Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 4. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Ljudmila Novak do 11. ure, Blaž Pavlin od 12. do 18. ure, Iva Dimic od 15. do 19. ure, Luka Mesec do 11. ure, Igor Zorčič od 16. ure dalje, Darij Krajčič do 17. ure, Franc Trček, Željko Cigler do 12.30, Violeta Tomić do 11. ure, Suzana Lep Šimenko od 14. ure dalje, Nada Brinovšek od 14. ure dalje, Karmen Furman od 14. ure dalje ter Zmago Jelinčič Plemeniti. Aha, še dodatno, Dejan Židan bo tudi odsoten do 11. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO AKTA O ODREDITVI PARLAMENTARNE PREISKAVE ZA UGOTOVITEV IN OCENO DEJANSKEGA STANJA ZA UGOTOVITEV POLITIČNE ODGOVORNOSTI NOSILCEV JAVNIH FUNKCIJ ZARADI SUMA, DA SO POSREDNO ALI NEPOSREDNO VPLIVALI NA DOMNEVNO NEGOSPODARNE ALI PROTIPRAVNE ODLOČITVE DRUŽBE ZA UPRAVLJANJE TERJATEV BANK, D. D., (V NADALJEVANJU: DUTB) V ZVEZI S PRENOSOM, UPRAVLJANJEM IN PRODAJO TERJATEV BANK ALI DRUGEGA PREMOŽENJA, DRUGIMI UKREPI IZ NJENE PRISTOJNOSTI TER UPRAVLJANJEM DRUŽBE, VPLIVALI NA ODLOČITVE BANKE SLOVENIJE, VLADE, DRŽAVNEGA ZBORA, DRUGIH DRŽAVNIH ORGANOV, TER NA ODLOČITVE DRUGIH DOMAČIH IN TUJIH PRAVNIH OSEB, KI SO POVEZANE S PRENOSOM, NAKUPOM, PRODAJO IN UPRAVLJANJEM TERJATEV BANK ALI DRUGEGA PREMOŽENJA DUTB. Zahtevo za uvedbo parlamentarne preiskave je na podlagi 93. člena Ustave Republike Slovenije Državnemu zboru predložila skupina 89 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožefom Horvatom. Za dopolnilno obrazložitev dajem besedo predstavniku predlagatelja Jerneju Vrtovcu. Izvoli.
Dobro jutro, dober dan vsem skupaj! Zakaj Nova Slovenija predlaga ustanovitev parlamentarne preiskave o DUTB oziroma slabi banki? Najprej splošni okvir. Davkoplačevalci smo leta 2013 že drugič v samostojni Sloveniji dokapitalizirali banke, tokrat je bila prenosna vrednost oziroma finančni vložek znaten, večmilijardni, in v zameno kot posledica te bančne luknje je potem bila politična odločitev, da se ustanovi tako imenovano slabo banko, Družbo za upravljanje terjatev bank, kamor se prenesejo vse slabe terjatve iz državnih bank. Imeli smo 4 banke, Nova Ljubljanska banka, DUTB, Abanka in potem kasneje še Probanka in Factor banka. Se pravi, da se te slabe terjatve, slabi krediti prenesejo v upravljanje na slabo banko ter da se jih potem s temi terjatvami skuša na slabi banki optimizirati in uspešno potem tudi naprej v nadaljevanju prodati. Ta zakonska odločba oziroma zakon je bil sprejet v Državnem zboru 23. oktobra 2012. Potem je marca 2013 nastala Družba za upravljanje terjatev bank, slaba banka. Ključna naloga DUTB, piše v zakonu, je pomagati pri prestrukturiranju bank sistemskega pomena, ki so se znašle v hudih solventnih in likvidnostnih težavah. Torej, zaradi tega smo mi ustanovili slabo banko. Pa malce številk, o čem se pogovarjamo. Nominalna vrednost terjatev, prenesenih z Nove Ljubljanske banke, je znašala 2,28 milijarde evrov, nominalna vrednost terjatev, prenesenih z NKBM, je znašala 1,22 milijarde evrov, kar je skupno naneslo 3,5 milijarde evrov. Od Abanke, Banke Celje pa je DUTB terjatve prevzela konec leta 2014. DUTB je torej po odločitvi Vlade prav tako odkupila terjatve Probanke in Factor banke. Sedaj pa pozor, skupna bruto vrednost prenesenih slabih terjatev na DUTB je znašala 4,9 milijarde evrov. 4,9 milijarde evrov. S tem zneskom upravlja Družba za upravljanje terjatev bank, s temi terjatvami, v tej višini. Sama prenosna vrednost pa je bila 1,5 milijona evrov. Čemu smo pa priča od ustanovitve DUTB naprej? Vsak dan smo priča, skoraj dnevno, aferam, aferam na slabi banki, aferam v zvezi z upravljanjem terjatev bank, z nepremičninami, z rednim poslovanjem, s podjetji, ki jih v stečaje pošilja DUTB, in to od začetka, od ustanovitve naprej, od leta 2013 naprej. Štirje ključni razlogi, zakaj smo se odločili za preiskavo, zakaj je prav, da Državni zbor preiskuje Družbo za upravljanje terjatev bank. To je bila namreč politična odločitev, v tem parlamentu smo sprejeli to odločitev. Vlada kot skupščina je bila tista, ki redno nadzira in nastavlja ključne kadre na DUTB. Prvi razlog. Obstaja sum, da so bile na DUTB 2013, 2014 in v letu 2015 prenesene tudi dobre terjatve, terjatve, ki nikakor niso spadale na slabo banko. Posledica te odločitve je bilo kar nekaj stečajev dobrih podjetij. Naj vam navedem en primer, primer Avtotehne, ki je bila potem po dobri ceni naprej prodana. Ali pa primer enega komunikacijskega podjetja, na katerega je prišel nekoč lobist od enega drugega podjetja z željo, da bo uredil prodajo tega podjetja, po dobri ceni seveda, da bo lastnik dobro zaslužil. V nadaljevanju se lastnik seveda s tem ni strinjal, ker je hotel biti še naprej lastnik tega komunikacijskega podjetja. Ta ista oseba je potem čez nekaj mesecev dobila službo kot izvršni direktor na slabi banki. Ena izmed njegovih prvih nalog – a veste, kaj je bila? Je bila ta, da je DUTB v stečaj poslal to komunikacijsko podjetje. V stečaj je poslal in iskali so na DUTB potem nove kupce. Na koncu je Ustavno sodišče šele po letih muk in trpljenja odločilo, da to podjetje ni bilo vredno, da gre v stečaj. Ni bilo vredno, da gre na DUTB. Kdo nosi tukaj odgovornost, gospe in gospodje? V tem primeru, na primer, ki ga moramo raziskati. Drugi razlog. Upravljanje s terjatvami in nepremičninami ter redno poslovanje. Nepremičnine, priča smo te dni še nerešeni aferi Logatec, KLI Logatec. Iz zgodbe, ko je DUTB iskal novega lastnika, je to zemljišče prodal posredniku za 40 evrov na kvadratni meter. Po kolikšni ceni je ta posrednik potem prodal zemljišče končnemu kupcu? Po 90 evrov! Zaslužek na kvadratni meter je bil samo v devetih minutah, od podpisa ene in druge pogodbe, 50 evrov. A je to pošteno? A je to normalno poslovanje v tej državi? Ni, zato moramo preiskati delovanje slabe banke. Odločitev Vlade leta 2016, da se Factor banka in Probanka priključita DUTB, je imela tudi finančne posledice, 50 milijonov evrov. Ampak bolj kot finančne posledice je bilo pri tej zgodbi nekaj drugega, in sicer to, da smo s tem na DUTB, na slabi banki, dobili tudi te iste kadre, ki so bili prej zaposleni na Factor banki in Probanki. Ti isti ljudje so bili samo premeščeni na druga delovna mesta na slabo banko. Ti isti ljudje, ki so dajali slabe kredite morda, kopali bančno luknjo v okviru rednega poslovanja Factor banke in Probanke. O rednem poslovanju še to – kako so vrednotene slabe terjatve, kako potekajo interne revizije, kdo jih vrednoti? Od slabe banke zahtevamo odgovore, na kakšen način potekajo vrednotenja, na kakšen način poteka nadzor in kdo so ključni odločevalci, kdo so ključni ljudje, ki upravljajo. Razmere na slabi banki, medsebojne razmere zaposlenih. Te dni je predsednik Vlade dobil pismo razočaranih zaposlenih, tako rekoč sindikata, da so razmere nemogoče in da se ne da delati. Ampak, pozor, oni upravljajo s 5 milijardami evri terjatev in prihaja do takšnih nesoglasij, da smo priča anonimkam, dogodkom medsebojnega nerazumevanja. Ali se spomnite leta 2014/2015, ko je bila ključna afera v slabi banki plače? Iz tistega obdobja obstajajo posnetki, ki jih je tudi en slovenski medij objavil, kako se upravni odbor DUTB med sabo dogovarja, kako bi zaobšli zakonodajo – pazite to, kako bi zaobšli zakonodajo – da bi si dvignili plače, da bi upravičili 25 tisoč evrov visoko plačo. Če so oni tuhtali, kako bi zaobšli zakonodajo pri plačah, kar je zelo sporno, kako mora boleti, ko se pogovarjajo med seboj, kako bi zaobšli zakonodajo, da bi lahko prvotni originalni dolžniki postali končni lastniki. In to je tretji ključni razlog. Kajti dogaja se nam to, so indici, da originalni prvotni dolžniki, zaradi katerih so bile terjatve prenesene na slabo banko, postajajo končni lastniki, nazaj lastniki teh podjetij oziroma teh terjatev, kar ni v skladu z zakonodajo. Vam povem primer, zadnjič sem ga poskušal povedati tudi predsedniku Vlade. V Sloveniji imamo podjetje, ki je bilo zadolženo za okrog 100 milijonov evrov, nič ni vračalo. Terjatve so bile prenesene na slabo banko. Na slabi banki so se odločili, da bodo te terjatve prodali, od tega podjetja, skupaj s še štirimi drugimi podjetji – to je tisti paket, veste, Elan, ACH, Polzela pa Adria – ob tem, da se ne ve, ali so morda ponudniki za druga podjetja imeli boljša izhodišča, nudili boljše pogoje, več denarja. Zaradi tega, ker je bila odločitev nekaterih, da bomo to prodali v paketu. Zakaj? Zaradi tega, da se zakrije, ključno, tega dolžnika, dolžnika 100 milijonov evrov. In glej ga glej, nek ameriški sklad je te terjatve kupil, že sama prenosna vrednost z Nove Ljubljanske banke na DUTB je bila okrog 40 %, s popustom seveda, 40 % popusta. Lepo. Potem je v nadaljevanju DUTB to odprodal še za okrog 20 % popusta, potem pride pa neki ruski sklad, ki od tega ameriškega sklada kupi te terjatve od tega podjetja. V nadaljevanju spet pride znana ruska banka, ki nekemu slovenskemu podjetju, ki združuje iste lastnike, ki so bili prej lastniki tega podjetja, ponudi nekaj milijonov evrov denarja, da lahko nazaj odkupijo to podjetje in so spet lastniki. To se nam dogaja. Vmes so zelo zaslužili. Poceni so na tak način nazaj prišli do svojega podjetja, ki so ga prej izčrpali. In mi davkoplačevalci bomo še naprej sanirali bančni sistem, seveda če bomo to dopustili. Zaradi tega je ena izmed nalog te preiskovalne komisije tudi ta, da prepreči morebitne lumparije v bodoče. Kajti gre za iste ljudi, za iste kriminalce, ki samo kolobarijo iz dneva v dan ali pa iz leta v leto na istih položajih. Četrti pomemben razlog za ustanovitev te preiskovalne komisije pa je, ali denar preko tujih skladov, ki imajo sedeže v davčnih oazah, prihaja nazaj v Slovenijo in preko Družbe za upravljanje terjatev bank, slabe banke, kupujejo terjatve. To je ključno vprašanje. Sicer jaz ne morem drugače argumentirati početja teh skladov, ko na funkcijah upravljanja s temi podjetji, ki so jih kupili, pustijo iste ljudi, ki so podjetja poslali v prisilne poravnave, v stečaje in jih tako zadolžili. Glede denarja, ki je šel iz Slovenije v obdobju tranzicije ali pa v zadnjih 40 letih v davčne oaze, torej obstajajo indici, da se preko slabe banke vrača nazaj v Republiko Slovenijo in poceni kupujejo premoženje. To so štirje ključni razlogi. Začetek dela preiskovalne komisije bo 6. februar 2009. Zakaj ta datum? Zaradi tega, ker so se od tega presečnega datuma naprej začele diskusije, pogovori znotraj javnega prostora o tem, da je potrebna ustanovitev slabe banke. Lahko bi bil presečni datum sama ustanovitev slabe banke, ampak to ne bi bilo dovolj temeljito. Tudi Računsko sodišče je delovanje slabe banke revidiralo že prej, od leta 2011, kljub temu da takrat še ni bila ustanovljena. Takrat so prišli prvi pozivi tudi s strani Evropske komisije, da je treba ustanoviti posebno banko, ki se bo ukvarjala s slabimi terjatvami. Ključen končni namen parlamentarne preiskave pa je torej podati odgovor na vprašanje, ali normativna ureditev in dejansko sprejemanje odločitev z vplivom na delovanje DUTB, ki je bila ustanovljena izključno z namenom prenosa slabih terjatev iz slovenskih bank kot enega izmed ključnih elementov sanacije razmer v slovenskem bančnem sistemu, odpirata sistemska tveganja za javna sredstva in posledično celoten finančni sistem Republike Slovenije. Vesel sem, spoštovane kolegice in kolegi, podpore vseh poslanskih skupin, 89 poslank in poslancev se vas je podpisalo pod to zahtevo, kar se je zgodilo prvič v Republiki Sloveniji. Zaradi tega verjamem v ta iskreni namen, da preiščemo delovanje Družbe za upravljanje terjatev bank, da nepravilnosti kaznujemo, da bodo ljudje kazensko in odškodninsko odgovarjali. Ti dogodki na slabi banki se nam niso dogajali včeraj, se nam dogajajo danes; stvari se dnevno dogajajo, slaba banka dnevno posluje. Zato še en končni poziv, in sicer ne samo poslankam in poslancem, ampak vsem gledalkam in gledalcem, ki spremljajo delo poslancev: če kdo karkoli ve o delovanju slabe banke, je soočen z nepravilnostmi, ga vabim, da prenese informacije, da priča o teh dogodkih. To bo zelo pomagalo preiskovalni komisiji, ko se bo soočala s težavami. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Matej Tonin bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvoli.
Dobro jutro, spoštovane poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni! V zadnjem mandatu Državnega zbora so zagotovo parlamentarne preiskovalne komisije pridobile na kredibilnosti. Logarjeva komisija in še nekatere druge so zagotovo opravile izjemno delo. Zagotovo za slovenski parlament ne drži tisti rek, Ustanovi komisijo in na takšen način boš zakril vse težave. Prav v parlamentu in tudi v Sloveniji so parlamentarne preiskovalne komisije dosegle pomembne premike, zbrale ogromno dokumentacije na področjih, ki so jih preiskovale, sedaj pa so na potezi organi pregona. Pozitivna lastnost parlamentarnih preiskovalnih komisij je ta, da imajo možnost zbrati ogromno dokaznega gradiva. Včasih je potem kdo nesrečen in nezadovoljen, ker se po vseh teh zgodbah nič ne zgodi. Včasih nam kdo na terenu reče: »Slišali smo, kaj vse je bilo povedano na parlamentarni preiskovalni komisiji, obstajajo pisni dokazi, stvari so na pladnju, zakaj določeni ljudje za svoje stranpoti ne odgovarjajo?« Tukaj je treba jasno povedati, da je to dolžnost organov pregona, tožilstva, sodstva, tudi policije. Oni so tisti, ki potem morajo v končni fazi kriminalce in tiste, ki so delali v nasprotju z zakoni in pa nekim primerom dobrega gospodarja, kaznovati. Na te stvari še čakamo. To je ena izmed pomembnejših stvari, ki čakajo Slovenijo – da bodo odgovorni za svoja dejanja tudi odgovarjali, skratka da vzpostavimo tisti ključni princip pravičnosti. Na to še čakamo. Zakaj so parlamentarne preiskovalne komisije navadno mnogo bolj uspešne in pa učinkovite od klasičnih odborov in komisij v parlamentu? Po moji oceni zaradi dveh razlogov. Ker znotraj teh komisij navadno ni klasičnih političnih bojev in ker ima ta komisija zelo jasen skupni cilj. To je tisto, kar te parlamentarne preiskovalne komisije dela še posebej učinkovite, da se vsi poslanci v tej komisiji, torej vse poslanske skupine, s skupnimi močmi borijo za nek cilj, ki je vnaprej določen. Zadnja gospodarska kriza je zagotovo razkrinkala slovensko dogovorno ekonomijo, padle so zlasti banke, ki so bile v domači lasti, ker so funkcionirale na dogovoren način, ne na principe, ki so znani v zahodnem svetu. Za čiščenje tega padlega bančnega sistema je bila takrat ustanovljena Družba za upravljanje terjatev bank, oziroma kot ji popularno rečemo, slaba banka. Ideja je bila na samem začetku zagotovo smiselna. Ideja ni bila slaba, da neke slabe, gnile stvari prenesemo na neko družbo, ki se posebej s temi stvarmi ukvarja, zaradi tega da na drugi strani banke lahko normalno in nemoteno naprej opravljajo svoj posel, ampak žal se pa v zadnjem času vse bolj izrazito kaže nekaj primerov, ki kažejo na to, da se je morda tudi ideja slabe banke izrodila. Zadnji takšen primer je zadeva zemljišč v Logatcu, recimo. Vlada se je dogovarjala za investicijo japonskega podjetja Sumitomo v Sloveniji, za kar je država plačala 4,8 milijona evrov subvencije. Vladi je bilo znano, da bo japonsko podjetje investiralo na zemljišču slabe banke v Logatcu, saj je 12. septembra državni sekretar na ministrstvu za gospodarstvo že razkril, da Japonci prihajajo v Logatec. Vendar pa en dan pred tem, 11. septembra 2017, slaba banka za dobrih 51 tisoč kvadratnih metrov zemljišča v Logatcu proda podjetju Svet RE, zanje je podjetje Svet RE plačalo dobra 2 milijona evrov ali okrog 40 evrov na kvadratni meter. Ampak že čez pet dni je podjetje Svet RE japonskemu podjetju prodalo 33 tisoč kvadratnih metrov zemljišča, cena pa 3 milijone evrov, torej približno 90 evrov na kvadratni meter. Torej več kot enkrat višja cena. Ob tem se seveda postavi vprašanje, zakaj slaba banka zemljišča ni prodala neposredno japonskemu investitorju, ampak je dopustila, da je nek vmesnik, nek posrednik z več kot enkrat višjo ceno zemljišča na račun nespametne ali morda celo namerne odločitve slabe banke zaslužil pravo bogastvo. Davkoplačevalci smo bili tako konkretno oškodovani za 1,7 milijona evrov. Če pogledamo naslednjo zadevo, ACH. Več medijev, med njimi na primer portal Pod črto, je poročalo o nenavadnem poslu DUTB s terjatvami do holdinga ACH. Naslovi bank, ki so marca 2015 za okoli 105 milijonov evrov vredne terjatve do ACH preprodali ameriški banki Bank of America Merrill Lynch. Terjatve je ta ameriška banka kupila z diskontom, torej z velikim popustom. Po neuradnih informacijah naj bi ta popust znašal kar 20 milijonov evrov. V ACH naj bi po njihovih lastnih navedbah slabo banko vseskozi opozarjali, da naj teh terjatev ne prodajo, ker naj bi sami odplačali ves ta celotni dolg. Zanimivo pa je, da je po prodaji terjatev podjetje ACH najelo posojilo pri banki VTB in tej ameriški banki odplačalo celotno terjatev. Davkoplačevalci smo tako ponovno ostali brez domnevnih 20 milijonov evrov, kolikor naj bi znašal popust DUTB pri prodaji terjatev ACH ameriški banki. Nekateri so namigovali, da je terjatve preko ameriške banke v resnici kupilo podjetje ACH samo. Ker jih je kupilo s popustom, je zanje plačalo manj, kot če bi slabi banki direktno povrnilo celotnih 105 milijonov evrov dolga. Pri ACH so seveda takšno ravnanje zanikali. Povedali so, da so slabi banki pred prodajo teh terjatev ameriški banki poslali pisni poziv, naj terjatev ne prodajo, ker naj bi jih poplačali v celoti sami. Ne boste pa verjeli, da je tukaj zelo zanimiva stvar, da pa nato pri ACH kopije tega pisma niso hoteli več posredovati. Zanimivo. Še nekaj takih zanimivih spornih stvari se je zgodilo tudi leta 2015, ko je DUTB objavil razpis za prodajo kar 670 milijonov terjatev do dvajsetih različnih podjetij in poslovnih skupin z več kot 7 tisoč zaposlenimi. Zdaj pa poslušajte to, za 670 milijonov terjatev je bil rok za oddajo ponudb slaba dva tedna. V teh poslih DUTB ni nikoli razkrival ne števila prejetih ponudb ne izbranega kupca in cene, ki jo je plačal za posamezno terjatev. In kar je še bolj pomembno, nikoli ni preverjal izvora denarja za nakup, ali so ta podjetja kupovali poštni nabiralniki ali kakšni drugi sumljivi subjekti. Številna podjetja so nas, poslance, opozarjala tudi na zelo sumljive prakse DUTB z raznimi zunanjimi izvajalci, ki so dobivali bajne, več deset tisoč evrov vredne pogodbe, zato da so prišli na podjetja in na teh podjetjih praktično povedali tisto, kar so tam sami že vse vedeli. Ena izmed takšnih stvari se je zgodila tudi v Žireh. O teh stvareh se je veliko poročalo, kako naj bi vkorakali v podjetje vsemogočni svetovalci za velike denarje in potem so jim tam prodajali meglo. Skratka, najverjetneje bo današnja razprava pokazala na številne slabe primere, na primere slabe prakse DUTB, in zato se vsekakor strinjamo v Novi Sloveniji s tistimi, ki trdijo, da se slaba banka oziroma DUTB poskuša uporabljati še za tretjo fazo prihvatizacije v Sloveniji. Tukaj namenoma uporabljamo izraz prihvatizacija, ki je slabšalen, za razliko od drugega, privatizacija, ker privatizacijo v načelu razumemo kot nekaj pozitivnega, kar pomeni iskanje odgovornih in dobrih lastnikov, ki so lahko domači, lahko so delavci, lahko pa tudi neki zunanji investitorji. Na drugi strani pa imamo prihvatizacijo, ki je nekaj slabega, ki na koncu največkrat pomeni izčrpanje in uničenje podjetja. Če se je prva faza prihvatizacije začela že v 90. letih s tako imenovanimi certifikati, ko so nekateri izkoristili neznanje številnih državljanov in na takšen način prišli do velikega premoženja neupravičeno, s tem potem tudi kasneje slabo upravljali, če se je potem nadaljevala druga faza prihvatizacije s temi menedžerskimi odkupi v času konjunkture, ko so menedžerji brez lastnih sredstev poskušali odkupovati podjetja z denarjem tega podjetja, potem danes preko DUTB prihajamo do tretje faze prihvatizacije, to pomeni, da se z raznimi popusti, s preprodajami, razprodajami raznih terjatev do številnih podjetij ustvarja spet neka nova podlaga, da bodo nekateri na čuden, podtalen način prišli do gromozanske vsote denarja, in to neupravičeno. Dolžnost Državnega zbora in tudi nas poslancev je, da to tretjo fazo prihvatizacije, kolikor je le mogoče, ustavimo in jo zaustavimo. Dokler zadeva še teče, je še možno kaj postoriti, dlje ko bomo odlašali, manj bo mogoče postoriti. Prav to preiskovalno komisijo, ki se bo ukvarjala z vsemi temi nepravilnostmi DUTB, mi v Novi Sloveniji vidimo kot orodje, da se ustavi ta tretja faza prihvatizacije, da se na neki način gleda zelo podrobno tem fantom, ki se te stvari gredo, pod prste in se ves čas tudi javnost, tudi državljane opozarja na te stvari, da pri teh poslih ne smemo gledati stran, da je ljudem, ki vodijo DUTB in ki upravljajo s temi posli, treba ves čas gledati pod prste, zaradi tega da se slabe prakse, ki smo jim bili priča do sedaj, ne bodo ponavljale tudi v prihodnosti. To se mi zdi en pomemben element, ki ga ta preiskovalna komisija prinaša. Drugi pomemben element je ta, da verjamem, da bo tudi ta preiskovalna komisija zbrala veliko število dokaznega materiala, ki bo uporaben tudi za organe pregona, da ukrepajo zoper tiste, ki so vsem nam davkoplačevalcem povzročili milijonsko škodo pri dosedanjem poslovanju DUTB. Vsekakor pa nas veseli v Novi Sloveniji, da je bila praktično soglasna podpora za to preiskovalno komisijo, kar se zgodi redko. Tokrat se je, in to nas navdaja na nek način z optimizmom, da bomo vse poslanske skupine naredile vse, tudi poslale v to preiskovalno komisijo svoje dobre poslanke in poslance, da se bodo zagrizli v delo in do konca tega mandata prišli stvarem do dna. Srečno preiskovalna komisija in tisti, ki boste sodelovali v njej! Bodite močni in neomajni, ker zagotovo bodo sledili številni pritiski. Srečno!
Hvala lepa. Mag. Andrej Rajh bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvoli.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani zbor! Tudi poslanci Stranke SAB smo med pobudniki preiskave Delovanja družbe za upravljanje terjatev bank in bomo ustanovitev parlamentarne komisije, ki se bo s tem ukvarjala, podprli. Preden pojasnim zakaj, najprej nekaj o imenu oziroma vzdevku Družbe za upravljanje terjatev bank. Najprej o tem, zakaj Družbi za upravljanje terjatev bank pravimo slaba banka. Tako ji pravimo zato, ker je naša slaba banka od bank, NLB, Nove KBM in drugih, na sebe prevzela posle, pri katerih so se te banke, če milo rečemo, uštele. Slaba banka je prevzela njihova najslabša posojila, prevzela je posojila, ki jih banke same vsaj domnevno ne bi mogle dobiti vrnjenih in ki so ogrožala obstoj bank, s tem pa obstoj našega gospodarstva in suverenosti naše države. A slaba banka mora iz teh slabih poslov narediti dober posel. To je njen namen. Naša slaba banka nikakor ni bila ustanovljena zato, da bi bila slaba. Ravno nasprotno. Ustanovljena je bila zato, da bo boljša od bank, ki smo jih v krizi reševali, da bi rešili naše gospodarstvo, pokojnine, plače in našo suverenost. Ustanovljena je bila zato, da bi iz slabih bančnih poslov, ki bi na koncu v krizi lahko pokopali državo, dolgoročno naredila dober biznis za državo in za nas, državljane. Slabo banko imamo torej zato, da bi po koncu svojega delovanja nagradila pravilen odziv države v tisti globoki krizi. Res je, izjemna gospodarska rast, ki jo imamo prav neprekinjeno že vse od vlade Alenke Bratušek, je seveda dobra in pomembna nagrada za takratne odločitve. Zaradi gospodarske rasti je državni proračun bogatejši in Slovenija je lahko še naprej socialna država. Prav pa je, da se naša takratna naložba, naše tedanje skupno odrekanje vrne tudi iz sredstev, ki smo jih državljani vložili v slabo banko. Slaba banka mora zato zares biti boljša od bank in mora zares oplemenititi z našim denarjem prevzete slabe posle in z našim denarjem financirano poslovanje slabe banke. Uresničiti to poslanstvo seveda ni lahko, a cilj slabe banke je jasen in v Stranki SAB smo prepričani, da mora biti njeno vodstvo vedno in vsakemu sposobno pojasniti in dokazati, da so delali in še vedno delajo učinkovito in izključno v prid države. Če smo denar za reševanje bank dali, ga moramo vsaj toliko dobiti nazaj in ga nameniti v zdravstvo, pokojnine in povišanje blaginje Slovencev. Preiskava delovanja tako imenovane slabe banke je zato v javnem interesu. Prav je, da ugotovimo, ali je ekipa na Družbi za upravljanje terjatev bank prevzete slabe posle primerno plemenitila ali ne, in če ne, tudi primerno ukrepamo. Zato bomo v SAB podprli ustanovitev preiskovalne komisije o ugotavljanju zlorab in negospodarnega ravnanja v slabi banki.
Hvala lepa. Poslanec Jurij Lep bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvoli.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Danes ustanavljamo preiskovalno komisijo z dolgim imenom, ki jo pa lahko imenujemo tudi preiskovalna komisija DUTB. Preiskovalna komisija bo ugotavljala odgovornost nosilcev javnih funkcij v DUTB pri Banki Slovenije, ki je odobrila prenos sredstev na DUTB, Vlade kot skupščine DUTB ter upravnih odborov DUTB. V skladu s 1. členom Zakona o parlamentarni preiskavi se parlamentarna preiskava opravi v zadevah javnega pomena, da se ugotovi in oceni dejansko stanje, ki je lahko podlaga za odločanje Državnega zbora o politični odgovornosti nosilcev javnih funkcij, za spremembo zakonodaje na določenem področju in za druge odločitve Državnega zbora iz njegove ustavne pristojnosti. Namen in smisel parlamentarne preiskave je torej v ugotavljanju in raziskovanju dejanskih stanj v zadevah javnega pomena. Vsekakor menimo, da je javnega pomena preiskava upravljanja DUTB, ki je upravljala z več kot milijardo in pol sredstev, sedaj je tega ostalo še za 886 milijonov evrov. Republika Slovenija je ustanovitelj DUTB in ji je družba v 100-procentni lasti. Sredstva za upravljanje DUTB so javna, prav tako dolg DUTB vpliva na dolg sektorja država. Oslabitve v DUTB v preteklosti pa vplivajo negativno na saldo sektorja država. Zaradi tega je potrebna še posebna pozornost glede DUTB tudi z vidika upravljanja javnih financ države. Glede vloge DUTB je treba povedati, da je bila ustanovljena z namenom pomagati pri prestrukturiranju bank sistemskega pomena, ki so se znašle v težavah. Po prenosu terjatev na DUTB je vloga DUTB zagotoviti največji mogoč donos za državo in davkoplačevalce. Prav tako je naloga DUTB odplačati obveznice z državnim poroštvom, ki so bile izdane kot plačilo za prenesena sredstva, in ustvariti zahtevani donos na prvotno vplačan kapital s strani Republike Slovenije. Temeljno poslanstvo DUTB je na podlagi zakona, Uredbe o izvajanju ukrepov za krepitev stabilnosti bank, sprejetih Smernic za delovanje DUTB, strategije DUTB in v statutu. Tako naj bi DUTB upravljala prevzeto premoženje po pravilih poslovnofinančne stroke ter najvišjih etičnih standardov upravljanja. Glede na vse primere predaj, ki jih zasledimo v medijih, se poraja dvom, ali se bo zagotovil največji donos za državo. Zaradi tega je treba ugotoviti, kateri so bili javni nosilci, ki so delovali v nasprotju s cilji povrnitve največjega možnega zneska za nas, davkoplačevalce. Parlamentarna komisija je instrument iskanja odgovornosti nosilcev javnih funkcij, zato je njena vloga jasna. Vsekakor pričakujemo, da bodo tudi organi pregona odigrali svojo vlogo in raziskali vse domnevne primere oškodovanja državnega premoženja, tudi na podlagi dela naše parlamentarne preiskave. Vloga DUTB še vedno ostaja pomembna. V lasti ima še pomemben del premoženja in terjatev. DUTB naj bi prodala vse svoje premoženje do konca leta 2022, lahko bi pa tudi Vlada predlagala Državnemu zboru ukinitev DUTB, če DUTB proda več kot 75 % prevzetih obveznosti. Presežek tega premoženja naj bi na podlagi obstoječega zakona prešel na SDH, po našem mnenju pa bi lahko ta denar šel na demografski sklad, ker so se v času krize tudi upokojenci odrekali zaradi sanacije bank. Zaradi vsega povedanega v Poslanski skupini Desus podpiramo preiskavo parlamentarne skupine za DUTB.
Hvala lepa. Jani Ivanuša bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvoli.
Lep dober dan vsem skupaj, gospod podpredsednik, vsi ostali prisotni! Zakon o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank, ki je bil sprejet 23. oktobra 2012, ureja Družbo za upravljanje terjatev bank ali tako imenovan DUTB. Med cilje zakona sodi tudi izvedba ukrepov za krepitev stabilnosti bank, tako da se zagotovi gospodarna uporaba sredstev proračuna in njihova povrnitev. DUTB posluje pregledno, gospodarno, učinkovito in uspešno. DUTB zagotavlja preglednost poslovanja tako, da vse postopke odločanja in o sklepanju pravnih poslov dokumentira tako, da je mogoča njihova rekonstrukcija. Banka posluje gospodarno, če so bili viri, ki jih je DUTB uporabila za opravljanje svoje dejavnosti, pridobljeni v ustrezni količini, kakovosti, ob pravem času in po najboljši ceni. DUTB posluje učinkovito, če je bilo doseženo kar najboljše razmerje med uporabljenimi vložki in doseženimi učinki. DUTB posluje uspešno, če je dosegla vnaprej postavljene cilje. Iz smernic za delovanje s 14. 12. 2018 je razvidno njihovo poslanstvo, ki je delovanje po pravilih poslovnofinančne stroke in najvišjih etičnih standardov upravljanja. Premoženje se upravlja tako, da bo omogočena odprodaja po najboljši mogoči ceni. Vlada imenuje neizvršne direktorje upravnega odbora DUTB, neizvršni direktorji pa imenujejo izvršne direktorje. Tako Vlada torej praktično imenuje celoten sedemčlanski upravni odbor DUTB. Vlada preko Ministrstva za finance izvaja nadzor poslovanja banke, Vlada sprejeme tudi smernice, v katerih so merila za ugotavljanje gospodarnosti, učinkovitosti, uspešnosti poslovanja banke. Vlada ima tako popoln nadzor nad DUTB, zato naj sprejme tudi celovito odgovornost za njihove afere. Edini, poudarjam, edini kolikor toliko neodvisen organ nadzora v tem primeru je Računsko sodišče Republike Slovenije. To je pristojno za opravljanje revizije pravilnosti in smotrnosti poslovanja DUTB in gospodarskih družb, v katerih ima DUTB neposredno ali posredno prevladujoč delež glasovalnih pravic. Računsko sodišče je o pravilnosti poslovanja DUTB za leti 2014 in 2015 izreklo negativno mnenje, poslovanje DUTB v letih 2014 in 2015 je neučinkovito in negospodarno. Iz sporočila so razvidne zelo obremenjujoče besedne zveze, pa jih kar nekaj naštejem: ni zagotovila preglednosti postopkov; ni ravnala z zadostno skrbnostjo; ni obvladovala vseh tveganj; ni dovolj opredelila stroškov financiranja in upravljanja; ni pridobila dovolj informacij; ni sklenila vseh potrebnih pravnih aktov z bankami; ni zagotovila pravočasnega prevzema celotne dokumentacije; ni razpolagala s popolnimi seznami pogodb; ni pridobila soglasja skupščine; ni sprejela načrta prodaje sredstev; ni objavila na svojih spletnih straneh; ni izpostavila postopkov pri prodaji terjatev in lastniških deležev; je odločitve sprejemala zgolj na podlagi ustnih poročil in predlogov; ni sklenila podobe s pravnim svetovalcem pred pričetkom opravljanja storitev; odločitev o prodaji je upravni in naložbeni odbor sprejel šele po sklenitvi prodajne pogodbe; ni preverjala ustreznosti zaračunanih stroškov finančnega svetovalca; je družbi povrnila stroške, ne da bi preverila njihovo utemeljitev; nepremičnine je oddala brez javne objave in zbiranja konkurenčnih ponudb; ni uredila načina vodenja, evidentiranja in hrambe minimalne zahtevane dokumentacije; ni imela vzpostavljenega centralnega sistema evidentiranja in arhiviranja prejete in izhodne pošte ter lastnih dokumentov; ni zagotovila preglednosti, sledljivosti svojega poslovanja, rekonstrukcije postopkov do odločanja; ni uredila postopkov izbire direktorjev gospodarskih družb; je prodajala nepremičnine, ne da bi določila postopke in pravila prodaje; ni zagotovila, da bi pooblaščenka za skladnost poslovanja podala mnenje; ni spremljala uspešnosti izvajanja zakonskega cilja; ni uredila načina izračuna kazalnikov poslovanja; glavnega izvršnega direktorja ni imenovala z razpisom; sistem za določanje variabilnega dela prejemkov izvršnih direktorjev ni vseboval kvantitativnih ciljev in ciljev vrednosti; je brez podlage v politiki prejemkov izvajala izplačila članom upravnega odbora; direktorjem so izplačevali dodatke za potne stroške, dodatke za ohranjanje neto prejemkov, sorazmerni del bruto plače, čeprav del in nalog ni mogel opravljati, ker na to funkcijo sploh še ni bil imenovan; stroški najema; je sklenila sporazume o oškodovanju in s tem prevzela plačilo glob in sodnih taks; postopek zaposlovanja je uredila šele po tem, ko je že zaposlila 69 delavcev; je zaposlila več delavcev brez objave prostih delovnih mest; je sklenila pogodbe o zaposlitvi z delavci, ki niso izpolnjevali pogojev za zasedbo delovnega mesta; je določila, da pripada delovna uspešnost tudi zaposlenim, ki povprečno izpolnjujejo svoje redne naloge; zaposlenim so se izplačevali dodatki za lojalnost; je sklenila pogodbe po začetku izvajanja del; ni vodila popolnih evidenc sklenjenih pogodb z zunanjimi izvajalci in ni vodila evidence skrbnikov pogodb; ni imela celovitega pregleda nad tem, kolikšen delež nalog opravljajo notranji zaposleni in kolikšen delež nalog se oddaja zunanjim izvajalcem; ni imela izdelane strategije o tem, na kakšen način bi čim več nalog lahko opravila z razpoložljivim oziroma morebitnim dodatnim lastnim kadrom in s tem zagotovila gospodarnejše poslovanje; plačala je prejete račune zunanjih izvajalcev brez popolnih specifikacij o izvedenih storitvah in brez obstoja dokazil o opravljenem delu; ni zavračala prejetih računov kljub nekakovostno izvedenim delom; ni uredila vsebine minimalne višine in uporabe likvidnostne rezerve in ni opredelila metod za ocenjevanje likvidnostnih tveganj. Vse to so navedbe iz poročila Računskega sodišča. DUTB je z Novo Ljubljansko banko in Abanko ter Novo Kreditno banko Maribor sklenila pogodbo o upravljanju premoženja, s čimer je v letu 2014 prevzela stroške, ki bi jih morale nositi banke, v vrednosti milijon 79 tisoč evrov. DUTB je z namenom ugotovitve obstoja morebitnih stvarnih in pravnih napak na prevzetem premoženju ter za uveljavljanje pravic pri treh odvetniških družbah naročila izvedbo skrbnih pravnih pregledov prevzete kreditne dokumentacije. O njihovi nekakovostni izvedbi in neustreznosti predpisov za uveljavitev svojih pravic je oktobra 2014 obvestila Ministrstvo za finance, kljub temu pa še naprej naročala izvedbo skrbnih pravnih pregledov in za to porabila sredstva v znesku 327 tisoč evrov. Katere so bile te tri odvetniške pisarne, se sprašujem. Seveda gre za poslovno skrivnost. DUTB pri prodaji portfelja terjatev ni vnaprej opredelila osnovnih elementov prodajnega postopka ter meril za izbor ponudnikov in v javnih objavah ponudnikom ni dala popolnih informacij. Vabilo k dajanju ponudb za več terjatev je objavila, potem ko je prodajo že opredelila kot portfeljsko, kasneje pa je odločitev o postopku prodaje spreminjala. DUTB ni zagotovila najvišje možne konkurence med ponudniki in ni zagotovila enakopravne obravnave ponudnikov. Z načinom vodenja prodajnega postopka je vplivala tudi na doseženo prodajno ceno. V procesu prodaje je bila v časovni stiski in ponudniki niso imeli dovolj časa za pripravo kakovostnih ponudb, o pravnem pregledu osnutka prodajne pogodbe pa ni dokazil. V splošnih pogojih prodaje je določila pogoje prodaje, s katerimi je želela preprečiti, da bi kupec terjatve prodal naprej tretjim osebam ali pa bi dolžniki ali z njimi povezane osebe nazaj odkupile terjatve, tega pa pri tej prodaji ni zagotovila. V letu 2015 je DUTB za izvedbo projekta, povezanega s hotelirsko dejavnostjo, ustanovila namenski družbi DUP1 in DUP2, delniški družbi, ki ju je v izogib zakonskim omejitvam ustanovila preko odvetniške družbe. V pogodbi z odvetniško družbo DUTB ni določila vsebine storitev in ni preverjala specifikacij k prejetim računom. Vseh gradiv v zvezi s tem projektom niso obravnavali pristojni odbori in do konca leta 2015 niso odločili o spremembi ali o ukinitvi tega projekta, kljub temu da ga DUTB ni izvajala. Kdo je ta odvetniška družba, se sprašujem. DUTB je leta 2014 in 2015 pri naročanju storitev zunanjih izvajalcev kršila določbe Zakona o javnem naročanju v skupni vrednosti 881 tisoč 880 evrov. DUTB je z odvetniškimi družbami sklenila pogodbe za izvedbo pravnega svetovanja, kljub temu da so bile po postopku javnega naročanja te izbrane zgolj za izvedbo skrbnih pravnih pregledov, pri tem pa je vrednost storitev pravnega svetovanja tudi presegala vrednost storitev skrbnih pravnih pregledov. S katerimi odvetniškimi družbami, se sprašujem. Spet gre za poslovno skrivnost. DUTB je odvetniški družbi omogočila zvišanje cen storitev zaradi izteka veljavnosti pogodbe pred zaključkom del. Kateri družbi, se sprašujem. Dva zaposlena, ki jima je prenehalo delovno razmerje v DUTB v tretjem četrtletju 2018, sta prejela, tako vsaj pravi vir, odpravnini v višini 42 tisoč 492 evrov bruto. Vlada je na svoji seji sprejela odziv na ugotovitev Računskega sodišča glede revizije postopkov DUTB. Vlada se je od poročila distancirala, rekoč: »V reviziji so bile po mnenju sodišča ugotovljene določene nepravilnosti, neučinkovitosti in negospodarnosti.« Torej se Vlada ne strinja z revizijskim poročilom. Toda, pozor, revizijsko poročilo Pravilnost in smotrnost poslovanja Družbe za upravljanje terjatev bank v letih 2014 in 2015 ima kar 426 strani. Ker se mi izteka čas, ne morem do konca povedati. Rekel bom tako, v SNS smo mnenja, da DUTB ni poslovala in ne posluje v skladu s cilji zakona, zato je prav, da opravimo parlamentarno preiskavo. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Dr. Anže Logar bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvoli.
Hvala, predsedujoči. Preiskovalna komisija o slabi banki oziroma Družbi za upravljanje terjatev bank je logična posledica preiskovalne komisije o zlorabah v slovenskem bančnem sistemu. Kot so moji predhodniki že opisali, najprej se je kriminal dogajal v podjetjih, potem se je kriminal dogajal v bankah, zdaj pa zelo upravičeno domnevamo, da se je od leta 2013 oziroma 2014 kriminal dogajal tudi v tako imenovani slabi banki. Naj opomnim, da je bila po prvotnem zakonu slaba banka predvidena za obdobje 5 let, kar pomeni, da bi konec leta 2017 morala prenehati s svojim delovanjem, vlada Alenke Bratušek je obdobje delovanja slabe banke podaljšala za nadaljnjih 5 let, kar pomeni, da se bo doba te institucije iztekla hkrati z iztekom mandata tega sklica parlamenta, v kolikor bo do konca opravljal svoje delo. Mogoče samo za osvežitev, kaj piše v strategiji DUTB. Na 1. strani, citiram: »Vse aktivnosti DUTB so usmerjene v dodajanje vrednosti za Republiko Slovenijo in njene davkoplačevalce. Tako dodajanje vrednosti ne vključuje le doseganja finančnih ciljev, kot so določila ZUKSB in Smernic za delovanje DUTB, temveč tudi posredne pozitivne vplive krepitve ekonomskega stanja v Sloveniji z uspešnimi prestrukturiranji in izboljšavami v vodenju podjetij ter krepitev baze znanja o upravljanju slabih terjatev.« Skratka, sami pozitivni cilji, nekako se pa to ne usklajuje s tem, da danes v Državnem zboru ustanavljamo preiskovalno komisijo o delovanju v slabi banki. Skratka, vizija je eno, namen je eno, izvedba očitno nekaj drugega. Prej sem slišal, da je slaba banka prevzela vse slabe terjatve, ki so nastale v slovenskem bančnem sistemu, ponavljam, veliko njih zaradi kriminalnih dejanj bančnikov in tistih, ki so bili z njimi povezani. Ne drži. Če bi bilo to res, potem bi bil marsikakšen posel drugače izpeljan, kot je bil tudi na slabi banki. Recimo, konkreten primer, družba KB1909 je izpolnjevala vse pogoje za prenos z Nove Ljubljanske banke na slabo banko, pa ne meni ne članom preiskovalne komisije v bančništvu ne Računskemu sodišču ni znano, zakaj ta prenos ni bil izpeljan. Vam pa povem, to pa verjetno veste, da je visoka uslužbenka družbe KB1909, nekdanja uslužbenka, danes svetovalka direktorja DUTB. Takih primerov je še mnogo več. Na njih smo naleteli pri našem delu v času opravljanja dela preiskovalne komisije v bančništvu. Mislim, da ste člani Državnega zbora pred kratkim prejeli tudi pismo zaposlenih v DUTB, kjer je bilo povedano, da v bistvu nič ne štima v tej inštituciji. Inštitucija je obglavljena, odnosi so katastrofalni in številne nepravilnosti se dogajajo v tej inštituciji. Mogoče samo dve iz družbe, ki je bila že prej omenjena, DZS, neverjetno, bančnica, ki je v eni od slovenskih bank odobravala kredite družbi DZS, je, potem ko je bila ustanovljena slaba banka, zamenjala smer in se zaposlila ravno v družbi DZS in se na strani DZS pogajala s slabo banko o kreditih, ki jih je ona odobrila. Takšno je stanje v slovenskem sistemu. Ko smo mi v preiskovalni komisiji od DUTB zahtevali dokumente od nekega spornega posla, ne boste verjeli, na naše presenečanje in zgroženost smo dobili originalne dokumente. Če smo mi dobili originalne dokumente, pomeni, da je DUTB ostala brez dokumentov. Si predstavljate? Kako si to lahko sploh dovolijo? Prva stvar, ki smo jo naredili, ja bila, da smo samo kopirali dokumente in originale poslali nazaj na DUTB. Predstavljajte si, če bi zaradi kakšnega izgubljenega ali pa dokumenta, ki ga ne bi bilo v hiši, potem okvirili Državni zbor ali preiskovalno komisijo, da niso mogli kakšnega posla izpeljati do konca. Pred nami je pomembna naloga. Tudi mene veseli, da so vse poslanske skupine pristopile k tej preiskovalni komisiji. To bo zahtevna naloga. Mislim, da bo zahtevala tudi veliko dodatnega znanja, poleg bančne zakonodaje, forenzike, kriminalistike tudi poznavanje insolvenčne zakonodaje, zato jaz upam, da kakšna poslanska skupina kot strokovnega sodelavca ne bo predlagala Nine Plavšak. Kot veste, je ona sodelovala pri pripravi zakonodaje, potem pa na strani tistih, ki so zlorabljali to zakonodajo, kot svetovalka, da so našli zakonske luknje oziroma luknje, ki so bile tako ali tako že inkorporirane namenoma v zakonodaji, in bogato služila, mi davkoplačevalci pa smo to plačali. Kot sem rekel, to je logično nadaljevanje dela prejšnje preiskovalne komisije. Verjamem, da bodo priče ne z lahkim srcem prihajale na to preiskovalno komisijo. Verjamem, da bodo člani te preiskovalne komisije dobro sodelovali, s ciljem, da izpolnijo namen in cilj te preiskovalne komisije, ki je določen z mandatom. Iskreno upam, da bo to zadnja preiskovalna komisija s tega področja, da ne bo treba v naslednjem mandatu opraviti še tretje preiskovalne komisije, in sicer o delu organov pregona, ker tam ne bi bilo nič narejenega. Hvala.
Hvala lepa. Igor Peček bo predstavil stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca. Izvoli.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane kolegice in kolegi! Namen ustanovitve Družbe za upravljanje terjatev bank je bil danes podan že večkrat. V nadaljevanju bom kar uporabljal ime, ki je bolj splošno znano, se pravi slaba banka. Osnovni namen je torej bil, da se nanjo prenesejo sredstva dolžnikov, ki so bili ob prenosu bodisi prezadolženi bodisi plačilno nesposobni, poleg tega pa so se spopadali tudi s kapitalsko neustreznostjo. Slaba banka naj bi izvajala strategijo prestrukturiranja teh finančnih obveznosti na način, da bi dolžnik dosegel kapitalsko ustreznost in na ta način lahko izpolnjeval svoje finančne obveznosti. Poleg tega naj bi dolžnik po ureditvi prestrukturiranja denarnih tokov ponovno pridobil likvidnost na trgu, financiral obratna sredstva in izvedbo tistih nujnih naložb s ciljem nadaljevanja poslovanja oziroma da bi s svojim poslovanjem lahko ponovno začel. Osnovna naloga slabe banke je torej pomagati pri prestrukturiranju bank sistemskega pomena, ki so se znašle v likvidnostnih težavah, ter poskrbeti, da se s premoženjem upravlja na način, da se v maksimalni možni meri povrne sredstva davkoplačevalcev, ki so bila vložena v bančno sanacijo. S tega vidika je namen ustanovitve in pa naloga, ki naj bi jo izvajala slaba banka, z vidika nadaljevanja poslovanja družb, smiseln in upravičen. Omenjena je bila tudi strategija izvajanja poslovnih potez, ki je prav tako smela. Izkazuje pa se, da v delovanju slabe banke obstajajo resne pomanjkljivosti, ki preprečujejo njeno učinkovito poslovanje. Namen ustanovitve parlamentarne preiskave razumemo kot oceno in ugotovitev dejanskega stanja glede domnevno negospodarskih in tudi protipravnih odločitev družbe v zvezi s prenosom, upravljanjem in prodajo terjatev ter premoženja. Na to je v svojih revizijskih poročilih opozorilo tudi Računsko sodišče Republike Slovenije. Izpostavili so spornost glede uvrstitve komitentov na seznam za prenos terjatev na slabo banko, na način njihovega izbora in tudi na vzpostavitev revizijske sledi, ki bi zagotavljala transparentnost postopkov. Po mnenju Računskega sodišča slaba banka ni zagotovila, da kupec terjatev ne bi mogel prodati naprej tretjim osebam niti da jih dolžniki ne bi mogli odkupili nazaj. To pomeni, da je obstajalo oziroma da obstaja tveganje, da so se terjatve preprodajale prvotnim dolžnikom, kar je bilo tudi navedeno. Poročilo navaja tudi nepregledno poslovanje v procesu naročanja zunanjih svetovalnih družb ter izogibanja konkurence med ponudniki, ki jih slaba banka ni enakovredno obravnavala. Poleg tega se zastavlja tudi pomembno vprašanje, kdo, katere osebe in kateri organi so odločali, katere terjatve in po kakšni vrednosti so se prenašale na slabo banko. Glede nepravilnosti pri prodaji zemljišč so bile ugotovljene neskladnosti internih aktov slabe banke z veljavno zakonodajo in tudi delovanje notranjih mehanizmov, kontrol, zaradi česar je bilo premoženje oškodovano. Revizorji so pri prodaji zemljišč našli primere malomarnosti in opustitve dolžnih ravnanj. Tudi po mnenju Vlade lahko sklepamo, da v določenih primerih niso bili spoštovani ne interni akti slabe banke ne veljavna zakonodaja. To lahko povežemo z dejstvom in namenom, da bi se vrednost slabe banke oškodovala. Vlada meni, da je upravni odbor slabe banke Ministrstvu za finance prikrival ugotovljene nepravilnosti in ni zagotovil pravočasnega, celovitega poročanja. Lahko sklepamo tudi, da upravni odbor glede ugotovljenih nepravilnosti ni pravočasno ukrepal. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca se nam zdi pomembno, da se ugotovijo morebitne nepravilnosti v postopku prenosa terjatev in drugega premoženja na slabo banko, ne bi pa želeli, da se karkoli napoveduje vnaprej in da se delajo prehitri zaključki brez prave ocene. Preiskovalna komisija bo ugotavljala, kako je slaba banka preverjala kupce terjatev, da ti terjatev ne bi prodajali prvotnim dolžnikom, kdo so bili ključni odločevalci pri prenosu terjatev, kakšni so bili kriteriji in merila za določitev terjatev, kakšna je bila skrbnost pri upravljanju in revidiranju terjatev ter tudi morebitna odgovornost Banke Slovenije kot regulatorja bančnega sistema. Ker pri dosedanjem delovanju in ob poimenovanju slabe banke lahko sklepamo, da je prihajalo do določenih anomalij, ker je bila sanacija bančnega sistema financirana iz davkoplačevalskih sredstev in ker je gospodarno poslovanje slabe banke v javnem interesu, bomo v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca odreditev parlamentarne preiskave seveda podprli. Hvala.
Hvala lepa. Matjaž Han bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvoli.
Podpredsednik, hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Zdaj smo pa enkrat, hvala bogu, politika, ki je tako osovražena v tej državi, politiki, ki smo tako osovraženi v tej državi, vsaj enkrat na eni strani, kjer upam, da bomo mi s prstom pokazali na tisto drugo stran, ki se ji reče, po mojem, finančna industrija. In v finančni industriji, dragi moji, ni nobenega naključja. Vsi, ki ste pred mano govorili – jaz se pod vse te besede podpišem. Me pa nekatere stvari zmrazijo. To, kar je Jernej odlično nastavil, Anže zaokrožil s tem, da so kriminal delali najprej v podjetjih, potem na bankah, zdaj delajo v DUTB, to vse drži, ampak veste, v javnosti smo še zmerom politiki tisti krivi za čisto vse, kar se v tej državi slabega naredi. Vendar mi nekatere zakone, nekatere zadeve sprejmemo v dobri veri. Res pa je, da politik odide, zato ker mu šofer pelje osemkrat neki instrument na neko mesto, to stane verjetno 48 evrov, zato ker se pa milijarde ukradejo pa, bom zdaj rekel tako kot včasih, nikome ništa. Upam, da bomo vsi skupaj ugotovili, kaj je tukaj narobe. V vseh letih ustanavljanja in delovanja slabe banke se je nakopičilo veliko vprašanj, vsa ta vprašanja pa so žal brez odgovorov. Razlogi za njeno ustanovitev in spopadanje z njihovimi posledicami, verjemite mi, so pustili odločilen vpliv na zadnje desetletje in na življenje vseh nas, vseh državljanov v tej naši državi. Slabe terjatve so nastale tako, da so banke dale posojila, v zameno pa so vzele zavarovanja, zavarovanja v obliki nepremičnin, zavarovanja v obliki deležev v podjetjih. Med temi, ki so najemali te kredite, so bili tudi pošteni podjetniki z neko vizijo, me je pa strah, da je bilo več tistih tako imenovanih lumpov. Ko je nastopila kriza, pa so banke množično zahtevale hitrejša odplačila in višja zavarovanja, tudi naše banke, slovenske banke. S takim načinom razmišljanja so banke, tudi tuje banke, ki so denar vlekle v svoje matične države, tudi tiste dolžnike, ki so pošteni dolžniki, ki so se pošteno, z dobrimi nameni zadolžili, potisnile čez rob. Tako je nastala bančna luknja, ki je bila izkopana, za bančno luknjo pa je nastal oziroma je začel delovati tako imenovani kreditni krč in je bila zadeva končana. Pri vsem tem so banke pokazale enako malo razumevanja za težave podjetij in ljudi, ki so prišli v te težave. Kot sem rekel, eno so bili tajkunski krediti, eno so bili tisti pravi podjetniški krediti, ampak vse je šlo v isto malho. Država je zato morala dokapitalizirati nasedle banke, terjatve, ki so bile ocenjene kot slabe, v skupni vrednosti 5 milijard oziroma 4,9 milijarde evrov, je prenesla na tako imenovano slabo banko, ki jo je država ustanovila z javnim denarjem, in izdajo še dodatnih obveznic, da bi omogočila začetek poslovanja s terjatvami, katerih vrednost je bila zdaj ocenjena le na milijardo in pol, torej na okvirno tretjino prvotne vrednosti. To je bila osnova in tukaj sem se tudi jaz strinjal. Kako pa so bile te vrednosti določene, pa ostaja menda, upam med nami, eno največje in neodgovorjeno vprašanje. V nadaljevanju pa nas je verjetno vse osupnil odnos te ustanove, tako imenovane slabe banke, do svojega lastnika – do države, do politike, če želite. Odnos do reševanja težav in odnos do ljudi, vseh tistih, ki jim je bila tako imenovana slaba banka na nek način neka mačeha. Zato je poimenovanje slaba banka v tem primeru, ime, povsem na mestu. V vseh teh in mnogo drugih primerih ni bila slaba banka nič boljša od bank, ki so kopale luknjo, potem pa sprožile še ta kreditni krč. Posamezni zaposleni, posamezni izvršni direktorji, posamezni neizvršni direktorji, to korporativno znanje, ki so ga imeli – ljudje so se za moje pojme vedli zelo ošabno in imeli veliko mero arogance do vseh težav, ki so jih ljudje imeli, in s tem se je na nek način krepila jeza med politiko in med navadnimi ljudmi do tega odnosa v slabi banki. Ta aroganca, dragi moji, poleg vseh nepravilnosti, ki jih je slaba banka naredila, terja na nek način odgovore. Naj spomnimo samo na to zgodbo gradbenih podizvajalcev, ki so prišli v slabo banko, glede izbrisnic. Oni so pošteno oddelali svoj del, dvakrat plačali tisto delo, na koncu niso dobili izbrisnic in iščejo se papirji, vsake toliko časa ti papirji pridejo na plan in še danes ti podizvajalci niso dobili zasluženo poplačanih svojih del. Spomnimo se trmarjenja, za moje pojme, in zavračanja ponudb delavcev, da bi se takrat odkupilo podjetje, na primer Adrio Tehnika – ne, je moral priti tujec. Naši ljudje, ki imajo znanje, niso bili dovolj dobri, da bi lahko odkupili Adrio Tehnika. Spomnimo se težav nekaterih občin, kjer so v občinah ostali prazni objekti, pa so želele občine stopiti v kontakt z DUTB pri nekaterih projektih pa so bile, upam reči, nesramno zavrnjene. Zakaj? Ali štejejo samo najvišje ponudbe? Šteje samo denar? Tukaj je zopet veliko vprašanje. Zato je toliko težje razumeti druge primere, ko je ta ista slaba banka stopala v zelo prijateljske stike s kupci. S tistimi kupci, ki so imeli eni veliko denarja, bolj nenavadno je pa s tistimi, ki sploh niso imeli denarja, pa so imeli povezave predvsem s tistimi ljudmi, ki so ustvarjali slabe terjatve, in posel se je zelo hitro naredil. Zato se je težko znebiti vtisa, da slaba banka – seveda smo danes bolj pametni – ni produkt te finančne industrije z namenom poceni kupiti, kupci pa so predvsem izbrani in vnaprej določeni. Ta aroganca nekaterih posameznih gospodov, ki so na pomembnih položajih, je, da se znajo korporativno obnašati, da znajo upravljati premoženje in da niso dolžni nobenemu polagati računov. Tudi ne nekim poslancem, nekim politikom, ki so tako ali tako nebodigatreba. Vprašanje, na katero moramo odgovoriti oziroma mora odgovoriti ta komisija, je za moje pojme strnjeno zelo dobro v 11 točkah na 2 straneh. Pri nekaterih zadevah ne bo treba ugotavljati, ali so bile storjene nepravilnosti, ker so bile storjene nepravilnosti, saj jih je Računsko sodišče tako ali tako ugotovilo, ampak seveda to ni dovolj, nekateri so še lahko na svojih mestih. Tako da verjamem, da bo ta komisija uspešno opravljala delo, kot so do zdaj tudi nekatere druge, in da bomo dobili nek epilog in da ne bomo samo politiki tiste črne račke v naši državi. Tri revizije Računskega sodišča so označile poslovanje slabe banke od leta 2013 do leta 2015 za neučinkovito, negospodarsko in so izrekle negativno mnenje. Zadnje je bilo izdano 5. julija lani, mesec dni po zadnjih volitvah v Državni zbor. Seveda gre za prva poslovanja DUTB, ko se je v bistvu DUTB začel, po prenosu večine terjatev v njegovo last in v glavnem za obdobje, dragi moji, ko so to banko vodili tako imenovani tuji menedžerji, ki so seveda bistveno boljši kot naši, ker je to nek vsesplošen vtis, ampak jaz pravim, ni važno ali je John ali je Johan ali je Janez, tisti, ki misli varati, ki misli, bom rekel, se okoristiti, ni nič boljši. Upam, da se bodo ugotovile vse nepravilnosti, ki so jih tudi ti ljudje storili. Nakopičilo se je toliko neodgovorjenih vprašanj, da bo imela komisija, se z Anžetom strinjam, zelo težko delo, poznamo pa dovolj dejstev, da je mogoče preiskavo omejiti v okvir tudi pristojnosti parlamenta. Morda bo olajševalna okoliščina za delo komisije prav najbolj kritiziran vidik delovanja DUTB. Z njegovo zasnovo in operativnim delovanjem se je neposredno ukvarjala le peščica nosilcev javnih funkcij oziroma politikov, vsi ostali pa smo večinoma bolj ali manj glasno zahtevali pojasnila, ki pa jih, tukaj se strinjam z večino od vas, včasih sploh nismo dobili. Zato nas v stranki Socialnih demokratov veseli, da imamo končno politično večino za preiskavo in osvetlitev celotnega problematičnega obdobja. Vsako zaupanje je treba vračati, zato upam, da bodo pri delu komisije tvorno sodelovale vse poslanske skupine, tako kot smo v preteklem mandatu vsi aktivno sodelovali v preiskovalni komisiji v bančni sanaciji. Verjamem, da vsi skupaj nismo povsem zapravili priložnosti za slabo banko do konca predvidenega delovanja, da ta slaba banka uspešno zaključi svoje delo v skupno korist, a le, če se bomo iz tega vsi skupaj nekaj naučili in da ne bomo iskali grešnih kozlov samo v politiki, ampak tudi kje drugje. Socialni demokrati bomo seveda tvorno sodelovali v delu preiskovalne komisije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Monika Gregorčič bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvoli.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Družba za upravljanje terjatev bank, skrajšano DUTB, oziroma tudi slaba banka je nastajala v burnih gospodarskih okoliščinah na prelomu let 2012 in 2013, ko se je kriza s tako imenovanim dvojnim dnom zarezala v vse pore našega življenja. Posledično prav tako burne so bile tudi politične okoliščine, ki so vrh dosegle z zloglasnim poročilom KPK in razpadom tedanje druge Janševe vladne koalicije. Ko se danes ozremo nazaj na dogodke izpred nekaj let, lahko, kar se sanacije bančnega sistema tiče, zaključimo, da je bila ta sanacija izjemno draga, žal mnogo prepozna in netransparentna. Ustanavljanje slabe banke so spremljala burna nasprotovanja tedanje opozicije, ki je zahtevala celo izvedbo referenduma. Vse zaplete je na koncu presekalo Ustavno sodišče, ki je presodilo, da ima učinkovito delovanje države še posebej v okoliščinah gospodarske krize prednost pred pravico do referenduma. Kljub temu da je Alenka Bratušek kot opozicijska poslanka sprva nasprotovala konceptu sanacije bančnega sistema preko slabe banke, se je kasneje kot predsednica Vlade odločila, da nadaljuje z zastavljeno konsolidacijo javnih financ, privatizacijo in tudi z bančno sanacijo preko DUTB. Zakaj je bila slaba banka v času nastanka tako pomembna? Njena glavna naloga je bila pomoč sistemskim bankam, ki so imele težave z likvidnostjo in s solventnostjo. Tako se je preprečil zlom našega celotnega bančnega sistema, ki ni bil tako zelo daleč, kot se morda danes domneva. Pri ustanovitvi slabe banke se je zasledovalo štiri ključne cilje: zmanjšati skupne stroške sanacije bančnega sistema, sistem stabilizirati, aktivno upravljati in sodelovati pri prestrukturiranju gospodarstva in na koncu odprodati premoženje po najvišji možni ceni, ko se razmere na trgu normalizirajo. Ker sredstev in premoženja ni bilo smiselno prodajati pod prisilo, je bila življenjska doba DUTB že podaljšana za dodatnih 5 let, torej do konca leta 2022, ko bodo morebitno preostalo premoženje ter pravice in obveznosti prešli na SDH. Do tu je še vse teklo kolikor toliko po načrtih. Papir pač prenese vse, verjamem da, dobronamerno zapisane zakonske določbe, smernice in podobne zapise, v praksi pa se je žal očitno začelo dogajati še vse kaj drugega. Obstajajo sumi, da je bilo pri dosedanjem delovanju slabe banke več negospodarnih in morda celo protipravnih odločitev. Poročila Računskega sodišča in ugotovitve KPK problematizirajo način delovanja slabe banke vse od njene ustanovitve naprej, pa tudi kriminalistične preiskave, vladna poročila, posledične kadrovske menjave in različni medijski zapisi ne pričajo ravno o poštenih poslovnih praksah DUTB. Že vlada dr. Mira Cerarja se je na začetku prejšnjega mandata soočila s temi izzivi, zaradi katerih je odreagirala hitro, razrešila je vodstvo DUTB in s spremembo področnega zakona državi kot edini lastnici dala večja pooblastila pri upravljanju, nadzoru in kadrih v slabi banki. A očitno je, da tudi ti ukrepi žal niso zadostovali za odpravo vseh tveganj in nepravilnosti. Največ očitkov o nepreglednem poslovanju vzbuja ravno področje prodaje premoženja, predvsem gre za terjatve in nepremičnine. Obstajajo sumi, da so bili nekateri izbrani kupci hkrati tudi prvotni dolžniki ali z njimi tesno povezane osebe. Na ta način so dobili priložnost svoje prej obremenjeno premoženje odkupiti nazaj po močno diskontiranih vrednostih, razliko pa smo plačali vsi davkoplačevalci. Takšne prakse se enostavno ne bi smele dogajati. Sanacija bančnega sistema je bila predraga, da bi se kdorkoli tako igral z našim denarjem. Za bolj nazoren prikaz celotne dimenzije naj ponovno navedem le nekaj dejstev in številk. Slabe terjatve in naložbe so bile na slabo banko prenesene s štirih glavnih poslovnih bank v težavah, to so bile NLB, NKBM, Abanka in Banka Celje. Skupna bruto vrednost prenesenih slabih terjatev je bila skoraj 5 milijard evrov, njihova prenosna vrednost pa skoraj 1,6 milijarde evrov, povprečen diskont je torej znašal kar 68 %. Dodatnih 300 milijonov evrov so znašali še celotni stroški odkupa terjatev, sanacije in pripojitve Probanke in Factor banke. To niso majhne številke, daleč od tega. V Poslanski skupini Stranke modernega centra zato upravičeno pričakujemo, da bo ta parlamentarna preiskava raziskala vse okoliščine in morebitne dvome o načinu oblikovanja slabe banke, o prenosu slabih terjatev in naložb, o pripojitvi Factor banke in Probanke, o upravljanju slabe banke ter da bo komisija ugotovila, ali samo delovanje DUTB predstavlja sistemsko tveganje in nadaljevanje ali celo poglabljanje bančne luknje. Aktualni vladi oziroma pristojnemu ministru za finance predlagamo tudi, da neodvisno od poteka te parlamentarne preiskave dosledno in aktivno izvaja nadzor nad delovanjem DUTB ter zagotovi ukrepe, da bo poslovanje slabe banke bolj transparentno, gospodarno in pošteno. Ob koncu želim še posebej poudariti, da bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra v imenu vseh davkoplačevalcev, ki smo sanirali naš bančni sistem, vztrajali in zahtevali, da bo slaba banka do konca mandata izpolnila svojo z zakonom ji naloženo nalogo, da bo gospodarno ravnala z javnim denarjem, ki ga je prejela zato, da bo bančni sistem sanirala, in nato ta sredstva v kar največji možni meri povrnila nazaj v proračun. Torej da bo ravnala v interesu vseh državljanov Republike Slovenije in ne le v interesu peščice privilegiranih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prišli smo do stališča zadnje poslanske skupine, Primož Siter bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvoli.
Najlepša hvala, predsedujoči. Lep pozdrav, kolegice in kolegi! Razlogov za preiskavo poslovanja DUTB je več kot dovolj. Od svoje ustanovitve leta 2013 dalje DUTB aktivno sodeluje pri razprodaji državnega premoženja, slovenskih podjetij in nepremičnin, po absurdno nizkih cenah. Pri tem se, kot v poročilih navajata tudi Računsko sodišče in KPK, že leta poslužuje prirejanja cen, prikrivanja informacij, neenake obravnave ponudnikov, grobih kršitev pravil javnega naročanja, spornih praks kadrovanja in nesorazmernega določanja višine plač zaposlenih. Ustanovitev komisije smo v Levici podprli, a pod pogojem, da preiskava pokrije obdobje od leta 2009 dalje, ko so se v javnosti pojavili prvi pozivi k ustanovitvi slabe banke, in ne zgolj od leta 2012, ko je bila sprejeta zakonska podlaga za ustanovitev DUTB, kot so sprva predlagali v NSi. Tako bo možno raziskati tudi številne sporne prakse in interese ključnih akterjev, ki so sodelovali pri ustanavljanju DUTB. V nasprotju s poslanci NSi namreč v Levici menimo, da je bila slaba banka od vsega začetka slaba ideja, saj je bila zasnovana na principu privatizacije dobičkov in podružbljanja stroškov. Na to so že pred ustanovitvijo DUTB opozarjali slovenski ekonomisti, kot sta Ivan Ribnikar in Jože Mencinger. Ti so povsem upravičeno svarili, da gre pri načrtu državne slabe banke za rešitev, ki bo v primerjavi z ustanovitvijo internih slabih bank ali neposredno državno dokapitalizacijo bank davkoplačevalce stala daleč največ. Prav tako so povsem upravičeno opozarjali, da slaba banka ne bo mogla poznati razmer v vsakem posameznem podjetju, da zato ne bo znala sama ustrezno ovrednotiti slabih posojil in da nazadnje tudi ne bo uspešna pri njihovi izterjavi. V posmeh tem svarilom je bila v času druge vlade Janeza Janše, katere del je bila tudi NSi, ustanovljena državna slaba banka, kot so jo zahtevali tako imenovani mladoekonomisti, zbrani okrog Janeza Šušteršiča. Takšna DUTB je bila že od vsega začetka zamišljena kot institucija za hitro razprodajo. Ustanovljena je bila v obliki družbe zasebnega prava v javni lasti, za katero mnoge omejitve ne veljajo. Ne samo plačne, DUTB lahko brez omejitev posluje tudi s podjetji iz davčnih oaz. Država in državna podjetja ne smejo sklepati poslov s podjetji, katerih lastništvo ni znano, DUTB pa takšnih omejitev nima. To seveda pomeni, da imajo špekulativni skladi, razbremenjeni plačevanja davkov, avtomatsko prednost. Poleg njih pa tudi bivši lastniki, ki lahko zdaj skozi davčne oaze z velikimi popusti spet pridejo do svojega premoženja. Škandale, v katere so bili vpleteni posamezniki, ki so bili posredno ali neposredno vpleteni v poslovanje DUTB, bi lahko naštevali v nedogled, toda s tem ne bi zaobšli ključnega problema. DUTB nikakor ni bila zasnovana kot institucija v javnem interesu, ki se je po nesrečnem naključju izjalovila zaradi nekih pritlehnih dejanj moralno oporečnih posameznikov, ki so jo izkoristili za zasledovanje svojih zasebnih interesov. DUTB je bila od samega začetka osnovana na ekonomskih, pravnih in političnih temeljih, ki so takšno delovanje ne le omogočali, temveč celo spodbujali. Škandali okrog DUTB, o katerih smo zadnjih 6 let brali v medijih, zato niso le slučajne anomalije, temveč strukturni princip delovanja DUTB. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin, prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Najprej želi besedo predlagatelj. Izvoli, Jernej Vrtovec.
Najlepša hvala. Hvala vsem predstavnikom poslanskih skupin za pozitivna stališča. Naj najprej obrazložim to zadnje. V Novi Sloveniji, ko smo pripravljali to dokumentacijo, smo se strinjali, da se preiskuje oziroma da je začetek preiskave leto 2009. Napačna informacija, »za razliko od« nas, je bila podana v stališču. Se pravi, strinjamo se in smo tudi tukaj z Levico, ki je problematizirala to, da bi bil začetek preiskave leto 2012, potem uskladili vse stvari. Tako da mislim, da je to prav, 2009, če želimo temeljito napraviti preiskavo. Tudi leto 2011, pa različne lobistične stike se omenja, različne članke, ki so o tem pisali, zaradi tega je to prav in se strinjamo. Da ne bo pomote. Dejansko bomo, če bo zastavljeno tako, kot je v gradivu, in bo vse potekalo tako, resnično začeli s samim začetkom. Omenjeni so bili ljudje, prva garnitura okrog slabe banke, tako imenovani fantje iz Švedske pa Finske. Jaz si želim eno stvar, in sicer da bi se tudi ti ljudje odzvali vabilu in prišli pred preiskovalno komisijo pričat. Če kaj, potem preiskovalna komisija ne sme ločiti na naše in vaše, ampak mora enakopravno obravnavati vse. In trdim, da je bila DUTB sprega od samega začetka naprej. Sam prenos terjatev, že večkrat je bilo omenjeno, pa bom podal še en primer, ki še ni bil tako izpostavljen tekom današnje razprave, veste, z NKBM na DUTB je bilo prenesenih tudi kakšnih 10 % delnic družbe Letrika. Vrednost delnice na dan prenosa je bila 31 evrov. Takšna je bila vrednost. Ob prenosu pa je bila vrednotena – po koliko? Po 10,2 evra. 20 evrov manj. Torej, kdo je to vrednotil? Na kakšen način so se sprejemale odločitve v banki, da je bila delnica prenesena po takšni vrednosti? Kdo je oškodoval to banko, ki smo jo davkoplačevalci sanirali? To bo naloga naše preiskovalne komisije. Ampak, pozor, ta isti primer: v nekaj mesecih, v mesecu dni je ta delnica že kotirala na 42 evrov na borzi, prodana pa bila nemškemu podjetju po 67 evrov. Se pravi, DUTB je dobro optimizirala to zgodbo. Ampak, glej ga, glej, nizek prenos, ta popust, prenosna vrednost z DUTB na DUTB, gospe in gospodje, je bil zlasti zaradi interesa ne nemškega kupca, ki je dal pošteno ceno, ampak enega drugega slovenskega kupca, ki je želel kupiti te delnice in prevzeti podjetje Letrika. In sprva je ta gospod mislil, da mu bo to uspelo. Oškodovana na koncu pa je bila banka. Omenjene so bile na začetku svetovalne pogodbe in tako naprej. Seveda, vse svetovalne pogodbe, ki so bile sklenjene na DUTB ali pa jih je DUTB sklenil od začetka naprej, bo morala preiskovalna komisija pregledati. En primer vam še povem, ki je medijsko odmeven, poznano podjetje Quartz, s katerim je DUTB sklenil za 2,7 milijona evrov svetovalne pogodbe. Človek, zaposlen v podjetju Quartz, je bil gospod Mĺnsson, ki je potem čez nekaj časa postal izvršni direktor slabe banke. Mislim, da sta vmes minila samo dva meseca, nekaj takega. Pa tudi naj odgovorni povedo, kaj so naredili, podjetje Quartz, za 2,7 milijonov evrov. To je ključno. Ta primer imajo kriminalisti, ima ga tudi Računsko sodišče. Že prej so bili [[…]]Še to, naj se vrnem na sam prenos, že tam se je dogajal izvor problematike. Se pravi, na kakšen način, kdo je odločal, kaj se bo prenašalo, kako se bo vrednotilo, kakšni so bili kriteriji in merila za določitev terjatev in njihove vrednosti. Če pa so bili kriteriji, je ključno, da preiskovalna komisija ugotovi to, ali so bili ti kriteriji spoštovani. In imamo problem – ali veste, kakšen? To, da ni bilo kriterijev, da notranja revizija ni delovala, vsaj po do sedaj znanih podatkih, in da tudi v določenih primerih, ko so imeli kriterije, jih sploh niso spoštovali. Torej imamo ne samo en problem, imamo več problemov. To je tudi zabeležilo Računsko sodišče v vseh svojih revizijah. Kar jaz obžalujem, je to, da politika – ja, tudi mi, ta državni zbor – ob treh poročilih Računskega sodišča z negativnim mnenjem tudi na odzivna poročila nismo naredili nič. Zlasti prejšnji mandat. Pa imeli smo 15 preiskovalnih komisij oziroma 15 komisij za nadzor javnih financ, ko smo problematizirali delovanje slabe banke. Nadalje. Po kakšni ceni so banke DUTB zaračunavale terjatve? Od kod ideje, merila, da so bili dani določeni popusti? Zakaj takšni popusti? Kdo je o tem odločal in na kakšen način? Ob tem je potrebno, da se preveri, ali so bile tudi s strani Vlade, zakonodajne oblasti sprejete ali pa narejene protipravne ali pa negospodarne odločitve. Ugotovim, preveri se zlasti metodologijo, to želim poudariti pri samem prenosu, metodologijo DUTB za posamično vrednotenje posameznih kategorij sredstev. Ne govorimo samo o terjatvah, govorimo lahko tudi o nepremičninah, drugih lastninskih deležih, posojilih in tako naprej. Ob vsem tem pa ponovno, tako kot je bilo poudarjeno v prejšnjem mandatu v prejšnji preiskovalni komisiji o bančnem sistemu, tako imenovani Logarjevi komisiji – kakšna je bila ob tem prenosu vloga regulatorja, Banke Slovenije? Kajti imam občutek, potrjujejo se spet sumi, da je Banka Slovenije, vsaj delovanje v zadnjih 10 letih, institucija, ki je država v državi, ki je ne more nadzirati niti sam bog, kako ona deluje. Problem regulatorja je to, da smo bili priča morebitnemu oškodovanju davkoplačevalskega denarja ob samem prenosu. Imamo vrsto primerov, pritožbe, ta trenutek, ko ti ljudje vedo, da se ustanavlja preiskovalna komisija, mi podjetja želijo pričati, govoriti, ljudje, bivši lastniki podjetij, da so bili oškodovani, s tem ko so bili dani na slabo banko, da so redno odplačevali vse dolgove, plačevali kredite, pa so tam pristali izključno zaradi interesa skupine posameznikov, da se jih potem kasneje poceni, z določenimi diskonti proda dotičnim kupcem. Kriminal! Ne morem verjeti, da se lahko danes, tukaj in zdaj v tej državi to dogaja. Prej je bilo omenjeno, kako se lahko dogaja, primer ACH, da prvotni dolžniki postajajo končni lastniki. Pa to še ni vse v tem primeru. Imamo podjetja Elan, Polzela, Adria Airways. Veste, ta podjetja so bila prodana skupaj, v skupini temu ameriškemu skladu. V skupini. In nihče danes, trdim, niti na DUTB ne zna povedati, po kakšni vrednosti je BAMLI, ta ameriški sklad, pokupil tudi recimo Elan. Kajti obstaja dokumentacija, da je bilo kupcev za Elan več in da bi, če bi prodajali to posamezno, se pravi ne v skupini, DUTB več zaslužil. Pa niso prodajali posamezno, kljub temu da bi lahko več iztržili. Zakaj ne? Jaz si ne morem drugače razlagati, kot da gre za zakrivanje načina poslovanja, načina delovanja izključno zaradi interesa ACH. To bomo preiskovali. Kdo so posamezni skladi, to je Levica tudi omenila. Kar konkretno bom vprašal: Ali vi poznate sklad York? Kdo je sklad York, ki ima račune na Cipru in kupuje premoženje na DUTB z enimi in istimi ljudmi, ki so prej delovali v podjetjih, pozor, ki so pristala na DUTB, njihove terjatve? Danes oni poslujejo in menedžirajo s skladom York. To, to moramo raziskati in to bomo raziskali, kajti tukaj se porajajo še ene druge težave. Ali gre morda – kar sem uvodoma že dejal v predstavitvi – za slovenski denar iz obdobja tranzicije, ki je šel v davčne oaze in se vrača sedaj v Slovenijo? Ali so s tem tudi povezana tveganja, ki jih ureja na primer področje zakona o preprečevanju pranja denarja in morda celo financiranja terorizma, čemur smo bili priča tudi v preteklem mandatu? Kakšne imamo mi mehanizme, da filtriramo, čigav in kakšen denar prihaja v državo, v Slovenijo? Ugotovili smo v prejšnjem mandatu, da ti mehanizmi niso dobri in da lahko takole [[pokaže z gesto]] pride v državo milijarda evrov in noben alarm se ne vžge, da gre morda za tvegan kapital iz naslova financiranja terorizma, da se vžgejo mehanizmi šele čez deset let. In ali se nam take stvari ponavljajo skozi kupovanje terjatev na DUTB? Danes so terjatve, slabe terjatve in kupovanje terjatev velik biznis, zelo dobro se da s tem zaslužiti. Zaradi tega vem, da se bo preiskovalna komisija ukvarjala s številnimi ljudmi, ki imajo svoje lastne finančne interese, in bo delo izjemno težko, ampak verjamem tudi v strokovno podporo in upam, da bo Državni zbor, gospa generalna sekretarka Državnega zbora omogočila optimalno delo tej preiskovalni komisiji in namenila dovolj finančnih sredstev za našo strokovno pomoč. Sami poslanci tega ne bomo mogli raziskati. Še ena stvar, ki jo je treba omeniti, pa je tekoče poslovanje DUTB. Dogaja se še ena stvar, so indici, da se načrtno izčrpava podjetja, ki so pod upravljanjem slabe banke. Eno je tukaj v naši neposredni soseščini, ko se dviguje zadolževanje, ko se dvigajo stroški upravljanja, ko že deset let, tudi v času konjunkture, to podjetje posluje negativno, ko se dogajajo čudne stvari, ko se odprodaja kar tako pavšalno poceni dele premoženje tega podjetja, na Slovenski ima sedež. Kdo nadzira tovrstno delovanje in početje DUTB? Čeprav bi bilo najbolj optimalno to, da bi DUTB to podjetje po čim boljši ceni naprej prodal, ne, do konca ga bodo izčrpali in poceni prodali, če ne bomo mi tega zaustavili! Računsko sodišče. Računsko sodišče je opravilo tri revizije na DUTB in vse tri so bile deležne negativnega mnenja. Citiram, kaj je dejal predsednik Računskega sodišča Tomaž Vesel. Ugotovili smo, da je bilo nekaj podjetij, ki sploh niso izpolnjevala kriterijev za nedonosne terjatve ali pa so celo redno odplačevala svoje obveznosti, niti ni bilo neke posebne utemeljitve, da bi lahko ta podjetja prišla v položaj, ko bi bile lahko njihove terjatve nedonosne, pa so bila na iniciativo različnih posameznikov ali institucij prenesena na DUTB. Dajmo se mi eno stvar vprašati: Kdo bo plačal škodo lastnikom teh podjetij? Kdo? Kaj če ta podjetja začnejo tožiti državo, ker so bila potisnjena v stečaj? Ali pa so potem v stečaju stečajni upravitelji. In imamo primere – pa naj ostane tudi nekaj teh primerov za preiskovalno komisijo – da so stečajni upravitelji v postopku stečaja, ko so upravljali to s tem podjetjem, delovali negospodarno in sklepali za to podjetje škodljive posle in na ta način izčrpavali to podjetje. Gospodje izvršni direktorji DUTB, ki so bili izvršni direktorji DUTB, morajo na ta vprašanja temeljito odgovoriti. Na podlagi mnenja Računskega sodišča je dejansko ključno vprašanje, česar Računsko sodišče sicer potem v nadaljevanju ni ugotovilo: Katere so bile te osebe v obdobju 2013, 2014, 2015, ki so odločale o prenosnih terjatvah? Katere osebe? Te osebe moramo zaslišati in jih pripeljati pred roko pravice. Nadalje. Samo ustanavljanje DUTB je tudi Računsko sodišče pregledalo, pa svetovalne pogodbe in tako naprej, o čemer poteka tudi preiskava, ampak tam Računsko sodišče ugotovi, da je bilo ugotovljenih 14 kršitev predpisov in aktov, med drugim tudi kršitve postopkov javnega naročanja! Postopkov javnega naročanja. Dodatna oškodovanja za državni proračun. Nazadnje je Računsko sodišče izdalo tudi eno revizijo lansko leto julija, spet negativno mnenje, pripravljalne ukrepe oziroma odzivno poročilo pa se še pričakuje. Še ena stvar: podizvajalci. Če kaj, nas mora skrbeti to, da so prikrajšani zaradi delovanja slabe banke najšibkejši. V času delovanja slabe banke se dogaja to, da so podizvajalci podjetja Vegrad-Am, d. o. o., pri izgradnji Celovških dvorov namesto denarnega poplačila kot kompenzacijo prejeli stanovanja. To je normalen del delovanja. Ta stanovanja pa so bila obremenjena s hipotekami v korist Nove Ljubljanske banke, ampak, pozor, Nova Ljubljanska banka je zagotovila, da bo za te hipoteke izdala izbrisne pobotnice, do česar pa seveda ni prišlo. Te hipoteke so bile skupaj s terjatvami potem prenesene, so prešle na DUTB, ki pa je potem v nadaljevanju od imetnikov teh stanovanj zahtevala tisoč evrov na kvadratni meter za izbris teh hipotek. Jaz se tukaj sprašujem, kdo je tukaj nor. In veste, teh pobotnic zdaj sploh nihče ne dobi na DUTB. Nihče. Oni trdijo, da sploh to ne obstaja. Ti podizvajalci, mali gospodarstveniki, ki so zgradili te objekte, na primer Nokturno, Celovške dvore in tako dalje, morajo nazaj kupiti svoja lastna stanovanja! Nazaj jih morajo kupovati. Tisoč evrov na kvadratni meter. Noro! Nepredstavljivo. In teh dokumentov, da bi lahko to uredili, ni. Še več! V prejšnjem mandatu smo to imeli na Komisiji za nadzor javnih financ, tri komisije so bile sklicane na to temo, soglasen je bil Državni zbor, da se to mora urediti, da mora Vlada kot skupščina to urediti, pa se to ne uredi, še danes se ni uredilo. Potem pa smo priča tudi tragičnim dogodkom, ko ti ljudje ne pridejo do svojega lastnega denarja. Še več! Nateguni smo, ko rečemo, da morajo še dodatno plačati, če želijo priti do svojih stanovanj. Nečloveško ravnanje. Verjamem, da bo Državni zbor uspešen pri preiskovanju teh mahinacij. A veste, kaj je naša prednost pred na primer kriminalisti, organi pregona, sodniki, tožilci in tako dalje? To, da imamo pred seboj javnost, možnost kamere in da morajo ti ljudje priti sem v Državni zbor in odgovarjati. Odgovarjati na vse svinjarije, ki so jih naredili v tem obdobju. Verjamem pa, da nam bodo v veliko pomoč pri delovanju tudi druge informacije, ki jih bomo lahko pridobivali tekom same preiskave, ne samo to, kar imamo do sedaj zbrano, seveda. Ampak tudi druge informacije, ki jih sicer ni mogoče zbrati. Upam pa – in dajem ta trenutek poziv uslužbencem na DUTB – da naj se nikar ne poslužujejo kaznivih dejanj brisanja dokumentacije, rezanja dokumentov in ostalih stvari.
Hvala lepa. Sedaj pa dobi besedo mag. Bojana Muršič, pripravi pa naj se mag. Marko Pogačnik. Izvoli.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! To, kar danes slišimo, je enostavno neprimerno. Zgrožena sem nad vsemi temi navedbami. Kljub temu da smo že v prejšnjem mandatu pri sprejemanju poročil o delovanju DUTB slišali kar nekatere, bom rekla, zelo zanimive stvari, tudi Komisija za nadzor javnih financ je delovala na tem področju, kakšnega epiloga ni bilo. Te arogance, ki smo jih doživeli, moram reči, da so neprimerne, in tudi ti obvodi vodstvenega kadra pri iskanju boljših plač so bili zame takrat nesprejemljivi. Se pravi, nakopičenje vseh teh težav v DUTB je neizmerno veliko, postavlja se veliko vprašanj, preiskovalna komisija bo imela ogromno dela, da se poiščejo tudi odgovornosti. Predvsem bo komisija iskala politično odgovornost za vse te težave, ravnanja, ki so se pač pojavljala v tem obdobju. A ob tem moram reči, da se mi izrazito postavlja vprašanje, kje so bili pristojni organi do sedaj. Pri revizijskem poročilu za leto 2014/2015 – če to podrobno pogledamo, podrobno poročilo obsega 400 in več strani – je res navedenih toliko nepravilnosti, da te kar zmrazi. Če politik naredi eno samcato napako ali pa če že samo obstaja sum, da je storil napako, se sproži ves aparat, ob tem se pa tudi sproži vsa medijska kampanja zoper omenjenega poslanca ali kakršnegakoli drugega politika in na koncu je takšen politik uničen. V tem konkretnem primeru Družbe za upravljanje terjatev bank pa moram reči, da ni bilo nekih bistvenih medijskih navedb, in to me resnično boli. Če se dotaknem tega revizijskega poročila iz 2014/2015, ko to pogledaš – enostavno bi že morale goreti rdeče lučke. Kaj zdaj to pomeni? Naj navedem, DUTB je od NLB prevzela del terjatev, ki ni bil skladen z odločitvami Vlade Republike Slovenije in Evropske komisije, ki sta določali določeno vrednost terjatev v višini nekaj manj kot 1 milijarda 700, iz tega izvzela terjatve v višini 130 milijonov samovoljno, brez obvestila medresorske komisije, Ministrstva za finance – ja, ljudje božji, a sami lahko delajo in sami lahko počnejo brez kakršnegakoli nadzora? Nadalje. S prevzemom tveganih postavk ni sklenila vseh potrebnih pravnih aktov z bankami, ni zagotovila pravočasnega prevzema kreditne dokumentacije, ni razpolagala s celotno dokumentacijo. Ljubi bog, kje smo? Zakaj je temu tako? Ali se res tako obnaša dober gospodar? DUTB je sprejel več različnih internih aktov o postopkih odločanja pri upravljanju premoženja, ni dobil nobenega soglasja. Ali lahko mi tako ravnamo? Bom konkretno rekla, če je interni akt sprejet, ga mora nekdo potrditi, sistemizacija se mora nekje potrditi. Tako da tudi tukaj tega ne razumem oziroma takšne zadeve so zame nične. DUTB ni sprejela za leto 2015 načrta prodaje sredstev, ni bil objavljen na spletni strani. Zakaj in s kakšnim namenom? To ugotoviti bo naloga komisije, ki bo to obravnavala. Za upravljanje terjatev ni bilo zagotovljenih ustreznih podlag za odločanje o izvedbi oziroma prevzemu nepremičnin. Prevzete nepremičnine brez oddaje javne objave, brez zbiranja konkurenčnih ponudb, odločitve ni sprejel pristojni organ – ja pa ljubi bog, kaj to pomeni? Kaj tu [[…]]Mislim, res, jaz enostavno tega ne razumem, kam je to vse skupaj peljalo v tem obdobju. V letu 2015 ni uredila načina vodenja, evidentiranja in hrambe dokumentov, ni bilo vzpostavljenega ustreznega evidentiranja, prejeta in izhodna pošta – vsepovsod, vse institucije moramo imeti to urejeno, a DUTB je nek drug organ, ki, ne vem, počne, kar se mu zahoče. Veliko veliko vprašanj je, upam, da bomo na koncu dobili tudi odgovore. Zato je toliko bolj pomembno, da vse politične opcije, ki smo v tem parlamentu, v to komisijo imenujemo čim bolj kompetentne ljudi, ki zadeve poznajo – tako kot je tudi predlagatelj omenil – te, ki so se nekdaj že ukvarjali s tem, mogoče kriminaliste, pravnike, ki poznajo to področje, kajti vsi ostali imamo malce manj izkušenj na tem področju. Vendar verjamem, da bodo tisti, ki bodo imenovani v to komisijo, poskušali iskati rešitve, se tudi posvetovali z drugimi, da bomo prišli do tega, kar imamo sedaj kot sume storitve kaznivih dejanj, da bodo dosegli tudi končni epilog. Predvsem je potrebno, da se komisija osredotoči na bistvo, ali in kdo od nosilcev javnih funkcij je odgovoren, da je do teh nepravilnosti, neučinkovitosti, negospodarnosti poslovanja v DUTB prišlo. Kajti namen DUTB ni bil v tej smeri, takrat ko se je ustanavljala, da bo delovala nepravilno, neučinkovito, negospodarno, absolutno je temu končno treba narediti konec. Ključno pa je, da se iz tega nekaj naučimo, da bodo tisti, ki so naredili karkoli narobe, to tudi poravnali. Vsekakor glede na škodo in vložena sredstva obstaja širši javni interes za to preiskavo. Vsled vsega navedenega podpiram to preiskovalno komisijo. Želim si, da bomo prišli še v tem mandatu do rezultatov in da bodo potem na koncu tudi pristojni organi naredili svoje. Edino, kar bi še predlagala komisiji, je, da v primeru, da bodo ugotovljene nepravilnosti, ki jih sedaj sumimo, tudi potrjene, menim, da bi bilo treba poseči tudi v zakonodajo, da takšni ljudje, ki so sodelovali tako ali drugače pri takšnih postopkih, nikoli ne bi mogli več delovati na vodilnih mestih. To je moj apel. Naj pa še enkrat izrečem vso srečo preiskovalni komisiji, ki bo opravljala to zelo zelo zahtevno delo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Marko Pogačnik, za njim dobi besedo Mateja Udovč.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Kolegice in kolegi! Namen ustanovitve parlamentarne preiskovalne komisije v zvezi z delovanjem DUTB bo dobil dovolj široko podporo v Državnem zboru, dejansko strinjanje vseh poslanskih skupin. Moje osebno mnenje je, da je pot pravilna, vprašanje pa je, ali je čas pravilen. Sam sem pač mnenja, da bi bilo glede na vse povedano verjetno smiselno, da bi bila takšna preiskovalna komisija v zvezi z delovanjem DUTB ustanovljena že prej. Dejstvo je, da smo tudi v prejšnjem mandatu marsikateri poslanci in poslanke opozarjali na verjetne nepravilnosti, ki se dogajajo v družbi, ne nazadnje pa je tudi rezultat delovanja Družbe za upravljanje terjatev bank nakazoval, da je po vsej verjetnosti nekaj hudo narobe. Dejstvo je, da je bila družba ustanovljena z dobrim namenom, njeno poslanstvo je bilo predvsem prenos slabih terjatev z bank, kjer se je ugotovilo, da te banke slabih terjatev niso sposobne uspešno upravljati. In namen te družbe je bil, da s temi slabimi terjatvami upravlja in da se na drugi strani davkoplačevalcem, ki so že drugič v zgodovini Republike Slovenije sanirali bančni sistem, na nek način ta denar, ki je bil porabljen za sanacijo bančnega sistema, več kot 5 milijard evrov, tudi povrne. Dejstvo je, tako je vsaj moje osebno mnenje, ko zdaj ugotavljamo za nazaj, da je bila družba dejansko »zlorabljena« že od prvega dne delovanja. Že nekako od prvega dne delovanja te družbe smo lahko prebrali marsikateri zapis v medijih, ki ni bil v skladu z neko pozitivno poslovno prakso. Še več od tega, že od samega začetka delovanja te družbe smo lahko v medijih prebrali marsikateri zapis o visokih svetovalnih pogodbah, o svetovalnih pogodbah, ki so bile dejansko sklenjene z zaposlenimi, ki so v teh svetovalnih podjetjih imeli tudi svoje lastništvo. Drugi korak je bil, da je bila velika senca dvoma o pravilnosti prenosa terjatev na Družbo za upravljanje terjatev bank in ne nazadnje bi rekel tudi o samih vrednostih teh terjatev bank. Že v prvem letu delovanja Družbe za upravljanje terjatev bank smo bili lahko priča, da se je dejansko rezultat umetno ustvarjal, umetno ustvarjal s prevrednotenjem teh terjatev. Tukaj je prišlo ne do 10 tisoč evrov razlike, ampak do milijonskih razlik v prevrednotenju. Dejstvo je, da bi slaba banka morala poslovati z dobičkom, od leta 2013 pa do približno leta 2017 smo bili priča, da je Družba za upravljanje terjatev bank imela vedno negativen rezultat, negativen rezultat pa je bil večmilijonski. Dejansko je bilo tukaj notri, kjer bi lahko prebrali, da se je izguba iz poslovanja iz leta v leto kopičila, kapital te družbe se je topil, ne nazadnje pa se je se samo povečevalo število zaposlenih v tej družbi. Ne nazadnje smo lahko brali, da so si zaposleni izplačevali tudi ne vem kakšne dodatke še s samimi plačami. Dejstvo je, da je po vsej verjetnosti ta preiskovalna komisija nujno potrebna, prepričan sem, da bo ta preiskovalna komisija imela težavno delo, po eni strani pa mogoče delo tudi ne bo težavno, kajti če se bo ta komisija resno lotila dela, kot se je lotila tudi Logarjeva komisija pri preiskavi zlorab v bančnem sistemu v prejšnjem mandatu, sem prepričan, da bo lahko prišlo do nekega uspešnega rezultata. Dejstvo je, da je bila ta inštitucija zlorabljena, dejstvo je, da je bil v teh inštitucijah vedno s strani poslovodstva, vodstva te družbe aroganten odnos do Državnega zbora in poslank in poslancev. Precej odborov za finance, precej komisij za nadzor javnih financ je bilo priča temu, da se vodstvo teh družb samih obravnav na komisijah ali na odborih sploh ni udeleževalo, na drugi strani pa na nekatera vprašanja niso želeli odgovarjati. Ne nazadnje je pri tem treba poudariti, da je bila skupščina te družbe pa vedno Vlada Republike Slovenije. Vemo, kdo je imel mandat od ustanovitve te družbe do danes, in tukaj je precejšnja odgovornost za te spremembe s strani poslovodstva, na katere je marsikdo v samem parlamentu, v samem Državnem zboru opozarjal, ne nazadnje so pa na to opozarjali tudi določeni mediji. Še enkrat, pričakujem od komisije, da bo po vzoru komisije o ugotavljanju bančnih nepravilnosti pod vodstvom dr. Logarja v prejšnjem mandatu to delo nadaljevala in da bodo tudi zaključki te komisije pozitivno prispevali in da se podobne poslovne prakse ne bodo nadaljevale v prihodnosti. Dejstvo je, da velika senca dvomov pada na to inštitucijo. Ne nazadnje smo bili priča, kako je ta družba arogantno metala podjetja v stečaj, kljub temu da podjetja za stečaj niso bila zrela. Prepričan sem, da bo zaradi marsikatere poslovne odločitve, ki je bila narejena v preteklosti na Družbi za upravljanje terjatev bank, ta družba morala plačati še marsikatero kazen oziroma tudi odškodninsko odgovornost. Ne nazadnje, družbo smo davkoplačevalci morali dokapitalizirati v višini 50 milijonov zaradi prenosa 2 bank, Factor banke in Probanke, na to družbo smo tudi pri tej transakciji, če se tako izrazim, opozarjali, vendar takratna vlada ni imela posluha. Dejstvo je, da je bila družba ustanovljena z dobrim namenom, z dobrim poslanstvom, to pomeni prenos terjatev in pa povrnitev davkoplačevalskega denarja. Namen te družbe je bil tudi časovno omejen rok trajanja, to pomeni, da bi ta družba morala te terjatve – edina naloga, ki jo je imela – ki so bile prenesene, poskušati po čim višjem znesku tudi odprodati. Vendar zadeva se je spremenila že v času vlade Alenke Bratušek, pa potem vlade Mira Cerarja v drugo smer, in sicer da se je življenjska doba te inštitucije povečala, da se je tej inštituciji dodalo celo, da mora podjetje prestrukturirati, čeprav smo potem sami opozarjali, da če želiš neko podjetje prestrukturirati, moraš za to imeti kader, na drugi strani pa tudi kapital. Ne enega ne drugega Družba za upravljanje terjatev bank ni imela. V tisti drugi fazi smo bili priča potem tako imenovanim hišnim svetovalcem, in da ne naštejem še določenih podrobnosti naprej. Prepričan sem, da bo ta komisija imela pred seboj odgovorno delo, veliko dela, zato lahko vsem, ki bodo člani te komisije, zaželim zgolj to, da naj pač uspešno opravijo svoje delo, zaradi katerega je ta komisija ustanovljena.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate gospa Mateja Udovč, pripravite pa se gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Glede na izkazano podporo v Državnem zboru, ki izhaja s seznama podpisov poslancev, ni dvoma, da obstaja velik interes in volja vseh nas za ugotovitev dejanskega stanja na področju slabe banke. Upam, da se bo ta klima prenesla tudi na samo delovanje preiskovalne komisije. Namen in smisel parlamentarne preiskave je ugotavljanje in raziskovanje dejanskih stanj v zadevi javnega pomena. Ugotovitve bodo podlage za sprejemanje odločitev parlamenta. Primer DUTB kar kliče po eni neodvisni parlamentarni preiskavi njenega poslovanja. V strokovnih krogih, v strokovni javnosti, v javnih medijih, med davkoplačevalci se pojavlja preveč različnih informacij, ki kažejo na netransparentno, nepravilno in včasih tudi na nezakonito delovanje. Treba je ugotovitvi odgovornost vseh pristojnih in odgovornih akterjev na tem področju zaradi sumov, da so posredno ali neposredno vplivali na domnevne negospodarske ali protipravne odločitve DUTB. Komisija bo morala ugotoviti odgovornost in vlogo tako Vlade kot skupščine DUTB ter upravnih odborov DUTB pri sprejemanju domnevnih spornih odločitev od 6. 2. 2009 naprej. Predvsem bodo morali raziskati postopek prenosa terjatev ali drugega premoženja na DUTB, kjer je bilo več nepravilnosti, na katere je opozarjalo tudi Računsko sodišče v svojem revizijskem poročilu, potek in stanja pri prenosu terjatev ali drugega premoženja med letoma 2013 in 2015, kdo so bili ključni odločevalci pri prenosu, kakšni so bili kriteriji in merila za določitev terjatev in njihovih vrednosti ter po kakšni ceni so banke DUTB zaračunavale prenesene terjatve. Ugotoviti in razjasniti je treba metodologijo vrednotenja posameznih kategorij sredstev, posojil, nepremičnin ali lastniških deležev, ki jo je DUTB pripravila v prvi polovici leta 2014. Treba je pridobiti in proučiti vse notranje revizije in analize, hkrati pa preveriti še izbor primernosti, delo zunanjih svetovalcev, ki so sodelovali pri postopku vrednotenja. Ugotoviti je treba morebitno odgovornost Banke Slovenije kot regulatorja bančnega sistema, skrbnost DUTB pri upravljanju in revidiranju terjatev, ugotoviti ustreznost postopkov prodaje in preprodaje terjatev, zasledovanje ključnih ciljev DUTB, preveriti način in merila, po katerih je DUTB preverjala kupce terjatev z namenom, da teh terjatev ne bi prodali prvotnim dolžnikom ali pa s temi dolžniki povezanim, posredno ali neposredno z osebami ali družbami, preveriti ustreznost postopkov pri preverjanju izvora denarja, namenjenega za nakup DUTB, in s tem povezanih tveganj s področij, ki jih ureja Zakon o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma, preveriti skladnost svetovalnih pogodb z internimi akti in kadrovsko ter plačilno politiko na DUTB. Hkrati v razpravah ne smemo pozabiti njene naloge in vloge, ki jo ima na področju upravljanja terjatev bank. Njena naloga je pomagati pri prestrukturiranju bank, ki so sistemskega pomena, ki so se znašle v hudih solventnostih in likvidnostnih težavah. DUTB mora delovati v skladu s ključnim ciljem, to je zmanjšanje skupnih stroškov proračuna, in povrniti vrednosti premoženja za slovenske davkoplačevalce. Pri svojem poslovanju mora zasledovati cilj za doseganje čim višje cene na trgu pri prodaji premoženja. Hkrati je treba poudariti, da se je DUTB pri doseganju svojih strateških ciljev soočala z omejitvami in nedoslednostmi, ki so izhajale tudi iz druge zakonodaje, zlasti s področja zakonov o nesolventnosti in zakonov, ki omejujejo prejemke v družbah v državni lasti. Zato je Državni zbor sprejel spremembe in dopolnitve zakona ZUKSB, ki je začel veljati 27. januarja 2016. Vlada dr. Mira Cerarja je sprejela kar nekaj ukrepov za ureditev stanja na tem področju. Leta 2015 je sprejela nabor ukrepov s ciljem zagotoviti učinkovitejše delovanje DUTB, potrdila je novo politiko prejemkov in interni akt Procesi in pristojnost odločanja odborov DUTB, razrešila je tudi tri neizvršne direktorje in predsednika upravnega odbora zaradi kršitev dolžnosti člana upravnega odbora. Zaradi izgube zaupanja je odpoklicala izvršnega direktorja in pri tem ravnala v vlogi skupščine po statutu DUTB. S tem je želela odpraviti pomanjkljivosti, ki sta jih ugotovila Računsko sodišče in Vlada, ter zagotoviti njeno učinkovito delovanje v prihodnje. Vlada si je prizadevala za nemoteno delovanje DUTB tudi z ustreznimi kadrovskimi rešitvami. Prav zaradi pomembnosti njene vloge za poslovanje za celotni finančni monetarni sektor je treba poiskati odgovore na vsa zastavljena navedena vprašanja in primerno ukrepati v skladu s pristojnostjo Državnega zbora in vseh preostalih organov. Hvala lepa.
Spoštovana poslanka, najlepša hvala za vaše mnenje. Za gospodom Jožefom Horvatom bo imel besedo gospod Jani Prednik. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Drage kolegice in kolegi! Običajno je v govoru v razpravi beseda zahvale na koncu, tokrat bom zadevo obrnil in na začetku se v imenu Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati, ki je pripravila ta akt o ustanovitvi parlamentarne komisije, iskreno zahvalim vsem vam, vsem poslanskim skupinam, vsem poslankam in poslancem, ki ste prispevali svoje podpise. Tukaj se kaže neka naša res dobra, pohvalna enotnost. Prav tako gre zahvala Državnemu zboru, bolj točno generalni sekretarki Državnega zbora, ki je, kot smo slišali, zagotovila sredstva za strokovno pomoč praktično ne samo tej, ampak tudi drugim parlamentarnim preiskovalnim komisijam. To je gotovo dobra popotnica, in kolegice in kolegi, upam, da nas bo v tem mandatu številka 89 še kdaj nekako poenotila. Prvič, 89 podpisov pod ta akt, in včeraj 89 glasov za novega varuha človekovih pravic. Bral sem intervju našega kolega dr. Logarja, ki je vodil prejšnjo komisijo, in je med drugim povedal, da smo v bančni luknji izgubili 5 Zujfov, to je enostavno kraja stoletja. Ja, ampak pri Zujfu nismo izgubili denarja, res je, smo varčevali, to so državljani čutili na lastni koži v svojem vsakdanjem življenju, in Zujf je imel učinke. Stabilizirali smo javne finance in Slovenijo smo obvarovali pred bankrotom. Ko pa gre za bančno luknjo, je pa ta denar dejansko šel. Zdaj imamo veliko izkušenj na podlagi bančne preiskovalne komisije iz prejšnjega mandata, da to nadaljujemo. Seveda verjamem, da bo ta parlamentarna preiskovalna komisija predlagala zakonske spremembe, saj parlamentarne komisije so tudi temu namenjene. Spet, prejšnja Logarjeva je predlagala kar nekaj sprememb zakonov, zelo jasno, soglasno pravzaprav, so bili sprejeti sklepi v tej smeri, tudi glede ustanovitve specialnega sodišča in tako naprej. Do danes to še ni realizirano, tudi to je naloga tega državnega zbora. Gospe in gospodje, na sankcioniranju odgovornih za bančno luknjo ali bolj točno za drugo bančno luknjo obstane ali pade vladavina prava v Sloveniji. Ponavljam, na sankcioniranju odgovornih za drugo bančno luknjo obstane ali pade vladavina prava v Sloveniji, saj je to ključno vprašanje, da lahko v nasprotnem primeru kar trgovino zapremo. Organi pregona imajo zdaj vse v rokah, na mizi in samo vprašanje časa je, da svoje delo opravijo. Tukaj pozivam tudi ministrico za pravosodje, da v okviru svojih pristojnosti slovensko pravosodje, organe pregona in tako naprej spodbuja, da vendarle pridemo čim prej do rezultatov. Če sem že pri tem, ko omenjam enega od ciljev vsake preiskave parlamentarne komisije, torej sprememba zakonodaje, jaz priporočam, ne morem zahtevati, priporočam, da bi ta parlamentarna preiskovalna komisija, katere akt o ustanovitvi pravkar obravnavamo, odprla ali pa priporočila, zahtevala tudi, da se spremeni zakon o odvzemu nezakonito pridobljenega premoženja. Res je, določene določbe tega zakona so padle pred Ustavnim sodiščem, sem pa prepričan, da če bi Državni zbor tukaj odigral svojo pravo vlogo v prejšnjem mandatu, pa je ni, bi mi ta zakon obranili. Bilo smo vprašani, pa nismo odgovorili. To je ključno vprašanje, tega ne smemo pozabiti. Tukaj gre za širši nacionalni interes, ki ga moramo parlamentarci znati obraniti, in jaz sem prepričan in upam, da bo ta zakon tudi čim prej prišel ponovno na parlamentarne klopi, da ga napišemo tako, kot je dejansko v duhu zakona – da morajo premoženje, ki je nezakonito pridobljeno, pristojni organi odvzeti. Mene vedno, ko se gibljem po mestu, po vasi ali kjerkoli že, ljudje pocukajo za rokav in mi pravijo, ker zelo dobro vedo, kaj pomeni bančna luknja, to pa že zelo dobro poznajo, in me pocukajo za rokav pa pravijo: »Ej, ti, poslanec, kdaj boste vzeli tistim, ki so vzeli nam?« Ker ja, to bančno luknjo vsak državljan čuti v negativnem smislu na svoji koži. Bil sem zraven, ko smo konec leta 2012 sprejemali ZUKSB, torej Zakon o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank, je bilo tudi kar nekaj polen pod noge, takratna Pozitivna Slovenija in še trije poslanci so vložili referendumsko zahtevo. To zdaj lahko govorim, upam, da nikogar ne bom preveč dražil, Pozitivne Slovenije že nekaj let ni v Državnem zboru, tako da tu ne gre za nobeno – da mi ga ne bo kdo očital –politično obračunavanje, to so dejstva. Ampak, hvala bogu, je takrat Ustavno sodišče reklo: »Ne, referenduma ne bo.« Tako da je ta zakon potem začel takoj v začetku leta 2013 veljati. Zelo pomemben je, gospe in gospodje, to sem večkrat že opozarjal, 33. člen tega zakona, ki v prvem odstavku pravi, dovolite da preberem: »Člani upravnega odbora DUTB,« se pravi Družbe za upravljanje terjatev bank, »so dolžni vsak sum kaznivega ravnanja članov organov vodenja in članov organov nadzora bank ter organov nadziranja bank, s katerim se seznanijo v zvezi opravljanjem svoje zaposlitve, predvsem ob pregledovanju kreditnih map, takoj na ustrezen način naznaniti pristojnim organom.« In še povzamem tretji odstavek tega 33. člena: Zastaralni roki so v tem primeru, v primeru bančnega kriminala, štirikratniki splošnih zastaralnih rokov, kot jih določa zakon, ki ureja kazniva dejanja, pa tudi zakon, ki ureja obligacijska razmerja. Ne bo dolgo, ko bom vprašal v okviru poslanskega vprašanja, koliko pa je bilo teh naznanitev sumov kaznivega dejanja in koliko je bilo teh primerov, ki so doživeli tudi svoj epilog. Torej službeno, po službeni dolžnosti morajo člani upravnega odbora DUTB naznanjati sume kaznivih dejanj. Veliko raznih prispevkov, pisem smo dobivali v tem času, odkar je kolega Vrtovec naznanil, da piše akt o ustanovitvi parlamentarne preiskovalne komisije, in res je, tukaj smo lahko samo zgroženi, kaj vse se dogaja v tej slabi banki, ki je bila seveda ustanovljena z dobrimi nameni, kot pravi eden od virov znotraj te institucije. Pravi in nadaljuje: »Delali smo zavzeto, učinkovito, v pozitivnem vzdušju in z dobrimi nameni, a prišli so tisti, ki smo jih obravnavali, počistili so s Skandinavci,« pustimo, kakšni so bili Skandinavci, to je zdaj drugo vprašanje, v glavnem šlo je za neko kadrovsko čistko, »in sistem so nastavili po svoje. Tako vir, v medijih objavljen vir, ki prihaja iz DUTB, pa ga danes tudi ni več v DUTB, zato je lahko to sporočil. Čistka je bila pa celo vse do nivoja tajnic. To so zadeve, in veliko je takšnih zadev, predvsem pa tiste, ki imajo negativne finančne učinke na naše državljane. S temi zadevami sem prepričan, da se bo uspešno spopadla celotna ekipa, ki bo sestavljala to parlamentarno preiskovalno komisijo, in računam tudi na izdatno strokovno pomoč strokovnih sodelavcev, ki jih bodo lahko, kot razumem, poslanske skupine predlagale za bolj učinkovito delo. Komisiji želim uspešno delo v dobrobit vsakega od slovenskih davkoplačevalcev. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Za gospodom Janijem Prednikom je gospod Gregor Perič, za njim pa gospa Ljudmila Novak. Izvolite.
Predsednik, hvala. Vsem poslankam in poslancem en lep dober dan! Kolega Horvat se je v bistvu takoj na začetku zahvalil in tu moram tudi jaz reči, da je lepo, kadar se vsi v tem parlamentu strinjamo in ko se na koncu na glasovanju pokaže, da smo složni. Upam, da bo tudi kakšno drugo vprašanje takšno, ne samo pri preiskovalnih komisijah. Preden ta komisija lahko začne presojati o politični odgovornosti nosilcev javnih funkcij, se bo morala soočiti z mnogo vprašanji, ali so se od ustanovitve DUTB naprej dogajale nepravilnosti in nezakonitosti, razjasniti mora dvome v zvezi s prenosom in odkupom terjatev, njihovim vrednotenjem ter kasnejšim spreminjanjem njihove vrednosti. Ugotoviti mora tudi odgovornost Banke Slovenije v zvezi z izborom, prenosno vrednostjo in metodologijo ovrednotenja terjatev. Razložiti mora upravljanje in revidiranje terjatev na DUTB, kako se jih prodaja in preprodaja, ter kako se zasleduje ključne cilje DUTB, ali se vse ponudnike enakopravno obravnava, ali DUTB dobro skrbi za to, da preverja izvor kapitala kupcev in preprečuje, da bi terjatve kupili tisti, ki so jih povzročili, prvotni lastniki. Razčistiti pa mora dvome v zvezi s svetovalnimi pogodbami, kot tudi v zvezi z ustreznostjo in smotrnostjo pripojitve Faktor banke in Probanke. Na vsa ta vprašanja namreč ne poznamo odgovorov. In to že samo po sebi pomeni en velik problem. Nepravilnosti in nezakonitosti v poslovanju DUTB do konca leta 2015 so že potrdile revizije, ki jih je opravilo Računsko sodišče, in zagotovo bodo pristojni organi bolj podrobno osvetlili delovanje DUTB tudi v letih od 2016 naprej. Na ta način komisija ne bo v skušnjavi, da bi zašla na polje preiskovanja kaznivih dejanj in nepravilnosti. Vse to so namreč pristojni organi že ugotovili in bodo gotovo poskrbeli tudi za nadaljevanje postopkov. To se pravi, naj poudarim, preiskovalna komisija se mora osredotočiti na bistveno vprašanje, ali in kdo od nosilcev javnih funkcij je odgovoren, da je do vseh teh nepravilnosti prišlo. Vse to pa zato, da se to ne bi ponovilo, da bi se končno kaj naučili tudi iz lastnih napak. Glede na nastalo škodo in vložena sredstva vsekakor obstaja velik javni interes za preiskavo, ki morda ne bi bila potrebna, če bi v preteklih letih DUTB svojo neodvisnost upravičil s preglednostjo poslovanja in tudi z bolj odprto komunikacijo. Kot rečeno že v prejšnjih razpravah, Socialni demokrati to preiskovalno komisijo podpiramo. Podpiramo jo vsi v tem parlamentu in upam, da bo tako tudi pri ostalih vprašanjih. Jaz komisiji želim uspešno delo v korist nas vseh. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Za gospodom Gregorjem Peričem, sta gospe Ljudmila Novak in Monika Gregorčič. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Če morda v našem državnem zboru z ustavnimi obtožbami ne vemo čisto točno, kaj bi počeli, sem vesel, da s preiskovalnimi komisijami pa že dosegamo tiste učinke, za katere si želimo, da bi potem nekaj koristnega tudi iz njih nastalo. V preteklosti je bilo tako in verjamem, da ima tudi ta preiskovalna komisija zelo velik potencial, da imamo od nje vsi neke koristi, torej naša država, predvsem pa državljani oziroma povedano drugače, davkoplačevalke in davkoplačevalci. Da pa bi bilo temu res tako, je vseeno treba odstraniti neke sence nekih dvomov oziroma bom tako povedal, moja bojazen je, da predvsem zaradi predmeta preiskave, ki je opredeljen relativno široko, si zaradi tega razloga ne bi želel, da bi ta vidik kot neka nerodnost vplival na to, da bi bila zaradi tega sama preiskovalka kot taka šibka, torej da bi bila z vidika uveljavljanja tistih mehanizmov in tistih pravnih sredstev, ki jih ima na voljo, zaradi tega tudi neuspešna. Ko sem prebiral mnenje Zakonodajno-pravne službe, nas opozarjajo, da moramo biti pri tem zelo previdni in zelo določni in natančni, ker lahko le na tak način potem vse ostale postopke tudi peljemo do končnega cilja, ki je ugotovitev neke politične odgovornosti določenih nosilcev javnih funkcij, poudarjam politične odgovornosti, ne pa kakšnih drugih. Ta preiskovalka, o kateri se danes pogovarjamo, ima zelo pomembno vlogo, ker govorimo dejansko o skoraj petih milijardah neke vrednosti, ki smo jo prenesli na slabo banko. In teh pet milijard terja še kako našo pozornost, da vidimo, kako so se postopki odvijali v preteklosti, kaj se s temi postopki dogaja danes, in če ugotovimo določene nepravilnosti, nedoslednosti, sistemske anomalije, kakorkoli jih poimenujemo, da te odpravimo že danes, tako da ne bomo jutri imeli še dodatnih težav in novih preiskovalnih komisij in tako naprej in tako naprej. Dotaknili smo se danes tudi vprašanja plač. Plače so v Sloveniji vedno področje, neka tematika, ki pritegne zelo veliko pozornost. Vse kar odstopa navzgor, je prav in je upravičeno, da še toliko bolj naredimo vse tisto, da nekdo, ki zelo visoko plačilo prejema, tudi odgovarja in svoje delo opravlja tako, kot se od njega pričakuje. Zagotovo so določene funkcije zelo pomembne in odgovorne in visoko plačilo pomeni tudi, da na določeno mesto postavimo osebo, ki je zelo visoko kvalificirana, strokovna in ima tudi vse reference iz preteklosti, da neke postopke pelje tako, kot je treba. Visoko plačilo pa je tudi neka garancija za nepodkupljivost. Če vseh teh kriterijev nismo izpolnili, potem imamo resno težavo. Jaz tukaj tudi vidim nek poseben izziv za naš politični sistem, ker so določene funkcije v naši državi oziroma v podsistemu države veliko bolje plačane kot najbolj odgovorne funkcije, ki so najbolj na očeh javnosti. Tudi o tem bo verjetno v prihodnje treba sprožiti debato. Če želimo na najbolj odgovornih funkcijah naše države najbolj strokovne, najbolj usposobljene ljudi, ki se bodo tudi pripravljeni spustiti na polje političnega in tudi prenesti kakšen udarec, do katerega marsikdaj niso upravičeni, potem bomo morali razmišljati tudi glede tega, kako zagotavljat vsa ta merila. Jaz se zdaj ne bom spuščal v posamezne posle, ki so se dogajali pod okriljem DUTB, ker verjamem, da bo v času delovanja preiskovalne komisije za to še dovolj časa, predvsem za neko poglobljeno, podrobno analizo. Bi pa tudi sam rad izpostavil predvsem en vidik, in sicer da pogledamo tudi, kaj je z izvorom kapitala, ki se potem spet prek različnih kanalov iz tujine vrača v Slovenijo. Ali je to res in ali ne prihaja ponovno do posameznih privatizacij podjetij, ki smo jih davkoplačevalci zaradi neustreznega načina vodenja in poslovanja, izčrpavanja, in da ne naštevam naprej, že morali enkrat sanirati. V SMC se nam zdi zelo pomembno in vidimo dodano vrednost te preiskovalne komisije, tudi v tem smislu, da damo nek pozitiven signal, da pošljemo pozitivna sporočila, predvsem pa, da tem sporočilom sledijo neki zelo konkretni ukrepi, predvsem našemu gospodarstvu, ker želimo, da bi naše gospodarstvo bilo zdravo, stabilno, da bi temeljilo na stabilnih, na dobrih temeljih in da bi vsi skupaj imeli zaupanje v to gospodarstvo. Če ne bomo imeli zaupanja v gospodarstvo, potem celotni naši državi ne bo šlo tako dobro, kot bi lahko šlo. Seveda je ta preiskovalka tudi priložnost za to, da se pogovarjamo o tem, kaj lahko še naredimo, zato da dvignimo naš nivo korporativne kulture oziroma korporativnega upravljanja. Tukaj verjamem, da imamo še veliko rezerve. Vse to so neki signali, ki jih, verjamem, naš trg, kljub temu, da je zgolj dvomilijonski, zelo potrebuje. Vsi ti signali morajo biti pozitivni in morajo pričati tudi o neki pravni varnosti, ker le tako bodo lahko naši gospodarstveniki investirali in zaupali v državo, ki jim bo v oporo, ne pa kot nekdo, ki jim postavlja nepotrebne ovire. Zagotovo je pa tudi eden od vidikov, ki verjamem, da se bo osvetlil v procesu delovanja te preiskovalne komisije, naše zaupanje v bančni sistem. V preteklosti se je zgodilo marsikaj, kar ni šlo bančnemu sistemu in vidiku zaupanja vanj v prid. Tudi tukaj moramo še marsikaj postoriti. Jaz kot enega pomembnih vidikov delovanja te preiskovalne komisije vidim tudi, vsaj politologi bi temu rekli agenda-setting, torej oblikovanje nekega dnevnega reda. Sporočilo, ki ga danes pošiljamo tem finančnim institucijam oziroma strukturam, je tako, da nas še kako zanima in je še kako pomembno za politični ustroj delovanja naše države, navsezadnje pa tudi za davkoplačevalce, kaj se dogaja. Verjamem, da ima tudi neko odvračalno funkcijo od vseh tistih delovanj, ki so na robu ali pa niso v skladu z nekimi korporativnimi praksami, praksami dobrega upravljanja in še bi lahko našteval. Upam, da obsežnost predmeta te preiskovalne komisije ne bo imela učinka v tem smislu, da bi njen namen razvodenel, ampak ravno nasprotno, da dovolj široko zaobjamemo to področje in izluščimo vse tiste vidike, ki niso dobri, in jih popravimo, da se pogovarjamo o politični odgovornosti, da jo tudi opredelimo, da jo ugotovimo, predvsem pa da pridemo do vseh potrebnih izboljšav. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Za gospo Ljudmilo Novak bo na vrsti Monika Gregorčič in nato gospa Iva Dimic. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! Vedno imamo dobre namene, ko sprejemamo različne zakone, in tako smo tudi pri ustanavljanju DUTB imeli zelo dobre namene. Vedeli smo, da so naše banke obremenjene s slabimi krediti in da je treba te kredite prenesti na slabo banko, da bodo te banke lahko normalno naprej delale; seveda, potem smo jih dokapitalizirali in tako naprej. Torej, namen je bil izvrsten, dober, pravi, ampak izvajanje tega pa je zelo vprašljivo, kot sedaj ugotavljamo. Če je Računsko sodišče trikrat pripravilo negativno poročilo za različna obdobja in Vlada kot skupščina ni ukrepala, ni nič naredila, potem vemo, kdo je sokriv za takšno stanje. Tudi v parlamentu je opozicija sklicevala seje, opozarjala, celo neki sklepi so bili sprejeti, realizacija pa je bila slaba, stvari se niso izboljšale. Nasprotno, tudi do nas so prihajali ljudje, ki so bili zaposleni ali so vodili določena podjetja, na primer Avtotehna, ki so dokazovali, da z reprogramiranjem kreditov lahko odplačujejo obveznosti in se bo podjetje izvleklo, pa vendar jih hoče slaba banka prodati. Take zgodbe so se, žal, odvijale in potem se lahko vprašamo, zakaj, kakšen je namen, kdo je tu zadaj za temi zgodbami. Že tako imamo problem, kot pravijo nekateri, z globoko državo. Moram reči, da nikoli nisem bila del te države, ne poznam podrobnosti ne ljudi, ki naj bi tam bili, ampak očitno se nekaj tam dejansko dogaja. Če so takšna podjetja bila prodana, ki bi se lahko rešila, in potem ugotavljamo, da neki skladi nejasnega izvora kupujejo taista podjetja, potem se krog zavrti in potem se lahko res vprašamo, kakšen je bil interes, še posebej, če niso bila prodana najboljšemu kupcu. Torej, manjka zaupanje, najbolj problematična je pa poštenost, ali res tisti, ki so odgovorni, delajo, upravljajo to slabo banko pošteno. Menjujejo se kadri. Šele takrat, ko bomo na takšna odgovorna mesta postavljali ljudi, ki upravljajo z našim premoženjem, neodvisne strokovnjake in poštene ljudi, ne samo da so finančni strokovnjaki, ki vedo, kako najti kakšne luknje, ampak ki so tudi pošteni in odgovorni ljudje, potem bomo lahko tudi državljani zaupali, da delajo odgovorno, pošteno, po najboljših močeh. Tako pa, na žalost, tega zaupanja pač ni. No, sedaj smo imeli že in imamo nekaj preiskovalnih komisij. Bila so tudi izvrstna poročila. Nekatera so veliko odkrila. Žal pa potem ni končnih konsekvenc, ni epiloga. In potem se nam zdi, kot da opravljamo Sizifovo delo, ko valimo skalo z vsemi močmi do vrha, potem se pa zvali nazaj, pa se nič ne zgodi. Zato se stvari prevečkrat ustavijo, ko že pridemo do nekih rezultatov, da se potem ne izvedejo do konca. Končen rezultat mora biti odkriti krivce, ki morajo odgovarjati, če so naredili škodo, jo morajo tudi povrniti, in denar se mora vrniti v državno blagajno, ki bo šel potem za višje pokojnine, za štipendije, za socialne potrebe, za naložbe in tako naprej. Tako pa nenehno ostaja ta grenak priokus državljanom, da so bili ogoljufani, da smo politiki vse pokradli, ampak mi tukaj, poslanci v parlamentu, hvala bogu, da nimamo teh možnosti. Krivi pa smo. Na koncu rečejo, vsi ste enaki, vi ste nas okradli in tako naprej. Zato sem vesela in se tudi jaz zahvaljujem vsem političnim strankam, da smo skupaj zmogli dati podpise, da želimo priti stvari do dna. Potem, ko bo poročilo narejeno, potem pa pričakujem tudi od pristojnih organov, da opravijo svojo nalogo. Torej, da bo prišlo do epiloga in da bodo narejene tudi neke konsekvence in da bo končno tudi krivci znani, odgovorni znani in denar vrnjen.
Hvala, gospa poslanka. Besedo imate gospa Monika Gregorčič. Pripravite pa se gospa Iva Dimic, sledi pa gospod Danijel Krivec. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Ustanovitev slabe banke naj bi bila v razmerah globoke gospodarske krize leta 2012 prvi pozitiven signal na poti okrevanja ne le bančnega sistema, pač pa celotnega gospodarstva. Žal pa je bila tudi tokrat, če malce parafraziram, pot v pekel tlakovana z najboljšimi nameni. Še tako dober zakon je namreč možno zaobiti, zlorabiti. Problem pa nastane, ko takšno ravnanje ni sankcionirano. Še danes je namreč vprašanj veliko več kot odgovorov, vse večji je dvom, da smo se bančne sanacije lotili morda na nepravi način, ali smo se lotili dovolj strokovno, s pravimi kadri ali ne. Zato upam in pričakujem, da bo ta preiskovalna parlamentarna komisija dala odgovor na vsa še odprta vprašanja in dileme. Namreč, če naj bi bila slaba banka dobra sistemska rešitev za nasedle bančne terjatve, bi morali prenosi s poslovnih bank na DUTB potekati ne le po enaki strokovni metodologiji, temveč tudi po enakih kriterijih, pa vemo, da se to ni dogajalo. Že prve izkušnje strank bančnih komitentov, to je imetnikov kreditov, so tedaj pokazale, da so bile tudi poslovne banke na prenosne postopke večinoma zelo slabo in površno pripravljene. Do danes so tako ostala odprta in neodgovorjena vprašanja, kot so, zakaj ni prišlo do prenosa vseh slabih terjatev na slabo banko, zakaj se je prenašalo terjatve le do določenega slabega podjetja, le iz nekaterih saniranih bank, iz drugih pa ne, kdo je odločal o tem, katere banke morajo na DUTB prenesti terjatve in katere lahko zadržijo. Posledica tako necelovitega odločanja je seveda privedla do tega, da so danes sanirane banke tudi različno uspešne in donosne. Bi pa poleg vseh teh vprašanj, ki so še kako aktualne, izpostavila še eno zelo pomembno področje, problematiko vrednotenja. Upam, da mu bo tudi ta preiskovalna parlamentarna preiskava namenila posebno pozornost. Gre za vprašanje problematike oziroma konflikta interesa cenilcev. Še tik pred krizo so namreč zagotavljali visoka vrednotenja sredstev, nato pa obrnili ploščo. Potencialno so zato sokrivi vsaj za napačno oceno bančne luknje. Če ob tem opozorim še na sistemsko neurejenost področja, ko imamo tako rekoč dvojni vzporedni sistem, en je reguliran pod strokovnim nadzorom Inštituta za revizijo, drugi del pa je tako rekoč strokovno nereguliran pod ingerenco pravosodja in so zato njihove ocene nekako bolj ohlapne in prilagodljive, potem vemo, da je pred nami resen problem, ki terja poenotenje, čimprejšnje poenotenje in področje je potrebno urediti čim prej, vsekakor še pred naslednjo krizo, da ne bi ponovili vaje, ker je imela ta celotna neurejenost področja tudi negativen vpliv in doprinos k bančni luknji. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka. Besedo imate gospa Iva Dimic, za vami gospod Danijel Krivec, pripravi pa se tudi mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Hvala lepa. Kljub temu, da se je na nek način dogajala prihvatizacija leta 2013, je spomin še vedno živ, tudi pri meni. Kaj se je vse dogajalo? Kaj vse se je prenašalo na slabo banko, kakšne terjatve? Kdo je lahko prenašal? Vse se to vpraša, kdo je lahko prenašal te terjatve? Ali tisti, ki je res potreboval neko pomoč oziroma reprogramiranje, ali tisti, ki je bil bližje informacijam, da se bo to dogajalo? Prav je, da se ugotovi in sem vesela, da se bo vendarle končno lahko pogledalo resnici v oči, zakaj imamo v Sloveniji minimalno plačo, zakaj imamo tako velike trošarine, zakaj imamo visoke davke, zakaj imamo nenazadnje primanjkljaj, zakaj nimamo zastonj vrtcev. Vse zaradi tega, ker je bilo dejansko na nek način prihvatizirano 5 milijard evrov našega skupnega imetja ali pa bom rekla imetja vseh nas Slovencev. Ko sem se pripravljala na to točko, sem rekla, da je to tako visoka številka, da si jo ljudje, ki živijo s 500 ali pa živimo s 500 tisoč evri na mesec, ne znamo niti predstavljati, kaj in kako so to naredili. In marsikdo reče, zdaj, ko pridejo neke tožbe oziroma, ko pride vendarle do, mogoče, ugotovitve nezakonito pridobljenega premoženja, grejo ljudje zaradi 60 milijard za tri leta v zapor. Si predstavljate, kaj razmišlja človek, ki komaj pride skozi mesec? Zato ker mu bo vse premoženje ostalo. Zakaj mu bo premoženje ostalo? Zato, ker ne znamo izvajati Zakona o nezakonito pridobljenem premoženju. In lahko rečem, da se je z državnim bogastvom ali denarjem barantalo, barantalo kot na kakšnem kravjem sejmu. Da se je delalo z državnim premoženjem, kot svinje z mehom. In kje smo zdaj? Jaz sem vesela, da bo vendarle preiskovalna komisija ugotovila in da bo ugotavljala odgovornost vseh, ki so bili vpleteni, politično odgovornost in tudi seveda vseh ostalih. Verjamem, ker verjamem v dobro, da boste vsi moji poslanski kolegi pomagali pri tem delu. Seveda to pomeni, da boste tudi zagotavljali sklepčnost komisije, ko bodo prihajala na dan določena imena in tudi določeni podpisi pod določenimi pogodbami, nečednimi posli, in da boste imeli to moč, da boste vendarle tudi, če bo kdo izmed naših vrst, rekli ja, ti si prihvatiziral toliko in toliko in hočeš zdaj ta denar oprati in priti nazaj v Slovenijo z nečednim denarjem, s tistim denarjem, ki nam je bil pobran 2013. leta. Ker če takrat ne bi bil pobran, verjemite mi, bi mi danes bili res druga Švica, bi imeli mi zastonj vrtce, mi se ne bi pogovarjali, kolikšna bo minimalna plača. Jaz želim tej komisiji, da bo dobro opravila svoje delo in da bo prišla na dan. Predvsem želim, da bodo potem tudi neke sankcije, da bodo neke tožbe. In nenazadnje si želim to, kar vsi Slovenci, da pride ta denar nazaj v Slovenijo.
Hvala, gospa poslanka, za vaše stališče. Besedo ima gospod Danijel Krivec, vam pa sledi mag. Andrej Rajh, pripravi pa se dr. Anže Logar. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Lep pozdrav vsem! Dejstvo je, da ta preiskovalna komisija, ki se zdaj ustanavlja in ki ima podporo celotnega Državnega zbora, v bistvu ne bi bila potrebna, če bi vsi ostali organi, ki so zadolženi v tej državi, da izvajajo določene naloge, govorimo o policiji, preiskovalnih sodnikih, sodiščih na splošno, če bi ti organi oddelali svoje. Kajti poročilo, ki je bilo pripravljeno v sklopu preiskovalne komisije v prejšnjem mandatu, ki je obravnavala banke, v bistvu obravnava tudi to tematiko, ki se bo zdaj nadaljevala skozi preiskavo dela slabe banke. Ampak večina dejstev je že obelodanjenih, tudi posredovanih tem organom. In mislim, da bi nas moralo to kar skrbeti, da se praktično nad tako velikem oškodovanju premoženja dejansko v tej državi ne zganejo tisti, ki so za to pristojni. Imamo na drugi strani primere, ko se za 200 evrov v primeru nekih kršitev pri tehničnih pregledih nekoga zapre za tri ali pet let, v tem primeru, ko imamo milijarde, kjer se ve za konkretne primere, pa se v bistvu nič ne zgodi in smo ponovno v Državnem zboru prisiljeni, da vzpostavljamo neko preiskovalno komisijo, ki bo raziskovala te kršitve in te anomalije, prišla verjetno tudi do nekih konkretnih ugotovitev, to prenesla na organe, ki morajo to sprovesti, kajti treba je vedeti, Državni zbor ni sodišče, ne more nikogar sprocesirati, od tam naprej pa bomo spet na nek način čakali, kaj se bo zgodilo. Teh zamikov neizvajanja poročil, ki se sprejme v Državnem zboru, je po mojem mnenju že veliko preveč. Vsi ste opozarjali na dejstva, ki so bila v povezavi s temi prenosi v praksi zelo velikokrat izvedena, kršena so bila pravila, ki so zapisana v dokumentih, ki jih ima slaba banka, Računsko sodišče je veliko stvari napisalo glede teh kršitev. In kot sem rekel, na koncu mora ponovno nek politični organ delati neko preiskavo in opozarjati organe, ki so pristojni za to, da te stvari tudi na koncu sprocesirajo in to kar vsi želimo, privedejo tiste, ki kršijo, pred roko pravice, na drugi strani pa povrnejo premoženje nazaj v proračun države. Če bo ta komisija še kaj dodala in doprinesla, bomo verjetno vsi veseli in tudi sam podpiram v tej smeri. Še enkrat pa opozarjam, da večina teh dokumentov v tej preiskovalni komisiji, ki se je ukvarjala z bankami v preteklem mandatu, je vse te stvari že zaznala, večino stvari tudi obelodanila v dokumentih in jih predala tudi preiskovalnim organom. Za kar precej bančnih kreditov, ki so bili na netransparenten način, da ne rečem kaj hujšega, že preneseni na DUTB, kjer so znana tako imena kot podpisniki posameznih prenosov. Jaz želim tej preiskovalni komisiji uspešno delo. Predvsem pa verjamem, da bo na koncu pripeljalo do konkretnih odločitev in konkretnih sklepov, ki bodo seveda ponovno napotilo drugim organom, ki bodo mora to sprovesti, v tistem trenutku bomo pa ponovno verjetno pred dilemo, ali se bo to izvedlo ali ne. In če bo celoten državni zbor pa nenazadnje tudi Vlada začela izvajati stvari, ki se sprejmejo v Državnem zboru, bo verjetno tudi kaj boljšega. V nasprotnem primeru pa bo to poročilo komisije, ki bo verjetno zelo konkretno še vedno samo zaključek komisije, ne bo pa prineslo nekih konkretnih ukrepov na področju obsodb teh primerov in nenazadnje tudi tistega, kar si vsi želimo, da se določen del tega premoženja lahko povrne v proračun ali pa v proračune tudi tistih bank ali pa drugih inštitucij, ki so bile skozi te nepravilnosti oškodovane. Upam na dober izplen in želim tej komisiji uspešno delo.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate mag. Andrej Rajh in kot zadnji prijavljeni se pripravite dr. Anže Logar, Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Želel bi samo dodatno pojasniti stališče. Kot sem že povedal, je bil namen ustanovitve slabe banke ta, da bi banke rešili pred propadom s prenosom njihovih slabih terjatev na slabo banko. S temi posli bi se potem banka ukvarjala in iz njih poskušala iztržiti največ in s tem povrniti sredstva, ki jih je za reševanje teh bank vložila in porabila država. In samo zato je bilo delovanje slabe banke podaljšano, da bi te posle lahko primerno oplemenitila, da bi iz prevzetih poslov lahko za državo iztržila največ. Komisija, ki jo bomo pa ustanovili, bo preiskala, ali je bilo to doseženo. Prav tako se strinjam s tem, da so ukrepi vlade Alenke Bratušek bili tisti, ki so Slovenijo potegnili iz krize. Družba za upravljanje terjatev bank pa mora zdaj narediti svojo nalogo, vsaj povrniti sredstva, ki smo jih državljani takrat vložili, da bi rešili banke in s tem naše gospodarstvo in ohranili našo suverenost. Pričakuje se, da bo do konca delovanja slabe banke, mislim, da je to 31. 12. 2022, vložek države vrnjen oziroma da bo banka lahko na podlagi naše gospodarske rasti, dosežene z ukrepi vlade Alenke Bratušek, vrnila več, kot smo vložili. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Dr. Anže Logar, izvolite.
Hvala. Te zadnje besede si velja zapisati in zapomniti, namreč izrečeno je bilo s strani Poslanske skupine Alenke Bratušek, da bodo sredstva, ki so bila namenjena za DUTB, na koncu leta 2022 povrnjena. Namreč takrat se ravno izteče tudi mandat vlade, tako da bo zanimivo to obljubo spremljati tudi v živo. Najprej samo eno dejstvo glede kreditov, ki so bili podeljeni v slovenskih bankah. Tistih 5 milijard, ki je bilo črpano iz slovenskih bank, je bilo de facto dejansko črpano. 5 milijard denarja je šlo na neke račune. Tisti denar ni izginil. Tisti denar je zunaj ostal. Izginilo je zavarovanje, ki so jih imele banke do teh družb. Skratka, tisti, ki so vzeli kredit, so denar dobili in niso oškodovani. Oškodovani smo, najprej so bile banke, potem pa mi davkoplačevalci, ki smo to poplačali. To si je treba zapomniti, ker vse prevečkrat slišimo to megljenje te zgodbe, češ, gospodarska kriza, premoženje je skopnelo in tako naprej in so nastradale tudi tiste firme. Tisti denar je bil črpan iz bank in tisti denar je končal na nekih računih. Če boste šli gledati neto denarni tok iz Slovenije v davčne oaze, torej odlivi Slovenije minus prilivi, boste ugotovili, da je ta znesek približno enak luknji, ki je nastal v slovenskem bančnem sistemu, skoraj enak. Torej, ta denar je šel ven iz države v davčne oaze, sled za tem denarjem se je več ali manj izgubila, nazaj pa ni prišel, ni prišel nazaj v banke. In to smo mi na koncu potem tudi poplačali. Zato smo imeli bančno luknjo, zato smo imeli preiskovalno komisijo o bančnem sistemu, zato imamo danes na dnevnem redu razpravo o ustanovitvi preiskovalne komisije za ugotavljanje odgovornosti pri delovanju slabe banke, torej DUTB. Danes je v bistvu doba, obdobje ali pa dan velikih besed. Zdaj sem slišal zelo navdihujoča mnenja in stališča s strani posameznikov iz poslanskih skupin in splošno podporo delu te preiskovalne komisije. Danes je lahko deliti velike besede, zaradi tega, ker bo potem ključno, kaj se bo zgodilo po tem, ko bo preiskovalna komisija začela opravljati svoje delo, ko bo prišla do nekaterih zaključkov, ko bo preiskovala in potem, ko bo sprejela neko poročilo. Takrat bo prišla do izraza verodostojnost teh velikih besed, ki so bile danes tu izrečene. Bom razložil, zakaj. Prej se je kolega Han v uvodu zgražal [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ali lahko prosim za mir? Ali se greste lahko, prosim, ven pogovarjat. Ko je kolega Han razlagal o izbrisnih pobotnicah pri gradnji stanovanj Nokturno, Celovški dvori, je upravičeno opozoril na to krivico, ki se je dogodila izvajalcem. Tudi predlagatelj kolega Vrtovec je na to opozoril. Strinjam se z gospodom Hanom – upam, da predstavlja mnenje Poslanske skupine SD –, strinjam se s predlagateljem – verjamem in vem, da predstavlja mnenje Poslanske skupine Nova Slovenija –, ampak zdaj je pa en problem. Prejšnji teden smo imeli Odbor za finance, kjer je bilo v obravnavi četrtletno poročilo o delovanju DUTB. Ali veste, da gospod Dragonja pa zagovarja DUTB, a veste, da minister za finance pa zagovarja DUTB, in je vse te pozive pač odbil s to pripombo, da je DUTB služba oziroma institucija, ki mora dobiti povrnjena sredstva? In za ministra za finance je ta zgodba zaključena. Čeprav so bile tri seje Komisije za nadzor javnih financ na to temo, čeprav so bili sklepi sprejeti, da je treba na tem področju nekaj narediti, Ministrstvo za finance pač govori, da DUTB pravilno dela. In na tisti seji Odbora za finance, žal, se nihče od SD ni oglasil, žal. Tako da, ko tu delimo velike besede ob ustanavljanju te preiskovalne komisije, je verjetno treba takšen diskurz ali pa ta stališča zagovarjati tudi na vseh delovnih telesih. Prej je bilo omenjeno, da nihče ne ve, po kakšni ceni je, recimo, sklad York odkupoval terjatve od DUTB, mislim, da je kolega Vrtovec to omenil, da niti SDH tega ne ve. A veste, kaj je še bolj absurdno? Da niti SDH niti nihče drug ne ve, kdo je York, kdo je ta poštni nabiralnik, ki si lasti velik del, recimo, zdajle konkretno vročega slovenskega turizma. Da želi Vlada centralizirati slovenski turizem na enem podjetju pa ima tam nek sklad, ki je 42 % lastnik pomembnega deležnika v tem, pa ne ve ne vodstvo SDH ne nadzorni svet SDH, kdo stoji za Yorkom. In njemu se je prodalo te terjatve. Ali se vam zdi to normalno? Zame bo, oprostite, ampak popolnoma nespodobno, če bo šele preiskovalna komisija ugotovila, kdo stoji za Yorkom. Če je torej DUTB prodal nekomu, za katerega ni vedel, komu je prodal, in če SDH mirno sprejema, da je York družba, za katero ne ve, h komu spada, kdo je lastnik, pa ima velik del slovenske srebrnine, ki si jo Vlada zdaj hoče pridobiti nazaj, glejte, to je rahla komedija zmešnjav. Prej je kolegica Muršič rekla, da takšni ljudje, ki so sodelovali pri teh postopkih, ne bi smeli več sodelovati. Prej sem omenil en primer, KB1909, visoka predstavnica, direktorica enega od sektorjev v tej družbi, je danes svetovalka na DUTB. Ali je to sprejemljivo? Po moje ni sprejemljivo. Prej je bil, kot je kolega Han omenil v zvezi s temi izbrisnimi pobotnicami, šef kreditnega odbora, ki je obljubil izbris plombe na tistih stanovanjih v Celovških dvorih, Nokturno, Marko Jaklič [[Lapsus linguae. Dr. Anže Logar izreče Marko Jaklič namesto Marko Jazbec, v nadaljevanju seje se za lapsus opraviči.]] . Pa kdo je Marka Jazbeca predlagal za šefa SDH? Vlada Mira Cerarja. Pa kdo ga je potem, ko je odšel iz SDH, s soglasjem imenoval na paradržavno družbo Sava Re? Ja, SDH, ki je največji, edini posamični lastnik te družbe. Kako torej gospa Muršič dovoljuje, da v paradržavnih družbah sedijo osebe, ki so bile odgovorne in so sodelovale pri teh rabotah, ki se zdaj dogajajo tudi na DUTB? Naj samo omenim, da je žena gospoda Jazbeca pa državna sekretarka na Ministrstvu za finance. Ta krog je malo preveč sklenjen, da bi lahko stresali v dobi velikih besed, kako vse je to pomembno, kako je dobro, kako mi vse to podpiramo. Veste, to se kaže v dejanjih. Takrat je treba zadevo rešiti, ko imate moč, vzvode. In to, recimo, SD ima, ker je v vladi. Prej je gospa Muršič rekla, da je zgrožena nad tem, da se ni upoštevalo ugotovitev Računskega sodišča. To je potem dejala tudi še gospa Udovč in posredno tudi gospa Gregorič iz SMC. Glejte, vse tri predstavnice prihajajo iz strank, ki so sodelovale v vladi, ko je bilo to mnenje Računskega sodišča izdano. Gospa Gregorič je bila svetovalka predsednika Vlade. Zato mi dovolite rahel dvom v to odkritosrčnost teh besed, kako je vse to treba razrešiti. Tudi jaz sem zgrožen nad tem, da se s tem, kar je ugotovilo Računsko sodišče, potem nič ni naredilo. To je nesprejemljivo. Pa me zanima, recimo, kolegica Muršič je bila že poslanka v prejšnjem mandatu, koliko poslanskih vprašanj je postavila na to temo, koliko sklicev KNJF, Komisije za nadzor javnih financ, na to temo, koliko izrednih sej Državnega zbora. Nobene. Pa je nesprejemljivo, se vsi strinjamo, da je nesprejemljivo. V kolikih vladah je pa sodelovala SD v tem času? V treh. SMC v dveh. Tu je vprašanje te odgovornosti, da v dvorani nekaj govorimo, potem, ko je pa treba nekaj sprejeti ali pa nekaj narediti, pa ni rešitve. Prej je kolega Krivec opozoril na disonanco delovanja slovenskih sodišč, za 200 evrov neke podkupnine pri tehničnih pregledih 5 let zapora, za milijonsko škodo pri nezakoniti dokapitalizaciji Probanke Romana Pajenk pogojno obsojena, pogojno obsojena. Tam je nek podjetnik, ki je moral dati milijon evrov, ki je bil prevaran, ki je ostal brez milijona evrov, da je ona lahko zadostila kriterijem Banke Slovenije, pa so vsi to vedeli, je pogojno obsojena. A je to prav? Ampak veste, kaj se bo zdaj zgodilo? Zdaj bo ta podjetnik šel na DUTB in bo rekel, glejte, krivda je bila dokazana, ne vem sicer, zakaj je pogojno obsojena, očitno imajo taka merila na mariborskem sodišču, je torej kriva, zdaj pa jaz terjam od DUTB, da mi to škodo povrnete nazaj. In bo prav, da bo to zahteval. Ampak veste, kaj to pomeni? Da bomo davkoplačevalci še dodaten milijon plačali. Ampak veste, zakaj? Ker je vlada Mira Cerarja DUTB in Factor banko priključila DUTB, pa jih ne bi smela, ker je šlo za nadzorovano likvidacijo, ki bi se morala izpet z dnem, ko se nadzorovana likvidacija zaključi. Pa je bil tu spet Metod Dragonja, ki nas je prepričeval, da je to vse v redu. Danes vemo, da to ni v redu. Danes smo ravno v tistem poročilu, ki smo ga prejšnji teden obravnavali na Odboru za finance, ugotovili, da je že iz tega naslova za 80 milijonov evrov škode na kapitalu DUTB in da bodo še dodatne škode ravno zaradi teh posledičnih povezav, ker se je pravno nasledstvo preneslo na DUTB. Vidite, to je pa ta politika, ko sprejemate odločitve, potem pa davkoplačevalci plačujejo za to. In še enkrat, zato mi dovolite ta dvom v verodostojnost teh vaših izjav, ko se zgražate in hkrati podpirate ustanovitev te preiskovalne komisije. Primer pranja denarja v Novi Ljubljanski banki, poglejte, jaz sem tukaj konkretno dokazal, da je aktualni predstojnik Urada RS za preprečevanje pranja denarja zavajal tujo javnost v eni zadevi. Tu smo bili v Državnem zboru pa je gospod Muženič, še vedno predstojnik tega urada. Pa mi razložite, kako je to možno? Razložite mi, kako je to možno, da ugotavljamo nepravilnosti, jih pokažemo, jih dokažemo, pa jih vi potrdite, potem pa tisti, ki imate vzvode, nič ne naredite. To mi povejte, kako je to možno. Jaz enostavno tega ne razumem. S tem pa, poudarjam, da prevzemate odgovornost nase. Govorili smo tudi o nekih nepravih premostitvenih kreditih, ki jih je podeljevala Nova Ljubljanska banka, kjer so posamezniki dobili milijonske zneske pa tudi manjše. Banka Slovenije je ta produkt Novi Ljubljanski banki prepovedala, ker je bil preveč rizične in v neskladju z bančno regulativo, pa je kljub temu banka še nekaj časa to podeljevala. Ali veste, da v tem sklicu sedi oseba, ki je dobila ta kredit? Zato mi dovolite, da dvomim v te velike besede, ki jih slišim danes. Je pa res, da se bo z ustanovitvijo te preiskovalne komisije pa ponudila priložnost, da boste negirali to dosedanje nedelo, da od zdaj naprej boste pa začeli delati. Jaz iskreno upam in verjamem, da boste, čeprav me pretekla praksa prepričuje o nasprotnem. Namreč, poglejte, tudi preiskovalna komisija o bančnem sistemu je predlagala nekaj zakonodajnih sprememb, sprememb procesne zakonodaje na področju kazenskega postopka in glede ustanovitve specializiranega sodišča za pregon bančne kriminalitete. Pa dajte mi razložiti, zakaj ste potem v SMC in v SD glasovali proti temu, proti ustanovitvi? Poslanska skupina Nove Slovenije je predlagala te zakonodajne spremembe, ker nihče drug ni, in sicer dvakrat, in ste dvakrat glasovali proti. Vsi ste si na prsi pripenjali zavezo, kako je treba ugotavljati potrebo po spremembi zakonodaje in kako moramo mi to potem sprejeti. Ste sprejeli v Državnem zboru zavezo pri prejšnji preiskovalni komisiji, ampak zakonodaje pa potem niste spremenili. Pa me zanima, kaj boste, recimo, v LMŠ naredili, ko bo ta predlog iz preiskovalne komisije za spremembo te področje zakonodaje, torej ustanovitev specializiranega sodišča in spremembo procesne zakonodaje pri kazenskih zadevah prišla v Državni zbor. Boste enako ravnali? Boste tudi proti? Ker če boste, potem je res nesmiselno v preiskovalnih komisijah sprejemati določene sklepe, ki imajo potem potrditev v Državnem zboru, potem pa aktualna koalicija vse te sklepe negira. Veste akcija-reakcija, če sprejmemo neko odločitev, je treba to tudi izvršiti. Jaz se nadejam resnega namena vseh, ki bodo sodelovali v tej preiskovalni komisiji, da bodo pač, prvič, zadevam prišli do dna, ostalim, ki ne bodo, ki so tu v Državnem zboru, pa da bodo sledili ugotovitvam teh preiskovalnih komisij in bodo to, kar bo preiskovalna komisija potem tudi ugotovila, s svojim pritiskom na plusek na tejle plošči tudi potrdili v smeri spremembe normativne podlage. Še enkrat, veliko dela je pred preiskovalno komisijo. Jaz ji želim veliko uspeha. Kot sem rekel, ostalim pa, da ne bo ostalo na ravni besed, ampak da se bodo te besede prelile potem tudi v dejanja.
Hvala, gospod poslanec, za vaše stališče. Besedo imate, gospod Jernej Vrtovec, kot predstavnik predlagatelja. Izvolite.
Hvala, predsednik. Ravno kot priročno današnji razpravi ena sveža novica, in sicer: Slovenija ostaja država z najvišjim deležem slabih posojil, kjer je posojilodajalec država, med vsemi državami članicami Evropske unije. Kot kažejo podatki Eurostata so v letu 2017 slaba posojila v Sloveniji predstavljala 4 % BDP. Še se bomo morali s tem ukvarjati. V preteklih razpravah je bila rečena samo ena stvar, in sicer da je bil določen del že opravljen, tudi preiskave DUTB v Logarjevi preiskovalni komisiji. Drži. V določenem delu se je preiskovalna komisija dotaknila prenosa, ampak morate vedeti, da tista preiskovalna komisija je imela mandat, če se motim, od aprila, marca 2015, dogodki v DUTB pa se dogajajo, resnično vam povem, danes, včeraj, stvari so aktualne in akutne. Ne gre za zgodbe samo za nazaj, ampak za stvari, ki so se dogajale včeraj. Javni interes, nekje je bilo izraženo, ali je javni interes. Seveda da je javni interes za ustanovitev te preiskovalne komisije. Namreč več primerov kaže na možnost, da so obstajale izveninstitucionalne politične odločitve, ki so vplivale na delovanje DUTB. Torej, javni interes je ugotoviti politično odgovornost za vzpostavitev sistema DUTB in ta DUTB zagotovo vzbuja sum obstoja nepravilnosti in politično odgovornost za samoupravljanje DUTB. Vlada, ponavljam, je skupščina Družbe za opravljanje terjatev bank. Naprej. Javni interes. Ali je DUTB upoštevala preverjanje kupcev terjatev? To je javni interes. Ali je bilo to vse v zvezi z našo obstoječo zakonodajo? Naprej. Po kakšni metodologiji so bile izračunane cene prodanih terjatev? V kolikšni meri so originalni dolžniki preko povezanih oseb prišli do odkupa svojega premoženja? Seveda, zato je javni interes. In zagotovo je v javnem interesu ugotoviti, ali so bile terjatve prodane na učinkovit način, torej z doseganjem najboljšega možnega izkupička. In tudi je v javnem interesu ugotoviti, ali so bili prenosi terjatev med DUTB in SDH transparentni in izvedeni na tak način, da vzpostavijo optimalno stanje javnofinančnega položaja države. Zdaj pa ena stvar, omenjen je bil sam prenos terjatev, kako so bile prenesene in da nekatere niso imele potrebe, da bi bile prenesene. Imam pa še ene druge primere, in sicer da so bile nekatere terjatve prenesene zgolj zato, da bi bila ta podjetja potem v nadaljevanju razbremenjena svojih obveznosti. Ampak ni potrebno, da o vseh primerih danes tukaj govorimo, kajti ni to cilj današnje razprave, ampak boli pa to dejstvo, da so potem vskočili določeni skladi, ko so bila ta podjetja prenesena z določenimi diskonti, da so se sami razbremenili, da potem ti isti ljudje ostajajo na teh funkcijah in počasi odkupujejo to svoje premoženje preko skladov. York sklad je bil omenjen in ena stvar, kdo sedi v York skladu. Resnično ne vemo. Ampak nekaj oseb pa kolobari, isti ljudje sedijo v skladu York ali pa pri tej slovenski inačici sklada York, govorimo o podjetju Elements, isti ljudje, ki so bili predhodno vključeni, uslužbenci istih podjetij, ki so pristale na slabi banki. Za eno osebo vemo, ampak to še ni vse. V skladu York, na spletni strani se da dobiti, sedi ena oseba, ki je hkrati, pozor, član Sveta Agencije za varstvo konkurence, član sveta AVK, za varstvo konkurence, je hkrati eden izmed uslužbencev sklada York, ki kupuje tukaj terjatve. Ja, po mojem je res to dobra izbira. Kaj bi rekli? Kdo ga je tja imenovan? Naprej bi še na eno stvar apeliral, in sicer slovenski mediji. V preteklosti so bili slovenski mediji učinkoviti pri razkrivanju zgodb na DUTB. Upam, da bo tako tudi v prihodnje. Imre Balogh, recimo je bil eden izmed tistih, ki je v slovenskih medijih na zaprti njihovi seji pravnega odbora DUBT, potem ko so posnetki prišli ven, je bilo to znano, je dejal: »Skoncentrirati se moramo na dva, tri sovražnike in začeti kopati po njihovi preteklosti.« To so potem mediji objavili, te posnetke iz njihovih internih sej. Ampak pozor, še ena druga stvar iz teh zaprtih sej, ki so jih mediji objavili, zelo so se bali Računskega sodišča. Med drugim je gospod Simoneti dejal: »Morali smo dati skoraj 100-odstotno vse podatke o našem delu in o delovanju. Toda za leto 2014 nimamo kaj dosti pokazati.« Ni tako, se je vprašal. V nadaljevanju gospod Simoneti: »V prihodnosti moramo biti bolj pozorni, ker Računsko sodišče spet prihaja. Osredotočili se bodo na implementacijo, kako upravljamo s specifičnimi primeri, slaba posojila.« Naprej govori: »Pogledali bodo dokumente, če terjatev ne prodajamo prvotnim dolžnikom. Moramo se pripraviti vsaj za leto 2015, ker za leto 2014 smo zagotovo mrtvi, nič od tega ne obstaja za leto 2014.« Kdo je imenoval gospoda Simonetija tja? Politika ga je nastavila. Politika ga je nastavila za šefa upravnega odbora. Nadalje gospod Simoneti reče: »Res ne vem, kako naj se soočimo s to invazijo Računskega sodišča.« Torej, če te nekdo preiskuje ali pa nekdo nadzira tvoje delo, imenuješ to invazija. In potem eden drugi član reče, tam prisoten gospod Širovnik: »Kako ustaviti to invazijo? To je treba malo naštudirati, to ni enostavna zadeva, jaz se tega malo bojim, oni bodo začeli sekati.« To je bilo že vse javno objavljeno, zato zdaj govorim. Ali pa nadalje gospod Simoneti reče: »Zdaj bodo šli v kejse.« Posamezni primeri mislijo. »Ko bodo začeli presojati kejse, kaj je zakonito in kaj ni, to je eno področje, ki ga v Sloveniji nihče ne razume.« Sedaj pa vi meni povejte, ali smo res taka budala, da ne razumemo v tej državi, kaj je zakonito in kaj ne. V slabi banki so torej imeli dvojna merila, drugače so si razlagali, kaj je zakonito in kaj ne. Ampak leta 2015, gospe in gospodje, smo v tem Državnem zboru imeli izredno sejo na temo kadrovanja Vlade Republike Slovenije v DUTB. Na tej izredni seji, mislim, da sva sodelovala jaz in gospod Logar zelo aktivno, tudi smo se obregnili ob imenovanju gospoda Simonetija na čelo DUTB, rekoč, gospod Simoneti je bil tisti izbranec, ki je bil v obdobju 2009–2012 šef nadzornega sveta Nove Ljubljanske banke, torej v obdobju, ko bi morala drugače delovati Nova Ljubljanska banka, kot je sodelovala, pa ne trdim, da so takrat nastajala [[…]]je, tudi takrat so se reprogramirali krediti in tako naprej in je bil soudeležen pri mnogih postopkih. Govorim o istih ljudeh, ki jih je politika nastavila. Gospe in gospodje, to je samo en primer. Če so rekli, da so za leto 2014 mrtvi, jaz mislim, da se morajo bati te preiskovalne komisije, da moramo dati jasne signale, da jih bomo resno preiskovali, in da posnetki, ki ji imajo mediji zdaj objavljene, da to ne bodo edini posnetki, da obstajajo še tudi drugi, če so snemali 10-krat, so se verjetno snemali vedno. Menim pa in še enkrat apeliram, da preiskovalna komisija mora te dokumente dobiti. Naj se nikar nekdo ne poslužuje nezakonitih dejanj brisanja dokumentacij. Verjetno se tukaj mnogi izmed vas ali pa gledalke in gledalci sprašujejo, saj spet nekaj govorijo o Državnem zboru, spet se bodo fajn imeli in preiskovali, na koncu pa ne bodo nič ugotovili. To bomo doma slišali, ko bomo prišli domov. Okej, epilog. Mi v Državnem zboru nimamo lisic, nimamo palice, da bi lahko te ljudje prisilili, da bi kazensko in odškodninsko odgovarjali. Apel na to, da pa prisluhnejo organi pregona resnosti teh obravnav, ki jih imamo, je pa ključen. Kajti strinjam se s tistim, kar je bilo v enem izmed stališč povedano, da če bo preiskovalna komisija opravila svoje delo, nihče pa zato še vedno, zaradi slabega delovanja organov pregona ali pa sodišč, ne bo odgovarjal, potem bo treba v naslednjem mandatu nekoga drugega preiskovati. Res velik sistemski problem in končen epilog bo, da preiskovalna komisija preda dokumentacijo tajno in javno organom pregona, da naznani sume storitve kaznivih dejanj in tudi posluša vplivati na spremembo zakonodaje. Tukaj pa smo spet v tej dvorani v tem prostoru. Dvakrat, ja, dvakrat smo v prejšnjem mandatu vložili predlog za spremembo zakonodaje, za ustanovitev specializiranega državnega tožilstva, se pravi posebno skupino tožilcev, ki bi preganjali bančne kriminalce, in ustanovitev posebnega specializiranega oddelka sodišča za bančni kriminal. A veste, kaj se je zgodilo? Ob končnem in že prej v vmesnem poročilu Logarjeve komisije je ta Državni zbor z vsemi glasovi za sprejel predlog komisije, da se gre v ustanovitev sodišča za bančni kriminal in tožilstva. To so nam tudi tožilci predlagali, rekli so, in policija, da oni pripeljejo vse stvari do konca, sodnikom dajo vse, ampak dvomijo v izkušnje, v znanje in tako dalje sodnikov, kajti dopoldne se ukvarjajo s kurjimi zadevami, popoldne pa imajo težke bančne kejse, težke bančne primere. In jaz razumem, da isti sodnik ne more obravnavati teh dveh stvari enakovredno, enakopravno, sočasno. Ampak glej ga zlomka, ta isti Državni zbor tega predloga ni podprl, pa bi lahko. Torej končni epilog mora biti to, da nekdo za kazniva dejanja, ki jih je storil v okviru delovanja slabe banke, odgovarja kazensko in odškodninsko. Ne gre za stvari iz 10. let nazaj. Gre za obdobje 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018. To je to. In že mediji ugotavljajo mnogo spornih situacij, mnogo spornih stvari, naloga preiskovalne komisije pa je, da vso celotno dokumentacijo nadgradi, pridobi dokumente. Upam, da tukaj ne bomo imeli težav, da bodo iz slabe banke, iz bank, Banke Slovenije in tudi drugih institucij prisluhnili parlamentarni preiskovalni komisiji in da se ne bodo igrali slepomišenja, kaj lahko pošljejo v Državni zbor, kaj ne, da se ne bomo prvo leto ukvarjali samo s tem, kar se je dogajalo v dveh preiskovalnih komisijah o bančnem sistemu v preteklosti, v Logarjevi in v Pogačnikovi. In to isti ljudje, isti sodniki bodo spet odločali o istih zadevah. Jaz upam, da so na DUTB toliko zdravorazumski, da na to igro ne bodo pristali. In če je kdo lahko razbremenjen, no, naj bo to stranka Marjana Šarca glede na to, da govorite »nova generacija v politiki«, da je prišla. Imamo škarje in platno v Državnem zboru, da to preprečimo in da tudi DUTB sodeluje z delovanjem preiskovalne komisije, saj novo vodstvo DUTB ima to možnost. Najlepša hvala za vašo razpravo.
Hvala, gospod poslanec. Me zanima, ali imate repliko, dr. Anže Logar? [[oglašanje iz dvorane]] Ja, saj samo repliko v tem trenutku lahko imate. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi repliciral kolegu, da se strinjam. Bi se pa potem v drugem delu samo opravičil spoštovanemu Marku Jakliču, ki sem ga pomotoma v svojem izvajanju imenoval v tej skupini. Mislim sem pa Marka Jazbeca. Tako da samo toliko, da dam v opravičilo. Hvala.
S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, ugotavljam, da ste vsi prijavljeni dobili besedo. Hkrati pa ugotavljam, da čas, ki je prijavljen za razpravo, še ni potekel. In sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati oziroma ali gremo na delitev časa? Ja, vidim željo. Začenjamo z delitvijo časa. Izvolite. Najlepša hvala. Imamo 2 prijavi. Gospod Franc Kramar, beseda je vaša.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Kolegice in kolegi! Kaj naj rečem? Pravzaprav sem prijetno presenečen nad tem, da je ta tema prišla do te točke, da se bo ustanovila preiskovalna komisija za slabo banko. Danes je bilo omenjeno, da so bile 3 reforme, tako imenovane, v Sloveniji, kjer se je nekdanje družbeno premoženje prihvatiziralo. Najprej so to bili certifikati, potem so bili tukaj tajkunski nakupi in zdaj nazadnje še slaba banka. Moje prepričanje je, da za tem vsem stoji ena in ista struktura ljudi, da se javno pravzaprav mnogo stvari ve, da pa žal organi pregona, tukaj moram reči, zaenkrat niso opravili svojega dela, da je marsikdo iz obdobja certifikatov ostal nekaznovan, prav tako iz obdobja tajkunskih prevzemov. Jaz upam, da dejansko bo ta komisija svoje delo opravila kvalitetno in kakovostno in bo dala dejansko dobro podlago za tiste organe pregona, ki morajo tudi na osnovi preiskovalne komisije, ki je bila v prejšnjem mandatu, gospoda Logarja, se čaka rezultate, rezultate pristojnih, ki morajo ukrepati v takih primerih in narediti epilog. Epilog je pa lahko samo eden, da se jih seveda kaznuje, da odgovarjajo za svoja dejanja in da dajo vedeti državljankam in državljanom, da v tej državi je pravna država, da vsakogar, ki krši zakonodajo, doleti tudi kazen. In mislim, da bi res bil čas, skrajni čas, da ta signal Slovenke in Slovenci dobijo. Zavedati se moramo, da stanje v državi ni idealno, da mnogokateri delavci delajo za minimalno plačo, da so dohodki iz različnih dejavnosti nižji predvsem tudi na račun tega, da se je v preteklosti po domače rečeno mrharilo z nekdanjim družbenim premoženjem, ki so ga spretni money-žerji ali menedžerji znali spraviti na svojo pot in s tem abnormalno obogateli. Saj pravim, jaz imam upanje v organe pregona, da bodo dejansko končno začeli preganjati ta gospodarski kriminal, ki je po moji oceni v osnovi tisto, kar dviga ali pa znižuje standard Slovenk in Slovencev. Zato pozdravljam ustanovitev te komisije in ji želim res srečno pot in upam, da bodo tisti, ki si zaslužijo, da pridejo pred obličje sodnika, tudi prišli in da bodo za svoja dejanja odgovarjali. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Kot zadnji pri tej točki imate besedo gospod Vojko Starović. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Upam, da bo epilog te komisije tudi sistemski problem, ki ga imamo vsi skupaj. Očitno kot država preko naših organov oblasti, bi rekel tudi Vlade, izvršilne oblasti, mi kot zakonodajalci tu na eni strani ne znamo dobro upravljati in nadzorovati premoženja, ki ga imamo, skupnega. Upam, da bo rezultat tega, da bomo iskali tudi smernice za sistemsko rešitev tega vprašanja. Mi imamo ves čas problem z upravljanjem SDH, z našim državnim holdingom, z odškodninskim kapitalskim skladom, smo ga imeli prej razvojnim skladom, imamo tudi problem z javnimi agencijami, imamo tudi problem z gospodarskimi javnimi službami. Vsi vemo, koliko se nam skozi leta povišujejo stroški komunalnih podjetij rižanskega vodovoda pri nas dol. Postavljajo si prekrasne hiše in delijo krasne plače. Nam enostavno stvari uhajajo iz rok in mislim, da je to sistemski problem in tega se bomo mogli lotiti. Po drugi strani smo danes slišali tudi besede od kolegice Dimic, je govorila o neki Švici, da bi lahko bili Švica, kar je težko, ampak govorilo se je tudi v socialistični sličici nekdaj v Sloveniji. Ne smemo tako grdo govoriti o tistih časih. Jaz sem tudi v tistih časih delal in ustvarjal, naši očetje tudi, naši nonoti in none so znali delati in so ustvarili med drugimi tudi Ljubljansko banko, ki je bila močna banka, ugledna v tem prostoru, je znala poslovati in iz te banke so prišli tudi dobri bančni kadri. Potem smo pa to banko na podlagi prišepetovalcev, kako privatizirati, kako narediti, razbili na dvanajst kosov in nato še s temi kosi slabo upravljali. Danes pravijo stari bančniki, da niti ene banke ne vodi pravi bančnik, da smo izgubili te ljudi. Ne vem, to smo naredili mi iz banke. In potem smo iz banke ob tej privatizaciji, kakor je bilo že skozi certifikate narejeno in kar je sedaj še s preprodajo tega premoženja narejeno tudi s to našo slabo banko. Kam smo pripeljali zadeve? Mene zmeraj srce zaboli, na obali, kjer sem delal, sem tudi spravil gor prvi petzvezdični hotel v slovenskem prostoru in potem so ga prevzeli finančniki, družba za upravljanje, in se je končalo z nekaj milijoni, mi smo vložili veliko več denarja notri, so to prodali – komu? Nekim Hrvatom, ki ga ne znajo niti upravljati. Ne vem, kako se lahko to dogaja? Izgubili smo blagovne znamke, velike, krasne, kot je, recimo, Barcaffe od Droge z Drogo vred, Cimos je šel, banko smo prodali Italijanom. Kup stvari smo tako delali, ne vem, jaz tega ne razumem. In v tistem času je bila tudi gospodarska rast precej višja, kot je sedaj, tako da se ne ozrimo nazaj. Jaz pač ugotavljam, kakor poznam ta svet, da smo padli v mlin finančne industrije, ker naša privatizacija je bila tudi finančna. In ta mlin nas melje, ta mlin ubija periferne banke. Ta milim pravi, dajte banke nam. Pa veste iz katerega denarja banke živijo in kaj delajo? Iz našega, od nas ljudi. In Slovenci smo bili dobri varčevalci in smo še vedno – iz tega denarja oni oplajajo in nosijo potem ta denar ven. Meni se zdi, da je ta komisija krasna zadeva. Zelo smo se poenotili glede tega in mislim, da so nepotrebni napadi, sploh na našo stranko, pa tudi na druge, ki so pripravljeni tu sodelovati in delati zraven. Tako da bi tudi prosil malo snovalce z druge strani, opozicijo, da ne napada, ker če hočemo kaj skupaj narediti, moramo skupaj potegniti. Še nečesa bi se dotaknil, kar je pa bolj občutljiva tema. Jaz sem tudi delal doli, smo imeli probleme z izsiljevanjem, ker sem bil v gostinstvu takrat v tistem času in so se mi privat gostinci pritoževali, da jim ne gre. Veste kaj, mi smo ukinili rajonske policije, sedaj smo jih uvedli nazaj. Niso imeli več nadzora. In kaj smo mi še naredili? Našo Sovo smo naredili popolnoma brezzobo [[izklop mikrofona]]
Spoštovani poslanec, 15 sekund ste prekoračili in avtomatika vam je mikrofon odstranila. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, zaključujem to razpravo. Na podlagi drugega odstavka 4. člena Poslovnika o parlamentarni preiskavi Državni zbor o odreditvi parlamentarne preiskave ne glasuje, zato ugotavljam, da je Državni zbor odredil parlamentarno preiskavo za ugotovitev in oceno dejanskega stanja za ugotovitev politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij zaradi suma, da so posredno ali neposredno vplivali na domnevno negospodarne ali protipravne odločitve Družbe za upravljanje terjatev bank v zvezi s prenosom, upravljanjem in prodajo terjatev bank ali drugega premoženja, drugimi ukrepi iz njene pristojnosti ter upravljanjem družbe vplivali na odločitve Banke Slovenije, Vlade, Državnega zbora, drugih državnih organov, ter na odločitve drugih domačih in tujih pravnih oseb, ki so povezane s prenosom, nakupom, prodajo in upravljanjem terjatev bank ali drugega premoženja DUTB. Vsebina zahtevka parlamentarne preiskave je opredeljena v čistopisu zahteve z dne 28. januarja 2019 ter v aktu o odreditvi parlamentarne preiskave z dne 28. januarja 2019, ki ste ju prejeli. Parlamentarna preiskava je s tem odrejena. Mandatno-volilno komisijo Državnega zbora s tem v zvezi prosim, da pripravi predlog sklepa o sestavi in imenovanju preiskovalne komisije v skladu z vsebino odredbe parlamentarne preiskave in ga čim prej posreduje v odločitev Državnemu zboru. S tem, spoštovani poslanke in poslanci, zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZA RAZPIS POSVETOVALNEGA REFERENDUMA O OBRAVNAVI MIGRACIJ. Predlog za razpis posvetovalnega referenduma je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 29 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Danijelom Krivcem. Besedo dajem predstavniku predlagateljev mag. Branku Grimsu za dopolnilno obrazložitev predloga. Izvolite, gospod poslanec.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav! Država Slovenija je nastala na osnovi neodtujljive pravice slovenskega naroda do samoodločbe. Pravica naroda do samoodločbe izhaja iz temeljne Ustanovne listine Organizacije združenih narodov in je zapisana v številnih mednarodnih pravnih aktih. V Sloveniji predstavlja sam temelj ustavnega sistema Republike Slovenije, zapisana je v Temeljni ustavni listini. Slovenija je torej nastala na osnovi neodtujljive pravice slovenskega naroda do samoodločbe. In to pravico je treba uporabiti ponovno, kajti redko se odpirajo teme, ki so dolgoročno tako usodne, pomembne za posameznika, za državo, za nek narod kot celoto, kot je tema množičnih migracij, ki smo jim priča v zadnjih letih. Vrhunec tega predstavlja tako imenovani Globalni dogovor o varnih, urejenih in zakonitih migracijah ali marakeški sporazum, kot ga popularno imenujemo, akt z zelo zavajajočim imenom, vendar o tem nekaj besed kasneje. Če želimo dokazati, da je Slovenija še vedno utemeljena na istih demokratičnih temeljih, je prav, da v trenutku, ko se postavlja neka usodna odločitev, ko se odloča o tem, ali bo šla Slovenija v smer Evrabije, imela odprta vrata za vse migrante, dajala vse za migrante ali pa bo dajala prednost svojemu slovenskemu narodu, da se torej to temeljno odločitev prepusti slovenskemu ljudstvu. Kajti sam ta akt, marakeški sporazum popularno ali pa, če hočete, Globalni dogovor o varnih in urejenih migracijah, je bil sprejet na način, ki postavlja pod vprašaj njegovo veljavo. Gospe in gospodje, o njegovem besedilu je odločala vlada dr. Mira Cerarja, ki je bila takrat v odstopu in je imela pravico odločati samo o tekočih zadevah, ki so nujne, ne pa o nečem tako dolgoročnem. Da je zadeva še mnogo hujša, glede na 3. člen Zakona o zunanjih zadevah, bi o tem moral biti obveščen Državni zbor Republike Slovenije, najmanj kar je, delovno telo Državnega zbora, pristojno za zunanjo politiko, torej zunanjepolitični odbor. Nikoli ni bil! Šlo je torej za direktno kršitev pravnega reda Republike Slovenije in zaradi tega vsaj zase trdim, da nikoli ne bom pristal na to, da bi govoril, da je ta marakeški sporazum ali pa, če hočete, globalni kompakt zavezujoč, veljavno sprejet in da zavezuje mene ali mojo državo za karkoli. Gospe in gospodje, še huje, ko smo imeli zaslišanja novih ministrov, so nekateri javno povedali, da ne razumejo tujih jezikov. Ko je vlada Marjana Šarca odločala o tem sporazumu, ni bil na razpolago še niti neuradni prevod tega teksta, se pravi, so ministri Vlade Republike Slovenije pod vodstvom Marjana Šarca odločali o nečem, česar sploh razumeli niso. In če je nek akt sprejet na očitno nepraven, protiustaven in protizakonit način, ne more biti uveljavljen. Kljub temu pa se ta vlada obnaša, kot da je to vse v redu, in ga je šla potrditi. Saj bi človek z veseljem čestital gospodu Šarcu ali pa gospodu Cerarju, ko sta šla v Marakeš, kako je bilo tam, bi jih vprašal, pa jih ne moremo vprašati, ker jih tam ni bilo. Poslali so nekega tretjerazrednega uradnika. Zakaj? Zaradi tega, ker sami dobro vedo, da je ta akt sramoten, da prinaša strahotne probleme, težave in da je usoden za Republiko Slovenijo. S tem, da se niso šli tja slikati, so to seveda več kot jasno tudi sami pokazali. Če kdo dvomi, da je bil akt sprejeman nezakonito, za vsak tak akt bi moral biti na razpolago uraden prevod, kajti v Sloveniji imamo Zakon o uporabi slovenščine. Vsi državni organi morajo poslovati v slovenščini. Da pa ob tem še nekateri ministri sami povedo, da niti tujega jezika ne znajo, je pa še toliko bolj tragično. Odločajo o usodi slovenskega naroda, slovenske države, ne da bi sploh razumeli besedilo, o katerem odločajo. Akt sam ima zavajajoče ime – globalni sporazum. Kakšen globalni sporazum? Od njega so odstopile nekatere najpomembnejše države, na čelu z Združenimi državami Amerike, odstopile so vse naše severne sosede, odstopila je Avstrija, odstopila je Madžarska, odstopila je Italija in tako ostaja Slovenija v bistvu nek osamljeni otok, ki daje napačen signal migrantom. Kajti zagotovo pomeni potrditev globalnega sporazuma ali marakeške pogodbe, če hočete, napačen signal, signal migrantom, da so tu dobrodošli: »Pridite vsi, meja je odprta«. Se pravi o nekem globalnem tu ne more biti najmanjšega govora. Od tega sporazuma še vedno odstopajo države, recimo zadnja med njimi Brazilija. Tam je nova desna vlada preprosto dala obljubo, da bo takoj odstopila. In prvi dan je to tudi razglasila, držala je besedo. To se pravi, ne govoriti, da se od tega sporazuma ne da odstopiti, seveda se da, tako kot je to vedno bilo. Pri vprašanju, kako prepustiti to odločitev ljudstvu, je zadeva jasna. Kdor je demokrat, kdor je vreden funkcije, ki jo opravlja v Državnem zboru Republike Slovenije, se zaveda, kaj pomeni ustavna norma, da ima oblast ljudstvo, in kaj pomeni tista temeljna ustavna podlaga za nastanek samostojne Slovenije, neodtujljiva pravica slovenskega naroda do samoodločbe, ki smo jo izrazili na referendumu, na plebiscitu o samostojni Sloveniji. Zdaj se zgodba ponavlja. Glede na trenutno pravno ureditev, je o tem mogoče razpisati posvetovalni referendum. Tak referendum je utemeljen, ker bodo na osnovi tega globalnega sporazuma oziroma marakeške pogodbe v Državnemu zboru sprejeti številni zakoni in druge pravne rešitve, ki bodo utemeljene na njem. To se pravi, gre za zadeve, ki so očitno v pristojnosti in bodo v pristojnosti, vedno, Državnega zbora. Po drugi strani pa je seveda to smiselno samo ob vnaprejšnji in nedvoumni zavezi, da bo taka odločitev tudi spoštovana. V Sloveniji je žal nastala praksa, da se je velikokrat izigralo referendumske odločitve in se pozabilo na to, da je Slovenija utemeljena na referendumu, na plebiscitu. In zaradi tega danes referendum nima takega ugleda med ljudmi, kot bi ga moral imeti. To je edina oblika dejansko učinkovite omejitve katerekoli oblasti. Ko ljudje odločajo neposredno. To je bilo tudi temeljno načelo, ko smo pisali slovensko ustavo. Zato slovenska ustava postavlja na prvo mesto neposredno odločanje ljudstva, šele potem sledi posredno preko načela delitve oblasti in tako naprej. Zdaj je samo vprašanje, kdo je demokrat in kdo ni. Kdor je demokrat, bo to z veseljem prepustil ljudem, ker gre za izjemno pomembno usodno civilizacijsko odločitev. V čemu je problem tega globalnega sporazuma? V temelj postavlja manipulacijo in laž. Izhaja iz predpostavke, da so vse migracije dobrodošle, da so trajen vir, kot notri piše, blagostanja, razvoja in tako naprej. To seveda velja, dokler so te migracije posamične, dokler so naravne. Tisto, čemur smo bili priča v minulih desetletjih, in kar so ljudje tudi danes razumeli kot migracije do pred nekaj leti, ko je nekdo spoznal nekoga v tujini, se poročil, pripeljal sem ali pa on ostal tam ali pa je šel nekdo delat v tujino, bodisi za krajšo obdobje bodisi za daljše. To so bile dejansko te migracije, ki so, tako kot piše v tem kompaktu, bogatile posamezno državo in omogočale normalno življenje. Množične migracije, ilegalne množične migracije, ki se jih zdaj hoče skozi ta akt legalizirat, so pa čisto nekaj drugega. Množične migracije skozi vso domovino niso prinašale nič drugega kot uničenje posameznih civilizacij, uničenje držav, razkroj, propad, vojne, smrt. Ničesar drugega niso prinašale nikoli v zgodovini. In zaradi tega je ta manipulacija tako hkrati nesramno zavajajoča in seveda tudi usodna. In to se je tudi v razpravah, ki smo jih imeli, velikokrat videlo, ko se je uporabljalo izraz pojem migracija za eno, dejansko se je pa mislilo na nekaj čisto drugega. O tem, kaj prinašajo množične migracije, obstajajo tudi zelo jasni dokazi. Milton Friedman, Nobelov nagrajenec za ekonomijo, je že pred mnogo leti zapisal: »Ali imaš neomejene migracije ali imaš pa varno državo blaginje«. Ne moreš imeti hkrati državo sociale, državo blaginje in odprte meje z množičnimi migracijami. Ali imaš eno ali imaš pa drugo. Oboje je pa nemogoče. Preprosto povedano, če uvažaš Afriko, to ne pomeni, da boš evropeiziral Afriko, ampak boš iz Evrope naredil Afriko. Če uvažaš tretji svet, postaneš tretji svet. Švedska je za to žal zelo jasen dokaz. Kaj pravzaprav pomeni ta globalni sporazum? Globalni sporazum formalno, v besedah loči ilegalne migracije od legalnih in vse drugo, dejansko jih pa popolnoma izenačuje, ker vsaj iz štirih točk potem izhaja, da so ne glede na status migranta, ne glede na njegov izvor, to se pravi legalni ali ilegalni, ima vse enake pravice, dobi vse enake bonitete, lahko zahteva karkoli, skratka, dobi od države vse. In v tem je past tega sporazuma. Ta sporazum v resnici hoče legalizirat tisto, kar se je dogajalo zadnjih nekaj let, ko je čez Slovenijo grmelo 530 tisoč ilegalnih migrantov, še trikrat toliko pa po drugih kanalih v Evropo. In tisti, ki so takrat kar ukinili en del pravnega reda v Evropski uniji in Sloveniji, zdaj poskušajo za nazaj to prikrit in pomest pod preprogo. V resnici je ta sporazum nastal na nemško intervencijo preko Organizacije združenih narodov, samo zato, ker jim ni uspelo spremeniti tako imenovanega Dublina 2. To je zdaj vsem znano. In v nemškem parlamentu je gospa Merkel jasno rekla: »Sprejem tega sporazuma je za to, da prerazdelimo to težo [[…]]«, to se pravi svojo napako, » [[…]]še na druge države.« Je v njihovem nacionalnem interesu. To je možno razumeti, logično – kajne? Ampak zakaj bi bilo to delat v slovenskem nacionalnem interesu, to pa ni možno razumeti – kajne? In kdor to počne in zavestno izpostavi svoj narod izgubi blaginje in izgubi varnosti, zagreši veleizdajo, gospe in gospodje. Če pa se hoče temu izognit, je pa treba ljudstvu dati možnost, da se samo izjasni, ali to res želi ali pa želi Slovenijo z varnimi mejami, varno državo, državo blaginje, državo slovenskega naroda, tako kot smo jo vzpostavili. Kajti globalni sporazum, tak kot je, ne pomeni nič drugega, kot uvajanje socializma na globalni ravni. Dokončno enakost vseh v propadu in revščini. To je globalni sporazum. Zakaj so v resnici nastale države? Zato, da se branijo meje, zato da horde niso več mogle nekoč prosto divjati preko meja, da so se ljudje lahko na tistem območju, posamezni narodi, ki so se takrat oblikovali, ubranili. Danes se na to kar pozablja. Danes se gre z demagogijo in to demagogijo se hoče potem še pokriti s silo, to se pravi, s cenzuro. Ves ta pakt je v resnici utemeljen na cenzuri. Javnost se je zavajalo: ni zavezujoč. A, dajte no! Kaj je rekel Boštjan M. Zupančič, sodnik Evropskega sodišča za človekove pravice, predsednik Slovenskega ustavnega sodišča? »To je ali znak neumnosti ali zavestnega zavajanja državljanov Republike Slovenije. Pakt tudi forsira cenzuro nasprotnih mnenj. Škandal!« Boštjan M. Zupančič. Poleg tega, da je zadeva še malo bolj komična, se je tudi dr. Cerar, ko je to zagovarjal na komisiji za mednarodne odnose oziroma na odboru, malo zagovoril in je tako lepo priznal zakaj gre, ko je rekel, da zavezuje in da morajo uveljaviti, citiram: » [[…]]da mora biti sovražni govor in vse njemu podobno najstrožje preganjano.« Mora biti. Ja kako, če ni zavezujoče, gospe in gospodje? Treba se bo odločiti in ta odločitev je jasna, naj jo sprejme ljudstvo. Zato predlagamo referendum.
Gospod poslanec, prekoračili ste svoj čas. Hvala za vašo predstavitev. Stališče pristojnega odbora, to je Odbora za zunanjo politiko kot matičnega delovnega telesa, bo predstavila podpredsednica gospa Monika Gregorčič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Odbor za zunanjo politiko je predlog za razpis posvetovalnega referenduma o obravnavi migracij obravnaval na 12. seji 16. januarja 2019. Uvodoma je predstavnik predlagateljev mag. Branko Grims v dopolnilni obrazložitvi predstavil razloge in argumente za vložitev omenjenega predloga, kot jih je predstavil tudi danes. V nadaljevanju se je dr. Miroslav Cerar, minister za zunanje zadeve, strinjal s predlagateljem, da je vprašanje migracij aktualno in pomembno vprašanje, vendar je v predstavitvi odklonilnega mnenja Vlade pojasnil, da predlog posvetovalnega referenduma iz procesnih, pravnih in vsebinskih razlogov ni možen in tudi ni sprejemljiv. Pojasnil je, da je v Generalni skupščini OZN Globalni dogovor o varnih, urejenih in zakonitih migracijah podprlo 152 držav, 5 držav je bilo proti, 12 držav je bilo vzdržanih, 1 pa se glasovanja ni udeležila. Ob tem je poudaril, da gre za mednarodni akt, katerega sprejetje je po 75. členu Zakona o zunanjih zadevah v pristojnosti Vlade. Akt je nepogodbene narave in tako ne vzpostavlja novih mednarodnopravnih ali notranjepravnih obveznosti za državo in ne zahteva izdaje novih ali spremembe veljavnih predpisov. Torej ne gre za odločitev iz pristojnosti Državnega zbora. Dodal je, da predlog posvetovalnega referenduma tudi na podlagi Zakona o referendumu in ljudski iniciativi nima zakonske podlage. Izpostavil je problem koordiniranega upravljanja migracij, pri čemer je poudaril, da Globalni dogovor določa pogoje za vračanje nezakonitih migrantov, ločuje med zakonitimi in nezakonitimi migracijami, vsaka država pa ima suvereno pravico, da samostojno ureja vprašanje zakonitih migracij. Tako tudi Slovenija glede migracij deluje solidarno, upošteva svoje integracijske zmožnosti in ob tem ohranja varnost svojih državljanov. Opozoril je tudi na populistični pristop obravnave zadevnega vprašanja in na pojav sovražnega govora. Tudi državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve mag. Sandi Čurin je ponovil, da globalni dogovor ni pravno zavezujoč dokument in da na ustrezen način naslavlja vprašanje migracij. Vodja Zakonodajno-pravne službe Nataša Voršič je dejala, da institut posvetovalnega referenduma posega v vprašanje iz pristojnosti Državnega zbora, ki je tudi širšega pomena za državljane, vendar pa je posvetovalni referendum lahko le predhoden, preden Državni zbor končno odloči o posameznem vprašanju. Mnenje volivcev na tovrstnem referendumu je nezavezujoče, saj gre le za politično zavezo. Dejala je, da je predlog za razpis posvetovalnega referenduma sicer vložen legitimno s strani kvalificiranih predlagateljev, vendar se odpirata dve vprašanji, prvič, ali to vprašanje sodi v pristojnost Državnega zbora, in drugič, ali je referendumsko vprašanje dovolj jasno. Vprašanje se namreč nanaša na Globalni dogovor, torej na akt, katerega sprejetje ne sodi v pristojnost Državnega zbora, prav tako pa Zakon o referendumu in ljudski iniciativi v 28. členu določa, da Državni zbor razpiše posvetovalni referendum, preden poda končno odločitev o določenem aktu, ki pa v tem primeru še ni bil vložen. Poudarila je, da je akt, s katerim lahko Državni zbor obravnava vsebino, lahko le priporočilo, deklaracija, resolucija ali zakon. Prav tako mora biti referendumsko vprašanje jasno. Zaključila je, da v tem primeru vprašanje sestoji iz navedbe akta, ki ni v pristojnosti Državnega zbora, in iz interpretacije vsebine le-tega. Zato posledično vzbuja dvom in tako ne more biti predmet razpisa posvetovalnega referenduma. V razpravi je bilo nato opozorjeno na vzroke migracij, na razmere v državah izvora, na širjenje nestrpnosti in strahu pred migranti. Večkrat pa je bilo izraženo tudi mnenje, da je obravnava predloga posvetovalnega referenduma tudi glede na mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora brezpredmetna. Nekateri razpravljavci so menili, da globalni dogovor ne ločuje v zadostni meri med zakonitimi in nezakonitimi migranti, da vsebuje dvomljiv mehanizem vračanja migrantov, opozorjeno pa je bilo tudi na potrebo po zagotovitvi zadostnih kapacitet za varovanje meja Republike Slovenije, ki je kot ena izmed redkih držav v soseščini globalni dogovor podprla. Odbor je po končani razpravi na podlagi drugega odstavka 184. člena Poslovnika Državnega zbora glasoval o predlogu mnenja, da je predlog za razpis posvetovalnega referenduma o obravnavi migracij primeren. Odbor s 5 glasovi za in 10 glasovi proti predlaganega mnenja ni sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin in kot prvi dajem besedo gospe Maši Kociper v imenu Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Spoštovani poslanke in poslanci! Tudi v okviru te točke se danes kot že ničkolikokrat v zadnjem času pogovarjamo o migracijah. Načelno to ni nič slabega, kajti migracije so očitno res eden najbolj perečih problemov današnjega trenutka in tudi Evropske unije, katerega del je tudi Slovenija. Gre za izjemno pomembno in aktualno temo, ki pa se na žalost ne samo pri nas, ampak tudi v tujini vse prevečkrat zlorablja za nabiranje političnih točk. Po nepotrebnem se v takih primerih zavaja in ustrahuje javnost, čeprav je bilo že večkrat poudarjeno, da Slovenija je in ostaja varna država in da se nimamo Slovenci in vsi, ki tukaj živimo, ničesar bati. V Poslanski skupini Alenke Bratušek se zavzemamo za politiko, ki je realna in ki odgovarja na aktualne probleme, ki se pojavljajo v družbi, in ne za politiko, ki podpihuje nestrpnost in predsodke. Migracije so očitno del naše realnosti. Gre za pojav, ki ga ne bo mogoče kar tako zatreti. Tudi v preteklosti so ljudje vedno migrirali in vedno bodo. Aktualna problematika pa je še toliko bolj pereča, ker je na velikem področju Afrike in sosednjih držav situacija, ko ljudje komaj preživijo, ne samo zaradi napačnih politik in gospodarskih odločitev, ampak tudi zaradi podnebnih sprememb, h katerim prispevamo prav vsi. Tudi po sprejetju Globalnega dogovora o varnih, zakonitih in urejenih migracijah Slovenija ohranja suverenost na tem področju in bo lahko suverena pri oblikovanju svoje nadaljnje politike. To je dejstvo, pa čeprav ga nekateri večkrat zanikajo. Dejstvo je pa tudi, da se ena sama država, bodisi naša bodisi katera druga, sama ne more zoperstaviti temu kompleksnemu problemu. To so pokazale izkušnje zadnjih let. Zato je prav, da je Slovenija skupaj s 152 državami podpisnica tega dogovora. Mimogrede, dejansko je bilo proti samo 5 držav, in to skupina držav, v katerih si vsaj jaz osebno in moja poslanska skupina ne želi biti. Del Evropske unije in mednarodnega sodelovanja je tudi solidarnost. Skupaj morajo poskrbeti za varne in urejene migracije in urediti predvsem področje vračanja nezakonitih migrantov, kar je brez usklajenosti v mednarodnem okolju veliko težje. Po drugi strani, glede na to, da migracije ni mogoče preprečiti, je treba ohraniti solidarnost s tistimi, ki se podajo na težko in nevarno pot, in poskrbeti za varovanje osnovnih človekovih pravic. To je zelo pomembno, če želi Evropska unija ostati sinonim stabilnosti, demokracije in varstva človekovih pravic, kar je bila tudi doslej. Prioriteta seveda ostaja, da ohranimo varnost naše države in državljanov, vendar pa je po drugi strani naša dolžnost pomagati ljudem v stiski. In samo za to gre pri tem dogovoru. Če se dotaknem ob koncu samo še dogovora. Posvetovalni referendum o obravnavi migracij nima, vsaj po našem mnenju ne, prave pravne podlage. Kot določa zakon, lahko Državni zbor razpiše posvetovalni referendum samo o vprašanjih iz svoje pristojnosti, ki so širšega pomena za državljane. Res je, da gre za pomembno problematiko, vendar sprejetje globalnega dogovora o migracijah kot nepogodbenega akta spada v pristojnost Vlade in ne v pristojnost Državnega zbora. Predlog za razpis referenduma torej po našem mnenju ne izpolnjuje ne procesnih niti materialnih predpostavk, zato se tudi ni moč čuditi odločitvi, ki jo je sprejel Odbor za zunanjo politiko. Kadar gre za varstvo človekovih pravic, nerada govorim o denarju, ampak predlagatelji o denarju in njegovi porabi še preradi govorijo, zato bi glede na to, da pravna podlaga ne obstaja, tukaj vendarle zastavila vprašanje, ali ne bi bilo smiselno teh treh milijonov evrov porabiti za kaj drugega, za vse tisto, za kar se stranka SDS v svojih predlogih zakonov velikokrat tudi utemeljeno zavzema. V Stranki Alenke Bratušek za razpis posvetovalnega referenduma iz navedenih razlogov ne bomo dali svojih glasov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Ivan Hršak bo predstavil stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana podpredsednica, spoštovani kolegice in kolegi! Skupina poslancev Slovenske demokratske stranke je predlagala posvetovalni referendum glede migracij z namenom širjenja agende in prikaza večjega problema migracij v odnosu na Slovenijo, kot dejansko so. Glede samega Globalnega dogovora o varnih, urejenih in zakonitih migracijah je treba večkrat ponoviti, da je to politični dokument, ki ni pravno zavezujoč. To je dogovor o sodelovanju držav pri odpravljanju vzrokov migracij, preprečevanju neregularnih migracij in trgovine z ljudmi ter pri spodbujanju varnih, urejenih in zakonitih migracij. Sam dogovor je že bil sklenjen v začetku lanskega decembra, sedaj pa želi skupina poslancev odločati o nečemu, kar je že sklenjeno in, ponavljam, ni pravno zavezujoče. Predlagani referendum o globalnem dogovoru ne sodi v pristojnost Državnega zbora. Zaradi tega dejstva je jasno povedala tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, da zastavljeno vprašanje ne more biti predmet razpisa posvetovalnega referenduma. Torej, skupina poslancev želi posvetovalni referendum o nečem, o čemer se sploh ne odloča v Državnem zboru. Referendumi so namenjeni temu, da se posvetuje o vsebini, o kateri bi se odločalo v Državnem zboru Republike Slovenije. Tega v tem primeru ni. Zaradi tega dejstva nasprotujemo, da se razpiše referendum, ki bo davkoplačevalce stal 3 milijone evrov, služil pa ne bi ničemur, razen pridobivanju političnih točk predlagateljev. Globalni dogovor je sklenjen. Glede tega dejstva se ni mogoče sprenevedati. Vendar pa ponovno poudarjamo, da globalni dogovor ne bo posegal v našo lastno nacionalno migracijsko politiko. Prav tako bo Slovenija sama v okviru svoje suverene jurisdikcije ločila med legalnimi in nelegalnimi migracijskimi statusi. Ta dogovor ne posega v zakonodajni red države niti v ustavni red države. Zaradi vsega navedenega Poslanska skupina Desus ne podpira predlaganega referenduma o migracijah.
Hvala lepa. Za Poslansko skupino Slovenske nacionalne stranke bo predstavil stališče gospod Dušan Šiško. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Kolegi, kolegice! Na področju priseljevanja in azila Slovenska nacionalna stranka meni, da jim bomo mi Slovenci morali zagotoviti popolnoma vse, od njihovega prebivanja, denarja in ostalih pomoči, kajti vemo, da službe ne bodo hoteli vzeti, ker oni nočejo delati in se raje pripravljajo na boj, invazijo. Zavedati se moramo tudi njihovega načina razmišljanja, ki ne sovpada z našim. Mi smo za mir in nenasilje ter si ne zatiskamo oči pred dejstvi, ki jih počnejo ti migranti. Vidi se, da smo Slovenci potomci hlapcev, ker se samo klanjamo in ne znamo reč ne, ko je to treba seveda. Tok migrantov pa še kar traja na subtilen in prikrit način. Če bi se naša ljuba vlada kaj bolj pogovarjala s tistimi policisti, ki delajo na meji, in z okoliškimi prebivalci, bi izvedela, da je zadeva drugačna, kot se prikazuje v javnosti. Saj veste, kaj pravijo: Kar se ne vidi, se ne ve. In dajmo si vsi skupaj zbrani znati naliti čistega vina brez prikritih mask. Po proračunu konta v letu 2018 se tudi vidi, koliko smo porabili po posameznem migrantu. Na tem mestu zato apeliram na vas, nehajte zavajati državljane Republike Slovenije in denar raje namenite Slovencem, nam državljanom, našim otrokom, vnukom in ostalim rodovom za nami, če želite, da slovenski dvomilijonski narod ostane in se številčno poveča, vendar ne na račun migrantov. In da je denar za migrante, izbrisane in vse druge, za izgnance, to pa ne. To je pa sramota, veste. Ali pa boste čakali, da nobenega več ne bo, saj je povprečna starost izgnancev osemdeset let. Če gremo še dalje, je zavod za zaposlovanje na začetku oktobra lanskega leta za zaposlitev 33 migrantov oziroma brezposelnih azilantov ponujal 150 tisoč evrov pomoči. Slednji je bil zagotovljen v državnem proračunu, vendar pa mi vemo, da gre vse to iz našega davkoplačevalskega denarja. Ponujajo jim usposabljanja, delo in še kaj bi lahko našteval, naši ljudje pridnih rok pa iz raznih vzrokov ostajajo doma, ker jim migranti kradejo delovna mesta. Če gledamo z druge strani, je pa tudi prav tako. Če raznim firmam, podjetjem ni v interesu zaposliti Slovenca in ga pošteno plačati, pa naj delajo migranti in ostali priseljenci, ki so pripravljeni delati za minimalno plačo. Zavedati se pa moramo, da je Slovenec priden delavec in bolj produktiven kot kdo drug. Na koncu bi pa poudaril še to, da naj se raje najprej naučijo govoriti in pisati slovensko, ne pa da se mi trudimo po njihovo govoriti. In tudi tiste tri milijone za posvetovalni referendum – si preračunajte, kam ste vse dali, pa noben ni o tem govoril. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji bo stališče predstavil gospod Žan Mahnič v imenu Slovenska demokratska stranka.
Hvala za besedo, podpredsednica. Kolegice in kolegi! Veliko je že bilo v tem parlamentu govora tako o marakeški deklaraciji kot tudi o tem Globalnem sporazumu o varnih, urejenih, zakonitih migracijah, pa vendarle še vedno slišimo različne interpretacije tega sporazuma, zato bi želele izpostaviti nekatere stvari, zaradi katerih menimo, da glede na to, da Vlada Republike Slovenije ni bila toliko, da ne bi šla hlapčevati v Marakeš in ploskati temu izdajalskemu aktu, pač pa bi se pridružila nekaterim drugim državam in enostavno rekla, mi tega ne podpiramo. Zakaj ne? Zaradi tega, ker nam jemlje suverenost, ker nam vsiljuje tisto, kar je že vseskozi cilj, neki multikulturalizem, globalizem, uničenje vsega, kar diši po evropski tradiciji, evropski in pa zahodni kulturi. In ker Vlada tega ni storila, smo enostavno bili primorani v Slovenski demokratski stranki skupaj z Nacionalno stranko predlagati razpis posvetovalnega referenduma, za katerega sicer vemo, da ni zavezujoč, pa vendarle smo prepričani, da bi bila volja jasno izražena, da bi bila plebiscitarna večina proti temu, da Slovenija pristopa k temu sporazumu. In prepričan sem, da to veste tudi vi. Zato si takšnega referenduma ne želite, kajti strah vas je mnenja ljudstva o tej temi. Tudi v prejšnjem mandatu je že bil predlog, da se zavrne kvote, pa ste tudi takrat glasovali proti. Migracije so in bodo. Mi smo za legalne migracije, nismo pa za nelegalne migracije. In ta sporazum ne dela nič drugega, kot da nelegalne migracije odpravlja na način, da jih naredi legalne. In glede na to, da so migracije praktično ena izmed najpomembnejših tem povsod na vseh varnostnih forumih, da se jih prepoznava kot varnostni problem, da je to varnostni problem, ki za seboj potegne tudi druge probleme, tudi v Sloveniji, bi morali vprašati ljudi. In na podlagi tega, kar bi ljudje rekli, bi se morali potem v vseh segmentih, ki se tega dotikajo, tudi po tem ravnati. Pa gremo direktno na vsebino, kaj mi – samo na nekatere odstavke, ker je preveč in je premalo časa – vidimo kot problematično in zakaj menimo, da glede na to, da vi niste tega zavrnili, zakaj bi morali vprašati ljudi, ali si tega želite. »S tem celovitim pristopom želimo v okviru mednarodnega sodelovanja in z različnimi ukrepi iz tega dogovora omogočiti varne, urejene in zakonite migracije ter zmanjšati obseg in negativne posledice nezakonitih migracij. Priznavamo medsebojno odgovornost, da se kot države članice Organizacije združenih narodov odzivamo na potrebe in pomisleke posameznih držav glede migracij, ter krovno dolžnost spoštovati, varovati in uresničevati človekove pravice vseh migrantov ne glede na njihov status.« Prvo, kar je problematično, je, da tukaj pišete, »zmanjšati obseg negativnih posledic nezakonitih migracij.« In hkrati pišete potem, » [[…]]dolžnost spoštovati, varovati in uresničevati človekove pravice vseh migrantov, ne glede na njihov status.« Se pravi, enako moramo obravnavati vse, ne glede na to, ali so legalni migranti ali so ilegalni migranti. In pa »odpravljati negativne posledice nezakonitih migracij na način, da nezakonitih migracij ne bo več.« In naprej piše v tem sporazumu, » [[…]]prizadevamo si ustvariti ugodne pogoje, da bi lahko vsi migranti s svojimi osebnimi, ekonomskimi in družbenimi sposobnostmi obogatili naše skupnosti, s čimer bi jim omogočili, da prispevajo k trajnostnemu razvoju na lokalni, nacionalni, regionalni in svetovni ravni.« Gospe in gospodje, povejte mi, v kateri državi v Evropski uniji so migranti še prispevali k blagostanju, k izboljšanju ekonomske situacije, k bogatenju kulture? In migrante moramo opolnomočiti, da postanejo polnopravni člani naših skupnosti, poudarjati moramo njihov prispevek k družbi ter spodbujati družbeno vključevanje in kohezijo. Nekaj naslovov medijev: »Migrant vpričo množice ljudi z nožem hladnokrvno umoril svojo enoletno hčerko«, »Migrant, ki je šel preko Slovenije v Nemčijo, ubil 30-letnika«, »Afriški migrant v Nemčiji z nožem ubil enega človeka, policistko in potnika pa ranil«, »Nemčija v šoku, ker je migrant obglavil dojenčka in ubil njegovo mamo«, »Afriški migrant spekel psa na ražnju«, »Maroški migranti v Italiji ubili 79 let staro gospo zaradi 30 evrov«, »Migrant iz Nigerije ubil in na koščke razrezal 18-letno Pamelo«, »Migrant z nožem ubil švedsko humanitarko v migrantskem domu«. Sedaj pa še enkrat preberem tisto, kar ste napisali: »Migrante moramo opolnomočiti, da postanejo polnopravni člani naših skupnosti, poudarjati moramo njihov prispevek k družbi ter spodbujati družbeno vključevanje in kohezijo.« Gospe in gospodje, verjetno so vsi ti umori, ki sem jih naštel, pa jih nisem naštel niti en procent, nek prispevek k opolnomočenju, da postanejo polnopravni člani naših skupnosti. Zagotovo je to velik prispevek k obogatitvi naše kulture, naše identitete, h krepiti evropske ekonomije, k strpnosti, nenazadnje tudi migrantov. Z globalnim dogovorom priznavamo, da so varne, urejene in zakonite migracije v dobro vseh, če so podprte z dobro obveščenostjo, potekajo načrtovano in na podlagi soglasja. Trenutno migracije potekajo z dobro obveščenostjo. Nobena skrivnost ni, da je v obdobju najmnožičnejšega migrantskega vala za pretok migrantov iz Turčije potem do Grčije in naprej na turških obalah za to skrbela turška obveščevalna služba. Erdoganu je v interesu šibka Evropa in s tem, da dnevno deset tisoč ljudi pošlje v Evropo, to Evropo dela šibko. Krešejo se politična mnenja, destabilizacija Evrope v političnem kot tudi v drugem smislu – in njegov cilj je dosežen. Ampak kaj pomeni ta dobra obveščenost? Obveščenost, kako v Evropi lahko dobijo socialno pomoč, kako čim lažje priti v Evropo, kako načrtovati pot, to sedaj že vse imajo. Ampak s tem sporazumom to še uradno priznavamo in pa spodbujamo. Nadalje pišete v enem od poglavij sledeče: »Zmanjšanje negativnih in potencialno trajnih učinkov pridržanja migrantov z zagotavljanjem dolžnega pravnega postopanja, sorazmernosti, omejitve pridržanja na čim krajši čas, varovanja telesne in duševne celovitost ter da se v skladu z mednarodnim pravom o človekovih pravicah poskrbi vsaj za dostop do hrane, osnovno zdravstveno oskrbo, pravne usmeritve in pomoč, informacije in obveščanje ter ustrezno nastanitev.« Omejitve pridržanja na čim krajši čas. Zakaj je treba to zapisati? Zakaj je treba migranta, ki pride na nelegalen način, ker govorite o pravicah ne glede na status, ali je legalni ali ilegalni, pridržati za najkrajši možni čas? V enem od poglavij pa celo govori, da če se le da, da se pridržanju izogibamo. Sedaj pa povejte, kako boste procesirali ilegalnega migranta, če ne na način, da ga boste pridržali in potem procesirali in ugotovili, da ni upravičen, da zaprosi pri nas za azil, in ga deportirali. Ampak tukaj notri piše, da je pridržanje, da je pripor ali najkrajši možni čas, če pa se le da, pa se zavezujemo, da se bomo temu ukrepu izogibali. Potem piše v tem sporazumu tudi naslednje: »Zavezujemo se, da bomo nacionalne meje upravljali usklajeno, pri čemer bomo spodbujali dvostransko in regionalno sodelovanje, zagotavljali varnost držav, skupnosti in migrantov, omogočali varno in zakonito čezmejno gibanje ljudi ter preprečevali nezakonite migracije.« Zopet dejstvo, da boste preprečevali nezakonite migracije, hkrati pa omogočali varno in zakonito čezmejno gibanje, je jasen dokaz in tudi naš argument, da se s tem sporazumom briše mejo med legalnimi in nelegalnimi migracijami, da vse migracije delate za legalne in da si pač želite, da vsi ti, ki pridejo, ne glede na to, ali imajo pravico, da tukaj ostanejo po mednarodnem pravu ali ne, da jih pač obravnavate vse enako, ne glede na to, kako pridejo, a pride nekdo na podlagi vize, a pride nekdo čez Kolpo brez kakršnegakoli dokumenta. Teh ljudi se ne more enako obravnavati, ker tisti, ki pride z vizo, se prilagaja oziroma vsaj v tem primeru spoštuje pravno ureditev države, kamor prihaja. Tisti, ki pride ilegalno, vse to krši. Zdaj pa tisto, kar se je na nek način pod, verjetno, sponzorstvom in pa ob silnem prizadevanju vseh levičarskih nevladnih organizacij dalo notri, je pa sledeče: » [[…]]spodbujanje neodvisnega, objektivnega in kakovostnega medijskega poročanja tudi na spletu, in sicer z ozaveščanjem in izobraževanjem medijskih strokovnjakov glede vprašanj in besednjaka v zvezi z migracijami, z vlaganjem v oblikovanje etičnih standardov poročanja in oglaševanja ter prenehanjem dodeljevanja javnih sredstev ali materialne podpore medijem, ki sistematično spodbujajo nestrpnost, ksenofobijo, rasizem in druge oblike diskriminacije do migrantov, ob polnem spoštovanju svobode medijev«. Zdaj pa naprej, kako lahko ti napišeš, da boš ozaveščal medije, kako morajo poročati, da boš kaznoval tiste, ki ne bodo poročali tako, kot ti želiš, ki ne bodo poročali v korist migrantov, hkrati pa napišeš v isti člen, v isti odstavek, da pa vse to je potrebno delati ob polnem spoštovanju svobode medijev? Kako lahko spoštuješ svobodo medijev, če rečeš, o migrantih morate poročati pozitivno, sicer boste, prvi ukrep, ki vas bo zadel, boste morali iti na neka izobraževanja, kjer se boste naučili besednjaka, če pa še to ne bo zaleglo, vam bomo pa vzeli finančna sredstva? Prenehanje, dodeljevanje javnih sredstev in pa materialne podpore medijem. To je kršenje medijske svobode, to je napoved cenzure in to je napoved ukinjanja svobode govora. Svobodo govora ste politiki levega političnega pola že zdavnaj poimenovali sovražni govor. Definicija sovražnega govora ni pa nič drugega kot to, da o sovražnemu govoru govorimo takrat, ko levičarjem zmanjka argumentov. Skratka, spoštovali boste svobodo medijev, hkrati pa vsem medijem, ki bodo negativno poročali o migrantih, vzeli sredstva, zahtevali prepoved njihovega delovanja, ozaveščali boste izobraževanje medijskih strokovnjakov – kdo bo to delal? Neža Kogovšek Šalamon? Bo ona izobraževala novinarje? Ali kakšne ostale nevladne organizacije, ki dobivajo sredstva od Open society, od Soroseve fundacije? Pametno, da jih je Orbán nagnal iz Madžarske. Zanima me, kaj je potem z naslovi, ki sem jih prej prebral? A je to sovražni govor? A mediji ne bodo več smeli poročati, kaj migranti počnejo? Jaz bi to rad danes slišal, kako si vi predstavljate to. Prenehanje dodeljevanja javnih sredstev tistim, ki sistematično spodbujajo nestrpnost. Res bi rad danes dobil odgovor, a je za vas nestrpnost, če nekdo poroča o dejstvih. Če Slovenec ubije Slovenca in mediji o tem poročajo, je to vest pod črno kroniko, je to novica, se o tem piše, se o tem govori. Če pa medij poroča, da je migrant, ki je želel oropati 73-letnico 30 evrov, pri tem jo ubil, a je to zdaj sistematično spodbujanje nestrpnosti? Po vašem lahko mediji poročajo o kaznivih dejanjih migrantov ali ne smejo? To bo verjetno sistematično širjenje nestrpnosti, spodbujanje nestrpnosti, ksenofobije, rasizma in tako naprej. V tem odstavku so jasne intence in predsednik Vlade Marjan Šarec je, ko je pozval podjetja v državni lasti, naj ne oglašujejo v medijih, ki širijo nestrpnost, deloval točno v skladu s tem odstavkom tega globalnega sporazuma. In kako zopet postavljate migrante pred lastne državljane, priča naslednji odstavek: »Zavezujemo se, da bomo v skladu z mednarodnim pravom o človekovih pravicah odpravili vse oblike diskriminacije, obsodili izraze, dejanja in manifestacije rasizma, rasne diskriminacije, nasilja, ksenofobije in s tem povezane nestrpnosti do vseh migrantov in se bojevali proti njim.« Lovili boste državljane, obsojali jih in pisali kazni, ker se ne strinjajo s tem, da se enači legalne in ilegalne migracije, da se na široko odpira vrata migrantom, hkrati pa migrante varovali, da ja ne bi kdo kaj rekel grdega o njih, da ja ne bi kdo poročal, kaj počnejo. V preteklem mandatu smo bili z Odborom za obrambo na meji. Dvakrat, mislim da. Videli smo, kakšno pustijo ti ljudje za seboj, ko so postavili šotor, ko so jim prinesli vzmetnice, da so tam spali, urinirali so po teh vzmetnicah, te vzmetnice so bile uničene, zažigali so jih, zažigali so šotore, te vzmetnice so bile raztrgane. Je to dovoljeno poročanje? Je dovoljeno govoriti o tem? Ali je po tem sporazumu, na katerega se boste vsi sklicevali. Mislim, da je kolega Brglez že postavil eno poslansko vprašanje v zvezi s tem ali v zvezi s sporazumom, z marakeško. Ali bo to dovoljeno ali ne? In pa naprej, da se » [[…]]zavezujete tudi, da bomo v partnerstvu v zvezi z vsemi deli družbe spodbujali odprto in z dokazi podprto javno razpravo o migracijah in migrantih, za oblikovanje bolj realističnega, humanega in tvornega dojemanja migracij.« S kakšnimi dokazi boste prišli? To, da je Ahmad Šami boljši frizer od kakšne Lassane ali pa od Miča, no od Miča verjetno ne, ker je član upravnega odbora SMC, ampak zanimajo me ti argumenti. Zame je argument, če mediji dnevno poročajo o tem, kakšna kazniva dejanja izvršujejo migranti. Ampak to za vas niso argumenti, to je za vas sovražni govor. Sovražni govor pa, kot sem že prej rekel, je pa, ko Levičarjem zmanjka argumentov. In pišete naprej, » [[…]]opolnomočenje migrantom in skupnosti za prijavo vseh oblik spodbujanja nasilja do migrantov tako, da se seznanijo z razpoložljivimi pravnimi sredstvi in zagotavljanjem, da bodo osebe, ki dejavno sodelujejo pri storitvi kaznivih dejanj iz sovraštva zoper migrante, odgovarjale v skladu z nacionalno zakonodajo.« Ja, se strinjam, če nekdo stori kaznivo dejanje zoper migranta, je sankcioniran v skladu z nacionalno zakonodajo, tega niti noter v ta sporazum ni treba pisat, ker vsaka država ima svoj pravni red in vemo, katera kazniva dejanja tam so. Če ti narediš neko nasilno dejanje zoper človeka, ni važno, ali je državljan naše države, tuje države, ali je migrant, zakonit ali nezakonit, si procesiran in pravilno je, da si. Ampak, sprašujem pa se, kako pa migranti, ki dejavno sodelujejo pri storitvi kaznivih dejanj iz sovraštva zoper kulturo naroda, kamor pridejo? Videli smo, kako so po Italiji razbijali Marijine kipe. Kako so zavračali pakete Rdečega križa, zato ker je bil gor križ, ne pa polmesec. Videli smo, kaj se je počelo v Brežicah. Zakaj tega ni noter? Zakaj se izpostavlja samo preganjanje tistih, ki niso za migrante, nič pa ne govorimo o tem, da obstajajo tudi migranti, ki se nikoli ne bodo podredili kulturi, v katero prihajajo, ki nikoli ne bodo spoštovali pravnega reda kamor prihajajo, ki bodo ravno tako nasilni zoper domačine in so že? Ne govorim, da vsi, ampak so. Ampak zakaj nič ne piše tukaj notri? Nič ne piše o tem. Zanimivo je, kako se selektivno sklicujete na ankete. Včeraj, ko smo imeli ustavno obtožbo, mislim, da je bila kar velikokrat od vseh koalicijskih strank izpostavljena anketa, ne vem, zadnja ali zadnji dve, »vlagate ustavno obtožbo, poglejte, kakšne so ankete [[…]]« Skrbi vas, kako podpora raste. Zanimivo je, da to govorijo v SMC, SAB in Desusu, če si izposodim besede gospoda Štrovsa, kjer jih dokazano Marjan Šarec reže kot salamo, podpore nikakršne nič več, njemu gre gor, ampak vi se sklicujete na ankete, pa mu še držite štango. Drugo je SD, ki so tam nekje na 15 %, ampak oni so pred volitvami zmeraj tam na okrog 20, potem se začnejo soočenja, gre Židan na tri soočenja in so zacementirani na 10 % in tako bo tudi naprej. Ampak kaj pa ankete, kjer se pa 70, 80 % ljudi opredeli, da si ne želijo tega sporazuma, da si ne želijo marakeške deklaracije, da si ne želijo migrantskih kvot? Te ankete, dajte se še na te ankete sklicevat. Selektivno sklicevanje na ankete, pa imam tudi jaz svoje mnenje o anketah, vemo, kakšne so. Ampak če ste se včeraj sklicevali na ankete, jaz računam, da se boste tudi danes. In da boste kazali ankete, kjer 70, 80, 85 % ljudi nasprotuje migracijam. Dajmo biti konsistentni! Jaz res ne razumem, zakaj levičarji tako sovražite lasten narod in lastno raso. Vse, kar je domačega, vse, kar je avtohtonega, kar je narodnega, je slabo, vse, kar pride tujega, to pa je nekaj. Masovnim migracijam in uveljavljanju kulture migrantov, s tem, da izpodrivajo avtohtone narodne kulture, temu vi rečete multikulturalizem. Splošni propad vrednot avtohtonega naroda, načrtno napadanje njegove tradicionalne kulture, napadanje tradicionalnih družin imenujete napredek, progresivnost, globalizem. Vsak upor tistih, ki smo ponosni, da pripadamo nekemu narodu, in tistih, ki nasprotujemo tem vašim izprijenim praksam, pa imenujete fašizem, vse v skladu s sporazumom, ki mu je vaš državni sekretar ploskal v Marakešu. Lahko povem, da se mi tujcem ne nameravamo prilagajati, nikoli se jim nismo, se jim ne in se jim ne bomo. Vsakega, ki pride k nam na legalen način, ki pride k nam dobronamerno, smo veseli. Vsakega, ki prispeva k našemu gospodarstvu, ki obogati našo kulturo, ki je trden člen naše družbe, smo veseli. Seveda vse v mejah normale in toliko, kolikor neka država zmore. Pričakujemo, da se tudi ti prilagodijo naši kulturi. Problem pa je, ker tako tisti, ki so iz tretjih držav prišli legalno, predvsem pa tisti, ki so prišli ilegalno, si asimilacije ne želijo, integracija je neuspešna, zato smo priče, pa ne več samo v večjih evropskih mestih, tudi drugje, kako začnejo vsiljevati svojo lastno kulturo. In nekdo, ki bo procesiran ali pa ki bo pripeljan pred kakšnega preiskovalnega sodnika ali proti kateremu se bo začel pregon, ker je pač storil neko kaznivo dejanje, se bo lahko avtomatsko skliceval na ta sporazum. Bo rekel, glejte, saj ste rekli, da bomo opolnomočili lokalne skupnosti, da morate spoštovati, od kje prihajamo, naše tradicije, našo kulturo, naše vrednote. To ne gre skupaj. In edini odgovor multikulturalizmu, za katerega je tudi nemška kanclerka Angela Merkel, takrat, ko je še bila kanclerka s 60, 70 odstotki podpore, skoraj 50 odstotki podpore njeni stranki CDU, rekla, da multikulturalizem je mrtev. In edini odgovor multikulturalizmu je etnopluralizem, kjer spoštujemo našo lastno kulturo in kjer spoštujemo tudi druge kulture, vendar se ve, kam kaj paše. Nikoli, nikoli, se ti ljudje, ki zdaj prihajajo k nam, ne bodo prilagajali nam, ker nimamo nič skupnega. Skupne identitete nimamo, skupne vere nimamo, skupne zgodovine nimamo, nič nimamo skupnega. Prihajajo zaradi tega, ker želijo uživati blaginjo in pa sadove socialne države, ki jih lahko dobijo v Evropi. In to je glavni razlog. Lahko smo kritični do sebe, kaj se je dogajalo zadnjih 10, 20 let, kaj smo tudi sami počeli v teh državah, ki so sedaj tako imenovane failed states. Ne moremo pa mi prevzemati občutka zgodovinske krivde za stvari, ki se so dogajale pred 70 leti ali več. Spominjati se, opozarjati se, da se nikoli več ne ponovi, ne moremo pa biti tako samomorilsko nagnjeni do svoje lastne kulture, do svoje lastne Evrope, na stotine milijonov mrtvih je bilo zato, da smo danes prišli kjer smo, mi pa želimo zavreči vse to s podpisovanjem takšnih sporazumov in z vabljenjem kultur v naše okolje, kamor te ne sodijo. In edini instrument, da se temu upremo, ker se Vlada ne želi, je referendum, na katerem bi se državljanke in državljani izjasnili, kaj si želijo. In zatiranje domoljubja, inkriminacija domoljubja, ponosa do lastnega naroda, vere, kulture, tradicije, na drugi strani pa s sprejemanjem migrantov, kolegice in kolegi, vas ne bo rešilo zgodovinske krivde, tisti, ki jo čutite, ne nas, sploh pa ne Nemcev ali kakšnega drugega naroda. Bomo pa imeli mi krivdo čez 40, 50, 60 let, nekaterih ne bo več ne tukaj ne na tem svetu, ampak verjetno pa tisti, ki morda še bomo, se bomo pa lahko spomnili, kako smo že takrat glasovali, kaj smo že takrat zagovarjali v parlamentu, ko vas bodo potomci spraševali, si bil ti takrat za to, si vabil migrante, ali si bil za zaščito meja. Slabih 300 kilometrov, dobrih 270 kilometrov ograje so postavili Madžari. Nimajo nobenega problema. Če bi mi tistih 120 milijonov evrov, ki smo jih leta 2015 ali 2016 dali za ilegalne migracije, dali za učinkovite ograje na meji, ne panelne, ne žice, ampak ograje, takšne kot se spodobi, takšna kot more biti, takšna, ki učinkovito preprečuje ilegalne migracije, danes mi teh problemov ne bi imeli. In to bi bila neka naložba v varnost. Ampak vas skrbi, kaj bodo rekli mediji, mediji, ki so v lasti ali pod kontrolo oblasti nevladnih organizacij, raznoraznih sponzorjev, financerjev, ki jim je v interesu čim več multikulturnosti, ki jim je v interesu, da Evropa, takšna kot je trenutno, propade. Poročajo samo o desnem ekstremizmu, levi ekstremizem niti ni važen, pa vendar levi ekstremizem povzroča desnega. Nihče ne bi protestiral proti migrantom, ne bi videli nobenih protestov, nobenih nasprotovanj, če ne bi levi politiki leve vlade teh migrantov uvažali. In če že to imenujete ekstremizem, potem tudi jaz imenujem levičarski ekstremizem uvažanje teh migrantov. In eden rodi drugega. Skratka, to je samo nekaj razlogov, zaradi katerih smo predlagali, da se razpiše posvetovalni referendum in da državljanke in državljani povejo, kaj si želijo, ali si želijo varno Evropo, ki bo spoštovala človekove pravice, ki bo ponosna na to, kar je, ali pa si želite Evrabijo. V Slovenski demokratski stranki si želimo Evropo, v kakršno smo leta 2004 vstopili, in zato podpiramo razpis posvetovalnega referenduma. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanec Robert Pavšič bo predstavil stališče Poslanske skupine LMŠ. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Dober dan vsem skupaj! Jaz se najprej sprašujem, kam je šlo moje zadnje pol ure, ker to zadevo sem jih danes že petintrideset poslušal, pa vedno znova eno pa isto, ampak to bo itak bolj stvar naslednje debate. In če si je že moj predhodnik privoščil malce izleta izven predstavljanja generičnega stališča neke poslanske skupine, mi dovolite, da tudi jaz dva stavka rečem. Temu, kar smo zdajle poslušali, se reče selektivno branje in še bolj selektivno tolmačenje. In vsakega, ki pride k nam, je očitno potrebno popolnoma zaničevati. To bo resnično vplivalo pozitivno na vse tiste, ki pridejo k nam, še bolj pa na nas. Ampak, več o tem v razpravi, saj jih bomo danes še verjetno 6 ur nabijali na isto tematiko. Glavno vprašanje danes ni, ali si mi migracij želimo, ampak kaj bomo naredili, da jih bomo lahko nadzorovali. Migracije so na žalost realnost. Največji delež med njimi pa zajemajo ravno nezakonite. Predlagano referendumsko vprašanje pa je že v izhodišču napačno zaradi najmanj dveh razlogov. Prvič: »Ali si želite migracij?« se sprašujemo. Ali je to sploh vprašanje, želja, seveda si jih ne želimo, sploh pa ne nezakonitih. To bi bilo enako kot, če bi se na referendumu vprašali, ali si mi želimo, da je januarja najmanj 5 stopinj Celzija? Verjetno, bi se ljudje večinoma odločili, da si to želimo. Vprašljiva oziroma nemogoča pa je realizacija takšnega sklepa. Migracije so na žalost tukaj in so globalna stalnica, razloge pa lahko iščemo tako v gospodarskih kot tudi v političnih parametrih. Na teh področjih pa politika lahko nekaj ukrene. In še drugič, trdite, »ki izenačujejo« in to nenehno, »ki izenačujejo legalne in ilegalne migracije«. To je popolnoma v duhu predlagatelja, ki se ne ozira na dejansko stanje, ampak spet selektivno izbira med različnimi dejstvi. Navrže zraven še nekaj psevdoresničnih ali zgodovinskih dejstev, pač tista, ki mu trenutno najbolj ustrezajo, in izpostavi še pravico do svobode govora v okviru tako imenovanega sovražnega govora. Po moje, po moje osebno je sovražni govor vse, kar povzroča sovraštvo. In glede na vaše ekspozeje, mu lahko – spet osebno – zagotovo prilepim nalepko sovražnosti. Zakaj? Glede na vso anonimno pošto, ki jo dobivam, tako v nabiralnik doma kot v službi in v elektronski nabiralnik – pa verjamem, da še marsikdo iz tega pola tudi takšno pošto dobiva – je že to dokaz, da ljudje potem sovražijo. Ja, dajmo se trkat malo po čelu, ja. Danes bi se bilo tako bolj smiselno pogovarjati o zadevah, ki odpirajo varno prihodnost, ne pa zapirajo vrata globalnemu pojavu. Če vtaknemo glavo v pesek, problem ne bo izginil. Vse kar ostane, so polna usta peska, tega pa težko izpljunemo, še težje pa pogoltnemo. Tudi če bi tak referendum sprejeli, kaj bi lahko dejansko naredili? Postavili ograjo, naredili mejni kordon? Kaj? Vsi vemo, da bi bilo to popolnoma neučinkovito, razen za proizvajalce ograj. Nezakonite migracije je treba preprečiti na izvoru. treba je pretrgati kriminalne združbe in organizacije, preprečiti njihove denarne tokove. Regularne migracije pa je treba upravljati skladno z nacionalnimi zmožnostmi in možnostmi. Marakeška deklaracija in globalni sporazum sta prva dokumenta, ki to omogočata na mednarodnem nivoju, dajeta nam neko osnovo. Vsaj med tistimi državami, ki so ta sporazum aklamirali, so se z njim strinjali, ga niso potrdili, se strinjajo. Ta trenutek pa je treb narediti en korak naprej z zavedanjem, da sta strah in spodbujanje strahu predvsem zavora in ne spodbuda racionalnosti. V Poslanski skupini LMŠ smo seveda proti razpisu tega referenduma. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Milan Brglez bo predstavil stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane in spoštovani! Predlog za razpis posvetovalnega referenduma o obravnavi migracij za Državni zbor ni nova točka dnevnega reda. Še manj pa drži, da je tak predlog nepričakovan. SDS je z njegovo vložitvijo grozila že, ko ji kljub poizkusom zavajanja in širjenja neresnic ni uspelo prepričati vlade in javnosti, da bi se morala Slovenija pridružiti skupini petih držav, ki so na koncu edine na svetu nasprotovale globalnemu dogovoru o migracijah. Večji in skrajnejši del politične desnice v Sloveniji se s predlogom za razpis referenduma pričakovano dokazuje pred svojimi političnimi vzorniki skrajne desnice v Evropi in po svetu. Ti so v nekaterih državah že uspešno izsilili referendume o migracijah ali strašenje pred migranti vpeli v odločanje o drugih ključnih vprašanjih za prihodnost. Pri tem jim ni bila skupna le protimigrantska retorika, temveč tudi pozivi, da se institucije predstavniške demokracije oprejo na neposredno izraženo voljo ljudi, da bi njihove odločitve pridobile na domnevno manjkajoči legitimnosti. Posledice referendumov, kakršen je bil na primer v zvezi z migracijami na Madžarskem ali v zvezi z izstopom iz Evropske unije v Združenem kraljestvu, kažejo, da v resnici ne gre za večjo vključenost ljudi v reševanje konkretnih vprašanj. Gre za nič drugega kot zavajanje, laži, manipulacije in ustvarjanje lažnega občutka pri ljudeh, da lahko s svojo voljo vplivajo na obstoj ali neobstoj nekega problema. Prav tak je tudi predlog za razpis posvetovalnega referenduma, ki ga imamo pred seboj. Pravna stroka, vključno z Zakonodajno-pravno službo Državnega zbora, je enotna, da je predlagani referendum nedopusten. Referendumsko vprašanje je nejasno ter volivke in volivce očitno napeljuje, da se opredelijo na točno določen način, to je proti globalnemu dogovoru o varnih, nadzorovanih in urejenih migracijah. Del predlaganega vprašanja je očitna laž, saj vsebuje trditev, da se z globalnim dogovorom izenačujejo tako imenovani zakoniti in nezakoniti migranti. Še najbolj pomembno z vidika volivk in volivcev pa je, da predlagani referendum ne more imeti nobenega pravnega niti političnega učinka. Sodelovanje pri globalnem dogovoru kot politični platformi za naslavljanje izziva migracij ni v pristojnosti Državnega zbora, temveč Vlade, ki se je o njem že pozitivno izrekla. Spoštovane in spoštovani! Ceneni triki za dvig politične popularnosti, kakršne so zlorabe referendumskega odločanja, so do sedaj vztrajno preprečevali sprejemanje konkretnih ukrepov v odgovor na globalni izziv migracij. Zaradi njih ni bilo mogoče obravnavati množičnih migracij na racionalne, organiziran način s porazdelitvijo bremen med državami ter omilitvijo tveganj, ki spremljajo ta pojav. Preprečevali so vse to, kar je zdaj zajeto v globalnem dogovoru, v katerega so vključene tako tiste države, iz katerih prihaja največ migrantov, države tranzita in ciljne države. Zato se skrajna desnica globalnega dogovora boji in mu tako aktivno nasprotuje. Potrditev tega dogovora v okviru Združenih narodov namreč dokazuje, da na globalni ravni obstaja politična volja, da se začne izziv migracij končno reševati urejeno, humano, usklajeno in po skupno dogovorjenih pravilih. Skrajna politična desnica medtem ne more pristati niti na možnost, da bi lahko našli učinkovit sistem za obvladovanje migracij na urejen, varen in človeški način, ker je zbujanje strahu pred migranti postal osrednji del njihovega političnega programa. V Sloveniji so migranti na mestu dežurnega krivca za poglavitne težave družbe in za to, da teh težav ni mogoče reševati, več kot uspešno nadomestili skupine, kot so bili izbrisani, narodne in etnične manjšine, samske ženske ali istospolno usmerjeni. Trditve predlagateljev, da se v Sloveniji človekove pravice migrantom postavljajo pred pravice državljank in državljanov, so samo še en primer zlorabe človekovih pravic, ki so ustavna kategorija in so v skladu s 13. členom Ustave Republike Slovenije zagotovljene vsem ljudem, tako državljanom Slovenije kakor tudi tujcem. Relativizacija človekovih pravic z lažnim postavljanjem pravic državljank in državljanov na prvo mesto, je samo najnovejši projekt skrajne desnice, s katerim si želi ta ponovno prevzeti politično oblast. Aktualni protesti po evropskih mestih dokazujejo, da so odtujenost od ljudi, v službi katerih mora biti politika, elitizem in aroganca oblasti, družbeno vnetljive snovi, na katere ni imuna nobena politična opcija – niti desna niti leva. Pa vendar velja spomniti na najbolj eklatanten primer iz samostojne slovenske politične zgodovine. Ravno glavni zagovorniki referenduma o migracijah in borci za pravice slovenskih državljank in državljanov so leta 2012 prezirljivo označevali svoje državljane, ki so na mirnih demokratičnih protestih nasprotovali ukrepom Janševe vlade, z zombiji in drugimi žaljivimi oznakami. Socialni demokrati smo prepričani, da je poglavitna naloga politike spoštovati dostojanstvo vseh ljudi ter ščititi univerzalne človekove pravice, saj predstavljajo civilizacijski dosežek, ki nas na globalni ravni povezuje, ne deli. Le s skupnim pristopom, pravili in sočasnim delovanjem lahko rešujemo izzive globaliziranega sveta, med katere nedvomno sodijo tudi migracije. Tega izziva namesto Slovenije ne bo reševal nihče drug. Prav tako smo trdni v stališču, da je nedopustno, da bi politika za svoje konkretno ukrepanje ali neukrepanje v zvezi z njim iskala izgovor o odločitvah in čustvih ljudeh. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo iz vseh navedenih razlogov enotno glasovali proti Predlogu za razpis posvetovalnega referenduma o obravnavi migracij. Ne bomo pa presenečeni, če bomo svoje stališče glede tovrstnega predloga do evropskih volitev morali ponoviti še nekajkrat, ker je del politike pripravljen storiti domala vse za to, da bi vprašanje migracij razdvajalo našo družbo in evropsko družino. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Za Poslansko skupino Stranke modernega centra bo stališče predstavil mag. Branislav Rajić. Izvolite.
Hvala, gospa predsedujoča. Dober dan vsem! V zvezi s predlaganim referendumom naj najprej izpostavim, da je omenjeni globalni sporazum, dogovor o migracijah, del mednarodnega procesa za ureditev globalnih migracij, ki ga je Organizacija združenih narodov vodila več let. Določa pa več ciljev na tem področju, med katerimi so: ureditev pravnega statusa migrantov, zaščita ranljivih skupin, žensk in otrok, spoštovanje človekovih pravic, solidarnost in krepitev dialoga, izmenjava informacij med državami ter preprečevanje nezakonitih migracij in trgovine z ljudmi. S temi cilji soglašamo tudi v Poslanski skupini Stranke modernega centra, seveda ob neizpodbitnem dejstvu, da nam je na prvem mestu interes in blaginja državljank in državljanov Slovenije. Globalni dogovor o migracijah je pravno nezavezujoč dokument, ki ne prinaša novih mednarodnopravnih obveznosti, temveč temelji na že obstoječih mednarodnopravnih instrumentih. Poudarjamo, da dogovor ne odpira vrat za migracije, ločuje med legalnimi in nelegalnimi migranti ter ni v nasprotju z mednarodnim in evropskim pravom. Še več, dogovor ne zavezuje k spremembam nacionalne zakonodaje in poudarja suvereno pravico države, da sama oblikuje lastno migracijsko politiko. Gre torej za dogovor na svetovni ravni, ki ga podpira več kot 150 držav, med drugim tudi velika večina držav članic Evropske unije, samo pet držav tega sporazuma ni podprlo! Z njihovo odločitvijo se ne strinjamo, saj se vsi skupaj moramo zavedati, da migrantske problematike ne more nobena država rešiti sama. Zavzemamo se za enoten pristop na področju migracij tako na evropski kot na globalni ravni. Pravi pristop je sodelovanje, pravi dokaz za to pa je med drugim tudi obvladovanje migrantskega toka v letu 2016, ko je na pobudo Slovenije prišlo do zaprtja tako imenovane balkanske poti, kar je terjalo sodelovanje z Makedonijo in drugimi državami na tej poti. Obžalujemo, da skušajo opozicijske stranke v Državnem zboru že več mesecev globalni dogovor zlorabiti za ustrahovanje in manipulacijo ter za odvračanje pozornosti od drugih pomembnih vprašanj, med drugim tudi z omenjenim predlogom za razpis referenduma. Glede tega bi rad izpostavil predvsem dve zadevi. Prvič, kot vemo, je globalni dogovor o migracijah že sprejet, in sicer 10. decembra lani na mednarodni konferenci v Marakešu v Maroku. Teden dni pozneje pa je tudi Generalna skupščina Organizacije združenih narodov z veliko večino potrdila Resolucijo o globalnem dogovoru o varnih, urejenih in zakonitih migracijah. Resolucijo je med 152 državami podprla tudi Slovenija. Tako ne razumemo, zakaj poslanski skupini SDS in SNS predlagata razpis referenduma z vprašanjem, ali ste za to, da Slovenija pristopi h globalnemu dogovoru o migracijah, če pa je bil sam dogovor že sprejet. Zato smo tudi mnenja, da je obravnava tega predloga irelevantna in brezpredmetna. Drugič. Ne razumemo, zakaj opozicijske stranke tako silovito nasprotujejo temu dokumentu, ki ureja migracije, saj je ravno vlada Janeza Janše tista, ki je v letih 2006 in 2007 s podpisom različnih sporazumov zavezala Slovenijo, da mora vsaki dve leti sodelovati pri oblikovanju in izvajanju akcijskih načrtov o migracijah in razvoju. Treba je tudi poudariti, da je sprejemanje tovrstnih nepogodbenih mednarodnih aktov, kot je globalni dogovor o migracijah, v pristojnosti Vlade in ne zahteva odločanja v Državnem zboru. Državni zbor lahko v skladu z Zakonom o referendumu in ljudski iniciativi razpiše posvetovalni referendum zgolj o vprašanjih iz svoje pristojnosti, to je v svojem mnenju potrdila tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Poleg tega referendumsko vprašanje v takšni obliki, kot ga imamo danes na mizi, ne more biti predmet razpisa posvetovalnega referenduma, saj v drugem delu, ki vsebuje interpretacijo dogovora, zavaja in napeljuje k negativnemu odgovoru. Poleg tega iz vprašanja ni jasno, o kateri odločitvi iz pristojnosti Državnega zbora se bo odločalo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra menimo, da Slovenija je in mora ostati varna država. Vlada mora preprečevati nelegalne migracije ter skrbeti za varnost naših državljank in državljanov, a hkrati mora Slovenija pomagati ljudem v stiski. Posamezne begunce, ki izpolnjujejo pogoje, mora sprejeti in obravnavati po ustreznih postopkih. Globalni dogovor o varnih, urejenih in zakonitih migracijah je predvsem izraz volje velike večine držav, da sodelujejo in se koordinirajo pri soočanju z aktualnimi migracijskimi tokovi. Pri tem pa to ne vpliva na veljavne postopke in ureditve v posameznih državah. Tako mora Slovenija še naprej odgovorno varovati svojo mejo, ki je tudi del zunanje schengenske meje. Na podlagi vseh navedenih vsebinskih in procesnih razlogov v Poslanski skupini Stranke modernega centra Predloga za razpis posvetovalnega referenduma o obravnavi migracij ne podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Matej Tašner Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Levice.
Hvala, podpredsednica. Vstopamo v četrto zaporedno leto nenehne protibegunske in zastraševalne politične propagande desnice. Svojevrsten paradoks je tudi to, da vstopamo v četrto leto, odkar je Slovenija obdana z rezilno žico, ki pa je na mejo ni postavila desnica, ampak sredina, prejšnja vlada Mira Cerarja. Kljub obljubam, da bo žica odstranjena, pa je na obmejnem območju še danes, čeprav je seveda popolnoma jasno, da povzroča veliko težav in seveda tudi škode, kakor ima po drugi strani koristi. ¸ Zavzeta sovražna politična propaganda, ki jo poslušamo, se pravi propaganda desnice, skupaj z mankom politične volje te iste sredine, da jo ustavi in jo tudi prepreči, je razlog za to, da migracije s takšnim sovražnim tonom danes obravnavamo že 33. 34. jo bomo obravnavali že jutri, ko bomo razpravljali o predlogu priporočila Knovsa. V Levici seveda ne nasprotujemo razpravam o migracijah, nasprotujemo pa razpravam, ki imajo en sam cilj in ta cilj je to, da se krivdo za vse težave v državi pripiše neki manjšini. Če so to v preteklosti bile etnične manjšine, narodne manjšine ali pa izbrisani in tako dalje, so to danes begunci, ob pozabljanju tega dejstva, da vsi tujci v celotnem deležu prebivalstva predstavljajo 6 odstotkov, begunci pa zgolj 0,02 odstotka. Pri tem se do sedaj niti ena od več kot 30 sej na to temo ni ukvarjala z iskanjem rešitev, ki so več kot nujne. Po skoraj 20 letih bi nujno potrebovali novo resolucijo o migrantski politiki. Tudi več kot osem let stara strategija ekonomskih migracij ne odraža več aktualnih potreb in niti ne ponuja odgovorov na dileme današnje situacije. V zadnjih štirih letih smo se bistveno premalo ukvarjali z vprašanjem učinkovite integracije in hitrega in odzivnega sistema obravnave prošenj za azil. Vse to je namreč nujen predpogoj za uspešno vključevanje v družbo, v izobraževalni sistem in tudi na trg dela. Tudi o odpravljanju vzrokov za množične migracije ob večinski politični podpori Natu, višanju sredstev za oboroževanje in niti ne tako tihi podpori netenju konfliktov in ekonomskem ter okoljskem izčrpavanju tretjih držav je praktično nemogoče govoriti. Še več, pretirano in neutemeljeno sklicevanje na spremenjene varnostne ukrepe so vlade izkoriščale za vsiljevanje škodljivih rešitev, povečevanje represije in pooblastil policiji in vojski. Električni paralizatorji, možnost suspenza človekovih pravic, omogočanje pretiranih posegov v zasebnost, celo nakup vodnega topa, vse to je bilo uzakonjeno z argumentom spremenjenih varnostnih razmer. Nesposobnost iskanja skupnih rešitev na ravni Evropske unije in pretirano zagovarjanje zaprtja meja je povzročilo rast novih in novih življenja nevrednih begunskih taborišč. Število utopljenih v Sredozemskem morju se šteje v tisočih. Edini, ki imajo od pretiranega izpostavljanja nevarnosti za varnost, gradnje zidov na mejah in manka politične volje za iskanje rešitev koristi, so pa so tisti, ki z organizirano trgovino z ljudmi kujejo gromozanske dobičke. Tudi temu dejstvo se predlagatelji elegantno izognejo. Tako kot v vseh preteklih piar kampanjah zoper manjšine pa se predlagatelji tudi danes ne bodo izognili lažem in manipulacijam. To smo danes že dvakrat videli. Brez tega gonja zoper begunce in tujce namreč enostavno ni mogoča. Brez laži je ljudi težko prepričati, da 0,02 odstotka beguncev ogroža preostalih 99,98 odstotka prebivalcev. Brez laži tudi ni mogoče ljudi prepričati, da je socialna pomoč, ki jo prejme begunec, višja od tiste, ki jo prejmejo vsi ostali. Brez laži tudi ni mogoče delati afer iz tega, koliko državo stane oskrba enega prosilca za azil. In te laži poslušamo praktično vsak dan. Preko svojih kvazi medijev so predlagatelji v upanju po tako želenem prevzemu oblasti pripravljeni prestopiti vse meje dopustnega, zvesti vojščaki pa skrbijo za poplavo sovražne vsebine na socialnih omrežjih. Za piko na i pa se ta propagandni aparat hrani z denarjem sumljivega izvora. Sporni prevzemi medijev in nezakonito financiranje iz tujine bodo ne nazadnje tudi predmet parlamentarne preiskave. So morda tudi za to krivi begunci, mogoče marakeški sporazum? Ne, niso! V Levici trdimo, da varnosti ne ogrožajo begunci. Migracije so dejstvo, bile so prisotne skozi celotno zgodovino, in to tudi množične, spreminja se le njihovo dojemanje in politični odzivi in politične rešitve. Politika, ki smo jih priča v zadnjih letih, je najslabša možna praksa, ki ne bo pripeljala do ničesar dobrega. Vemo, kam peljejo politike, kot so zapiranje meja, zaostrovanje azilne in tujske zakonodaje, neukvarjanje z integracijo, getoizacija, kriminalizacija in potiskanje na rob družbe. Kljub dejstvu, da je revščina in socialna izključenost glavni generator problemov v družbi, se s tovrstnimi ukrepi nadaljuje. Vprašajte se, kako dobimo najbolj plodna tla za dvig kriminalitete, nasilja in za radikalizacijo. Tako, da vzamete skupino ljudi, jo potisnete na rob družbe, čim bolj izolirate, onemogočite dostop do izobraževanja, do zdravstva, do trga dela in jih s tem potisnete na socialno dno. V revščini bodo. Če dodamo še porast fašizma, sovraštva in vzpon desničarske propagande na eni strani in nadaljevanje spodbujanja in netenja oboroženih konfliktov in gospodarskega ter zadnje čase tudi vse bolj okoljskega izčrpavanja že tako obubožanih držav na drugi strani, ste dobili preprost recept za katastrofo. Kdo torej v resnici ogroža našo varnost? Ne ogrožajo jo migracije, ogroža jo zgrešena politika glede njihove obravnave. Ogroža jo desničarska propaganda, ki se za svoje spodbujanje sovraštva poslužuje laži in manipulacij, in ogroža jo tudi izvotljena sredina, ki s sicer manj sovražno retoriko uvaja ukrepe, ki bi jih uvajala tudi desnica. To se bo jasno pokazalo tudi ob današnji razpravi. Pod krinko skrbi za državljanke in državljane bomo priča nekajurnemu sovražnemu obračunavanju s tujci, migranti in begunci. Že v tem trenutku si namreč upam trditi, da ne bo govora o nujno potrebnih izboljšavah na področju integracije vseh, ki so se odločili ostati pri nas. Tudi ne bo govora o skrajševanju azilnih postopkov, ki so danes krepko daljši, kot to dopušča zakon. Tudi ne bo govora o izboljšanju možnosti za čim hitrejše vključevanje beguncev in tujcev v izobraževalne in zaposlitvene programe. Zagotovo tudi ne bo govora o odpravljanju ključnih vzrokov za migracije. Tako ne bomo govorili o umiku podpore in obsodbi oboroženih spopadov pod okriljem Nata, o popolnoma nerazumljivih odločitvah za dodatno oboroževanje in tudi ne o odpravi ekonomskega in okoljskega izčrpavanja držav, ki so že tako v razsulu. Enostavno, cilj predlagateljev je namreč le eden: v zgrešeni interpretaciji pravice do svobode govora povsem odkrito širiti sovraštvo in strah. Še za konec, dragi gospodje iz SDS, izrabil bom kar lapsus enega od vaših poslancev nekaj dni nazaj, in dejal: »Vi ste dejansko vrh ledene dobe.« Sprašujem se, kaj je najprej zamrznjeno, možgani ali srce. Ob tem vam tudi dobronamerno priporočam še dve stvari. Glede na to [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Žalitev smo slišali z vaše strani danes, gospa Jeraj, veliko. Poslušajte še enkrat ali pa preberite magnetogram govora Žana Mahniča, pa bo, mislim da, več kot jasno. Če smo mi lahko poslušali takšne trditve, boste tudi vi potrpeli še to minuto. Vprašajte se, zakaj postopoma nihče več ne želi sodelovati z vami. Zakaj kljub baje fenomenalnim rezultatom na volitvah niste uspeli prepričati ostalih strank k temu, da sestavijo vlado pod vašim vodstvom? Zakaj vam pri zadnjih dveh parlamentarnih akcijah niti NSi ne daje več podpisov? Tu bi vam predlagal oziroma v prvi vrsti najprej Ivanu Janši, da mogoče gre v politični pokoj, SDS kot celoti pa, da spremeni poslovni model. Ker ta, prepojen s sovraštvom, očitno več ne deluje. V Levici tega predloga enostavno ne moremo podpreti.
Hvala lepa. Preden nadaljujemo s predstavitvijo zadnjega stališča, imamo postopkovni predlog gospoda Kordiša. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Rad bi opozoril na to, da takrat, ko kakšen poslanec razpravlja oziroma predstavlja stališče poslanske skupine za govornico, v dvorani vlada tišina. Seveda je popolnoma razumljivo, da med razpravami in med predstavitvami stališč sem in tja prileti kakšen krik odobravanja, mogoče kakšne glasnejše godrnjanje nad izrečenimi besedami. To je popolnoma normalno. Ampak čemur smo pa tudi priča z desnih tribun, pa je namensko glasno ropotanje, zato da zmedejo govornika, zato da ga vržejo iz njegove poante, da ga vržejo iz tira in se sploh obnašajo kot najbolj nevzgojeni prvošolci v zadnji vrsti. Predsedujoča, prosim naslednjič, ko se kaj takega zgodi, tako kot se je sedajle primerilo, ukrepate in nemudoma opozorite tiste poslance, ki se na tak način neprimerno obnašajo. Hvala.
Hvala lepa za vaš postopkovni predlog. Vzamem na znanje, sem pa ocenila med predstavitvijo stališča vašega poslanskega kolega, da ga opombe niso tako zelo zmotile in zato nisem opozorila poslank in poslancev. Se je pa gospod Tašner Vatovec sam spustil v razpravo s poslankami in poslanci. Nov postopkovni predlog, gospa Alenka Jeraj. Izvolite.
Hvala. Samo opozorila bi vas na 75. člen »za red na seji državnega zbora skrbi predsedujoči« in bi vas tudi prosila, da če nekdo žali, tudi če je naš poslanec, da ga opozorite ali pa mu odvzamete besedo, ne pa, da potem nekdo komentira, saj ste vi tudi tako govorili. Ne dovolim, da me žali in mi govori, da sovražim ne vem koga in tako naprej.
Hvala tudi vam za vaš postopkovni predlog. V predstavitvi stališča gospoda Tašnerja Vatovca nisem zaznala žalitve, zato ga tudi nisem opozorila. Poznam poslovnik, bom pa še enkrat prebrala člen, ki ste ga citirala. Hvala. Nadaljujemo s predstavitvijo stališč. Kot zadnjega bo predstavil Jožef Horvat v imenu poslanske skupine na seji. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovana predstavnica Ministrstva za zunanje zadeve, drage kolegice in kolegi! V Novi Sloveniji si ves čas prizadevamo, da bi naša država imela skupno in samo eno zunanjo politiko – zunanjo politiko Republike Slovenije –, da bi navzven govorili z enim glasom. Izjemno sem ponosen na svoje kolegice in kolege, ki smo v prejšnjem mandatu sestavljali Odbor za zunanjo politiko. Imeli smo zelo težka zunanjepolitična vprašanja, ampak bili smo enotni. Vedno. Vedno! Burne razprave smo imeli, največ spodaj v kleti, v gluhi sobi, ampak na koncu smo oblikovali sklepe, ki smo jih praktično po pravilu soglasno sprejemali. Torej, parlament je oblikoval, je imel eno in edino in samo eno zunanjepolitično stališče, kar pa seveda za prejšnjo vlado nikakor ni veljalo. Nekaj je govoril Miro Cerar. »Grem v Zagreb«, je rekel. Drugo je govoril zunanji minister Erjavec: »Izgubljeni dan.« Hrvati pa so se nam krohotali in zato, gospe in gospodje, je naša specifična teža v institucijah Evropske unije enaka pozitivni ničli. Zdaj pa malo kronologije. 2. maj 2018, zunanji ministri v Marakešu sprejmejo, prvič, marakeško politično deklaracijo v okviru evro-afriškega dialoga o migracijah in razvoju. Drugič, sprejmejo tudi marakeški akcijski načrt za obdobje 2018–2020. Kaj smo mi imeli maja 2018? Imeli smo vlado, ki je opravljala tekoče posle, in ravno zaradi tega, ker gre za zunanjepolitični dokument, bi ta vlada morala priti v Državni zbor, vsaj na OZP, in vprašati za mnenje. Ne, to je šlo mimo nas. O tem niti mediji seveda niso poročali, kasneje smo ugotovili, ko je bil dogodek že pasé, ko se je vse skupaj že zgodilo. Torej, na nek, oprostite, hinavski način, je Vlada zaobšla zakonodajno vejo oblasti. Kritika, zelo ostra in to bom tudi ponavljal. Zakaj? Zato, ker Državni zbor usmerja zunanjo politiko Republike Slovenije. To piše v Zakonu o zunanjih zadevah. Kaj pa piše 3. člen? Piše, »Ministrstvo za zunanje zadeve obvešča Državni zbor o pomembnih zadevah s področja zunanje politike.« A je ta deklaracija pomembna? Najprej si na to odgovorimo. Če ni pomembna, okej, potem ne velja in je Vlada ravnala prav. »Ministrstvo za zunanje zadeve daje na pobudo Državnega zbora in njegovih delovnih teles pojasnila o zunanjepolitični dejavnosti, minister za zunanje zadeve pa odgovarja na poslanska vprašanja iz njegove pristojnosti.« Niti ga nismo mogli vprašati, niti nismo vedeli, kaj se dogaja 2. maja v Marakešu. In še, »Na predlog Ministrstva za zunanje zadeve Vlada lahko predlaga« ja, lahko« – »Državnemu zboru, da se opredeli do določenega zunanjepolitičnega vprašanja.« Lahko. Morala bi se, ker ni imela vseh pooblastil! V tem je problem. Potem seveda pride pa – toda, pozor, nikoli kot vladno gradivo! – v Državni zbor ta globalni dogovor o varnih urejenih in zakonitih migracijah. O tem Državni zbor nikoli ni zavzel stališča. Ni rekel, ga podpiramo ali ga ne podpiramo, ker ni mogel, Vlada ga ni prinesla v Državni zbor, čeprav smo to na Odboru za zunanjo politiko zahtevali. Mi smo predstavniki ljudstva, če se gremo parlamentarno demokracijo, zato po našem razumevanju ta globalni dogovor za Republiko Slovenijo ne velja. Ne velja! Zakaj pa, na primer, velja Konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin? Zakaj pa ta velja? Zato, ker je to konvencijo ratificiral Državni zbor maja 1994, zato velja. Gospe in gospodje, Boštjan M. Zupančič, ki ni kdorsibodi, je med drugim zapisal v tem primeru globalnega dogovora o migracijah, da ali gre za neumnost ali pa za zavestno zavajanje državljanov Republike Slovenije. Sporazum pravzaprav hoče zapreti usta vsaki kritiki migracij. Marsikaj smo o tem prebrali. Pred časom je ugledni francoski pravni zgodovinar Jean-Louis Harouel v pariškem dnevniku Le Figaro objavil polemični prispevek o tako imenovani marakeški deklaraciji, ker zdaj se tudi temu globalnemu dogovoru reče marakeška deklaracija. Po njegovem bi »sprejetje tega sporazuma, dogovora,« ampak zdaj je itak že mimo, je že sprejet, »pomenilo legalizacijo načela, da bi moral vsakdo imeti možnost, da pride in se naseli kamorkoli. To bi, denimo, pomenilo, da bi se zaradi ogromne rasti prebivalstva v Afriki v prihodnjih desetletjih desetine ali celo stotine milijonov ljudi valilo proti Evropi. Takšen razplet pa bi bil za Evropejce samomorilski. Z migranti preplavljena Evropa bi bila neizogibno porušena Evropa. Ideologija svobodne migracije uničuje lastništvo zahodnih ljudstev nad samim seboj. Suverenost ljudi temelji na lastništvu nad samim seboj, svojo usodo, svojo identiteto, svojo zemljo, svojo materialno in duhovno dediščino.« Konec citata. In še: »Sprejetje ogromnih množic v Evropo v njihovem iskanju eldorada bi bilo za Evropejce samomorilsko in ne bi koristilo niti migrantskim množicam. Preplavljena Evropa bi bila neizogibno porušena Evropa.« Kakor je pripomnil Victor Hugo, citiram, »Po dnevu, ko beda vseh doseže bogastvo peščice, bo nastopila noč, ko ne bo ostalo ničesar več. Ko ne bo ostalo ničesar več za nikogar.« To je regresiven učinek egalitarizma. Mi smo za to, da je ta Evropa še vedno največja donatorka na svetu za tiste, ki so pomoči potrebni. Mi smo za to, da smo sočutni do ljudi, do beguncev – ampak to niso masovne migracije –, do beguncev, ki bežijo pred smrtjo in pred vojno. In zdaj glede referenduma. Ta oblast, aktualna, je zelo jasno rekla, ne bomo spoštovali volje ljudstva, in s tem je naša odločitev tudi obrazložena. Kakšna je ta oblast, ki se boji ljudstva? To več ni ljudska oblast. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o Predlogu za razpis posvetovalnega referenduma. Kot prvi dobi besedo predlagatelj, gospod Grims.
Hvala za besedo. Dobro, vsaj maske so padle, to je dobro, da ljudje to vidijo. Pojdimo po vrsti. Rekli ste, to ni dovolj pomembna zadeva, da bi se z njo ukvarjalo ljudstvo oziroma da bi bila predmet referenduma. Gospe in gospodje, nobena stvar, nobeno dogajanje v tem trenutku v Evropski uniji ni bolj pomembno od problematike množičnih migracij, povezanih z vprašanjem varnosti in blaginje. Nobena! Ta tema, tema migracij, preoblikuje danes Evropsko unijo. Zelo verjetno se brexit ne bi zgodil, če ne bi bil potekal v okoliščinah množičnih migracij. Predvsem pa jo preoblikuje politično. Lahko gremo stavit, kolikor hočete; ko bodo mimo evropske volitve, bo podoba Evrope precej drugačna, kot je bila do sedaj. Tako delujejo te migracije. Delujejo pa tudi varnostno. Vprašajte tiste tisoče posiljenih žensk – od Kölna do Švedske –, kaj si mislijo o migracijah. Ali to res nič ne vpliva? Vprašajte vse, ki so kaj takega že doživeli. Še kako vpliva, gospe in gospodje! In to zato, ker si je nekdo pomešal množične migracije, ilegalne migracije s tistimi običajnimi migracijami in tega ste nekaj prezentirali tudi vi sami. Nobena stvar torej ni pomembnejša od te in vsi, ki ste rekli, da to že mnogokrat obravnavamo, verjemite, če ne drugače, bom sam garant za to, da bomo o tem še stokrat govorili v tem državnem zboru. Ker nobena tema ni pomembnejša od te. Nobena ni bolj usodna. Do takrat, dokler se ljudje ne bodo res imeli priložnost sami opredeliti, kaj želijo. In to predlagamo danes. Česa vas je strah, gospe in gospodje? Toliko strahu, da je kar zasmrdelo zdajle v tem zraku, ga ni bilo s strani leve čutiti že ne vem koliko let. Ampak gospe in gospodje, to je strah pred lastnim ljudstvom, pred svojimi lastnimi ljudmi, pred lastnim narodom, pred ljudmi, ki so vam zaupali, so vas izvolili. Beg pred lastnim ljudstvom – to je realno za to, kar ste danes govorili. Vaš temeljni argument je bil utemeljen na laži; na laži, da ta akt ne zavezuje. Če res ne zavezuje, gospe in gospodje, zakaj se je pa potem sprejel? Zakaj je pa potem Vlada Republike Slovenije ni vsa drla v Marakeš se slikat, saj tam je lep sonček, bi bili lepi na kamerah? Pa so se skrili, vsak v svojo pisarno in so poslali dol enega ubogega uradnika. Zato, ker jih je sram tega, kar počnejo! Pa zakaj se je ta akt sprejemal za hrbtom ne samo ljudstva, ne samo javnosti, celo tega državnega zbora se ni obvestilo! Do trenutka, ko je bilo besedilo akta že usklajeno. Zato, ker jih je bilo sram tega, kar so počeli. Zelo enostaven odgovor. Tako kot je vas danes strah in sram hkrati, da bi stopili pred lastno ljudstvo, pa jih vprašali, kaj si mislijo – ker sami dobro veste, kakšen bi bil odgovor. Potem nadaljnji argument, »ni razprave o tem, kaj potrebujemo«. Zelo enostavno, gospe in gospodje! Tri leta že dopovedujem, kaj potrebujemo. Potrebujemo učinkovito zaščito meja. Poslušamo pravljico – Vlada Republike Slovenije vse obvladuje. A dajte no?! Dve leti nazaj je bilo tisoč ilegalnih prehodov zabeleženih preko meje, potem ko se je umiril tisti veliki tok. Potem naslednje leto 2 tisoč. V lanskem letu, zadnjem, 365 dni do današnjega dne, je pa skoraj 10 tisoč prehodov ilegalnih preko meje. Veste, kaj to pomeni? Da je 10 tisoč ljudi nasilno vdrlo na ozemlje Republike Slovenije. In Vlada pravi, da to obvladuje. Še bolj zanimivo je slišati izjave italijanskih policistov – kar berite italijanske časopise –, ki pravijo, da beležijo po južni poti, se pravi preko Balkana, še vedno prihode v višini 50 do 200 na dan, pa zmnožite to s 365 dnevi v letu; lahko vzamete samo 50, pa bo številka ogromna. Se pravi, Vlada ne obvladuje ničesar, gospe in gospodje, to je treba povedati. To je morda tudi eden od razlogov za to, da se zatekate k temu bombastično imenovanemu, v resnici pa to silno manipulativno in zavajajoče, globalni sporazum o varnih, zakonitih in urejenih migracijah. Se pravi, Vlada ne obvladuje ničesar – ne more zagotoviti reda na meji, ne more zagotoviti ustavnosti, ne more zagotoviti zakonitosti, ne more zagotoviti varnosti. Drugi razlog, ki veje iz teh razprav, je pa sovraštvo do svojega lastnega naroda in ljudstva. To je nekaj neverjetnega, kaj smo danes že vse poslušali in kaj smo poslušali v prejšnjih dneh. To se spet skriva za velike besede. Recimo ena od njih, kako se vse da obrniti po orlowelsko na glavo pri teh razpravah. Tak bi se dejansko moral imenovati Orwel Soros. Najprej pojdimo na Orwela. Rekli ste, da ne more manjšina odločati, pardon, večina odločati o manjšini, češ da bi mi odločali o manjšini. Najprej, gospe in gospodje, ilegalni migranti niso nobena manjšina, nikoli niso bili in nikoli ne bodo. Ilegalne migracije in migracije kot take sploh ne smejo postati neka človekova pravica, kot se v resnici hoče doseči s tem aktom. Bog ne daj! Potem je konec vsega. Imate socializem na globalni ravni! To, kar sem povedal prej, in tisto, za kar je Nobelov nagrajenec v ekonomiji zelo jasno povedal, ali imate množične migracije ali imate pa državo, sociale, blaginje, varno državo, obojega hkrati pa ne morete imeti. To se pravi, kdo je sploh v resnici tukaj manjšina. Če pogledate, koliko se vali v tem trenutku – po ocenah tajnih služb 200 milijonov – ljudi proti Evropi in da jih še trikrat toliko napoveduje, da bi si želelo oditi na pot, potem postajamo Evropejci manjšina v lastni Evropi. Še huje je pa za Slovenijo. Dva milijona proti vsem tistim, ki prihajajo. Kdo je potem manjšina? To sprašujem, kdo je potem manjšina. Vse skupaj v resnici, ko ste govorili o nekih vzrokih, ki jih raje danes ne bom komentiral, je samo biznis. Kakšne vojne, kaj vse drugo! Vse je samo še biznis; biznis, ki ga poganjajo gore denarja bodisi Arabcev bodisi finančnih velešpekulantov tipa Soros, in ta biznis sega do Bruslja, sega do italijanskih meja, sega dol do Libije, sega povsod. To je postal najbolj profiten biznis poleg tihotapljenja mamil, kar jih sploh obstaja. To je sramoten biznis. Biznis, ki uničuje Evropi, ki uničuje enkratno evropsko civilizacijo, ki uničuje varnost ljudi, ki ubija ljudi, ki se poigrava z usodo narodov in držav. Ampak ta biznis se skriva za velikimi besedami o pomoči pa o človekoljubju in podoben. Lepo vas prosim! Lepo vas prosim. Do česa potem pride? Prej ste rekli, tri milijone je problem za razpis referenduma. Malo nazaj poglejte, nekaj dni nazaj je bilo 6 milijonov razpisa s strani Vlade Republike Slovenije za posebno prehrano za migrante. A to pa ni problem? Ampak to je dvakrat več, veste. Pa še malo nazaj je bilo še 4 milijone za druge potrebščine, pa še malo nazaj je bilo še 5 milijonov pa še ne vem koliko milijonov. Pa zraven so bila razpisana posebna stanovanja z vso luksuzno opremo, z usnjenimi sedeži pa LCD televizorji vred. Ali to pa ni problem? Koliko gre v resnici denarja za te stvari? Rekel sem, da je to samo še biznis, vsak nekaj zasluži. Tisto leto, ko ste imeli transparenten proračun, to je bilo 2016, je šlo za migrante 123 milijonov evrov v enem letu. Od takrat to skrivate, potem pa govorite včasih, koliko samo porabi tisti vladni urad za migracije, zamolčite pa vse razpise, ki jih dajejo vsi ostali, in poleg tega zamolčite, da jih še posebej Evropa daje in tako dalje in tako dalje . Skratka, ocene ekonomistov so, da je zdajle to z migranti postal 100-milijardni biznis na območju celotnega sveta. 100-milijardni biznis. Ko se pogovarjamo o teh problemih, je treba tudi vedeti, da se soočamo s 16 milijardami, ki jih je, recimo, lansiral v letu dni samo Soros, zato da uniči Evropo in evropske narode, za raznarodovanje ali pa, če hočete, delanje Evrabije. 16 milijard, gospe in gospodje, pošasten denar. Direktno na seznamu Sorosa so mnogi, tudi iz Slovenije. Dva ste lahko prebrali v časopisih, Tanja Fajon pa Ivo Vajgel. Problem, gospe in gospodje! A je kdo ukrepal? Kolikor vem, je to celo nezakonito. Rekli ste retorično, kam pripelje zapiranje meja. Zelo preprosto, saj imamo v Evropi očitne primere. Odpiranje meja pripelje na problem Švedske. Švedska po projekcijah postaja država tretjega sveta. Nekoč je bila pojem. Danes iz Švedske bežijo vsi. Osebno poznam Slovence, ki napovedujejo, da se bodo v nekaj mesecih preselili v Slovenijo, ker je tam nevzdržno, ker je nevarno, ker nastajajo geti, ker gori po 200 avtomobilov na noč, ker ljudi lovijo po ulicah, ker je noro, ker je Švedska postala prestolnica posilstev celega sveta, če ne veste tega. To so odprte meje. Kaj pa, če zapremo meje? Najbolj zaprta meja v Evropi ta trenutek je švicarska meja. To se pravi, če pa mejo zapremo, dobimo pa Švico. Pa izbira je zelo enostavna in jasna. Kam pripelje zapiranje meja, gospe in gospodje? V Švico, zato je Švica Švica. Rekli ste, migranti ne ogrožajo, ogroža nas napačno obravnavanje ilegalnih migrantov. Do neke mere bi se celo strinjal. Ja, migranti sami po sebi nas ne ogrožajo, ogroža nas naveza med levičarji in radikalnim islamom, ki uničuje Evropo, in to zavestno, ker hočejo uničiti temelje Evrope in nadomestiti pač sedanje prebivalstvo z nečem drugim – s tistim, kar bi bili njihovi bodoči volivci. Poteka največji socialni eksperiment od padca nacizma in komunizma. To je v resnici menjava volilnih teles posameznih držav oziroma celotnih narodov. To nas v resnici ogroža. Kar se pa tiče napačne obravnave, se pa strinjam, kajti ko migrant, ilegalni migrant, vdere na ozemlje Republike Slovenije, ima natanko tri posebne pravice, da je aretiran, da je procesiran in da je izgnan. Potem se ta seznam konča, gospe in gospodje. To je pa pravni red. Temu se reče spoštovanje pravne države, ki je v tem trenutku ogrožena že na vseh nivojih, ker se v Evropi že tolerira pojave šeriatskega prava; nismo več torej vsi enaki pred zakonom. Po zadnjih zgodbah – ne boste verjeli! – se to že poskuša uveljavljati tudi na osnovi akta, ki je danes pred nami, tja do Evropskega sodišča za človekove pravice, ki je nedavno potrdilo eno sodbo, da se za Mohameda, ki je po pisanju oženil deklico pri šestih letih, pri devetih si jo je pa vzel, ne sme več napisati niti tega, da je po sedanjih merilih pedofil. To je, mislim da, ena Avstrijka naredila, bila je obsojena, zdaj je temu pritrdilo Evropsko sodišče za človekove pravice. To seveda z evropsko civilizacijo, oprostite, nima več nobene zveze. To je uvajanje šeriatskega prava dejansko in to ni moja Evropa. To moram reči. Tukaj bo treba nekaj zelo, zelo spremeniti. Zdaj pa, če gremo še malo po vrsti. Kaj je problem teh velikih migracij, o katerih govorimo in ki jih hoče ta akt, ki je pred nami, legalizirati? Predvsem to, da prihajajo ljudje, ki nimajo namena prispevati, ki se nimajo namena prilagoditi, ki se nimajo namena integrirati torej; najmanjšega namena nimajo. Oni jasno povejo, da so prišli komandirat. Na prostoru radikalnega islama, če kdo dela, delajo ženske, ne delajo moški. Kaj potem se zgodi? Da od tistega milijona in pol, ki jih je gospa Merkel poklicala v Nemčijo, je delalo formalno 33 tisoč ljudi, dejansko pa še to ne. Temu se reče socialni parazitizem, gospe in gospodje. To je edini dober izraz, edini izraz, ki pove bistvo te zgodbe. Zdaj se vprašajmo, ko ste rekli, da je treba kaj za bolj pametnega porabiti denar. Za kaj bolj pametnega je porabiti denar kot za svoje državljanke in državljane? To bi pa res rad videl. Poglejte, samo včerajšnji in današnji dan. Včeraj smo po štirih letih, v katerih se je najmanj 10-krat odprlo to problematiko, se pogovarjali cel dan v resnici o, seveda gre tudi za kršitev Ustave, ampak v resnici, finančno gledano, 300 do 400 tisoč evrih, ki bi bili namenjeni za slovenske otroke, za njihovo šolanje. Pa je tak problem! Tisti, ki ste to problemizirali in iz tega delali cirkus in tega niste uveljavili – in še dolgo ne boste –, ste pri tem dali dan prej ali koliko dni prej razpis ven za 6 milijonov za ilegalne migrante. To pa ni problem, ne? In ste, če vzamemo tisto vsoto – 123 milijonov v enem letu, pa jo pomnožimo s štirimi leti, kolikor ta norost že traja, za ilegalne migrante zagonili pol milijarde evrov. Samo v Sloveniji. Pa ne mi govoriti, da ste en del tega denarja dobili iz Evropske unije! Saj ga tam ne tiskajo! Mi tudi vplačujemo v Evropsko, to je naš denar, ki je prišel nazaj, ki bi bil lahko koristno uporabljen za človeka vredne pokojnine, za pomoč tistim, ki jo kot slovenske državljanke in državljani dejansko zaslužijo, za slovenske otroke – 30 tisoč jih je, ki po poročanju niso mogli iti, recimo, na morje, Vlada pa je vzela migrante, pa se je šla z njimi na morje slikat. A veste! To je tisto, o čemer sem govoril – sovraštvo do lastnega naroda! Potem pa govorite, vedno znova slišim – ksenofobija pa rasizem. Kaj pa, če vam povem, gospe in gospodje, da je najhujša in najbolj zavržena oblika rasizma rasizem do lastnega naroda. Zavestno ogrožanje lastnega naroda, zavestno zniževanje blaginje lastnega naroda! To ni samo najhujša oblika rasizma, gospe in gospodje, tudi veleizdaja je to. Mimogrede, definicija veleizdaje, za tiste, ki tega ne veste. In potem eni pravijo, »zamrznjeni možgani in srce«. Gospe in gospodje, zdaj pa jaz vas vprašam, kje so pa vaši možgani zamrznjeni in vaše srce, ko gre za svoj lastni narod, za Slovenijo, za našo domovino Slovenijo, za slovenski narod, za slovensko kulturo, za slovensko tradicijo, za slovenski jezik, za slovensko blaginjo, za varnost Slovenk in Slovencev, za prihodnost naših otrok? Kje so pa zamrznjeni zdaj vaši možgani in vaše srce? Samo ponavljam vaše besede. Pri vsej te zgodbi z migranti je seveda problem, ki se je pojavil, ko smo postavili predlog za referendum, češ da bi morali postaviti vprašanje drugače. Prvi dan, ko je bil na tiskovni konferenci predstavljen, sem povedal, to je lahko predmet dogovora. Samo vprašanje ni bistveno, bistveno je, da je jasno, da ljudje vedo, o čem se odloča, da se odloči: ali v smeri Evrabija ali v smeri Slovenija kot nacionalna država Slovenk in Slovencev, država varnosti in blaginje, tako kot je zapisana v temeljni ustavni listini. Veste, ta neodtujljiva pravica do samoodločbe je dvosmerna. Če prevzorno preberete temeljne ustavne akte Republike Slovenije, boste videli, da Slovenije brez slovenskega naroda sploh ni, je ne more biti, ker je njen neodtujljiv konstitutivni ustavno-pravni temelj. Zato sem prej, ko sem začel danes ta uvod, govoril o neodtujljivi pravici do samoodločbe. Ker gre zdaj dejansko za to; za usodnost tega trenutka, za usodnost tega, ali bomo ohranili tudi naprej – in to podpirali, podpirali naše družine, naše otroke, krepili slovensko nacionalno narodno telo – ali bomo šli v tej smeri, kot smo jo zastavili pač ob osamosvojitvi 1991 in je prestavljala sam vrednostni temelj samostojne države Slovenije. Jaz trdim, da moramo po tej smeri iti naprej. Ali bomo pa rekli, da ni problema, vse za tujce, naši upokojenci naj še naprej životarijo s 300, 400 evri na mesec, vsak ilegalni migrant, ki stopi čez mejo, pa stane slovenske davkoplačevalce tisoč 963 evrov na mesec in to po uradni ugotovitvi Računskega sodišča Republike Slovenije – če bi kdo hotel temu spet kaj ugovarjati. To pa je problem! Ker to je potem tisto sprevrženo, govoriš o humanizmu, pa vzameš svojim in daješ v nesorazmerju nekomu drugemu. To je v resnici sovraštvo do svojega lastnega naroda in do svojih ljudi; in to je nesprejemljivo, gospe in gospodje. To trdim, da je tudi neustavno, v očitnem nasprotju s temelji slovenske ustave. Če končam, kjer sem začel. Nevzdržno je, da se beži pred lastnim narodom. Nihče drug nima po ustavi in po mednarodnem pravu in, če želite, po demokratičnih normah in vrednotah pravice odločati o Slovenkah, Slovencih, slovenskemu narodu, slovenski državi nihče drug kot slovenske volivke in volivci sami. To je naš predlog, da njim prepustimo to odločitev. Da se, tako kot nekoč, na osnovi neodtujljive pravice slovenskega naroda do samoodločbe ponovno na referendumu, za katerega se vnaprej zavežemo, da ga bomo dosledno spoštovali ob sprejemanju zakonov in vseh drugih aktov iz pristojnosti Državnega zbora, sami odločijo, ali želijo, da Slovenija še naprej ohrani svojo tradicijo, svojo kulturo, slovenski jezik, slovensko besedo, vse tisto, kar pomeni slovenstvo v najbolj plemenitem pomenu besede – torej, svojo domovino. Trdim, da če smo demokrati, smo jim to dolžni omogočiti. Ko bomo glasovali danes, se bo videlo, kdo je demokrat.
Hvala lepa. Preden nadaljujemo razpravo, ko bo imel prvi besedo gospod Baković, dajem besedo za proceduralni predlog gospodu Kramarju.
Hvala lepa. Spoštovani gospod Grims, iz tega vašega govora je pravzaprav vel sovražni veter, predvsem pa žaljiv. Rekli ste, da vam je zasmrdelo z leve opcije. Sedim na levi strani, pa mi nič ne smrdi, zato predlagam, da pogledate v lastne hlače, če mogoče tam ni kaj.
To ni bil proceduralni predlog. Opozarjam in prosim vse poslanke in poslance, da v primeru, ko imajo proceduralni predlog, res govorijo o rabi poslovnika. Gospod Baković, zdaj pa imate vi besedo, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Tudi sam sem potomec migranta in sem v procesu osamosvajanja te države v prvi vrsti stal tako pri preprečevanju mitinga resnice kot tudi pripadnik posebne enote milice v osamosvojitveni vojni. Tako sem tudi živ dokaz, da migranti niso zgolj in samo zlo. Zato tudi sam ne sprejemam očitka, da sovražim svoj narod in da smrdim oziroma da smrdi od strahu. Ko takole poslušam stališča nekaterih poslanskih skupin, dobi človek občutek, da je obstajal svet pred marakeško deklaracijo in obstaja svet in pa doba po marakeški deklaraciji. Torej, prej svet brez migracij in problemov, idiličen svet, in po njej svet apokalipse in migrantskih grozot, ki jih opisujete predvsem na desni strani. Najprej bi rad nekoliko kronološko predstavil množičen pojav migracij, ki smo jim bili priče v Evropi v zadnjih letih. Svoj vrhunec so doživele nekje v letu 2015, torej pred dobrimi tremi leti, in so neposredna posledica slabih razmer v državah, od koder migranti prihajajo, to so zlasti Sirija, Irak, Afganistan, Pakistan in nekatere afriške države. Seveda slabe razmere v teh državah, revščina, vojna, nasilje, terorizem, niso nastale same po sebi oziroma zaradi zgolj krivde teh držav, temveč je šlo tudi za vmešavanje in interese tako svetovnih velesil kot same Evropske skupnosti, bodisi posredno ali neposredno, tako z naklepnimi dejanji kot neustrezno zunanjo politiko Evrope in njene mlačnosti ter neodzivnosti do pomembnih vprašanj teh držav. Drugi del vzrokov te krize pa je stanje v gospodarstvu razvite Evrope in dejstva, da se je trg delovne sile, zlasti v segmentu tistih del, ki niso bila atraktivna oziroma so slabše plačana, prepolovil. Evropa enostavno za slabše plačana delovna mesta ni več dobila delavcev in to je v kapitalističnem svetu pripeljalo do razmišljanj, kako rešiti problem. Seveda velikim korporacijam in večinoma tudi malim podjetjem ni dišalo, da bi dvignili plače in s tem ustrezno ovrednotili neko delo, zato so se pričeli ozirati po bolj pragmatični rešitvi – poceni in dostopni delovni sili, ki bi jo lahko dobili nekje tam čez, nekje tam, kjer jedo še z leseno žlico. Ena možnost je bila, da bi svoje proizvodnje in tovarne preselili tja, a to seveda ni najbolj priljubljeno. Najprej so tu stroški selitve in to dejstvo, da v teh državah ni varno. Zato se je sama po sebi pokazala rešitev ali razodetje, da pa bi morda le Mohamed prišel h gori in ne obratno; in sledil je poziv. Poziv, ki se je v sodobni telekomunikacijski družbi, tudi v državah tretjega sveta, razširil kot požar. Že prej so ljudje iz teh držav po sodobnih elektronskih medijih opazovali, kako se v Evropi cedita med in mleko in nekako niso mogli razumeti, zakaj so sami obsojeni na drugačno, človeka nevredno življenje. Skupek vseh teh vzrokov je bil sprožilni mehanizem za to, da so se ljudje začeli masovno preseljevati oziroma zapuščati svoje domove in seveda mnogo njih je potrkalo tudi na vrata naše države, zgolj s prošnjo, večinoma, da jih spustimo skozi do obljubljene in tako želene Nemčije, Švice, Francije. Izredne razmere na južni meji je Slovenija takrat uspešno prestala. Ko je največji val migrantov minil, se je situacija umirila, organi varnosti pa danes uspešno opravljajo naloge na državni meji. In prišla je marakeška deklaracija, kasneje pa tudi globalni dogovor. Takrat se je pa dokončno dvignil desni del Slovenije in razni domoljubci, ki so takoj s prstom pričeli kazati in kričati, da so levičarji tisti, ki spuščajo teroriste v Slovenijo in v Evropo in zanje bolje skrbijo kot za svoje državljane, da vsakemu migrantu dajejo več denarja kot dobi povprečen državljan Slovenije in podobno. Očitajo, da je bila brez vednosti državljanov 2. maja 2018 sprejeta marakeška politična deklaracija in sprašujejo, ali volivci in volivke nimajo pravico odločati o tako pomembnem vprašanju, ki je za sedanje in naslednje rodove usodnega pomena za njihovo varnost in blaginjo. Tudi sam postavljam nova vprašanja. Je bilo morda poseganje tudi Evropske skupnosti v notranjo politiko držav, od koder prihajajo migracije, morda storjeno z vednostjo državljanov? Je bil poziv za prihod poceni delovne sile morda storjen z vednostjo državljanov Unije? So volivke in volivci soodločali o tem, ko so apetiti posameznih, tudi evropskih držav, sejali revščino in nasilje po teh državah? Odgovor je: niso. Kar je pri tej stvari najbolj pomembno, in to želim izpostaviti, pa je to, da ima že tri mandate v Evropskem parlamentu glavno besedo desna opcija, konkretno Evropska ljudska stranka, seveda, kateri članica je tudi predlagateljica. S svojo zunanjo in gospodarsko politiko, globalnimi kapitalističnimi interesi velikih koncernov je ta politična opcija veliko ali pa ključno prispevala k razmeram, ki so pripeljale do te migrantske krize. Sledilo je tudi povabilo Angele Merkel, ki je, kot verjetno veste, tudi članica desne opcije; in zgodilo se je očitno. A kljub temu, ne glede na to, da je ves čas na oblasti v Evropi desna opcija, je pa za migrante oziroma za migracije nekako postala kriva leva opcija, ki vabi migrante v Slovenijo, skrbi za njih bolj kot za svoje ljudi in nihče več ne razmišlja o tem, da je marakeška deklaracija nastala kot posledica neustreznega ravnanja svetovnih velesil in vladajoče desne koalicije v Evropi in ne kot vzrok in da skuša urediti in ublažiti situacijo, ki je nastala zaradi prej opisanih razlogov. Migranti so tu in zdaj. Nekako je treba urediti razmere, ker duh ušel iz steklenice in ga ne morem več spraviti nazaj. Najlažje je, že kot mnogokrat doslej, ko zmešamo vse stvari, tako da se ne da več nič popraviti, potem vprašati širšo javnost, naj odloči o posledicah neustrezne politike. Tipični primer, kako se javnost lahko sugestivno odziva – in neracionalno tudi –, je referendum o brexitu. Takrat je večino državljanov Združenega kraljestva podprla odhod iz Evropske unije. Če bi danes ponovili ta referendum, sem prepričan, da bi ljudje izrazili drugo, drugačno voljo. In to samo po dveh letih! Toliko o tem, kako je mogoče z vplivanjem na čustva domoljubja in še česa spremeniti ali usmerjati voljo ljudstva. Kjer so pretirano prisotna čustva, tam ni prostora za razum. Papež Frančišek je ob nedavnem obisku v Panami dejal: »Vemo, da je očetu laži, hudiču, najbolj všeč sprt in razdeljen narod. Hudič je mojster razprtij. Boji se ljudi, ki znajo sodelovati. Ljudi lahko ločimo po tem merilu na tiste, ki gradijo mostove, in tiste, ki gradijo zidove.« Danes se jasno vidi, kdo gradi mostove in kdo gradi zidove, zato bom glasoval proti predlogu za razpis posvetovalnega referenduma o obravnavi migracij. Hvala lepa.
Hvala lepa. Preden dobi besedo naslednja razpravljavka, ki bo gospa Novak, ima besedo predlagatelj gospod Grims. Izvolite.
Ojoj! Jaz bi pa tako želel, da bi se pogovarjali na osnovi enega znanja. Najprej, ko govorite, kdo ima oblast v Evropi, morate nekaj vedeti, kako poteka odločanje v Evropi. V Evropski komisiji imata ALDE in socialisti skupaj večino. Ko jih sešteješ, imata tam okoli 250 : 216 – to je razmerje v Evropski komisiji. Itak pa, najbolj glavne odločitve – od kje pridejo? Ja, iz Evropskega sveta, kjer so pa predsedniki vlad. Kdo je imel vlado v Sloveniji in večino vlad v Evropi v minulih letih? Ali jih je imela EPP? Ne! Socialisti so jih imeli, pa EPP, pa liberalci. No, saj ste itak povezani med sabo. Pa še kakšni zeleni vam štango držijo, pa še kakšno nosijo zraven. V glavnem, to je dejstvo. To se pravi, krivda – se bova malo drugače zmenila, kot ste jo hoteli vi pokazati – je vaša. Zdaj pa gremo naprej. Prej ste rekli, da je neproblematično to, ker se ukvarjamo z migranti, in naredili ste celo tisto pravljico, za katero sem mislil, da jo je že konec, da je to bodoča delovna sila za Evropo. Koliko teh migrantov pa dela, ljudje božji, no?! Pa nehajmo s temi pravljicami! Prihajajo, kaj že, jedrski fiziki in dr. znanosti ali nekaj takega? Koliko teh ljudi dela? Nič, zero, nula. Tudi od tistih, ki so sprejeli delo – kaj je bilo? Mislim, da je bil Audi ta primer, so iskali 20, potem so jih nekaj poslali na šolanje, došolanja niti eden ni končal, na koncu so imeli nulo. Ker niso prišli delat! To niso migranti, ki bi prišli z željo delati. Če bi Evropa hotela delovno silo, bi jo lahko uvažali iz okolij, ki so nam kulturno in civilizacijsko blizu, recimo od Ukrajine do vseh ostalih držav. Zakaj se vztraja ravno pri Afriki in Bližnjem vzhodu? To je zanimivo vprašanje. Na to vprašanje pa nimate odgovora. Tisto kar je problem tega, o čemer danes govorimo, to je »Global compact for safe orderly and regular migration«, kot se v originalu imenuje, ker itak original velja, ali Globalni sporazumu o varnih, urejenih in zakonitih migracijah kot se lažnivo in bombastično imenuje, če ga prevedemo v Slovenijo – kaj je problem tega? Noter imate gore strani: o pravicah migrantov, o tem, kako se bo migrante celo usposabljalo, da bodo takoj sporočili vsako kakršnokoli obliko šikaniranja ali negativno mnenje, da se bo potem najostreje ukrepalo in kaznovalo – in se je lagalo tej slovenski javnosti, da to ni zavezujoče! Čakajte, šestinštiridesetkrat v tem materialu, gospe in gospodje, šestinštiridesetkrat – preštejte, lahko da sem se zmotil, mogoče boste našteli sedeminštirideset – piše, »zavezujemo se«. Zavezujemo se! Zavezujemo se!.In tukaj poslušamo, kako to ni zavezujoče! Ob tem, ko vam Boštjan M. Zupančič napiše, da je to ali znak neumnosti ali znak zavestnega zavajanja državljanov Republike Slovenije – pa je bivši predsednik Ustavnega sodišča in sodnik Evropskega sodišča za človekove pravice! Toliko o zatrjevanju, da to ne zavezuje. Da je pa komedija popolna, sem pa povedal, da je gospod dr. Cerar, ki je minister vaše vlade, ko je to zagovarjal na Odboru za zunanjo politiko na koncu, ko smo govorili o primeru Brazilije, ki je izstopila iz Globalnega sporazuma, rekel, da bodo vseeno morali pa izvajati in preganjati sovražni govor, ker jih k temu zavezuje Globalni sporazum. To je bilo objavljeno, tudi imate na 24.com ali pa kjerkoli, saj lahko sami preberete. Pa v magnetogramu imate, če boste hoteli pogledati. Kako potem ni zavezujoč? Kdo tu laže? Pa nehajte že lagati, ljudje božji. Še kako je zavezujoč! In to je problem. Kaj je bistvo tega zavezovanja? Gre se za nasilno uveljavljane multikulturnosti. Kaj je v resnici multikulturnost? Multikulturnost je bil napad na ženske tam v Barceloni, multikulti je bil Bataclan, klavnica, kjer so ljudi še strahotno mučili zraven, gore posilstev, gore vsega. To je tisti multikulti. Ne moreš skupaj spraviti ljudi iz tako različnih okolji, razen seveda, če potem to narediš na silo. In za to v resnici pri tem globalnem sporazumu gre! In ko ste prej nekaj govorili o tem, kaj je zlo in kaj ni zlo; če uvažaš Afriko, dobiš Afriko, dobiš recimo [[…]]Idi Amin je nekoč rekel: »Saj obstaja svoboda besede, ampak ne morem pa garantirati svobode po izrečeni besedi.« To je dobesedno to, kar vi govorite in kar tudi že delate, ker v Vladi že nastaja predlog zakona, ki bo sankcioniral sovražni govor, čeprav vas nekateri najuglednejši profesorji, kot je, recimo, prof. Avbelj, ki je specialist tudi za evropsko pravo, opozarja, da je nesprejemljivo vsako administrativno preganjanje oziroma omejevanje svobode javne besede. Za to v resico gre. Zato, ker želite odstraniti, omejiti svobodo javne besede. In ker ste prej tako lepo govorili, spoštovani predhodnik, še vam odgovor. Poglejte, že 70 let obstaja tale modrost, da zlo zmeraj vpije o toleranci in jo pridiga, dokler ne zavlada. Tisti trenutek pa hoče utišati dobro. To je to, kar vi počnete in to je bistvo Globalnega sporazuma. Bistvo Globalnega sporazuma, za katerega je tudi Boštjan M. Zupančič napisal, da pakt forsira cenzuro nasprotnih mnenj. So se pravi, predstavlja poskus grobega omejevanja svobode javne besede in zato tisti strah, o katerem sem prej govoril. Zato beg pred lastnim narodom. Zato si ne upate stopiti pred lastni narod. Kolega, ki je prej duhovičil oziroma je hotel duhovičiti – mene ni strah, gospe in gospodje, jaz sem predlagal to, da gremo na referendum. Mene ni strah stopiti pred ljudi in jih vprašati. Saj ljudje imajo vedno prav! Če bodo pa odločili, da želijo neomejeno migrante, da želijo uveljavitev tega globalnega sporazuma, pa pač bom to spoštoval – ne? To je demokracija. Ampak ne pa duhovičiti in v isti sapi poskušati preprečiti, da do referenduma pride. Glejte, gospe in gospodje, to ni samo strah, to je tudi sramota, ker je nedemokratično. Ker še enkrat povem: je ni bolj usodne, dolgoročno usodne teme zdaj v Evropski uniji in v Sloveniji, kot je vprašanje migracij. Z vsem, kar to zajema v najširšem pomenu besede: od varnosti do blaginje, do vprašanja odnosa komu daješ prednost, svojemu narodu, ali tistim, ki pridejo. Vse to je odprto. Zato imajo ljudje pravico, da o tem sami odločijo, ker gre za tako usodno zadevo. Sam osebno kadarkoli upam stopiti pred ljudi in preprosto reči: »Najprej Slovenija!«
Hvala lepa. Izvolite gospod Baković, repliko.
Hvala lepa. Morda nisem bil dobro razumljen, spoštovani predhodnik. Nisem govori o tem, koliko migrantov trenutno dela, temveč sem govoril o tem, kdo jih je povabil in pojavilo se je ime Angela Merkel in desna opcija. Ampak če že želite v letu 2017, na spletu boste našli podatke, je zaposlenost migrantov, ki so bili rojeni v tujini, zaposlenost je 67-procentna. Kar se tiče pa laži, ali pa zavajanja, poglejte na spletu izvor fotografije, ki ste jo včeraj prodajali kot fotografijo Che Guevare. Hvala.
Postopkovno najprej. Izvolite. Ampak naj bo res postopkovno.
Hvala, predsedujoči. Postopkovno se na vas obračam s poizvedbo, koliko je ura, katerega dne smo in katero leto se piše, ker to, kar smo ravnokar poslušali, lahko zamenjamo besedo migrant z besedo Jud, pa se bomo instantno vrnili v čas 75 let nazaj.
Hvala lepa. Predlagatelj, izvolite.
To je bila spet krasna primerjava ravno tistega, kar sem na začetku rekel, da je tako sramotno, da se dela, ko se meša tiste običajne migracije, kot izraz in pojem, s temi množičnimi migranti, ki prihajajo ilegalno. To sta dva popolnoma različna sklopa. Seveda tisti, ki pridejo po normalni poti, želijo delati, želijo prispevati in so tudi zaposleni. Takih je v Sloveniji okoli 240 tisoč po podatkih OZN. Drugo so pa ilegalne migracije, te množične migracije, ki pa prinašajo tisto negativno in o čemer pa v resnici govori Globalni sporazum, ker jih kar izenačuje, vse meče v isti koš. Ravno to se nikoli ne bi smelo zgoditi. S tem se poskuša skozi stranska vrata pripeljati neko novo človekovo pravico, pravico do migracij. Kdor bo temu ugovarjal, naj se spomni, da tudi listina, temeljna listina OZN o človekovih pravicah je bila nekoč sprejeta kot nezavezujoča resolucija, pa poglejte, kakšen status ima danes. Zaradi tega je seveda treba na to opozoriti naprej in zaradi tega imajo ljudje priliko, morajo imeti priliko, moramo jim dati mi priliko, če smo demokrati, da se o tem izrečejo sami neposredno na referendumu. Kar se pa tiče tiste slike, sem pa že včeraj in danes napisal. Glejte, če je res, da je s sliko kaj narobe, vzemite jo kot simbolno. Ampak zgrešili ste bistvo, gospe in gospodje. Vi obožujete človeka, ki je dokazano homofoben, homofoben rasist in množični morilec. In zamislite se nad tem! [[oglašanje iz dvorane]]
Izvolite. Gospod Baković, replika.
Rad bi še enkrat opozoril, da največje migracije in val je bil v letu 2015. Ta podatek o zaposlenosti je v letu 2017. Tukaj so vključene tudi te migracije, ki so seveda v tem času prišle, in tisti seveda, ki so ostali in uredili status.
Hvala lepa. Gospa Ljudmila Novak ima besedo.
Hvala za besedo. Strašenje ljudi zagotovo ni primerno, previdnost pa je več kot potrebna. Razmislek o migracijah je pa tudi nujen in potreben. Ta marakeški sporazum, mi smo, krščanski demokratki smo mu nasprotovali, ker menimo, da mora vsaka država sama urejati migracije v tem smislu, koliko ljudi lahko sprejme, integrira, jih želi, jih potrebuje. Te zaveze, da mora vsaka država delati tako, kot bo rekla ali Evropska unija ali kdo drug, se mi ne zdijo pravilne. Po drugi strani pa vem, da ta referendum ne bi imel nobene veljave, zato je to samo draga anketa, ki pa je nepotrebna, ker vemo, kaj ljudje hočejo. Krščanski demokratki pa vztrajamo na tem, da mora ostati v naši politiki in v demokraciji človek v središču pozornosti, torej spoštovanje človeka od spočetja do naravne smrti, zato moramo z vsakim človekom ravnati spoštljivo, odgovorno in nediskriminatorno. To pa ne pomeni, da mora Evropska unija ali pa Slovenija sprejeti vsakega človeka, ki bi želel priti k nam. Evropska unija in Slovenija tudi nista dolžni, da bi reševali vse probleme, ki so se nakopičili v svetu in zaradi katerih nastajajo migracije. Seveda pa je treba, da pomagamo beguncem in tistim, ki so pomoči potrebni. Sem že citirala večkrat, kaj je rekel Dalajlama lani na konferenci na Švedskem: »Evropa pripada Evropejcem, beguncem pa pomagajte, potem so pa odgovorni za obnovo lastne države.« Torej, migracije v tem smislu, da jih lahko integriramo v družbo, ne pa, da se bo Evropa v svojih temeljih spremenila.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Šircelj, pripravi naj se Matjaž Nemec. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Zdaj tudi v Sloveniji in tukaj v Državnem zboru ne moremo mimo dejstva, da je vprašanje migracij danes prvovrstno vprašanje, ne samo v Evropi, ne samo v svetu, tudi pri nas. Mimo tega ne moremo zaradi tega, ker dejansko prihaja do množične selitve ljudi, množična selitev ljudi pa seveda za sabo prinese številne probleme. To je dejstvo, mimo katerega ne moremo. Drugo dejstvo je, ker danes govorimo seveda o referendumu oziroma posvetovalnemu referendumu, da je to institut, na podlagi katerega dejansko lahko dobimo odgovor ljudi in da je to eden najbolj demokratičnih institutov v tem, da ljudi povprašamo, kaj si misli o najbolj pomembnem danes evropskem vprašanju. O tem se govori v Bruslju, Parizu, o tem se govori v New Yorku in tako naprej. In če ne danes, če morda danes niste za to, da ljudstvo pove oziroma da ljudje povedo, kaj mislijo o selitvi oziroma doseljevanju ljudi v Evropo – mi smo del Evropske unije, mi smo del Evrope – in kaj si mislijo o tem, da ti ljudje pridejo v Slovenijo – in tukaj bom v nadaljevanju tudi osvetlil, kaj to lahko pomeni –, potem si enostavno nekdo zatiska oči. Potem si zatiska oči in se dejansko boji demokratičnega odločanja ali ljudi o najbolj aktualnem vprašanju. Lahko se tudi strinjam z nekaterimi avtorji, ekonomskimi avtorji, ki so ne nazadnje govorili pred nekaj dnevi v Davosu, ko so govorili o razdelitvi svetovnega premoženja in kaj dejansko to pomeni. Pred tem si noben ne zatiska ljudi, tudi o tem ne, če ste slišali nekatere ekonomiste, da ima 26 najbogatejših ljudi takšno premoženje kot 3, 9 milijarde ljudi. Tudi to je seveda vprašljivo. In če govorimo tudi o telekomunikacijskem napredku v vseh državah na svetu – in ta napredek ima tudi določene negativne učinke, predvsem to, da ustvarja lažna upanja –, potem se seveda lahko ob vsem tem zamislimo in ta problem je realen. O čem namreč govori? Če greste vi v Afriko, če greste v Nigerijo, če greste v Pakistan, katerokoli državo, boste videli veliko lačnih ljudi, nisem rekel revnih, lačnih, vendar z mobitelom. Ta mobitel jim ustvarja lepši svet, imajo ga na svojem ekranu, vendar ta svet dejansko ni dosegljiv. Ta svet ni dosegljiv, seveda potem jim različne kriminalne združbe dajejo lažno upanje, da je ta svet dejansko dosegljiv. Tukaj pridemo do množičnih migracij na podlagi kriminalnega organiziranja teh migracij in največjega izkoriščenja ljudi, verjetno v zadnjih 50 letih. S tem, s to težavo se danes v svetu ukvarja zelo malo ljudi. Lahko greste v Libijo, lahko greste v arabske države, lahko greste tudi v druge države in boste dejansko to videli in Evropa kot taka, in s tem Slovenija, rabi odgovor na to vprašanje. Rabi odgovor, kako bo rešila tudi to vprašanje, ampak to vprašanje naj bi seveda rešila tako, da bo vzpostavila določene pogoje za boljše življenje v teh državah izvora. Tega nihče ne zanika. Po drugi strani, pa sama kultura v Evropi, ekonomija v Evropi, socialni sistem v Evropi, ne dopušča tako velikega prisiljevanja ljudi, kot je dejansko po nekaterih analizah napovedano. Ti ljudje dejansko čakajo, če želite – nekaj podatkov je že za Bosno in Hercegovino, Bihać, Velika Kladuša in tako naprej. Evropa ima svoj red, ki se ga je treba držati, to je šengenski sporazum in šengenska meja in v zvezi s tem je zadeva popolnoma jasna. V Evropo lahko pride tisti, ki je povabljen v Evropo, tisti, ki ima vizum, tisti, ki ima dovoljenje, da pride v Evropo. V Evropi, če ne drugega, moramo držati red in tudi v okviru Evrope in v okviru Slovenije določati število ljudi, ki se bo priselilo v Evropo ali Slovenijo. Vendar, žal je Evropa tudi tukaj, kot vidimo, neenotna. Rešiti pa bo to vprašanje treba in v Evropi in v Sloveniji, ampak rešilo se bo to vprašanje tako, da se bo vprašalo ljudi, kako ga nameravajo rešiti; kakorkoli: ali z referendumom, ali z volitvami, ali s čimerkoli, ampak na koncu bo to najbolj aktualno vprašanje danes v Evropi in to se bo moralo. Tako bežati pred nekim referendumom, ki ga tukaj ponujamo zato, da ugotovimo, kaj ljudje mislijo o tem priseljevanju, je zatiskanje oči. Morda sedajle, bo pa to aktualno čez dve leti ali tri leta, vsekakor bo to aktualno. Še enkrat; ilegalne migracije, to je neko novo vprašanje danes, ki ga dejansko ni. Poglejte, če greste vi v neko drugo državo, greste čez policijsko in carinsko kontrolo in tako lahko pridete v neko drugo državo. In to je evropejsko in to je civilizirano. Katerikoli drugi prehodi so ilegalni in seveda policija mora tako ravnati v skladu s pravom, ki velja v Evropi. Tukaj govorimo o migrantih. Drugo vprašanje so begunci. To je treba ločiti. Ta sporazum, marakeški sporazum, žal, o tem ne govori in ne loči in ne zavezuje. Na svetovni ravni bo treba priti do dogovora, kjer se bodo ta svetovna vprašanja rešila. Za Slovenijo pa je treba upoštevati nekaj, in to je, da je treba upoštevati tudi demografijo. To, da se vsako leto iz Slovenije izseli več ljudi, kot jih v Slovenijo dejansko pride. To, da imamo nacionalni prirastek dejansko negativen. Na dolgi rok bomo Slovenci izumrli. Tudi to je vprašanje, ki je povezano z migracijami. Kajti mislim,da si nihče ne želi v Sloveniji izumrtja Slovencev, izumrtja slovenske kulture, izumrtja slovenskih navad, izumrtja slovenske zgodovine. Slej ko prej, gospe in gospodje, če se ne želite danes seznaniti s tem, kaj ljudje mislijo o tem, se bomo s tem soočili morda kasneje. Vendar, če danes ne zagrizemo v te težave, v te probleme, mislim, da bodo čez nekaj leti veliko hujši, kot so danes.
Hvala lepa. Besedo ima Matjaž Nemec, pripravi naj se Janja Sluga. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani kolegice, dragi kolegi! Relativno visoka gospodarska rast, presežek v plačilni bilanci, povečanje stopnje zaposlenosti, zaostajanje rasti stroškov dela za povprečjem EU, prepolovitev dolga, ki so ga imela naša domača podjetja do bank v času pred krizo, povečanja vlaganja v posodobitev tehnologije in ena najtežjih zadolžitev prebivalstva oziroma najnižjih, se opravičujem, zadolžitev prebivalstva v Evropski uniji. 10 let smo čakali na ta trenutek. Občutek je, ne glede na politike, ki so in ki vodijo to državo, da so ljudje hrepeneli ravno po tem: po miru, po relativno stabilni gospodarski in politični sliki v državi ter seveda blaginjo in mir. Do blaginje je še veliko, mir pa moramo ohranjati. Zato sem naklonjen tovrstnim razpravam, če so učinkovite, produktivne in če govorijo resni ljudje. Spoštujem svojega predhodnika mag. Andreja Širclja, se z njim ne strinjam, ampak razpravlja, mislim da, učinkovito, korektno, kljub temu da je izven parametrov, katere jaz sam zastopam in svojih pogledov. Seveda, težko se pa obregnem ob dejstvo, da iz dneva v dan poslušamo laži, zavajanje v parlamentu brez sankcij. Pričakoval bi, da bi bila javnost večkrat obveščena o tistem, kar je razlog za izumrtje črnega panterja ali pa, recimo, kot je zadnje veliko odkritje, včerajšnje fotografije mag. Grimsa – lažne fotografije iz nekega filma, interpretirane, kot da je šlo za resničen dogodek. Veste, mag. Grims, si bom dovolil biti nekoliko oseben in neposreden do vas. imam občutek, da spravljate v zadrego tudi vaše kolege ne samo politični avditorij in širšo javnost z nenehnim širjenjem jeze, sovraštva, negativizma v času, ko ljudje potrebujemo samo mir: pustite nas pri miru, politiki, da lahko v miru delamo. Vse, kar pričakujem od vas, mag. Grims, da ste iskreni do kolegov, vaših, nas ter predvsem do samega sebe. Prevečkrat smo vas ulovili v laži, da nam boste vi danes tukaj ali pa vselej modrovali, nas učili tisto, kar bi moralo biti človeku že ob obstoju jasno. Torej, da povemo ljudem resnico in da poslušamo predvsem sodelovati v tistem, kar nam je izziv, kar je najtežje; in Evropa jih ima ogromno, verjemite mi. Osrednja letošnja naloga naše države je nadaljnja krepitev gospodarske in socialne stabilnosti, demokratičnega ustroja Republike Slovenije, mag. Grims, ali pa socialnih razmer v naši državi. To so teme, ki nas čakajo v prihodnosti. Seveda ne zmanjšujem pomena migracije, ampak mislim, da danes v Republiki Sloveniji, dokazano v zadnjih dveh, treh letih, smo naredili dobro delo. To nam priznavajo vsi, to čutijo naši državljani, to nam priznavajo kolegi iz tujine. Naš delež je bil izjemno velik in še danes je. Dnevno sprejemamo tuje delegacije v Republiko Slovenijo iz celotne Evrope. Namreč, smo v zelo pomembnem presečišču, čez nekaj mesecev so evropske volitve in se preštevamo tisti, ki smo enako misleči, tisti, ki želimo blaginjo za vse Evropejce, tisti, ki želimo, da se Evropska unija sorazmerno razvija. Tiste Evropske unije, ki spoštujejo vladavino prava, ki spoštuje velike in majhne države, tiste, ki razumejo pomen evropske skupnosti in ki je ne razkrajajo. Seveda so vplivi iz tujine enormni in posledice naših preteklih dejanj so velike, ampak je zelo pomembno, kako se lotevamo reševati ta pojav. Seveda, nekateri kolegi so vam že dodobra, kljub temu da vi želite interpretirati nekoliko drugače. Ne, še več mandatov ste imeli, gospod Grims, govorimo o EPP, o Ljudski stranki, o politični desnici. Začenši z Barosom – dva mandata, Van Rampuy – dva mandata, in nesrečni [[nerazumljivo]]je prišel v Bruselj ravno tako pod EPP, to so vsi vaši, to je del Evropske ljudske stranke. Lahko interpretirate kakorkoli želite, mag. Grims, ampak to so dejstva. Tudi Angela Merkel spada sicer med tisto treznejšo vejo, ampak Angela Merkel je tista, ki je izrekla ključne besede. Pa z vsem spoštovanjem do njenega opusa, življenjskega in političnega. Seveda naša odgovornost pa je, da opozarjamo na take anomalije, ki se pojavljajo. Poglejte, mag. Grims, saj ste osamljeni, še vaši kolegi s težkim srcem vam stojijo zadaj. Seveda imajo konkretne argumente, ki se oddaljujejo od vaših, ampak spravljate v zadrego vse nas, ne samo opozicijo z leve, ne samo koalicijo, ampak tudi opozicijo in desne. Predlagal bi, da se raje osredotočimo na tisto, kar so dejanske težave današnjega vsakdana. Ne govorim, da ponovno ne bomo se morali v prihodnje ukvarjati s to isto tematiko, kot smo jo iz leta 2015, ampak takrat nas je skorajda domala preseneti ali pač, in smo uspeli relativno dobro odpraviti ta velik izziv in ne dvomim, da če se bo ponovno pojavil, da bomo še enkrat to na enak način storili. Veste, ena misel mi roji po glavi tekom današnjega dne, da me ne skrbi toliko notranjepolitično dogajanje kot zunanjepolitično. Mene skrbi toliko, kaj se dogaja danes v Republiki Sloveniji, kakor me skrbi, kaj se dogaja okrog nje ali pa okrog naših sosednjih držav. Veliko izzivov bo in ogromno imamo še za postoriti in dopustiti si ne smemo, da si sami ustvarjamo še dodatna bremena in težave. Naša odgovornost je, da tudi ljudem znamo današnji čas pravilno interpretirati in ga tudi pravilno pripraviti. Ne glede na vse izrečene besede, v vidu moramo imeti tudi našo državo, naše državljane. Naj omenim samo izjemno rast turizma, na katerega lahko vplivamo tudi s takimi razpravami, predvsem z ustvarjanjem stanja duha v državi. Ko se bo nek tujec s kolesom pripeljal po centru enega od mest, v Ljubljani – ali ga bomo na prvo žogo videli kot partnerja, tovariša, prijatelja, turista mogoče ali pa migranta, ki jemlje službe, denar in dejansko jemlje vse tisto, kar bi lahko dali našim ljudem? Laži je ogromno in treba jih je razkriti, o njih je treba govoriti, zaradi tega, da damo prostor konstruktivni razpravi, ne pa lažem. Teh je dovolj in ljudje so jih naveličani. Pa še en poudarek bi si želel – kdorkoli si želi tega posvetovalnega referenduma, naj ga tudi plača. Tako bo lahko najbolj pripomogel k temu, kar radi velikokrat zlorabite – da jemljemo svojim in dajemo tujcem. Magister Grims, bodite bolj človeški, dajte si nase človeški obraz. Verjamem, da sem vas s svojim izvajanjem vznemiril, ampak, želel bi si, da tudi vi najdete svoj notranji mir, ker nam bo vsem lažje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagatelja, magister Branko Grims. Izvolite.
Ravno nasprotno, gospod Nemec, zelo lepo ste me razveselil! To bo odlična priložnost, tako kot ste sami rekli – vam samo vaše besede vrnem –, da vsakdo, ki si želi uvažati ilegalne migrante v Slovenijo, naj to sam plača in jih povabi k sebi domov in bodite vi prvi in naredite to z zgledom. Ko boste to naredili, bomo pa verjeli tudi v vaše besede. Kar pa se ostalega tiče, pa samo tole. Prej sem že pojasnil, res bi nas morale ene stvari skrbeti. Prvo, mene osebno skrbi, zakaj zadnjič, ko sem, recimo, odgovarjal na tiste vaše zafrkancije o vremenu, ko ste vodili sejo, ste mi šestkrat skočili v besedo. Tako ste bili živčni, ker ste vedeli, da imam prav. Kajne? In to je problem. Drugi del – tista slika, nesrečna – če je ustrezna ali ni ustrezna, pokazal sem jo v dobri veri, ker je na tisoč mestih v internetu, pa sem verjel, da je prava. Nič hudega, tudi če ni, gospe in gospodje, kajti kolega je pa pravi Che Guevara – kajne? Tisto, kar bi nas moralo skrbeti je pa dejstvo, gospod Nemec, tisto bi nas moralo skrbeti, da je celotno vodstvo Republike Slovenije – domnevam z vami vred, čeprav vas osebno ni bilo, so bili pa zanesljivo vaši voditelji – sedelo v Stožicah pod sliko množičnega morilca, ki je ksenofob, ki je bil rasist, ki je bil dokazano homofoben in ki je dokazano množični morilec – za vsaj 260, po pisanju na internetu in po objavljenih pričevanjih ljudi – gre dejstvo, da je pač zagrešil umore celo osebno. Z njegovimi enotami pa menda, da je šlo za nekaj čez 10 tisoč ljudi. Če pod takim človekom sedite vsi skupaj, bi to moralo vse nas pa zelo skrbeti, veste. Zelo skrbeti! Potem tudi ni čudno, če se daje prednost tujcem pred svojimi ljudmi s strani takih oseb.
Hvala lepa. Gospod Kordiš, postopkovno, pa res prosim za postopkovno. Hvala.
Hvala, predsedujoči. Gospod Grims vztrajno trdi, da je Che Guevara množični morilec, da je rasist, da je ksenofob. Ampak, če je vse to res, potem se sprašujem, zakaj gospod Grims Che Guevare ne mara?
Gospod Kordiš, to ni bilo postopkovno. Želite repliko, gospod Nemec? Ja, gospod Nemec, repliko.
Ne bom si vzel te priložnosti. Da dejansko izpostavim prav to, kar sem hotel. Dejansko reakcija mag. Grimsa je povedala svoje, tukaj nimam kaj dodati. Namreč, s to jezo, ko se interpretira neka dejstva z nekimi drugimi dejstvi, kakorkoli že, in se jih zapakira na način, da še sam človek, ki govori, ne verjame v te besede. Mag. Grims, samo bi vas na eno stvar rad opozoril. V zadnjih medijih – vem, da ste načitan človek, da radi preberete – je moč razbrati, da slovensko gospodarstvo je soodvisno od tistih ljudi, ki legalno pridejo v Slovenijo in pomagajo slovenskemu gospodarstvu. Danes je teh največ iz Bosne in smo lahko hvaležni, da nam pomagajo na tak način ohranjati gospodarstvo v taki formi, kot ga poznamo danes. Eno stvar bi rad in bom še zaključil, mag. Grims. Ali veste, težko si predstavljam v Državnem zboru, ko govorite nenehno, da je treba nekaj vedeti, da ste ravno vi tisti, ki to izreče in nas radi učite o tem, kaj je prav in kaj ni prav, ko pa danes že na dnevni bazi nenehno beremo o tem, kaj vi izrečete, kaj pokažete, kaj naredite in dajete v ospredje ne vsebine, ampak vaš namen. Sami sebe razkrivate, da ne glede na to, kaj dobite v roke, želite interpretirati na način, kot je na tisti sliki takrat pokazano in dokazano. Ampak s tem razgalite samo sebe in dejansko razgalite vašo kredibilnost, ki ste jo žal že izgubili. Ko govorimo o migrantih, ko govorimo o črnem panterju, ko govorimo o globalnih vremenskih pojavih ter seveda kot zadnja cvetka, ki jo je tudi kolega Kordiš omenil, z včerajšnjo fotografijo Che Guevare mislim, da ste porušili vse rekorde Državnega zbora Republike Slovenije. Pa vam želim lep dan vsem.
Hvala lepa. Predlagatelj, mag. Branko Grims. Izvolite.
Prav z veseljem, gospod Nemec, vas vabim, pa se bova kdaj soočila na to temo. Boste zelo presenečeni, kakšna so dejstva in kaj v resnici se o posamezni stvari lahko predstavi. Takrat se bova pa potem pogovorila, pa še o tisti himni levičarjev bova kakšno rekla, saj veste.
Hvala lepa. Besedo ima Janja Sluga. Pripravi naj se dr. Anže Logar. Izvolite.
Fantje moji, kam smo zašli ali kaj naj drugega rečem. Mislim, to je pa zdajle pa čisto mimo dnevnega reda, čisto mimo teme, čisto mimo vsega. Sicer se tu lahko s kolegi strinjam, da včeraj pa danes je SDS res prekosil samega sebe, pa ne v pozitivnem, ampak izrazito v negativnem smislu. Ampak dobro, saj enkrat so morali pokazati svoj pravi obraz. Laži, ki niso laži samo v tem, kako kažemo neke lažnive slike, če bi oni »rumenjaček«, ko ga gledamo, ko gledamo naše skakalce, ali so skočili na prvo mesto ali pa niso, če bi tisti »rumenjaček« kazal število laži, ki jih tamle na oni strani izrečejo, pa ki jih je tudi danes, pa včeraj izrekel gospod Grims, bi že zdavnaj udaril oni »rumenjaček« tam nekam čez. Vrnimo se na točko dnevnega reda, ki danes tudi ni vsebina marakeške deklaracije, ampak je to, da si SDS želi imeti referendum na neko zadevo, ki v resnici ne obstaja ali pa je že mimo. Kar se tiče marakeške deklaracije, smo v resnici že vse povedali. Tudi danes so bile nekatere stvari ponovljene. Samo spomnila bi kolege na to, kako sami smo bili leta 2015 ob tistih številkah migrantov, ki smo jih uspešno obvladovali, pa vendarle smo to morali početi sami. Takrat bi si strašno želeli, da bi nam na pomoč priskočila še katera druga država ali pa, da bi bilo vsaj neko usklajeno delovanje, pa ga ni bilo. Marakeška deklaracija je nekaj takega, kar smo si takrat v resnici želeli, k čemer ste pa tudi vi že v prejšnjih letih oziroma vaš predsednik v resnici pozivali, pa tega danes ne boste priznali. Se pravi, referendum, ki ga želijo predlagatelji, bi bil na to temo in vprašanje bi se glasilo: Ali ste za to, da Slovenija pristopi h Globalnemu dogovoru o varnih, urejenih in zakonitih migracijah, ki izenačuje legalne in ilegalne migracije? Pa če spustim tisto, kar je Zakonodajno-pravna služba povedala okrog tega vprašanja in okrog tega, ali je sploh mogoč referendum o takem vprašanju, se vprašam po zdravi kmečki pameti. Ali naj imamo referendum o vprašanju, ki je že pasé, ki je že mimo? Marakeška deklaracija je bila v letu 2018 na koncu aklimirana in samo pet držav se ji ni pridružilo, vse ostale pa so se ji. Tudi o tem je bilo danes že dosti v resnici povedanega. Torej, zdaj bomo imeli nek referendum o neki zadevi, ki je že končana. Druga stvar, vprašanje, kako je zastavljeno, na kaj se nanaša, pa če preberem besede dr. Rajka Pirnata – da ne bomo govorili, da sem jaz strokovnjakinja za te stvari, pa niso to moje besede –, ampak »samo referendumsko vprašanje napeljuje k negativnemu odgovoru [[…]]iz njega ni jasno, o kateri odločitvi iz pristojnosti Državnega zbora se bo odločalo«. To je ta drugi pogoj, da se lahko odloča na referendumu zgolj o vprašanju, ki je v pristojnosti Državnega zbora, tudi ni izpolnjen, če izpustimo, na kakšen način je vprašanje zastavljeno. Potem je bila neka ideja, da se posvetovalni referendum razpiše pa se potem zaveže, da ga je treba upoštevati in tako naprej. Zelo jasno je, da si SDS želi nekaj, kar je v resnici nezakonito. Referendum o takšnem vprašanju ni mogoč, ker ne gre za zadevo iz pristojnosti Državnega zbora, in še enkrat ponavljam, gre za zadevo, ki je že pasé. Torej nobene težave nima SDS, da zahteva nekaj, kar je nezakonitega, kar vemo, smo že tudi včeraj pri ustavni obtožbi slišali, da ne glede na to, kako se SDS zdaj deklarira za varuha ustave in varuha pravne države in varuha zakonodaje, pa nima nobene težave, da zahteva nekaj nezakonitega ali pa, da celo vloži v preteklosti interpelacijo zoper ministre, ki so si želeli uresničiti neke odločbe Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Torej, pet minut tako, pet minut drugače, dejstvo pa je: to, kar zahtevate, ni skladno z našo zakonodajo. Če ni skladno z našo zakonodajo, je nezakonito in tega ne more biti.
Hvala lepa. Ne vidim rok za repliko. Besedo dajem dr. Anžetu Logarju, pripravi naj se Miha Kordiš. Izvolite, gospod Logar.
Hvala, predsedujoči. Mogoče najprej kratko samo glede imena globalni dogovor. Težko je govoriti o globalnem dogovoru, če pomembne države ne pristopijo k temu dogovoru. Težko je tudi razmišljati v tej smeri, da je v nekaterih državah – mislim, da je devet evropskih držav – stanje duha takšno, da so skrenile stran od evropskih vrednot. Morda je resnica ravno drugačna, da je teh devet držav se postavilo primarno za svoje državljanke in državljane in da so v bistvu spoznali nevarnost na nek način, ki preti v nekem daljšem roku v smeri politike, ki nikomur ne koristi, pa bom v nadaljevanju razložil, zakaj ne koristi. Veliko besed je o tem, da države potrebujejo znanstvenike, strokovnjake, intelektualce iz drugih držav, ker rodnost v posameznih državah ni dovolj velika. Države to različno rešujejo, z zelenimi kartami, modrimi vizami in tako naprej, da pritegnejo tiste najbolj usposobljene. Verjemite, za tovrstne migracije svet ne potrebuje nobenega globalnega dogovora. Vedno bodo migracije. Sama osmoza deluje na ta način, da se iz manj gostega širi oziroma iz bolj gostega v manj gosto, v države z več dobrinami prihajajo posamezniki iz držav z manj dobrinami, da se potem na koncu pride do neke stopnje ekonomije, ki normalno funkcionira. Bili smo pa v letu 2015 soočeni z nekim pojavom, s katerim Evropska unija še ni bila soočena. Države so različno uspešno reševale to problematiko in prišlo je do številnih nasprotovanj takim politikam. Meni je neverjetno, kako nekateri ta nasprotovanja a priori ocenjujejo za nazadnjaštvo, za nekaj, kar gre v nasprotju s človeškimi vrednotami in tako naprej. Vprašajte tiste, ki živijo v državah ali pa, ki vodijo države, iz katerih so ti migrantski toki. Boste videli, da s takšnim migranstkim tokom največjo škodo države članice povzročajo ravno tem državam, ker jim jemljejo delovno silo, ker jim jemljejo intelektualno silo, ker jim jemljejo v bistvu tisto podstat, na podlagi katere bi te države lahko zrastle. Če vi vse ljudi iz ene države vzamete in jih uvozite v Evropsko unijo, bo ta država še naprej stagnirala in propadala, hkrati pa bo imela težave tudi Evropska unija oziroma države, v katerih bodo ti migranti. Zato je Evropska unija vedno imela poudarek in je tudi največji neto dajalec pomoči v svetu, da je spodbujala razvoj teh držav, ki se soočajo s krizo, ki imajo nerazvito gospodarstvo in tako naprej. Glavni namen, naj se ekonomija dodatka ustvarja v teh državah članicah oziroma teh državah, če se bodo tam pojavile ekonomske priložnosti, bodo ljudje ostali v teh državah. To je sicer zapisano tudi v tem globalnem »compactu«, da je to eden od primarnih ciljev. Samo večji del tega sporazuma pa govori v nasprotju s tem sporazumom, v nasprotju s tem ciljem. Namreč daje poudarek temu, kaj morajo države narediti za vse tiste, ki pridejo v podpisnice tega sporazuma. Neverjetno je, da v bistvu ta sporazum sploh ne uporablja besede ilegalne migracije, ta pojem sploh ne obstaja. So regularne in neregularne migracije in bojim se, da pri tem sporazumu gre za tako imenovani sindrom kuhanja žabe. To je samo prvi v seriji ukrepov, ki jim bodo sledili potem zakoni, ali pa sporazumi, ali pa deklaracija, ali pa konvencije, ki bodo imele že neko legalno obveznost, nanašale se bodo pa ravno na ta sporazum. In tu, v Državnem zboru bo nek minister za zunanje zadeve ravno na podlagi tega sporazuma utemeljeval, zakaj je treba neke obveznosti sprejeti. Eno razpravo o tem smo imeli, kjer sem govoril kakšne diskrepance to lahko v naš sistem prinese, zato o tem ne bi mogoče več govoril, bi pa morda poudaril samo to. Glejte, tudi na konferenci, kjer je bil ta sporazum potrjen, je bila kar vroča polemika o tem, ali je to zavezujoča ali ni zavezujoča deklaracija, kaj to prinese za posamezno državo članico, ali gre tu v pristojnosti posamezne države. Ne boste verjeli, od članic, ki so sodelovale na tej razpravi, je bilo kar 50 dodatnih deklaracij oziroma pisem vloženih. Mene na Odboru za zunanje zadeve, recimo, zunanji minister nikoli ni opozoril, da je Slovenija dala tudi posebno izjavo v zvezi s tem. Nikoli! Mi ni niti povedal, da je prvotno v marcu, mislim, da podpisal, mi ni niti povedal, da tekst še ni preveden, da se je Vlada odločila na podlagi angleškega teksta, in ni mi povedal, da je Slovenija predložila še dodatno deklaracijo oziroma pismo o priglasitvi oziroma strinjanju s tem sporazumom. Recimo, v tem svojem pismu je predstavnik Slovenije povedal, citiram: »Istočasno vlada opozarja na jasnejšo razlikovanje med regularnimi in neregularnimi migracijami, kar bi morali biti jasnejše zapisano v celotnem besedilu, zlasti v cilju 16«. Celo vlada priznava, da je ta globalni »compact« nerazumljiv in da dopušča različno tolmačenje. Celo vlada, ki ga brani! Zadnjič je na Odboru za zunanje zadeve minister za zunanje zadeve, gospod Cerar rekel, da Slovenija tako ali tako ne more izstopiti iz tega sporazuma. Zakaj pa ne? Kdo pa pravi, da ne? 9. januarja je izstopila Brazilija, skladno s predvolilno obljubo. V čem je razlika med Brazilijo in Slovenijo? Zakaj Slovenija ne bi mogla izstopiti? In to vprašanje, ki bi ga postavili na posvetovalni referendum. Ne vem, zakaj se tako oklepate teksta, ki je bil predložen gradivu, še preden je Slovenija sploh pristopila k tej marakeški deklaraciji. Že takrat je bilo povedano in vsakič naslednjič, da predlagatelj to vprašanje lahko kakorkoli spremeni v dogovoru. Če je to vprašanje, ki buri slovensko javnost, ne vidim razloga, zakaj ne bi o tem odločali na referendumu, na posvetovalnemu referendumu, ki se ga lahko pač razpiše. Sedaj pa samo še to, kar se tiče stroškov. Govorite, predraga anketa in tako naprej; poglejte, saj imamo 26. maja evropske volitve. Stanejo tako ali tako. Če se poleg tega objavi še en referendum, mislim, da ne bodo stroški zaradi tega bistveno narasli. Bo pa vsa na koncu koncev ta dilema odpadla in morda boste tisti, ki sedaj govorite, da to ni problem, dobili dokaz, da to dejansko za Slovence ni problem in bo vaša zmaga z referendumom dokazana ali pa bo zadeva drugačna in bo dobila Vlada jasen signal, da pač ljudstvo želi, da umakne svoj podpis s tega sporazuma – in tudi zaradi tega se ne bo svet zatresel. Bomo pa dejansko prisluhnili Slovenkam in Slovencem, da bo Vlada naredila tisto, kar Slovenke in Slovenci od nje pričakujejo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Miha Kordiš, pripravi naj se Bojan Podkrajšek. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Skrajna desnica bi rada imela referendum o beguncih, kar je popolnoma absurdno, abotno. Kot da imamo lahko referendum o dejstvih! Ker migracije so dejstvo, ne glede na to, kaj si o njih mislimo. Vselej so bile, vselej bodo. Kar pa je specifika modernih migracij in kar jim je vsem skupno, pa je, da jih poganja kapitalizem. Poganja jih kapitalizem, in sicer v treh temeljnih oblikah. Najbolj običajna v javnosti izpostavljena oblika so vojne. Vojnoindustrijski kompleksi, zveza Nato, geopolitični interesi pustošijo po državah tretjega sveta, iz katerih sedaj prihajajo begunci v severnejše, bolj razvite države. Ljudje iz svojih matičnih držav globalnega juga bežijo tudi zaradi ekonomskega opustošenja, ki mu načeljujejo zahodne korporacije zahodne multinacionalke, ki izčrpavajo naravne vire teh držav po Afriki, po latinski Ameriki, po jugovzhodni Aziji, izčrpavajo človeške vire teh držav in navsezadnje grdo svinjajo naravo in okolje. Tretji razlog, ki se nam približuje v ne več tako zelo oddaljeni bodočnosti, pa je podnebni beg. Ravno zaradi ekonomskega opustošenja pa tudi zaradi svoje lege so ravno države globalnega juga tiste, ki so na okoljske spremembe, na podnebne spremembe najbolj občutljive. Ne samo te države, počasi se bo človeštvo znašli v situaciji, ko bomo imeli na globalni ravni slabo letino, prvo leto, to bo šlo še nekako skozi, pa bomo imeli slabo letino naslednje leto in kar naenkrat bomo priča globalni lakoti. Na lokalni ravni držav globalnega juga so seveda učinki vseh teh procesov še toliko bolj izraziti in hitrejši. Lahko že sedaj pogledamo, kakšna je, recimo, agrarna tipika marsikatere od teh držav. Ko pride zahodna korporacija, zakupi za polovico države tega ozemlja, zato da tam prideluje neke rentabilne kulture, ki jih prodaja na Zahod. Lokalno prebivalstvo tam dela za pest riža ali pa še to ne in medtem ko izvažajo primarne kmetijske proizvode, sami tolčejo lakoto. To, gospe in gospodje, so vse simptomi kapitalizma in tri oblike, trije motorji globalnih, modernih migracij. Nočete beguncev na svojih mejah? Prav, potem pa dajmo na referendum kapitalizem ali v omiljeni različici vsaj slovensko sodelovanje pri vojaškoindustrijskem kompleksu in pri zvezi Nato, ki je, kot rečeno, eden izmed treh pogonskih stebrov modernih globalnih migracij. V Levici vas pozivamo tukaj in sedaj ponovno, podpišite z nami zahtevo po izstopu Slovenije iz zveze Nato in po odpovedi 1,2 milijarde evrov težkih vojnih nabav, ki so namenjeni teroriziranju globalnega juga, da se lahko slovenski fantje in dekleta v uniformah vozijo kot pomožne okupacijske čete ameriške in drugih zahodnih vojska po Afganistanu, po Maliju in še kje. Pa bomo največ naredili tukaj in zdaj hipno za to, da se obseg globalnih migracij zmanjša. Ampak počnete v vrstah skrajne desnice prav nasprotno; podpirate vojaškoindustrijski kompleks, podpirate korporativno plenjenje, pa ne samo globalno korporativno plenjenje po državah globalnega juga, podpirate korporativno plenjenje pri nas, v Republiki Sloveniji. Zanikate podnebne spremembe in si želite v Slovenijo privabiti umazano industrijo, s tem ko se postavljate ob bok Višegradu. Torej, da se slovensko gospodarstvo konstituira na osnovi socialnega dampinga, okoljskega dampinga, nizke dodane vrednosti in odvisnosti od zahodnih centrov moči. Da slovensko gospodarstvo ostane oziroma še bolj ponikne v pozicijo podizvajalca. Skratka, ravno vi, skrajna desnica, SDS, ki danes zahtevate ta absurdni referendum o migracijah, aktivno podpirate vse politike, ki globalne migracije v tem velikem obsegu šele ustvarjajo. Pravite, da vas zanima ureditev migracije in osrednjo torišče vašega argumenta je razlikovanje med legalnimi in nelegalnimi migracijami. Na to je treba odvrniti z dvema točkama. Prva točka je naslednja: to, kar je legalno, ni nujno prav, to, kar je prepovedano, ni nujno narobe. Suženjstvo je bilo svoj čas prepovedano. Otroško delo je bilo svoj čas dovoljeno. Pardon, prej sem rekel suženjstvo je bilo prepovedano – suženjstvo je bilo dovoljeno in zavarovano z zakoni, otroško delo je bilo svoj čas dovoljeno in zavarovano z zakoni in še in še. Ali to pomeni, da je suženjstvo pravilno, pravično? To pomeni, da je otroško delo, ker je bilo nekoč zakonito, tudi neka praksa, ki jo moramo slediti? Ne in še enkrat ne! Država, zakoni niso mera in metrika morale, etike tega, kar je prav. Drugi odgovor, ki se mogoče bolj neposredno nanaša na stališča SDS; njih v resnici ne zanima urejanje migracij. Njih zanima uporaba, zloraba migracij, nekega spontanega strahu med slovenskimi državljankami in državljani za podpihovanje svoje lastne ideološke agende, zgrajene na rasizmu. In to je vse, kar se skriva v vseh teh 30 in nekaj debatah na temo migracij, ki jih je do zdaj izvedel SDS. Običajni rasizem. Saj, lahko poveste direktno in lahko poveste po pravici, kot se sami hvalite, da to počnete. Pač niso vam všeč ljudje, ki imajo temnejšo barvo kože, kot jo imate vi. To je to. Če ta rasizem, to ksenofobijo križamo še z malo širšimi politikami in slogom, ki jih parlamentarna skrajna desnica educira – kaj dobimo? Dobimo »fake news«, dobimo serijo protidemokratičnih ukrepov, ukinjanje državljanskih svoboščin, sabotažo človekovih pravic, nadzor nad aspekti življenja vseh posameznikov, posameznic – in to znotraj te države, ne izven nje. Pa veste, kaj sem ravnokar opisal? Opisal sem vam fašizem! To je to, s čimer imamo zdaj opravka. Ne samo rasizem v razprave o migracijah, je zelo slabo zamotam fašizem ali – kot se zdaj moderno reče, v primeru Orbana denimo – neliberalna demokracija. Kaj pomenijo te politike za slovenske državljanke in državljane, čeprav so merjene in propagirane in usmerjene proti prišlekom, ki iščejo zatočišče? Ponovno bom posegel po Viktorju Orbanu, bom posegel po Madžarski. V Madžarski pa so se pred kratkim dogajali veliki protesti zaradi delavske zakonodaje, ker je Orbanova fašistoidna vlada prinesla na parlamentarno mizo zakon in je bil potem tudi sprejet, ki so mu tamkajšnji sindikati rekli kar sužnjelastniški zakon, ki omogoča, da nadure ostajajo tri leta neplačane, in ki omogočajo, da nek zaposleni nabere do 400 nadur v enemu letu. Skratka, brutalne prakse izkoriščanja. Si predstavljate, da pri nas delate v neki fabriki, delate v štacuni, ma kjerkoli že, naredite toliko in toliko nadur, potem pa vaš delodajalec kapitalist teh nadur ne izplača tri leta? To je prihodnost, ki jo zagovarja, ki jo predstavlja SDS, pa jo maskira, pa jo skriva za ljudmi temnejše barve polti. Imejte to v mislih, ko slišite skrajno desnico govoriti o slovenskem narodu! O čem oni pravzaprav govorijo, ko govorijo o slovenskem narodu? Govorijo o tujih korporacijah, ki bi jim kar podarili slovensko industrijsko bazo. Govorijo o tajkunih, ki so jih ustvarili. Govorijo o privilegijih bogatih. Zagotovo pa ne govorijo o delavskih pravicah, o delavskih plačah in o blaginji velike večine državljank in državljanov. Zakon o prevzemih – to je bilo storjeno za časa prve Janševe vlade. To je tisti zakon, ki je šele omogočil oblikovanje tajkunov in izropal slovensko industrijsko verigo za milijarde in milijarde evrov, ki so se nato prelili v slabe kredite, v slovenske banke in na koncu v žepe vseh državljank in državljanov, ker je iz teh kreditov nastala bančna luknja. Toliko je vam do blaginje slovenskih državljank in državljanov! Najprej ste naredili tajkune, potem ste te tajkune reševali z našim denarjem. Ali pa zadnji primer, Zakon o minimalni plači, ki smo ga po štirih letih izborili v Levici. Kdo tega zakona ni podprl? Prav ti gospodje, ki danes trdijo, kako silno jim gre za narod. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Bojan Podkrajšek. Pripravi naj se Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik Državnega zbora. Lep pozdrav kolegicam in kolegom! Vsem, ki spremljajo to sejo Državnega zbora, obljubljam, da se bom skušal držati točke dnevnega reda. V življenju sem se toliko naučil, da prav gotov ni krajših poti oziroma je zelo nevarno, če se kdaj prehiteva po desni strani. Peto leto sem v tem državnem zboru, pa sem velikokrat poslušal seveda, ker živimo v nekem posebnem svetovnem času, kaj vse se dogaja v naši širši okolici, Evropski skupnosti, pa tudi širše po svetu. Ko govorim o teh petih letih, ko sem tukaj v Državnem zboru, sem poslušal pol leta o nekih pravljicah iz Grčije. Pa je čas doprinesel, če se vrnem, da ni krajših poti oziroma ni mogoče prehitevati po desni, pa da ni mogoče govoriti o pravljicah, je kmalu prišla realnost. Veliko smo poslušali o državi, ki je daleč od nas, Venezuela, to je trajalo eno leto. Ena najbogatejših držav na svetu v naravnih danostih, pa danes zapeljana v slepo ulico! Tudi tam je dejstvo, da ni krajših poti oziroma neke pravljice socializma ne veljajo. Mnogo ljudi v tisti državi trpi zaradi mnogo neumnežev, ki so vodili oziroma še vodijo državo. Naj grem k točki dnevnega reda, o kateri danes popoldan govorimo, o posvetovalnem referendumu. Danes smo tudi slišali, da tudi tisti, ki to predlagajo, naj bi plačali tudi ta referendum. Mislim, da je ta točka zelo pomembna. Mogoče se komu zdi smešna, mogoče se komu zdi, da jo neupravičeno izpostavljam, ampak ko verjetno ne bomo več sedeli v tem državnem zboru, se bomo na to sejo, ali pa na ta posvetovali referendum, ki se nanaša na marakeško delaracijo, prav gotovo še kdaj spomnili. To vam, spoštovani poslanke in poslanci, seveda z vsem spoštovanje do vseh, polagam na srce. V začetku leta 2016 je človek, ki je danes najbližje temu predsedniku Vlade, gospodu Šarcu, ki je za mene eden večjih strokovnjakov na področju varnosti Republike Slovenije, tudi širše v nekdanji Jugoslaviji pa tudi v Evropi, o migrantih zapisal naslednje: »Gre za načrt spodkopavanja vredno in tradicije Evrope.« Pod ta stavek se prav gotovo podpišem. Ko danes mečete celo z velikimi lopatami na to stran, da govorimo o nekih nespodobnih stvareh, o ljudeh, ki jih podcenjujemo – mislim, da v Slovenski demokratski stranki nobenega ne podcenjujemo, tudi sam tega ne delam –, da si nabiramo politične točke. Naj pa spomnim na eno dejstvo. Danes je že bilo povedano, da sta v prejšnjem mandatu tako zunanji minister in predsednik Vlade poznala neke stvari oziroma podpisovala, katere do poslank in poslancev tega državnega zbora ni prišlo. Pa seveda, ko mečete neke stvari na to stran, na Slovensko demokratsko stranko, naj povem, da če vse tako cveti v Republiki Sloveniji, potem stranka, ki je v prejšnjem mandatu dobila 36 poslancev, [[…]]bo kmalu prišla pod štiri poslance. Če bi bili mi in vsaka naša točka v nasprotju z nekimi vrednotami, načeli pa vrednotami, ki jih Slovenke in Slovenci spoštujejo in za katere se borijo in delajo vsak dan v Republiki Sloveniji, potem bi ta rezultat bil verjetno malo drugačen. Smo pa bili seveda vsak v svojem delu Slovenije legitimno izvoljeni in mislim, da je prav, da se zavzemamo za Slovenke in Slovence. Ta stavek, ki sem ga povedal, ki je bil izrečen od nekoga, ki danes sedi v najbližji pisarni predsednika Vlade, prav gotov drži. Sam seveda podpiram posvetovalni referendum, ki naj bo s čim manjšimi stroški, zato predlagam, da ga združimo z bližajočimi evropskimi volitvami, ki bodo v tem letu v mesecu maju. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima Nataša Sukič. Pripravi naj se mag. Dejan Kaloh.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane, spoštovani! To, kar je danes tukaj slišati, lahko rečem: »Od Rabata do Marakeša." Tako bi lahko rekli: tistega Rabata, kjer je julija leta 2006 takratna Janševa vlada preko svojega odposlanca Dragotina Mateja pričela tlakovati pot k tako imenovani marakeški deklaraciji, danes pa ji ta ista sprenevedava SDS pravi izdajalski akt. Pa razumi, če moreš. Še pomembnejši dokument, ki mu predlagatelji nasprotujejo tudi s predlogom za razpis posvetovalnega referenduma, pa je Globalni dogovor o varnih urejenih in zakonitih migracijah, ki ga je v OZN decembra sprejelo oziroma podprlo kar 152 držav. Torej? Ne moremo reči, da ne gre za globalni dogovor. In zakaj je tak globalni dogovor potreben, zakaj je pomemben? Ker preprosto migracijskih trakov oziroma begunske problematike ne moreš reševati ločeno od drugih, ne moreš se izolirati, ne moreš tega početi znotraj vsake posamične države posebej, ampak je za to potrebno mednarodno sodelovanje, treba je enostavno zavzeti nek celovit pristop. Pika. Tukaj debate ne bi smelo biti, pa vendarle je, zato ker ne, slovenske stranke skrajne desnice bi Slovenijo raje pridružile državam, kot je Madžarska, Poljska, Avstrija ali pa Trumpova Amerika, kjer je ksenofobija doma na dnevni ravni. Ampak v resnici Slovenski demokratski stranki oziroma predlagatelju ne gre toliko niti za ta globalni dogovor, niti za marakeško deklaracijo, bistvo je popolnoma drugje. To je navadna dimna zavesa, paravan za njihov agitprop in za popolno protibegunsko histerizacijo, ki se ni začela s to marakeško deklaracijo. Priča smo ji že štiri leta. Štiri leta zapovrstjo sistematično poslušamo eno in isto, en in isti zastraševalni političnopropagandni diskurz. Na žalost pa vstopamo tudi v četrto leto, ko se je Slovenija obdala z rezilno žico, k čemur pa resda ni prispevala skrajna desnica, ampak na žalost politična sredina. Žica je pač naša realnost še danes. V Levici seveda ne nasprotujemo razpravam o migracijah, pa četudi poteka že ta razprava triintridesetič oziroma štiriintridesetič, nič hudega, tudi če bo stotič, ampak ko bi bila vsaj konstruktivna. Odločno pa nasprotujemo ksenofobiji in diskurzu, ki je rasističen. Nasprotujemo lažem in manipulacijam. Nasprotujemo podžiganju strahu in sovraštva ter razpravam, ki imajo en sam samcat cilj, in sicer za vse težave v tej državi okriviti tujce, begunce, migrante in druge družbene manjšine. Pa naj ponazorim, v tej državi je samo 6 % v celotnem deležu prebivalstva tujcev in zgolj 0,02 % je beguncev; ampak propagandni stroj Slovenske demokratske stranke ne popušča. Dan na dan nas bombardira z lažmi o migrantih. Kajpada, kako bi sicer prepričal državljane in državljanke, ne samo Slovence in Slovenke, ampak državljane in državljanke te države, da 0,02 % beguncev ogroža 99,98 % celotnega prebivalstva. Kako sicer, če ne z manipulacijami in lažmi?! Je pa zanimivo, spoštovani kolegice in kolegi na desni strani, da je Vatikan neposredno vztrajal pri uvedbi nekaterih določb v marakeški sporazum. Naj navedem samo izjavo državnega sekretarja Vatikana kardinala Parolina, citiram: »Samo na osnovi medsebojnega razumevanja lahko predlagamo trajni odgovor na današnjo človeško mobilnost, trajnostno rešitev za migrante in begunce ter tudi za vse vpletene države.« Tako torej Vatikan, spoštovani kolegi. Kardinal je torej poudaril pomen meddržavnega sodelovanja pri migracijskih vprašanjih, ki ga vi, nasprotniki marakeškega sporazuma, razlagate kot globalistično zaroto proti nacionalni suverenosti. Zanimivo je tudi, da ste se spotaknili ob tako imenovane levičarske nevladne organizacije. Naj vam povem, da se med njimi nahaja tudi slovenski Karitas. Slovenski Karitas je samo v letu 2015 opravil 24 tisoč delovnih ur z migranti, slovenski Karitas se je pridružil lansko leto dvajsetim ostalim nevladnim organizacijam, pozivu Vlade Republike Slovenije, da se naj sprejme migracijska strategija. In ne samo države, mednarodne nevladne organizacije so pisale to marakeško deklaracijo. Pa naj navedem samo nekatere, kajti med njimi je bilo ogromno katoliških, na primer Združena protestantska cerkev v Belgiji, Protestantski socialni center, Belgija, Evangeličansko-luteranska cerkev Finske, Španski jezuitski center iz Madrida, Karitas Barcelona, Evropski jezuitski begunski servis, Evropska federacija Sant'Egidio, Katoliško mednarodno mirovno gibanje Pax Christi in seveda slovenski Karitas. Kaj boste rekli na to? Ker se nasprotniki v glavnem sklicujete na slovensko katoliško identiteto in na krščansko identiteto Evrope, ko govorite o nevarnostih priseljevanja, je seveda tudi precej ironično, da so vaša stališča v popolnem nasprotju z uradnimi stališči Katoliške cerkve oziroma Vatikana. Slovenska demokratska stranka pa kot da nič od tega ni res, še kar naprej goni svojo lajno v tem, da je, citiram njihovega predsednika, »uvažanje čim večjega števila migrantov iz tujega okolja nadaljevanje projekta iz Komunističnega manifesta«. V svojem krotovičenju proti migrantom, v svojem protibegunskem deliriju in v svojih krčevitih prizadevanjih po čim prejšnji orbánizaciji Slovenije gre Slovenska demokratska stranka celo tako daleč, da je javno zavrnila politiko Angele Merkel in jo na kongresu EPP okrivila, da je odgovorna za krizno stanje v Evropi, da je odgovorna za brexit in za začetek strašne strateške katastrofe, ker je leta 2015 v Nemčijo povabila begunce. To so vaše besede, spoštovani kolegi in kolegice iz Slovenske demokratske stranke. Kajpada, treba je pripraviti teren Viktorju Orbánu in dodanemu vzponu fašizacije Slovenije in Evrope, kajneda. Hvala lepa.
Hvala lepa. Proceduralno ima gospod Grims.
Hvala gospod, predsedujoči. Samo predlagam, da gospo, ki je zdaj govorila, pa tudi vse, ki bodo še sledili, opozorite, da danes govorimo o Globalnem sporazumu o varnih, urejenih in zakonitih migracijah; ne govorimo o beguncih. V tem aktu se ne ureja nič o beguncih, ampak izključno vprašanja migracij. Večina tega, o čemer je gospa govorila, se nanaša na vprašanje beguncev. To je pa čisto nekaj drugega.
Hvala lepa za opozorilo. Prosim, da se držimo teme. Ni replike tukaj, je imel proceduralno. Besedo ima mag. Dejan Kaloh. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Jaz sem zdaj večino časa bil v razpravni dvorani, se tudi naužil neslanosti predvsem z levega pola tega parlamenta, bi pa želel takoj odgovoriti gospe Sukič, ki je citirala kardinala iz Vatikana. Ni se pa spomnila tudi na drugega verskega voditelja dalajlamo. Mislim, da je ta po razumu in srcu eden od najbolj avtoritivnih ljudi na tem svetu, ki je pa rekel, da Evropa pripada Evropejcem. Če že navajate cerkvene dostojanstvenike, pojdite k tistim, ki jih spoštuje ves svet in so tudi Nobelovi nagrajenci. Govorilo se je, da individualni pristop ni mogoč, da je to treba urediti z drugimi državami. Italija in Madžarska sta to super rešili. V Budimpešti so za božične praznike ljudje hodili po božičnih stojnicah povsem neovirano, veselo; medtem na drugi strani, ne tako daleč, v Strasbourgu so ljudje umirali, so ljudje umirali pod morilskimi kroglami teroristov. Individualni pristop je seveda mogoč, tudi v Italiji, poglejte, kaj je Salvini naredil, se stvari izboljšujejo. Zdaj pa mi dovolite, da se kot pravnik dotaknem teh pravnih aspektov globalnega sporazuma. Vlada Republike Slovenije je na zadnji seji OZP, tudi gospod Čurin, govorila to mantro, da ne gre za pravno obvezujoč dokument. Ni res, ni res. Še vaši pravniki, vaši pravniki iz vaše politične oziroma ideološke hemisfere, kot je Vasilka Sancin, vas negirajo. Kaj je gospa Sancin dejala 15. novembra 2018? »Če se bodo države v praksi držale določil v dogovoru in jih jemale tudi kot neko obveznost, je lahko dogovor podlaga za nastanek norm običajnega mednarodnega prava,« s tem se bo verjetno gospod Brglez strinjal, »ki izhaja iz prakse držav in njihove pravne zavesti. V tem primeru bo dogovor postal mednarodnopravno zavezujoč«. To je rekla gospa mednarodna pravnica Vasilka Sancin. Dajte se potem medsebojno pogovoriti o tem pa pojdite z usklajeno dikcijo, da to ni oziroma je pravno obvezujoče. Jaz mislim, da je. Ker ta splošna praksa se namreč že izvaja, že teče. To je neizpodbitno dejstvo. Vlada Marjana Šarca pa še vedno trdi, da to ne bo nikoli pravno zavezujoče. Že postaja, dragi moji, že postaja. In kaj je še najhuje; da smo tu že večkrat danes slišali, da na podlagi tega dokumenta se bodo v tem hramu demokracije nato sprejemali drugi zakonski akti, ki bodo še krepili to siceršnjo promigrantsko naravnano politiko vladajočih. Spominjamo vas, da je strošek na enega migranta tisoč 963 evrov, to je dejstvo, dejstvo, izraženo s strani Računskega sodišča, in je trikrat več od minimalne slovenske plače, ki je bila s 1. 1. skorigirana na 667 evrov. Za razliko pa naši ljudje za teh 667 evrov garajo, hodijo v službo, jaz vam na mariborskem primeru povem, ko gledam te migrante iz Eritreje, migranti pohajkujejo po Mariboru, ne primejo se nobenega dela; in to enostavno ni pravično do naših, slovenskih ljudi. Zato tukaj ne govoriti o strošku tega posvetovalnega referenduma, saj so vam kolegi povedali, dajmo ga združiti s evropskimi volitvami in tega stroška tako rekoč ne bo. Po drugi strani je pa šlo na stotine milijonov evrov za te ilegalne migracije. Dotaknil bi se rad tudi tęrmina množičnost migracij. Zunanji minister Miro Cerar je govoril, da ne gre govoriti o množičnih migracijah. Kako da ne? Lanskoletna številka, 9 tisoč ilegalnih prehodov naše meje, dejansko dokazuje, da ta tok ne pojenjuje, ampak se povečuje, za razliko od leta 2017 za petkrat. Da ne govorimo o ekstremno množičnih migracijah, ki so se zgodile v letu 2015. Ampak poglejte, da imate nek plastični primer, 9 tisoč zaznanih ilegalnih migracij, v praksi jih je še tako več. Kolega Grims je govoril, kaj poročajo italijanski mediji o tem. Ampak številka 9 tisoč, to je populacija Vrhnike, Logatca in Postojne. Sedaj si pa zamislite, toliko ljudi gre vsako leto ilegalno čez našo mejo, kot trije slovenski kraji, ki sem jih sedaj navedel. Kriminalne združbe, kot vaš minister govori, kriminalne združbe imajo verjetno ta podatek; koliko jih pa dejansko spravijo čez mejo, ampak tega verjetno ne želite oziroma ne boste detektirali. Kolega Grimsa bi rad podprl pri njegovem izvajanju, ko govori o getoizaciji migrantov, ki prihajajo. Naredite si uslugo, 8., 9. aprila organizira Državni zbor službeno ekskurzijo v Bruselj, si boste šli pogledat evropski parlament. Jaz sem že bil nekajkrat tam. Sem pa tudi šel v Molenbeek, to zloglasno četrt, in tam boste na svoje oči videli, kaj mag. Grims govori, to so dejstva. 80 % določenih področij Molenbeeka je dejansko muslimanskega prebivalstva, ki so od glave do peta zaviti, ki spoštujejo samo svoje običaje in navade ter se požvižgajo, da so dejansko doma dva kilometra zračne linije od centra Bruslja. Pojdite si na tej ekskurziji 8. in 9. aprila pogledat Molenbeek v živo. Jaz sem si ga pogledal. Dve uri sem po tej četrti hodil in moram reči, da človek dobi občutek, da je dejansko na drugem planetu. To ni evropska civilizacija. Poglejte si to na tej ekskurziji aprila, da boste potem videli, da to niso nekakšne domislice, ampak to so dejstva. Moram se še dotakniti te krilatice iz globalnega sporazuma, da bodo migracije prinašale bogastvo, inovacije in trajnostni razvoj. Kot sem rekel, že v Molenbeeku si lahko pogledate, da gre za srednji vek, tako do obnašanja do žensk. Mimogrede, avstrijski vicekancler Strache, pa to se dogaja nekaj kilometrov čez mejo, je zadnjič dajal, da samo v treh tednih so bile umorjene štiri ženske, z migrantskim ozadjem so bili ti kriminali storjeni. To je dejansko nekaj kilometrov stran od Maribora. Dodana vrednost socialnega kapitala, ki ga ti migranti prinašajo, je za zahodno Evropo, za razvito Evropo enaka ničli. Pletilci košar ali vodiči kamel tukaj enostavno nimajo perspektive. To niso doktorji znanosti, niso zdravniki, niso inženirji, programerji. Ti ljudje se bodo potem zaradi nezaposljivosti predali kriminalu, terorističnim dejanjem in tako dalje. Tukaj bodite res pozorni, ko jih vabite na veliko sem, kajti ta druga krilatica, ki govori, da bodo kamele kmalu pile vodo iz Rena, se nam že zelo bliža. Za zaključek, jaz vedno malce v šali sicer pravim, da je ta naša zadnja klop zadnja obrambna črta demokracije v teh hiši demokracije; zelo resno pa vam pravim, da je referendum zadnja obrambna črta demokracije, zlasti pri zadevah, ki se neposredno tičejo ljudstva. Prosim vas, predstavniki iz te leve strani, dajte slovenskemu ljudstvu to možnost, da se izrazi o tem. Menim, da brez te možnosti slovensko ljudstvo prikrajšamo za usodno vprašanje, ki se v tem trenutku še ne kaže v tako kritičnih razmerah, kot je to na Zahodu, ampak pomislite na svoje otroke. Saj imate tudi svoje otroke. Verjetno jim ne želite tega, kar se dogaja v Strasbourgu, v kakšnih drugih državah, kjer prihaja do tudi morilskih situacij. In vlada Marjana Šarca je naredila eno veliko napako. Najprej je stališča o pristopu h globalnemu sporazumu, potem je totalno ignorirala Državni zbor, potem se je šele spomnila, da je treba ta dokument prevesti v slovenščino, saj smo vendarle v Sloveniji, šele nato pa je začela ta dokument prevajati. Apel podprite, podprite ta predlog, ki bo govoril o tem, da Slovenija odstopa od tega za naš narod škodljivega sporazuma. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Slišali smo še en pehar sovražnega govora, rasizma, stereotipov in še vsega ostalega. In tudi, da se nam z migracijami obeta srednji vek. In ponovno se sprašujem; če je to res, od kod potem vsa ta histerija skrajne desnice. V srednjem veku bi se morali oni počutiti kot doma.
Hvala lepa. Gospod Marijan Pojbič ima besedo. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Najprej bi prebral tri tvite, pa bom potem povedal, zakaj. Prvi je: Nezakoniti migranti, ki dnevno vdirajo v Slovenijo, so velik varnostni problem, so organizirani nasilni kriminalci, s seboj prinašajo neznane viroze, garje in podobne bolezni. Počasi spreminjajo slovenske varnostne razmere v negativno smer. Nujno je odločno in jasno ukrepanje. Drugi tvit: Danes obračun med njimi, jutri z nami. Zakaj že so tukaj? Kdo jih je uvozil? Na čigave stroške se prekladajo sem in tja? Kakšna je njihova dodana vrednost za našo družbo in domovino Slovenijo? In tretji tvit: V Slovenijo prihaja vse več Alžircev, ki so znani kot džihadisti in kriminalci; ter drugi, ki izkoriščajo našo liberalno azilno zakonodajo. To je napisal človek, ki sedi v kabinetu predsednika Vlade. Zdaj pa vas, spoštovani kolegice in kolegi, sprašujem, o čem govorimo. Človek je v kabinetu predsednika Vlade, piše to; vi pa tukaj govorite povsem nekaj drugega. Ne vem, kakšna koalicija je to, kakšna vlada je to. Očitno je z vami nekaj zelo narobe. Danes je bilo rečeno, da 0,5 % tujcev ali migrantov v Sloveniji ne more ogrožati celotnega naroda. Včeraj pa je bilo povedano tukaj zelo jasno, ste govorili, da lahko 1 % zasebnih šol ogrozi obstoj 99 % javnega šolstva v tej državi. Prosim, kakšno sprenevedanje. Ali se delate norca iz slovenskega ljudstva ali pa je z vami res nekaj fejst narobe. In zdaj gremo k stvari. Po moji osebni oceni je strahopetno, da se vlada ne upa posvetovati s svojimi državljani, ko gre za sprejetje mednarodnega dokumenta s potencialno izjemnimi vplivi na kulturo in ekonomsko prihodnost naroda. In nesmiselno je govoriti o nesmiselnosti referenduma, če se vlada vnaprej ne zaveže, da ne bo spoštovala njegovega izida. Referendum je najvišja oblika odločanja ljudstva v državi in prepričljivega sporočila njegovega izida nobena vlada ne bi morala ignorirati. Če bi to storila, ne bi imela nobene legitimnosti za vladanje. In ob konkretnem odnosu sedme sile, torej medijev, bi takšno sporočilo vlada hitro dojela. Zato, spoštovani kolegice in kolegi, zelo jasno sprašujem, zakaj smo se odločili za lastno državo. To je zelo pomembno vprašanje. In drugo, ali ima v Sloveniji res oblast ljudstvo? Zato še enkrat, zakaj se vlada in koalicija bojite mnenja državljank in državljanov, tistih, ki plačujejo migrantom stanovanje, hrano, zdravstveno oskrbo, oblačila, torej ves komfort, ki so ga med drugim deležni na Debelem rtiču migranti. Kaj pa naši otroci? V tem trenutku ne morejo iti na Debeli rtič na morje, in to veliko slovenskih otrok, ki še nikoli ni obiskalo morja. Kakšni smo tisti, ki sprejemamo konkretne odločitve za naše državljanke in državljane, se pravi, da jih postavljamo v drugo vrsto. Za nas so otroci manj pomembni kot migranti, ilegalni in še kakšni, ki prihajajo v našo družbo. In da ne govorim o upokojencih z 250, 300, 400, 500 evrov pokojnine, delavci z minimalko, da ne govorim o invalidih 3. kategorije, ki prejemajo 276 evrov mesečne pokojnine. Se pravi, da za njih ni možno zvišati nič, za migrante nobenega problema. Da ne govorim o varnosti naše države, da ne govorim o zdravju ljudi v naši državi, blaginji, da ne govorim o čakalnih vrstah. Migrant pride takoj na vrsto za zdravstveno storitev. In tako dalje. To so razlogi, s katerimi želim poudariti, da so zame v prvi vrsti ključni Slovenke in Slovenci, naši državljanke in državljani. Problem migrantov je pa treba reševati tam, kjer je nastal, torej na izvoru. To pa je stvar svetovne politike, to ni stvar Slovenije. Seveda je v tistem deležu, ko sestavlja svetovni zemljevid, da. Danes sem veliko slišal o širjenju strahu. Res vam moram povedati, vprašajte Evropejce, vprašajte Francoze, Angleže, Nemce, zakaj jih je strah. In resnično jih je lahko strah zaradi terorističnih napadov, pobojev, ropanj, uničevanja imovine in tako dalje. In kdo to počenja v večini primerov? Na to vprašanje si lahko sami odgovorite, ker verjetno znate brati tudi tuje medije. Zato bom jaz ta predlog za referendum podprl.
Hvala lepa. Besedo ima Boštjan Koražija. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Jaz bi se navezal na trditev gospoda Širclja s strani predlagatelja, da migranti oziroma migracije in begunci niso nova stvar, kar je res. Bom predstavil zadevo bolj slikovno oziroma plastično se bom izrazil. Pred več kot 2 tisoč leti, vsi poznamo zgodbo o Jožefu, Mariji in Jezusu. In to so bili prvi begunci, tudi potrjeno, kar je dejstvo, ki so pribežali v Egipt pred kraljem Herodom, da bi zaščitili oziroma rešili življenje svojemu sinu. In žal se danes, 2 tisoč let pozneje, spet dogajajo iste zadeve, ko družine zaradi svojih otrok, da bi rešili svoje otroke, bežijo pred vojnami, pred lakoto, pred pohlepom kapitalizma. In zdaj sprašujem predlagatelja referenduma – Ali ste za ukinitev človekovih pravic? Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj.
En stavek. Kolega je rekel, da bežijo družine, zato da rešijo svoje otroke. Potem pa bi jaz vprašal gospoda, kaj dela tukaj Ahmad Šami, ki je po lastnih besedah otroke pustil na vojnem območju, česar jaz nikoli ne bi storil. Zdaj, ko je pa konec vojne, se pa noče vrniti domov.
Miha Kordiš, izvolite repliko. 4 sekunde.
Značilno je, da družine naprej pošljejo svoje najvitalnejše člane, ker se najlažje znajdejo in potem za svoje družine najlažje poskrbijo. Seveda gospod Grims svojih otrok ne bi pustil od zadaj, saj ga tudi njegova družina ne bi poslala naprej, ker zagotovo ni njen najvitalnejši član.
Hvala lepa. Robert Polnar ima besedo. Izvolite.
Gospod podpredsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Od nekdaj sem bil prepričan, da geografija pomembno določa naš pogled na svet. Mislim, da je nekdanji francoski predsednik Charles de Gaulle tisti, kateremu pripisujejo izrek maksime, da tudi zgodovina ni nič drugega kakor praktična geografija. Migracije so trenutno zelo velik evropski problem. Vse evropske države hočejo biti tranzitne. Niti ena pa noče biti končni cilj migrantov, zato si velikodušno podajajo ta vroč kostanj. Živimo v odkrito ciničnem času, ko države, ki so se najbolj borile proti mejam in zidovom, ki so se obvezale, da jih bodo umaknile, sedaj hitijo s postavljanjem taistih meja in zidov. Nepristranski opazovalec bi pomislil, da je najmanj čudno, kako bogata Evropa z več kot pol milijarde prebivalcev ne more sprejeti nekaj milijonov migrantov. Problem pa so razlike: jezikovne, religiozne in kulturne. Nekaj zadev pri vsej tej stvari pa je jasno. Za današnjo razpravo želim izpostaviti štiri. Prvo, četudi bi v Evropi uspeli obvladati velik migracijski val, je ta val dokaz za obstoj globokih in trajnih dejavnikov, ki bodo vplivali na razvoj dogodkov v bližnji prihodnosti. Ti dejavniki vključujejo politični kaos na Bližnjem vzhodu in, kar je veliko bolj pomembno, izjemno velike razlike v dohodkih med Evropo in Afriko. Dolgoročno gledano bo trend gibanja rasti prebivalstva postal nevzdržen. Število prebivalcev Podsaharske Afrike bo v petih desetletjih nekajkrat preseglo evropsko populacijo. Od tam je mogoče pričakovati samo povečevanje ekonomskih migracij. Drugo, Evropska unija težko sprejema migrante, pa ne samo zavoljo kulturnih in verskih razlik, marveč tudi zato, ker Evropa nima izkušenj celine, ki sprejema priseljence, za razliko od Severne Amerike ali Avstralije. Res je, da so nekatere evropske države v zgodovini sprejemale begunce – poudarjam vojne begunce, ne migrantov – v velikem številu, denimo Francija v času španske državljanske vojne ali pa države Evropske unije v času bosanske vojne. Toda Evropa je bila vedno v načelu kontinent izseljencev in emigrantov, od Hebridov in Irske na severu do Grčije in Španije na jugu. Za južno Evropo so poleg tega značilne tudi: nizka in nestabilna gospodarska rast, visoka stopnja brezposelnosti in šibke potrebe po delovni sili, tudi na najskromneje plačanih delih. In te šibke potrebe po delovni sili tudi onemogočajo zaposlovanje priseljencev. Tretje, Evropska unija je v zadnjih letih storila napake, s katerimi je poglobila krizo in ustvarila nestabilnost na svojih zunanjih mejah. Ena od takih napak je bilo brezumno rušenje libijskega režima, ki so ga zamenjale plemenske vojne in neobvladljiv kaos, v katerem je popolnoma ukinjena kontrola nad vsemi mejami te po površini zelo velike države. Zato bi se morali evropski politiki globoko zamisliti in izprašati lastno ošabnost in nekompetentnost svojih politik. Evropska unija se je znašla v procesu preobrazbe; od izvora stabilnosti do izvoznika političnega in ekonomskega nereda. Četrto, Evropska unija nima nobenega odgovora za sedanjo migrantsko krizo. Evropska unija je preprosto izgubljena, brez strategije, brez idej in brez politik. Problem tudi v resnici ni preprost. Edini način, ki lahko pripelje do kakšne razrešitve, je multilateralen pristop, ne sme pa biti omejen samo na države Evropske unije, ampak mora vključevati vse države, iz katerih prihajajo migranti. Toda takšen multilateralen pristop zahteva izjemno velike napore, vložene v koordinacijo med evropskimi, afriškimi in azijskimi državami. Predvsem pa zahteva evropsko soglasje z dejstvom, da bo v prihodnjih petdesetih letih Evropa morala sprejeti velik priliv prebivalcev tujih držav, ker tako zahtevata demografija in ekonomska neenakost. Niti en od teh dveh pogojev ni izpolnjen. Z vsemi nadaljnjimi političnimi improvizacijami se bo problem migracij samo še slabšal. Glavno vprašanje, kot ga jaz vidim danes, je: Ali je Globalni dogovor o varnih, urejenih in zakonitih migracijah pravi odgovor na evropske improvizacije? Mislim, da odgovora na to ne pozna niti nosilec transcendentnega; ljubi bog, po domače povedano. Globalni dogovor baje predstavlja pravno nezavezujoč okvir sodelovanja, s katerim države udeleženke ponovno utrjujejo suvereno pravico posamezne države, da v skladu z mednarodnim pravom oblikuje svojo nacionalno migracijsko politiko. Dve besedni zvezi velja poudariti: pravno nezavezujoče in utrjevanje suverene pravice. Mislim, da lahko kot suverena država iz tega potegnemo določeno konsekvenco. Ko se bo zgodil, če se bo zgodil, nov migrantski val, bomo odvisni izključno sami od sebe. Odvisni bomo od svojih finančnih virov, človeških zmožnosti, tehničnih in materialnih sredstev; in od nikogar drugega. Če se bo zgodil nov migrantski val, gospe in gospodje, bo tudi popolnoma nepomembno in takrat ne bo štela ne taka in ne drugačna odločitev na morebitnem referendum. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Samo Bevk. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Rad bi vam povedal, kaj me je včeraj in danes najbolj pretreslo ob poslušanju razprav v Državnem zboru. Seveda gre za fotografijo, ki jo je včeraj v Državnem zboru kazal poslanski kolega mag. Branko Grims. Ko nekdo od poslancev želi nekaj posebej poudariti, prinese za govornico kakšen predmet, kot na primer WD-40, mislim, da je to naredil poslanec Janez Janša, ali prižge svečo kot nekdanji poslanec Mirko Kaplja, ki je hotel več luči v tej hiši, ali pa fotografijo, kot je to storil včeraj mag. Grims in poudaril, da prikazuje revolucionarja Cheja Guevaro, ki s pištolo strelja na dve mladoletni dekleti. Ali je bil včeraj mag. Grims zaveden ali pa je kazal lažne fotografije in navajal lažne podatke? Kot je danes sporočal časnik Večer, naj bi šlo za fotografijo, ki je nastala 22 let po smrti Cheja Guevare. Ko ga je danes na to opozoril poslanski kolega Predrag Baković, pa je poslanec mag. Grims dejal, da je fotografija zgolj simbolična. Torej mag. Grims včeraj v zvezi s to fotografijo ni govoril čiste resnice, temveč je prirejal dejstva. Na njej torej ni Che Guevara, ki naj bi moril dve mladoletni dekleti. Pred leti je revija Mladina objavila fotografiji, dobro veste, na kaj mislim, obe sta bili pristni, resnični. Pomemben pa je bil kontekst te objave. Poslanec Grims je takrat protestiral in revijo tožil. Tudi jaz se nisem strinjal s potezo revije Mladina in primerjavo, ki so jo s tem storili. To mislim še danes. Ne morem tudi mimo sestavljenke arhivskih dokumentov, ki so si jo pred leti privoščili v poslanski skupini.
Gospod Bevk, bi prosil, da se držite točke dnevnega reda in vsebine. Hvala.
Govorim o dejstvih, ki se sprevračajo včeraj in danes. Saj bom kratek, bom kmalu končal. Prosim za pozornost. O tem prirejanju dokumentov, ko so sestavili nekaj dokumentov in s tem hoteli kompromitirati takratnega predsednika republike dr. Danila Türka v zvezi z bombnim atentatom oziroma napadom v Velikovcu na Koroškem. S prikrajanjem resnice in zavestno manipulacijo z dejstvi ne bomo prišli daleč. Bojim se, da nas ne čaka nič kaj lepa prihodnost. Predlagam pa, mislim, da je to tema današnje seje, da se v naslednjih dneh skrbno analizira magnetogram 16. točke 4. redne seje na temo Predloga za razpis posvetovalnega referenduma o obravnavi migracij ter naj se ugotovi, koliko lažnih, prirejenih ter prikrojenih dejstev je bila deležna slovenska javnost, ko je spremljala to razpravo preko 3. programa nacionalne televizije. Seveda je tudi jasno, da jaz razpisa za referendum ne bom podprl. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima Boris Doblekar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane in spoštovani! Danes govorimo o predlogu Slovenske demokratske stranke za posvetovalni referendum o marakeškem sporazumu. Mimogrede, debate so zašle že na vse mogoče strani in mislim, da bi bilo bolj prav, da bi se dejansko posvetili vsebini oziroma temu, o čemer teče danes beseda in je tudi na dnevnem redu. Mnogo je bilo besed o beguncih, migrantih in tako naprej. Mi ne govorimo niti o beguncih niti o migrantih, ki prihajajo sem legalno, ampak govorimo o nelegalnih migrantih, in to je bistvo. Vsi poznamo, kakšna je problematika. Težave se pojavljajo povsod po Evropi, pri nas k sreči malce manj, ne pojavljajo pa se na Madžarskem in še kje. Da ne bom morda rekel karkoli narobe, da ne bo kakšnih replik ali česarkoli drugega, se bom kronološko dotaknil nekaterih stvari oziroma poudaril neke stvari, ki se mi zdijo bistvene pri tem našem predlogu o posvetovalnem referendumu o marakeškem sporazumu. Najprej bom samo povedal, kaj smo pridobili s temi ilegalnimi migranti. Bil sem tudi sam neposredno vpleten, ko so te množice prihajale k nam. Naredili smo si ogromno stroškov, imeli smo veliko uničenih vlakov in avtobusov ter mnogo preobremenjenih policistov in vseh ostalih, ki so se morali ukvarjati s temi velikimi količinami migrantov, ki so k nam prihajali brez imena in priimka, ne da bi vedeli, od kod prihajajo, brez dokumentov in tako naprej. Saj to nam je najbrž vsem znano, tako da ni nujno to posebej poudarjati. Potem smo pridobili žico na meji, dokaj neprimerno, in tudi ne povsod, tako da s to žico nismo kaj dosti rešili. Ogromno stroškov ima država s temi ilegalnimi migranti. Tudi o tem sta predlagatelj in tudi Žan Mahnič že veliko govorila ter tudi vse ostali, ogromno stroškov in časa. In ko se človek vpraša, zakaj je treba toliko stroškov zaradi ilegalnih migrantov, po drugi strani pa sami vemo, kakšne težave imamo v državi, kako se trudimo na vse mogočne načine, da bi zagotovili dovolj sredstev za najnujnejše zadeve. Tudi včeraj je moj kolega Reberšek govoril o zbiranju zamaškov, starega papirja, da sploh lahko invalidi pridobijo tisto osnovno za preživetje; pa sta minister in ministrica tamle samo obnemela za mizo. Ne more nihče reči, da te stvari niso povezane. Če dajemo veliko denarja za ilegalne migracije, za te migrante, ki se potem pri nas zadržujejo, potem je očitno denarja dovolj in bi ga morali imeti tudi za kakšne druge stvari, ki se mi zdijo dosti bolj pomembne. Ogromno besed je bilo izrečenih tukaj, od fašizma do ne vem, kaj vse, pod vsemi nivoji, ljudje se samo čutijo, ko tole poslušajo. In ne vem, kakšno sporočilo dajemo mladim s takim načinom govorjenja, s takim način obnašanja. Ali so si starejši, ki so že marsikaj preživeli v tej naši državi, zaslužili to?! Jaz ne žalim nikogar in tudi ne ocenjujem nikogar, pa naj si misli karkoli, vsak ima svoje mnenje, vsak lahko pove svoje mnenje in jaz temu ne bom nasprotoval. Povedati moram še to, da sem bil izvoljen s strani ljudi, s strani volivcev; in kdor bo žalil mene oziroma moje izvajanje, bo s tem žalil tudi moje volivce oziroma Slovenke in Slovence. Na koncu morda še to, da migracije so vedno bile in tudi vedno bodo. S tem smo se tudi vsi strinjali. Ampak še enkrat poudarek, govorimo o ilegalnih migracijah in ne mešajmo pojmov migracij, ki so bile, ki bodo, ki so in ki nimajo nobene veze z ilegalnimi migracijami in s tem masovnim prihodom ilegalnih migrantov. Gospod Žan Mahnič je tudi v imenu stranke veliko povedal o medijih, o postavljanju migrantov pred naše državljane, o anketah o multikulturi. Vsi smo ga lahko popolnoma dobro razumeli, ko nam je marakeški sporazum tukaj zelo podrobno predstavil. In jaz sem se čudil nekaterim, ki so se iz klopi prav čudili, ko so ga poslušali, kot da tega še niso slišali ali prebrali. Na koncu morda samo še to. Če bi mi na posvetovalnem referendumu izvedeli od ljudi, kaj si želijo, potem bi se lahko država verjetno malo drugače odločala, kot se je s tem pristopom k marakeškemu sporazumu. Veliko ljudi je nasprotovalo temu in to vsi vemo in bi morali mnenje ljudi tudi upoštevati. Zato predlagam, da se opravi ta posvetovalni referendum. Referendumi, ankete se delajo za mnoge stvari, ki so tudi precej manj pomembne, ko se dostikrat zgledujemo po Švici in ostalih državah, ki imajo dlje razvito demokracijo kot mi. V Švici imajo referendum na primer o tem, ali bodo kravam porezali rogove. Kakšno banalno vprašanje, ampak o takih stvareh sprašujejo; pa da mi ne bi ljudi vprašali o tako pomembnem vprašanju, kjer se troši veliko denarja in kjer nas lahko skrbi za našo varnost, se mi zdi precej neumestno, da ne vprašamo ljudi. Na koncu bi povedal samo še to, da je tudi Brazilija odstopila od sporazuma, tako da ne drži to, da Slovenija ne bi mogla odstopiti od tega sporazuma. In tudi še zanimiv podatek, ki je zelo svež, da je v Italiji, odkar je vlado prevzel Salvini, 95 % manj migracij v lanskem letu. Torej še enkrat predlagam, da poslanci vsi skupaj dobro razmislimo in podpremo ta predlog po posvetovalnem referendumu in dopustimo ljudem, da se sami odločijo in sami povedo, kaj si želijo in kakšno življenje si želijo v naši državi. Hvala lepa za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima Mateja Udovč. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Gospoda kolega Pojbiča iz Slovenske demokratske stranke bi prosila, da ne zavaja javnosti in celotnega Državnega zbora, ko govori, da so na Debelem rtiču nastanjeni migranti. Na Debelem rtiču ni nastanjenih nobenih migrantov. Prav tako Mladinsko zdravilišče Rdečega križa deluje kot običajno. Mislim, da otroci lahko letujejo na Debelem rtiču kot običajno. Naj preidem k svoji razpravi. V svoji razpravi se ne bom preveč ukvarjala z vsebino ilegalnih migracij. V tem državnem zboru smo danes in že velikokrat poprej veliko govorili in slišali na to temo, vse – od povsem neprimernega, na trenutke celo sovražnega govora, do konstruktivnih razlag in predlaganih rešitev. Pri tem pa smo skupaj ugotovili, da je problematika migracij, predvsem ilegalnih, globalni, večplastni pojav, ki je generiran zunaj naših pristojnosti in meja. Zato ga ni mogoče reševati samo na lokalni ravni, z radikalnimi ukrepi, kot so postavljanje ograj in podobni ukrepi. Pri reševanju vprašanj ilegalnih migracij in beguncev je treba najprej identificirati in odpraviti razloge za njihov nastanek. Sprijazniti se moramo z dejstvom, da so migracije del naše realnosti, našega vsakdana. Migracije so se dogajale, se dogajajo in se bodo dogajale. Razlogi so različni, v bistvu pa se ne spreminjajo. Vsi si želimo miru in predvsem kvalitetnega življenja in vsi imamo pravico do tega. Kar se pa tiče Predloga za razpis posvetovalnega referenduma o obravnavi migraciji, ki sta jo vložili Poslanska skupina SDS in SNS, za obravnavo in sprejetje v Državnem zboru, pa sem mnenja, da je sicer pobuda možna in legitimna, vendar brezpredmetna. V Zakonu o referendumu in o ljudski iniciativi je določeno, da se mora predlog za razpis posvetovalnega referenduma nanašati na vprašanje iz pristojnosti Državnega zbora, ki je širšega pomena za državljane, hkrati pa o tem vprašanju Državni zbor še ni sprejel končne odločitve. Globalni dogovor o varnih, urejenih in zakonitih migracijah je politični dokument, ki ni pravno zavezujoč. Posameznih držav ne zavezuje k spreminjanju nacionalne zakonodaje in na noben način ne posega v njihovo ustavno ureditev, prav tako pa tudi ne bo postal del občega mednarodnega prava. Zato ocenjujem, da pri tej vsebini ne gre za odločitev iz pristojnosti Državnega zbora in nima nobene zakonske podlage. Iz referendumskega vprašanja in obrazložitve ne izhaja, na katero odločitev Državnega zbora se nanaša posvetovalni referendum. V postopku sprejemanja aktov Državnega zbora tudi ni vloženega predloga akta, ki bi bil povezan z razpisom predlaganega posvetovalnega referenduma. Zato tudi s tega formalnega vidika ni razloga in pogojev za sprejetje pobude. Globalni dogovor migracij je po vsebini dogovor o sodelovanju držav pri odpravljanju vzrokov migracij, preprečevanju neregularnih migracij in trgovine z ljudmi ter pri spodbujanju varnih, urejenih in zakonitih migracij. Slovenija je vedno zagovarjala stališča, da je za naslavljanje migracij potreben celovit, kooperativen pristop. To je tesno sodelovanje med državami izvora, tranzita in cilja, skupaj z relevantnimi mednarodnimi organizacijami. To pa je temeljni namen globalnega dogovora. Tudi sama si bom prizadevala, da bomo to problematiko reševali na strpen, strokoven in učinkovit način. Kot že povedano, predloga za posvetovalni referendum ne bom podprla iz materialnih in formalnih razlogov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Janez Janša. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Decembra lanskega leta je bila podobna razprava v nemškem parlamentu oziroma v Bundestagu o istem globalnem dogovoru, ki ima popularni naziv marakeška deklaracija, po tem ta globalni dogovor ljudje poznajo. V tej razpravi v nemškem parlamentu je nemška vlada zagovarjala podporo temu dogovoru z naslednjim argumentom: sprejetje tega dogovora je v nemškem nacionalnem interesu zato, da ne bo samo Nemčija najbolj zaželena tarča ilegalnih migracij. Torej glasujte za to, da se bo migracijski pritisk porazdelil tudi na druge evropske in razvite svetovne države. To je v nemškem nacionalnem interesu. In je v nemškem nacionalnem interesu. Ker sedaj si večina teh, ki prihaja v Evropo, želi v Nemčijo, ker mislijo, da si jih Nemčija želi, čeprav si jih ne želi več. So pa pred štirimi leti dajali takšne signale. Ko je šlo za glasovanje v nemškem parlamentu, so nemški poslanci glasovali za ta globalni dogovor z zavestjo, da glasujejo za nekaj, kar je v nemškem nacionalnem interesu; in so imeli prav. V Sloveniji pa skrajna levica danes tukaj zagovarja nekaj, kar je v nemškem nacionalnem interesu, kar je nek poseben fenomen ne samo v Sloveniji, ampak nasploh v Evropi. Res je, da gre za zmedeno besedilo, da lahko v njem vsak najde tisto, kar hoče, če hočejo citirati samo eno stran, da nobene države direktno ne sili, da spreminja zakonodajo. Celo so stavki, kjer piše, da to nič ne posega v suverenost držav. So pa stavki, kjer pravi, da se države obvezujejo, da bodo nekaj storile. Imate vsi prav, ko citirate posamične stavke. Če pa celoto prebereš, se pa vidi, da gre za zmeden, pod črto, škodljiv dokument, ki ima negativne posledice že s svojim nastajanjem, ker pač deli svet, deli Evropo, deli Slovenijo v času, ko bi morali iskati dejanske rešitve za vzroke, ki povzročajo migrantsko krizo. Prva neposredna posledica, potem ko je bil ta dokument z aklamacijo sprejet in potem podprt v Generalni skupščini Združenih narodov, pa je nastanek zemljevidov, kjer so narisane države, ki so imigracijam prijazne, in države, ki temu navalu niso prijazne. In Slovenija je narisana kot migracijam prijazna država, ker je pač podprla to. In ta zemljevid slej ko prej pride v roke oziroma na zaslone mobilnih naprav vseh, ki iščejo boljše življenje v razvitem svetu. In neka od boga dana sreča, ki jo je Slovenija imela doslej, ker nihče ni hotel ostati pri nas, ker so nas smatrali za bivšo komunistično državo, celo del Sovjetske zveze in tako naprej, ker o Sloveniji so malo vedeli, to se sedaj spreminja v našo škodo, kar kažejo tudi odločitve le-teh, ki jih policija ujame na Kolpi, ko avtomatsko vsi zaprosijo za azil in mnogi tudi tukaj ostanejo. Nekateri si dobijo veze za naprej, ampak mnogi ostanejo, ker smo pač ilegalnim migracijam prijazna država. Zelo zanimivo je, da skrajna levica v Sloveniji podpira nemški nacionalni interes v tem primeru. Pred nekaj tedni je Slovenija gostila eminentnega gosta, ki so ga večinski režimski mediji popolnoma ignorirali, kar je edinstven primer v Evropi, moram reči. In sicer je bil tukaj generalni sekretar največje islamske organizacije na svetu. Gospod Staquf, generalni sekretar indonezijske islamske konference, ki ima 50 milijonov članov v 300-milijonski Indoneziji, ki je največja muslimanska država na svetu. Gospod Staquf je na javni tribuni pa tudi v nekaterih intervjujih, žal ne na nacionalni televiziji, ki ji plačujemo zato, da poroča vsaj o takih zanimivih stvareh, povedal nekaj zelo zanimivih stvari. Musliman, funkcionar največje muslimanske organizacije. Prvo, kar je dejal, je to, da se strinja z dalajlamo, da Indonezija pripada Indonezijcem, Evropa pripada Evropejcem in vsak ima pravico, da na svojem dvorišču ureja svoje stvari. Druga stvar, ki jo je povedal in je zanimiva za nas, je to, da Islamska država ni nekaj, kar se je pojavilo pred nekaj leti kot posledica vmešavanja zahodnih sil na Bližnjem vzhodu, na ozemlju Iraka, Sirije in tako naprej, ampak da je Islamska država pod tem istim imenom, z istim programom skušala zavzeti že Indonezijo pred desetletji in da je Indonezija takrat s tem poskusom obračunala. Bilo je izjemno število žrtev takrat in takrat se je indonezijski islam moderniziral. In je rekel: Ta islam, s katerim se pa vi danes soočate v Evropi, bi pa težko rekli, da je radikalni islam; je večinski islam, ki je radikalen, ki se ni moderniziral. In ta islam uporablja množične migracije za džihad, za sveto vojno, za svoje cilje, ki jih javno razglaša; samo vi ste tako nori, da tega ne znate prebrati. Pa ni problem radikalni islam, kot vi pravite, problem je islam, kakršen vas obkroža in kakršen je že pri vas. Mimogrede, njegova organizacija v Indoneziji, ki ima tudi močno judovsko in predvsem krščanski manjšino, v času njihovih verskih praznikov varuje sakralne objekte teh manjšin, da lahko v miru opravljajo versko službo. Nekih glasov razuma, ki prihajajo iz okolij, ki poznajo izvor groženj, ki so se s tem soočili tudi uspešno, mi enostavno nočemo slišati. In potem tukaj poslušamo o neki fašistični Madžarski, kjer če greste v Budimpešto, ne vidite niti policista z dolgocevnim orožjem; hkrati pa v socialističnem predmestju kakšnega evropskega velemesta pokajo bombe, tulijo sirene. Kamorkoli stopiš, naletiš na trojko vojakov z brzostrelkami. Katero mesto vas bolj spominja na fašizem? Odgovor je sam po sebi znan. Še nekaj o številkah. Do zdaj smo poslušali veliko prebranega v tem smislu, kako je slovenska vlada leta 2015, ko smo se mi soočili z imigrantsko krizo, na nek način ostala sama, kako ji ni nihče nič pomagal in tako naprej. Kar se tiče te strani parlamenta, smo podprli vse ukrepe, ki so bili predlagani, tudi v ustavno spremembo, karkoli je bilo možno narediti, da se ta val zajezi. Ne bom vam pa razlagal, kako so takrat izgledali sestanki Sveta za nacionalno varnost, kakšna zmeda je bila in kako nekompetentno so se obnašali člani Vlade iz praktično iste koalicije v tistih prvih tednih. Če bi ljudje tisto videli, praktično ne bi več obstajali. Pomembno je to, da je takrat šlo čez Slovenijo pol milijona ilegalnih migrantov, na srečo drugam. Predstavljajte si, da bi v istem časovnem obdobju čez Nemčijo šlo 20 milijonov ilegalnih migrantov, 20 milijonov, to je četrtina prebivalstva. Kakšna je bila tam reakcija? Mislim, da bi sprejemali vse kaj drugega kot marakeško deklaracijo. Še bolj pomembne številke za nas pa so številke o demografiji. V Sloveniji se po zadnjih podatkih na dan rodi 53 otrok, umre pa 54 državljanov. Vsak dan nastane en minus, hkrati se iz Slovenije odseli vsak dan skoraj 50 ljudi in približno toliko se jih priseli. Sami si lahko mislite, kdo se izseli in kdo se priseli in kaj nastaja iz naše države. Negativne trende, ki jih lahko vidite v tem, s takšnimi potezami samo spodbujate. Tisti, ki vidi v neki multikulturnosti prihodnost Slovenije in Evrope, živi v velikih iluzijah. Takšni, ki to najbolj zagovarjajo ali pa zagovarjate, v Iranu, v Islamski državi, v Savdski Arabiji ostajajo brez rok ali pa visijo iz žerjavov obešeni. To je ta multikulturnost. Mi bomo vedno zagovarjali različnost, dobro sodelovanje z različnimi kulturami, hkrati pa tudi obrambo evropske civilizacije, ki je nastajala skozi stoletja, za kar se je plačala visoka cena in čemur se ne mislimo odreči takole čez palec. Želimo tudi, da čez pet generacij v Sloveniji govorimo slovensko, da je slovenska kultura dominantna in da v Evropi delujemo v okviru evropske civilizacije; ne pa neke multikulturnosti. In ker gre za eksistencialno vprašanje, imajo slovenski državljani pravico, da o tem odločajo sami na referendumu. In da ne bo nepotrebnih stroškov, naj bo ta referendum maja, hkrati z evropskimi volitvami; in boste s temi argumenti, ki ste jih danes tukaj navajali, verjetno prepričali 20 % ljudi, da vas podpre.
Hvala lepa. Na listi prijavljenih so še naslednji štirje: mag. Branislav Rajić, Zmago Jelinčič Plemeniti, dr. Milan Brglez in Robert Pavšič. Najprej dobi besedo mag. Branislav Rajić. Izvoli.
Hvala, gospod predsedujoči. Dober večer vsem! Veliko smo slišali danes, eni bomo tudi rekli, da veliko preveč. Argumente, ki so bili podani, sem poslušal, nekatere sprejemam, razumem, ampak me niso prepričali. Migracije so en naraven proces in tega so nas naučili že v osnovni šoli. Da bi ponazoril to, bi vas spomnil, najboljše je s primerom, pred tisoč 400 leti so nekje v Zakarpatju živeli Slovani, plemena. Primer bom dal, živel je recimo en Prapraprarajić in en Praprapragrims. Lahko, da sta bila sodelavca, kot sva midva tukaj, in sta denimo imela ovce. Za ovce je znano, da so bele in črne, veliko več je belih, manj je črnih, ampak jaz sem prepričan, da Prapraprarajić in Praprapragrims nikakor nista uničevala črnih jagenjčkov, ker sta ugotovila, da je mleko, sir, meso popolnoma enakega okusa. Ko se gre pa za barvo volne, sta Prapraprarajić in Praprapragrims ugotovila, da ko pleteš iz volne dveh barv, dobiš še vzorce; in je praktično nastala še na nek način pestrost življenja tudi s pomočjo tega. Ampak klima ni ustrezala in sta se onadva pa še celo pleme odločila, da je treba iskati neko drugo območje, drugačne pogoje za življenje; in sta se odpravila. Verjetno sta se pozanimala na načine, kot je takrat bilo možno, ali ljudstvo, ki živi tam, kamor hočeta iti, mogoče razpisuje kakšen referendum o sprejetju ali nesprejetju migrantov. In ker tega podatka nista dobila, sta se pogumno, tako kot celo pleme, odločila, da gresta v to migracijo. In danes živimo tukaj tisoč 400 let kasneje kot zadovoljni ljudje, vzorna družba, vrh evropske civilizacije, tudi svetovne, če hočete. Znani lep šlager – Čez tisoč let, ko naju več ne bo, bo mogoče tudi dobro vprašanje namesto referendumskega vprašanja, ali je res pomembno vprašanje danes ali je mogoče bolj pomembno, kaj bomo zgradili za zanamce. Kdo ve! Razumem strah kot fenomen in vsi strah čutimo na ta ali drug način; ne razumem pa tega oziroma ne vidim razloga za strah pred dogovorom, ki zagotavlja urejenost migracij, torej ene tudi kataklizmične sile, katero ne morete ustaviti, ampak lahko ji pristopite organizirano v družbi z drugimi, ki so se tega pripravljeni lotiti na enak način. Mislim, da je tukaj odgovor, ker s tem dogovorom Slovenije nihče ne sili, da sprejme trume migrantov; kvečjemu nam samo pomaga, da vemo, da je način, da se tega lotimo družno, skupno, organizirano in bolj varno za vse nas. Zato se mi res zdi, da je vzbujanje strahu med ljudmi grdo, da je korak od represije, od vsega tega, proti čemur se kot demokracija borimo. Res pa je, da moram izraziti tudi svoje strinjanje z mojim predgovorcem, da je migracija, ki nastaja v našem času, največji interes ene države, ki potrebuje novo kri in novo delovno silo ali več delovne sile. Ampak jaz res mislim, da ni referenduma, ki bi nas obvaroval, vsekakor pa ni te samote, ki bi nas obvarovala, da se čutimo varne pred tem. Mi lahko izberemo s pomočjo zakonodaje, ki jo ustvarjamo, najboljši način, da se temu zoperstavimo, da naredimo filtracijo, da skušamo priti do boljših ne samo kirurgov, ampak tudi vseh ostalih, ker družba rabi vse. Se bom tudi spoštljivo ozrl na to primerjavo, ki je bila izrečena, da je podobno, kar se je zgodilo v Sloveniji v letu 2016, s tistim, če bi šlo čez Nemčijo 20 milijonov migrantov. Ampak tukaj pa se tudi moramo pošteno strinjati, da je vlada Mira Cerarja to popolnoma dobro obvladovala in da mi tega nismo začutili v večji meri kot katerakoli druga država v Evropi. Kvečjemu so nas podali kot vzornike, česar ne smemo spregledati. Katerakoli vlada pride, verjamem, da se bo tega držala. In sprva me je presenetilo referendumsko vprašanje, sem pa tudi na Odboru za zunanjo politiko na to opozoril, vem, da imajo kolegi v Slovenski demokratski stranki dobre pravnike in ne bi namerno zastavljali vprašanja, ki je pravno nesprejemljivo. In mi je dalo misliti, da je to ravno dokaz, da so zastavili vprašanje, ki napeljuje že k odgovoru, kar je nesprejemljivo. Hoteli so samo vznemiriti javnost. To je dokaz, da so hoteli samo pozornost. In to vprašanje bi si jaz, tako kot ga gledamo in je napisan, drznil prebrati – Ali ste za to, da Slovenija za razpihovanje nestrpnosti in podporo desni politični opciji porabi še 3 milijone evrov proračunskega denarja? Ne vidim nič drugega kot to. Imeli smo spet iste zgodbe, spet prirejanje podatkov o porabi za enega migranta. Ko sem jaz prišel kot novinec, sem prisluhnil retoriki ravno kolega Grimsa in jo pravzaprav cenim. Moram reči, da človek je elokventen, retorika je dobra; sicer pa je škoda, da jo je zapravil danes za to, ker mislim, da njegov domet sega višje. In ni mi všeč, da se s pomočjo tega, o čemer danes govorimo, iščejo in se nagovarjajo ljudje, ki so nesrečni zaradi popolnoma drugih reči, ki potrebujejo oporo; in se jim dajejo neke pravljice kot neka slaba tolažba. To ni fer. Naj mi bo oproščeno, bom ponovil svojo misel, ki sem jo na odboru izrekel, da razlika v teh pravljicah, ki jih poslušamo, ni samo v eni črki priimka Grimm in Grimsa. Razlika je v tem, da so Grimmove pravljice iz otroštva za vse nas, vse nas, dokaz ali znak razvoja naše civilizacije; Grimsove pa so žal dokaz njenega zatona; zato referenduma ne morem podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Vmes je prišla ena sprememba, tako da bo dobil besedo dr. Milan Brglez. Izvoli.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Tisto, s čimer bi želel startati, je to, kar se vleče čez celotno razpravo in je bilo na začetku izpostavljeno. Celo na neki točki sem bil omenjen, da legaliziram marakeški dogovor, to je bil še eden od nesporazumov. Način, na kakršnega se je ta točka postopoma oblikovala, je privedel do tega, da mnogi tukaj, še zlasti pa predlagatelji, niso znali na začetku razlikovati med marakeško politično deklaracijo, nastalo v okviru Evropske unije in njenega sodelovanja z Afriko znotraj Rabatskega procesa, kjer se da pokazati s prstom nazaj na predlagatelje; in na drugi strani globalnim dogovorom, spet lahko rečemo marakeški dogovor, ampak ne vsepovsod deklaracijo uporabljati, to je globalni dogovor o varnih, nadzorovanih in urejenih migracijah oziroma za takšne migracije, ker ima takšen cilj, kar si pravzaprav želimo – iz stanja neurejenosti priti v stanje urejenosti. In tretjo reč, kar sem dejansko ta teden dobil odgovor od ministra Počivalška na poslansko vprašanje, kdaj bomo implementirali Marakeško pogodbo o olajšanem dostopu do književnih del za slepe in slabovidne ter osebe z drugimi težavami branja. Torej tri popolnoma različne stvari. Prvi dve sta si podobni zgolj toliko, da vsebujeta nek načrt, kako se zadeve naj bi reševale v dogovoru z državami izvora migracij. Drugi je seveda globalni. Zagotavlja okvir medsebojnega sodelovanja, torej mednarodnega sodelovanja, ni pravno zavezujoč – tudi temu se je tako ali drugače nasprotovalo. Zaradi tega bom potem povedal, pod kakšnimi pogoji bi ta zadeva lahko bila pravno zavezujoča. In že to mešanje je bil prvi izhodiščni uvod v celotno zadevo, torej potrebujemo to. Pri zadnjem govorcu s tiste strani smo pa dobili končno potrditev, kaj je želja – to je politični program za evropske volitve. Preprosto. Če to zadevo postavimo hkrati z evropskimi volitvami, je to absolutno jasno – politični program, na podlagi katerega se bo poskušalo nagovarjati ljudi. In iz vseh teh razlogov nekdo ne more biti, vsaj pri zdravi pameti, za takšen referendum. Druga stvar, ki je važna, je samozavajanje že s samim imenom. Že nekajkrat sem opozoril na to, da govor o nezakonitih migracijah, ki je prehitri govor, preskoči postopek, s katerim se nezakonitost ugotovi; in to je tudi edino varovalo, ki ga imamo v demokratičnih družbah, kjer vlada vladavina prava, zato da ne pride do arbitrarnosti pri tem. In zdaj veste, da je največji sovražnik človekovih pravic ravno takšna arbitrarnost in ravno zaradi tega jih naš ustavni red postavlja tako visoko na piedestal oziroma iz njega izhaja – vse je treba brati skozi človekove pravice. Če boste brali komentar naše ustave, boste prišli do istega. Vse, Temeljno ustavno listino in tudi našo ustavo je treba brati skozi človekove pravice. To je bilo v domeni tistih, ki so to državo osnovali. Torej odpovedovanje temu je odpovedovanje državi in posledično tudi odpovedovanje evropski civilizaciji, o kateri je govor. Da bi ta dogovor lahko zavezoval in da bi lahko o njem imeli referendum, načeloma imeli referendum, bi morala to biti mednarodna pogodba. Za njo se ve, da se jo ratificira. Ker pa gre za politični dogovor, gre za okvir sodelovanja, iz katerega lahko nastanejo nove pogodbe, ampak te bomo ratificirali v tem državnem zboru. Lahko nastanejo novi zakoni, ampak te bomo morali sprejeti v tem državnem zboru. Te osnovne dileme kot takšne bodo vedno ostajale, ja, zaradi tega, ker zato, da je lahko neka zadeva v skladu z mednarodnim pravom, zavezujoča za državo, jo mora na ta način tudi sprejeti. Seveda se v mednarodnem pravu pojavljajo različna imena, kako čemu rečemo, ampak nekatere zadeve so pa le jasne. Ločimo pogodbe neodvisno od tega, kako jih poimenujemo, in na drugi strani tisto, o čemer so tudi kolegi tam govorili, mednarodno običajno pravo. Ja, mednarodno običajno pravo nastane, če obstaja relativno enaka praksa držav, ki jo spremlja pravna zavest. Eno in drugo mora obstajati. Ne pa, da je to zdaj prepuščeno vsaki posebej, ampak obstajati mora. In šele tisto preraste v načela. V primerjavi s Splošno deklaracijo človekovih pravic, ki je bila tako pamfletistično napisana, so tam res zgolj načela. Prvič, ta je dokument veliko daljši, iz njega lahko nekateri vidiki prerastejo kdaj v običajno pravo. Ja, to je vedno mogoče; ampak samo, če ga bodo države tudi izvajale in če ga bo spremljala pravna zavest. Čisto izključiti to možnost ni mogoče, ampak da bi pa vse in da bi v nasprotju z željo ali z interesi posameznih držav nastalo mednarodno običajno pravo, ki bi jo zavezovalo, to pa ne. Ampak je pa zelo važno vedeti eno stvar. V tem procesu na koncu za nastanek takšnega prava so bile pomembne zgolj države, ki so eksplicitno glasovale proti, ki so nasprotovale temu. In teh je bilo na koncu procesa dobesedno 5: Češka, Madžarska, Poljska, Izrael in Združene države, samo teh 5. Vsi drugi so se ali umaknili ali pa dopustili, da se je zadeva sprejela, bodisi na ravni same konference oziroma kasneje potrjeno znotraj Združenih narodov, kjer se je sprejemal poleg tega dogovora tudi dogovor o beguncih, ki pa ni problematičen, saj samo obnavlja tisto, kar je že v obstoječem mednarodnem pravu. To mednarodno pravo je za nas pomembna zadeva in tudi v našem ustavnem redu pride takoj za našo ustavo, nad našo zakonodajo. Ampak običajno, ko pridemo praktično do teh zadev, gre za takšne mednarodne pogodbe, ki so na tem nivoju, ne za karkoli drugega. Oziroma če že obstoji mednarodno običajno pravo, to obstoji na ravni zgolj načel, ne pa dovolj konkretiziranih pravil, iz katerih bi lahko neposredno izpeljevali pravne obveznosti. Zato je nujno vedeti, da lahko razumemo, zakaj je tolikokrat v samem dokumentu zapisana zaveza. Ampak to za nekoga, ki vsaj minimalno pozna mednarodno pravo, ni nič slabega oziroma ni nič presenetljivega v primerjavi z drugimi dokumenti. Tudi drugače multilateralne pogodbe prevajamo po tistem, ko so dejansko oblikovane na mednarodnem nivoju, ne pred njim. Bilateralne pa. Pri bilateralnih pa je vnaprejšnje poznavanje besedila, jasen pristanek Državnega zbora in tako naprej, tisti, ki je ključen. Tukaj se ni dogajalo ničesar presenetljivega, ničesar takšnega, kar bi bilo skrito, če je kdo le hotel videti. Poleg tega, tisto, kar se je dogajalo v evropskem okviru, je bilo posredno ali pa neposredno, tako kot vsa ostala vprašanja, ki so bila takrat vezana na begunske in migracijske teme, se jih je obravnavalo. In ena od tistih stvari, kamor se jih je umeščalo, je bila tudi naša Strategija mednarodnega razvojnega sodelovanja in humanitarne pomoči, ki je na evropski ravni, tudi tam imamo takšne dokumente, in tudi na državni ravni vključevala tudi ukvarjanje z migracijami. In od tam tudi tisti denar, ki je bil predviden, ki pa ni mogel biti v celoti niti porabljen, kaj šele karkoli drugega, ampak to je zdaj neka druga tema, v katero se ne bi želel spuščati. Torej nočem legitimizirati neumnosti ali neznanja. Druga takšna zadeva, ki sem jo danes na samem začetku videl in s katero želim polemizirati, je prisvajanje tudi v pamfletističnih besedilih nasprotnikov. Še zlasti gre za besedilo, s katerim se je danes operiralo Jeana-Louisa Harouela, ki je napisal sporazum, ki hoče zapreti usta vsaki kritiki migracij. Znotraj njega je uporabil citat Viktorja Hugoja. Ampak tak, kot je bil prezentiran s strani poslanca Horvata, ne bo točno. Prvič, večji del tistega, kar je Harouel sam napisal, je citiral kot Hugoja, to ne bo šlo. In na drugi strani, Hugo je nasprotoval bogastvu peščice in govoril ravno nasprotno od tistega, za kar si ga je Harouel najprej prisvojil in vsi drugi, ki ponavljajo za njim. En tak značilen citat Hugoja: »Družba, ki sprejema trpljenje, človeštvo, ki priznava vojno, sta zame manjvredna družba ter razvrednoteno človeštvo. Sam stremim k boljši družbi in naprednejšemu človeštvu. K družbi brez kraljev, k človeštvu brez meja.« Torej povsem v nasprotno smer. Ni prav, tudi če si velike avtoritete to sposojajo, da za njimi ponavljamo te zadeve. Preprosto nekateri avtorji ne sodijo v določene razprave, Hugo je vsekakor med njimi. Prej je že bilo omenjeno primerjanje neprimerljivega. Na eni strani celotni stroški za migranta in na drugi strani minimalna plača ali karkoli drugega. Ne. V tem primeru, če že hočemo to primerjati, potem je treba celotne stroške migranta in na drugi strani celotne stroške, posredne ali neposredne, ki tako ali drugače pripadajo državljanu; in to je precej višji od tistih zneskov, ki se jih navaja. Ali pa primerjati 18 evrov pa minimalno plačo, to pa je možno. To pa je primerljivo. Ker smo v zakonodaji, vsaj kar se mednarodne zaščite tiče, tako zožili ta socialni del, da je o njem nespametno govoriti. Obstaja zgolj še postopkovni. In končno glede nacionalnega interesa. Ja, nemški nacionalni interes lahko definira nemški parlament. Slovenski nacionalni interes pa je urejen svet. Urejen svet, v katerem vlada vladavina prava. Smo premajhni, da bi brez tega lahko zadeve urejali. Prispevek tega globalnega dogovora je ravno k bolj predvidljivemu svetu in le v predvidljivem svetu imamo kakšne možnosti; drugače bomo prisiljeni oziroma nas bo izsiljeval vsakdo, ki bo malo močnejši od nas. Svet, v katerem je vse odvisno zgolj od moči, ni svet, ki bi bil dober za takšne države, kot je Slovenija. Tudi v njemu se da preživeti, najverjetneje preživotariti, ampak bi bilo pametno razmišljati, da takšen svet in tisti, ki prispevajo k neurejenosti sveta, niso v našem nacionalnem interesu. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo dobi še Robert Pavšič. Izvoli.
Hvala lepa. Dober večer še enkrat! Vse skupaj postaja vedno bolj jasno, da ne migracije ne referendum nista glavno vprašanje oziroma glavna agenda. Glavno vprašanje je vprašanje kredibilnosti. Problem je argumentacija, ki smo ji priča že kar nekaj časa. Meni se zdi, da sem v parlamentu že kar nekaj let, pa sem šele slabega pol leta. Slišali smo: serijsko klanje, posilstva, uriniranje po posteljah, garje, nalezljive bolezni; potem so kar naenkrat bili vmešani še naši ubogi invalidi, otroci, upokojenci. Če smo že pri nasilju, mogoče malo statistike, pa ne iz policijske statistike, ampak raziskave. V Sloveniji v okviru nasilnih dejanj prevladuje družinsko nasilje iz ljubosumja ali maščevanja. Nasilje v družini doživi 73 % Slovencev, od tega 71 % žensk, največ je psihičnega, 63 % je fizičnega, 7 % je ekonomskega in 4 % je spolnega nasilja; in to v okviru družin. Z veseljem poslušam argumente, tudi s te strani večkrat posveti sonce in ne moremo vseh metati v isti koš, ampak povprečje pa danes ni ravno spodbudno. Slišali smo kar nekaj dejstev, na katerih je bil predlog referenduma danes argumentiran, ampak ko jih malo preveriš, zamajejo kredibilnost. Nekaj te zamajane kredibilnosti so izpostavili že moji kolegi, enega bi pa dodal še sam. Če pogledamo naše severne sosede, ki so odstopile od tako imenovanega globalnega sporazuma, recimo Madžarsko je obdelal kolega Kordiš, imajo pač druge notranje težave in nimajo težav z migranti, imajo pa težave s svojimi delavci, imajo težave z Romi, imajo težave z brezdomci. Vemo, da je v Italiji trenutna politika dokaj nenaklonjena migrantom, ampak hkrati pa deluje v Italiji evangeličanska skupnost, ki je vzpostavila zračni most z državami, kjer ljudje bežijo zaradi takšnih ali drugačnih razlogov, in jih z odprtimi rokami sprejmejo v svojo družbo in jim pomagajo do tega, da postanejo Italijani in da nekaj doprinesejo družbi. Me je pa zbodla na začetku ena zadeva, ki jo je predlagatelj izpostavil, namreč gospo E. S., ker jo poznamo samo po inicialkah, in je bila obsojena, ker je – to je pa preverjeno zdajle – na shodu skrajne desnice poniževalno, torej s sovražnim namenom, govorila o verski doktrini. Ni bila torej obsojena zaradi vsebine, ampak zaradi namena. In kazen v višini nekaj 100 evrov je prisodilo, ne boste verjeli, avstrijsko sodišče, torej sodišče države, ki ni pristopila h globalnemu sporazumu. Torej ta sporazum ne more neposredno vplivati na tisto, kar ste ves čas trdili. Sodbo pa je potrdilo tudi Evropsko sodišče za človekove pravice. Avstrija, še enkrat, ni pristopila h globalnemu sporazumu. Ne gre torej za cenzuro nasprotnih mnenj, daleč od tega, vsak mora imeti pravico povedati, kar misli, ampak gre za navajanje neresnic z namenom, in to poniževalnim ali pa slabšalnim. Če je pa ta neresnica zavestna, potem pa tukaj ni vprašanje samo politične odgovornosti, ampak je treba to gledati še malce širše. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobi besedo še predstavnik predlagatelja mag. Branko Grims. Izvoli.
Hvala za besedo. Moram reči, sem se je že veselil. Kar se tiče navedbe, za katero pravite, da je bila napačna. Kolikor jaz vem, sem bral tisto zadevo, okoliščin ne poznam, to priznam, ampak je šlo izključno za to, da je bila obsojena zaradi navedbe, da se Mohamedu reče pedofil. Če ne pa ne govoriva o isti stvari. Potem bova morala pa malo uskladiti tole zadevo. Isto je kot s tisto fotko, ki ste jo prej vsi tako z navdušenjem spominjali. Na eni sami spletni strani je dvom o njej in ta je izrazito levičarska. Je pa na tisoč straneh in nikjer ne piše – in večkrat je krožila po Sloveniji –, da je karkoli z njo narobe. Nihče ni izrazil dvoma. Je večkrat krožila po internetu. In ko jaz v dobri veri uporabim, sedaj vsi vpijete, da lažem. To je zelo zanimivo. Več pove o vas kot o meni, ampak če se me ne bi bali, ne bi žalili. No, sedaj pa pojdimo najprej na eno pravljico. Gospod Rajić je govoril o pravljicah. Veste, kako je s pravljicami. V Marakešu se zbere 150 med seboj povezanih držav, ki se imajo rade, in razglasijo, da so vsi ljudje dobri in da so vse migracije super. In potem dve dekleti, ki to slišita, veselo odhitita v Marakeš, vse srečni, in tam jih na najbolj okruten način obglavijo. Konec pravljice. Tako, gospe in gospodje, se pa končajo levičarske pravljice in se začne resnica. Mednarodna okolja so danes pač taka, da za kakšne naivne pravljice ni prostora. Je pa veliko prostora za odgovornost do svojih državljank in državljanov. In na to opozarjam že štiri leta, ko govorite, da je štiri leta isto. Kje je padel šengen? Šengen je padel Evropi dvakrat – v Grčiji in v Sloveniji. V Sloveniji, gospe in gospodje, zato smo o tem toliko govorili. Čez Slovenijo je nekdo protipravno, zavestno protipravno, spustil 530 tisoč ilegalnih migrantov. Od tega jim 220 tisoč niti prstnih odtisov niso vzeli, kar je v popolnem nasprotju z mednarodnimi zavezami, s predpisi, z vsem. In živimo v nenavadni državi. Če kdorkoli od nas naloži enega ilegalnega migranta v prtljažnik pa ga odpelje čez mejo, pa ga dobijo, bo dobil okoli tri leta zapora. Če pa čez mejo ilegalno spraviš 530 tisoč ilegalnih migrantov, postaneš zunanji minister Republike Slovenije. No, tukaj se pa začne levičarska pravljica, ki pa je tudi v bistvu resnična. Še to, lahko bi rekli, da s tem, ko so zaradi tega Slovenijo obdali, žal, s žicami, s kontrolo na mejah, ki smo se je že zdavnaj odvadili, ko je na novo zrasla šengenska meja, žal na naši severni strani; in samo vprašanje je, koliko se bo spet zaostrila. Kot veste, jo podaljšujejo v nedogled. Lahko rečemo, da je pod vodstvom dr. Mira Cerarja, on s tem, ko je protipravno, očitno protipravno, spustil preko Slovenije 530 tisoč ilegalnih migrantov, spravil Slovenijo na rob prepada. In če parafraziram osrednje medije, ki glorificirajo te dni Šarca, z gospodom Šarcem in njegovim podpisom marakeške deklaracije pa je Slovenija naredila velikanski korak naprej, čez rob, gospe in gospodje, v prepad. Kajti problem, s katerim se soočamo, je preprost. Dom, gospe in gospodje, dom je država. In država je dom. Država je dom vseh, ki v njej živijo. In tisti, ki v njej živijo, imajo pravico odločati o tem, kdo v državo lahko pride. Samo to je bil temelj tistega, kar smo mi želeli, da predložimo referendum, da naj ljudstvo odloči, koga želi in koga ne želi. Kajti akt, ki je danes pred nami, izenačuje kar vse povprek. Govori sicer o enem in drugem, potem pa govori naprej – ne glede na izvor, ne glede na status imajo vsi enake pravice, imajo vsi enake dostope, imajo vsi enake privilegije, ni nobenega problema več. Če kdo dvomi, gospe in gospodje, naj roko dvigne tisti, ki ima doma migrante, ko imate toliko o tem za povedati. Jaz bi bil zelo vesel, če bi vsakdo od tistih, ki zagovarja migracije, imel doma okoli deset migrantov. Pa mislim, da bi se potem po nekaj mesecih zelo lepo in racionalno pogovarjali. In če jih vi nimate doma, ne vsiljujte jih drugim. To je preprosto dejstvo. Dilemo, ki je pred nami, je možno pokazati na zelo preprost način. Iztočnico je dal en vaš kolega, perfektno, ki je rekel – Povejte mi, kam pride, če država zapre mejo; in kam pride, če jo odpre. Saj mi smo za to, da je odprta. Gospe in gospodje, primer države z odprtimi mejami je Švedska. Nobena država ni sprejela več migrantov s področja radikalnega islama kot Švedska. Švedska je danes na poti, da postane država tretjega sveta. Država, kjer se ljudje ne počutijo varne, država, od koder se Slovenci vračajo v Slovenijo, pa so tam dobro zaslužili, ker tam enostavno ni več tako, kot bi morali biti. Država, ki pa je zaprla meje, je pa Švica, gospe in gospodje; in jaz sem za to, da je Slovenija Švica. Zelo preprosto za pokazati. O čem mi v resnici sploh govorimo, ko govorimo o Globalnem sporazumu o varnih, urejenih in zakonitih migracijah, kot se skrajno zavajajoče glasi naslov. Sporazum sploh ni globalen, od njega so odstopile najpomembnejše države, z ZDA na čelu. O čem govorimo? Govorimo o aktu, ki je bil sprejet v očitnem nasprotju z zakoni in ustavo, za hrbtom ljudi, za hrbtom Državnega zbora, v očitnem nasprotju s 3. členom, po katerem je vlada dolžna obveščati državni zbor o vseh pomembnih zadevah s področja mednarodnih odnosov. In še več, v očitnem nasprotju z ustavno normo 11. člena Ustave Republike Slovenije, po katerem je uradni jezik slovenščina. Kajti v trenutku, ko se je o tem odločalo, uradni prevod sploh ni bil na voljo. To še ni najhujše. Veste, da je najhujše to, da so nekateri ministri priznali, da ne znajo tujih jezikov. O tem je torej glasovala vlada, katere ministri sploh niso razumeli, o čem glasujejo. Gospe in gospodje, to pa je vodenje države in odgovornost do lastnih državljank in državljanov. In potem to slepo zagovarjate in da prejšnja vlada ni bila nič boljša. Kar se tiče spoštovanja zakonitosti, sem v enem delu uvoda že razložil, dodam pa še, da ko se je potrjevalo besedilo, to je bil v bistvu eden od odločilnih trenutkov, kajti potem je težko kaj spreminjati; lansko pomlad tista vlada ni imela več pooblastil, vlada je bila v odstopu in je bil pooblaščena samo še za sprejemanje nujnih ukrepov, nikakor pa ne za nekaj tako dolgoročnega, kot je potrjevanje nekega besedila sporazuma. Od začetka do konca vse nezakonito in celo v očitnem nasprotju z ustavo. Zato, gospe in gospodje, jaz ne bom nikoli pristal na logiko, da velja; žal se pa že izvaja. Tukaj gremo pa naprej, namreč do leta 2013 se je pod pojmom migracije razumelo eno, tiste normalne migracije, nekdo gre na delo, ljudje so se poročali med sabo, nekateri so šli na gastarbeit za dolgo ali za vedno v druge države. To so bile tiste običajne migracije, ki smo jih vsi razumeli; in če gledate sporazum, vse se je dotikalo tega. Po tem se je šele dvignilo pravno državo nekam tja pod nebo in se je suspendiralo en del pravnega reda Evropske unije in en del pravnega reda držav. To je bilo vse v resnici v nasprotju z načeli pravne države in je še vedno, kar se tiče migrantov, v celoti. Tudi tisto, ko je Cerar odprl meje, to vsi dobro veste. To je problem, gospe in gospodje, in potem so se začele masovne ilegalne migracije, to je pa čisto nekaj drugega. In ko ste prej govorili, da je vprašanje verodostojnosti; ja, vprašanje vaše verodostojnosti je res, ker ste stalno mešali to, tako kot to meša tale skupaj skvačkan dokument, ki nima ne repa ne glave. Lahko si ga vsak tolmači po svoje, žal pa ima nekaj hudih pasti. Masovne migracije so v zgodovini vedno prinašale samo uničenje in smrt. Konec civilizacij, konec nacionalnih [[…]], konec držav, konec vsega, kar si izmislite. In kako to poteka? Če pogledate Rim, to je izredno zanimiva zgodba tudi za sedanje izkušnje Evrope. Rim je užival v bakanalijah, zgubil čisto kompas, po domače bi se danes temu reklo, da je žural, čez mejo so pa spustili germanska plemena. Ena generacija je še bila lojalna, potem so dvignili glavo in meče in Rim je padel. Konec rimske civilizacije, začel se je temačni srednji vek in očitno se pač nekateri nočete ničesar iz tega naučiti. Kaj danes v resnici pomenijo migracije? Prvič, to ni nikakršen beg pred ničemer. Danes so migracije organiziran pretok ljudi iz enega konca na drugega, s čimer vsi, ki so v to vpleteni, strahotno služijo. To je najbolj donosen pa tudi eden najbolj umazanih biznisov na tem svetu, ki sploh obstaja. To je samo še biznis, pa nič drugega. Kdor drugo govori, naklada zame. Migracije so samo še biznis. In to tudi sledi iz tega sporazuma. Celo poglavje v sporazumu je posvečeno temu, kako se bo zbiralo denar za pospeševanje migracij. Zanimivo. Zato sem rekel, da bi lahko ga imenovali Orwell-Soros. Orwell zato, ker temelji na laži, in Soros zaradi tega, ker daje možnost tistim, ki pri tem služijo, in v bistvu to tudi legalizira za naprej in nazaj. Kaj v resnici poteka pod krinko teh migracij? Poteka invazija pravega islama na Evropo. Kolikor hočete imate posnetkov, ko pridejo ljudje sem in vpijejo, mi smo islam, bomo vladali Evropi in podobno. In ne misliti, da je to neorganizirano. Tudi nekatere tajne službe so vpletene v to, in to iz azijskega ali maloazijskega območja. In to tudi vsi, ki se s tem ukvarjate, zelo dobro veste. Zato pa potem prihaja do absurda. Ali ni nenavadno, da ljudje zgubijo otroke, zgubijo familije, zgubijo starejše, zgubijo vse osebne dokumente; nikoli pa ne zgubijo novih iPhonov pa denarja. A ni to zanimivo? Kakšni begunci, ali karkoli ste jim že včasih rekli, pa so to?! To je organizirana invazija. In zdaj problem. Rekel sem, da je to invazija pravega islama. Kaj je rekel Erdogan? Erdogana je tudi treba poslušati. Erdogan je rekel, da je pravi islam vedno radikalen. Pa smo tam. In potem se dogaja tako kot v tisti pravljici, ki sem jo povedal na začetku. Izkušnja, ki so jo dobile vse države, je popolnoma nasprotna izhodišču, ki ste ga danes tukaj zagovarjali. »Ja, skupaj moramo to reševati.« Izhodišče, ki so ga v štirih letih doživele vse države na svoji koži, je, da se lahko zanesemo samo in izključno sami nase; pa na nikogar drugega. Tudi Italija v trenutku, ko jo je prevzel Salvini, zaprl meje in se je nehal ozirati na vse ostale in začel stvari postavljati na pravo mesto, se je začela reševati iz primeža, pa je izgledalo, da je že popolnoma povožena s poplavo migrantov. Se pravi, da se da, če se hoče. In ravno tako so primeri v Višegrajski skupini. To so države, katerih sodelovanje bi moralo biti za zgled Evropski uniji, in hkrati so države, ki znajo zaščititi svoje državljanke in državljane. In za to v resnici gre. Kajti ta akt zavajajočega imena temelji na laži, na laži, da so vse migracije vedno temelj prosperitete, temelj napredka, temelj razvoja in ne vem, kaj še vse. Ni res. To velja, dokler gre za posamične, normalne migracije, take kot smo jih razumeli nekoč. Ko pa gre za množične migracije ilegalnih migrantov, pa seveda to ne velja več, tudi če jih naknadno hočeš legalizirati, kot se poskuša s tem aktom. Kam potem to pripelje? Rekli ste – strašite. Ne vem, kdo straši, gospe in gospodje. Kolikor sem bral uradne statistike, smo v Sloveniji že imeli poskus umora z železno palico, telesni napad s poskusom umora, več primerov spolnega nasilja, rope, tatvine; in imeli smo tudi umor policista z mačeto. Ko sem o tem govoril dve leti nazaj, sem bil, tako kot vedno z vaše strani, zmerjan, da lažem, in to okoli dvajsetkrat. Potem je pa zadnjič prišel en policist in je to na televiziji povedal; a zdaj je pa vse v redu. Da bi pa kdo rekel – Oprostite, ker smo vas po krivem žalili; pa vam na misel ne pride. Za to je treba biti pa dedec. Tisto, kar je rešitev iz te zgodbe, je, prvič, da se najde način, da se od tega akta odstopi. To se da. Dokaz za to je Brazilija, ki je po zmagi desne strani brez problema odstopila od tega akta. S tem se neha dajati napačen signal migrantom, kako so tukaj dobrodošli, kako bomo vse sprejemali in podobno. In že to reši precejšen del problema. Potem je treba zaščititi svoje meje in potem je treba poskrbeti za svoje državljanke in državljane, vse, brez izjeme, da živijo lahko človeka vredno življenje. In treba je ohraniti Slovenijo v vseh njenih kvalitetah. Kaj Slovenija v resnici je? Če pogledate Temeljno ustavno listino, to je država slovenskega naroda. Slovenski narod je njen neločljiv konstitutivni del Slovenije. Če ga odstraniš, to ni več Slovenija, zato se mora prekiniti ta proces, ki traja, ko se uvaža migrante; zraven se pa vzpostavlja s strani levičarskih vlad tako neugodne pogoje za življenje in predvsem za podjetništvo, da se najsposobnejši mladi masovno odseljujejo v tujino. In s tem dejansko prihaja do menjave celotnega volilnega telesa. To je v resnici tisto, kar se dogaja v Sloveniji, dogaja se pa tudi v celi Evropi, ampak mi zdaj govorimo o Sloveniji. Da bi se izognili temu, da bi to odločitev, ki je izjemno pomembna in je po pomenu praktično uresničevanje temeljne pravice, neodtujljive pravice vsakega naroda do samoodločbe, ste iskali vse možne razloge: da to ni možno, da vprašanje ni jasno in podobno. Seveda lahko najdete tisoč in en razlog, da prikrijete svoj strah. Strah, da bi se soočili z voljo ljudi. Osebno sem prepričan, da si ljudje želijo, da bi Slovenija ostala varna demokratična država, država slovenskega naroda ter vseh državljank in državljanov, ki tu živimo; in da imajo vedno prednost domači pred tujci. Vprašanje, ob katerega ste se spotikali; že takrat, ko smo predstavili to, pa potem še najmanj desetkrat sem povedal, da je kadarkoli možno spremeniti, ker bi ga zdaj morali, jasno, ker so se stvari spremenile. Zdaj ne gre za to, da ne bi pristopili k temu aktu, ampak da bi od njega odstopili. Ampak to je mogoče spremeniti kadarkoli. Kot predlagatelj sem pripravljen to storiti zdajle, če to želite, to je najmanjši problem. Glede na vaše izjave močno dvomim, da je za to realna volja. Kaj bi pomenilo, če to sprejmemo? Nič, da se zanesemo sami nase in da začnemo stvari urejati tako, kot je treba; in da to upoštevamo potem pri sprejemanju aktov. Jaz trdim, da v resnici za to sploh gre. Ves čas se je lažno operiralo s tem, kaj je cilj te nesrečne pogodbe z bombastičnim imenom Globalni sporazum o varnih, urejenih in zakonitih migracijah. V resnici je že sam akt utemeljen na laži, kot sem že povedal, da so vse migracije pozitivne in vse so vir napredka. To ne drži. Ko gre za množične migracije, je situacija žal ravno nasprotna. Ampak še nekaj drugega je. Ves čas se je trdilo, od prve dne, to je trdil gospod Šarec kot predsednik Vlade, gospod Cerar kot zunanji minister pa še cela množica drugih, da ta akt ne zavezuje. To je pa, gospe in gospodje, če spustimo politično korektnost, čisto navadna laž. To sploh ni manipuliranje, ampak je laž. Ta akt še kako zavezuje. Drugo je, da ni iztožljiv neposredno, ker ni nekaj, kar bi bilo možno uveljavljati na sodišču. Zavezuje pa politično. Pred domačo in mednarodno javnostjo, zlasti pred mednarodno. In še kako zavezuje. V globalnem sporazumu imate 46-krat besede: »zavezujemo se«, »naredili bom to«, »sprejeli bomo to«; še celo formulacije so: »sprejeli, uveljavili, obdržali bomo« in tako naprej. In potem rečete, da to ne zavezuje. Seveda zavezuje, saj zato ste pa pristopili k njemu. Če ne bi k ničemur zavezoval, ne bi nihče pristopil. To vsi dobro veste. To je bil tudi razlog, zaradi katerega ste to prvotno skrivali, sprejemali v očitnem nasprotju z zakoni in ustavo. Ko se je enkrat sprejel oziroma razglasil v Marakešu, tja nihče niti ni upal iti slikati, ste poslali enega uradnika. Če bi iskreno verjeli, da je to nekaj pozitivnega za Slovenijo, bi vsi v vrsti stali in bi se sončku nastavljali pa kameram. Pa se niste. Skrili ste se, ker vas je sram; in upravičeno vas je sram. Zaradi kršitev v postopku in zaradi vsebine. Kaj vse v praksi to prinaša? Mislim, da je ključni del tega globalnega dogovora v resnici tisti del, ki se dotika cenzure. Ta se že uveljavlja, to sploh ni res, da se tega akta ne bo uveljavilo, ta se že uveljavlja. Zdajle ste imeli že razpise – tudi Evropa ga je imela, mislim, da celo za 7 milijonov, z dodatno cenzuro na internetu – za preganjanje sovražnega govora, kot se temu zdaj reče. Pa vi vsi dobro veste, da sovražni govor sploh ni enoznačno pravno definiran. Recimo ugledni ustavni pravnik, ki je prav specialist za evropsko pravo, je rekel, da v nobenem primeru ni dopustno, da bi se omejevalo svobodo govora na administrativen način. Točno to delate in to se že dogaja. To dela trenutno, kot smo lahko brali, neka skupina tam; in to kobajagi zato, da ščiti, pri čemer se seveda skriva za jezikovno bariero. Slovenščino razume zelo malo ljudi. – Konec koncev Facebook in ostale baš briga, kaj tukaj imamo. In če imajo tukaj nekoga, ki jim gor lansira, blokirajo strani in se dogajajo neverjetne stvari. Meni osebno so izbrisali slike z državne proslave države Poljske, ki je enakopravna članica Evropske unije; pa državna proslava je bila, z obrazložitvijo, da gre za shod skrajnih desničarjev, nekaj takega. Res super. To je direktna kršitev svobode govora in svobode izražanja mnenja, katere merilo je to, da se dopušča nasprotna mnenja. Ali vi veste, da marakeški sporazum nasprotna mnenja prepoveduje in sankcionira? To vas je opozoril tudi Boštjan M. Zupančič. »Pakt tudi forsira cenzuro nasprotnih mnenj.« To je v očitnem in popolnem nasprotju z načelom svobode javne besede in svobode izražanja svojega mnenja. In zato v resnici hočete ta pakt očitno imeti, ker tega, kar se ustvarja, multikulturnosti, zaradi katere prihaja do neskončnih konfliktov in do občutka nevarnosti in še vseh drugih posledic, tudi za blaginjo države so samo negativne, do socialnega parazitizma, če hočete. In vsega tega ni mogoče vzdrževati brez nasilja. Tega pa ni mogoče vzpostaviti in obdržati, če se najprej ne vzpostavi cenzura oziroma okrni svoboda javne besede. In tako pridemo na konec tistega, kar sem postavil na začetku. Vsi veste, da, če se je kaj iz strani levice toliko let govorilo, da je treba biti toleranten, da je treba bit svobodoljuben, toleranten do vsega in vsakogar, do trenutka ko pride na oblast. Takrat pa hoče hitro utišat nasprotno stran. Je točno do pičice tisto, kar vi ta trenutek počnete, pa je to zgodba, ki je stara dolgo dolgo vrsto let. Če bi v Sloveniji veljale še tiste vrednote, tudi v vladajoči strukturi – med ljudmi sem prepričan, da so še vedno žive – kot so ob osamosvojitvi Slovenije, bi se vsi zavedali, da je Slovenija nastala na osnovi neodtujljive pravice naroda do samoodločbe. Dejansko do odločitve na referendumu. Tudi Ustava Republike Slovenije – kar preberite 2. člen – jo postavlja na prvo mesto. V Sloveniji ima glas ljudstvo, ga uresničuje neposredno in potem naprej posredno, po načelu delitve oblasti in tako naprej. Ampak neposredno je na prvem mestu. To ni naključje. To je prav zaradi tega, ker je bil neodtujljiva pravica do odločbe, tisti ustavnopravni temelj, na katerem smo zgradili samostojno Slovenijo. Zapisan je v Ustanovni listini Organizacije združenih narodov in je zapisan tudi v ustavnem temelju same države Slovenije. In tukaj gre za odločitev, na katero stran želimo iti, ali smer odprtih meja, sprejemanja migracij kot nekaj pozitivnega, dajanje prednosti tujcu pred domačim ali v nasprotno smer, da branimo svoje meje, branimo svojo državo, ohranimo svojo kulturo, svojo identiteto, slovenski jezik, da pač pričakujemo, da tisti, ki pride, da se v Sloveniji tistim, ki tu živimo, prilagodi, ne pa obratno. Ali pa če želite, da se postavi preprosto načelo, ki se po mojem mnenju ves čas danes skriva v ozadju. Mene ni strah, jaz nasprotno, sem predlagatelj tega, da stopimo pred ljudi, da zmerimo kdo ima prav, ali ljudje želijo eno ali drugo, samo potem se v naprej zavežimo, da bomo tak referendum spoštovali. In gre za vprašanje, daješ prednost tujcu ali daješ prednost svojim državljanom. In jaz bom vedno za tisto, najprej Slovenija.
Hvala lepa. Postopkovno, gospod Miha Kordiš. Izvoli.
Hvala za besedo, predsedujoči. Samo to bi rad dejal: The right can't meme. Desnica ne zna memat.
Gospod Kordiš, to ni bil postopkovni predlog. Upam, da se boš naučil, kaj je postopkovni predlog med sejo Državnega zbora in tudi za naprej to uporabil. Vsi prijavljeni, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Še je interes za prijavo. Preden sprožim postopek, še naslednje navodilo, če želi razpravljati tudi predstavnik predlagatelja mag. Branko Grims, prosim, da se prijavi s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru bo dobil besedo kot zadnji. Prosim za prijavo. Imamo pet prijavljenih. Vsak dobi pet minut. Najprej je na vrsti Željko Cigler. Izvoli.
Spoštovani podpredsednik, kolegice, kolegi! Današnja razprava je utrujajoča, vendar je zahtevna in pomembna za Republiko Slovenijo, predvsem pa odnose v državi in do tistega, kako nas opazuje svet okoli nas. Pri tem bi najprej postavil en formalni okvir, ki ga zelo jasno utemeljuje 3. člen Temeljne ustavne listine Republike Slovenije, v katerem piše: »Republika Slovenija zagotavlja varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin vsem osebam na ozemlju Republike Slovenije, ne glede na njihovo narodno pripadnost, brez sleherne diskriminacije, skladno z Ustavo Republike Slovenije in veljavnimi mednarodnimi pogodbami.« Tudi tistimi, ki govorijo o problematiki tujcev, beguncev. In o tem se je v Državnem zboru v prejšnjem mandatu jasno govorilo in se izpostavljalo, ko se je spreminjal zakon o tujcih, žal, v tej smeri, kot se je. In včeraj močno izpostavljeni 153. člen, ko se je želelo uveljavljati ustavno obtožbo predsedniku sedanje vlade, ta 153. člen v četrtem odstavku govori: »Dejanja državnih organov morajo temeljiti na zakonu ali na zakonitem predpisu.« Torej tudi na mednarodnih obveznostih, ki jih je ta država sprejela. In tudi, če bi uspela vlado sestaviti stranka, ki je danes predlagatelj tega referenduma, torej SDS, bi tudi oni morali skladno z veljavno podpisanim mednarodnimi pogodbami podpreti Globalni dogovor o varnih, urejenih in zakonitih migracijah. In rad bi povedal to, ko človek spremlja javnomnenjske raziskave v Sloveniji, poizkuša, ko posluša kontaktne oddaje ali bere pisma bralcev, bi rekel, da je imel kolega Baković prav, ko je prej rekel, v Sloveniji je večinsko mnenje za to, da gradimo mostove, varujmo človekove pravice in temeljne svoboščine vseh ljudi, še posebej tistih, ki so pri nas v Sloveniji, na našem ozemlju, in ne gradimo zidov. In za mene osebno je zahteva po referendumu, pomembnih demokratičnih volitvah, bi človek rekel, opredeljevanju ljudi v tej državi, zgrajena na neresnicah, na lažeh, na potvarjanjih, kar je danes bilo večkrat izpostavljeno in utemeljeno in samo malce bereš, spremljaš medije ali se sam zakoplješ v različne trditve, ugotoviš, da je to absolutno nepravilen in napačen pristop pri uveljavljanju določenega političnega ukrepa. In to mislim, da je zloraba tega ukrepa in tudi zloraba časa, ki ga tukaj v Državnem zboru rabimo za ta namen. In ko se tolikokrat reče »odgovornost do državljanov in prednost dati svojemu človeku«, bi rad rekel to, da prav predlagatelji so bili v zgodovini tisti, ki so sprejeli nekoč en čuveni zakon, ki je bila praktično nova ustava, ki je pomenil kršitev mnogih ustavnih in zakonitih pravic, socialnih, ekonomskih, tudi političnih, državljank in državljanov Slovenje. Mnoge od teh je potem Ustavno sodišče moralo popravljati, mnoge, in jih je razveljavljalo. Zgodovina nas nič ne uči. In kot se je prej povedalo, ko govorimo o državljanih in prednost in pozornost dati svojemu državljanu, veliko kolegic in kolegov je že to povedalo, ko se je govorilo o zajamčeni plači, se je predlagatelj, ki predlaga referendum, vzdržal dviga minimalne plače za delavce v Republiki Sloveniji. Ko se je govorili o dvigu denarne socialne pomoči in vzporedno s tem tudi varstvenih dodatkov upokojencev v Sloveniji, dobro, da so se dvignili, pripadajo jim te zadeve, ker dejansko, kot je tožilec Kozina nekoč rekel, višina minimalnega dohodka in tudi penzije je na kriminalni višini v naši Republiki Sloveniji. Bi rad rekel tole, da se tudi ni glasovalo. In zato bi jaz rekel, takšnih stvari ne moremo sprejemati. Niso krivi za sedanje stanje pri nas tujci, Romi, homoseksualci, begunci ali izbrisani, krivi smo tudi mi, ta zakonodajna oblast. In rad bi tole rekel, tujci želijo delati. Moj prijatelj Ahmad Šami je frizer, želi delati, striže in ni rasist. Gospod Grims, tudi vas bi ostrigel. Častim, če se za to odločite. Hvala.
Hvala lepa. Preden dam besedo naprej, bi predlagal, da najprej pogledate dobro kakšen izpisek glasovanja, preden kakšne trditve izrekate. Ker to, kar ste povedali, ni točno. Naslednji dobi besedo Jožef Lenart. Izvoli.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav, spoštovani kolegi poslanci, poslanke! Ne glede na to, da je bil na seji Odbora za zunanjo politiko zavrnjen predlog posvetovalnega referenduma o masovnih migracijah, moramo vedeti, da ga je vložila tretjina poslancev in poslank. Se pravi, imamo željo, da nekako izpolnjujemo tukaj voljo ljudstva, tako kot vi vsi prisotni. Poslanci koalicije ste sicer glasovali, kot je bilo mnenje Vlade, ne glede na dolgoročne posledice za svoje volivce, državljanke in morda tudi ne glede na nerazumevanje problema. Morda. Ampak tole bom rekel, dr. Miro Cerar kot minister za zunanje zadeve na Odboru za zunanje zadeve pač pove, da gre v tem sporazumu, dogovoru tudi za to in da se ne enači legalnih in ilegalnih migracij. Verjamem, da vsi nekako poskušajo delati v dobro ljudi, ampak tisti, ki smo pri zadnjem migrantskem valu lahko na svoje oči videli in spremljali te prišleke, ki so dejansko prehajali preko Slovenije, vam moram reči, da tudi tisti, ki živijo pri meji s Hrvaško, imajo sedaj čisto drugačen pogled, ker so si to v živo pogledali. Ne govorim, da so vsi prišleki nedobrodošli. Tisti, za katere imamo delo, so dobrodošli, to je v redu. Ampak nekako kritična masa teh ljudi lahko naredi hude reči. Tako je bil, recimo, uničen završki stadion, tako so bile potem uničene hiše od ljudi, ki so jim dali zavetje. Notri so pa skurili vrata, polkna, vse kar je bilo možno, so skurili, pa bi lahko poskrbeli zunaj za drva. Ampak te hiše potem niso več bile vredne nič. Država je pa tem ljudem, ki so posodili te hiše za te prišleke, dejansko obljubila tudi neka nadomestila, tako da nekako reši problem. Pri teh prehodih se ogromno ljudi tudi izgubi, se pravi, kako bi nam lahko sedaj notranji minister ali zunanji minister govorila, da ni nobenega problema s temi ljudmi, če tudi za tiste, ki so takrat šli preko, ne vemo, kje so. Za veliko število ljudi ne vemo, kje so. Eni so se izgubili v Sloveniji, eni so se izgubili v Italiji, nekateri so do sedaj že naredili kazniva dejanja, nekateri živijo v Sloveniji že 20 let, so bili obsojeni za vlome in tako naprej in jih nihče ne izsledi oziroma izžene iz te države, ko delajo tukaj kraval. Se pravi, mi imamo nekakšna zagotovila, da bomo za svoje ljudi poskrbeli, pa tega dejansko ne delamo, govorimo pa veliko. Veste, mislim, da je vse preveč Slovencev ravnodušnih, kaj bo z nami, kaj bo s to državo, tako kot Evropejcev, kaj bo z Evropo. Takrat, ko pa pride do kritične mase, kot se je zgodilo v Stockholmu, kot se je zgodilo v Malmöju, takrat pa panika. In sedaj bi nam ljuba Evropa te ljudi potem pošiljala z nekimi kvotami nazaj. In tudi v marakeški se gre za to, da bomo dobili kvote. Ampak takrat, ko nam bodo določili 6 tisoč, da jih moramo sprejeti, bomo Slovenci spet rekli kot pridni Slovenci, ja, v redu je, bomo vzeli. In to so takšne kvote, ko so potem številke za nas lahko zelo zaskrbljujoče. V Slovenski demokratski stranki pa tudi sam se zavzemam za to, da bi se pomagalo tem ljudem, ampak naj se jim pomaga v njihovih izvornih državah. Evropska unija je imela nekakšne načrte, kako bo reševala stvari, zdaj so pa ji spolzele iz rok in zdaj na nas prelagati s takšnimi deklaracijami neko odgovornost, soodgovornost za to stanje, ki so ga naredili. Naj jih vzamejo sami, če so jih vabili. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji dobi besedo Miha Kordiš. Izvoli.
Hvala za besedo, predsedujoči. V prvi polovici te razprave so se pogosto znašle neke trditve, ki so se potem malo umirile v drugi polovici razprave in se zato nisem uspel nanje odzvati. In sicer so to trditve, ki slikajo celotno skupino ljudi kot nasilne migrante, ki koljejo, ki pobijajo, ki izsiljujejo, ki terorizirajo in ne vem kaj še vse. Seveda to predlagatelji iz vrst skrajne desnice zvito predstavljajo kot posamezne primere, ampak je precej očitno, da s to retorično operacijo zgolj prikrivajo določene lastnosti, ki jih želijo projicirati na celotno družbeno skupino. Seveda ne zaradi tega, ker bi bila ta družbena skupina kulturno ali genetsko ali karkoli takega nagnjena k nasilju, k razbijanju in nevklapljanju v družbo, ampak zaradi tega, ker na tak način gradijo ksenofobno, rasistično, blokovsko podobo prišlekov iz tretjega sveta zgolj zaradi svojega lastnega političnega EPP, ki mu nese zgolj in samo do promocije sovraštva. Bi se pa vseeno podrobneje odzval na vse te konkretne primere nasilja, ki jih skrajna desnica navaja. Sprva bi se odzval s tem, da gre v veliki meri za napihnjene zgodbe oziroma kar za neposredni fake news. Na več kot enem primeru, ki so jih danes predlagatelji izpostavili, se je to izkazalo za resnično, torej da gre za navaden fake news. Kot drugo, skrajna desnica ta fake news še dodatno podpihuje za uporabo svojih lastnih komunikacijskih inštrumentov, z namenskim širjenjem in hajpanjem po socialnih omrežjih pa privatnimi mediji, v našemu slučaju sofinanciranimi iz fašistične Madžarske in tako naprej. Potem pa pride parlamentarna razprava in potem ti isti ljudje in iste strukture, ki stojijo za tem fake newsom, razlagajo: »Ja, veste, mediji so pisali o tem incidentu, o onem incidentu [[…]]« Pri tem, da so vse te izpostave, tudi tiste, ki se dejansko zgodijo, že v startu zelo jasno rasistično profilirane, torej niso osredinjene. Zgodil se je primer nasilja med dvema človekoma. Zakaj se je to zgodilo? To se ne bi smelo zgoditi. Ampak lahko beremo naslove, kako je temnopolti nelegalni migrant pretepel babico ali karkoli že ste danes govorili. Skratka, to je prvi odziv na te izpostavitve, kako gre za trumo nekih nasilnih ljudi. Skratka, v veliki meri gre za fake news. Drugi odziv vzame pod drobnogled stvarnost, v kateri se ti prišleki v ciljnih državah, tudi pri nas, znajdejo. In znajdejo se zaradi politik, istih politik, ki jih predlagatelji skrajne desne advocirajo tudi pri nas. To so politike getoizacije. Namesto, da bi poskrbeli za vključevanje teh ljudi v družbo, namesto, da bi jim pomagali, da si na novo zgradijo pri nas svoja življenja, vzporedno s tem, ko jim pomagamo nazaj vzpostaviti svoje domovine – kaj se zdaj dogaja in kaj advocira desnica? Več ekonomskega izkoriščanja za države tretjega sveta, več bomb nad države tretjega sveta, v domovini pa getoizacija teh ljudi, da se jih stisne, da se jih pritisne, se jim vzame kakršnekoli perspektivo, se jih obravnava tam kot navadno živino. A vi veste, kakšne psihološke posledice to potegne za sabo za ljudi? Vsakemu se zmeša. Vsakemu se zmeša, pa ne samo zaradi balkanske poti in vseh grozot, ki so se tam beguncem dogajale, ne, zaradi grozot, ki se ljudem dogajajo tukaj in v drugih ciljnih državah. Zmeša se jim od vseh teh pritiskov, film se jim strga. Kar je najbolj normalno, zelo žalostno, tragično, ampak, če država z njimi ravna kot z živino, s komerkoli, s katerimkoli človekom, če država z njim ravna kot z živino, bo potem ta človek živina tudi postal. Kot tretji odziv bi rad spomnil na incident, ki se je zgodil pred sodnijo 20. aprila leta 2017, ko je tam navijaški podpornik Janeza Janše slovenskemu brezdomcu iztrgal berglo iz rok in ga pretepel s to isto njegovo berglo. Tudi to je obraz skrajne desnice. Pa ta človek ni bil temnopolt.
Hvala lepa. Gospod Kordiš, tudi na tistih slikah s Kotnikove ne vi ne nekateri drugi poslanci Levice in SD ne izgledate ravno miroljubni. S stisnjenimi pestmi, oboroženi in ni treba, da grozite komurkoli in okarakterizirate kogarkoli, ste sami dovolj pokazali svoje zadeve. Želite govoriti o uporabi Poslovnika? [[Oglašanje iz dvorane]] Dobro, bomo videli. Izvoli.
Hvala, predsedujoči. Prepričan sem, da vsebinske intervencije iz mesta predsednika Državnega zbora niso v skladu s poslovnikom tega državnega zbora, sploh ko so uporabljene tako zelo ciljno, kot poskus diskreditacije točno določenega poslanca in točno določene Poslanske skupine, z narativom iz druge strani točno določene druge poslanske skupine, v temu slučaju skrajne desnice. Ob tem pa še podčrtane in zabeljene z lažmi. Tako da predsedujoči, protestiram.
Lahko protestirate. Dejstvo je, da to obstaja, te slike so verodostojne in tam ste posneti. [[oglašanje iz dvorane]] . Bomo prekinili tukaj s postopkovnimi zadevami. Želite, gospod Cigler? [[Oglašanje iz dvorane]] Ni replik v podaljških. Naslednji dobi besedo gospod Aleksander Reberšek. [[Oglašanje iz dvorane]] Imam. Celo prekinil bi vas lahko, celo prekinil bi vas lahko. Izvolite, gospod Reberšek.
Hvala lepa za besedo. Jaz sem mislil, da danes ne bom slišal in videl ničesar novega, da sem, kar se tiče migracij, že veliko izvedel, pa vendar zgodilo se je nekaj, kar vzbuja veliko optimizma. Poslanec Levice je v Državni zbor prinesel Sveto pismo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovane državljanke, spoštovani državljani, še je upanje za Slovenijo. Medtem Nova Slovenija stališča do migracij ni spreminjala. Še vedno nasprotujemo marakeški deklaraciji, prav tako še vedno zagovarjamo politiko nadzorovanih meja, kjer je treba preprečiti vse ilegalne prehode. Predvsem pa smo mnenja, da je vzroke migracij treba reševati na samem izvoru. Kar se tiče referenduma, naj povem naslednje. Če bi referendum bil vložen pravočasno, se pravi pred glasovanjem o dogovoru v Marakešu, in če bi referendum bil zavezujoč, potem bi bilo edino pravilno, da ga tudi podpremo. Danes pa, ko je tudi s podporo Slovenije, slovenske vlade dogovor o migracijah že sprejet, je po toči zvoniti prepozno. Posvetovalni referendum je torej draga anketa, v tem trenutku pa še prepozna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnji dobi besedo še predlagatelj mag. Brank Grims. Izvoli.
Hvala. Gospod Kordiš, jaz vam predlagam, da te svoje fake news, kot pravite, o zločinih, greste razložiti svojcem umorjenega policista, zlasti njegovi ženi, ki sta bila komaj poročena. Bi bilo zelo zanimivo slišati, kako bodo sprejeli vašo teorijo o fake news. Ahmad Šami naj gre pa raje domov postriči svoje otroke in naj ostane z njimi, ga sigurno potrebujejo, verjemite mi. Zdaj pa, ko govorite o skrajnežih. Kdaj je skrajnež? Skrajnež je tisti v politiki, ki je pripravljen za dosego političnih ciljen uporabiti nasilje. Jaz sem videl samo levičarje, zakrinkane, s koli v rokah, ki so stali na Kotnikovi, pripravljeni, da uporabijo nasilje proti svojemu narodu. Na desni strani ne poznam ene osebe v celi Sloveniji, ki bi bila pripravljena za dosego političnih ciljev poseči po nasilju. In za vami so stali gospod Kordiš, je stala gospa Tanja Fajon. In povej mi, s kom se družiš, in povem ti, kdo si. Če pa pogledamo še, kdo se z njimi druži, pa postane sploh zabavno. Toliko kar se tega tiče, kdo je skrajnež. Se pravi, imamo leve skrajneže v Sloveniji, desnih ni. Drugo, kar je, je vprašanje človekovih pravic. Človekove pravice v Sloveniji garantirajo ustava in veljavni pravni akti, pravni red Republike Slovenije. Se pravi, to z globalnim sporazumom veze nima. Vam lahko črkujem. Neodvisno od njega, vse pravice so zagotovljene vsakomur z veljavnim pravnim redom republike Slovenije in mednarodnimi akt, ki Slovenijo zavezujejo, seveda. Problem tega globalnega sporazuma je ravno v tem, da hoče vzpostaviti novo človekovo pravico, pravico do migracije, skozi stranka vrata. To pa ni bila človekova pravica in nikoli ne sme postati človekova pravica, kajti sicer bomo imeli tisto, kar sem povedal na začetku – globalni socializem z enakostjo v propadu in revščini. Rečeno je bilo, SDS bi morala sprejeti globalni sporazum, če bi bila na oblasti. Jaz ne vem, kako si vi predstavljate oblast, ampak tisti, ki ima vzvode oblasti, se pravi večino v parlamentu in vlado, odloča o tem, kaj bo sprejel ali pa je demokrat in prepusti to odločitev, ko gre za usodne stvari, ljudstvu. In to vam mi predlagamo. Vi imate v resnici vse v rokah. Če bi mi bili na oblasti, se o tem sploh ne bi pogovarjali, ker nobenemu od nas na kraj pametni ne pade, da bi tole sprejel. Ampak vam pa predlagamo, bodite demokrati, prepustite to odločitev ljudstvu. Ne vem, česa se tako bojite, saj ste sami rekli, da je velikanska večina ljudi za mostove, za odprtost. Ja prav, potem pa pojdimo na referendum, potem bomo mi poraženi, jaz se vam bom tukaj opravičil, brez skrbi. Nobenega problema. Ljudstvo ima zmeraj prav. Samo dajte mu priložnost, da ljudstvo samo odloči. To je demokratično, gospe in gospodje. Kaj je alternativa temu, kar prinaša globalni sporazum, seveda s stalnimi neomejenimi migracijami, ki se vse legalizirajo in ki se jih plačuje v nedogled? Alternativa temu je, da krepiš svoj narod, da se vrneš k vrednotam, na katerih je nastala ta država, da jemlješ družino kot tisto temeljno celico, ki jo je treba krepiti, tudi finančno. In ne, da daješ za migrante za prehrano 6 milijonov en dan, ne da daješ za migrante za postelje 4 milijone drugi dan, ne da daješ za migrante za bajte ne vem koliko milijonov tretji dan in da jim zraven gradiš še ne vem koliko prostorov četrti dan. Ampak ta denar preprosto nameniš slovenskim otrokom, slovenskim družinam in s tem tudi poskušaš v največji možni meri vplivati na povečanje rodnosti. To se da. Ravno sosednja Madžarska, ki jo tako radi kritizirate, je fantastičen zgled, da se to da, ker so tam uspeli povečati rodnost svojega naroda. In ni potrebno nobenih migracij, poglej, vsi ti problemi iznenada odpadejo. Ni nobenega problema več. Kako preproste so rešitve, če jih samo hočemo videti. Gre samo za to vprašanje, ali to temeljno dilemo nadaljnjega razvoja Slovenije, bodisi kot države slovenskega naroda, kot piše v slovenski ustavi, ter vseh državljank in državljanov, ki tu živijo, ki ubranijo svojo identiteto, ki hranijo svojo kulturo, jo krepijo, pravo kulturo, ki skrbijo za svoj jezik, ali to ohraniš tudi za naslednje rodove ali pa rečeš, to ni nič vredno in pojdimo po poti, ki jo prinaša globalni sporazum, odprimo meje in dobrodošli migranti. Kot rečeno, jaz sem vedno za logiko Najprej Slovenija!
Hvala lepa. Izvoli, postopkovno.
Hvala lepa. Gospod podpredsednik, vas in gospoda Grimsa moram opozoriti, da je šlo za sprevračanje dejstev. Takrat na Kotnikovi je šlo za to, da so se ljudje postavili v bran beguncem, s katerimi je hotela fizično obračunati večja skupina ljudi [[…]]
Spoštovani, gospod Cigler, kje je postopkovni predlog?
[[…]]tudi jaz sem tam stal. Upam, da smo stali na pravi strani [[…]]
Kje je postopkovni predlog? Ga ni. Dobro. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da se razpiše posvetovalni referendum o obravnavi migracij, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 4. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Lahko noč!