov od stanovanjskih, industrijskih in drugih objektov in 50 metrov od železniških prog ali javnih cest, z izjemo gozdnih in poljskih cest ali poti. Jaz ne razumem kot človek, ki hodi rad v naravo in se ne boji ne človeka ne živali, zakaj bi morali tukaj dvakrat zamižati na obe očesi, glede na varnost ljudi. Še bolj pa se mi studi pobijanje živih bitij, ki se ne morejo braniti. Nihče mi ne bo govoril, pa naj bo še tako ljudomilega srca, lovec, da je bistvo lova upleniti žival. Vsi od prvega do zadnjega, ki ste tu govorili, z leve ali desne, vsi govorite o živalih, kot da niso živa bitja. Da je to kot nekaj mrtvega, kar nekdo ustreli in potem dobi trofejo ali karkoli, ali poje tisto zadevo. Ampak, žival ni tretirana kot živobitje, pač pa kot plen, kot truplo. In tu se lahko samo kregate med seboj, kdo bo tisto truplo dobil, eden ali drug. Vsekakor pa življenje ni nikogaršnja last in tudi živali so, če ste že pozabili iz verouka, božja bitja. In ni po človekovi postavi, da pobija nemočne živali sebi v zadovoljstvo, ker je to zadovoljstvo negativno zadovoljstvo. In se čudim kolegom tamle, ki se hahljajo, ki imajo drugače polne jezike dobrote in teh zadev. Skratka, ni po človeški postavi, da se pobija nemočne živali. V stari zavezi - ja, je bil človek gospodar Zemlje, v novi zavezi pa so tudi za človeka živali bitja, s katerimi človek živi v simbiozi. Toda eno je simbioza - in lovci naj bi, seveda, živeli v simbiozi - drugo je pa nepotrebno pobijanje živali. Pač nismo prišli še do te mentalne ravni, da bi gledali na živali kot na enakovredna bitja v univerzumu. Zato bom vztrajal pri tem amandmaju. Hvala lepa.
Hvala. Saj del razprave spada v splošni del, veste, to bi morali upoštevati. Ker zdaj govorimo o konkretnem členu in tisti prvi del je bil korekten. Dobro. Gremo naprej. Gospod Kavtičnik.
Hvala lepa, predsedujoči. Kot sem že prej v splošni razpravi najavil, da se bom oglasil pri tem amandmaju, bom zdaj to storil. Malo me čudi, ko kolegi govorijo, da bo lov onemogočen. Saj verjetno sami dobro veste, da lov ni le streljanje, temveč da je lov iskanje, opazovanje, zasledovanje. In prepričan sem, da če se bo zapisalo, da se 250 metrov od kraja, kjer ljudje bivajo, ne sme streljati, potem lova s tem ne onemogočimo. Predlagatelji amandmaja, ki je bil sprejet, s prvopodpisanim Jašo Zlobcem Lukičem, so predvsem hoteli opozoriti, da je lov v neposredni bližini stanovanjskih hiš in naselji nevaren. Pa ne samo, da je nevaren, za veliko ljudi in za otroke je nesprejemljiva oblika nasilja. Zato je prav, da se od takšnih objektov določi neka meja, in z zakonom se to lahko zapiše. Žal mi je, da se predlagatelji niso malo bolj posvetili temu amandmaju in temu opozorilu in bi lahko predlagali drugačen amandma. Torej, da se ta 250-metrska meja ohrani, pri čemer naj se prepove uporaba samo strelnega orožja, razen z zakonom določenih izjem. In prepričan sem, da bi to bilo sprejemljivo tako za lovce kot seveda tudi za vse nas, ki smo temu nasprotovali. Hvala.
Hvala. Še kdo pri 44. členu? Ja, gospod Džuban, prosim.
Vseeno je, kateri amandma bo sprejet. Pomembno je, da je eden od teh dveh, ker nesreče se ne dogajajo okoli naselij. Pač slučajno prihajam z območja, kjer je tudi nekaj tega bilo. Pač pa, v gosto poraščenih gozdovih, koruznih poljih itd., kjer se strelja na več kot 50 metrov. Na 50 metrov je manj nesreč kot pa na 250 metrov. In zaradi tega je pomembno, da to zadevo sprejmemo tako, kot je predlagano z enim od teh dveh amandmajev. Že prej sem rekel, da od sokolarstva ni odvisno izvajanje zakona, pa usodo lovstva in divjadi. Od te rešitve pa je odvisno lovstvo in izvajanje zakona o lovstvu in divjadi. Hvala.
Hvala lepa. Lahko zaključimo razpravo pri 44. členu? Lahko. Torej zaključujem razpravo. Prehajamo na 45. člen in amandma poslanskega kluba LDS in poslanskih skupin Združene liste in DeSUS-a. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. 54. člen. Dajem razpravo na 54. člen ter amandma poslanskega kluba LDS in poslanskih skupin Združene liste in DeSUS-a ter amandma poslanske skupine SLS. Prosim, gospod Rokavec.
Hvala za besedo. To je eden izmed amandmajev, ki bi preprečevale nesporazume, ki se pojavljajo predvsem pri plačilu škode po divjadi, namreč takrat, ko denarja zmanjka. Zato je prav, da se v tem členu tudi jasno zapiše, kdo jamči za izplačilo škode; seveda, do tiste višine, ki jo zakon opredeljuje, naj bi jamčila upravljavec lovišča, se pravi, ustrezna lovska organizacija. Tam, kjer se pa preseže ta limit, če bo seveda zakon tako sprejet, pa država. Namreč, na ta način bi dali tudi jasno sporočilo, da država želi urejati vprašanja škode po divjadi tako, da bo za to tudi zagarantirano plačilo oškodovancu, kateremu je bila seveda storjena škoda. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Majnik.
Hvala lepa. Jaz bi kolege iz poslanske skupine SLS rada opozorila na 1. točko tega člena, ki govori, da je upravljavec odgovoren za škodo na kmetijskih in gozdnih kulturah, ne glede na krivdo. Tako ta amandma pravzaprav samo potrjuje nekaj, kar je že zapisano, in ne vidim posebne potrebe, da bi ga morali tudi sprejeti, čeprav se pa z namenom strinjam. Hvala.
Hvala. Še kdo? Gospod Rokavec, prosim.
Ne, gospa Majnikova, verjetno niste dovolj dobro prebrali besedilo tega amandmaja, ne gre samo za odgovornost, gre tudi za jamstvo, jamstvo je, seveda, nekaj drugega. Hvala lepa.
Hvala. Še kdo? Potem zaključujem razpravo o 54. členu in prehajamo na 78. člen. V razpravo dajem 78. člen ter amandma poslanske skupine SMS, amandma poslanskega kluba LDS in poslanskih skupin Združene liste in DeSUS, amandma poslanske skupine SLS ter amandma poslanske skupine Nove Slovenije, se pravi, kar nekaj amandmajev k 78. členu. Sedaj pa razprava. Prosim, gospod Sok.
Hvala lepa. Jaz bi želel obrazložiti amandma, ki smo ga vložili v Novi Sloveniji. Ta zakon o lovstvu je dejansko izredno zvito zapisan. V drugem branju je na priporočilo oziroma obrazložitev vlade, češ, da gre za preveč pomembno materijo, ki jo ta zakon ureja, da bi bila takole prepuščena ministrstvu za kmetijstvo, je prišlo do niza popravkov. In tam si jevlada vzela pravico, da določa upravljavska območja, da določa lovišča, da podeljuje koncesijo, med tem ko je pa tisti nepopularni del, ki se imenuje odgovornost za škodo, prepustila ministrstvu za kmetijstvo. Torej, to je pravzaprav eno veliko norčevanje In ne samo to! Ministrstvu za kmetijstvo je prepustila tudi delavce, ki so danes zaposleni v nekaterih teh posebnih gojiščih, in sicer jih bo na novo moral prevzeti zavod za gozdove, ki pa ima permanentne finančne težave in te finančne težave je, seveda,sedaj Liberalna demokracija vsako leto s proračunom tudi letos in za 2005 reševala tako, da je predlagala v parlamentu amandma in ga seveda tudi sprejela, zagotovili ste zavodu za gozdove sredstva, sredstva pa ste vzeli iz EKO-0. Torej, to je nesprejemljivo, zato smo napisali v Novi Sloveniji amandma, da če se je vse to sedaj preneslo na ministrstvo za kmetijstvo, če bo zavod prevzel nove delavce, da država zagotovi za te nove zaposlene tudi določeno sredstva, te pa naj ministrstvo za kmetijstvo vzame. Poleg tega bi rad še povedal, da ste temu zavodu, ki po tem zakonu dobiva zelo velike pristojnosti, naložili vrsto novih nalog, obveznosti - vse to bo veliko stalo. V 20. členu so zapisani, skupaj gre za 15 novih nalog, nekatere so že sedaj, po sedanji zakonodaji, nekatere pa so dodane, ki jih bo moral ta zavod na novo opravljati. Sprašujem vas in rad bi seveda od predlagateljev odgovor, če našega amandmaja ne boste sprejeli, iz katerega vira bi kmetijsko ministrstvo te zadeve plačalo - iz sredstev EKO-0 ne more plačati. Če ste poslušali ministra Mramorja, pravi, 2007 bodo naša EKO plačila na ravni evropski in takrat bodo tudi te subvencije šle kot obdavčljivi vir v breme kmetu. Torej, resno pristopite k tej zadevi, ne pa na takšen način tega reševati. Hvala lepa.
Gospod Rokavec.
Hvala za besedo. Jaz bi se popolnoma strinja s predgovornikom. Namreč, dejstvo je, da po nepotrebnem odpiramo proračunsko malho pri tem zakonu, po nepotrebnem. In drugo vprašanje je pa vprašanje amandmaja, ki smo ga v poslanki skupini tudi predložili. Namreč, že na prejšnji seji smo ugotovili in dobili odgovor s strani zakonodajno-pravne službe, da je 9. točka 78. člena vprašljiva, neustrezno rešena. Ponovno poudarjam, da ne moremo vzakon napisati nekaj, da vlada lahko odkupi, to vlada lahko odkupi, ali je zapisano v tem zakonu ali ni zapisano v tem zakonu. Za koliko stvari se vlada odloči, da odkupi in to pač odkupi na podlagi druge zakonodaje. Ampak, napisati pa besedilo, zadnjič sem že na to opozarjal, je, da se pa premoženje družbe Snežnik, ki je do zdaj last Lovske zveze Slovenije, lahko odkupi in seveda potem še z zelo nenavadno dikcijo; po pošteni tržni vrednosti. Ja, pa vsaj toliko bi bilo smiselno, da bi se zapisalo, po kakšni metodologiji se to odkupi, tako kot vse ostalo. Najprej zapriseženi cenilec opravi ustrezno cenitev in na podlagi tiste cenitve so osnovni pogoji za dogovor o odkupu, ne pa enostavno dikcijo "poštene tržne vrednosti". Že iz te definicije se vidi, da se tukaj vzpostavlja priviligiran odnos vlade do druge pogodbene partnerice. Namreč, če so pravila igre za Jožeta, potem naj bodo tudi za Toneta, ne morejo biti pa v tem primeru za Toneta drugačna ali pa Jožeta - da se ne bo kdo mogoče čutil z imenom okvalificiran. Ampak, izrecno povedano, to ne gre skupaj, zato smo tudi vložili ta amandma in je več kot očitno in ustrezno samo to, da se črta. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ni več prijavljenih razpravljalcev? Ni. Dobro. Potem zaključujem razpravo k 78. členu in prehajamo še na 79. člen, to je zadnji člen v tem pregledu. Torej, v razpravo dajem 79. člen ter amandma poslanske skupine SLS. Kdo želi besedo? Gospod Rokavec, gospod Cukjati. Prosim, gospod Rokavec.
Hvala za besedo. Menim, da je to eden izmed zelo pomembnih amandmajev. Namreč, predlagatelji so zelo lepo v 79. členu v drugem branju poskušali skupaj skoraj da z nerazdeljivim pojmom oblikovati definicijo tako lovišč s posebnim namenom in ostalih lovišč. Ampak še enkrat vam povem sledeče. Ne morete posebne pogoje določati s strani države in poseben status lovišča, ker tem lastnikom, jih niti ne vprašate. V tem primeru jih niti ne vprašate, ali se strinjajo. Nič ne morejo. Čisto v istem statusu so kot pri drugih loviščih In to je problem posebnih lovišč in tudi njihove uveljavitve. Namreč, dejstvo je, da se tukaj vzpostavlja neprimeren odnos do spoštovanja načela lastnine. Mi smo prepričani, da je soglasje v tem primeru pa potrebno od lastnikov zemljišč. Samo enkrat, samo enkrat v postopku za ustanovitev statusa posebnih lovišč, in nič več ne bo potrebno. Ampak vsaj dajte tem lastnikom to, vsaj to pravico jim omogočite, da jih boste vprašali. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Cukjati, prosim.
Hvala za besedo. No, pri tem členu gre za državna lovišča. Kako je z državnimi lovišči, pa vemo. Na primeru Vrhnike, Ljubljanskega vrha, moram reči, da so te izkušnje okoliških prebivalcev žalostne. Namreč, to je državno lovišče, kjer se gnete divjadi, kjer se divjad ne samo hrani, da preživi zimo, ampak kratko malo krmi, krmi, kjer si divjad hodi po parkljih, drug drugemu, kjer je pravzaprav izginila, izginja jelka, kjer podrasti ni več. Okolišnji kmetje seveda imajo uničena polja, travnike. Skratka, porušeno je ravnotežje. Porušeno je ravnotežje. Zakaj je porušeno ravnotežje med človekom in živaljo, med poljem in gozdom? Zato, ker o tem lovišču odloča samo država, ne pa tudi ostali zainteresirani. Zato je porušeno ravnotežje. In seveda zelo enostavno bi rekel, če si gospodje iz Ljubljane želijo hraniti, krmiti neko divjad, naj si kupijo ranč in naj tam krmijo svojo divjad, na svoji zemlji, za svoje stroške. Ne pa na tuji zemlji, za tuje stroške - mi vemo, kakšne so odškodnine. Vsekakor, ne pristajam na logiko, da bom svojo čredo pasel na tujem pašniku. Vendar to ni glavni problem. Problem je, da divjad sodi h krajini. Divjad je del krajine in mi vemo, kdo ohranja krajino. Letos smo tu, v državnem zboru, sprejeli, potrdili evropsko konvencijo o krajini, kjer je izrecno rečeno, da o krajini skrbi in odloča lokalna skupnost. Da je to primarna pravica in naloga lokalne skupnosti. Tukaj seveda, pri teh državnih loviščih nima ne lokalna skupnost ne lastniki teh gozdov nobene besede. To seveda je stvar, to je pomanjkljivost tega zakona, ki bo verjetno našla tudi še nek drug epilog, ne samo odločanje tukaj v državnem zboru, če bo takšno, kot se napoveduje. Državna lovišča - pri tem se človek vpraša: kdo pa je država? Namreč, država je lastnik divjati, s tem se vse strinjamo. Kdo je država? Vlada? Je, na nek način oziroma bolj varuh državne lastnine kot pa lastnik. Kdo je potem država? Je nek lobi ta država? Je neka vladna stranka država? Ali niso država tudi lokalne skupnosti? Tudi 350.000 lastnikov pašnikov in gozdov, kjer je ta divjad? Ali niso tudi ti država? In seveda, če mi priznamo nek demokratičen pojem države in če je država lastnik te divjadi, potem moramo zagotovo tudi v ohranjanje ravnotežja vključiti tiste, ki so tudi prizadeti, tiste, ki pa po drugi strani skrbijo za drugega interesenta, to je interesenta lastnika, interesent za gozdove in zastopnik pašnikov in gozdov. Tukaj je zagotovo prav na tem primeru jasno, od kod ta pomanjkljivost. Namreč, od kod pomanjkljivost, da se nam ruši ravnotežje, da ni zagotovljen skladen pristop, da ni pravzaprav spoštovan princip lastništva, to se pravi moja čreda na tujem pašniku, in da je nujno oziroma bi bilo nujno potrebno se pravzaprav soočiti z nekim širšim problemom, ki se kaže v tem zakonu. Namreč, parcialen pristop k reševanju nekega državnega problema. Krajina, ne samo divjad, krajina je nek državni problem, je nek nacionalni interes. Pristop k temu samo z vidika nekega parcialnega interesa, nekega lobija, ki prevlada v samem oblikovanju besedila in v oblikovanju odločb v tem zakonu, je zelo slab. Tak zakon je, prvič, nedržavotvoren; drugič, povzročal bo številne krivice, povzročal bo nezadovoljstva, povzročal bo še marsikaj drugega, kar si tuv tej naši državi ne bi želeli. Ta amandma, ki ga predlaga Slovenska ljudska stranka, je vsekakor takšen, da bi minimalno popravil vsaj v primeru državnih lovišč to diskrepanco, rekel bi, izobčenje drugih zainteresiranih pri odločanju o teh stvareh in seveda ga bomo mi zato podprli. Menimo pa, če ne bo teh minimalnih sprememb tega zakona, potem bomo tudi celoten zakon zavrnili. Ne zato, ker ne bi potrebovali novega zakona, star zakon je pomanjkljiv, je slab. Ampak zato, če gremo spreminjati stari zakon in pisati novega, mora biti vendarle na nek način po načelih pravne države, po načelih demokracije, kjer je država nekaj več kot pa nek lobi; in država nekaj več kot vladna stranka. Zaradi tega bomo premislili, ali bomo zakon sploh podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Anderlič.
Razumljivo je, da smo predlagatelji poseben posluh namenili ravno vprašanju tako imenovanih lovišč s posebnim namenom, in to zaradi upravičenih očitkov, vsaj v nekaterih primerih, ko je šlo za širitev teh lovišč tudi z namenom, da se bo razvijal predvsem lovski turizem ali kaj podobnega. In ko smo razmišljali o tem, kako in na kakšen način le spraviti v sozvočje, v nek sklad vseh interesov, vseh potreb, smo videli vsaj nekaj razlogov zato, da smo rekli; prvič, da vlada preveri obstoj teh lovišč v določenem času, pod določenimi pogoji, in da to naredi prvenstveno prek pooblaščenega strokovnega, kvalificiranega nosilca tega projekta. Zato je jasno, da bo tudi za ta lovišča zavod imel še kako odgovorno nalogo, da pripravi strokovne podlage za ministrstvo in ministrstvo potem v okviru vlade tudi definicije teh lovišč, predvsem po obsegu, namenu in z zagotovitvijo vseh tistih potrebnih funkcij, ki naj bi jih ta lovišča imela. Nemodro ali pa neumno bi ravnal zavod, bi ravnala ta vlada, če ne bi po procesu in na način, kot je predpisano za oblikovanje lovskogojitvenih načrtov, o katerih smo govorili že prej, upoštevala mnenj tako lastnikov, združenih v kmetijsko-gozdarsko zbornico, kakor tudi lokalnih skupnosti. Država - to sva midva, gospod Cukajti, to smo državljani te države, to smo tisti, ki smo v teh službah, tisti, ki so v drugačnih službah, tisti, ki živimo v Ljubljani, tisti, ki živijo v drugih občinah, in tako naprej. In verjamem, da jeprav, da je divjad, ki je po tem zakonu državna last, last tako urejena, da bo pod enakimi pogoji dostopna vsem, ki jo bodo želeli gledati, ki bodo želeli gospodariti z določenimi stvarmi in na koncu, če je res lov kakšen privilegij, tudi loviti. Ko sem se sam prvič srečeval s tem zakonom pred več kot desetimi leti in potem še večkrat, nikoli nisem imel na prvem mestu odstrel, izživljanje, če hočete, zadovoljevanje nekaterih strasti, s tem, ko se upleni neka trofeja itn. Ne! Nasprotno! Ampak sem vedno razumel ta zakon v funkcijo uravnavanja različnih interesov, ustvarjanja nekega sozvočja, nekega razumevanja različnih subjektov in konec koncev ravno to, da je to povzročilo toliko zanimanja, toliko nasprotujočih si stališč. Govori o tem, da smo vendarle uspeli približati kompromis do te točke vsem, da ni nihče zadovoljen, pa nihče ne more v popolnosti zavračati tega, da ni bil vsaj poskušan udejaniti njihovega interesa skozi ta zakon. In s tega vidika mi vendarle daje neko upanje, da če bodo brez soglasij stvari sporazumno reševane, da bo na koncu vendarle prišlo do ohranjanja narave, do ustvarjanja naravnega ravnovesja, do možnosti pristopa do teh, recimo temu, naravnih dobrin vsem pod enakimi pogoji. Upam, da z zavrnitvijo tega amandmaja bomo to tudi dosegli. Hvala.
Hvala. Gospod Rokavec.
Problem vse te razprave je, da se stalno poskuša tistim, ki nasprotujemo rešitvam, podtikati eno osnovno dejstvo, da smo proti temu, da bi bila država lastnica divjadi. To ni res. V SLS-u smo to nič kolikokrat povedali, da se s to definicijo strinjamo. Ne strinjamo se pa, da se tako po splošeno obravnava lastnino, privatno lastnino. In ne morejo iti v isti status lastnina običajnega navadnega lovišča z lastnino osebnega lovišča. Tukaj država ima posebej interes. Kolega Cukjati je povedal, kakšen je interes v posebnih loviščih. Načrtno gojenje večjega števila divjadi, zato da pride tudi do določenega dobička iz uplena divjadi. In dejstvo je, da na tem področju uveljavitve oziroma ustanovitve osebnih lovišč lahko pride do sporazumnih rešitev samo, če se tem lastnikom, tej lastnini da tudi potreben status oziroma tudi možnost, da vsaj povedo, ali se strinjajo s tako rešitvijo ali ne. Nasprotno pa bodo te lastniki prav tako podvrženi isti ingerenci kot vsi ostali lastniki v navadnih loviščih. To je ključni problem in tukaj se določenega lastnika zemljišča v tej državi obravnava drugače kot drugega.
Gospod Rokavec [[...]]
Hvala lepa.
Gospod Cukjati.
Hvala za besedo. No, predlagatelj pravi, da si ne predstavlja, da bi vlada odrejala, urejala te stvari brez soglasja druge strani, drugih prizadetih. No, jaz sem vesel te njegove zamisli, vendar, zakaj potem ne bi to tudi zapisali. Zapisati pa, verjetno, ne smemo zaradi tega, ker se prav takega postopka nekdo zelo boji. Menim, še enkrat, če bi hoteli dobro ravnati s krajino, če bi hoteli resnično uravnoteženo ravnati z divjadjo, potem bi morali dati lovskim, krajevnim lovskim družinam več pooblastil, jih drugače obravnavati, tudi lokalnemu prebivalstvu, lastnikom teh, več možnosti sodelovanja pri urejanju teh vprašanj, šele potem bi našli nek povsem drugačen, bolj ustrezen, bolj človeški in za družbo bolj koristen pristop h krajini, pristop k naravi, pristop k obravnavanju divjadi. V celotnem, vsi naši amandmaji skozi ves postopek so ciljali prav na to in praktično vse naše amandmaje ste zavrnili. V tem smislu boste verjetno tudi tega in bojim se, da resnično je to rdeča nit neke politike, kako ravnati z našim največjim bogastvom, to je naravo.
Hvala lepa. 79. člen. Še kdo? Zaključujem razpravo. Glasovanje o amandmajih in predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje opravili danes v okviru glasovanj 15 minut po zaključni razpravi o 18. točki dnevnega reda. Prekinjam to točko dnevnega reda.
Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke! Predstavnik vlade Republike Slovenije! Lepo pozdravljeni! Prehajamo na obravnavo 19. TOČKE DNEVNEGA RED A - OBRAVNAVA SPREMEMB IN DOPOLNITEV STATUTA JAVNEGA ZAVODA RADIOTELEVIZIJE SLOVENIJE Spremembe in dopolnitve statuta je v obravnavo zboru predložil svet RTV Slovenije. Spremembe in dopolnitev statuta je obravnaval odbor za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport, kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Rudolfa Mogeta, da predstavi poročilo odbora. Izvolite, gospod Moge.
Podpredsednica, hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Odbor je prvič obravnaval spremembe in dopolnitve statuta javnega zavoda RTV na 25. seji. Točko je uvrstil na dnevni red, vendar jo je umaknil, ker je bilo preveč pripomb s strani zakonodajno-pravne službe našega državnega zbora, in je predlagal predlagatelju, to je svetu RTV, da spremeni in dopolni statut tako, da bo s strani zakonodajno-pravnega sistema sprejemljiv. Svet je to naredil in tako smo tako popravljen statut obravnavali na 26. seji. Razprave ni bilo veliko, saj se je udeležil razprave samo poslanec Jože Tanko, ki je zastavil dve dilemi. Prvič je vprašal predlagatelja statuta, ali statut omogoča dosego ciljev RTV Slovenija in, drugič, selotil statusa regionalnih enot, zapisanega v statutu. Predlagatelj je pač povedal v obrazložitvi, da je ta statut nastal samo zaradi sprememb zakona o RTV-ju in tudi zaradi zakona o medijih in je v bistvu ta statut uskladitev s tema dvema zakonoma. Drugi razpravljavcev na seji ni bilo, zato je odbor sprejel sklep, da predlaga državnemu zboru, da da soglasje k statutu. Ta sklep je bil sprejet s 15 glasovi za in nobenim proti. Hvala.
Besedo dajem predstavniku vlade za predstavitev mnenja. K besedi vabim državnega sekretarja v ministrstvu za kulturo, gospoda Vojka Stoparja. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Vlada k predlogu statuta nima pripomb. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj bomo slišali stališča poslanskih skupin. Najprej nam bo stališče poslanske skupine Nove Slovenije predstavil dr. Jožef Bernik, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Gospodje z vlade, kolegice in kolegi! To je nekako tehnični zakon, ki ga človek do neke mere razume, na drugi strani bi pa rekel tole. Škoda je, da država oziroma vlada ni uporabila te priložnosti, da bi se lotila celotnega zakona o RTV in da bi spremenila nekatere prakse, ki se uveljavijo v tem zavodu, in dala možnost, da bi bila televizija veliko bolj uravnovešena in tudi bolj informativna. K zakonu samemu ni kaj dosti pripomniti. Nekatere tehnične spremembe se zdijo naravne. Človek premišljuje, zakaj se moramo ukvarjati s takimi malenkostmi, ker so druge bistvene stvari, ki ostajajo nerešene. V tem smislu bomo mi vsak po svoji vesti podprli ali pa ne podprli ta zakon.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Franc Pukšič. Izvolite.
Kolegice in kolegi! Gospa podpredsednica! Predstavniki vlade! Lep pozdrav. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke je sledeče. V poslanski skupini smo vedno opozarjali na izjemen pomen svobode javne besede kot temelj demokracije. Novinarjem je zato nujno omogočiti, da imajo možnost predlagati na čelo uredništev ljudi, ki jim seveda zaupajo. Prav to pa je bila po naši ocena bistvena rešitev novele zakona o RTV-ju, ki jih predlagane spremembe statuta tudi povzemajo. Takšno rešitev smo kdaj izrecno podprli in zato bomo glasovali za soglasje k predlaganim spremembam statuta. Ob tej prilika pa bi vendarle opozorili tudi da javni zavod RTV Slovenije znova vse globlje tone v krizo, za kar je pa očitno velik del odgovornosti tudi na svetu RTV in njegovega predsednika. Da na to konkretneje opozorim, od strani radiotelevizije smo dobili dopis z naslovom "Problematika programov za slovenske narodne manjšine". Ker pa v statutu, v 4. členu, torej prvotnem 7. členu, po teh spremembah pa v 4., med drugim piše, da radijskih oziroma televizijskih programov za slovenske narodne manjšine v sosednjih državah v skladu z mednarodnimi pogodbami in protokoli, ki so tudi dejavnosti RTV Slovenije, da RTV Slovenija mora zagotoviti oddajeza slovenske narodne manjšine v sosednjih državah, slovenske izseljence in zdomce. Iz pisma, ki smo ga dobili, pa jasno izhaja, da so nekateri problemi tako globoki, da bodo nekatere programe za Slovence v zamejstvu in po svetu začeli ukinjati. Na to nas opozarja tudi pismo, ki je bilo naslovljeno na direktorja Aleksa Štakula, na programsko direktorico, predsednika sveta in dano tudi v vednost tistim, ki se v politiki s tem ukvarjajo, z dne 17. december, kjer ugotavljajo predstavniki slovenskih organizacij v zamejstvu, da gre za ukinjanje programov, gre pravzaprav za edini dve oddaji, ki tedensko odpirata slovenski javnosti pogled na življenje primorskih Slovencev. Istočasno opozarjajo tudi na zakon o vidnosti in slišnosti. Skratka, sprejet bo statut, ki bo usklajen z zakonom, vendar so napovedi, pismene napovedi, glede na to, da se nič ni zgodilo pri proračunski razpravi; se pa bojim, da se določene naloge iz zakona kot tudi statuta ne bodo uresničevale. Odgovornost za to prevzemate tisti, ki ste podpirali takšen proračun.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavil gospod Samo Bevk. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov podpiramo sklep matičnega odbora za kulturo, ki soglaša s spremembami in dopolnitvami statuta javnega zavoda RTV Slovenije. Spremembe in dopolnitve statuta so bile potrebne zaradi uskladitve s sedaj veljavno zakonodajo, predvsem z zakonom o RTV in zakonom o medijih. Diskusije na matičnem odboru praktično ni bilo, statut je dobil soglasje brez glasu proti. Je pa zato 2. točka dnevnega reda na isti seji naletele na toliko večji odmev. Prav diskusija o problemih javnega zavoda RTV Slovenija se je namreč razvnela ob poročilu nadzornega odbora za obdobje od avgusta 2002 do avgusta 2003. Toda to ni predmet današnje razprave ob spremembi statuta. Naj omenim samo to, da nam je direktor Aleks Štakul povedal, da pripravljajo dolgoročno razvojno strategijo zavoda RTV Slovenija, ki predvideva temeljito reorganizacijo in finančno konsolidacijo za bolj učinkovito opravljanje in vodenje zavoda. To seveda od vodstva RTV Slovenija tudi pričakujemo. Naj še enkrat ponovim. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov soglaša s sklepom matičnega odbora in bo glasovala za soglasje. Hvala za razumevanje.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke nam bo predstavil gospod Franci Rokavec. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Predstavniki vlade in seveda kolegice, kolegi! Svet Radio Televizije je v proceduro državnega zbora poslal spremembe in dopolnitve statuta Radiotelevizije Slovenija. V poslanski skupini smo se s spremembami in dopolnitvami statuta in tudi z mnenjem zakonodajno-pravne službe seznanili. Seveda je svet RTV Slovenija pojasnil, da je potrebno v statut javnega zavoda Radiotelevizije Slovenija uskladiti z določbami sprememb in dopolnitev zakona o Radioteleviziji Slovenije. Namreč, od leta 1995 sta bila sprejeta kar dva zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o RTV Slovenija in posledica tega je tudi obsežna sprememba omenjenega statuta. Vendar v poslanski skupini menimo, da bi bilo smiselno pripraviti ustrezen čistopis, ki bi bil lahko bistveno bolj pregleden pri samem delovanju sveta RTV-ja. Glede na vse navedeno so spremembe in dopolnitve statuta javnega zavoda seveda posledica omenjenih sprememb zakona in seveda na dejstvo, da je svet RTV upošteval pripombe zakonodajno pravne službe, bomo v poslanski skupini omenjeni predlog sprememb in dopolnitev statuta podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, ki ga bo predstavil gospod Bogdan Barovič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovani predstavnik vlade, kolegice, kolegi! Res se odpira ob pogledu na spremembe statuta javnega zavoda, ker je tako, kot je eden od predhodnikov povedal, dejansko tehnična zadeva, pa vendarle se odpirajo nekatera vprašanja, ki pa so na žalost kakorkoli obrnemo, vezana na sam zakon. Strinjam se seveda tudi s predhodnim govornikom, da bi bilo dobro, če bi na vpogled že pred obravnavo te točke imeli celoten pregled statuta javnega zavoda. Kakorkoli že, usklajen je bil na nivoju financiranja, opravljanja sprememb standardnih klasifikacij, dodane so nove dejavnosti in pa vsebinska sprememba na kadrovskem področju. Statut javnega zavoda RTV Slovenije pač mora biti usklajen z zakonom in zato je tudi verjetno nujno zlo, da ali se vsak odloči po svoji voli in presoji ali pa ga bomo pač podprli. Kljub temu pa ne glede, da danes ne govorimo o zakonu, pa je vseeno vprašljivo, saj za Slovensko nacionalno stranko, področje upravljanja, ki se sicer prilagaja zakonu, in večni problem, o katerem smo govorili, ali je prav, da se soglasje predstavnikov programskih delavcev, da se je spremenilo v zgolj in samo mnenje. A o tem mislim, da bomo lahko še govorili kajti prepričan sem, da bo ne samo ta statut ne glede, da bomo v Slovenski nacionalni stranki danes podprli, da bo v kratkem že doživel kakšne spremembe, tako kot sam zakon. Torej, v Slovenski nacionalni stranki se bomo najbrž odločali vsak zase, ampak načelno mislim, da je naša tudi dolžnost, da spremembe statuta podpremo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Temu sledi splošna razprav poslank in poslancev. K besedi so se prijavili najprej gospa Marija Ana Tisovic, ki je ni, gospod Jožef Jerovšek - tudi ne. Gospod Kremžar, izvolite.
Hvala lepa. Mimogrede povedano poslanski klub LDS bo podprl spremembe, četudi izražam pomislek ob tem, da šele zdaj to počnemo, glede na to, da smo dve leti nazaj sprejeli zakon, ki veleva, da mora RTV pripraviti spremembe statuta v šestih mesecih po uveljavitvi tega zakona, ampak ni kriv, seveda, ta državni zbor za to. Toliko le mimogrede. Sicer pa, v pripravi je, kolikor vem in je prav, da se čim prej pripravi, zakon o RTV-ju, ker vse te pripombe, o katerih lahko govorimo in jih večkrat slišimo, seveda, bi morale biti tam in statut, takšen ali drugačen, v glavnem ne rešuje tega. Prav tako je zelo pomembno in je potrebno povedati, da državni zbor ne sedi in ne čaka, kaj se z RTV-jem dogaja, ampak spremlja te zadeve. Omenjeno je bilo že, da je odbor za kulturo, šolstvo, šport, mladino imel zelo resno razpravo o poročilu nadzornega odbora, poročilo namreč je izjemno kritično in ugotavlja - to je moja ocena, kar bom rekel - katastrofalno situacijo na RTV-ju. Odbor je zelo resno razpravljal o tem in zadolžil vodstvo RTV-ja, da v treh mesecih, tega je zdaj že nekoliko manj, pripravi kratkoročni in dolgoročni program, sonacijski program RTV-ja, ter razvojni program celotne hiše. To bo v kratkem, prepričan sem, tudi v proceduri oziroma v državnem zboru oziroma na odboru in takrat se bo seveda lahko ta razprav izvedla na ta način in jaz bi bil zelo vesel, če bi do takrat ne metali kar tako pavšalnih ocen bodisi na svet RTV-ja, predsednikaali kogarkoli, dokler pač ne bomo imeli podlage, da govorimo zelo resno in zelo argumentirano o teh rečeh. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospoda Mamića tudi ni, gospoda Drobniča ne. Zaključujem torej splošno razpravo o predloga sklepa. O soglasju k spremembam in dopolnitvam statuta bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali danes v okviru glasovanj 15 minut po zaključeni razpravi o 18. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Predstavniku vlade se za sodelovanje lepo zahvaljujem. Ob 14. uri in 35 minut bomo prišli na obravnavo 20. točke dnevnega reda, to je na obravnavo poročila o stanju okolja za leto 2002. Do takrat sejo prekinjam. Hvala lepa.
Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki vlade, lep pozdrav! Nadaljujemo z delom, in sicer prehajamo na obravnavo 20. TOČKE DNEVNEGA REDA - POROČILO O STANJU OKOLJA ZA LETO 2002. Poročilo je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev poročila. K besedi vabim ministra za okolje, prostor in energijo mag. Janeza Kopača. Izvolite.
Hvala, spoštovana podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci! Poznavanje stanja in sprememb v okolju je osnova za učinkovito okoljsko politiko in pravočasno ukrepanje. Pred vami je zato novo poročilo o stanju okolja, ki vključuje zadnje razpoložljive podatke, največ jih je za leto 2001, določeni kazalci pa so prikazani tudi z upoštevanjem podatkov iz leta 2002. To poročilo obsega vse, kar nam nalaga kot obvezno vsebino zakon o varstvu okolja, poleg tega pa upošteva tudi sistem poročanja Evropske unije. Na večini področij, čiščenje odpadnih voda, na primer, kakovost vodotokov, emisije žveplovega dioksida, emisije toplogrednih plinov, ukrepi na področju učinkovite rabe energije in obnovljivih virov energije, kmetijsko-okoljski ukrepi, okoljske takse in podobno - na teh področjih sprejeti ukrepi kažejo uspešnost vodenja okoljske politike in zagotavljajo doseganje zastavljenih ciljev. Pa če se na kratko sprehodim skozi ta področja. Kakovost vodotokov se od leta 1992 dalje polagoma, vendar konstantno izboljšuje. Dodatno bodo kakovost bistveno povečale čistilne naprave v večjih mestih, v Ljubljani, Mariboru, Celju, na Obali. Vse te čistilne naprave bodo predvidoma zgrajene najkasneje vključno z letom 2005. Zbiranje, odvajanje, čiščenje odpadnih voda bo sicer v celoti na celem slovenskem ozemlju zaključeno do leta 2015, ko se nam izteče prehodno obdobje za uveljavitev ustrezne evropske direktive. Vsebnost nitratov in pesticidov v podzemnih vodah že deset let v povprečju konstantno upada. Vendar je vrednost še vedno previsoka, zaradi česar smo letos sprejeli stroge omejevalne ukrepe, ki so bili javnosti tudi obširno predstavljeni na petih širših območjih Slovenije. Na področju zraka smo najbolj uspešni pri zmanjševanju emisij žveplovega dioksida, najmanj pa pri emisijah iz prometa, predvsem pri emisijah dušikovih oksidov. Za okoli 90% se je zmanjšala poraba snovi, ki povzročajo tanjšanje ozonskega plašča, praktično smo to ukinili. Emisije toplogrednih plinov so se ustalile in s sprejetim operativnim programom, ki je bil sprejet letos poleti z optimizmom stopamo proti ciljnemu letu 2008 oziroma proti prvemu ciljnemu obdobju 2008-2012, ko mora biti glede na kjotski protokol emisija zmanjšana za 8% glede na izhodiščno leto. Računamo, da bistvenih težav pri doseganju tega cilja ne bomo imeli. Delež energije, proizvedene iz obnovljivih virov, konstantno narašča. Letos smo začeli močno subvencionirati tako imenovano "zeleno elektriko", in to se že kaže v novih interesih po investicijah v obnovljive vire energije. Zaskrbljujoče je povečevanje nastajanja odpadkov, tako komunalnih kot tudi nevarnih. Obenem pa se povečuje tudi delež prebivalcev, ki so vključeni v sistem rednega zbiranja in odvoza komunalnih odpadkov. Problem obvladujemo in ga tudi postopoma rešujemo, res pa je, da so različna območja Slovenije, ker gre predvsem za občinsko obveznost, pri tem različno aktivna in uspešna. V dveh ali treh regijah imamo s tem težave. Bogato biotsko raznovrstnost, ki je ogrožena tudi v Sloveniji, bomo ohranjevali s pomočjo nadgradnje sistema varstva narave z določitvijo območij Natura 2000. Ta ukrep je predviden za prihodnje leto. Tudi večina drugih kazalcev ima ugoden trend. Na področjih z negativnimi trendi pa že sprejemamo ustrezne operativne programe, kot dodatne ukrepe za izboljšanje stanja. Trije največji slovenski okoljski problemi so ta čas odpadki, kmetijstvo in promet. Pri prometu so vsi trendi precej negativni, razen emisij svinca iz prometa, ki je posledica v prvem letu mojega mandata prepovedane uporabe osvinčenega bencina. Delež cesntega prometa v primerjavi z železniškim se ves čas povečuje, prav tako emisija toplogrednih plinov oziroma ogljikovega dioksida iz prometa, pa tudi emisije dušikovih oksidov iz prizemnega ozona. Skratka, tu so trendi najbolj negativni zaradi povečevanja obsega cestnega prometa. V okviru financiranja varstva okolja so se ekonomski instrumenti, to so takse in pa vodna povračila, izkazale kot osnoven namenski vir, predvsem na področju obremenjevanju voda, in to ko izjemno učinkovit vir. Leta 1997 je bila uvedena taksa za čiščenje odpadne vode, ki se sicer zbira v občinah, vendar če občine tega denarja ne porabijo za projekte čiščenja odpadnih voda oziroma zbiranja odpadnih voda, potem morajo občine to takso plačati v državni proračun. Ker seveda župani in občinski sveti niso prav srečni, če morajo kaj vplačevati v državni proračun, so se vsi potrudili in začeli množično pripravljati projekte, vlaganje sredstev v zbiranje in čiščenje odpadnih voda. In tako lahko rečem, da imamo pravo ljudsko investicijsko gibanje v tovrstne projekte. Zaradi pozitivnih izkušenj pri tem sem potem lani uvedel še takso na odlaganje odpadkov, ki se prava tako zbira na nivoju občin in če ima občina pripravljene projekte za sanacijo obstoječih deponij komunalnih odpadkov ali pa za vlaganje vnove deponije komunalnih odpadkov, ki so seveda skladne z zahtevami pravnega reda Evropske unije, potem to lahko uporabijo na svojem teritoriju, sicer pa morajo plačati v državni proračun. Tudi to je seveda zelo spodbudilo reševanje tega problema. Delež vseh okoljskih dajatev zaradi obremenjevanja okolja se neprestano povečuje. Že v mandatu te vlade smo uvedli takso za razgradnjo odpadnih avtomobilov, takso za odpadna olja, takso za odlaganje odpadkov, koncesijske dajatve za uporabo vodne energije, povračilo za sanacijo rudarskih območij oziroma zaradi rudarjenja degradiranih območij, renovirali smo takso na ogljikov dioksid in uvedli še nekaj drugih dajatev. Tako smo po številu oljskih dajatev v samem vrhu Evrope. Delež vseh teh dajatev v sredstvih, virih državnega proračuna, pa je 3,4%, kar je vis-a-vis preostali Evropi tudi zelo dober odstotek oziroma rezultat. Poročilo o stanju okolja, ki je pred vami, vključuje tudi pregled izvajanja nacionalnega program varstva okolja, ki je bil sicer sprejet leta 1999. Ob analizi izvajanja ukrepov je bilo ugotovljeno, da nekateri od teh ukrepov niso več relevantni, ker je področje zdaj drugače urejeno oziroma predvideni ukrepi celo niso skladni z zahtevami direktiv Evropske unije. In zato pripravljamo sedaj v letu 2004 nov nacionalni program varstva okolja, ki ga boste, upam, da nekje do poletja tudi že dobili v parlament, in upam, da bo še pred volitvami sprejet. Poročilo vsebuje posebno prilogo, ki se imenuje okoljski indikatorji. Ta priloga daje poročilu dodatno vrednost. Uporabili smo metodološke liste za indikatorje evropske agencije za okolje, ki služijo za pripravo poročil o okolju držav članic Evropske unije in v zadnjem času tudi pridruženih članic ter so za to mednarodno primerljivi. Pripravljeno poročilo o stanju okolja ima funkcijo kontrole zastavljenih usmeritev in ukrepov, odgovarja na uspešnost vodenja politike in doseganja zastavljenih ciljev, ki na večini področij kažejo uspešnost vodenja politike. Poročilo ne vsebuje nabora še dodatnih potrebnih ukrepov, pač pa predstavlja osnovo za nadaljevanje dela [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Se opravičujem, bom zelo hitro zaključil, za pripravo nacionalnega programa varstva okolja in drugih ukrepov. Pripravljeno poročilo o stanju okolja in vrednotenju izbranih indikatorjev kot pokazateljev stanja okolja so osnova za nadaljevanje uspešnega dela in doseganja ciljev varstva okolja, ki smo si zastavili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poročilo je obravnavala komisija za infrastrukturo in okolje kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Branka Janca, da predstavi poročilo odbora. Gospod Janc, izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Gospod minister, poslanke in poslanci. Odbor za infrastrukturo in okolje je na 41. seji 4.6.2003 obravnaval poročilo o stanju okolja v Sloveniji za leto 2002, ki ga je državnemu zboru Republike Slovenije poslala v obravnavo vlada Republike Slovenije. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki ministrstva za okolje, prostor in energijo, državnega sveta Republike Slovenije, sveta za varstvo okolje Republike Slovenije, gospodarske zbornice Slovenije, zveza ekoloških gibanj Slovenije in zveza društev za varstvo okolja Slovenije. Predstavnik predlagatelja poročila je v uvodu poudaril, da je predloženo poročilo prvo, ki je pripravljeno na način, kot so pripravljena poročila držav članic Evropske unije. In sicer se to odraža z dveh vidikov, da struktura poročila sledi pravnemu redu Evropske unije, kar je razvidno iz navezave posameznih tematik med predpisi Evropske unije in prevzete mednarodne pogodbe, ter da poročilo povzema indikatorje evropske agencije za okolje na način, da bodo sledljivi v kasnejših poročilih inda bo moč spremljati stanje okolja v Sloveniji na način, kot se spremlja v posameznih državah držav članic Evropske unije. Ti indikatorji so posebno jamstvo za dolgoročno slednje stanja okolja, čeprav dokončni indikator o stanju okolja še ni Evropska unija opredelila. Pripravljeno poročilo o stanju okolja ima funkcijo kontrole zastavljenih usmeritev in ukrepov ter uspešnosti vodenje politike in doseganje zastavljenih ciljev. Predstavlja osnovo za pripravo programov na področju varstva okolja, ki so še potrebni za zagotavljanje ciljev, in kot take predvideva tudi 6. akcijski program Evropske unije na tem področju. Poročilo je obravnaval državni svet Republike Slovenije, ki je v svojem poročilu opozoril na vrsto dilem in izraža tudi zaskrbljenost na posameznih področjih. Tu je treba omeniti nekaj izraženih dilem. Gre za vprašanje upadanja letnega potenciala razpoložljivih vodnih virov, vprašanje zaščite lokalnih vodnih virov, izraža zaskrbljenost nad stanjem v Koprskem zalivu, opozarja na velik problem onesnaževanja voda z atrazinom, predvsem na občutljivih in kmetijsko bolj intenzivnih območjih. Ugotavlja in opozarja na veliko porabo kvalitetne pitne vode, opozarja na potrebo po sistemski ureditvi ter organizacijsko vprašanje urejanja varstva okolja in še na druga pomembna tematska področja. Poročilo je obravnaval tudi svet za varstvo okolja Republike Slovenije, ki ga je na seji odbora predstavil predsedniki dr. Franc Lobnik. Svet meni, da bi moralo poročilo o prikazovanju sedanjega stanja okolja pojasniti spremembe od prejšnjega poročanja za leto 1996 in smeri razvoja. Pojasniti bi moralo ne le uresničevanje nacionalnega programa varstva okolja, temveč tudi vzroke, zakaj del programa ni bil uresničen. Poleg tega naj bi pojasnilo razliko med razmerami v Sloveniji in evropskimi gledanji ali cilji ter vzroke za implementacijski deficit. Poročilo bi moralo opozoriti tudi na bistvene globalne naravne in družbene pojave. Na seji odbora je bilo poleg že povedanih stališč državnega sveta in sveta za varstvo okolja izražena vrsta opozoril in mnenj, ki jih lahko strnemo v nekaj sklopov. In sicer, najprej gre za preglednost samega poročila, za katerega je bilo postavljeno stališče, da bi moralo to biti nekoliko krajše in bolj jedrnato. Zdaj pa k posameznim sklopom. Vprašanje odpadkov je eno od večjih okoljskih problemov. Odbor je zaskrbljen, da med načini ravnanja še vedno prevladuje vlaganje na 51 aktivnih komunalnih odlagališčih, od katerih bo v slabih šestih letih 34 takih, ki ne bodo več izpolnjevala minimalnih zahtev odlaganja odpadkov, in se bo le 17 odlagališč v tem obdobju lahko prilagodilo predpisanim zahtevam. Izpostavljena je bila dilema in vprašanje glede sežigalnic, sistema uničevanja klavničnih odpadkov. Opozorjeno je bilo na divja odlagališča. Opozorjeno je bilo [[opozorilni znak za konec]] - samo še končam - na velike spremembe v prostoru tudi zaradi sprememb na kmetijskem področju, na problem nižanja gladine rek, vprašanje elektromagnetnih sevanj in vprašanja obstoječih daljnovodov ter na vrsto drugih dilem, ki so navedene v poročilu. Odbor je po zaključku razprave sprejel sklep, da se poročilo o stanju okolja v letu 2002 sprejme z ugotovitvami, ki so navedene. Zato predlagamo državnemu zboru, da ob teh ugotovitvah sprejme tudi poročilo o stanju okolja za leto 2002. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej nam bo stališče poslanske skupine Nove Slovenije predstavil gospod Ivan Mamić. Izvolite.
Pozdravljam vse prisotne. Poročilo o stanju okolja, ki ga je vlada sprejela letošnjega februarja, in ga je tudi odbor za infrastrukturo, in okolje kar smo že slišali obravnaval na svoji seji junija meseca in ga je potrdil, toda ne kar tako. Na odboru, čigar sem tudi sam član, je sprejeto nekaj sklepov kot opozorilo na ugotovitve, da so razvidna določene odstopanja od uresničevanja ciljev in nalog proceduralnega programa. Poudarek je bil na tem, da poročilo ne vsebuje podatkov potrebnih in prednostnih nalog ter ukrepov na področju varstva okolja, kot jih določa 76. člen tega zakona. Poleg omenjenih nekateri ukrepi niso v skladu z zahtevami dikretov Evropske unije, pa je zato odbor za infrastrukturo in okolje predlagal vladi, da čim prej pripravi ustrezne spremembe oziroma dopolnitve nacionalnega programa varstva okolja. Tako pripravljeno poročilo naj pride na obravnavo državnega zbora, je še sklenjeno na odboru. Poročilo, ki ga obravnavamo danes, vsebuje nekaj parametrov, ki so sicer sprejemljivi, a ne toliko pomembni. Ampak, nas, v Novi Sloveniji, najbolj zanima in veliko skrbi to, da je v njem marsikaj prekritega in površnega, kar je pred kratkim tudi minister za okolje in prostor sam priznal na televiziji. Ne moremo razumeti, zakaj poslanke in poslanci v državnem zboru nismo dobili popravljeno poročilo, slišali smo, da je popravljeno - zdaj jaz ga nisem videl, se opravičujem - , čeprav ga je odbor zahteval od vlade, kot je že povedano. Mislim, da ostali člani dobra enako razmišljajo. Namreč, emisije žveplovega dioksida v zraku sose po poročilu zmanjšale v zadnjih 12-ih letih, vendar še vedno premalo za doseganje ciljne vrednosti. Kaj pa toplogredni plini, ki vplivajo na tanšanje ozonskega plašča? Dobro vemo, da nas tudi Evropa opozarja na ta problem. Glede povečanja deponij za odpadke različnih vrst in kategorij je ugotovljeno, da je stanje zaskrbljujoče. Seveda je zaskrbljujoče za vse nas. Ob tej priložnosti bi lahko postavil vprašanje v imenu tistih volivcev, ki so zaupali svoj glas tistim, ki danes vladajo. Kje so tiste obljube, ki se le v volilnem letu ponavljajo in vrtijo kot lajna? V resolucijah vseh strank je segment, ki obravnavajo ekološko zavest, zelo poudarjen - tudi v naši stranki je to bilo, seveda - in na to karto kandidati igrajo. Rezultate vidimo, kakšni so, ker obljube ostanejo le kot mrtva črka na papirju. In tisto, kar se v resnici naredi, je veliko premalo. Kako bi bilo lepo, ko bi v poročilu bilo napisano, da je problem odpadkov vsaj že prepolovljen. Tukaj se mi mimogrede poraja vprašanje. Ali je zapiranje rudnika v Žirovskem vrhu še smiselno, ko gre za radioaktivne hlape? Ali niso le-ti ti že v veliki meri v atmosferi? Imam podatek, da jih je približno 90%. Rad bi se vrnil na omenjene deponije odpadkov. Kaj z ločenim zbiranjem? Se namreč dogaja tudi tak absurd, da zaboje z ločenimi odpadki, kjer jih pač imajo, stresejo na skupno deponijo. Včasih so otroci zbirali star papir, da so z zaslužkom šli na skupni izlet. Ne vem, zakaj se to danes ne izplača. Ali so takrat bili subvencionirani, ne vem. Odpadno železo smo uvažali iz Nemčije, ker se pri nas spet ne izplača. Kaj je tukaj drugega kot to, da se tako velik problem, kot je ločeno zbiraje odpadkov, ne rešuje sistemsko. Če sami ne znamo, pa poglejmo, kako delajo drugi, ki se jim izplača, da se bo splačalo tudi nam. Tukaj se lahko pogovarjamo o kompleksnem problemu naše države. Kaj bo z našim kmetijstvom, ki že plača davek na naše neodgovorne odnose do narave in do nas samih? Naše podtalnice so onesnažene s strupom, ki ima le trenutni, navidezni učinek, komercialni seveda. Ne moremo uvajati niti namakalnih sistemov zato, ker nimamo več čiste vode oziroma jo je iz leta v leto manj in manj. Ali se s tem problemom kdo resni ukvarja? Kaj je z izkoriščanjem biomase? Gozdovi se širijo in prekrivajo zapuščeno podeželje, suhladi po gozdovih je toliko, da je še po stezah gibanje otežkočeno. To se pravi, da imamo tovrsntega potenciala toliko, da ne vemo, kam z njim, uvažamo pa drage in okolju škodljive naftne derivate. Kot zadnje poglavje izpostavljam promet. Podatki kažejo, da motorizirani promet permanentno veča emisijo ogljikovega dioksida. S tako strategijo, ki jo imamo v Sloveniji, je pričakovati, da se bo ta problem toliko povečal, da bo sam promet prispeval 50% vseh emisij skupaj v kratkem času. Naravnovarsveniki in ekologi nam očitajo, da smo železniško infrastrukturo na koncesovnem prometu popolnoma zanemarili. Imajo prav. O tej temi smo se velikokrat pogovarjali, toda ne v smislu očitkov, pač pa le o poroštvih za kredite, ki so bili porabljeni le za vzdrževanje železnic in za plače zaposlenih, ne pa za nove investicije, na kar smo v naši stranki Nove Slovenije opozarjali večkrat. Se pravi, da je strategija, kar zadeva železniško infrastukturo, popolnoma zgrešena, bodisi da je sploh ni ali pa gre za kakšno ignoranco. Na tem področju bo tudi kaj pametnega začeti delati v interesu ekologije oziroma vseh nas. V tem primeru bi bile tudi ceste bolj razbremenjene in tudi kakšna prometna nesreča bi bila manj, ker vemo, da je železniški promet dosti bolj varen. Upam, da bo nacionalni program, ki smo ga slišali iz ust gospoda ministra, naslednje leto zajel vse te naše pobožne želje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Stranke mladih Slovenije nam bo predstavil gospod Igor Štemberger, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani predstavnike vlade, kolegice in kolegi! Pri današnji razpravi o poročilu o stanju okolja je spodbudno le to, da omenjena problematika končno dobila možnost, da o njej spregovorimo tudi v tem prostoru, med tem ko je vsebina dokumenta in izvajanja okoljevarstvene politike vlade zaskrbljujoča, slaba in vodi v degeneracijo slovenskega okolja, ki mu v zgodovini ni para. Vzrokov za tako stanje je več, začel bom pri nadzoru, ki je v Sloveniji povsem neučinkovit, česar posledica je dejstvo, da ljudje ne zaupajo rešitvam, ki so sicer okoljsko sprejemljive in zagotavljajo primerne ukrepe varovanja okolja. Zvedel sem namreč, da je za njihovo izvajanje potreben kvaliteten nadzor, ki pa ga v Sloveniji ni. Glavni razlog za neučinkovitost okoljstvene inšpekcije je skromna kadrovska zasedba, ki se je vlada zaveda, kljub temu ne stori ničesar in s tem vsem kršiteljem veljavne zakonodaje še naprej omogoča brezskrbno kršenje predpisov. Tudi leta po v sprejetju nacionalnega programa o varstvu okolja, ki je opredelil veliko, obsežno sistemizacijo inšpektorskih delovnih mest, vlada na tem področju ostaja neaktivna, zato lahko inšpektorat Republike Slovenije za okolje zadovoljivo nadzoruje le nekaj največjih onesnaževalcev, med tem ko so vsi ostali prepuščeni lastni vesti ali nevesti do varovanja okolja. Stanje kakovosti površinskih voda že nekaj zadnjih let stagnira, o izboljšanju kakovosti voda iz leta 1990 kot posledica upada proizvodnje, se stanje sedaj iz leta v leto slabša. Konkretnejše zasuke na bolj lahko pričakujemo šele po izgradnji čistilnih naprav, kar je po planu izgradnje šele leta 2015. Neučinkovitost se izvaja tudi zmanjševanje emisij odpadnih voda iz industrije. Vse večji so tudi problemi akumulacije onesnaževanja v jezerih, morju in podzemnih vodah, saj so le-te že tako onesnažene, da jih bo zelo težko če ne celo nemogoče očistiti. Znano je, da je za onesnaževanje podzemnih voda med glavnimi vzroki intenzivno kmetijstvo, predvsem zaradi uporaba fitofarmacevtskih sredstev in nitratov. To je razvidno tudi iz rezultatom monotoringa pesticidov v podzemnih vodah, ki so pokazali, da so določena podzemna vodna zajetja resno ogrožena tudi z atrazinom. V Sloveniji se še vedno sistematično ne spremlja onesnaženosti tal s pesticidi, razpolaga se s podatki s 13 % ozemlja v Sloveniji, kljub temu da bi moral biti po nacionalnem programu varstvu okolja predpis o državnem monotoringu tal sprejet že leta 2001. Ustanavljanje narodnih parkov se namesto planskega večanja s sedanjih 7 % na planiranih 27 % spreminja v ukinjanje, ekzakten primer je predlog zakona o Triglavskem narodnem parku, ki področje narodnega parka krči in bolj spominja na zakon o graditvi objektov na področju narodnega parka, kot pa naj zakon, ki bi v skladu s sodobnimi evropskimi normami nagradil varovanja okolja na tem področju. Neustrezna kmetijska politika povzroča negativne trende pri razvoju ekološkega kmetovanja. Mačehovska politika države do spodbujanja te dejavnosti, v kombinaciji z dovoljeno uporabo gensko spremenjenih organizmov, po sedem let vztrajajoči pravni praznini in nedokončani inplementaciji zakona o ravnanju z gensko spremenjenimi organizmi, še dodatno destimulativno vpliva na ekološko osveščene kmete. Varstvo zraka v Sloveniji je na posameznih področjih sicer urejeno, med tem ko pri emisijah toplogrednih plinov, namesto njihovega zmanjševanja v skladu s cilji ratificiranega kjotskega protokola, emisije v Sloveniji naraščajo. Na kar navkljub trditvam predsednika vlade, da ti podatki ne držijo, opozarja tudi svet za varstvo okolja Republike Slovenije. Vzroki za povečanje emisij so znani: povečana energetska poraba, podvojena uporaba kurilnega olja, naftnega plina, neučinkovita sanacija kurilnih sistemov na lesno biomaso in še bi lahko našteval. Medtem ko vlada kvalitetnih ukrepov ne zagotavlja in zavaja javnost, da so podatki, na katere opozarja evropska okoljska agencija, neažurirani in napačni. Zelena davčna reforma, ki naj bi v Sloveniji že delovala, se kaže v slabi luči, ob dejstvu, da fosilna goriva še vedno niso ustrezno obdavčena, na drugi strani pa država ne zagotavlja spodbud, ki bi povečale uporabo obnovljivih virov, in s tem zmanjšanja toplogrednih plinov. Vlada pri pripravljanju nacionalnega energetskega programa zamuja že skoraj tri leta, medtem ko je po veliki zamudi vendarle pripravila operativni program zmanjšanja emisij toplogrednih plinov, kar pa še zdaleč ne pomeni, da bo ta program tudi izpeljan, in bodo cilji zmanjšanja emisij toplogrednih plinov realizirani Rak rana okoljevarstvene problematike v Sloveniji je zagotovo področje komunalnih odpadkov. Bremena preteklosti, neštete deponije komunalnih odpadkov, katerih toksično izcejanje vode nevarno ogroža podtalnico, nezmanjševanje količine odloženih odpadkov, pomanjkanju sistemskih rešitev, ki bi bremena preteklosti sanirali, in zamude pri projektih izgradnje centrov za ravnanje z odpadki, botrujejo kaotičnemu stanju, ki ga vlada očitno ne zna ali noče urediti. Tako je projekt izgradnje sežigalnic predvsem zaradi nestrokovnega in napačnega pristopa ministrstva pogorel na celi črti. Po pričakovanjih se bo podobno zgodilo tudi s projektom izvažanja komunalnih odpadkov na sežig v Italijo, če se ne zagotovi, da bodo ostanki sežiga ostali tam, kjer jih bodo sežgali, ne pa, da se načrtuje njihovo vračanje in deponiranje na občutljivem kraškem terenu. Na resnost omenjenega vprašanja opozarjajo tudi strokovnjaki, in sicer, da obstaja velika verjetnost, da bo med ostanki sežiga tudi del, ki ni plod slovenskih odpadkov, ampak morebitni sežig nevarnih odpadkov italijanskega izvira. Cagava okoljska politika vlade je pripeljala do absurdne situacije, ko državljani ne zaupajo nikomur več, niti strokovnjakom niti inšpektorjem - skratka, nikomur. Zato z ogorčenjem sprejemamo večino posegov v lokalnih okoljih, ki so sicer nujno potrebni, a zaradi nasprotovanja prebivalcev lokalne skupnosti, v praksi neizvedljivi. Nasprotovanju ljudi je očitno podlegla tudi vlada, ki si ne upa konkretneje in odločneje poseči v reševanje problematike, in vse, kar stori, je, da načelno podpira posamezne projekte, ki so med sabo popolnoma kontradiktorni. Plod tega so načrti, ki ostajajo le na papirju, razvneta čustva državljanov in razočarani strokovnjaki, ki navkljub jasnim in dokazljivo okoljsko sprejemljivimi rešitvami, le-teh ne morejo realizirati. Politika vlade je pripeljala do tega, da lahko strokovno podprte in okoljsko sprejemljive projekte zaradi neustrezne zakonodaje in pomanjkanja podporne politike vlade, zruši en sam "kvazi" ljubitelj ptic, ki slovensko javnost z lahkoto prepriča v okoljsko nesprejemljivost uporabe vetrnih elektrarn, saj so se ljudje iz previdnosti že preprosto navadili, da je bolj varno biti proti. Po njegovem prepričanju so namreč ptice veliko bolj ogrožene od vetrnic kot pa od kilometrov slovenskih avtocest, krivolova in nenazadnje vplivov mobilne telefonije, katere največji operater je verjetno ne po naključju, hvaležen donator društva za zaščito ptic. Isti operater se brez sramu oglašuje, da si s pticami deli nebo. Raziskav, ki dokazujejo kaj v praksi pomeni ta slogan, da se zaradi negativnih vplivov mobilne telefonije jate ptic izogibajo velikim območjem in imajo težave pri orientaciji, pa omenjeni zaščitniki ne omenjajo. Vlada zamuja tudi pri pripravi novele zakona o varstvu okolja, v sklopu katere bi Slovenija morala uskladiti okoljski pravni red z Evropsko unijo že leta 2002. Predlog je vlada končno vložila v proceduro in s tem odkljukala še eno področje, za katerega se bo v Bruslju hvalila, da je harmonizirano. Kaj pa bo to pomenilov praksi? Po vsej verjetnosti nič več kot to, kar je pomenil do sedaj veljavni zakon o varstvu okolja, ki je vsebinsko zadovoljivo reševal problematiko varovanja okolja, a kaj, ko je bilo v veliki meri to tudi vse in v operativnem delu v veliki meri ni bil realiziran, kot tudi niso bili sprejeti v zakonu predvideni podzakonski akti, medtem ko se tisti, ki so bili, v veliki niso upoštevali. Vlada, ki državljanom ne zagotavlja prostega dostopa do okoljskih informacij in jih na ta način izpostavlja nezavedanju o nevarnostih, ki so jim izpostavljeni v svojem bivalnem okolju, je vlada, ki se je morajo državljani bati. To je nedopustno, kot je nedopustno zavlačevanje ratifikacije aarhuške konvencije, ki države podpisnice zavezuje k zagotavljanju dostopa do okoljskih informacij in jo je Slovenija podpisala že pred petimi leti. V državni zbor pa je vlada ne pošlje in s tem prelaga realizacijo zavez, zapisanih v konvenciji. Izjemno ohranjeno okolje, ki ga je naša generacija prejela od prednikov, je v zadnjih letih še omogočalo vladi, da se je skrivala pred reševanjem marsikaterega okoljskega problema. Ostaja pa dejstvo, da tako kot se preluknjano vedro vode enkrat izprazni, tako tudi ohranjanjena narava ob takšni okoljski politiki preprosto ne bo vzdržala. S tako pripravljenimi dokumenti, kot je poročilo o stanju okolja, se slovenskemu okolju ne piše dobro. Žalostno pa je, da se bodo tega povsem zavedale prihodnje generacije, ki pa vas za vaše napake, žal, ne bodo mogle kaznovati. V Stranki mladih Slovenije za pripravljeno poročilo ne prevzemamo odgovornosti, v upanju na okoljsko prijaznejšo in kakovostnejšo politiko pa od vlade vendarle pričakujemo, da bo naše predloge in opozorila upoštevala in vsaj nekaj od izpostavljenih problemov odpravila. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke nam bo predstavil gospod Jože Tanko. Izvolite.
Hvala za besedo. Vsem lep pozdrav! Poročilo o stanju okolja, ki ga imamo pravkar pred seboj, je vsekakor dokument, vreden pozornosti, ne samo dela naše strokovne in politične elite, ampak bi se moralo z njim bolj sistematično seznaniti tudi širšo javnost. Stanje, problemi in ukrepi v okolju in za izboljšanje okolja zadevajo vsakega izmed nas, posredno in neposredno. Na zadnji strani poročila je priloga "Okoljski indikatorji", ki ni ravno navdušujoča. Pri samo 11 spremljanih postavkah od 29, torej samo pri eni tretjini, je dosežen pozitiven premik, pri kar 9 zaostajamo za pričakovanji in pri 10 ni nobenih sprememb. To spričevalo ni ravno ugodno, še posebej, če upoštevamo, da zelo slabe, negativne rezultate dosegamo pri vodah, pri rabi tal, pri uporabi škodljivih in nevarnih kemikalij v kmetijstvu. Negativen rezultat pa imamo tudi na področju nastajanjanevarnih in komunalnih odpadkov, pri transportu, predvsem v tovornem prometu. Prav za ključne pokazatelje stanja varnega in zdravega okolja so rezultati najslabši. In sklepamo lahko, da varovanju okolju ne namenjamo zadosti pozornosti, zadosti naporov, nidovolj motiviranja in spodbujanja, predvsem pa je v občutnejše izboljšanje stanje okolja investirano premalo javnih in drugih sredstev. Očitno je tudi, da nimamo razdelanega sistemskega pristopa in da na tem področju ni zadostne koordinacije med posameznimi predvsem ključnimi resorji. Občutek imam, da nepovezano delujejo okoljsko, kmetijsko, prometno, gospodarsko in morda še kakšno ministrstvo, saj so pristopi, načini reševanja in ukrepi velikokrat neusklajeni. Dobrih rezultatov varovanja in zaščite okoljapa ni možno doseči samo s posamičnimi ukrepi ali z občasno sproženimi razpravami, okroglimi mizami, posebnimi dnevi, s poziranjem medijev in tako dalje, ampak samo s sistematičnimi, stalnimi in doslednimi ravnanji vseh načrtovalcev, upravljalcev in uporabnikov prostora. Če pa želimo, da vsi uporabniki prostora dajo svoj prispevek s svojimi ravnanji, potem morajo biti ne samo občasno informirani, ampak jih je potrebno stalno spodbujati in vzgajati in jim razvijati čut za varovanje okolja. Rezultati stanja okolja niso samo seštevek posameznih vplivov uporabnikov, ampak se učinki največkrat seštevajo, multiplicirajo in zato so posledice obremenjevanja okolja mnogo večje, zadevajo večje območje in so dolgoročnejše, kot bi pričakovali. Saniranje takih problemov pa je dolgotrajno in drago, vsekakor bistveno daljše in dražje, kot če bi te probleme reševali in odpravljali pri izvoru. Iz poročila je razvidno, da ima naša skupna okoljska politika precej lukenj, da je slabo koordinirana in upravljana, da so ukrepi posamični in neceloviti in da tudi niso povsod trajni. Seveda pa tu ne mislim samo ministrstvo za okolje in prostor. Opazno je, da vlada na možnih stičnih točkah ne najde soglasja in pravih odgovorov in da vsako ministrstvo, vsak resor vodi svojo skrbno varovano politiko. Primerov tovrstne prakse je veliko. Eden takih je gotovo kmetijstvo, kjer niti resor, to je kmetijsko ministrstvo, niti vlada nista poskrbela za primeren in mehek pristop k preobrazbi majhnih kmetij z razdrobljenimi površinami v večje, zaokrožene, vendar varne in neobremenujoče produkcijske enote. Ves proces prestrukturiranja se odvija stihijsko, srečujemo pa se z dvema problemoma. Na področjih, ki so ugodna za pridelavo, nastajajo na osnovi ekonomskih interesov močne ozko usmerjene in specializirane in tudi industrializirane kmetije plantažnega oziroma farmskega tipa. Te kmetijske površine, v želji za čim večjimi donosi, obremenjujejo z umetnimi gnojili, strupi in drugimi substancami, ki se nalagajo v zemljinah in podtalnici. Pri teh kmetijahse splača uporaba posebnih sredstev, saj se donosi bistveno povečajo, znatno se znižajo tudi stroški in zato so take enote ob pomanjkljivem in nedoslednem nadzoru eden pomembnejših virov onesnaženja. Pesticidi in nitriti obremenjujejo zlasti zemljine in posledično podtalnici, s tem neposredno vodne vire in ogrožajo zdravje ljudi. Prav velike enote so zelo sprejemljive tudi za uvajanje oziroma za vnos visokodonosnih gensko spremenjenih organizmov, ki bodo lahko kasneje čez vrsto let povzročili še vrsto nepredvidljivih posledic. Na drugih, manj ugodnih področjih pa zaradi težjih klimatskih in drugih pogojev take večje in zaokrožene enote nastajajo mnogo redkeje, zato nezadržno propadajo mali kmetje. Vsako leto jih opusti dejavnost kar okoli 3000. Prav propadanje malih kmetov, ki se ukvarjajo s kmetijstvom ekstenzivno oziroma lahko rečemo ekološko, pa ima za posledico predvsem propadanja kulturne krajine. Zaraščajo se kmetijske površine in širi se gozd z vsemi dodatnimi prednostmi in nevšečnostmi. To pomeni da sistemski ukrepi za ohranjanje poseljenosti podeželja in ohranitev kmetijskih površin in kmetijskih posestev niso dovolj selektivni, so presplošni in so za te predele tudi premalo učinkoviti. Samo v štirih letih od leta 1993 do 1997 je bilo po podatkih iz poročila izgubljenih okoli 800 kvadratnih kilometrov kmetijskih površin, kar predstavlja 4% površine Slovenije oziroma še nekajkrat večji procent kmetijskih površin. Trend je izjemno neugoden, saj se trajna sprememba izvrši na približno odstotkov površine Slovenije. To so podatki, nad katerimi bi se morali resno, ne samo zamisliti, ampak bi morali na tej osnovi predvsem ukrepati, in to stroka in politika. Nujno bi morali pripraviti ukrepe za odpravo teh negativnih trendov, poskrbeti za bolj enakomerno oziroma razpršeno in varno kmetijsko proizvodnjo. Prav tako niso usklajena okoljska, gospodarska in prometna politika, saj je že dlje časa prisoten velik pritisk na nove gradbene posege v območju avtocestnega križa in velikih mest. Industrija in obrt se čedalje intenzivneje selita v mestna središča in nalokacijo ob avtocesntem križu. Ustvarjajo se novi centri in večje urbane sredine, podeželje pa se prazni. S tem se povzročajo velika neravnovesja in obremenitev v prostoru, saj se podeželje dobesedno izsesava. To izrazito vpliva na prometne tokove, na migracija prebivalstva, spreminja se poselitev. In s povečano migracijo se izrazito povečuje tudi osebni potniški promet, povečujejo se pritiski na gradnjo novih bivalnih in industrijskih kapacitet, povečujejo se satelitska naselja na obrobjih obstoječih in novih gospodarskih in upravnih centrov. Že pri sprejemanju zakona o urejanju prostora, pa tudi zakona o graditvi objektov smo v naši poslanski skupini opozarjali na rešitve, ki ne zagotavljajo racionalne rabe in izrabe obstoječih zazidljivih in že degradiranih površin, na rešitve, ki ne zagotavljajo rekultiviranja površin, in na rešitve, ki ne varujejo v zadostni meri niti naravne niti kulturne dediščine. O propadajočem podeželju, ko pozidane stavbne površine ostajajo nesanirane ter industrijski in stavbni objekti prazni, se na drugih lokacijah pod krinko razvoja uničujejo celo unikatni biotopi, na primer mokrišča, izrazit tak primer je, recimo, Ljubljansko barje. Rešitve in cilje določa skoraj izključno kapital in liberalizacija v prostoru je popolna. Podobno je tudi s prometom. Vsa pozornost vlade in vladajočih je namenjena programu graditve avtocestnega omrežja, za katerega pa že nekaj let nimamo ustrezne podlage. Nacionalni program je bil že ob sprejetju zastarel in skoraj neuporaben, saj so bila že takojprisotna velika odstopanja. Vendar kratkoročni predvsem politični cilji vladajočih političnih elit so narekovali izrazito asimetrično orientacijo prometne politike; ta je povsem zapostavila posodobitev železniškega omrežja, čeprav se ministrstvo za prometin vlada zavedata pomena železnic in železniškega omrežja. Pa vendar se vanje vlaga veliko premalo, kolikor toliko zadostna so le sredstva za pomanjkljivo vzdrževanje. Če se bo takšno stanje še nekaj časa nadaljevalo, nas bodo povsem obšli evropski železniški prometni tokovi in ves železniški tovorni promet, s tem pa bodo zaslužek in delovna mesta prevzela konkurenčna omrežja. Že številne pobude luke Koper dovolj jasno nakazujejo, da je že celo največji dobavitelj dela in dohodka Slovenskim železnicam obupal in da išče alternativne izhode in povezave. Z zamudami pri posodobitvi železnic bo Slovenija prevzela samo še veliko več cestnega tovornega tranzitnega prometa, ki bo po nepotrebnem zelo bremenil ceste, povečal porabo naftnih derivatov in veliko prispeval k nepotrebnim emisijam toplogrednih plinov v ozračje. S tem pa se bodo precej zmanjšale tudi možnosti za doseganje ciljnih okoljskih parametrov. Ne znamo se lotiti tudi urejanja razmerij med linijskim in osebnim potniškim prometom, saj je slednji v porastu, medtem ko se linijski prevozniki soočajo s težavami in z opuščanjem prog. Vlada in ministrstvo ne zmoreta niti volje niti sredstev, da bi nastopila in pripravila bolj celovite programe in rešitve za korenitejši premik na tem področju. Niti virov, ki jih že sedaj namenja iz proračuna za določene oblike podpor in pomoči linijskim prevoznikom in uporabnikom teh prevozov, ne zmoreta vezati na izvajanje ukrepov okoljske politike. Dejstvo je, da politika in stroka vesta, da promet porabi cca tretjino primarne energije in da je eden največjih in najbolj razpršenih porabnikov neobnovljivih virov energije. Zato ni povsem logično, da razvijamo okoljsko najbolj obremenjujoč del prometa, to je osebni potniški in cestni tovorni promet. Velik problem postajajo velika mesta, ki so velik proizvajalec vsako vrstne navlake in odpadkov. Nekateri pomembni urbani centri nimajo zadovoljivo rešenega zbiranja in čiščenja odpadnih voda in spuščajo velike količine odplak skoraj neprečiščene v vodotoke. Posebej izstopajoča je duhovna, kulturna, športna, politična in še kakšna metropola Slovenije, Ljubljana, ki kljub enormnemu proračunu in vrsti sposobnih lokalnih oziroma mestnih politikov ni sposobna urediti sama sebe in očistiti svojih bremen. Mnogi manjši kraji in občine z zelo skromnimi proračuni pa so uspeli dograditi najosnovnejša kanalizacijska omrežja, zgraditi čistilne naprave in jih celo nadgraditi z zgoščevalniki oziroma kompaktorji. Prav tako se nekako še nismo resno lotili problema odpadkov. Precej pomanjkljivosti je še vedno pri zbiranju, še večji problemi so z odlaganjem, saj večinoma še vedno nimamo urejenih varnih deponij. Javna podjetja vsakovrstne in v veliki meri nerazvrščene odpadke odlagajo na neustrezne deponije, s čimer se zaradi koncentracije odpadkov povečujejo tveganja. Praktično nikjer pa še nimamo urejene predelave odpadkov v sekundarne surovine. Premalo se stimulira uporaba domače biomase, ki jo imamo v izobilju, z zaraščanjem kulturne krajine prihaja gozd prav pred vrata naših domov. Prav na tem segmentu imamo pomembno razvojno priložnost in možnost aktiviranja vrste industrijskih in individualnih kotlovnic po Sloveniji, s čimer bi lahko pomembno prispevali k spremembi energetske bilance in nekoliko tudi znižanju toplogrednih plinov ter k uresničevanju kjotskega sporazuma oziroma protokola, vendar so koraki precej plašni. Energetsko gledano je povsem vseeno, ali les oksidira v gozdu ali na kurišču, produkti so več ali manj enaki, vendar pa bi se z uporabo lastnih virov lahko v določeni meri nadomestilo uvožene naftne vire in ne bi po nepotrebnem uvažali tujih energetskih in okoljskih bremen. Če bi želeli doseči korenitejši premik, bi bilo potrebno urediti razmerja med cenami posameznih energetov in temu ustrezno prilagoditi tudi energetsko politiko. Tu paje na potezi izključno vlada in njen energetsko-okoljski in gospodarski del. Vendar kaže, da ta vlada ne zmore sistematično zastaviti tovrstne politike, zato tudi ni pričakovati rezultatov in vse ostaja samo pri napovedih. Da nekaj v sistemu varovanja okolja in izpolnjevanja kiotskih kriterijev ne deluje, je razvidno tudi iz poročila evropske agencije za okolje. Smo edina kandidatka za Evropsko unijo, ki okoljskih ciljev, to je načrtovanega zmanjševanja, ni dosegla, celo slabše je. Namesto da bi se deležtoplogrednih plinov znižal za nekaj odstotkov glede na izbrano referenčno leto 1986, ki je bilo po okoljskih bremenitvah najslabše oziroma najneugodnejše, se je zgodilo ravno nasprotno. Naš delež se je povečal za 1,4%. Iz poročila te agencije je povsem jasno, da so naši ukrepi slabi, počasni, da zelo počasi odpravljamo najpomembnejše vzroke obremenjevanja in onesnaževanja. Ti podatki so še posebej alarmantni, če upoštevamo, da je naša gospodarska rast nižja kot v drugih devetih kandidatkah. Če zaključim. Poročilo nas pripravlja na to, da v naslednjih letih ni pričakovati večjih izboljšanj. Kljub temu, da smo bili pri prevajanju evropskih standardov uspešni, da je večina pomembnih predpisov že zajeta v naših poevropljenih zakonih, pa imamo očitno velike težave pri implementaciji. Velike težave imamo torej pri praktični uporabi, kar kaže, da ne zmoremo pripraviti celovitih, konsistentnih in učinkovitih ukrepov, ki bi vsaj nakazali, da se bo trend spremenil v smer zmanjšanja in umirjanja okoljskih težav. Najpomembnejši kazalci stanja okolja ostajajo slabi in nič ne kaže, da se nam obetajo opaznejše izboljšave. Zato lahko tudi rečem, da vlada vodi, vlada kot sistem, kot institucija, vodi zelo slabo okoljsko politiko. Poročilo evropske agencije za okolje, ki je nevtralna institucija, to samo še potrjuje. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavil gospod Samo Bevk. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov podpiramo sklepe, ki jih je matični odbor za infrastrukturo in okolje sprejel ob obravnavi poročila o stanju okolja za leto 2002. Državni sekretar, magister Radovan Tavzes, je na odboru sicer posebej poudaril, da je obravnavano poročilo prvo, ki sledi pravnemu redu Evropske unije po vzoru evropske agencije za okolje. Prav zaradi tega opravičeno pričakujemo, da se bo tovrstna problematika večkrat znašla na dnevnem redu zasedanj državnega zbora. Zadnje poročilo o stanju okolja v naši državi, je ta visoki zbor obravnaval leta 1996, torej pred sedmimi leti. V Evropski uniji pa običajno tovrstna poročila obravnavajo vsaka tri leta. Evropske države, članice unije, so se že pred leti začeli zavedati pomena ekologije in varstva okolja. Posebej to velja od srečanja evropskih voditeljev v Göteborgu leta 2001, ko so ugotovili, da problem okolja ni osamljen problem, ki ga od drugih ločijo državne, oziroma nacionalne meje, temveč je globalni problem, na katerega še kako vplivajo odločitve, sprejete na številnih drugih področjih: od prometa, energetike, kmetijstva in podobno. Tako je okoljska politika ena izmed najpomembnejših skupnih politik Evropske unije, katere cilj je trajnostni razvoj. Se pravi, poiskati ravnotežje med varovanjem okolja in zagotavljanjem gospodarskega napredka in socialnega razvoja. Vloga tovrstnih poročil je prav ugotoviti, ali se naša država in seveda tudi vse druge članice Evropske unije, držijo sprejetih dogovorov za doseganje zastavljenih ciljev, tako na globalni kot regionalni ravni, ter primerjati periodična poročila z nacionalnim programom varstva okolja, ki smo ga v naši državi sprejeli leta 1999. V Združeni listi socialnih demokratov verjamemo v pomen trajnostnega razvoja. Živeti v zdravem okolju je ena izmed naših državljanskih pravic. Ekologija in varstvo okolja nista nezdružljiva z gospodarskimi cilji in zaposlovanjem. Prav zato se moramo zavzemati za čiste tehnologije, ki varčujejo z energijo, ter ustvarjati čim več novih delovnih mest na različnih področjih, ki so povezana z varovanjem okolja. Poročilo obravnava več ključnih področij: onesnaževanje vode, zraka, tal, ohranjanje naravne in biotske raznovrstnosti, ravnanje z odpadki, hrup, sevanje ter naravne in druge nesreče. Od drugih poglavij pa bi še posebej izpostavil problem integracije zahtev varstva okolja sektorske politike ter področje okoljskega izobraževanja, obveščanja in sodelovanja javnosti ter seveda financiranje varstva okolja. O posameznih področjih varovanja okolja bodo v nadaljevanju spregovorili moji kolegi. To priložnost bi rad izkoristil in po dolgem času ponovno opozoril na problem svetlobnega onesnaževanja. Od moje poslanske pobude 8. maja 1997 je minilo že šest let in pol, pa vlada kljub številnim obljubam še ni sprejela uredbe o svetlobnem onesnaževanju okolja. Prosim, gospod minister, da poskrbite, da bo problem svetlobnega onesnaževanja in ustrezne uredbe končno prišel na dnevni red vlade. Ne samo, da vladna uredba še ni sprejeta, pogrešam tudi da problem svetlobnega onesnaževanja ni našel svojega mesta v obravnavanem poročilu. Slovenski zakon o varstvu okolja med emisije iz posameznega vira v okolje poleg hrupa, sevanja, vibracij in toplote omenja tudi svetlobo. Svetlobno onesnaževanje lahko v celoti onemogoči delovanje astronomskih observatorijev, uredba pa bo lahko poskrbela za ustrezno javno razsvetljavo od ulic, avtocest do kulturnih spomenikov, saj si z ustrezno osvetlitvijo lahko prihrani do 40% sredstev. Prevelika količina svetlobe je smrtonosna za nočne insekte, negativno vpliva na ptice in siromaši biotsko raznovrstnost, ne nazadnje in predvsem pa je moteča za ljudi. Vsi se namreč zavedamo, da obstaja eno samo okolje in da je naša prevladujoča dolžnost, da ga varujemo. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Ivan Božič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Gospod minister, sodelavka, kolegice in kolegi. Pomembno poročilo je pred nami, in sicer poročilo o stanju okolja za leto 2002. V poslanski skupini smo se seznanili s poročilom o stanju okolja za leto 2002. Od leta 1993, ko je bil sprejet zakon o varstvu okolja, je to tretje poročilo. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ga bomo podprli, prav tako tudi poročilo odbora za infrastrukturo in okolje. Poročilo je naravnano evropsko kot so že na seji odbora za infrastrukturo in okolje poudarili pripravljavci poročila. Poročilo je pisano na način, ki je primerljiv s poročili ostalih članic Evropske unije. V njem so navedeni predpisi sprejeti zaradi harmonizacije s predpisi, ki jih je na določenem področju sprejela Evropska unija. V poročilu so vključeni tudi indikatorji evropske agencije za okolje, na podlagi katerih je poročilo evropsko primerljivo in bo omogočilo spremljanje stanja okolja na način, da bo primerljivo oziroma sledljivo tudi v kasnejših poročilih. Vse omenjeno se nam zdi pozitivno. Pozitivna pa se nam zdi tudi vse večja ozaveščenost prebivalcev Slovenije na tem področju, saj je to tudi posledica stanja, v katerem je določen del okolja. Pri tem želimo omeniti tudi tako imenovani zeleni teden, ki ga je evropska komisija razglasila med 2.in 6. julijem letošnje leto, pod sloganom Spreminjajmo navade. Letošnje leto je celo zeleni teden sovpadal s svetovnim dnevom okolja 5. junija. Aktivnosti so bile organizirane in so potekale po vsej Sloveniji. Kot sem že omenil, je poročilo naravnano evropsko, vendar je drugje v Evropi praksa, da se podobna poročila pripravljajo vsake tri leta, v Sloveniji pa je od zadnjega minilo kar 6 let. V zvezi s poročilom smo sodelovali že na odboru za infrastrukturo in okolje, a bomo določene stvari izpostavili tudi danes. V tem letu smo imeli nekateri priložnost, da smo se seznanili, kako okoljsko problematiko rešujejo drugje po Evropi. Za to so organizirani seminarji TAIEX. Izvedeli smo pozitivno dejstvo, da gre Sloveniji, v primerjavi z drugimi, primerljivo dobro. Najprej bi radi izpostavili lokacijo sežigalnico odpadkov, ki pri nas predstavlja veliko težavo. Ko sem se seznanil s tem, kako imajo urejeno drugje po Evropi, sem izvedel in videl, da imajo sežigalnico na Nizozemskem skoraj da v mestu, pa ni nobenega smradu. Potrebno je omeniti tudi to, da prebivalci, ki živijo okoli sežigalnic, ne dobijo nobenih odškodnin. Da sežigalnice v Sloveniji še ni, sta krivi naša slovenska lokalna zagledanost vase in naša poniglava škodoželjnost. Nekaj besed bi namenil zaščiti vode in pa koriščenju vode. Na tem področju se pojavljajo težave zaradi manj ugodnih klimatskih razmer v zadnjem obdobju, odlaganja raznih materialov, odpadkov in podobno zlasti v podzemne jame. V Sloveniji obstajajo velike razlike med območji glede količine padavin. Kljub temu, da 41 % vode priteče v Slovenijo s tistimi rekami, ki tečejo skozi našo državo, je povprečno 16 tisoč kubičnih metrov vode na prebivalca, kar je veliko več, kot jo imajo ostale države, ki vstapijo v Evropsko unijo. Kljub dejstvom, ki sem jih naštel imamo v naši državi veliko področij, kjer zdravstvena inšpekcija sporoča, da je potrebno vodo pred uporabo prekuhati oziroma klorirati. V poslanski skupini menimo, da je to zelo zaskrbljujoče. Tudi v gorskih predelih, kjer naj bi bila vodaše posebej neoporečna, poznamo primere, kjer je voda že nekaj let, zaradi predpisov slaba in ni več pitna. A taka je že stoletja. Rastlinski odpadki v grapah naših hribov in gora so vedno tam segnili. Tako tekočo vodo smo pili in bili zdravi. Tudi 100 tisoče mrtvih vojakov na soški fronti v I. svetovni vojni Soče ni zastrupilo. Le kaj si bomo še izmislili o tekoči studenčni vodi. Še sreča, da teče sama od sebe. Potrebno bo rešiti tudi vprašanje odpadkov odlagališč onesnaženje podzemnih voda, da bomo lahko govorili o izboljšanju kakovosti voda, da ne omenjamo velikega pomanjkanja vode predvsem v sušnih mesecih. Okoli čiščenja odpadnih voda lahko rečem tudi to. Na seminarju na Dunaju sem videl največjo čistilno napravo, ki jo imamo in še ni spuščena v pogon,vendar okoliški prebivalci ne bodo zaradi onesnaževanja s to čistilno napravo imeli nobenih odškodnin. Nadalje menimo, da je področje okolja povezano tudi z drugimi področji, na katerih bi bilo potrebno v poročilu opozoriti. Zapiramo tovarne, ki so delale na biomasi, kot je Iverka v Novi Gorici in tovarna celuloze v Krškem, ki bi jih zaradi vhodnih surovin morali ohraniti, ne pa porabo biomase nadomestiti s kurilnim oljem, uvoženim papirjem in uvoženimi ivernimi ploščami. Okolje in problematika, povezana z njim, je pač zelo obsežna in ob koncu bi rad izpostavil še en segment, in sicer ravnanje z odpadki. Število komunalnih odpadkov narašča in mu je potrebno posvetiti vso pozornost, saj se na lokalnem nivoju marsikje soočajo z velikimi težavami glede organizacije in rešitve omenjene problematike. V Tolminu smo prvi organizirali zbiranje odpadkov, in to ločeno, že pred 30-imi leti. Na to smo ponosni. Na Nizozemskem pa sem videl reciklažo dosedanjih odlagališč odpadkov, ko se v Sloveniji šele prepiramo, kje bo odlagališče odpadkov, po razvitih deželah Evrope že reciklirajo in sežigajo dosedanja odlagališča odpadkov. In tu smo v Sloveniji miselno in fizično v veliki zamudi. Opozorili smo na neka težav, ki se nam zdijo še po sebi pereče in upamo, da se bomo z naslednjim poročilom seznanili čez tri leta, in da bo tako mednarodno primerljivo in tudi ugodno kot je tokratno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil gospod Franc Lenko. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani minister s sodelavko, kolegice in kolegi poslanci! V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev smo se ob proučitvi poročila o stanju okolja za leto 2002 osredotočili predvsem na del, ki poroča o stanju vodnih virov v Sloveniji, emisij zaradi toplogrednih plinov. Bili pa smo tudi pozorni na ocene posledic pri uporabi kemijskih sredstev v kmetijstvu in posledice, ki nastanejo zaradi neurejenosti odlagališč odpadkov. V poslanski skupini DeSUS smo zaskrbljeni zaradi trenda upadanja letno, potencialno razpoložljivih vodnih virov. Nepremišljeni posegi v prostor pogosto povzročajo bakteriološko in kemično onesnaževanje vode. Med napogostejšimi vzroki so industralizacija, urbanizacija, kmetijske dejavnosti ter nekontrolirano odvajanje odplak. Taka ravnanja pomenijo velik okoljski problem za bodoče generacije. Poleg tega smatramo, da so službe, ki na lokalni ravni skrbijo za vzdrževanje voda in celotnega varstva okolja na sploh, preveč razdrobljene in zaradi tega pogosto nefunkcionalne ali manj učinkovite, kot bi lahko bile. Zato bomo cenili vsak organizacijski napor, ki bo strmel k večji učinkovitosti, predvsem na področju ravnanja z odpadki in čiščenja odpadnih voda. Eden izmed ukrepov za zaščito vodnih virov je tudi sanacija divjih odlagališč odpadkov. Velik problem predstavljajo taka odlagališča zaradi dejstva, da pogosto zaradi ilegalnosti ni bila izvedena presoja vplivov na okolje. Divja odlagališča obremenjujejo okolje in negativno vplivajo na stanje podtalnice. Poslanci poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bomo podprli vsaka prizadevanja, ki se bodo zavzela za organizirana odlagališča odpadkov in kar najbolj smotrno predelavo odpadkov. Zaskrbljujoče je tudi dejstvo, da se z veliko količino uporabe kemijskih sredstev v kmetijstvu močno onesnažujejo tla, posledično pa tudi podtalnica. Menimo, da bi se bilo dobro zgledovati v čim večji meri, vendar našemu okolju primerno, po sosednjih državah, kjer se uveljavlja bio pridelava, ki jo nekatere države spodbujajo s takimi ali drugačnimi ukrepi. Zaskrbljeni smo tudi nad količino emisij toplogrednih plinov. Kot že velikokrat doslej v poslanski skupini DeSUS znova opozarjamo, da je za stanje kriva tudi velika uporaba fosilnih goriv. Zato menimo, da bi bila poleg ostalega primerna dobro načrtovana prometna politika. Po našem mnenju je cestno omrežje preveč obremenjeno predvsem s tovornim prometom, ki močno obremenjuje okolje. Po drugi strani pa je izgradnja železniške infrastrukture tudi zaradi finančne preobremenjenosti države z izgradnjo cestne infrastrukture postavljena v drugi plan. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev menimo, da bi preusmeritev dela prometa na železnico zmanjšala pritisk na okolje. Seveda se zavedamo, da je še veliko ostalih dejavnikov, ki povečujejo emisije toplogrednih plinov, zato se zavzemamo za spoštovanje določb kiotskega protokola, ki ga trdno podpiratudi evropska komisija, čeprav smo do uresničitve cilja, ki se mu je zavezala Evropska unija, da bo izpuste toplogrednih plinov do leta 2008 oziroma do leta 2012 zmanjšala za 8% glede na raven leta 1990, malo skeptični. Vendar podpiramo vsak napor, ki se temu cilju približuje. Spodbudna je tudi novica, da se je začelo z energijo ravnati bolj smotrno in učinkovito, kar zagotovo nakazuje zmanjšanje stroškov za energijo, hkrati pa zmanjšuje omenjene emisije. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev poročilo o stanju varstva okolja ocenjuje kot zadovoljivo, strinja pa se tudi z vsemi ugotovitvami, ki jih je sprejel odbor za infrastrukturo in okolje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še stališče Slovenske nacionalne stranke, ki ga bo predstavila gospa Sonja Areh Lavrič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Spoštovani minister, spoštovane poslanke in poslanci! Stanje na področju okolja se glede na prejšnja leta izboljšuje. Na večini področij sprejeti ukrepi sicer kažejo na uspešnost vodenja ustreznih okoljskih politik in dosežke zastavljenih ciljev, vendar pa je v Sloveniji glede na njene naravne lepote še vedno premalo narejenega. Poročilo o stanju okolja za leto 2002 vsebuje nacionalna poročila nekaterih držav članic Evropske unije, pogrešamo pa upoštevanje dejanskega stanja, ki bi bilo pripravljeno od strani slovenskih pristojnih organov. Slovenija, ki je sicer bogata z vodami, je imela v obdobju med leti 1997 in 2000 najbolj kritično onesnaženje vode s pesticidi. Onesnaževanje tal izvira iz preteklih obdobij, ko je država namenjala premalo časa in denarja za zaščito le-teh. V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke smo opozarjali na problem zagotavljanja neoporečne kakovostne pitne vode v Sloveniji. Po navedbah v poročilu še vedno vsebuje pesticide, kakor tudi težke kovine. Na določenih območjih je vsebnost pesticidov celo višja od dopustnih mejnih vrednot. Stanje se postopoma sicer izboljšuje, vendar se moramo zavedati, da predstavlja voda eno najpomembnejših naravnih dobrin in je pogoj za življenje na zemlji. Že danes je na svetu mnogo dežel, kjer je veliko pomanjkanje vode, še posebej pitne vode. Na slabo kakovost zraka v Sloveniji ima največji vpliv gostota prometa motornih vozil. V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke smo v mesecu avgustu letos na Vlado Republike Slovenije naslovili pobudo o uvedbi ekoloških taks za tranzitni promet, saj Slovenija velja predvsem za tranzitno državo. Vlada je našo pobudo zavrnila kot neprimerno in v nasprotju z direktivami Evropske unije, kar izkazuje ignorantski odnos vlade do omenjene problematike. Naslednji naš predlog o izboljšanju kakovosti zraka zaradi vpliva prometa motornih vozil je, da bi tovorni promet čez Slovenijo potekal po železnicah in ne s tovornimi vozili, ki že tako in tako uničuje naše ceste, hkrati pa bi s takim ukrepom zmanjšali tudi zastoje na naših cestah. Tako v Sloveniji kot tudi v drugih evropskih državah narašča količina odpadkov in s tem posledično povečuje problem odlaganja odpadkov in odlagališč. Nastala situacija obremenjuje okolje in negativno vpliva na naše stanje podtalnice. Lokalni prebivalci pa v večini primerov ostro nasprotujejo izgradnji deponij v njihovem domačem okolju. Na podlagi poročila o stanju okolja za leto 2002 lahko ugotovimo, da je nacionalni program varstva okolja iz leta 1999 že zastarel. Hkrati pa se je izkazalo, da določeni ukrepi niso v skladu in ne sledijo direktivam Evropske unije. V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke izražamo zaskrbljenost nad ugotovitvami o stanju okolja in predlagamo naj Vlada Republike Slovenije pripravi noveliran nacionalni program varstva okolja. Sam program pa bi po našem mnenju moral vsebovati tudi metode, ki vključujejo aktivno sodelovanje vseh vpletenih strani. Konec koncev je varstvo okolja in njegovo bogastvo stvar državljank in državljanov in prav je, da jo predvsem zakonodajna in izvršilna oblast tako tudi vede. Hvala.
Hvala lepa. Slišali smo torej stališča poslanskih skupin. Sedaj bomo prešli na razpravo poslank in poslancev. K besedi vabim gospoda Soka. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovana predsedujoča. Kolegice poslanke in poslanci! Jaz bi v okviru te razprave o poročilu glede varstva okolja želel opozoriti na tri vprašanja, ki se mi zdijo, da v tem trenutku v Republiki Sloveniji niso ustrezno rešena. V okviru tega bi želel slišati odgovore pristojnega ministra. Zavedam se, da ministrstvo za okolje in prostor, nima v rokah neke čaroben palice, s katero bi odpravilo vse probleme, ki nastajajo na različnih nivojih našega gospodarstva, in se potem kot taki vsi koncentrirajo v okviru ministrstva za okolje in prostor. Kot prvo, kar je danes že bilo večkrat povedano, gre za emisije toplogrednih plinov. Slovenija resda nima nekega velikega deleža v svetovnem merilu, ampak seveda tu je treba povedati, da smo zelo majhna država in da v okviru vseh teh izpustov prispevamo vsega 0,1%. Kljub temu pa smo se zavezali, da bomo v skladu s kiotskim sporazumom te emisije zmanjšali. Po podatkih evropske agencije za okolje pa se te emisije niso, glede na leto 1986, zmanjšale, ampak celo nekoliko, mislim, da za 1,5%, povečale. Razlog je seveda, velika uporaba fosilnih goriv. Tukaj bi rad opozoril na dejstvo, ki je danes tukaj tudi že bilo omenjeno, to je večja uporaba obnovljivih virov energije. V prvi vrsti seveda tukaj razmišljam o uporabi biomase. Poglejte, ministrstvo je že sprejelo resolucijo nacionalnega energetskega programa, vendar moram reči, da dosedaj državni zbor te resolucije ni obravnaval. Ta resolucija je izredno optimistična. V okviru same resolucije se predvideva, da bi za povečanje rabe obnovljivih virov v obdobju 2004-2010 letno naj investirali v okoli 1500 kotlov za biomaso v individualnih gospodinjstvih, potem 50 večjih kotlov in pa od 3 do 5 daljinskih sistemov na lesno biomaso. Potem je v tej resoluciji tudi v strategiji zapisano, da bi bilo v letu 2004-2010 potrebno vgraditi 10 tisoč kvadratnih metrov sončnih kolektorjev, 500 toplotnih črpalk. Nadalje se potem v tej resoluciji energetskega programa ugotavlja, kaj vse bi bilo potrebno storiti na področju odkupa, zbiranja, organiziranja lesne biomase. Tako kot je situacija danes zastavljena, je v okviru te, še ne sprejete, resolucije kaj malo bilo izvedenega. Celo lahko ugotovim, da smo v okviru proračuna za leto 2004, in pa za 2005 sredstva, ki so bila namenjena subvencioniranju v izgradnjo sistemov za uporabo biomase, namesto da bi jih povečali, smo jih celo zmanjšali. Zmanjšali pa smojih zato, ker pač računamo na sredstva evropskih kohezijskih in strukturnih skladov. Dejstvo pa je, da če ne bomo teh sredstev zagotovili doma, da tudi ne moremo računati na večji priliv sredstev iz Evropske unije. Osebno sem pa še ob vsem tem prepričan, da bi bilo veliko bolje vlagati sredstva v uporabo biomase, kot pa, da v tem trenutku vlagamo sredstva v pridelovanje biodiesela. Namreč, Slovenija je glede kmetijskih površin, to je pač moje osebno mnenje, premajhna, da se lotevamo projektov kot so pridelovanje oljne ogrščice in namenjamo velika subvencijska sredstva za to kmetijsko kulturo. Iz tega se potem seveda, ker so pridelane količine sorazmerno male, proizvaja izredno drag biodiesel. Nimamo dovolj kmetijskih površin, da bi lahko pridelali zadostnekoličine ostalih kmetijskih kultur in mislim, da je strategija zaradi tega na tem področju s tem vlaganjem v bio diesel napačna in bi vlada morala o tem razmisliti ali pa mi bo minister podal neko drugo svoje stališče in me prepričal, da nimam prav. Druga zadeva, ki bi jo želel izpostaviti in ki je trenutno povsem potonila v pozabo, je odstranjevanje klavničnih odpadkov v Republiki Sloveniji. Vsak dan naš koncesionar Koto predela od 150 do 200 ton klavničnih odpadkov. Iz tega se potem izdeluje mesno-kostna moka, ki jo sežigamo v termoelektrarni. Celoten ta proces je seveda izredno drag. Jaz ponovno pozivam vlado, da razmisli o tej rešitvi, da naredi dve liniji za zbiranje klavničnih odpadkov, in sicer eno za rizične odpadke in pa eno za ostale odpadke in da se potem ostali odpadki tako kot v nekaterih drugih državah, lahko kot normalna organska masa uporabijo za prehrano, ne sicer prežvekovalcev, ampak drugih vrst domačih živali, v prvi vrsti seveda tukaj razmišljam na perutinarstvo in pa tudi predelavo teh klavničih odpadkov v hrano za ostale mesojede domače živali. Tukaj letno Slovenija zapravi okrog 4 milijarde slovenski tolarjev. Po moji oceni povsem po nepotrebnem in to je izredno drag in neekonomičen način odstranjevanja klavničnih odpadkov. V končni fazi pa seveda s temi 4 milijardami obremenimo na eni strani kmetijstvo, na drugi strani pa vsekakor potrošnika. Treba je namreč vedeti, da je potem zaradi tega proizvod toliko držaji, kajti stroške je treba vkalkulirati v končno ceno proizvoda. In še eno. Bilo je tukaj povedano, da je eden od velikih obremenjevalcev okolja tudi promet. Letos, ne vem točno katerega meseca, ampak v Uradnem listu, št. 18, v letošnjem letu je bila objavljena uredba o odstranjevanju starih uporabljenih avtomobilov. Po nekih podatkih imamo v Sloveniji okrog 1,2 milijona avtomobilov, če računamo na neko daljšo življenjsko dobo, ne vem, si mogoče na pamet izmislim, ampak rečem 15 let, to pomeni, da letno pride v reciklažo tam nekje okrog 80.000 rabljenih avtomobilov. Vem, da se je na ta razpis prijavilo, po podatkih, če so točni, osem zainteresiranih podjetij, ki so pripravljena opravljati to razgradnjo. Od teh sta samo dve zadostili vsem razpisnim pogojem. Imenovana je bila komisija [[ne bom tu bral imen, kdo je vodil to komisijo in kdo je bil v tej komisiji, lahko bi]] , vendar do tega trenutka še vedno ni izbrano podjetje, ki naj bi se ukvarjalo s to razgradnjo. Po razpisu in po vsem, kar je potekalo, bi to moralo biti storjeno že pred štirimi meseci. Mogoče bi, gospod minister, vprašali vašega poslanskega kolega, gospoda Džubana, on vam bo lahko bolj natančno, z imeni in priimki, povedal, kdo so v igri in tudi mogoče razloge. Jaz pa bi vam bil zelo hvaležen, če lahko od vas izvem, zakaj še danes ni podeljena koncesija in zakaj se zapleta pri tem razpisu. Rabljeni avtomobili v naravi predstavljajo določeno obremenitev in to zadevo bi tudi v skladu z evropskimi direktivami morali čim prej razrešiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Brejca, ki je zamenjal vrstni red z gospodom Pukšičem.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister! Zahvaljujem se za odgovor na moje poslansko vprašanje, ki se je glasilo "kako bo ministrstvo za okolje, prostor in energijo rešilo vse bolj perečo problematiko odlagališč". Namreč, ko sem prebral vaše poročilo o stanju okolja, sem med drugim zasledil tale odstavek [[citiram]] : "Med načini ravnanja z odpadki še vedno prevladuje odlaganje na 51 aktivnih komunalnih odlagališčih. Prenehanje obratovanjaodlagališč je v skladu s predpisi o odlaganju odpadkov napovedano za 21 odlagališč do leta 2004 in 13 do leta 2009, po letu 2008 pa naj bi obratovalo le še 17 odlagališč, ki se bodo v tem obdobju prilagodila predpisanim zahtevam." [[Konec citata.]] To se pravi, v prihodnjih letih bomo prešli od 51 odlagališč na 17. Iz poročila seveda ni razvidno, kako. Pot do tega cilja ni jasna, kako bomo to problematiko odlagališč reševali v prihodnje. Zapisano je, da naj bi ministrstvo pripravilo načrt ukrepov za tista odlagališča, ki ne bodo prenehala z odlaganjem in v predpisanem roku ne bodo posredovala programa pri čemer ni jasno, kakšni bi bili ti ukrepi oziroma kakšni bodo. Zmanjševanje odloženih količin biološko razgradljivih odpadkov bo, kot vidimo, urejal poseben operativni program odstranjevanja, ki je menda v pripravi. Dobro bi bilo vedeti - vsaj jaz nisem zasledil tega podatka in ga tudi nisem slišal danes -, kaj bo ta program pravzaprav vseboval. Opozoril bi tudi na neusklajenost podatkov, ki sem jih prejel sam, s tistimi v poročilu. Vi namreč navajate, da imamo 61 odlagališč komunalnih odpadkov, 13 jih je že prenehalo z odlaganjem, 12 upravljavcev pa je najavilo prenehanje obratovanja do konca leta. Torej, od 61 odlagališč jih bo, po vašem odgovoru, do konca leta prenehalo z odlaganjem 25. To je vaše pismo, gospod minister. V poročilu, o katerem danes razpravljamo, pa imamo odlagališč komunalnih odpadkov 51 in od tega jih bo do leta 2004 prenehalo z delovanjem 21, do leta 2009 pa 13. Ne vem, ali sem jaz kaj spregledal, ampak očitne so razlike v teh gradivih, pa me zanima, kaj je sedaj prav. Če sledim sedaj poročilu naprej, bom seveda uporabil podatek, ki je v poročilu, ne pa tistega, ki ste ga vi v vašem odgovoru navedli. Od vseh odlagališč, se pravi, od 51-ih, ki obratujejo, jih le 8 izpolnjuje predpisane zahteve, 10 se pristopoma približuje izpolnjevanju zahtev, kar je seveda en pojem, ki je nekaj takega, kot sem slišal v teh dneh v teh dvoranah govoriti, inštrukcijski rok, čeprav je prekluziven, je ali pa ni Kaj to pomeni, da se približuje? Ali lahko tudi posamezen državljan pove, da se s svojo gradnjo približuje zakonitemu stanju? Tega državljan ne more storiti, država si to očitno lahko dovoli. Sedanja zakonodaja še omogoča, citiram, "obratovanje in širitve odlagališč tudi na tako imenovanih rizičnih lokacijah do konca leta 2008, kar zaradi kopičenja odpadkov na takih lokacijah ni primerno". Kaj to dejansko pomeni za okolje? Iz poročila torej ni razvidno, kaj boste storili v prihodnje, da bi odlagališča izpolnjevala predpisane pogoje, ne glede na to, da nekatera zapirajo. Postavlja se tudi vprašanje sanacije odlagališč, ki ne izpolnjujejo predpisanih zahtev, ker taka odlagališča pomenijo izjemno nevarnost za okolje. To je poseben poudarek, ki ga pa v poročilu ni mogoče razložiti. Če se kopičijo odpadki na rizičnih lokacijah, kar seveda gotovo ni primerno, zakaj se najprej ne zaprejo ta odlagališča oziroma, zakaj se ta rizičnost ne zmanjša? Če vi sami ugotavljate, da so nekatere lokacije rizične, pa jih, ne vem, porivate v 2008, potem se mi zdi, da to ni prava politika, da bi morali pravzaprav ravno obratno narediti, tem rizičnim lokacijam nameniti največjo pozornost. Koliko je teh odlagališč, jaz ne vem, če sem prav pogledal, ampak mislim, da jih je 27. Tretja stvar. V poročilu je naslednja ugotovitev, citiram, "po podatkih izdelane študije, inventarizacije odlagališč komunalnih oziroma nenevarnih odpadkov ter operativnega programa varstva okolja na področju ravnanja z odpadki naj bi bilo do leta 2005 premalo odlagalnega prostora na 24-ih lokacijah, če se do tedaj ne bo bistveno spremenila količina odloženih odpadkov". Toliko je teh pogojnikov in čejev, da nekako ne vem, kaj to pomeni. Zato sprašujem, ali ima ministrstvo, kakšen program, ki bo to vprašanje skušal rešiti v sodelovanju z lokalno skupnostjo. Četrta stvar. Umanotera je objavila zelo zanimivo študijo "Ogledalo vladi 2000-2002". Zelo dober dokument se meni to zdi, zelo poučen, tudi za tiste, ki nismo specialisti na tem področju. Nam je bilo v veliko pomoč. No, in v tej brošuri "Ogledalo vladi" preberemo, da je, citiram: "delo vlade na področju ravnanja z odpadki in predvsem dokument strateške usmeritve Republike Slovenije za ravnanje z odpadki je konceptualno zgrešeno, saj se v prvi vrsti osredotoča na zmanjševanje odloženih količin odpadkov in za dosego tega cilja predlaga izgradnjo dveh sežigalnic, ki sodijo med največje vire emisije dioksinov v okolje". V tem dokumentu, torej strateških usmeritvah, je malo ali skoraj nič ukrepov namenjenih postavljanju učinkovitega sistema ločenega zbiranja odpadkov in njihovega usmerjanja v recikliranje. Ni predvidenih ukrepov za preprečevanje nastajanja odpadkov in zmanjševanje nevarnostnega potenciala, nadzora in spremljanja njihovega izvajanja. Rezultatov jaz ne vidim. Ali je predvideno, da boste te strateške usmeritve dopolnjevali, popravili, ne vem, skratka z njimi kaj naredili? Vidim, da vlada sprejema nacionalne programe, ki jih ponudi parlamentu, parlament jih sprejme, potem so pa to papirji, ki ostanejo v predalu. Naj vas spomnim. Recimo, drugi tir je tak primer. Leta 1998-2000 bi morali že zgraditi po nacionalnem programu drugi tir Divača-Koper, pa še papirji niso pripravljeni danes. Se pravi, spodobilo bi se, če imate že neke strateške usmeritve, da jih vsaj popravite, če niso več ustrezne. No, in še končno. Pogledal sem tudi v določila oalicijske pogodbe, kjer je zapisano, da so osnovna načela na področju ravnanja z odpadki zmanjševanje prostornine ustvarjenih odpadkov pri samem viru, povečanje recikliranja odpadkov in zmanjšanje količine plinov, povezanih z učinkom tople grede, vzpostavitev učinkovitega sistema ravnanja z odpadki, postopna rešitev ekoloških problemov iz preteklosti. Lepe besede. Menim, da poročilo o stanju okolja za leto 2002, vaše poročilo, kaže ravno nasprotno sliko od tega, k čemur ste se zavezali s koalicijsko pogodbo v tem mandatu. Očitno je, da ta koalicija v tem mandatu tega, kar si je zastavila v koalicijski pogodbi, ne bo sposobna doseči. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Črnugelj. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Gotovo je poročilo o stanju okolja dejansko idealna priložnost, da nekako se spomnimo nekaterih dejstev, ki jih v vsakdanji naglici, zlasti sedaj v predpraznični naglici, pozabljamo in se jih ne zavedamo. Kolegi in kolegice, predhodniki, so kar dosti povedali o stanju okolja in o kritičnih pogledih. Dobro je vedeti nekatera dejstva in se potem zamisliti nad našimi vsakdanjimi ravnanji. Če ugotovimo, da je zemlja nastala natanko pred 4,5 milijarde leti, da je narava potrebovala 180 milijonov let, da je CO2 iz ozračja preoblikovala v podzemne zaloge fosilnih goriv nafte in premoga. Človek homo sapiens pa se je pojavil pred 150 tisoč leti. Kaj se dogaja danes, da to ustvarjalno milijardno energijo uničujemo, in to kar sistematično. Kaj nas bega, in kaj nas ogroža? Eno so gotovo velike industrijske nesreče. Spomnimo se, recimo, Francije 1966. leta, ko je požar uničil rafinerijo v regiji Ronal, 18 mrtvih, 84 ranjenih, Saviesso Italija 1967, oblak dioksina je ušel med ljudmi, žal k sreči ni bilo žrtev, žal pa je umrlo 3.300 živali in bilo je potrebno pokončati 7.000 glav živine, v Indiji oblak pesticidov in pesticidnih plinov je ušel iz ameriške tovarne Unior Cabit, ocena, da je umrlo med 3.000 in 6.000 žrtev je že dosti pretresljiva in žalostna, da nikoli ne bomo izvedeli, koliko natančno, Černobil, Ukrajina 1986, nesreča v jedrski elektrarni, 50 mrtvih, uničena pokrajina, 2000 obolelih za rakom ščitnice in več kot 100 rojenih pohabljenih otrok, vprašanje je, kaj jih še čaka. Toulouse Francija, 2001, eksplozija v kemični tovarni, 30 mrtvih, 2000 ranjenih in številni naftni madeži, tanker Erita, Exam Valdes, sedaj Prestige in tako naprej, naravne katastrofe 1997 leto, 1998, 1999, klimatske spremembe v južni Ameriki, Afriki, južni Aziji, večmesečne poplave na območju dveh tretjin Bangladeša in tako naprej in tako naprej. O požarih, da ne govorimo. V Maleziji, Braziliji in ne nazadnje tudi tukaj v bližini na Hrvaškem. Od leta 1960 se je v naravo razlilo 6,32 milijonov ton nafte. V 40 letih se je število naravnih nesreč štirikrat povečalo, žal tudi število potresov. Moramo vedeti, da je pred nekaj več kot stotimi leti razvoj industrije v najbolj bogatih državah začel v ozračje uhajati CO2, in sicer veliko hitreje, kot ga lahko absorbira zemlja in narava. Znanstveniki opozarjajo, da če se ne bo ukrepalo, da bo do leta 2010, in to ni tako daleč,ker danes smo 2003, jutri že 2004, povprečna temperatura zvišala za 6 stopinj, zaradi česar se bo človeštvo moralo soočiti z največjo katastrofo do sedaj. Posledice klimatskih sprememb bodo ekonomske, družbene, socialne in še tako naprej. Verjetno, da ne moremo vseh predvideti, ker taki kulturologi nismo. Živimo vsak dan in vsak dan rabimo in smo potrošniška družba in vse več bomo. Žal danes ozračje lahko absorbira malo tega. Poraba nafte se je v posebnih 50 letih povečala za sedemkrat. Povprečje emisije CO2 pa se je povečalo za 3,2 tone na prebivalca v letu 1993, na 4 tone v letu 1996. Lahko pa ugotovimo, da se je proizvodnja električne energije, ki jo pridobimo s pomočjo vetra, zvečala med leti 1990 in 2000 za 10-krat, ampak ta predstavlja smo 1% kompletne energije, ki jo pridobimo. Prizadevanja za zmanjševanje CO2 je v bogatih deželah v skladu z mednarodnim kiotskim protokolom se je v letu 1997 v primerjavi z emisijo v letu 1999 za 5,4 dosegla je to število. To število pomeni dogovorjen cilj, čeprav nikakor ni zadosten. Še vedno se veliko število držav obotavlja pri ratifikaciji omenjenega protokola. Vemo in se spomnimo, da Združene države, Kitajska in Rusija še vedno niso podpisale ta protokol. Zelo sem se pa razveselila, da je Kanada to naredila, kot ena od zelo razvitih dežel. Pomembno je tudi vedeti, da smo mi praznovali obletnico in tudi Evropa in da so naša prizadevanja, predvsem prizadevanja najbolj razvitih evropskih držav na tem področju, zlasti pa Nemčije, zelo velika. Tudi zadnja konferenca v Milanu je pokazala, da je na tem področju vendarle nekaj narejeno. Kako je pa pri nas? To so stvari, ki se dogajajo drugje. Kaj se dogaja na našem slovenskem ozemlju, na našem domačem dvorišču? Urbanizacija se je razjedla na podeželje, na obdelovalne površine. V zadnjih 25-ih letih se je kmetijska površina zmanjšala za 78.723 hektarjev, ob tem, ko imamo v Sloveniji že tako tretjino manj njiv in vrtov na prebivalca kot recimo kompletna Zahodna Evropa. Gozdovi poraščajo 50,6% Slovenije, kar 43% površin je ogroženih zaradi erozije, hudournikov in plazov. Posebno vprašanje pa je propadanje gozdov zaradi onesnaženosti zraka emisije toplogrednih plinov. Po nekaterih podatkih je ogroženih 8% rastlinstva. S preiskavami podtalnice iz Kranjsko-Sorškega polja, ki je največji vodni rezervar za Slovenijo, je ugotovljeno, da kar 90% vzorcev je neoporečnih, dve petini ozemlja Slovenije je kraškega izvora in imajo probleme z vodooskrbo. Minister je govoril, da bo nacionalni program varstva okolja razrešil nekatere zadeve. Imamo zelo dobro zakonodajo in v tem mandatu smo sprejeli kar nekaj zakonov sprejeli s področja varstva okolja. Če pogledamo Ogledalo Valadij, in sicer poročilo v Umanotera, lahko ugotovimo, da pri vseh segmentih, ki jo je Umanotera obravnavala od okolja, podtalnice, pa ne nazadnje tudi ugotavljajo, kolika je zastopanost žensk v soodločanju o okolju, da imamo briljantno zakonodajo, da pa zelo malo podzakonskih aktov, izvedbenih aktov, ki bi jih morali v čim krajšem času sprejeti. Zato prosim in danes pričakujem, da bo minister pričel s sprejetjem podzakonskih aktov, ne nazadnje tudi stanovanjski zakon kar vpije in kliče, da ne govorimo o zakonu o urejanju okolja in graditvi objektov. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Avšiča. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj. Poročilo o stanju okolja v Sloveniji je seveda kot vsako poročilo dovolj korektno, da na različnih področjih kaže na to, kje so doseženi napredki in tudi na tista področja, kjer uspehi niso še v skladu s pričakovanji. Sam osebno se pridružujem tistim opozorilom, med drugim tudi odbora za infrastrukturo, ki ni zadovoljen zgolj z oceno, da pač poročilo imamo, vendar da bi želeli hkrati s poročilom imeti vsaj pregled predvidenih ukrepov za to, da se na področjih, kjer planirani parametri niso doseženi, tudi pove, kaj bomo storili. Pa ne bom ponavljal tega, kar je bilo danes že povedano. Sam se bom odločil predvsem nekaj več spregovoriti o področju, o katerem je bilo danes nekaj malega govora, ni pa to bilo zajeto celovito. Gre za celotno področje vodarstva, vodnega gospodarstva, varstva voda, varstva vodnih količin, škodljivega delovanja voda, ukrepov proti suši, proti poplavam in podobno. Ob vsem tem sem sam razmišljal, da pravzaprav nacionalni program varstva okolja za to področje ni dovolj. Mi bi morali enkrat v Sloveniji priti do nacionalnega programa samo za področje vodarstva. To je področje, ki je, bi rekel, v zadnjih letih ali pa v celotnem obdobju slovenske samostojnosti na nek način zanemarjeno. Zanemarjeno je, če že samo pogledamo, kakšen delež BDP-ja je bil v preteklosti namenjen vodarstvu in kakšen je danes. Strinjam se z ocenami, da je bilo v 80. letih to področje izredno bogato in da je to področje naredilo pravzapravtudi marsikateri problem. Vendar pa se moramo strinjati z oceno, da imamo, recimo, na področju, ki ga navaja samo poročilo, v Sloveniji še 300.000 hektarjev površin, ki so poplavno ogrožene, da imamo v poplavno ogroženih površinah 2.500 hektarjev urbanih površin, da se večje in obsežnejše poplave lahko pričakujejo na 94.000 hektarjih površin, da je v poplavno ogroženih območjih približno četrtina prebivalstva Republike Slovenije. To izhaja iz poročila. Taki podatki so znani in nespremenjeni že vseh zadnjihdeset let. Kolikor vem, tudi sanacije po zadnjih velikih poplavah, ki so bile zdaj že več kot deset let ali pa nekaj manj za nami, niso celovito razrešene. Še manj oziroma praktično nič ni bilo narejenega na odpravi poplavne ogroženosti. Moja razprava ne gre v prid temu, da bi bil posebno kritičen, kajti mi programa protipoplavne ogroženosti v Sloveniji v resnici nimamo. In če ga nimamo, ga tudi ne izvajamo. Velika ambicija, da bo vodni sklad Republike Slovenije celotno področje vodarstva, vključno z vzdrževanjem vodotokov, urejal, mislim, da so razprave o proračunu Republike Slovenije jasne, da sam sklad ne bo imel na razpolago dovolj sredstev, da bi se v kratkem, pa tudi na daljši rok to uredilo. Mislim, da vodarstvo v celoti vpliva na različna gospodarska področja tako močno, da bi se temu morali posvetiti. Letošnja suša je povzročila, da so hidroelektrarne zlasti na hudourniških vodotokih, kot je Sava, obratovale na najnižji možni ravni. Zaradi tega je bila velika gospodarska škoda, toliko manj proizvedenih megavatov električne energije. Hkrati s tem pa nimamo v Sloveniji nobenega vodnega zadrževalnika, s katerim bi lahko izravnavali nivo vodotokov in tudi izboljšali izkoriščenost teh hidroelektrarn. Še več, tudi nuklearna elektrarna Krško, ki je ena najpomembnejših oziroma najpomembnejši energetski objekt, je obratovala na bistveno nižji stopnji, kot bi lahko, če bi bilo vode dovolj na razpolago. V takih obdobjih, kot je bilo letošnje - in lahko se zaradi sprememb v ozračju to še tudi nadaljuje - bi bilo vredno razmišljati, ali smo v stanju v Sloveniji z zadrževalniki te probleme razrešiti. Vzdrževanje vodotokov in zopet nuklearna. Če bi imeli Savo urejeno dovolj dobro, ne bi prišlo ob prvi malo večji vodi po enem letu do ustavitve nuklearne, ker je bila voda mehansko tako onesnažena, da je prišlo do zaustavljanja v hladilnih stolpih. Govorim samo o vodnem gospodarstvu kot segmentu tega skupnega poročila in o nujni potrebi, da bi se temu problemu v bodoče veliko bolj posvetili. Ker sem bil že nekoliko pri nuklearki mislim, da je tudi področje jedrskega odpada tisto, o katerem danes nismo še nič povedali, smo se pa veliko pogovarjali takrat, ko smo ratificirali pogodbo o premoženjskopravnih odnosih z Republiko Hrvaško. Vendar pa aktivnosti, ki so v teku,ne kažejo, da bo možno doseči roke, za katere smo se obvezali pri zagotavljanju lokacije za trajno odlagališče vseh vrst radioaktivnih odpadkov v Sloveniji. Če bi nadaljeval. Vrsta takih vprašanj, ki so v tem poročilu, se lahko odpira, hkrati s tem pa še enkrat poudarjam, če poročilo nima predvidenih ukrepov za odpravljanje negativnih pojavov, potem seveda tudi mi sami ne moremo bistveno drugačnih sklepov sprejemati, kot jih je že predlagal odbor za infrastrukturo in ki bodo samo potrdili, da se strinjamo, da je tako stanje in da je potrebno stanje na vseh področjih bistveno izboljšati. Kakorkoli že, strinjam se tudi z oceno, da smo v Sloveniji še vedno lahko zadovoljni z okoljem, vendar moramo vse storiti, da se bo to okolje vzdržalo najmanj na tem nivoju, kot ga imamo. Če bi bila razprava še možna in če bi imel minister tudi možnost odgovorov, bi ga prav gotovo tudi vprašal, kakšna bo usoda kiotskega sporazuma. Potem ko vemo, da za Ameriko tudi Rusija ne kaže več nobenega zanimanja za kiotski sporazum, ravno tako ne Kitajska, in ker vemo, kakšen odstotek mora biti za to, da kiotski sporazum sploh postane veljaven, je seveda to eno od tistih vprašanj, ki jih v Sloveniji ne moremo rešiti. Mi se lahko bližamo kiotskim standardom, vendar če te velesile ne bodo tega naredile, potem tudi naš prispevek k temu ne bo prav velik dosežek v svetovnem smislu gledano. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister seveda ima priložnost dobiti besedo in jo tudi bo v okviru časa, ki ga je vlada priglasila na koncu, ko boste seveda poslanke in poslanci izčrpali vrstni red. Gospod Drobnič, izvolite.
Hvala lepa, za besedo. Prej sta bili omenjeni Kitajska, Amerika, ki pač ne podpišeta kiotskega protokola in pa Slovenija, ki ga je podpisala. V čem se pa pravzaprav mi razlikujemo? Nič se ne razlikujemo. Oni niso podpisali, pa se ne držijo, mi smo pa podpisali, pa se ne držimo. Torej, razlike ni. Na to bi rad takoj na začetku opozoril našo državo, vlado, pa tudi sam sebe in ta državni zbor, da samo dejanja štejejo. V nacionalnem programu varstva okolja je jasno zapisano vse, od neba, do zemlje, kako bomo vse ravnali, da bi ohranili okolje, v kakršnemkoli pomenu besede. V mehanskem smislu, v biološkem smislu, genetskem smislu, in še marsikaj drugega. No, na vseh področjih stvari škripajo. Nekatera področja, res je, napredujejo, pa ne zaradi tega, ker bi vložili kakšne velike aktivnosti in napore, ampak preprosto, če gledamo te pline, emisije toplogrednih plinov, vidimo, da se je v nekaterih sektorjih zmanjšalo, ker nam je en del industrije pač pogorel. Ga ni več. Se pa na drugi strani emisije iz prometa povečujejo, ker se je Slovenija odločila, da bo namesto dobre železniške mreže potovanja in transporta, zagotovila pač gradnjo avtocest. Tako si je spravila ves promet na avtoceste oziroma na cestni promet, s tem pa seveda povzročila dvig teh emisij. Na področju površinskih tekočih voda sem nekaj že omenil. Nekatere reke in potoki, ko jih gledamo, ko jih merimo s temi lestvicami, vidimo, da se je stanje izboljšalo. Predvsem zaradi tega, ker so nekateri ključni resorji oziroma viri onesnaževanja umrli, industrija. Tisti onesnaževalci, ki so bili prej, pa so sedaj celo povečali emisije. V tistem pregledu piše, da praktično pri več kot polovici se je ugotovilo, da te emisije naraščajo. Da bi izpolnili zahteve, ki so zapisane, bodisi v zakonih ali pa v nacionalnih programih, ki smo jih sprejeli, je potrebno poleg tega, da spoštujemo predpise, imeti tudi institucionalno strukturo in kadrovsko zasedenost. Tudi tukaj stvari škripljejo. Ta kadrovska zasedenost je slabša, kot je pa predpisana. To tudi vpliva na izvrševanje obveznosti. Naslednje, česar bi se dotaknil, je še kmetijstvo. Neka želja je, da bi ohranili naravno, biotsko kmetijstvo, torej tudi kmetije, ki se ukvarjajo z zdravo predelavo hrane. V zadnjem času je število teh kmetij naraslo, kar je pozitivno, vendar se je trend ustavil. Tega naraščanja ni več, ker ni ekonomsko stimulirano. Zakaj se tudi promet, če se vrnem nazaj, ne usmeri nazaj na železniške ali na druge vire, energente, zato, ker je neustrezna davčna politika oziroma obremenitve na te vire, zlasti na fosilne vire. S tem se bo moral seveda tudi svet spraviti skupaj. Dokler se pač ta cena nafte ne približa meji limita, kjer bi se lahko povzročilo, da se začno producirati drugi viri za zagotavljanje energije, do takrat seveda bomo kurili nafto in ostala fosilna goriva. Premog in ostali nekateri so pačusahnili, glede na to, da se ekonomsko niso splačali. Ravno tako se lahko zgodi z nafto in z nadomestitvijo, s substituti. Samo na to ima Slovenija še najmanj vpliva, lahko pa ob kakršnihkoli teh seansah to sporoči. Prodaja pesticidov v kmetijstvu kaže, da se povečuje. Ker se obdelovalna površina praktično ne povečuje, ampak se celo zmanjšuje, se na enoto površine uporaba pesticidov povečuje. To govori v prid intenzivnemu gospodarstvu, vendar neprimernemu. Nekateri produkti pesticidov sicer ne naraščajo, morda celo upadajo, vendar pa nekateri drugi naraščajo. V Sloveniji pravzaprav nimamo čiste in jasne slike, kako je z onesnaževanjem na vseh teh segmentih, zato ker nimamo dobro izrisanih kart niti monitoringa vzpostavljenega na celotnem ozemlju, da bi lahko dobili celotno in popolno sliko. To je naloga vlade, da čim prej zagotovi ustrezno nadzorovanje in temu primerno tudi obnašanje, pa tudi vzpostavljanje neke strategije in politike, tudi davčne na tem področju. Gensko spremenjeni organizmi - potem bom pa nehal s svojim prispevkom -, zakon je sprejet, izvajanje je pa šibko, zlasti nadzor. Slovenija je majhna država in če se bomo spustili v to nevarno območje, ga bo težko preprečiti. Za ta proces gensko spremenjenih organizmov velja, da je ireverzibilen in kakor enkrat imamo tak način vzpostavljen, je pravzaprav težko na originalne naprave, na naravne oblike spet priti. Ohranjanje biotske raznovrstnosti nam je na gozdnih površinah dobro uspelo, ne zato, ker bi si prav močno prizadevali, ampak zato, ker smo opustili intenzivno gozdarjenje, pa morda tudi zaradi konfiguracije terena. Kakorkoli že, nekaj reči nam je uspelo v Sloveniji, kot je rečeno, zmanjšanje emisij v vode in tudi v zrak zaradi propada industrijskih gigantov ali pa preprostega opuščanja neke intenzivne dejavnosti v gozdarstvu in kmetijstvu. Vendar je za vzpostavitev dobrih standardov in dobrega stanja v Sloveniji to zagotovo premalo.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi, gospod minister! Poročilo o stanju okolja za leto 2002 bi po mojem mnenju lahko bilo boljše. Seveda se dotika večine področij in marsikje tudi ugotavlja napredek v stanju okolja, vendar trdim, tudi na podlagi poročila, da je do tega napredka prišlo stihijsko. Stihijsko z razmerami, ko so veliki industrijski giganti v tem obdobju usihali in se je s tem seveda na področju emisij v okolje marsikaj v tem obdobju spreminjalo na boljše. Na to je očitno računala tudi vladajoča koalicija, ko si je v koalicijski pogodbi zadala velike cilje in se na nek način zavezala velikim ciljem, ki pa se ne uresničujejo. Očitno so gospodje menili, da stvari na področju varstva okolja potekajo same od sebe. Jasno pa je, da mora obstajati politična volja, tehnološko znanje, morajo biti investicijski viri in še marsikaj drugega. Jaz bi rekel, da stanje na področju slovenskega inženirstva bi lahko bilo dobro in da je bilo mogoče pred desetimi leti bistveno boljše. Tehnološko stanje na področjuizboljševanja tehnologij, čuvanja narave se je zadnjih desetih letih zmanjšalo. To pa zardi negativnega odnosa slovenske vlade v tem obdobju do inženirskih poklicev. V tej državi so v izrazito prednost prišli poklici, ki se ukvarjajo z ekonomijo, pravnimizadevami, družbenimi vedami, ti poklici, ki so še kako potrebni za bodočnost, se pravi neko stimuliranje tehnoloških poklicev pa v tem obdobju ni bilo prisotno. Bilo je prisotno izrazito destimuliranje tega. In bilo bi danes ob takem nestimuliranju inženirskih poklicev lahko stanje katastrofalno, če ne bi v vmesnem času prišlo do industrijske krize, do prenehanja proizvodnje marsikje, vendar s tem se je izreden potencial v Sloveniji izgubil. Če se bo Slovenija normalno razvijala, bodo nastajali v bodočem obdobju izraziti problemi, ker se je nivo tehnološkega znanja zmanjšal. Jaz mislim, da kolegi, ki so še nekoč bili v industrijskih panogah, se tega zavedajo in to lahko potrdijo. Zaradi izrazite nenaklonjenosti proti tem inženirskim poklicem. Glejte, v tem poročilu, po teh poglavjih, stanje, recimo, voda, vi pravite, da se kaže uspešnost vodenja politike in doseganja zastavljenih ciljev. Kot sem rekel, to se je v nekaterih področjih zgodilo stihijsko. Vodenje politike pa ni zadostno in ni uspešno. Če samo pogledam, kako pavšalno se zadovoljite, ko ugotavljate, da se v Sloveniji 70% voda uporablja kot hladilna voda, 16% kot pitna voda in 14% kot tehnološka voda. Potem posledično so problemi s tehnološkimi vodami in tako naprej. Ne, hladilne vode so tehnološke vode. Razlika med različnimi hladilnimi vodami je glede na okolje lahko izredno velika. Tam, kjer je hladilna voda samo v termocentralah za hlajenje energetskih virov, tam ni nevarnosti kontaminiranja pa preboja v okolje v tekoče vode. Vendar ogromno teh voda se po metalurških obratih, potem po nekaterih kemičnih obratih, ko se hladijo parilnice, ki oparevajo, na drugi strani pa prihaja do preskokov. Te tehnološke morajo biti v zaprtem krogu, v reciklu. Zelo malo je še v Sloveniji industrijskih panog, ki imajo skoraj 100 % recikliranje tehnoloških voda, ker je v Sloveniji še ceneje črpati iz reke ali iz podtalnice tehnološko vodo, jo uporabiti za hlajenje in jo spustiti v kanalizacijski sistem. Jaz mislim, da je bilo zelo malo narejenega oziroma tudi iz tega ne izhaja, jaz bi rad videl, kakšne so posledice 20-letnega uporabljanja nefosfatnih mehčalcev vode v pralnih praških. Nikjer ni omenjeno. Vemo, da so fosfati, ki so iz dveh virov, iz umetnih gnojil in nekoč ogromne količine, ki so prihajale iz detergentov, pralnih praškov, glavni vir evtrofije voda. Tu tega izraza, kaj je evtrofija, sploh nisem zasledil in nimam nobenega podatka, kako se je to odrazilo, sploh se nihče ni dotaknil, da je v zadnjih 20-ih letih prišlo do spremembe na področju pralnih praškov, da so se namesto polifosfatov začeli uporabljati zeoliti. Mimogrede, proizvajajo se v Kidričevem, sam sem avtor patenta in postopka za proizvodnjo teh zeolitov. Sploh se ne dotikajo. Koliko umetnih gnojil se lahko na ta račun neškodljivo uporablja, ko so se izločili fosfati iz pralnih praškov in detergentov? Zaradi tega sklepam, da pri pripravi tega poročila niso bili uporabljeni kakšni strokovni pristopi, ampak, da se ta poročila več ali manj šablonsko ponavljajo, da se pač zadovolji neke smernice Evropske unije in tudi pričakovanja javnosti. Glede zmanjšanjih emisij v ozračje seveda velja isto. Marsikaj se je doseglo s propadom celih industrijskih panog. Pohvaliti je treba seveda tudi ženevsko stroko, ki pa je po nekoč skromnih sredstvih le tudi naredila izločanje raznih teh plinov iz emisijskih plinov, tako da je bil napredek in tudi pri termocentralah odžvepljevanje je bilo v tem vmestnem obdobju narejeno, marsikje se je to zmanjšalo. Naša politika ne zagotavlja, da bo ostalo, da se bodo ti trendi obdržali, ker se že poslabšuje zaradi oživljanja na nekaterih industrijskih panogah. To pa ima lahko zelo slabe posledice za to, da bo mednarodno okolje spoznalo, da v Sloveniji sistemsko ni poskrbljeno za to, da bi bilo to na takšnem nivoju in bo tudi marsikateri investitor se obrnil stran od Slovenije. Poglejte, v teh dneh smo slišali, da bi naj bila Slovenija edina država pristopnica, ki ne bo izpolnila kiotskih protokolov. Ne vem, gospod minister, vi ste podali neko, ne vem, če smo prav zasledili, stališče, da v Evropski uniji niso registrirali naših poročil ali nekaj podobnega. Eno ali drugo, ali nismo nič storili, ali pa pristojne službe evropske komisije teh poročil niso dobile, je sramota za Slovenijo. In tu je vlada direktno odgovorna. To je rezultat tega, da se ministri ukvarjate z vsemi drugimi zadevami, samo ne z resornimi. Jaz mislim, da je na področju okolja dovolj dela za ministra in da se mora s tem ukvarjati, ne pa s financami in ustanavljanjem raznih skladov, nadzornih svetov in tako naprej. V poročilu, ki ga je odbor za infrastrukturo in okolje podal, se je dotaknil tudi zavračanja sežigalnic v Sloveniji, napačnega pristopa pri implementaciji sežigalnic. Mislim, da je dejansko tu ministrstvo in vlada izredno odgovorna. Moram priznati, da sem bil prvi iniciator oziroma prvič v Kidričevem sem sam razmišljal o sežigalnici, ker sem v neki literaturi zasledil, da je možno sežigati odpadke tudi v rotacijskih pečeh, ki smo jih imeli takrat šest zaustavljenih v Kidričevem. In sem videl priliko, da aktiviramo del starih tehnoloških razprav. V trenutku se je seveda pokazalo, da je modernejši način izgorevanja na drugačnih kuriščih in da sežigalnice odpadkov niso bav, bav. Vendar dejansko pa je bil pristop ministrstva in tudi nekaterih pomembnežev natisti lokaciji popolnoma nepravilen. Na ta projekt so se kot krokarji za zaslužkom spustili nekateri ljudje, ki imajo zelo skromno kredibilnost v lokalnem okolju, vendar s podporo vlade, ker so zaznali in se je tudi govorilo, da je to državni projekt, kjer bo denar tekel prek in se da zaslužiti in spraviti v žepe mastne milijone evrov. Verjetno je to res. Kolikor jaz tehnologijo poznam, je to res in pri tem pridno sodelujejo tudi vladni ljudje. Do lokalnih ljudi se ne gre popolnoma z odprtimi kartami, ne hodi se. Prepričan sem, da bi lokalno prebivalstvo bilo deležno tudi neke ekološke rente, da bi se to dalo vse urediti in da so sežigalnice ekološko popolnoma rešljiva zadeva. Vendar se je tu že ogromno izgubilo, ker se je veliko tega naredilo napačno, in ljudi bo zelo težko prepričati, glede na to, kot sem rekel, kdo participira pri teh zadevah, dejansko kot krokarji na plen. Še cel kup je tu stvari, o katerih bi bilo treba debatirati. Moje mnenje je, da je v Sloveniji včasih celo, bom rekel, nekaj ljudi, ki jih sam jemljem za ekološke fundamentaliste, ki včasih povzročajo tudi škodo, ker so enostavno kot fijakarski konji, ki ne vidijo ne levo ne desno. Takšni ljudje so enako škodljivi kot tisti površneži, ki sploh ne upoštevajo ekoloških norm in ekoloških standardov. Pri osveščanju javnosti bi vlada lahko naredila bistveno več, bistveno več, če bi se ukvarjala s tistimi stvarmi, kar določeni resorji zahtevajo. Tudi danes smo sprejemali ali pa bo sprejet zakon, ki bo poslabšal razmere v okolju, lovski zakon, ki je tako enostransko napisan, za interese točno določenega segmenta pomembnežev, ki bodo v okolje prinesli izredno negativne posledice. To vam garantiram. Vendar tu vladna elita ni dovzetna do nobenega argumenta in bo gladko podprla vse te nesprejemljive rešitve. S tem bi pravzaprav končal, čeprav so vsa področja izredno interesantna in bi jih bilo treba še dodatno prediskutirati, tudi zaradi tega, da bi slovenska javnost bila bolje seznanjena z realnimi in pravimi podatki in bolje osveščena. Na koncu še enkrat, mnenja sem, da se je naredilo malo. Poglejte si koalicijsko pogodbo, kaj ste obljubljali, sedaj je pred koncem, pred iztekom, od tega ni narejenega skoraj ničesar. Zakaj obljubljate, če že vnaprej veste, da niste v stanju tega izvršiti? Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Juri. Izvolite.
Hvala, podpredsednica. Najprej pohvala za lično poročilo, pregledno, detajlirano, seveda podrobno, ki kaže, da je vendarle bilo nekaj storjenega. Ampak, gospod minister, verjetno ste pričakovali kritike glede stanja zraka. In tem kritikam se pridružujem tudi sam. Evropska agencija za okolje nam dopoveduje, da smo in nam sporoča, da smo poredni, da nismo bili najboljši, da smo zadnji med pristopnicami in smo predzadnji med vsemi 25. Samo Španija je slabša. Ampak to naj nam ne bo v tolažbo. Resda poročilo evropske agencije govori o letu 2001, da naše poročilo govori o letnici 2002, ampak dvomim, da smo mi v enem letu, kar nam je očitano, popravili. Če temu ni tako in če smo dejansko precej izboljšali stanje glede zraka, bom tega izjemno vesel. Vemo, kakšni so vzroki tega stanja. Sami ste uvodoma priznali: zaradi povečanega prometa. Žal, stanje je pač tako, kakršno je. Nekaj bo treba postoriti odločneje, pa četudi ne popularno. Mi vstopamo v volilno leto, kjer se praviloma dobrikamo volivkam in volivcem, ampak moramo glede naših obveznosti do kiotskega protokola postoriti nekaj odločneje, pa čeprav bomo posegali v neke navade ljudi, seveda z ukrepi, ki ne bodo uživali pretiranih simpatij. Sami veste, da sodim med tiste, ki opozarjamo, ko se potepamo po Evropi, službeno seveda, in čedalje več nas je znotraj evropskega parlamentarnega foruma za habitat, kjer že nekaj let delam in sodelujem, ki opozarjamo na to, da je problem klimatskih sprememb, torej sprememb podnebja, problem že številka 1 svetovne politike. Hujši kot sam problem terorizma. Če gledamo posledice, tudi v perspektivi. Terorizem, to, kar povzroča, se nima kako kosati s klimatskimi spremembami. Že minulo sezono poglejmo, koliko mrtvih je bilo zaradi povečane vročine v Franciji, v Španiji, v Italiji. Na tisoče in tisoče mrtvih. Seveda, ne gre za neposredno posledico, ampak gre za smrti, ki so povezane s prekomernim segrevanjem ozračja. In projekcije govorijo, da nas čakajo še hujši časi. Porazno strašljivo je izvedeti, da največji onesnaževalki sveta in proizvajalki toplogrednih plinov, ZDA in Rusija, se obveznostim iz kiotskega protokola ne nameravata ukloniti. Če bo tako tudi ostalo, bomo v naši mali Sloveniji, tudi ko bi ugasnili vsa kurišča s fosilnimi gorivi, tudi ko bi ustavili ves promet, ne bomo kaj bistveno prispevali k zdravljenju podnebja. Bomo morda eno milijoninko našega prispevka dali. Res, da nismo pomembni v globalu, ampak gre za načelnost, gre za vprašanje, ali smo sposobni se s kiotskim protokolom soočiti odgovorno. Zato, gospod minister, da zaključim. Ko obravnavamo in sprejemamo poročilo o stanju okolja 2002, posvarilo, opozorilo vsem nam, vam minister, celi vladi, ker ne gre samo za vaše delo, gre za vrsto drugih ministrstev, ki seveda morajo sodelovati pri tem in tudi opozorilo vsem nam, da kljub temu, kot sem prej dejal, da vstopamo v tako leto, kjer moramo biti vsem všeč, se te odgovornosti do okolja zavedamo, da zberemo moči,da zberemo pogum in opravimo tisto, kar je potrebno, da bo prihodnje poročilo evropske agencije za okolje nam bolj naklonjeno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rokavec. Izvolite.
Hvala za besedo. Saj je bilo že marsikaj danes povedanega o poročilu varstva okolja. Mogoče na začetku samo na splošno to, kar je že nekaj govornikov povedalo. Nič ne pomaga, če bo Slovenija najbolje uredila vprašanje varstva okolja, se držala predpisov kijotskega sporazuma, če poleg Evrope, ki je na tem področju najbolj napredna, ne bodo k temu projektu pristopile tudi ključne ostale velesile od Združeni držav, Rusije, Kitajske in tako naprej. Tu se pa zastavlja ključno vprašanje, vprašanje najprej, da uredimo vse, kar je potrebno, sami, hkrati s tem pa je potrebna mnogo bolj aktivna vloga naših predstavnikov, ko bomo člani Evropske unije in tudi sedaj, da se prepriča tudi ostale v svetu, da je varstvo okolja ena od prioritetnih nalog, za katero se mora človeštvo sedaj in tudi v prihodnje prizadevati, drugače bo to človeštvo in tudi sami preveč hudo kaznovani, če teh opozoril, ki jih imamo v zadnjih letih že več kot dovolj, ne bomo vzeli vsi skupaj resno. To mislim, da je ena od ključnih nalog vseh naših predstavnikov, kizastopajo našo državo na mednarodnih kvorumih, in v bodoče, tako kot sem rekel, kot članica Evropske unije, da bo tudi Evropa bistveno bolj aktivno pristopila k razreševanju na svetovni ravni tega vprašanja. Ko smo že obravnavali poročilo, me je zbodlo tudi eno vprašanje, ki se mogoče tiče bolj lokalnega okolja, povezano je pa z vprašanjem odpadkov. Dejstvo je, da je ena izmed 21-ih deponij, ki naj bi bila v programu zapiranja deponij odpadkov v letu 2003, tudi deponija Šerjava-Litija, pa v zvezi s tem povezane tudi druge deponije zasavskih občin. Vendar je tu že eden od prvih primerov, da se verjetno to ne bo zgodilo. Deponija regijskega projekta Unično-Hrastnik namreč še ni pripravljena in bo pripravljena po vseh sedaj znanih podatkih do 1. junija prihodnjega leta. Tu bi pa opozoril na eno drugo vprašanje, ki se zastavlja pri rešitvi tega vmesnega obdobja. Občini Litija, Zagorje sta že dobili predlog s strani resornega ministrstva, da naj bi v tem vmestnem času reševali odlaganje odpadkov na deponiji Trbovlje. Naša občina, občinski svet in župan sta ostro protestirala. Zakaj? Dejstvo je, da imajo vse omenjene deponije dovolj veliko kapaciteto tudi še za preostalih pet mesecev in bi bilo nesprejemljivo, da mogoče kakšen prevladujoči lokalni faktor v okviru ministrstva izsiljuje možno rešitev tudi za ta vmestni čas. Jaz pričakujem, da bo v zvezi s temi argumenti, ki so bili z vseh teh občin posredovani, ministrstvo tudi ukrepalo na način, ki bo v končni fazi privedel do tega, da bo tudi najbolj racionalno in da bo omogočeno za ostalih pet mesecev obstoječim deponijam, da se še odlagajo odpadki, glede tudi na njihov obseg, kapaciteto in da se potem seveda mirno lahko pripravijo in vključijo v nov sistem odpadkov, kakor so se odločile občine tega območja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Beuermann. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Jaz bom pravzaprav zelo kratek. Povedanega je bilo ogromno, z marsičem se da strinjati, z marsičem se tudi težko strinjaš, ne nazadnje je diskusija pokazala, da ob veliki vnemi in želji po čistem okolju marsikdo tudi ni čisto kos strokovnim vprašanje. Tukaj smo danes lahko poslušali problem ozonske luknje in toplogrednih plinov. Tisti, ki nekoliko bolj poznamo problematiko, seveda vemo, da gre za dva popolnoma različna problema in da je problem ozona seveda v povezavi s popolnoma drugačnimi plini, kot pa so toplogredni plini. Ampak pustimo to. Jaz bom svojo današnjo diskusijo usmeril samo v eno zadevo, ki me že dalj časa muči. Sedaj sem šel še enkrat pogledati v poročilo in žal v poročilu nisem našel podatka o ali vsaj omembe aarhurške konvencije, vsaj v tem poročilu, ki smo ga dobili na disketi. Mi v parlamentu, govorim seveda o parlamentarni skupini GLOBE, se že precej let zavzemamo za to, da bi v parlamentu, kot mi pravimo, čimprej ratificirali aarhurško konvencijo. Vlada to že nekaj časa obljublja in jaz upam, da bomo v parlamentu ta dokument čimprej sprejeli, kajti gre za pomembno področje, ki govori o sodelovanju javnosti pri okoljskih problemih. Sam osebno, sem namreč prepričan, da bi morali v javnosti posvečati pri okoljski problematiki bistveno več pozornosti, kot se je sicer posveča. V Sloveniji sicer imamo kar precej okoljevarstvenih organizacij, ene so močnejše, druge so šibkejše, ene so bolj aktivne, druge manj, ampak bojim se, da je vse to premalo. Zakaj mislim tako? Poglejte, marsikje se srečujemo s problemom, ki se mu reče "not in my backyard" po angleško, skratka, ne na mojem dvorišču. Marsikje se poskuša urejati določene stvari s področja varovanja okolja, pa se takoj najdejo ljudje, ki takim rešitvam nasprotujejo, češ, seveda, saj to je potrebno, ampak naj se to zgodi kje drugje, ne pri meni, ne v mojem okolju, ne pri meni doma, pa naj bo govora tu o raznih sežigalnicah, pa naj bo govora o vetrnih elektrarnah in tako dalje, da ne naštevam. Zato menim, da bi morali na tem področju postoriti več. Pa še eno stvar bi želel omeniti, ki tudi ni v poročilu omenjena, žal, niti z besedico. Gre za tako imenovano okoljsko vzgojo. Mislim, da bi področju okoljske vzgoje morali nameniti bistveno več pozornosti, kot je namenjamo, in to na vseh nivojih izobraževanja, tako v vrtcih, osnovnih šolah, srednjih šolah, fakultetah, da ne govorim o univerzi za tretje življenjsko obdobje. Skratka, na tem področju nas čaka ogromno dela in upam, da ga bomo zmogli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Veber, izvolite. Se opravičujem! Gospa Tisovic je na vrsti. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Takoj se bom pridružila gospodu Beuermannu, ki je poudaril okoljsko vzgojo. Mislim, da zaradi tega, ker smo premalo osveščeni. Navsezadnje bi vsak imel rad čisto okolje. Včasih so za to skrbeli kmetje, da so imeli čisto dvorišče, čeprav je bil gnoj in vse to dnevni produkt njihove kmetije. Sedaj bi pa vsi radi imeli čisto, vendar s smetmi ne bi imeli radi problemov. To moramo narediti pri vseh generacijah, od najmlajših do najstarejših, nekakšno prosvetljenost, kot je rekel gospod pred mano. To je eno. Kot drugo pa je treba tudi povedati ljudem, kaj prinaša kakšen sistem čistilnih naprav, sežigalnic ter predelava in reciklaža odpadkov. Marsikje zbirajo ločene odpadke. Navsezadnje pa, ker to ne gre ločeno v reciklažo, zopet zmečejo odpadke skupaj in ko ljudje to vidijo, rečejo, ali ima sploh smisel to početi. Veste, če so taki zgledi, potem tudi ne moreš vzgojno vplivati na te zadeve. Tako je treba narediti celoten tak pregled in res na vseh področjih postopno iti navzgor. Naslednje, kar sem hotela poudariti, je pa naslednje. Mogoče res niso Američani pa Rusi podpisali kiotskega sporazuma, vendar se tudi oni zavedajo, da morajo nekaj narediti, in tudi delajo na tem področju, tako vsaj trdijo. Je pa ameriški predstavnik rekel takole: "Mi kiotskega sporazuma nismo podpisali, vendar se ga skušamo držati. Kaj pa vi, ki ste ga podpisali, ali se ga držite?" Tako moramo gledati. Naš majhen vrtiček moramo tudi mi sami čistiti, ker bo ta majhen vrtiček tudi prispeval k zelo pozitivnemu delu ekološkega osveščanja in ekološkega zdravja zemlje. Zemlja se je namreč ekološko zelo umazala in jo je treba očistiti. Če hočemo, da bodo naše generacije, ki pridejo za nami, sploh lahko živele. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sedaj vabim k besedi gospoda Vebra. Izvolite. Gospod Veber in še nekaj poslancev je na vrsti. Gospod minister se mi zdi, da ste rekli, da bi želeli besedo na koncu. Gospod Veber, izvolite.
Hvala za besedo. Rad bi opozoril samo na tri zaključke v moji razpravi, in sicer mislim, da moramo dati večjo pozornost vodnogospodarski stroki, da moramo dati večjo pozornost obnovljivim virom energije in zastaviti jasno prometno politiko. Zakaj? Vode v Sloveniji imamo po količinah nekje okoli 32 kubičnih kilometrov, kar je nekje na prebivalca 16.000 kubičnih metrov razpoložljivih voda. To je nad evropskim povprečjem, vendar ugotavljamo, da se nam bodo povečevala vododeficitarna območja. Zato je potrebno posvetiti večjo pozornost vodnogospodarski stroki, da bomo vodo, ki je imamo dovolj očitno na razpolago, znali tudi enakomerno razporediti skozi vse obdobje in s tem zagotoviti dolgoročni razvoj. Pri zraku lahko ugotavljamo spremembe podnebja. Emisije toplogrednih plinov naraščajo in ugotavljamo, da so nekako največji povzročitelji tega pri nas proizvodnja elektrike in toplote in pa seveda promet. Zato bi rad opozoril na to, da vendarle moramo bolj smelo stopiti proti vetrnim elektrarnam in ogrevanju na biomaso, če govorimo o toploti, ter pristopiti k jasni prometni politiki, če želimo zmanjšati učinke prometa na okolje. Pri tej jasni prometni politiki pa predvsem zastaviti zelo učinkovito dejavnost javnega linijskega prevoza. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Janc, izvolite.
Hvala. Najprej bi rad izrazil zadovoljstvo, da je poročilo tako konsistentno in tako stališče je bilo izraženo tudi na obravnavi na seji odbora. Treba je tudi povedati, da je v Poročevalcu objavljen povzetek poročila. V svojem prispevku bi rad opozoril predvsem na dva dela, in sicer tam, kjer končal kolega Janko Veber, bi sam začel. Zdi se mi zelo pomembno, da iz tega mesta povemo, da je prometna politika in promet eden od glavnih vzvodov emisij toplogrednih plinov in če želimo implementirati kiotski sporazum v Sloveniji, je to vprašanje eno ključnih vprašanj. Moje stališče je, da je pritisk na industrijo za zmanjševanje emisij toplogrednih plinov verjetno dosegel v preteklosti že svoj maksimum in in nadaljnjega težnja po tem, da bi industrija zmanjševala emisije, je po mojem kontraproduktivna, in se lahko v tem delu primerjamo tudi z drugimi državami, ki so bile danes že tu omenjene, z ZDA in Rusijo, ki energično odklanjajo pristop k kiotskemu protokolu. Lahko rečem, da je bila s strani poslancev v preteklosti velikokrat postavljena zahteva po konsistentni prometni politiki. K temu vlada enostavno ni pristopila, in to se odraža seveda tudi v tem, da niso sprejeti nacionalni programi, predvsem gre za nacionalni program razvoja javne železniške infrastrukture. Jasno je, da bo z izgradnjo avtocest pritisk tranzita v Sloveniji toliko večji, kar po mojem mnenju je nedopustno iz dveh razlogov. Prvič, da se je eksploatacija novo zgrajenih avtocestnih odsekov zgolj s tranzitom po moje nedopustna, in na drugi strani tudi brez tega, da del blagovnega tovora prenesemo na železnice, se mi zdi neracionalno. Druga stvar, o kateri bi rad spregovoril, je pa vprašanje jedrskih odpadkov. Tu je v preteklosti Slovenija že, ali pa vlada in ministrstvo, pristojno za jedrsko energijo, že pripravila strategijo ravnanja z jedrskimi odpadki. Ta strategija je obstala v enem trenutku v vladnih predalih. Seveda je ob lanskoletni oziroma letošnji ratifikaciji pogodbe s Hrvaško bilo to vprašanje večkrat omenjeno. Dana so tudi zagotovila, tudi s spremembo zakona o jedrski in nacionalni varnosti. Kljub temu pa se mi zdi, da je to vprašanje ostalo nerazrešeno, visi v zraku. Zato pozivam vlado, da brez fige v žepu tudi v nadaljnjem obdobju zelo konsistentno in aktivno pristopi k razreševanju tega vprašanja, kajti tudi to vprašanje je eno od ključnih vprašanj tudi novih direktiv Evropske unije s področja odpadkov. Hvala.
Hvala lepa. Gospoda Mamića ni, Kelemine ne, gospe Potrate ne. Gospod Jerič, ga tudi ni. Kontič ne. Gospod Komljanec, želite besedo? Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi! Moje prepričanje je, da, ko dobimo v roke poročilo, se pač lahko zamislimo nad posameznimi poglavji, ker z okoljem se pravzaprav ukvarjamo ne tako zelo dolgo. Hočem reči, da to zavedanje pride do ljudi in do družbe šele takrat, ki je že potrebna neka sanacija. Se pravi, pred tem se pač tega ne zavedamo. Vprašanje je tudi bilo odprte družbe in vzorov tudi kje drugje. Niso vse družbe enako naklonjene temu problemu. Jaz sem pravzaprav zadovoljen, da smo pri nas v državi prišlitako daleč. Poročilo predvsem opozarja in odpira nova poglavja. Zdi se mi, da je mogoče problem tudi v tem, da tega poročila ne bodo prebrali, in se ne bodo posvetili temu predvsem tisti, ki povzročajo stanje, ki ga imamo. In tudi dobro je, da zakonodaja in vsi drugi ukrepi, ki jih imamo tako v Evropski uniji kot tudi doma, prisilijo vse državljane, institucije in vse, da skrbimo za to, da bomo imeli čisto okolje. Največkrat smo pozorni na tisto, kar vidimo, in manj na tisto, kar spreminja na dolgi rok, čehočete, tudi genske zasnove. Ljudje smo tako navajeni, da se stvari, ki na nas na dolgi rok vplivajo, recimo, niti ne zavedamo. Pri nas imamo, recimo, območje na Koroškem, kjer ljudje dobro vedo, da prihaja svinec v vodo pa da vse, kar pridelajo na svojihvrtovih, vsebuje svinec, pa vseeno sadijo in uživajo te plodove, ker pač to traja leta in leta ali še celo generacije, preden bodo negativne posledice vidne. Zdi se mi, da so tudi podjetja prišla v to fazo, vsaj nekatera, ko se zavedajo stvari in so naredili marsikakšno napravo, ki ne onesnažuje več. Gre za onesnaževanje zraka, predvsem tal, voda. Mislim, da se tudi v občinah že zavedajo, da je treba paziti na te stvari. Menim pa, da se vodi še premalo monitoringov, ne samo na državnem nivoju, tudi v občinah bi bilo to potrebno, da bi obvladovali primere, kaj se dogaja in kakšne so škodljive vsebnosti tako v zraku kot vodah in tleh. Mislim, da smo na neki dobri poti, ki pa ne bo kratka, zagotovo ne, in prepričan sem, da bi z vzgojo in izobraževanjem, na dobrih zgledih in spoštovanju predpisov, na nadzoru teh predpisov in na vsem ostalem lahko prišli v doglednem času na nivo, ki se ga ne bi bilo treba sramovati. Hvala.
Hvala lepa. Zdaj vabim k besedi gospoda ministra. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Hvaležen sem vam za nekatere poudarke, ki ste jih dali, kar se tiče stanja okolja v Sloveniji, predvsem pravzaprav svetovnih, globalnih okoljskih problemov. Rad pa bi odgovoril na kar nekaj neresnic in napačnih trditev, ki so jih izrekli predvsem nekateri, ki jih ta hip ni v dvorani, in so na ta način sprostili svojo energijo in odšli. Kar se tiče teze, da so vse izboljšave v okolju ali pa da je večina izboljšav stanja v okolju posledica propada nekaterih industrij. To ni res že več deset let. V začetku devetdesetih se je res izboljšalo stanje okolja zaradi propada nekaterih tovarn. Od takrat naprej se nam pa bruto domači proizvod sistematično povečuje za 3, 4% letno, občasno tudi več, emisije pa se konstantno zmanjšujejo. To je rezultat politike, ne samo te v tej vladi, ampak preteklih deset let. Z državnim denarjem in državno podporo sistematično gradimo čistilne naprave [[Celje, Maribor, Ljubljana, kompletno Posočje, Krško, Zasavje, Laško, Lendava obala, itd.]] To je vse rezultat dela. Mi smo počrpali daleč preko 60 milijonov evrov denarja iz Bruslja za projekte čistilnih naprav. Gospod Štemberger je rekel, stanje voda, vodotokov se zmanjšuje. Ni res, stanje vodotokov se izboljšuje, in to zaradi ukrepov okoljske politike, ne samo državne tudi občinske, ampak se izboljšuje. Naslednja trditev pri emisijah žveplovega dioksida v zrak. Koliko milijard smo vložili v izboljšanje kurilnih naprav z državnimi subvencijami, ekološko razvojnimi sklad kreditira. Prepovedali smo uporabo premoga v občinah itd., vse to so rezultati politike. Nimamo več težav z žveplovim dioksidom. Spomnite se 10 let nazaj, kako je smrdelo po slovenskih mestih po premogu pozimi. Danes tega ni več. Ozonu škodljivesnovi smo prepovedali in tudi v resnici jih praktično več ni. Res pa imamo problem s prometom, ampak problem s prometom je problem toplogrednih plinov in problem dušikovih oksidov in s tem prizemnega ozona. Največji problem imamo sicer v Novi Gorici, ne zaradi našega prometa, ampak zaradi prometa v Severni Italiji. Problem imamo tudi v Ljubljani in Mariboru. Drugje ga nimamo. Dejstvo pa je, da samo mestni promet z osebnimi avtomobili, to, kar vidite tu na ulicah, to prispeva k emisiji slovenskih toplogrednih plinov 8 %. To je natančno toliko, kot moramo zmanjšati svojo obveznost po kiotskem protokolu. Če bi prepovedali mestni promet z osebnimi avtomobili, da ga več ne bi bilo, bi bili zelo vzorni. Na ta način tega ne moremo reševati, lahko rešujemo z uporabo drugih prevoznih sredstev. Jaz se na primer vozim v službo s kolesom, ne vem, kako se vi, ampak vsakdo od nas mora nekaj prispevati k temu. Naslednje. Podatki evropske okoljske agencije v zvezi z emisijo toplogrednih plinov. Mi smo v svojem prvem nacionalnem poročilu, ki smo ga tako ali tako dolžni narediti po klimatski konvenciji, upoštevali podatke do leta 1996 in podali ocene na podlagi takratnih podatkov, kako se bodo te emisije v bodoče povečevale. Evropska okoljska agencija je uporabila to oceno. V resnici imamota hip nove ocene, ki smo jih predstavili javnosti tudi v operativnem programu izvajanja kiotskega protokola, ki je bil letos poleti sprejet, po katerem zagotavljamo, da bomo brez posebnih težav prišli do izvajanja obveznosti po kiotskem protokolu. Obveznost pa tako ali tako nastopi šele v prvem obdobju 2008, 2012. Če kdo danes govori, da ne izpolnjujemo obveznosti, potem ne ve, kaj v kiotskem protokolu piše. Razvitejše evropske države so seveda še bistveno bolj povečale emisije toplogrednih plinov, kot pato poročilo sploh govori o Sloveniji, čeprav je tudi podatek napačen. Se opravičujem, če lahko malenkost podaljšam.
Gospod minister, se opravičujem, 7 minut imamo še do dokončanja te točke dnevnega reda. Ta čas lahko torej razdelim med poslanke in poslance, če bi kdo želel besedo. Če nihče ne želi besede, pa se javlja minister. Dajem mu teh 7 minut, da torej odgovori na veliko vprašanj, ki ste jih naslovili na njega. Lahko tako naredim? Hvala lepa. Gospod minister 7 minut do konca.
Upam, da jih ne bom rabil, mogoče pa, hvala vsem skupaj. Gospod Brejc je spraševal, očitno je prišlo do neke napake pri odgovoru na poslansko vprašanje, ko omenja številko 61. 51 je teh odlagališč in zapirati se morajo. Časovni načrt, če pogledate, to je poročilo o stanju okolja. Imel sem občutek, da mnogi razpravljavci danes niste pogledali tega poročila, ampak samo povzetek, ki je bil objavljen v Poročevalcu. Po zahtevah je tako, da morajo obstoječa odlagališča urediti zajem in čiščenje nastalih izcednih voda do 31.12.2004, prekriti površine zapolnjenih delov telesa odlagališča tudi do tega datuma, do31.12.2005 pa urediti odplinjevanje sistemov, vključno s sežigom plina na batli ali njegovo energetsko izrabo. To so tista, ki se približujejo postopoma. Sicer pa, kateri so ukrepi, s katerimi bomo omogočili, da bo funkcioniralo v bodoče samo 17 odlagališč komunalnih odpadkov, so pa navedeni na strani 52. To je poglavje 2.5. Odpadki. Gre predvsem za uvedbo ločenega zbiranja komunalnih odpadkov. Ta obveznost nastopi s 1.1.2004. Torej čez nekaj dni, bi morali v vseh slovenskih občinah imeti za vse prebivalce ločeno zbiranje odpadkov. Prav tako s 1.1.2004, čez nekaj dni, nastopi obveznost začetka zbiranja embalaže prek družbe Slopac, ki je ustanovljena znotraj slovenskega gospodarstva in smo ji dali pooblastilo za zbiranje in predelavo odpadne embalaže. Potem imamo še predvidenih vrsto drugih ukrepov, od kompostiranja in tako naprej. Vse to je tu bolj na široko razloženo, da ne bom jemal dragocenega časa. Stari avtomobili, mislim, da je gospod Sok spraševal. Mi smo uredbo sprejeli že na vladi in razpisali razpis. Trije so ustrezali pogojem, vendar še nismo dodelili koncesije, ker se je eden od neizbranih ponudnikov, ki ni imel popolne vloge, pritožil in je zaustavil ta postopek, ki upam, da bo prav kmalu rešen. Gospod Jerovšek je govoril o tem, da poročilo nikjer ne govori o evtrofikaciji. To seveda ni res. Če bi prebral poročilo, vse strani od 22 do 45 o tem govorijo, posebej pa stran 36, kjer je opredeljen problem evtrofičnosti slovenskih voda. Spet se vračam h Kiotu. To je bilo vprašanje, kakšna bo sploh prihodnost kiotskega protokola. Jaz osebno mislim, da Rusija ne bo ratificirala kiotskega protokola in da kiotski protokol ne bo začel veljati. Kanada in Evropska unija, torej grupacija držav in Kanada sta izjavili, da bosta kljub vsemu spoštovali kiotski protokol, kot da bi bil ratificiran. Evropa je v to intenzivno vstopila. Sprejela je tudi direktivo o trgovanju z emisijami toplogrenih plinov, ki začne veljati leta 2005. To seveda pomeni veliko obremenitev za evropsko industrijo. Mi smo s tem začeli že leta 1997. Slovenija je bila, mislim, da tretja država v Evropi, ki je uvedla takso na ogljikov dioksid. S tem ta hip zberemo 7, 8 milijard tolarjev na leto. To morajo plačevati slovenski državljani in slovenska industrija. Gospod Drobnič pravi, da to sicer ni nič, da obdavčitve fosilnih goriv, da je prenizka. To seveda ni nič. In celo eni redkih smo, ki smo to uvedli, in to nas zelo drago stane. Upoštevanje kiotskega protokola s strani Evrope bo povzročilo nenormalno obremenitev evropskega gospodarstva, s čimer bo postalo nekonkurenčno napram ameriškemu, japonskemu, kitajskemu gospodarstvu, in to sem prepričan, bo zahtevalo nov razmislek Evrope, kakšen je sploh njen odnos do kiotskega protokola. Ampak mi se prevzetih obveznosti držimo. Naslednje vprašanje, ki je bilo v zvezi z lokacijo odlagališča za nizko in srednje radioaktivne odpadke. Mi to odlagališče intenzivno iščemo. Naša obveznost po domači zakonodaji je, da mora biti lokacijski načrt sprejet do leta 2008. V resnici je Evropa, ki je še v fazi ratifikacije, letos spomladi se spomnite teh diskusij, je bil tu predlog direktive, da bodo vsi imeli do leta 2008 ta problem urejen. Razprave o tej direktivi so neslavno propadle in te direktive ne bo. Evropa ne bo na tem polju sprejemala nobene obveznosti. Tako je tista direktiva, ki so jo kritiki ratifikacije meddržavnega sporazuma posebej navajali, se je izkazalo, da je iz trte zvito. Kar se klavničnih odpadkov tiče, je to v resnici predvsem problem mesno predelovalne industrije, ki smo ji že večkrat sugerirali, naj se vendar organizira in sama postavi drugo linijo, kar bi mnogo ceneje prišlo, kot da že vsa ta leta plačujejo zares drago predelavo klavničnih odpadkov. Ampak tega podjetniškega interesa ni bilo. Država pa namesto podjetnikov ne vstopa oziroma tudi nima ustreznih sredstev. Tu je bilo več pripomb o nekoordiniranosti posameznih resorjev. S tem imamo v resnici včasih težave znotraj vlade, predvsem je velik problem je s prometom, je pa vprašanje tudi, če bi ga še s tako učinkovitim ministrstvom lahko obvladovali. Drugače pa dobro sodelujemo. Recimo, z ministrstvom za kmetijstvo z ministrom Butom smo v tem mandatu uvedli zelo učinkovite kmetijsko-okoljske programe in gospod Štemberger je sicer rekel, da se zatira ekološko kmetijstvo, ni res, intenzivno ga spodbujamo in seveda tudi se obseg tega stalno povečuje. Ena od kritik je bila oziroma ena od sugestij je bila, da naj imamo nacionalni program voda. Mi nameravamo v nacionalnem programu varstva okolja, ki ga dobite drugo leto, imeti eno poglavje, ki se bo imenovalo operativni program za vode. To bo naš nacionalni program voda, ki bo zajet v nacionalni program varstva okolja. Gospod Jerovšek mi je tu očital neke nadzorne svete, to sicer nima zveze s poročilom o stanju okolja, izrecno moram izjaviti, da nisem član nobenega nadzornega sveta, razen dveh, kjer pa moram biti kot minister. Tako zakon o javnih skladih zahteva. To staekološko-razvojni in stanovanjski, ki spadata pod ministrstvo in tam ministri smo, hočeš nočeš, predsedniki nadzornih svetov javnih skladov, ki spadajo pod nas. Drugače pa, da bi bil kakšnega drugega, pa seveda nisem, in je to bila laž. Se opravičujem, če nisem uspel odgovoriti na vse, kar ste od mene pričakovali. Dejstvo pa je, da smo se s tem poročilom o stanju okolja zares potrudili. Jaz mislim, da nam ni treba biti nerodno. V njem so podatki verodostojno prikazani, iz njega tudi lahko vidite, da se v resnici, na večini področij, razen pri prometu, okoljsko stanje konstantno izboljšuje, in da to ni spontana stvar, ampak je rezultat zavestne politike. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o poročilu. O predlogu sklepa, da se je državni zbor seznanil s poročilom o stanju okolja za leto 2002, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora glasovali danes v okviru glasovanj 15 minut po zaključeni razpravi o 18. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGOV SKLEPOV O JAVNI PREDSTAVITVI DOPOLNJENEGA PREDLOGA ZAKONA O TRIGLAVSKEM NARODNEM PARKU Že na začetku vse prav lepo prosim, da v skladu s poslovnikom razpravljamo o predmetu, ki je danes na dnevnem redu. To so predlogi sklepov, štirje predlogi, ki govorijo samo o tem, da bo zakon deležen javne predstavitve mnenj. O teh štirih predlogih sklepov je danes razprava. To je točka dnevnega reda. Predloge sklepov je v obravnavo zboru, tako kot sem rekla, predložil odbor za infrastrukturo in okolje. Najprej dajem besedopredstavniku predlagateljev sklepov, predsedniku odbora, gospodu Branku Jancu za dopolnilno obrazložitev. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. V predlogu zakona o Triglavskemu narodnem parku, ki so ga predlagali poslanci Dušan Vučko, Ivan Božič, Valentin Pohorec in Janko Veber, je državni zbor Republike Slovenije opravil splošno razpravo na 29. seji in sprejel sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Pred tem so predlagatelji zakona opravili vrsto javnih obravnav na območju parka in zbrali veliko število pripomb. Splošna razprava v državnem zboru pa je kljub sprejetemu sklepu pokazala, da bo v predlog zakona potrebno vnesti potrebne popravke in dopolnitve. Odbor za infrastrukturo in okolje je organiziral v skladu z določbami poslovnika javno predstavitev mnenj 21.10.2003, na kateri je sodelovalo kar 22 razpravljavcev, predstavnikov strokovnih in nevladnih organizacij, ki so prispevali konkretne in utemeljene pripombe ter predloge za dopolnitev predloga zakona. Tu velja opozoriti, da so predlagatelji zakona pokazali veliko mero razumevanja do pripomb in so na osnovi tega dopolnjevali besedilo predloga zakona ter ga kot delovni pripomoček posredovali strokovni in drugi javnosti. Ta sicer smotrnagesta pa je v postopku obravnave predloga zakona pri zainteresirani javnosti povzročala nekaj zmede. Vendar pa je odbor za infrastrukturo in okolje v javni predstavitvi mnenj in v drugi obravnavi obravnaval le predlog zakona, ki je bil uradno posredovan v obravnavo 2.6.2003. Predlog zakona o Triglavskem narodnem parku je bil v postopek, v obravnavo v državnem zboru vložen kot zakon, v skladu z določbami zakona o ohranjanju narave, ki opredeljuje, da narodni park in območje, ki je izjemnega pomena za državo in velikega mednarodnega pomena, ustanovi državni zbor Republike Slovenije. Državni zbor Republike Slovenije tu nastopa kot ustanovitelj narodnega parka in zakon, ki ga sprejme v skladu z določbami zakona o ohranjanju narave, je akt o ustanovitvi parka. Postopek sprejema akta o ustanovitvi naravne znamenitosti, kot je Triglavski narodni park, pa zakon o ohranjanju narave podrobno opredeljuje in ustanovitelju parka nalaga v tem postopku aktivnosti, ki jih mora opraviti. V 57. in 58. členu določa postopek za seznanitev javnosti in vodenja javne obravnave. Z 49. in 53. členom zakona pa določa vsebino akta o zavarovanju in obvezne sestavine. V drugi obravnavi na seji odbora je amandmaje vložila vlada Republike Slovenije k 1., 2., 3., 5., 6., 7., 8., 9., 10., 11., 14., 16., 18., 19., 20., 21., 27., 28., 32. in 33. členu ter amandma k prilogam 1, 2 in 3. Amandmaje so vložile skupaj tudi poslanske skupine LDS, Slovenske ljudske stranke, DeSUS in Združene liste socialnih demokratov ter amandmaje na amandmaje vlade Republike Slovenije k členom, ki jih je vlada vložila, to je k 5., 7., 8., 20., 27., 28. in 32. členu. Razprava na seji odbora je bila usmerjena predvsem k opredelitvam robnega območja parka in varstvenim režimom, ki v tem območju veljajo, ter osrednjemu območju, znotraj njega opredeljenim podobmočjem, v katerih so opredeljeni režimi varstva, ki dopuščajo posamezne posege v prostor oziroma izvajanje posameznih dejavnosti. Pri tem so predstavniki nevladnih organizacij bili mnenja, da opredelitev podobmočij ni potrebna, saj evropski standardi na področju varstva narave dovoljujejo tudi izjeme od strogih režimov varovanja. Predlagatelj in predstavniki vlade Republike Slovenije so menili, da se različni režimi varstva znotraj parka lahko opredeljujejo tudi napredloženi način. Razprava glede vloženih amandmajev k 10. in 34.b členu, ki urejata vprašanje lova divjadi v osrednjem območju narodnega parka, je bila dokaj polemična, s tem da je prevladalo mnenje, da je v nadaljnjem postopku obravnave predloga zakona treba to določbo doreči. Enaka ugotovitev je veljala glede vloženih amandmajev k 8., 9. in 12. členu, ki urejajo prepovedi znotraj posameznih območij narodnega parka, vendar pa opredeljujejo tudi izjeme, ki so se v razpravi deloma pokazale kot sporne. Glede določb 8. poglavja [[to so kazenske določbe]] so člani odbora menili, da jih je treba ponovno proučiti in po potrebi specificirati ter v nadaljnjem postopku ponovno vgraditi v predlog zakona. Odbor za infrastrukturo in okolje je v drugi obravnavi predloga zakona o Triglavskem narodnem parku sprejel vrsto amandmajev kvalificiranih predlagateljev, pa tudi svoje amandmaje, ki so navedeni v poročilu. S sprejemom amandmajev odbora so nekateri amandmaji kvalificiranih predlagateljev postali brezpredmetni, kar je razvidno iz poročila odbora. Odbor je v skladu s poslovnikom državnega zbora pripravil tudi dopolnjeni predlog zakona, ki je sestavni del poročila, ravno tako pa tudi sprejel sklepe, ki jih predlaga državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo in sprejem kot ustanovitelju narodnega parka in kot osnovo za javno predstavitev predloga zakona v skladu z določbami zakona o ohranjanju narave. Naj navedem sklepe, ki jih predlaga odbor za infrastrukturo. Odbor v skladu s 55., 57. in 58. členom zakona o ohranjanju narave predlaga Državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo in sprejem naslednje sklepe. Prvič. Državni zbor Republike Slovenije daje v javno predstavitev dopolnjen predlog zakona o Triglavskem narodnem parku, ki ga je pripravil odbor državnega zbora za infrastrukturo in okolje na 49. seje dne, 2.12.2002. Drugič. Javna predstavitev bo 12.1. do 14.3.2004 v občinah Bohinj, Bled, Kranjska Gora, Jesenice, Bovec, Kobarid in Tolmin. Tretjič. Predlagatelji zakona poslanci Dušan Vučko, Ivan Božič, Valentin Pohorec in Janko Veber, v sodelovanju z ministrstvom za okolje, prostor in energijo, Zavodom republike Slovenije za varstvo narave in Triglavskim narodnim parkom izpeljejo javno predstavitev dopolnjenega zakona o Triglavskem narodnem parku in pripravijo predloge morebitnih dopolnitev in sprememb zakonskega besedila na podlagi pripomb, danih na javni obravnavi in med javno predstavitvijo, ter strokovna stališča do teh pripomb. Četrtič. Dopolnjen predlog zakona o Triglavskem narodnem parku in razpored javnih obravnav v lokalnih skupnostih bo objavljen v javnih glasilih naknadno. Odbor predlaga, da take predlagane sklepe državni zbor tudi sprejme. Hvala lepa.
Besedo dajem predstavniku vlade za predstavitev mnenja. K besedi vabim ministra za okolje, prostor in energijo, mag. Janeza Kopača, izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci! Vlada je sicer vložila vrsto amandmajev na predlog zakona, ki uvajajo omejevalne režime znotraj parka in določajo natančno mejo parka. Ti amandmaji so bili vsi podprti na matičnem odboru. Narejeni pa so bili pravzaprav v sodelovanju z vsemi javnimi inštitucijami, ki so sodelovale v tej razpravi, in tudi s predlagatelji, od javnega zavoda Triglavski narodni park, do Zavoda za varstvo narave, ministrstva, predlagateljev in tako naprej. Ampak razumel sem, da ni sedaj mesto, da bi govoril o vsebini zakon in o tem, da pravzaprav vlada zakon, tak, kot je, ker je bil narejen v sodelovanju z vlado oziroma ob usklajevanju stališč z vlado, podpira. Razumel sem, da je sedaj govora samo o predlaganem sklepu o začetku javne obravnave. Če omejim svojo razpravo samo na ta predlagani sklep, lahko rečem, da ga vlada podpira, da bi se odpravil kakršenkoli dvom o neregularnosti sprejemanja tega zakona, glede na določila zakona o ohranjanju narave, ki določajo nek poseben postopek, kadar gre za ustanavljanje parka. Zato še enkrat poudarjam, da vlada to podpira. O samem zakonu bomo več govorili takrat, kadar bo to ponovno na dnevnem redu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Do predlogov sklepov se bodo opredelili tudi predstavniki poslanskih skupin. K besedi vabim gospoda Alojza Soka, da prestavi stališče poslanske skupine Nove Slovenije.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani minister, kolegice poslanke in poslanci. Jaz bom poskušal vzeti na znanje opozorilo predsedujoče, da se naj opredelimo do teh sklepov, kljub temu pa mislim, da so sklepi tako široki, da bo ta razprava tudi sicer s strani poslanskih skupin šla malo širše. Kar se tiče zakona o Triglavskem narodnem parku, moram najprej ugotoviti, kot je tudi že predsednik odbora, da se je ta zakon tako hitro spreminjal, da je pravzaprav bilo težko slediti vsebini in da so predlagatelji, predvsem prvopodpisani predlagatelj, pristali na vsaki predlog, vsako pobudo, vse v želji, da ta zakon parlament očitno čimprej sprejme. Sicer pa moram povedati, da je način sprejemanja tega zakona nenavaden in ni v skladu s sprejetimposlovnikom. Javne obravnave so namreč bile že pred prvo obravnavo sklicane kar s strani predlagateljev in ne s strani državnega zbora. Takrat je tudi prišlo do referenduma. Referendum je potem marsikaj spremenil in državni zbor danes s temi sklepi popravlja in spravlja zadevo v normalno proceduro, tako razumemo ta postopek v Novi Sloveniji. Naslednja, če lahko temu rečem, tako, manipulacija, se je zgodila že ob sami prvi obravnavi tukaj v parlamentu, ko je državni zbor po nekajurni razpravi predloga zakona to razpravo prekinil, češ, da določene vsebine zakona niso dorečene, ker pri pripravi zakona ni sodelovala stroka. Potem pa je na naslednji seji, ne da bi se karkoli spremenilo, glasoval o predlogu zakona in sprejel sklep, da je zakon primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Mi smo seveda takrat temu nasprotovali in smo predlagali, da se vsebina zakona zavrne in da se s pomočjo stroke pripravi nov predlog, ki bo medresorsko usklajen, tako na področju kulturne dediščine, kmetijstva, turizma, varstva okolja in tudi na ostalih področjih. Danes imamo pred seboj popolnoma spremenjeno besedilo. Od tistega, kar je državni zbor sprejel kot primerno podlago za nadaljevanje postopka pravzaprav razen dveh členov, 35., in 36. člena, ki določata oziroma naštevata akte s področja varovanja okolja, ni ostalo ničesar. Ta predlog, ki ga sedaj pošiljamo dejansko v to javno predstavitev ni več tisto, kar je sprejel državni zbor v svoji prvi obravnavi v državnem zboru. Ta novi predlog, na primer, kar je zanimivo, ne vsebuje več kazenskih določb, kar pomeni, da so predlagatelji dojeli, da morajo upoštevati in spremeniti doktrino tega zakona. Prvotna doktrina zakona je bila, da je vse dovoljeno, kar ni prepovedano. Sedaj to v zakonu več ne piše, ampak je glede na spremembe v zakonu točno našteto, kaj vse se lahko dovoli, zato je zakon iz tega vzornega kota veliko preglednejši. Da se z amandmaji tako predlagateljev kot vlade da prvotni predlog popolnoma spremeniti, je ta zakon jasen dokaz. Naj mogoče samo za vzporedno seznanitev povem, da je Nova Slovenija v državni zbor vložila predlog sprememb zakona o kmetijsko-gozdarski zbornici; velika koalicija ga je po hitrem postopku zavrnila, češ, da se ga ne da uskladiti in da gre v zakonu za takšne pomanjkljivosti, ki jih ni mogoče amandmirati. Največja pomanjkljivost tega zakona, ki pa je še vedno pred nami, pa je, da predlagatelj v obrazložitvi zakona govori, da ta zakon ne bo imel finančnih posledic za državni proračun. Nasprotno, 18. člen zakona vzbuja neko pričakovanje, da bo država zagotavljala sredstva za hitrejši razvoj v Triglavskem narodnem parku tako na področju kmetijstva, gozdarstva, turizma. Pričakuje se, da bo država te projekte, ki bi naj imeli tudi možnost prednostne obravnave, financirala do višine 80%. Torej ostaja ševedno odprto vprašanje, koliko bo ta zakon stal državo Slovenijo. Če bi vodstvo državnega zbora upoštevalo poslovnik, to, kar upošteva pri predlogih, ki jih vlaga opozicija, potem bi zaradi neopredeljenih finančnih sredstev morali ta zakon že iz tega razloga takrat zavrniti. Ker zakon ni bil zavrnjen, pa se zdi, da komaj sedaj prihaja tista prava vsebina v javno razgrnitev in da bo šele sedaj možno tehtno razpravljati, kaj so pravzaprav predlagane rešitve tega zakona. V sami javni predstavitvi mnenj, ki je enkrat že bila, se je razpravljalo o zakonu, ki je bil, in zakonu, ki ni bil. Se pravi, razpravljalo se je o vsebini, ki jo je šele pozneje s pomočjo amandmajev predlagateljev in s pomočjo številnih amandmajev vlade odbor pripravil za drugo branje. Če na kratko preletim, katere so tiste zahteve, ki so jih stroka in predstavniki civilne družbe izpostavili na javni predstavitvi. Predvsem so zahtevali, da se ne spreminjajo meje oziroma da se zunanje meje Triglavskega narodnega parka ne spreminjajo, torej danaselja Ribčev Laz, Tudor in Stara Fužina ostanejo v osrednjem območju ter da se ne izvrši širitev robnega območja na osrednji del parka, ker bi to odprlo pot novim posegom v prostor Triglavskega narodnega parka. V javni predstavitvi je bila izražena tudi zahteva po potrebni uskladitvi med ekonomsko in okoljsko politiko naše države. Izraženo je bilo, da je treba kmetijstvo, gozdarstvo, turizem in druge dejavnosti v zakonu opredeliti tako, da teh dejavnosti ne bo možno izrabljati v imenu nekih drugih zakonov ali akcij posameznikov ali pa tudi akcij določenih političnih opcij, da ne bo po nepotrebnem in tam, kjer to ni dopustno, prihajalo do sprememb namembnosti kmetijskih zemljišč, da bo urejen nadzor nad prometom nepremičnin na področju Triglavskega narodnega parka. Znano je namreč dejstvo, da se vrši vse večji pritisk kapitala, da zemljišča v osrednjem delu parka prehajamo v zasebne roke, namesto da bi postale last države. Država tudi v tej smeri ni nič do sedaj naredila. Recimo, ministrstvo za okolje in prostor ni do sedaj niti enkrat izkoristilo predkupne pravice na področju Triglavskega narodnega parka in tako ne more niti z enim dejstvom dokazati, da mu gre za varovanje Triglavskega narodnega parka.
Gospod Sok, lepo prosim, prosila sem vas, opominjam vas prvič, ne vodimo razprave v skladu s poslovnikom. To sem dolžna narediti za zavarovanje integritete tega poslovnika.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Tretji sklep, ki ga bomo danes tukaj sprejeli in ga predlaga odbor, pravi, jaz vam bom prečital, da se predlagatelji zakona, se pravi gospod Vučko, gospod Božič, gospod Valentin Pohorec in pa Janko Veber, zavezujejo, da pripravijo predloge morebitnih dopolnitev ali sprememb zakonskega besedila na podlagi pripomb, danih na javnih obravnavi in med javno predstavitvijo, ter strokovna stališča do teh pripomb. Očitno bomo imeli dve javni predstavitvi. Eno smo že imeli in je bila seveda mimo naših poslovniških določil, eno bomo še imeli, zato mi dovolite, da te pripombe tukaj povem.
Ne, gospod Sok, niste prav razumeli. Naša naloga danes je, da se opredelimo do štirih predlogov sklepov matičnega delovnega telesa. To je dnevni red današnje seje. Vsaka vsebina, o kateri bi danes tu govorili, prekoračuje dnevni red te točke, lepo prosim.
Hvala. Jaz bom, ker imate vi besedo kot predsedujoča v tem državnem zboru, potem tukaj počasi zaključil. Ampak še vedno trdim, da o tem, o čemer sem sedaj jaz začel govoriti, da je to pravzaprav vsebina tretjega sklepa. Bom skrajšal, očitno ni želje, da se tukaj povedo nekatere dileme, ki ostajajo okoli tega. Da zaključim. Kolega Vučko in ostali predlagatelji govorijo o razvoju turizma in preživetju Bohincev. Pravijo, da bo zakon omogočil razvoj turizma, športa, gradnje pa ne bo dovoljeval. Ali je temu tako, bomo videli, kaj bo prinesla predstavitev in javna razprava in kaj bo potem tudi na koncu sprejeto. V Novi Sloveniji upamo, da vse skupaj ni samo dobro zrežiran trik in da bo na koncu pač sprejeto tisto, kar predlagajo bodoči potencialni investitorji in pa nekateri kolegi poslanci, ki se za to zavzemajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Da bo stvar še bolj jasna. Danes je tema pogovorov, pod ena, predlog sklepa: Državni zbor daje v javno predstavitev dopolnjen predlog zakona o Triglavskem narodnem parku, ki ga je pripravil odbor državnega zbora za infrastrukturo in okolje na 49. seje dne 2.12.2003. Pod dve, javna predstavitev bo od 12. januarja do 14. marca 2004 v občinah Bohinj, Bled, Kranjska Gora, Jesenice, Bovec, Kobarid in Tolmin. Pod tri, predlagatelji zakona, kot je povedal že gospod Sok, v sodelovanju z ministrstvom za okolje, Zavodom Republike Slovenije za varstvo narave in Triglavskim narodnim parkom izpeljejo javno predstavitev dopolnjenega zakona o Triglavskem narodnem parku in pripravijo predloge morebitnih dopolnitev ali sprememb zakonskega besedila na podlagi pripomb, danih na javni obravnavi in med javno predstavitvijo, ter strokovna stališča do teh pripomb. In pod 4, dopolnjeni predlog zakona o Triglavskem narodnem parku in razpored javnih obravnav v lokalnih skupnostih bo objavljen v javnih glasilih naknadno. Še enkrat prosim, vsi v razpravi, da se do teh sklepov opredelite. Stranke mladih ni. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Jože Tanko. Izvolite.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljam ministra in pa tudi kolege poslance! Mogoče samo v uvodu besedo na vašo pobudo oziroma na vašo prošnjo. Izredno težko je razpravljati samo o štirih stavkih, ki so napisani v teh štirih sklepih. Čisto tako ozka razprava v tej točki, mislim, da tudi ne more biti.
Žal, gospod Tanko, odbor je vse, kar je rekel državnemu zboru, sklepi "da" ali "ne". To je vsebina dnevnega reda. Vsaka poglobljena razprava ne more prispevati ne k boljšemu, ne k slabšemu zakonu. To nas še vse čaka. Tako da ne moremo razpravljati o vsebini zakona ob teh štirih sklepih, ki jih odbor predlaga. Tako pač je. Izvolite, gospod Tanko.
Pri prejšnji točki dnevnega reda bomo glasovali tudi samo o sklepu, da smo se seznanili s poročilom odbora. In to o temi, ki se nanaša na slovensko okolje, pa smo slišali marsikaj o problemih v Indiji, v, ne vem [[...]]
Gospod Tanko, naslov točke je bilo poročilo, mi pa smo ga obravnavali. Razprava o vsebini je bila dovoljena in vsi so smeli o njej govoriti. Poslovnik govori o dnevnem redu. Dnevni red pa je štirje sklepi. Žal, to je obseg naše možne razprave. Izvolite.
Dejstvo je, da postopek obravnave zakona o Triglavskem narodnem parku poteka že ves čas nekam čudno, po nekih posebnih, nikjer napisanih pravilih, po nekem posebnem in prilagojenem postopku. Danes bi namreč morali obravnavati besedilo zakona, ki ga je pripravilo matično delovno telo, vendar ste verjetno opazili, da se to ne bo zgodilo. Danes obravnavamo, kot je bilo že rečeno, vsebino štirih sklepov odbora za okolje in infrastrukturo, ki jih je kot delovno telo sprejelo po koncu druge obravnave zakona in jih predlagalo državnemu zboru v sprejem. S temi sklepi se poskuša dati človeško podobo vsem dosedanjim, ne samo neposlovniškim, ampak tudi nezakonitim ravnanjem poslancev vladajoče koalicije, to je iz teh štirih strank, ki tvorijo to večino v tem državnem zboru. Tak postopek sprejemanja zakona, kot si ga je privoščila v tem primeru vladna koalicija, kaže na odnos večine v državnem zboru do pravne države, do zakonodajnih postopkov, do upoštevanja volje ljudi, stroke, politike in civilne družbe. Imam občutek, da si nekateri poslanci lahko veliko privoščijo, da pravzaprav v tem celo uživajo. Njim pa sledijo tudi njihove poslanke skupine. Še več, dovolijo si celo kršitev in obidejo že sprejete in uveljavljene zakone, ki natančno določajo, kakšna morajo biti ravnanja vseh državljanov in tudi vseh ostalih. Še posebej bi takim ravnanjem morali biti zavezani vsi tisti, ki zakone sprejemamo ali pa jih tudi izvajajo. Med te zagotovo spadamo poslanci, vlada, zaposleni v državnih in občinskih organih. Vendar pa je iz dosedanjih postopkov pri obravnavi tega zakona postalo očitno, daje marsikomu v tem državnem zboru prav malo mar za pravilnost postopka, za zakonitost, za popolne vsebine predloga in da jim je prav malo mar tudi ljudska volja in da zato lahko tudi povsem neškodljivo zlorabljajo postopek. Na prejšnji seji državnega zbora sem vprašal zakonodajno-pravno službo, če postopek obravnave tega zakona poteka skladno s poslovnikom državnega zbora in skladno z zakonom o ohranjanju narave. Zakaj sem to vprašal? Zato, ker sem ugotovil, da je bil predlog zakona o Triglavskem narodnem parku, ki so ga vložili v zakonodajno proceduro štirje predlagatelji, nepopoln, bil je brez obveznih kartografskih prilog. Organizirane so bile tudi javne razprave, ki so jih sklicevali podpisniki in nekatere občine, kot nepooblaščene osebe in na njih predstavljali razna neuradna, doma pripravljena gradiva, in to kot prava gradiva, verodostojna in uradna. Ta gradiva so potem po potrebi od predstavitve do predstavitve tudi zelo poljudno in nestrokovno dopolnjevali. Predstavnica zakonodajno-pravne službe jetakrat odgovorila, da je njena služba že ves čas nekaj in nekoga opozarjala, seveda ni povedala, na kaj oziroma kaj opozarja in koga opozarja. Je pa povedala, da se prav pri obravnavi tega zakona srečujemo s pravno praznino. Vendar ta njena izjava po mojem mnenju ni bila utemeljena. Zakon o ohranjanju narave namreč natančno predpisuje postopke pri sprejemanju tega in podobnih zakonov, natančno so predpisane naloge ustanovitelja, pa naj si bo to vlada, državni zbor ali pa občina. Natančno je predpisan postopek in tudi natančno je predpisana vsebina in še posebej so zahtevane kartografske priloge. Zato se ne strinjam s tem, da je v tem konkretnem primeru prišlo do pravne praznine. V tem primeru se strinjam samo s tem, da je lahko prišlo do pravniške praznine s kakšnim majhnim dodatkom tudi moralne praznine, saj se je skupini predlagateljev kljub očitnim pomanjkljivostim zamižalo na obe očesi. Žalostno je, da se mora vsa strokovna in zakonodajna infrastruktura v državnemu zboru in vladi tako močno angažirati samo za zaščito predlagateljev iz vrst koalicije, ki na silo porivajo sprejemanje zakona skozi zakonodajno proceduro. Namesto kvalitetnega dela na vsebini se službe državnega zbora posvečajo razmišljanju, kako bodo nezakoniti postopek spravile na pravo, na poslovniško oziroma na zakonito pot oziroma se ukvarjajo s tem, kako se bo postopek, ki je do sedaj potekal na črno, legaliziral. Službe v državnem zboru morajo ob tem zelo ponižati svoje znanje in to samo zato, da pokrijejo napake predlagateljev, ob tempa poslušamo nerganje po državnozborskih hodnikih. In ti štirje sklepi pomenijo ravno utiranje zgrešene procedure na pravo pot. Zaradi takih ravnanj vodstva in služb državnega zbora smo predlagatelji zakonov v povsem različnih in neenakopravnih položajih. Ko sam ali pa drugi predlagamo zakon, se prav pogosto zgodi, da nam ga zavrnejo samo zaradi enega samega stavka, ker v skladu s poslovnikom ne napišemo, da zakon nima drugih posledic. Ta zakon o Triglavskem narodnem parku prinaša bistvene posledice, tako finančne in še posebej druge, pa ga predsednik državnega zbora ni zavrnil. Poslanci torej nismo enaki niti pred poslovnikom, niti pred zakoni. Vedeti moramo, da se s spremembo meja zavarovanih področjih, in še posebej s spremembo varstvenih režimov, bistveno spremenijo pogoji. Ti pa prinašajo pomembne finančne in druge posledice. Če jih ne bi, verjetno ne bi bilo treba ničesar spreminjati in nov zakon ne bi bil potreben. Prav tako ne bi bila potrebna niti javna razgrnitev, niti javna obravnava in ne bi bilo treba na tak način pridobivati niti mnenj tistih, ki bodo znotraj parka, in niti tistih, ki bodo ostali zunaj, pa tudi ne tistih, ki jih mečejo ven ali tistih, ki hočejo notri. Vendar pa posledice bodo in to zelo očitne in zelo velike. Prav tako bodo velike posledice občutile občine, ki niso v parku, saj bodo v podrejenem položaju pri pridobivanju dodatnih sredstev iz državnih virov. Ko je bil ta zakon vložen v proceduro, ni imel priloženih obveznih kart, ki bi prikazovale na parcelo natančno nove zunanjein notranje meje narodnega parka. Ko se je začela obravnava, so se od nekje pojavile nečitljive karte, verjetno so se kopirale karte, ki so bile priloga starega zakona. Vmes so predlagatelji še nadomestili zakonsko besedilo, ob splošni razpravi junija meseca pa so se v preddverju državnega zbora pojavile karte, ki so bile drugačne od slabih kopij in se tudi niso ujemale z besedilom. Polomija in tudi blamaža je bila tedaj popolna. Tudi sedaj, ko je zakon že prešel drugo obravnavo, na odboru še ni kart, pa bi bile nujno potrebne. Karte so nujno potrebne tudi za javne predstavitve, ki bodo potekale med 12. januarjem in 14. marcem, in to v občinah, ki tvorijo Triglavski narodni park. Kar naenkrat se je delovno telo začelo sklicevati na zakon o ohranjanju narave in predlagalo predlagateljem zakona, da v skladu s 53. členom ZON pripravijo kartografsko gradivo, ki bo sestavni del predloga zakona in bo tudi osnova za izvedbo javne predstavitve. S tem se poskuša odpraviti ena od velikih pomanjkljivosti, ki so si joprivoščili predlagatelji in ki jim jo je spregledal tudi predsednik državnega zbora. Predsednik državnega zbora bi moral zakon zaradi očitne nepopolnosti zavrniti, pa tega ni storil. Ta sklep odbora pa je uraden dokaz, da dosedanji postopek ni bil korekten in da ni potekal v skladu s poslovnikom državnega zbora in zakonom o ohranjanju narave. Tudi vse dosedanje razprave, ki so potekale v državnem svetu, na strokovnih in javnih predstavitvah, so se vodile brez ustreznih kart, na pamet, kar je za resno razpravo nedopustno. Jasno je, da bodo predlagatelji zelo težko pripravili oziroma zagotovili karte do začetka javne razprave, kot jih je poprosil odbor. Ob tem pa bo prav zanimivo vedeti, kdo bo pokril stroške izdelave kart; po sklepu naj bi jih predlagatelji. Že pred prvo obravnavo v državnem zboru, ki je bila junija letos, so predlagatelji opravili javne predstavitve brez pooblastila državnega zbora kot ustanovitelja parka. Občina Bohinj kot nepooblaščena institucija je razpisala javno razgrnitev, sklicala javno obravnavo, na kateri je kot nepooblaščenec verjetno briljiral prvopodpisani pod zakonskim besedilom poslanski kolega Vučko, ki je sicer pravnik po poklicu, kar je še posebej zanimivo. Kolega Vučko je, kot vse kaže, opravil tudi redakcijo pripomb iz javne obravnave in v tekstu, ki smo ga dobili tudi poslanci, zapisal, kaj je že in kaj bo še upošteval [[...]]
Gospod Tanko, opominjam vas. Lepo prosim, da se vrnete [[...]]
Saj grem na pravo pot.
Ne greste na pravo pot. Izrabljate poslovnik, to, kar očitate drugim, počnete sami. Opominjam vas, da to ni točka dnevnega reda.
Ja, poglejte, mislim, da to kar gre nekako v tem kontekstu naprej, ker sklepi se tudi na nekaj nanašajo. Samo o enem stavku sklepa je težko govoriti, kot sem že prej povedal, treba je povedati malo prej pa malo o tem, kaj se bo po sklepu tudi zgodilo. Mislim, da je to naša dolžnost, dolžnost vseh poslancev v tem državnem zboru. Če je kakšna drugačna intenca, se lahko tudi o kakšni drugi stvari pogovorimo. Vendar mislim, da govorim točno o temi, ki je danes na dnevnem redu - to pa je Triglavski narodni park in štirje sklepi, ki sodijo k tej temi. Mislim, da o drugem tudi še nisem nič govoril. [[Oglašanje iz ozadja.]] Kolega Kremžar, boste na vrsti. Moram reči, da so bile vmes opravljene tudi redakcije teh pripomb iz javne obravnave. Te pripombe se je dopolnjevalo v zakonsko besedilo in se jih uporabilo za različne stike z javnostmi, za različne predstavitve. S tem se je enostavno manipuliralo. Mislim, da bi moral predlagatelj kot pravnik in kot dober poznavalec poslovnika, dobro vedeti, kakšna je procedura in kdo lahko pripravi dopolnjeno besedilo predloga zakona. Moram reči, da se na tej predstavitvah ni nikoli pozabilo povedati, da so vnesene pripombe usklajene z vlado, da so v tekst vnesene pripombe z javne obravnave, da so vnesene s posveta SAZU-ja in tako naprej. Tudi sam sem bil prisoten na eni od takih javnih predstavitev, ki je bila oktobra meseca v dvorani državnega sveta. Tudi tam smo dobili predstavljeno besedilo dopolnjenega zakona. Spet neko novo verzijo. Besedilo, ki ga bi moralo sicer po poslovniku pripraviti delovno telo. Vendar delovno telo je vse pripombe iz javnih razprav, iz predstavitev s strani predlagateljev pa tudi vlade, upoštevalo in vneslo v dopolnjeno besedilo zakona šele 2.12. To se pravi več kot mesec dni pozneje. Šele takrat smo dobili dopolnjeno besedilo zakona. Ni treba posebej poudarjati, da se dopolnjeni predlog zakona ki ga je sprejelo delovno telo, bistveno razlikuje od vseh predhodnih besedil dopolnjenih predlogov, to se pravi od besedil, s katerimi se je obdelovalo in zavajalo javnost in pa tudi stroko. Očitno je, da je šlo v tem primeru za zlorabo terminologije. Verjetno nam je sedaj vsem jasno, da imamo eno uradno verzijo, ki je bila sprejeta na seji odbora, in je tudi zapisana v poročilu odbora, na osnovi katere so bile sprejeti tudi sklepi, o katerih danes razpravljamo, in imamo nekaj piratskih verzij, ki jih jeverjetno ustvaril eden od predlagateljev, in so že nekaj mesecev prej krožile v javnosti. Razlike vsebin pa so očitne. Kasneje je prišel v javnost še čistopis zakona, ki ga je obravnaval državni svet, ki je na tej osnovi tudi sprejel stališča in pripombe ter predloge amandmajev. To je tudi jasno iz poročila državnega sveta. Besedilo zakona je sedaj bistveno spremenjeno v vseh členih. Nedotaknjen je samo naslov in dva člena, kar veliko pove o kvaliteti besedila. In še vedno mislim, da je bolje zakon zavrniti, kot pa tvegati nadaljnje ustavnopravne in druge zaplete. Na seji matičnega odbora smo doživeli še eno presenečenje, kajti eden od poslancev, kolega Školč, je na sejo prišel s podpisi prebivalcev iz neke vasi iz trentarskega konca, ki bi se naknadno radi vključili v robno območje narodnega parka. Se pravi, ko je že kazalo, da se bodo po hitrem postopku sanirale posledice zgrešene procedure in katastrofalno slabega besedila zakona, je prišla povsem nepričakovano še pobuda za razširitev. To je samo še dokaz več, da so bili javnost, stroka, lastniki, mejaši in kaj vem še kdo več ali manj izključeni iz dosedanjega postopka, da jih ni nihče nič vprašal in da je verjetno celotna procedura podrejena le interesom velikih investitorjev v Bohinju. Skratka, obeta se nam črn scenarij naravovarstva, kajti apetiti investitorjev so nenasitni. Vendar pa je zanimivo razmišljanje prebivalcev krajevne skupnosti Vrsno Krn, ki je precej drugačno od razmišljanja predlagateljev zakona. Ti so predlagali izločitev precejšnjih površin iz zavarovanih območij, prebivalci krajevne skupnosti pa želijo nasprotno, v zavarovano območje. In prav zanimivo, kako različni pogledi so na razvojne možnosti in priložnosti, ki na tako majhnem zaokroženem delu Slovenije, ki ga pokriva Triglavski narodni park, lahko tudi doživimo. Odbor je sprejel sklepe, s katerimi poskuša odpraviti očitne pomanjkljivosti in nezakonitosti postopka, ki sem jih navedel na začetku razprave. S sklepi, ki so predlagani, državni zbor sanira tako imenovano pravno oziroma pravniško praznino. Postaja očitno, da v zakonu o ohranjanju narave ni prav nobene pravne praznine in da je vse natančno določeno. Jasno je zapisano, kdo je ustanovitelj parka in kakšne naloge mu sledijo. Ena od teh je predstavitev predloga zakona. Če ne prej, je sedaj postalo jasno, da si javne predstavitve zakona o Triglavskem narodnem parku ne more prisvojiti nobena od občin in da kar tako, brez podeljenega mandata, brez sklepa ustreznega organa ne more na javni predstavitvi zastopati državnega zbora, opraviti redakcije in pripraviti dopolnitve noben poslanec. S tem je postalo kristalno jasno, da so vsa dosedanja ravnanja in postopki potekali na črno. Predlagatelje, vodstvo odbora in državnega zbora sprašujem, zakaj niste že na začetku šli v tak postopekna podlagi zakona o ohranjanju narave, kot ga sedaj potrjujemo, in je bilo dopuščeno, da so predlagatelji sami, brez pooblastila državnega zbora kot ustanovitelja, vzeli zadevo v svoje roke in kot nepoklicani opravili vse tiste prej navedene aktivnosti, ne da bi kdorkoli od odgovornih sploh reagiral. V molk se je zavil predsednik odbora za okolje, kljub protestom opozicijskih poslancev ni reagiralo delovno telo, ni reagiral tudi državni zbor, pa tudi mediji so nekako prezrli to manipulacijo. Ta ravnanja so razburkala javnost, pokazala se je velika mera arogance in tudi tudi ljudem, stroki in delu politike ste pokazali, kaj si mislite o njihovih utemeljenih in legitimnih pripombah. To, kar je navedeno v teh sklepih, je potrebno, vendar pa bi moralo biti storjeno že davno prej. Verjetno bi bilo sprejemanje zakona že v zaključni fazi morda celo končano, saj se pravzaprav vsi strinjamo, da ga je potrebno popraviti. Da je noveliranje zakona nujno, je bilo nesporno doseženo, lahko rečemo, kar nacionalno soglasje, vendar pa ste ga z nerodnostjo, z nedostopnostjo in trmo na nek način koalicije uspeli povsem razbiti. Sprašujem se, zakaj je bilo to sploh potrebno storiti. Z veseljem pa ugotavljam, da se sklepi od seje odbora za infrastrukturo, ki je bila 2. decembra, pa do danes niso spremenili in da imamo na mizi še vedno isto verzijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavil gospod Janko Veber. A, gospa Silva Črnugelj, izvolite.
Gospa predsedujoča. Lepo pozdravljeni kolegi in kolegice. Danes poteka obravnava in razprava o predlaganih sklepih odbora za infrastrukturo in okolje o javni razgrnitvi in predstavitvi dopolnjenega predloga zakona o Triglavskem narodnem parku, ki ga je v proceduro posredovala skupina poslancev Dušan Vučko, Ivan Božič, Valentin Pohorec in Janko Veber, in sicer 2.6.2003. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov smo se od samega začetka in od prve predstavitve predlaganega zakona na parlamentarni skupini GLOBE zelo skrbno in z veliko pozornosti spremljali vse odmeve na besedilo zakona. Predlog zakona o Triglavskem narodnem parku je povzročil precej deljena mnenja in različna nasprotujoča stališča. V poslanki skupini Združene liste Socialnih demokratov smo se seznanili z večino tisti mnenj, ki argumentirano zahtevajo spremembo nekaterih temeljnih pogledov o izvedbi in konceptu zakona samega, ki se nanašajo zlasti na koncept varstvenih režimov, zaščite narave in koncepta trajnostnega razvoja in so naravnega bivanja v prostoru. Kot smo se seznanili z mnenji tistih, ki nasprotujejo zakonu v celoti ali samo v nekaterih njegovih segmentih, smo se seznanili tudi s takimi, katerim so predlagane rešitve zakona blizu in ga tudi odobravajo. Med njimi so tudi taki, ki želijo, da se zakon tudi čimprej sprejme. Zaradi tega smo se v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov odločili, da podpremo javno predstavitev dopolnjenega predloga zakona o Triglavskem narodnem parku, ki ga je predlagal in pripravil odbora državnega zbora za infrastrukturo in okolje na svoji 49. seji 2.12.2003. Pozdravljamo in podpiramo drugi sklep, ki natančno določa občine, v katerih bo javna predstavitev potekala, saj so Bohinj, Bled, Kranjska Gora, Jesenice, Bovec, Kobarid in Tolmin zagotovilo, da bomo poslanci za nadaljnje odločanje dobili kar prave argumente za nekatera že zastavljena vprašanja. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov smo se za to predstavitev odločili tudi zato, da bomo omogočili civilni družbi, nevladnim organizacijam in strokovnjakom, da podajo svoje poglede na številna zastavljena vprašanja. Pozdravljamo tudi sklep, s katerim bo v širši javnosti z objavo v glasilih tudi besedilo na en način prezenetirano. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, ki ga bo prestavil gospod Ivan Božič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. V naši stranki, Slovenski ljudski stranki, bomo podprli sprejem teh štirih sklepov. Podprli jih bomo pa zaradi tega, ker želimo, da v teh šestih občinah in krajevnih skupnostih se ljudje sami izjasnijo, kaj mislijo, kako bo vplival nov zakon na njihovo življenje. Pri tem mislim na zakon o Triglavskem narodnem parku. V vseh razpravah v tej dvorani se je preveč govorilo teoretično o Triglavskem parku. Tisti ste govorili, ki tam ne živite. Predlagatelji pa želimo vprašati tudi tiste, ki tam živijo in ki bi tudi mogoče želeli, da bi živeli v parku. Svoje želje naj razjasnijo in pojasnijo, kajti o parku govoriti po več kot 20 letih, ko je bil sprejet, zelo nedemokratično, kajti nihče teh ljudi ni vprašal, ali želijo živeti v parku ali ne, je danes to vprašanje prepuščeno razpravam od 12. januarja do 14. marca drugega leta. Kaj več, je težko reči. Rekli bomo takrat, ko bomo dobili njihova mnenja. Področja kmetijstva, gozdarstva, delno tudi rudarstva in prometa so tista, ki so šibka točka vsakega parka in seveda šibka točka, najslabša točka parka so ljudje, ki v parku živijo. Ljudje želijo dostojno živeti in to jim mora zakon omogočati. Ali smo uspeli z novim predlogom, da bodo ljudje s tem zadovoljni, bodo pa povedali drugi leto na prestavitvah sedanjega predloga, ki je bil izoblikovan in sprejet v tej dvorani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Slišali smo stališča poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Gospod Beuermann želite besedo? [[Ne.]] Gospod Drobnič, gospod Tanko? [[Ne.]] Gospod Vučko, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. V svoji razpravi in izvajanju se bom držal vašega priporočila in pa interpretacije poslovnika. Predlagatelji kot tudi sam osebno se strinjam s predlogom sklepov odbora, ki se nanašajo na izvedbo javne predstavitve dopolnjenega predloga zakona o Triglavskem narodnem parku. Predloge sklepov podpiramo zaradi tega, ker je z dopolnjenim predlogom zakona o Triglavskem narodnem parku prišlo do bistvenih sprememb, in sicer v tistem delu določb, ki se nanašajo na zunanjo mejo parka. Gre za predlog, in to je matični odbor podprl, da se park razširi na območju Občine Kobarid in Tolmin na območju tistih naselij, ki so z novo določitvijo meje določene. To je en razlog. In drug razlog je ta, da se je z amandmaji, ki so bili sprejeti na odboru, v veliki meri spremenil tudi varstveni režim na območju parka kot tudi sama, in to je tretji razlog, razmejitev med osrednjim in robnim območjem na podlagi predloga amandmaja Vlade Republike Slovenije, ki je nastal po predhodni proučitvi te razmejitve, ki so jo opravili javni zavod Triglavski narodni park in zavod za gozdove. Upoštevajoč to dejstvo, te tri bistvene spremembe, in upoštevajoč določbe zakona o ohranjanju narave, je javna predstavitev nujna. Zato smo mi tudi na odboru predlagali to javno predstavitev. Odbor jo je seveda tudi podprl in o tem ni dvoma. Pri tem pa je potrebno poudariti, da je ta javna predstavitev v duhu osnovnega namena predlagateljev in to smo poudarjali vsakič in ob vsaki javni predstavitvi, javni obravnavi in na samem odboru. Predlagatelji od vsega začetka želimo, da se zakon sprejema počasi in ne sprejemamo očitkov, da smo želeli nekaj hitro. Še enkrat naj poudarim, da smo ravno predlagatelji bili podpisniki zahteve desetih poslancev, da se opravi splošna razprava o tem zakonu. Drugo, kar poudarjam in se mi zdi zelo pomembno, ti sklepi, ki jih predlaga odbor, ne pomenijo manipulacije, ne pomenijo zakrivanja nezakonitosti. Postopek, ki smo ga predlagatelji izvedli pred prvo obravnavo predloga zakona, je povsem legitimen in zakonit, zakonit v smislu določb zakona o ohranjanju narave, še bolj v smislu določb poslovnika tega državnega zbora. Zato že kar malo boli človeka, ko posluša, kako smo prekoračili pooblastila. Naj samo poudarim, da se je zakonodajno-pravna služba opredelila do tega vprašanja pred prvo obravnavo. Posredno je državni zbor to razlago, to mnenje potrdil s tem, ko je rekel, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Dejstvo pa je, da so na samem odboru z amandmaji, ki sem jih uvodoma navedel nastale bistvene spremembe, in se nam zdi prav, da o tem seznanimo prebivalce na območju, kjer prihaja do teh sprememb. Govorim o spremembi zunanjih meja in tudi spremembi na nek način osrednjega območja ter v nekem delu, kar se tiče varstvenih režimov. Vsem tistim, ki pa - to pa govorim v svojem osebnem imenu, ker za to pooblastila ostalih sopodpisnikov zakona nimam - ki menijo, da sem prekoračil pooblastila, ker gre za resno obtožbo, pa prosim, da o tem obvestijo pristojne organe, ki ugotavljajo, kdo jestoril kaznivo dejanje prekoračitve pooblastil. Še enkrat naj poudarim, da smo predlagatelji v tem smislu od vsega začetka delovali zakonito in da ocenjujemo, da je glede na te spremembe, ki so nastale na odboru, ta obravnava nujna. Pa še nekaj, preden zaključim. Danes je bilo že slišati, češ, zdaj bodo pa ti štirje poslanci, ki so nekvalificirani za oblikovanje stališč in predlogov, nekaj počeli. Prosim vse prisotne kolegice in kolege, da preberejo tretji predlog sklepa, ki govori, da predlagatelji zakona - pa jih ne bom našteval - v sodelovanju z ministrstvom za okolje, prostor in energijo, zavodom Republike Slovenije za varstvo narave in javnim zavodom Triglavski narodni park izvedejo javno predstavitev in pripravijo predloge morebitnih sprememb. Gre za to, da se tam vidi, kaj je še treba storiti, potem bomo pa skupaj, v sodelovanju s temi navedenimi organi in institucijami, pripravili stališča do pripomb in seznanili državni zbor, na podlagi katerih bodo lahko vsi poslanci in poslanke, poslanske skupine ali drugačne skupine poslancev, kvalificirane, kot zahteva poslovnik, vložile na ta dopolnjen predlog amandmaje in jih bo ta državni zbor potem na plenarnem zasedanju tudi obravnaval. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo o predlaganih sklepih. Kar nekaj priglašenih k razpravi sem poklicala, pa jih ni bilo v dvorani. Nekaj časa je do konca točke še ostalo. Če bi kdo želel o predlogih sklepov še besedo, prosim, da zdaj dvigne roko. Dva. Izvolita, vsak po pet minut za razpravo, potem bomo to zaključili. Najprej gospod Školč, potem gospod Butolen. Pet minut, izvolite.
Hvala lepa. Te sklepe bi podprl tudi z argumentom, da se tisti poslanci, ki dvomijo v vse te postopke, lahko v teh dveh mesecih seznanijo vsaj s tem, čemur rečemo teritorij Triglavskega narodnega parka. Kolega Tanko, ki ga trenutno ni tukaj, je govoril o trentarskih vaseh, ki da so Krn ali pa vasica v Baški grapi, ki naj bi bili prebivalci teh vasi zainteresirani za potencialno širitev parka. Rad bi mu povedal s tega mesta, da je iz vasi Krn do Trente več kot iz Ljubljane do Ribnice. Tako da je le potrebno o teh stvareh razpravljati z veliko podatkov in znanja in ta dva meseca izkoristiti, vsaj z mojega vidika, tudi za razpravo z ljudmi v Baški grapi, na Tolminskem, Kobariškem in Bovškem, v tistem delu, kjer bi se park oziroma robno območje parka lahko razširilo. Taka odločitev je za te kraje seveda lahko samo dolgoročna, in v tem smislu pričakujem, da bodo pri razčiščevanju pogojev za življenje v parku sodelovali prav vsi, ki lahko pri tem sodelujejo in seveda upam, da bo konec te razprave prinesel večji in ne manjši park, kot je kazalo v začetku pobude za sprejem tega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še gospod Butolen. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Kolegice in kolegi! V bistvu sem se že prej javil za razpravo, pa sem nekako izpadel. Pravzaprav bi želel na koncu, ker skoraj ni več kaj razpravljati, protestirati na nek način zaradi vodenja današnje razprave, ki je nekako postalo model za vodenje razprave v tem državnem zboru. Nekateri poslanci pač govorijo isto, če je prva obravnava, če je druga obravnava, če so o predlogu neki sklepi ali kakorkoli. Vedno vodijo splošno razpravo. Danes smo namreč imeli v razpravi štiri sklepe, zato bi se želel opredeliti do teh štirih sklepov, ne pa proceduralno na splošno razpravljati o vsebini Triglavskega narodnega parka. Strinjam se, da je javna predstavitev potrebna in da bo doprinesla k legitimnosti in pa tudi h kvaliteti dopolnjenega predloga zakona. Prav tako se strinjam s kraji, kjer bo ta predstavitev opravljena, in tudi s časom, v katerem bo ta predstavitev opravljena. Prav tako podpiram sklep, da predlagatelj, ministrstvo za okolje in prostor, zavod za varstvo naravne dediščine in pa javni zavod Triglavski narodni park pripravijo dopolnjen predlog zakona, ker bo s tem odpadel očitek, da so s tem manipulirali štirje kolegi poslanci. In seveda se končno strinjam z načinom zasleditve dopolnjenega predloga tega zakona. Vse ostalo, o čemer so debatirali drugi kolegi, mislim, da ni bil predmet današnje razprave. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem torej razpravo. K predlogu sklepov ni bilo vloženih amandmajev, zato bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora o sklepih glasovali danes v okviru glasovanj, katera bomo pričeli čez 15 minut. Ob 18.52 minut, torej začnemo odločanje. Tako da lepo prosim vse, da so ob 18.52 minut v dvorani. S tem prekinjam to točko dnevnega reda.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, predstavniki vlade, dober večer! Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Najprej nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda - tretjo obravnavo predloga zakona o divjadi in lovstvu. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Prosim za pozornost in prosim, da preverite, ali so glasovalne naprave na svojih mestih. Najprej bomo glasovali o amandmaju poslanskega kluba LDS in poslanskih skupin Združene liste socialnih demokratov in DeSUS k 1. členu, z opombo, če bo ta amandma sprejet, postane naslednji amandma k temu členu, katerega predlagateljica je poslanska skupina Nove Slovenije, brezpredmeten. Glasujemo torej najprej o amandmaju pod zaporedno številko 1 k 1. členu. Prosila bi za pozornost, da ne bo prihajalo do napak. Glasujemo. Obrazložitev glasu, gospod Battelli, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Glasoval bom za ta amandma. Hočem pa povedati naslednje, da po ustavi in zakonih država lahko to naredi tudi v zvezi z narodnimi skupnostmi. To se v dvanajstih letih obstoja te države ni nikoli zgodilo. Hočem reči, z vsem spoštovanjem do lovskih družin, katerih pripadniki so vsi, ki so lovci, hvala bogu, se to z lovci lahko zgodi, z narodnimi skupnostmi pa ne. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo torej na glasovanje o amandmaju pod številko 1 k 1. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 63, za je glasovalo 39, proti 20. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet, zato je postal amandma pod številko 2 k 1. členu brezpredmeten. Prehajamo na glasovanje o amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije k 6. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 62, za je glasovalo 22, proti 35. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 35.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo na glasovanje o treh amandmajih k 13. členu. Pod številko 1 bomo glasovali o amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije, pod 2 o amandmaju poslanske skupine Slovenske ljudske stranke in pod številko 3 o drugem amandmaju poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, z opombo, če bo sprejet amandma pod številko 1, postane amandma pod 2 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih nas je 63, za je glasovalo 18, proti 41. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Zato odločamo o amandmaju pod zaporedno številko 2. Obrazložitev glasu, gospod Rokavec, izvolite.
Hvala za besedo. Seveda bom podprl ta amandma, zato ker bistveno bolj jasno definira postopek postopek načrtovanja lovskoupravljalskih območij in pa naloge v zvezi s tem načrtovanjem zavoda. Namreč, ta amandma govori, da se mora zavod uskladiti z ostalimi udeleženci pri načrtovanju tega plana. Definicija, ki je pa sedaj opredeljena, je pa definicija sodelovanja. To sodelovanje je pa lahko zelo različno definiran pojem, ki si ga lahko vsak v tem postopku bistveno drugače predstavlja. Ker ni bil sprejet prejšnji amandma, menim, da je ta amandma minimum kompromisa, ki bi bil potreben zato, da bi se razelektrili konflikti na tem področju v korist vseh udeležencev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo o amandmaju pod zaporedno številko 2. Glasujemo. Navzočih nas je 65, za je glasovalo 23, proti 39. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. In še o amandmaju pod zaporedno številko 3 k 13. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 63, za je glasovalo 26, proti 34. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 34.]] Ugotavljam, da tudi ta amandma ni bil sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskega kluba LDS in poslanskih skupin Združene liste in DeSUS-a k 19. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 62, za je glasovalo 43, proti 6. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmaju istih predlagateljev k 21. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 63, za je glasovalo 45, proti 11. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 11.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Stranke mladih Slovenije k 24. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 65, za je glasovalo 11, proti 38. [[Za je glasovalo 11.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo na odločanje o dveh amandmajih k 26. členu, in sicer pod 1 je amandma poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, z opombo, če bo ta sprejet postane naslednji amandma katerega predlagatelj je poslanske skupina Slovenske ljudske stranke brezpredmeten. Glasujemo o amandmaju pod 1. Navzočih nas je 61, za je glasovalo 18, proti 40. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma pod 1 ni bil sprejet. Zato odločamo o amandmaju pod 2. Glasujemo. Navzočih nas je 62, za je glasovalo 20, proti 38. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov k 43. členu. Glasujemo. Prekinjam glasovanje. Obrazložitev glasu. Gospod Kramberger, izvolite. Lepo prosim za mir v dvorani.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi! Želel sem samo opozoriti, da tega amandmaja ne podpiramo iz razloga, ker je boljše, da so v zakonu rešitve opredeljene zakonsko, kajti na tak način bo mogoče s podzakonskimi akti jasno opredeliti tak način lova, kot je tukaj, kot se na tak način preprečuje s tem amandmajem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospod Beuermann, izvolite.
Hvala [[...]]
Samo trenutek. Lepo prosim za mir v dvorani. Po poslovniku ima vsak, ki razpravlja, pravico do miru in zelo težko jo je zagotoviti. Lepo prosim za mir.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Redkokdaj obrazlagam svoj glas, zdaj pač to izkoriščam zato, ker vas dobesedno prosim v imenu živali, da ta amandma podprete, kajti prepričan sem, da gre pri sokolarstvu za neetično obliko lova. Prepričan sem, da gre za mučenje živali, prepričan sem, da gre za kršenje zakona o zaščiti živali in upam, da bomo popravili veliko napako, ki smo jo storili ob drugem branju, in podprli ta amandma. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospa Majnik. Lepo prosim za mir v dvorani. Gospa Majnik ima besedo.
Hvala lepa. Ko sem predstavljala stališče poslanskega kluba, sem povedala, da bomo glasovali različno, zato naj v svojem imenu povem, da bom glasovala proti amandmaju, ker so me vsi dopisi, ki so jih poslali z društva in zveze sokolarjev, prepričali. Prepričana sem namreč, da so sokoli, ki so v tako imenovanem ujetništvu, deležni izredno velike skrbi tistih, ki imajo sokole radi, in ker sem prepričana, da sokoli v ujetništvu pojedo pač manj drugih ptic kot sokoli, ki živijo prosto v naravi, ki jih nihče ne kontrolira, kaj in kdaj kaj pojedo. Glede na podatke, ki so jih sokolarji poslali, kako velik odlov so imeli v eni lovski sezoni, to je 95 primerov uplenjene divjadi, od tega še 80 sivih vran, ki jih je pri nas preveč. In glede na to, da sta vključitev sokolarjenja v zakon podprla tudi gozdni inštitut in pa Aerodrom Ljubljana, ki se sklicuje na to, da sokolarje uporabljajo pri varovanju letališč, bom sama glasovala proti temu amandmaju. Povedala pa sem, da smo v poslanski skupini razdeljeni, in da bo vsak glasoval po svoje. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospod Kacin, potem gospa Areh Lavrič, potem gospod Battelli. Jaz se opravičujem. Izjemno težavo imam, spoštovani, vi, ki imate pravico obrazložiti svoj glas. Še enkrat lepo prosim za mir v dvorani. Izvolite, gospod Kacin.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Govoril bom v svojem imenu, ne v imenu živali, ne v imenu polnoletnih volivcev iz mojega okraja, ki so me izvolili, ampak lov s sokolom je pač eden od načinov lova. Pri nas poznamo lov z uporabo psa jazbečarja. Ponekod lovijo ribe s kormorani, in tudi to je primerljivo, zato se mi zdi ta zgodba o sokolih enostavno sprenevedanje. Za ujede je bilo ogromno storjeno leta nazaj, ko so bile ujede zaščitene. In teh zadnjih 15 let lahko sami vidimo ob cestah vedno več ujed, ki pobirajo ptice, ki so povožene, zbite, na voziščih. Teh ujed je več kot dovolj. Takrat, ko so krute zime, tudi veliko ujed pogine. Kadar so tople zime, jih preživi več. Zato se mi zdi zgodba o parih sokolih privlečena za lase. Je sprenevedanje. In jaz takih sprenevedanj preprosto ne morem podpreti. Če smo se odločili, da bomo sprejeli zakon o lovu, o lovstvu, potem je prav, da se opredelimo tudi do lova s sokolom, in da to opredelimo čimbolj natančno, da bi bilo zlorab čim manj. Zato tega amandmaja preprosto ne morem, in ga zato tudi ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospa Areh Lavrič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Ker me predlagatelji niso z ničemer prepričali, da bi bila za ta amandma, bom glasovala proti temu amandmaju k 43. členu. Glasovala bom tako, kot sem glasovala na 31. seji državnega zbora. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Battelli, obrazložitev glasu. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Ko se je v tem istem državnem zboru, v isti sestavi, z isto vladno večino, sprejemal zakon o posebnih pravicah italijanske, madžarske narodne skupnosti na področju šolstva, ni bilo razprave. Ni bilo razprave sploh. Ko je ta nerodnost pač postala razvidna, se je potem nekdo formalno oglasil. Tako da, očitno je bilo dogovorjeno, da je tekst, ki je bil predlagan, perfekten. Sedaj, kar zadeva te sokolarje. Jaz sem sam lovil ptiče in tudi ribe in tako dalje. Ampak opozarjam na dejstvo, na primer, da 12-milimetrska svinčena krogla v telesu srne naredi tako razdejanje, da samo človek, ki je to videl, lahko ugotovi. Nekateri smo to videli tudi na ljudeh. Mene so učili v vojski ubijati z rokami. Jaz sem bom vzdržal pri tem členu. Ne vem, če se otrok nauči udomačiti sokola in ga potem v naravi uporabljati, je to boljše, kot če pa uporablja 12-milimetrsko kroglo.
Hvala lepa. Gospod Moge, obrazložitev glasu. Prosim.
Hvala za besedo. Glasoval bom za ta amandma. Spoštovane kolegice in kolegi, narejeni smo pač tako, da jemo živa bitja in vsak dan, ja, jemo, ampak zato, da jih jemo, mrtva, jih ubijamo vsak dan, ogromno. In, mislim za šport in za ohranitev narave ubijati človeka se mi zdi, da je popolnoma dovolj, da imaš puško, da greš tjain se mi zdi pošteno od ribičev, da ne pustijo ujeti in potem ubiti plena, s tem, da jim dajo žive vabe. Zdi se mi, da bi človek treniral drugo, po stopnji inteligence manj razvito bitje zato, da bi za njegov namen ubijalo, se mi ne zdi prav preveč humano zato se mi zdi, da je puška več kot dovolj in zato bom tudi za ohranitev ptic ujed, ne pa, da se jih za ta namen pač posebej usposablja. Glasoval bom torej za ta amandma.
Hvala lepa. Gospod Juri, obrazložitev glasu. Izvolite.
Hvala. Jaz bom podprl amandma in ne samo zaradi tega, ker smo ga vložil, ampak zaradi tega, ker osebno, če bi bilo meni dano, bi skušal delovati v smeri, da bi prišlo do ukinitve lova in pobijanja živali. Zavedam se, da ni mogoče danes, da nismo še na tej civilizacijski stopnji, ampak lahko discipliniramo tudi lov na tak način, da se najbolj barbarskim oblikam, ki jih večina evropskih držav tudi postopoma opušča, seveda odpovemo. Iz tega naslova bom glasoval za ta amandma.
Hvala lepa. Gospod Potrč, obrazložitev glasu. Lepo prosim, za mir v dvorani.
Hvala lepa. Vsebina razprave o tem vprašanju kaže, da smo v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov storili prav, ker smo dali državnemu zboru še enkrat preveriti in preizkusili odločitev, ki jo je pred mesecem dni v drugi obravnavi sprejel. Jaz ne bom nikomur očital takega ali drugačnega glasovanja, niti prijateljstva, niti sovraštva do narave ali do živali, bil bi pa vesel, če tega ne bi delal tudi nihče drug, in nas nihče drug, in če imamo različno mnenje, ne bi obtoževal za demagogijo ali kaj podobnega. Po tem smo razdeljeni, razdeljena je tudi stroka. Mene osebno so tisti, ki so že bili citirani, od ministrstva za okolje in prostor, agencije Republike Slovenije za okolje, zavoda Republike Slovenije za varstvo narave, biotehnične fakultete, prirodoslovnega muzeja Slovenije, notranjskega regijskega parka in nekaj civilnodružbenih organizacij, prepričali, da ni dovolj tehtnih razlogov, da bi lov z uporabo sokola dovolili. To pa za mene, še enkrat povem, ne pomeni, da je po onemogočeno, da se organizirano sokolarji še naprej ukvarjajo z vzgojo sokolov tako, kot so se doslej, kot tudi lov s sokolom v zakonu ni bil predviden. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospod Džuban. Izvolite.
Hvala lepa. Glasoval bom proti temu amandmaju. Preseneča me, koliko smo se angažirali pri zadevi, ki je znotraj rešitev zakona tako nepomembna, da si ne zasluži toliko pozornosti. Že v razpravi sem rekel, da sokolarjenje, če bo rešeno tako ali drugače, lovstvo in divjad ne bo odvisna od te rešitve v nobenem primeru. Gre za nekaj primerov v Sloveniji in rešitve, kot smo jih sprejeli v drugi obravnavi, imajo vse sosednje države. Ocenjujem, da je tudi v naši državi lahko podobna rešitev, nadzirana in usmerjena, ter da je mnogo problemov s področja zaščite živali hujših, kot je samo sokolarjenje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Drobnič, obrazložitev glasu, izvolite.
Hvala lepa. Ta amandma bom podprl, zato ker načeloma nasprotujem lovu iz strasti, iz zabave in podobno. Dopuščam ga samo v tistem primeru, ko neka vrsta nima naravnih sovražnikov; to pa vemo, katera vrsta je edina taka v Sloveniji. Tam je dopustno in tam lahko človek poseže. Nasprotujem torej, da bi se to uvedlo, zato bom podprl amandma.
Hvala lepa. Mislim, da nisem nikogar spregledala. Vsi, ki ste želeli, ste obrazložili svoj glas. Prehajamo torej na glasovanje o amandmaju k 43. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 63, za je glasovalo 30, proti 26. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 26.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na glasovanje o 44. členu in dveh amandmajih k temu členu. Pod številko 1 je amandma poslanskega kluba LDS in poslanskih skupin Združene liste in DeSUS-a, pod 2 amandma poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, z opombo, če bo amandma pod 1 sprejet, postane amandma pod 2 brezpredmeten. Glasujemo o amandmaju pod številko 1. Navzočih nas je 57, za je glasovalo 45, proti 4. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je amandma pod številko 1 sprejet, zato je postal amandma pod številko 2 brezpredmeten. Prehajamo na odločanje o amandmaju treh poslanskih skupin koalicije k 45. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 57, za je glasovalo 43, proti 4. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o dveh amandmajih k 54. členu. Pod številko 1 je amandma treh poslanskih skupin koalicije in pod 2 amandma poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Glasujemo o amandmaju pod številko 1. Navzočih nas je 57, za je glasovalo 42, proti 9. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Glasujemo o amandmaju pod 2. Glasujemo. Navzočih nas je 61, za je glasovalo 17, proti 38. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo na glasovanje o štirih amandmajih k 78. členu. Pod 1 je amandma poslanske skupine Stranke mladih Slovenije, pod 2 amandma poslanskega kluba LDS in skupin ZLSD in DeSUS, pod 3 amandma poslanske skupine Slovenske ljudske stranke in pod 4 poslanske skupine Nove Slovenije. Najprej glasujemo o amandmaju pod 1. Glasujemo. Navzočih nas je 61, za je glasovalo 12, proti 38. [[Za je glasovalo 12.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Glasujemo o amandmaju pod 2. Glasujemo. Navzočih nas je 58, za je glasovalo 42, proti 6. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Glasujemo o amandmaju pod 3. Glasujemo. Navzočih nas je 57, za je glasovalo 11, proti 39. [[Za je glasovalo 11.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Glasujemo še o amandmaju pod 4. Glasujemo. Navzočih nas je 58, za je glasovalo 13, proti 39. [[Za je glasovalo 13.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo na odločanje o zadnjem amandmaju, in sicer amandmaju poslanske skupine SLS k 79. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 61, za je glasovalo 16, proti 39. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da tudi ta amandma ni bil sprejet. Končali smo glasovanje o amandmajih. Sprašujem predstavnico zakonodajno-pravne službe, gospo Tino Bitenc, ali je mogoče zaradi sprejetih amandmajev zakon neusklajen. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. V zakonodajno-pravni službi na podlagi 140. člena poslovnika državnega zbora ugotavljamo, da je zaradi sprejetih amandmajev v zakonodajnem postopku pri sprejemanju tega zakona prišlo do naslednjih neusklajenosti. Prvič, s sprejemom amandmaja k 24. in 26. členu se je natančneje opredelila koncesija za trajnostno gospodarjenje z divjadjo v lovišču. Zato je treba tem rešitvam prilagoditi tudi besedilo 18. člena. Drugič, zaradi sprejetega amandmaja k 21. členu, s katerim območna združenja upravljalcev lovišč pridobijo javna pooblastila, je treba uskladiti tudi 22. člen, v katerem so navedeni subjekti, ki ta javna pooblastila opravljajo. Tretjič, zaradi sprejetega amandmaja k 42. členu, s katerim se je spremenila njegova vsebina, jetreba prilagoditi tudi 48. člen v drugem odstavku. Zaradi sprejetih amandmajev k več členom v materialnem delu zakona, s katerimi so se vzpostavila besedila v drugačnem besedilu ali so se dopolnila prvotna besedila, je treba uskladiti tudi kazenske določbe in spremenjene oziroma dodatne vsebine z njimi sankcionirati. Zato je treba prilagoditi besedilo 75., 76. in 77. člena. Omenjene kazenske določbe je treba uskladiti tudi med seboj, ker se je z amandmajem v 75. člen prinesla globa. Zaradi sprejetega amandmaja k 75. členu, torej s sprejemom globe, je treba v prehodnih določbah vstaviti nov člen, 77.a člen, v katerem se v času do uveljavitve zakona o prekrških lahko izrekajo denarne kazni. To bi bile neusklajenosti, ki smo jih v vmesnem času ugotovili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je zakon neusklajen, prekinjam to točko dnevnega reda in prosim predlagatelje, da pripravijo uskladitveni amandma. Državni zbor bo uskladitveni postopek opravil jutri, po zadnji končani točki dnevnega reda. Proceduralno vprašanje, gospod Rokavec. Izvolite.
Hvala za besedo. Na hitro. Ko sem poslušal mnenje zakonodajno-pravne službe, se mi zastavlja vprašanje, ali je vsa ta neskladja, ki so povzročena s sprejetimi amandmaji, možno odpraviti do jutrišnjega odločanja v državnem zboru. Menim da bo verjetno zelo globok vsebinski poseg. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagatelji bodo pripravili uskladitveni amandma, z njim bomo opravi opravili proceduro, tako kot sem napovedala. V kolikor jim ne bo uspelo, pač te točke ne bomo končali. Prekinjam torej to točko dnevnega reda in prosim predlagatelje, da pripravijo uskladitveni amandma. O njem bomo odločali jutri po zadnji končani točki dnevnega reda. Sedaj nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda - obravnava sprememb in dopolnitev statuta javnega zavoda RTV Slovenije. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Državni zbor Republike Slovenije [[...]]Ponovno prosim za mir v dvorani! Nekateri poslušajo, o čem glasujemo. Gospod Kangler! Jaz se opravičujem, ampak resnično nekateri mi mahajo, ker želijo poslušati, o čem bomo glasovali, nekateri pa neumorno motite zasedanje. Odločali bomo o naslednjem predlogu sklepa: "Državni zbor Republike Slovenije soglaša s spremembami in dopolnitvami statuta javnega zavoda RTV Slovenija, ki jih je sprejel svet RTV Slovenija na seji 21.10.2003." O tem predlogu sklepa bomo glasovali. Glasujemo. Navzočih nas je 60, za je glasovalo 51, proti 1. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 20. točko dnevnega reda - obravnavo poročila o stanju okolja za leto 2002. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Državni zbor se je seznanil s poročilom o stanju okolja za leto 2002." Glasujemo. Navzočih nas je 61, za je glasovalo 51, proti nihče. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda - obravnavo predloga sklepov o javni predstavitvi dopolnjenega predloga zakona o Triglavskem na rodnem parku. Prehajamo na odločanje o predlaganih sklepih odbora za infrastrukturo in okolje. Glasujemo. Navzočih nas je 61, za je glasovalo 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep v celoti sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 33. TOČKO DNEVNEGA REDA - MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Zbor bo pod to točko dnevnega reda obravnaval predlog kandidatne liste za člana Sodnega sveta Republike Slovenije, ki ga voli državni zbor, ki jo je zboru predložil predsednik republike, štiri predloge sodnega sveta, in sicer za izvolitev v sodniške funkcije ter za imenovanje sodnika na sodniško mesto [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] [[...]]gospod Kangler, še sama sebe ne slišim več. Lepo prosim za mir v dvorani [[...]]Zaimenovanje sodnika na sodniško mesto vrhovnega sodnika na vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Zbor bo na predlog mandatno-volilne komisije obravnaval tudi predlog sklepa o razrešitvi člana državne revizijske komisije. Prehajamo na razpravo in odločanje o posameznih predlogih. Najprej predlog kandidatne liste predsednika Republike Slovenije za enega člana sodnega sveta, ki ga voli državni zbor. Na podlagi 20. člena zakona o sodiščih ter 19. člena poslovnika državnega zbora je predsednik državnega zbora za danes, to je 18. decembra 2003, razpisal nadomestne volitve za enega člana sodnega sveta. S tem v zvezi je predsednik Republike Slovenije dr. Janez Drnovšek na podlagi 131. člena ustave Republike Slovenije ter četrtega odstavka 12. člena in prvega odstavka 21. člena zakona o sodiščih državnemu zboru posredoval kandidatno listo za enega člana sodnega sveta, ki ga voli državni zbor, in sicer predlaga Marjana Feguša in Kati Mininčič. Želi predstavnik urada predsednika republike dodatno obrazložiti predlog? [[Ne želi.]] Predlog je obravnavala mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo. Želi poročevalec komisije besedo? [[Ne želi.]] Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Sašo Peče. Ne želi besede. Prijav poslank in poslancev k razpravi nismo prejeli, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na izvedbo volitev. V skladu z drugim odstavkom 21. člena zakona o sodiščih so volitve člana sodnega sveta, ki ga voli državni zbor, tajne. V skladu s prvim odstavkom 92. člena poslovnika zbora vodi tajno glasovanje komisija, ki jo sestavljajo predsedujoči ter štirje poslanci. Predstavniki poslanskih skupin so mi že posredovali predloge za člane komisije, in sicer gospod Rudolf Moge, gospod Branko Kelemina, gospod Aurelio Juri in gospod Peter Levič.Članica te komisije sem kot predsedujoča tudi sama. Ali kdo temu predlogu nasprotuje? Če ne, prehajamo na odločanje o taki sestavi komisije. Glasujemo. Navzočih nas je 63, za je glasovalo 60, proti nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je komisija v predlagani sestavi izvoljena. Navodila za glasovanje so pomemben sestavni del tajnega glasovanja. Lepo prosim za mir v dvorani, da vsaj tisti, ki želijo slišati navodila, le-ta slišijo. V skladu s tretjim odstavkom 92. člena poslovnika državnega zbora bo poslancem vročena glasovnica tako, da pride vsak poslanec k mizi predsedujočega in pove svoje ime in priimek. Glasuje se samo za enega kandidata, tako da se na glasovnici obkroži zaporedna številka pred imenom kandidata, za katerega se glasuje. V skladu s petim odstavkom 91. člena poslovnika državnega zbora je neizpolnjena glasovnica neveljavna, neveljavna je tudi glasovnica, iz katere volja poslanca ni jasno razvidna. V skladu s tretjim odstavkom 194. člena poslovnika državnega zbora bo izvoljen tisti kandidat, za katerega bo glasovala večina poslancev, ki so oddali veljavne glasovnice. Glasovali bomo v dvorani v glasovalnih kabinah. Poslanke in poslanci bodo izpolnjene glasovnice oddali v glasovalno skrinjico, ki bo v dvorani na mizi ob kabinah za glasovanje. Prehajamo na izvedbo tajnega glasovanja. Prosim poslance, ki mi bodo pomagali pri glasovanju, da se takoj zglasijo v sobi 217, kjer bomo prevzeli volilni material. Glasovanje se bo pričelo ob 18., pardon ob 19.45 minut ter bo trajalo do 20. ure. Po končanem glasovanju prosim poslance, ki mi bodo pomagali pri glasovanju, da se zberemo v sobi 271. Sejo bomo torej nadaljevali ob 20.15 minut. Hvala lepa. Lepo prosim vse, ki ste bili imenovani v komisijo, da pridemo v sobo 217.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Nadaljujemo sejo. Dovolite, da vas seznanim z rezultati, zapisnikom o ugotovitvi izida glasovanja na nadomestnih volitvah za enega člana Sodnega sveta Republike Slovenije. Glasovanje je bilo v prostorih državnega zbora Republike Slovenije 18. decembra 2003. Razdeljenih je bilo 68 glasovnic, oddanih je bilo 68 glasovnic. Neveljavne so bile 4 glasovnice, veljavnih 64 glasovnih. Število glasov, ki jih je prejel kandidat pod zaporedno številko 1 Marjan Feguš, je bilo 47, število glasov, ki jih je prejela kandidatka pod zaporedno številko 2 Kati Mininčič, je bilo 17. Na podlagi izida glasovanja je bil z večino glasov vseh poslancev, ki so oddali veljavne glasovnice, za člana Sodnega sveta Republike Slovenije izvoljen Marjan Feguš za dobo petih let. Izvoljenemu članu sodnega sveta iskreno čestitam in mu želim veliko uspeha pri opravljanju dolžnosti! Predstavniku urada predsednika republike se zahvaljujem! Prehajamo na predloge sklepov o izvolitvi v sodniško funkcijo. Sodni svet je državnemu zboru predložil tri predloge o izvolitvi v sodniško funkcijo na sodniška mesta okrajnih sodnic na okrajnem sodišču v Kranju, Krškem in Slovenj Gradcu ter predlog za imenovanje na sodniško mesto vrhovnega sodnika na vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Želi predstavnik sodnega sveta besedo? [[Ne želi.]] Predloge je obravnavala mandatno-volilna komisija. Želi predsednik besedo? [[Tudi ne.]] Predstavniki poslanskih skupin in poslanci se k razpravi niso prijavili, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o posameznih predlogih sklepov. Najprej odločamo o predlogu sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Polonce Herman na sodniško mesto okrajne sodnice na okrajnem sodišču v Kranju. Glasujemo. Navzočih nas je 58, za je glasovalo 45, proti 4. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Cvetke Ogorevc na sodniško mesto okrajne sodnice na okrajnem sodišču v Krškem. Glasujemo. Navzočih nas je 59, za je glasovalo 50, proti 1. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Cvetke Posilovič na sodniško mesto okrajne sodnice na okrajnem sodišču v Slovenj Gradcu. Glasujemo. Navzočih nas je 58, za je glasovalo 46, proti 3. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju Janeza Vlaja na sodniško mesto vrhovnega sodnika na vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih nas je 56. Za je glasovalo 46, proti 2. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Predstavniku sodnega sveta se za sodelovanje zahvaljujem. Mi pa prehajamo na obravnavo predloga sklepa o razrešitvi člana državne revizijske komisije. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila mandatno-volilna komisija. Želi poročevalec besedo? Ne. Predstavniki poslanskih skupin in poslanci se k razpravi niso prijavili, zato zaključujem razpravo. In prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o razrešitvi člana državne revizijskekomisije z dnem 31. januarja 2004. Glasujemo. Navzočih nas je 57. Za je glasovalo 52, nihče proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 32. sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Vsem se najlepše zahvaljujem in lahko noč!