Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 18. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Melita Župevc, gospa Maja Dimitrovski, gospod Roberto Battelli, gospod Srečko Meh, gospod Jožef Kavtičnik in gospod Mirko Brulc, ki bo odsoten od 16. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA ZA URAVNOTEŽENJE JAVNIH FINANC V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 5 tisoč volivk in volivcev. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za finance in monetarno politiko predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem podpredsedniku odbora za finance za dopolnilno obrazložitev. Mislim pa, da ga ta hip še ni v dvorani, zato prehajamo na besedo, ki jo dajem predstavniku predlagatelja predloga zakona gospodu Mihi Molanu za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Izvolite, gospod Molan.
Hvala, gospod predsednik Državnega zbora, poslanke in poslanci, gospa državna sekretarka, vsem lep pozdrav! Pred nami je predlog za spremembo in dopolnitev znamenitega ZUJF, in sicer 101. člena, ki v bistvu posega v pridobljene pravice vojnih veteranov in s svojo vsebino razvrednoti celoten Zakon o vojnih veteranih. Naj uvodoma povem, da smo imeli v veteranskih organizacijah kar nekaj pomislekov, ali naj na tej predstavi danes, ki ji lahko rečemo tudi farsa, sploh sodelujemo, saj je dejstvo, da je odločitev že sprejeta in to ne v tej dvorani, kjer naj bi se kresala različna mnenja in sprejemale odločitve. Kljub temu bom skušal v teh nekaj minutah, ki ste nam jih namenili, podati nekatere naše poglede na to problematiko. Vsebinsko je obrazložitev usklajena v obeh veteranskih organizacijah, pobudnicah zbiranja podpisov, to je v Zvezi veteranov vojne za Slovenijo in v Zvezi policijskih veteranskih društev Sever. Za zbiranje podpisov volivk in volivcev smo se odločili iz več razlogov, pa naj navedem vsaj dva. Prvič, odsotnost vsakršnega dialoga ob nastajanju in sprejemanju zakona, ki je bistveno posegel v pravice vojnih veteranov, saj je odvzel v bistvu vse, kar so vojni veterani v preteklosti dobili kot obliko odškodnine za moralno in fizično škodo, ki so jo utrpeli med aktivnim opravljanjem vojaške službe in je to zgolj odškodnina za njihovo trpljenje, nikakor pa ne plačilo ali celo socialna podpora. Torej velika večina vojnih veteranov tovrstne odškodnine nima več in je Zakon vojnih veteranov izgubil svoj smisel. Še enkrat, v temu primeru ne gre za finančno, temveč civilizacijsko in kulturno vprašanje. Drugič, diskriminatorna obravnava; nekatere kategorije prizadetih ljudi v vojnah so ohranile vse pravice, vključno z dodatnimi zdravstvenimi zavarovanji. Postavlja se vprašanje, ali je bilo trpljenje enih hujše od drugih oziroma ali so eni vredni več, drugi manj. Vse spoštovanje do žrtev vojnega nasilja, vendar pa so s takšno zakonsko ureditvijo narejene krivice, ki niso sprejemljive. Ne želimo se z nikomer primerjati, vendar pa tudi ne dovolimo, da se na tako vulgaren način tepta naše državljanstvo. Vojni veterani smo pripravljeni deliti usodo slovenskega naroda v kriznih časih. Smo vam povedali, da za njihov nastanek nimamo mi nobenih zaslug in zato smo pristajali, da se materialne pravice iz Zakona o vojnih veteranih začasno suspendirajo, nikakor pa ne pristajamo, da je to trajna rešitev. Zato smo zbrali potrebne podpise za vložitev zakonske pobude, ki naj ukrep odvzema pravice do plačila dodatnega zdravstvenega zavarovanja uvrsti med začasne ukrepe, in sicer za čas trajne krize in se ta pravica vojnim veteranom po porastu bruto domačega proizvoda za 2 % v naslednjem letu vrne. Podobna sprememba ZUJF, sicer nekoliko širša, kot je predlagana sedaj, je bila po vložitvi in podpori nekaterih poslancev, hvala jim za to dejanje, obravnavana na 10. seji Državnega zbora konec januarja tega leta in je bila iz vsebinskih razlogov zavrnjena. Na seji Državnega zbora ni bilo nobenih formalnih pomislekov, po mnenju sedanje vlade pa predlog zakona ni ustrezen s pravnosistemskega vidika, čeprav podpira Vlada predlagane vsebinske rešitve in bo pripravila ustrezen predlog sprememb Zakona o vojnih veteranih, tako je vsaj v mnenju napisano. Po naših informacijah je tudi v Vladi od julija letos prišlo do spremembe stališča, saj ni več enotne podpore tem spremembam. Če torej formalnega razloga ni bilo januarja letos, saj predstavnik Vlade takratni minister Vizjak tega ni povedal, ne vemo, kje so naenkrat nastali ti razlogi. Očitno so dovoljena vsa sredstva, tudi neki formalnopravni razlogi, da se obdrži v veljavi zakonska določba, ki je diskriminatorna in ponižujoča za vse vojne veterane. Nerazumljivo nam je, kaj se je v teh nekaj mesecih zgodilo, da ste tako spremenili svoja mnenja in stališča ter s pomočjo državne administracije, ki namesto da bi iskala ustrezne rešitve in delovala v dobrobit prebivalstva, vlaga vse napore, kako najti neke formalne razloge, da se neustavni zakon obdrži pri življenju. Če kljub opozorilom strokovne kot laične javnosti o spremembah ZUJF niste videli, kar je videla večina pravno neukega prebivalstva, da so določila ZUJF neustavna oziroma ste sprejeli neustavno odločitev, potem sedaj resnično ne vidim [[...]] [[znak za konec razprave]] V redu, očitno je potekel čas. Hvala lepa.
Lahko dokončate misel, ni težav. Kar izvolite, gospod, in dokončajte misel.
To je lepa sporočilna vrednost, saj daje bodočim generacijam sporočilo, da se domovine ne splača braniti, ker postanejo branitelji po nekaj letih moteč faktor. Prepričan sem, da je ta predlog ustrezen, da ni nobene protiustavne odločbe v njem, nobene protizakonitosti, in zato vas pozivam, da ta predlog podprete. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Za uvodno predstavitev stališč do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavnici Vlade mag. Mateji Vraničar. Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, gospe in gospodje poslanci! S prelaganim zakonom se posega v 101., 231. in 250 člen Zakona o uravnoteženju javnih financ. Te določbe oziroma ti členi Zakona o uravnoteženju javnih financ so s svojo uveljavitvijo pravzaprav postali vsebina Zakona o javnih financah. Zaradi tega je Vlada s pravnosistemskega vidika ugotovila podobno kot tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, da bi za ureditev problematike, na katero opozarjajo predlagatelji zakona, morali spremeniti Zakon o vojnih veteranih in ne zadošča samo sprememba Zakona za uravnoteženje javnih financ. Glede na to je Vlada že v juliju letošnjega leta sprejela stališče, da ne podpira predloga zakona, ki ga je v zakonodajni postopek vložila skupina 5 tisočih volivk in volivcev, vendar pa se je hkrati formalno tudi z mnenjem zavezala, da bo predlagala ustrezen predlog sprememb in dopolnitev Zakona o vojnih veteranih, saj niso sporne vsebinske rešitve, ki jih prinaša predlog zakona, ampak način, kako se poskuša neustrezna ureditev spremeniti oziroma odpraviti. Upoštevaje navedeno in upoštevaje tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora Vlada podpira stališče matičnega delovnega telesa in predlaga Državnemu zboru, da sprememb Zakona za uravnoteženje javnih financ ne podpre. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. In sledijo še predstavitve stališč poslanskih skupin. Gospod Matjaž Han bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Državna sekretarka, spoštovani gospod Molan, spoštovani in spoštovane tudi predstavniki veteranskih združenj na balkonu! Danes obravnavamo predlog zakona, ki ga je vložila skupina več kot 5 tisoč volivk in volivcev na pobudo Zveze veteranov vojne za Slovenijo in Zveze policijskih veteranskih društev Sever. Z rešitvami predloga zakona se zasleduje zelo legitimen cilj, to pa je ohranitev oziroma povrnitev obsega pravic iz dodatnega zdravstvenega zavarovanja za vojne veterane ter za druge kategorije upravičencev, kot je bilo to do uveljavitve zloglasnega ZUJF zagotovljeno po Zakonu o vojnih veteranih. Zakon o vojnih veteranih v povezavi z ZUJF namreč zdaj določa spremenjene pogoje za pridobitev in uživanje pravic do zdravstvenega varstva od 1. 1. leta 2013 dalje. Vojnemu veteranu se zagotavlja plačilo zdravstvenih storitev tudi po 1. 1. 2013 v višini razlike do polne vrednosti storitev, zagotovljenih v okviru obveznega zavarovanja, vendar le, če prejema veteranski dodatek ali če izpolnjuje pogoje za pridobitev veteranskega dodatka. Naj na tem mestu, spoštovani, spomnim, da sem pred dobrim letom dni skupaj s poslanskimi kolegicami in kolegi iz vrst Socialnih demokratov in Pozitivne Slovenije vložil v zakonodajni postopek predlog zakona z zelo podobno vsebino. Upam si celo trditi, da je ta predlog zakona, ki ga danes obravnavamo, povzet ravno po našem predlogu zakona. Ob vložitvi predloga zakona smo se predlagatelji tedaj zelo dobro zavedali težke javnofinančne situacije v državi, zato smo želeli preprečiti predvsem trajen odvzem pravice do plačila zdravstvenih storitev v višini razlike do polne vrednosti storitev, zagotovljene v okviru obveznega zavarovanja. Zato smo predlagali rešitev, in sicer da bi se v letu vzpostavitve uravnoteženih javnih financ oziroma v letu, v katerem gospodarska rast preseže 2,5 % družbenega bruto proizvoda, povrnilo enako varstvo pravic vojnim veteranom na področju zdravstvenega varstva, kot je bilo pred uveljavitvijo tako imenovanega ZUJF. Socialni demokrati zato podpiramo vsebino in namen, ki jo zasleduje predlog zakona, obenem pa soglašamo z Vlado, ki opozarja na to, da bi bilo s pravnosistemskega vidika bolje takšne rešitve uveljaviti v Zakonu o vojnih veteranih. Verjamemo pa, da bo zato Vlada v najkrajšem času, poudarjamo v najkrajšem času, pripravila ustrezno novelo Zakona o vojnih veteranih, s katero bomo dejansko uveljavili rešitve tega zakonskega predloga in morda še najpomembnejše, spoštovani in spoštovane, s katerim bomo vsaj na simbolni ravni vojnim veteranom izrekli opravičilo za prekomeren poseg v njihove pravice ter tudi za vrednotenje njihovega prispevka za samostojno Slovenijo. To mislim, da smo dolžni vsi skupaj storiti. Zato bomo Socialni demokrati pri tem tudi vztrajali. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Marko Pavlišč bo predstavil stališče Poslanske skupine Državljanske liste.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani prisotni! V Državljanski listi smo se pri odločanju, kaj narediti s tem predlogom zakona, v veliki meri oprli na mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona ocenila zelo kritično in izrazila mnenje, da bi ga bilo potrebno precej amandmirati, da bi bil nomotehnično primeren. Pojavila so se tudi različna mnenja o ustreznosti noveliranja ZUJF, ker bi bilo primernejše, da se novelira področni zakon. Vsebinsko pa ne moremo mimo težkega finančnega stanja države, kjer še vedno porabimo več, kot zberemo in moramo prenehati z dosedanjo prakso priznavanja pravic brez ustreznih finančnih virov. Ravno tako nasprotujemo sprejemanju zakonov na zalogo, kjer pravice vežemo na doseženo stopnjo gospodarske rasti ali kaj podobnega. S tem le povečujemo pravno negotovost in zamegljujemo slovenski sistem socialnega varstva. Kot v posmeh pregovoru, kdor hitro da, dvakrat da, se ukvarjamo z idejami, kako bi dali, da vseeno ne bi dali, če pa že, pa vsaj ne sedaj, ampak nekoč V Državljanski listi zagovarjamo enostavno in transparentno zakonodajo. Zaradi vsega navedenega v Državljanski listi ocenjujemo, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospod Janez Ribič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, gospe poslanke in poslanci, predstavnik veteranske organizacije, lepo pozdravljeni! Res se je Zakon o uravnoteženju javnih financ, ki je v lanskem letu posegel v več kot 40 zakonov, dotaknil tudi zakonodaje glede vojnih veteranov. Tako je posegel tudi v plačilo dodatnega zdravstvenega zavarovanja veteranom vojne za Slovenijo iz državnega proračuna. Takratna koalicija, v kateri je sodelovala tudi Slovenska ljudska stranka, se je zavedala, da je poseg v proračunske odhodke edina rešitev, da se iztrgamo iz cikla nenadzorovanega zadolževanja države. Vendar ukrepe smo na vseh ravneh poskušali uravnavati tako, da nismo dodatno obremenjevali najšibkejših slojev oziroma ljudi z manjšimi dohodki. Tako se tudi vojnim veteranom pravica do plačila premije dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja od 1. januarja 2013 zagotavlja selektivno ob izpolnjevanju starostnega pogoja in pogojev za pridobitev veteranskega dodatka. Gre torej za ukrep, ki sovpada s krizno finančno situacijo v državi. Veteranske organizacije so vložile predlog popravkov zakona, ki ima v osnovi namen, da se plačilo tega zavarovanja iz proračuna vrne vsem veteranom v prvem letu po tistem, ko bo gospodarska rast presegala 2,5 %. Pustimo sedaj ob strani nomotehnične pomanjkljivosti in neustrezno normiranje zakona, zaradi katerih danes po navedbah Vlade tudi ugotavljamo, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Če se še nekoliko vrnem k vsebini. V Slovenski ljudski stranki se strinjamo, da se ob izboljšanju gospodarskega stanja v državi vrne tudi ta dodatek vsem vojnim veteranom. Prepričan sem, da si to zaslužijo. Vendar mora biti to res takrat, ko se bo nakazal tudi trend okrevanja slovenskega gospodarstva in ne samo začasen skok gospodarske aktivnosti. Zagotovo ni nikomur v interesu, da bi morali to rešitev potem še enkrat popravljati, ker bi se izkazalo, da situacija ni nič kaj boljša. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo želeli biti proaktivni in zato smo kar nekaj časa posvetili iskanju idej, na kakšen način bi lahko to zadevo rešili, da bi bila pravična, a hkrati, da bi šla v okvir javnofinančne situacije. V tej smeri predlagamo nekoliko drugačno različico popravka zakonodaje. Pripravite zakon, ki bo pravico do plačanega dopolnilnega zavarovanja za vse veterane vrnil takrat, ko bo gospodarska ras v treh zaporednih letih presegala 2 % bruto družbenega proizvoda. Namreč, to bo res tisti pravi signal, da se trend obrača in da Slovenija gospodarsko tudi dolgoročno okreva. To bo signal, da je na pravi poti, da uredi svoje javne finance. Ob urejenih in uravnoteženih javnih financah pa sem prepričan, da se bo našel tudi denar za veterane vojne za Slovenijo. Dejstvo je, da bi država vsaj v času, ko ni v krizi, zagotovo morala pokazati hvaležnost tistim, ki so tvegali življenja za našo samostojnost. Predstavnik Vlade je sicer na pristojnem odboru zelo vehementno obljubil, da bo Vlada pripravila ustrezne popravke zakona, ki bodo to zadevo uredili tako, kot so predlagale veteranske organizacije. V Slovenski ljudski stranki z zanimanjem pričakujemo, kaj bo iz te obljube nastalo. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospa Marija Plevčak bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem navzočim! Predlog sklepa matičnega odbora, Odbora za finance, se glasi, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Sklep je bil oblikovan na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora in tudi po mnenju Vlade. Iz teh mnenj oziroma pripomb jasno izhaja, da zakon ni ustrezen s pravnosistemskega vidika. Vsebina predloga je umeščena v napačen zakon. Predlog ima takšne pomanjkljivosti in nedoslednosti, ki povzročajo neskladnost z ustavo oziroma protiustavnost. Poslanke in poslanci Demokratične stranke upokojencev se strinjamo s sklepom matičnega odbora in ga bomo torej pri glasovanju podprli. Glede same vsebine zakona, to je glede vračila pravice do plačila dodatnega zdravstvenega zavarovanja vsem vojnim veteranom, pa Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev za sedaj še ne bo zavzela dokončnega stališča. Smo namreč v pričakovanju Vlade, da bo pripravila ustrezen predlog novele Zakona o vojnih veteranih, in pričakujemo, da bo to prišlo na naše klopi v čim krajšem možnem času.
Hvala. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod predsednik! Moja prošnja, da kljub vsemu, glede na to, ker vidim, da je gospod Frangež končno prišel v dvorano, da po predstavitvi stališč daste besedo tudi njemu, da bo predstavil ključno stališče, to je stališče matičnega delovnega telesa. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana gospa državna sekretarka, predstavniki veteranskih organizacij! Zakon za uravnoteženje javnih financ je bil sprejet kot nujen ukrep zaradi zmanjšanja javnofinančnega primanjkljaja. Posegel je v številne zakona z namenom, da bi bilo breme zmanjšanja proračunskih odhodkov, pa tudi povečanja proračunskih prihodkov, čim bolj pravično in enakomerno porazdeljeno. Med drugim je posegel tudi v določila Zakona o vojnih veteranih. Meni kot veteranu vojne za Slovenijo je bilo to še posebej težko sprejeti. Imam veliko kolegov veteranov vojne za Slovenijo, vendar državna blagajna je bila prazna, je še vedno in je vedno bolj prazna in bo prazna, dokler ne bo gospodarske rasti. Zakon za uravnoteženje javnih financ je ukinil pravico vojnih veteranov do zdraviliškega in klimatskega zdravljenja. Posegel je tudi v pravico do zdravstvenega varstva oziroma jasneje rečeno, pravico do plačila dodatnega zdravstvenega zavarovanja, do katerega so bili dotlej upravičeni vsi vojni veterani, ki so dopolnili starost 50 let. Z ZUJF se je zvišala starostna meja vojnih veteranov za uveljavitev pravic iz tega naslova s 50 na 55 let, s tem da so do te pravice upravičeni le tisti veterani, ki prejemajo veteranski dodatek. ZUJF je predvidel vse naštete zmanjšane pravice kot trajen ukrep. V Novi Sloveniji smo rešitve, ki jih je prinesel ZUJF, podprli iz razloga, ker je bil cilj vlade, v kateri smo sodelovali, konsolidacija javnih financ na način, da je breme varčevanja porazdeljeno enakomerno med vse družbene. Nismo podpirali dosedanjih sprememb in dopolnitev ZUJF glede vojnih veteranov zgolj iz razloga, da se ne pričenja z njegovo razgradnjo, saj je po pol leta že pokazal nekatere izjemno pozitivne učinke. Zaradi odločitve Ustavnega sodišča pa tudi zaradi odločitve Delovnega in socialnega sodišča so v veliki meri že izničeni prvotni cilji in učinki ZUJF. V Novi Sloveniji predlog zakona o spremembah in dopolnitvah 101. člena Zakona za uravnoteženje javnih financ podpiramo in takšno stališče smo izrazili tudi na matičnem delovnem telesu. Vojnim veteranom moramo s primernim nivojem pravic izraziti priznanje za njihove zasluge v obdobju vojne in v procesih osamosvajanja Republike Slovenije. Ob tem je bilo za nas bistveno, da sedaj predlagane spremembe in dopolnitve navedenega zakona ne prinašajo novih kategorij upravičencev ali novih pravic, ki bi prinašale dodatne javnofinančne izdatke. Predlog novele 101. člena ZUJF ne prinašajo takojšnih finančnih učinkov, pač pa šele v času občutnejše gospodarske rasti. Po predlogu novele tega zakona bodo določila glede krčenja pravic do zdravstvenega zavarovanja vojnih veteranov začasen ukrep, ki bo veljal do tedaj, ko bo rast bruto domačega proizvoda v preteklem letu pod 2,5 %. Predlog novele 101. člena ZUJF ni dobil podpore na matičnem delovnem telesu in v skladu z napovedjo Vlade resnično pričakujemo, da bo v kratkem v parlamentarno proceduro vložena novela Zakona o vojnih veteranih kot materialnega predpisa, v katerem bodo povzete rešitve, ki jih je predlagala skupina volivk in volivcev, predlagateljev danes obravnavane novele 101. člena ZUJF. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Aljoša Jerič bo predstavil stališče Poslanske skupine Pozitivna Slovenija.
Hvala lepa, predsedujoči, lep pozdrav tudi z moje strani! Skupina 5 tisoč volivk in volivcev je v parlamentarno proceduro vložila Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona za uravnoteženje javnih financ. Gre za novelo zakona, ki spreminja trajno določilo na področju pravic vojnih veteranov, ki je posledica odločitve prejšnje vlade. Naj spomnim, da smo v Poslanski skupini Pozitivna Slovenija že v preteklosti skupaj s SD želeli s podobno novelo spremeniti ZUJF v delu, ki se dotika vojnih veteranov, kamor sodijo borci NOB in pripadniki obrambnih ter varnostnih sil, ki so sodelovali v osamosvojitvenih procesih oziroma v vojni za Slovenijo leta 1991. Tudi po naši oceni je lanska uveljavitev ZUJF nesorazmerno in trajno posegla v pridobljene pravice vojnih veteranov. Z novelo zakona so zato volivke in volivci želeli preprečiti, da bi bila vojnim veteranom in drugim kategorijam upravičencev trajno odvzeta pravica doplačila zdravstvenih storitev v višini razlike do polne vrednosti storitev zagotovljenih v okviru obveznega zdravstvenega zavarovanja. Po trenutni določbi se jim pravica do plačila premije dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja od 1. januarja 2013 zagotavlja le še selektivno, pa čeprav ne gre za socialno kategorijo. In spomnimo, to je bila edina materialna pravica, ki jim je država priznala zaradi njihovega lastnega prispevka v obrambi domovine! Ob tem naj izrazimo tudi jasno podporo korektnosti podpisnikov predloga zakona, ki si želijo svoje pravice uveljaviti po gospodarskem in finančnem kolapsu in na ta način prispevati k hitrejšemu izhodu iz krize. Na matičnem odboru smo poslanke in poslanci sledili mnenju tako Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora kot stališču Vlade, ki sta opozorili na neustrezen pravnosistemski vidik predlagane spremembe zakona, saj bi se določba morala namesto na ZUJF neposredno nanašati na Zakon o vojnih veteranih. Zaradi tega smo sprejeli sklep z enajstimi glasovi za, da dotični zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. S tem smo v Pozitivni Sloveniji dosledno sledili stališču Vlade, ki pravi, da Vlada novele Zakona za uravnoteženje javnih financ ne podpira, ker ni ustrezen s pravnosistemskega vidika, podpira pa predlagane vsebinske rešitve. Zato bo pripravila ustrezen predlog spremembe in dopolnitve Zakona o vojnih veteranov. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospa Romana Tomc bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gostje! Zakon o uravnoteženju javnih financ v lanskem letu je bil sprejet z namenom, da lahko na koncu koncev sprejmemo tudi proračun. Vsi, ki smo sodelovali pri njegovem sprejemanju, smo imeli velike tudi moralne pomisleke ob tem, ko smo morali sprejeti kakšne nepriljubljene ukrepe, ki so se poznali tudi konkretno v denarnicah naših ljudi, vendar smo k uravnoteženju javnih financ pristopili na način, da smo želeli tistim, ki imajo najmanj, ki so najbolj socialno ogroženi, povzročiti najmanj škode. Zato so bili ti naši ukrepi selektivni in rezultat, ki ga je dal Zakon o uravnoteženju javnih financ, se je bistveno poznal v proračunu in na ta račun, ker smo znižali odhodke na strani proračuna, ni bilo treba poviševati davkov. Seveda smo danes priča neki popolnoma drugačni zgodbi. Na račun tega, da ne naredimo dovolj korenitih ukrepov na strani odhodkov, moramo v tej državi danes poviševati davke, ker sicer se proračun ne izide. Eno izmed področij, na katerega je posegel ZUJF, je bilo tudi področje vojnih veteranov. Tudi tu smo sledili podobni logiki, da ne moremo prizadeti tistih, ki so socialno najbolj ogroženi, da pa je na nek način smiselno poseči v neke dodatne pravice, in sicer vse s ciljem, da poskušamo narediti na splošno v državi čim manjšo škodo. Jaz podpiram in tudi v naši stranki podpiramo vsa prizadevanja vojnih veteranov, da svoj položaj uredijo primerno temu, kar so nekoč naredili za državo Sloveniji. Mislim, da bo nekoč prišel tudi ta čas; nekoč, ko bomo imeli v tej državi tudi gospodarsko rast. Do takrat pa v Slovenski demokratki stranki vztrajamo pri svojih odločitvah, pri sprejetih odločitvah v lanskem letu in menimo, da mora vsakdo v skladu s svojim socialnim položajem in ekonomsko močjo prispevati k reševanju te države. Dokler ne bomo doživeli, da v tej državi ponovno krenemo na pot gospodarskega razvoja, bomo stali na stališči, da je ta zakon, kot smo ga sprejeli v lanskem letu, ZUJF, s svojimi rešitvami v mnogih delih pripomogel k stabilizaciji javnih financ in njegove rešitve podpiramo še naprej. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Proceduralno pa želi besedo gospod Matevž Frangež.
Spoštovani gospod predsednik, uvodoma naj se opravičim za zamudo ob začetku seje, ko mi je nekje med Mariborom in Ljubljano postalo jasno, da bom zamudil uvodno predstavitev mnenja Odbora za finance, za katerega sem odgovoren, sem se dogovoril s kolegico Aleksandro Osterman, da predstavi to stališče. Aleksandra je bila prijazno pripravljena to obveznost prevzeti, vendar očitno je prišlo do komunikacijskega šuma med našimi strokovnimi sodelavci in vodstvom Državnega zbora, ki ni bilo obveščeno o tej spremembi, zato se opravičujem. Kljub temu pa naj, glede na poziv kolega Horvata, vendarle povem, da je Odbor za finance in monetarno politiko predlog zakona obravnaval in zaradi vrste pripomb Zakonodajno-pravne službe, pa tudi mnenja Vlade Republike Slovenije sprejel stališče, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. To je odbor izglasoval z 11. glasovi za in 1. proti. Najlepša hvala.
Hvala. Naj vas obvestim, da bomo o predlogu sklepa v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v četrtek, 24. 10. 2013, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O POROŠTVU REPUBLIKE SLOVENIJE ZA OBVEZNOSTI IZ TRETJEGA OKVIRA KREDITA, KI GA NAJAME EKO SKLAD, SLOVENSKI OKOLJSKI JAVNI SKLAD, PRI EVROPSKI INVESTICIJSKI BANKI ZA FINANCIRANJE OKOLJSKIH PROJEKTOV Obravnava zakona teče v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniki Vlade mag. Mateji Vraničar, državni sekretarki Ministrstva za finance.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Predlog zakona o poroštvu Republike Slovenije za obveznosti iz tretjega okvirnega kredita, ki ga najame Eko sklad pri Evropski investicijski banki za financiranje okoljskih projektov pomeni poroštvo v višini do 50 milijonov evrov. S sprejemom predlaganega zakona bo zagotovljena podlaga za sklenitev poroštvene pogodbe med Republiko Slovenijo in Evropsko investicijsko banko. Sklenitev poroštvene pogodbe in njene ratifikacije sta pogoja za črpanje kredita EIB, ki bo Eko skladu omogočil nemoteno opravljanje njegove dejavnosti, in sicer ugodno financiranje okoljskih naložb, s čimer bo spodbujal financiranje projektov s področja varstva okolja v Sloveniji in hkrati prispeval k uresničevanju mednarodnih obveznosti Slovenije na področju okolja. Zakon opredeljuje znesek in namen poroštva, temeljne pogoje poroštva in način zavarovanja poroštva s strani Republike Slovenije. Nekaj podrobnosti o vsebini zakona. Kot že rečeno, Republika Slovenija daje poroštvo za kredit v znesku do 50 milijonov evrov glavnice s pripadajočimi obrestmi in drugimi stroški kredita. Sredstva kredita bodo namenjena financiranju projektov, usmerjenih v energetsko učinkovitost in obnovljive vire, varčevanje z vodo in recikliranje vode, oskrbo s pitno vodo, odvajanje in čiščenje odpadnih voda ter ravnanje z odpadki. Skrajni rok za črpanje kredita je do 30. novembra 2016, moratorij na vračilo glavnice kredita pa je 5 let od dneva črpanja. Zadnji obrok glavnice kredita zapade v plačilo najpozneje 15 let od dneva črpanja zadnje tranše kredita. Obrestna mera bo določena ob črpanju posamezne tranše, in sicer je lahko nespremenljiva ali spremenljiva. Valuta črpanja ter odplačila glavnice in obresti je evro. Eko sklad ter v imenu in za račun Republike Slovenije minister, pristojen za finance, morata pred sklenitvijo pogodbe o poroštvu skleniti pogodbo o načinu in pogojih zavarovanja tega poroštva. Sredstva za odplačilo najetega kredita bo zagotavljal Eko sklad iz lastnega namenskega premoženja. Finančne posledice za državni proračun pa bi nastale samo, če bi poroštvo po tem zakonu bilo unovčeno. V primeru unovčitve poroštva bi Slovenija sicer izpolnila svojo finančno obveznost, hkrati pa bi ta sredstva nadomestila z unovčenjem regresne pravice, ki je določena oziroma bo določena v pogodbi o načinu in pogojih zavarovanja poroštva med Republiko Slovenijo in Eko skladom. Pogodba o zavarovanju bo, kot sem že omenila, sklenjena pred sklenitvijo pogodbe o poroštvu med Republiko Slovenijo in Evropsko investicijsko banko. Spoštovani! Upoštevaje vse navedeno in upoštevaje tudi sklepe matičnega delovnega telesa, Vlada predlaga Državnemu zboru, da predlagani zakon sprejmete, tako v drugi kot tretji obravnavi že na sedanji seji. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Odbor za finance in monetarno politiko je kot matično delovno telo ravno tako obravnaval zakon. Besedo za poročilo odbora dajem podpredsedniku gospodu Matevžu Frangežu.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi, najlepša hvala za besedo! Odbor za finance in monetarno politiko je 8. oktobra na svoji 20. seji obravnaval Predlog zakona o poroštvu Republike Slovenija za obveznosti iz tretjega okvirnega kredita, ki ga najame Eko sklad, Slovenski okoljski javni sklad, pri Evropski investicijski banki. Odbor je prejel mnenje Zakonodajno-pravne službe pa tudi mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, ki predlog zakona podpira. Na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe pa je bil pripravljen amandma k 1. členu, ki med ciljne investicije tovrstnega kreditiranja jasneje določa oskrbo s pitno vodo in ne samo oskrbo z vodo. Sicer pa drugi kvalificirani predlagatelji v okviru poslovniškega roka niso vložili amandmajev. Na sejo odbora so bili vabljeni predstavnice in predstavniki z Ministrstva za finance in Ministrstva za kmetijstvo in okolje ter predstavnica Zakonodajno-pravne službe. Iz uvodne predstavitve Vlade pa izhaja, da bo s sprejetjem predloga zagotovljena podlaga za sklenitev poroštvene pogodbe med Republiko Slovenijo in Evropsko investicijsko banko, ki jamči izpolnitev prevzete obveznosti Eko sklada iz navedene pogodbe. To poroštvo, sklenitev in njena ratifikacija predstavljata dva izmed pogojev za črpanje kredita v višini do 50 milijonov evrov, ki bo Eko skladu omogočil spodbujanje razvoja in financiranje s področja varstva okolja za projekte, usmerjene v energetsko učinkovitost, obnovljive vire, varčevanje in oskrbo, v prvi vrsti s pitno vodo, odvajanje in čiščenje odpadnih voda ter ravnanje z odpadki. Evropska investicijska banka na ta način podpira večje število manjših okoljskih projektov v Sloveniji, ki se že izvajajo preko Eko sklada, v tem primeru pa gre za projekte preko finančnega posrednika, kjer se eno, torej večje posojilo, nameni Eko skladu, da z njim upravlja in zagotavlja vrsto manjših okoljskih projektov. Ker EIB nima profitnega značaja, lahko kreditno obrestno mero ustrezno prilagaja pogojem, pod katerimi na svetovnem trgu kapitala pridobiva dobra, razmeroma ugodna razpoložljiva sredstva. Dejstvo je, da sta zaradi vzporednega jamstva Republike Slovenije premija za prevzeto tveganje in obrestna mera ustrezno nižji in da Eko sklad na ta način to nizko obrestno mero prenaša tudi na končne upravičence kreditnih sredstev, to pa so občani, podjetja, lokalne skupnosti in drugi. Po opravljeni razpravi je Odbor za finance in monetarno politiko sprejel predloženi amandma k 1. členu, prav tako pa je glasoval tudi o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Na podlagi tega je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega je sprejeti amandma tudi vključen, dopolnjeni predlog zakona pa je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala tudi vam. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Marko Pavlišič bo predstavil stališče Poslanske skupine Državljanske liste.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa Vraničarjeva s sodelavko, spoštovani zbor! Državljanska lista je edina prava liberalna stranka, ki včasih bolj, včasih manj uspešno zastopa tradicijo liberalizma v Državnem zboru Republike Slovenije. Smo edini, ki zastopamo tako liberalizem na družbenem kot ekonomskem polju posameznikovega življenja. Samo po sebi je umevno, da kot pravi liberalci zagovarjamo koncepte klasičnega ekonomskega liberalizma, ki se v največji možni meri želi izogniti izkrivljanjem trgov preko državnega poseganja vanj. Najsi bodo davki ali subvencije, liberalci s težavo sprejmemo in/ali druge. Pa vendar, politična realnost od nas pogosto zahteva sklepanje kompromisov in zato včasih s škripajočimi zobmi pristanemo na dvig davkov in včasih na subvencijo za določeno podjetje. Za zakon, ki ga imamo pred seboj pa lahko rečemo, da omogoča nadaljevanje shem subvencioniranja, ki jih lahko celo liberalec sprejme brez velikih čustvenih pretresov. Če je treba izvajati sheme subvencioniranja, si želimo, da bi bile le-te takšne, kot so subvencije Eko sklada, usmerjene horizontalno in ne delegirane in iznajdene za vnaprej določenega prejemnika. Subvencije Eko sklada namreč niso, za razliko od mnogih drugih, namenjene ohranjanju zastarelih proizvodnih obratov, pomoči propadlim panogam ali reševanju podjetij v imenu nacionalnega interesa. Te subvencije se podeljuje v skladu z vsemi najsodobnejšimi smernicami, sprejetimi na ravni EU in Združenih narodov. Namenjene so namreč prebivalstvu in gospodarstvu z namenom spodbujanja potrošnje sodobnih energetsko učinkovitih produktov. Eko sklad s tem izvaja politiko, ki temelji na konceptu usmerjanja sredstev v določene panoge, vendar tega ne opravi preko neposrednih državnih nakazil, temveč dopusti, da se o tem, kdo je najboljši ponudnik na trgu, odločijo državljani in podjetja sama. Te subvencije ne delajo razlik med državnimi in zasebnimi podjetji, med tujimi in domačimi podjetji ali med levimi in desnimi prijatelji. Če obstaja torej način vodenje gospodarske politike, si liberalci želimo, da bi ta bil takšen, kot ga izvaja Eko sklad. Dodatni učinki eko subvencij pa so med drugim tudi čistejše okolje, manjša uporaba energentov, razvoj sodobnih tehnologij in financiranje potrošnje po zelo ugodnih obrestnih merah. Zaradi tega razloga bo Državljanska lista podprla zakon, ki očitno dokazuje, da kvaliteta zakona ni nujno obratno sorazmerna za dolžino njegovega naslova. Državljanska lista bo torej podprla Zakon o poroštvu Republike Slovenije za obveznosti iz tretjega okvirnega kredita, ki ga najame Eko sklad, Slovenski okoljski javni sklad, pri Evropski investicijski banki za financiranje okoljskih projektov. Hvala.
Hvala. Gospod Franc Bogovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Lep pozdrav, spoštovani predsednik, kolegice in kolegi, spoštovana državna sekretarka! Naj takoj v uvodu povem, da nas v Slovenski ljudski stranki takšni zakoni, kot je ta, veselijo, in sem vesel, da je to tudi eden od zakonov, ki bo zagotovo dobil enotno podporo v Državnemu zboru, zakon, okoli katerega res ni nobene potrebe, da bi kdor koli škripal z zobmi, ko ga obravnava. V Slovenski ljudski stranki pozorno spremljamo delovanje Eko sklada in ocenjujemo, da je to ena od tistih institucij, ki dobro opravlja svoje poslanstvo in je v teh letih delovanja z dobrimi viri, ki jih dobi na takšen ali drugačen način, naredila preboj tako na področju energetske učinkovitosti, obnovljivih virov, vodooskrbe, na področju odvajanja voda, na področju ravnanja z odpadki, na področju zmanjševanja onesnaževanja zraka. To so ena izmed številnih področij, na katerih Eko sklad zelo kvalitetno s svojimi instrumenti in razpisi tako za nepovratna sredstva kakor tudi za kredite usmerja razvoj na temu področju. Strinjamo se, da moramo v Slovenijo pripeljati čim več ugodnih virov in viri Evropske investicijske banke kot neprofitne evropske banke, naše skupne banke so zagotovo eni takšnih virov, zato nas veseli, da lahko podpremo ta poroštveni zakon za teh petdeset milijonov evrov, ki bodo namenjeni ravno za te namene, katere sem doslej tudi naštel. Ko spremljamo delovanje Evropske investicijske banke, mislim, da je prav, da tudi na temu mestu in ob tej priliki opozorimo na to, kar je tudi v gradivu nazorno napisano, da Evropska investicijska banka takšne manjše posege, kjer so vključeni posamezniki, občine, podjetja, financira preko skupne institucije, kar je v slovenskem primeru Eko sklad, medtem ko je s strani Evropske investicijske banke namenjeno tudi dovolj sredstev za večje projekte, projekte, ki so iznad petindvajset milijonov evrov in so tudi s podobnimi nameni, kakor je ta, katerega sedaj sprejemamo za Eko sklad. Zato s tega mesta spodbuda Vladi in vsem, ki na temu področju delujejo, da bi usmerili se tudi k temu, da bi v državo pripeljali te vire, ki so zelo pomembni za razvojni preboj Republike Slovenije. Sam sem lansko leto, ko sem opravljal to odgovorno funkcijo ministra za kmetijstvo in okolje, tudi vzpostavil te stike in govoril s predstavniki Evropske investicijske banke, ki so zelo nazorno predstavili, kako nekatere države še bistveno bolj uspešno črpajo te kredite in tudi nam se pojavlja kar nekaj priložnosti. Poznam napore, ki jih v temu času izvajajo tako predstavniki investitorjev energetskega dela hidroelektrarn na spodnji Savi, kakor tudi javnega podjetja Infra, zato da bi se s pomočjo Evropske investicijske banke in teh virov lažje zaključila finančno konstrukcijo za izgradnjo hidroelektrarn na spodnji Savi. Sam pa sem v lanskem letu tudi opozoril na priložnost in tudi v Vladi smo že naredili prve korake v to smer, da bi tudi področje poplavne varnosti v Sloveniji izboljšali tudi z viri Evropske investicijske banke. Zato s tega mesta ob podpori temu zakonu tudi apel Vladi, Ministrstvu za kmetijstvo in okolje, da nadaljuje z aktivnostmi za reorganizacijo področja upravljanja z vodami. Predvsem na področju poplavne varnosti mislim, da je marsikaj za postoriti in iz vsega tega, kar je bilo lansko leto že dognanega, za kar so bili tudi že vodeni prvi razgovori, obstajajo zelo velike možnosti, da bi z aktivnim delom ministrstva, države lahko tudi z zelo pospešenim investicijskim vlaganjem v to vodovarstveno območje v naslednjih letih vzpostavili ciklus investicij v to področje tam nekje med 500 in 700 milijonov evrov. To bi lahko z velikim deležem financirali tudi iz Evropske investicijske banke in mislim, da je to ena od priložnosti, katere ne bi smeli zamuditi. V Slovenski ljudski stranki bomo enotno in z velikim veseljem ta poroštveni zakon podprli in želim, da tudi čim prej pride ta denar v Republiko Slovenijo.
Hvala. Gospa Marija Plevčak bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo. Eko sklad izvaja ugodno financiranje okoljskih naložb in pri tem sledi usmeritvam okoljskih politik Evropske unije. Sledi tudi prednostnim ciljem iz Zakona o varstvu okolja, energetskega zakona, Resolucije o nacionalnem energetskem programu, Zakona o ratifikaciji Kjotskega protokola k Okvirni konvenciji Združenih narodov o spremembi podnebja ter operativnim programom s področja pristojnih ministrstev. V zadnjih letih so bila posojila Eko sklada prednostno namenjena obvladovanju podnebnih sprememb s spodbujanjem ukrepov učinkovite rabe energije in rabe obnovljivih virov energije z namenom zmanjšati emisije toplogrednih plinov. Manjši del posojil je bil namenjen smotrnemu ravnanju in gospodarjenju z odpadki, varstvu zraka, varstvu voda in učinkoviti rabi vode kot naravne dobrine. V letu 2012 je bilo odobrenih 574 posojil občanom v skupni vrednosti 7,4 milijonov evrov. Skupaj vseh posojil pa je 640, v skupni vrednosti nekaj manj kot 28 milijonov. Večino občanov je izkoristila možnost najema posojila in pridobitev nepovratne finančne spodbude za naložbe. Ugodnost posojil za občane se kaže v primerjavi efektivnih obrestnih mer za posojilo Eko sklada s povprečnimi obrestnimi merami potrošniških kreditov, ki jih 2-krat na leto objavlja Banka Slovenije. V letu 2010 je Eko sklad iz naslova vračil v preteklosti odobrenih posojil prejel 16 milijonov 900 tisoč evrov, v letu 2011 pa 17 milijonov 200 tisoč. Vračilo odobrenih posojil ne zadoščajo za izvajanje načrtovanih programov financiranja. EKO sklad je konec leta 2011 pripravil predlog poslovne politike za obdobje 2012 do 2016, kjer je predvideno, da bo v tem obdobju za okoljske naložbe namenil okrog 152 milijonov evrov. V tem času bo moral Eko sklad skupaj odplačati skoraj 28 milijonov evrov že najetih kreditov, črpanje novega kredita pri Evropski investicijski banki pa predstavlja tudi vir sredstev, ki bo omogočil financiranje predvidenih posojilnih tokov. Sklenitev in ratifikacija poroštvene pogodbe predstavljata dva izmed pogojev za črpanje predvidenega kredita v višini do 50 milijonov evrov, ki bo Eko skladu omogočil spodbujanje razvoja in financiranje s področja varstva okolja za projekte, usmerjene v energetsko učinkovitost, obnovljive vire, varčevanje in oskrbo, v prvi vrsti s pitno vodo, odvajanjem in čiščenjem odpadnih voda ter ravnanje z odpadki. Evropska investicijska banka na opisani način podpira večje število manjših okoljskih projektov v Sloveniji, ki se že izvajajo preko Eko sklada. V tem primeru gre za projekte preko finančnega posrednika, ker se posojilo nameni Eko skladu, da z njim upravlja in zagotavlja vrsto manjših okoljskih projektov. Sicer pa Evropska investicijska banka nima profitnega značaja in obrestna mera je ustrezno nižja in Eko sklad nižjo obrestno mero prenaša na upravičence kreditnih sredstev, kot so občani, podjetja, lokalne skupnosti in drugi. Na podlagi sprejetega zakona minister za finance v imenu Republike Slovenije pristopi k sklenitvi poroštvene pogodbe z Evropsko investicijsko banko in z Eko skladom na tej podlagi sklene pogodbo o poroštvu ter načinih in pogojih zavarovanja tovrstnega poroštva. Ob tem so pogoji posojila določeni na način, da je skrajni rok črpanja 30. november 2016 z moratorijem na odplačilo glavnice za dobo petih let. Zadnji obrok glavnice zapade v plačilo najpozneje 15 let od dneva črpanja posamezne tranše. Glede na vse povedano bomo v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev predlagano poroštveno pogodbo in pa ta predlog vsekakor podprli.
Hvala. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka, spoštovane kolegice in kolegi! Varčevanje z energijo in njena učinkovita raba se pričneta z zavedanjem, da energija ni dana sama po sebi in da je ni v neomejenih količinah. Zavedati se moramo, da premišljena in načrtovana raba energije ne vpliva le na družinski proračun v gospodinjstvih. Njen vpliv sega širše na celotno gospodarstvo, javni sektor in okolje v državi. Tako Evropska unija kot tudi posamične države članice Evropske unije, torej tudi Republika Slovenija, preko različnih mehanizmov spodbujajo varčevanje z energijo, zlasti s financiranjem investicij, ki pomenijo prihranek energije. Spodbujanje okoljskih projektov poteka pri nas preko Eko sklada, katerega osnovna dejavnost je ugodno kreditiranje različnih naložb varstva okolja po obrestnih merah, nižjih od tržnih. Finančne podpore Eko sklada so že postale stalnica in uporaben vir za financiranje projektov, povezanih z varčevanjem z energijo in varstvom okolja. V preteklih nekaj letih je bilo s finančno podporo Eko sklada izvedenih veliko energetskih sanacij velike večine javnih stavb, predvsem starejših objektov. Prihranki pri toploti znašajo celo do 25 %. Vedno več pa je tudi zasebnih objektov, kjer je bila izvedena celovita sanacija s kreditiranjem in subvencioniranjem Eko sklada, in sicer od ureditve fasadnega sistema in zamenjave stavbnega pohištva do nabave in namestitve okoljsko primernih ogrevalnih sistemov ter toplotnih črpalk. Vedno pomembnejše postaja financiranje projektov na področju ravnanja z odpadki in čiščenju odpadnih voda. Kar 85 % sredstev za projekte, kreditiranje s strani Eko sklada, je bilo dodeljenih pravnim osebam in samostojnim podjetnikom, zlasti v naložbe novogradenj nizkoenergetskih stavb, velik delež pa je bil namenjen pogodbam za postavitev sončnih elektrarn. In če smo že pri sončni energiji, kolegice in kolegi, mogoče zanimiv podatek, morda bolj zanimiv kot ta akt, ki ga sedaj sprejemamo. Naj povem, da vse človeštvo porabi 5 x 10˛ş joulov energije na leto. Sonce pa na naš planet pošlje dvajsetkrat več energije dnevno. Res je, da se vse sončne energije ne da izkoristiti. Tu v teh podatkih pa seveda tiči odgovor, v katere energetske objekte se splača vlagati. S podobnimi podatki je nedavno postregel tudi naš komisar, gospod Janez Potočnik, ko smo bili na študijskem obisku pri Evropski komisiji, toliko za intermeco. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije bomo podprli Zakon o poroštvu Republike Slovenije za obveznosti iz tretjega okvirnega kredita v višini petdeset milijonov evrov, ki ga bo Eko sklad, Slovenski okoljski javni sklad najel pri Evropski investicijski banki. Seveda pa pričakujemo, da Republika Slovenija iz danega poroštva ne bo poplačevala kakršnih koli obveznosti in bo Eko sklad pridobljena finančna sredstva podelil upravičencem na način, ki bo zagotavljal vračilo kreditov v skladu s sklenjenimi pogodbami in bodo podeljeni krediti zavarovani tudi z ustreznimi garancijami. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Ivan Grill bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Vsem lep pozdrav! Naj uvodoma tudi sam povem, da bomo v Slovenski demokratski stranki ta zakon podprli, saj se zavedamo, da je skrb za okolje prioriteta vsakogar izmed nas, kot posameznika, celotne družbe, posebej pa tudi države. V veliki meri k temu prispevamo tudi z investiranjem v okoljske naložbe. Pomembno vlogo ravno pri takšnih naložba je bila in je še vedno tudi dejavnost Eko sklada, kateri zainteresiranim investitorjem v okoljske naložbe omogoča ugodnejše kredite in tudi nepovratne finančne spodbude za investicije, ki prisegajo 10 tisoč evrov priznanih stroškov. Kljub krizi in pomanjkanju sredstev pri investitorjih je treba sedaj narediti vse, da se investiranje v okoljske naložbe še naprej spodbuja s strani države in s tem seveda tudi prispeva k ohranjanju našega okolja. Glede na to, da Eko sklad iz naslova prejetih vračil v preteklosti že odobrenih posojil ne prejema dovolj oziroma ne zbere dovolj potrebnih sredstev za izvajanje načrtovanih programov financiranja in odplačevanja obveznosti za naprej, je seveda potrebno poiskati dodatne vire financiranja pod čim bolj ugodnimi pogoji. In ravno s sprejetjem predlaganega zakona bo lahko prišlo do sklenitve poroštvene pogodbe med Republiko Slovenijo in Evropsko investicijsko banko, s katero bo Republika Slovenijo kreditodajalcu, to je Evropska investicijska banka, garantirala za obveznosti Eko sklada iz kreditne pogodbe. Eko sklad bo imel tako pogoje za črpanje kreditov v višini 50 milijonov evrov, kar bo omogočalo tudi naprej opravljanje njegove dejavnosti in spodbujanja razvoja ter financiranja projektov s področja varstva okolja. Iz vseh teh navedenih razlogov, kot sem že omenil, bomo v Slovenski demokratski stranki ta predlog zakona tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Matevž Frangež bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovane in spoštovani! Področje prilagajanja podnebnim spremembam in boju zoper nje bi morala veljati naša osrednja pozornost. Tudi zato, ker je zaradi posledic podnebnih sprememb že danes Slovenija vsako leto soočena z bolečimi posledicami; velike povodne na eni strani in na drugi strani uničujoča suša. Pa to sta samo dva izmed jasnih primerov, da se podnebne spremembe dogajajo in da so njihove posledice danes že med nami. Zakon, ki ga danes sprejemamo, v svojem bistvu nagovarja ta proces. Dejstvo je namreč, da podnebne spremembe ne predstavljajo samo izjemno velike grožnje človeštvu za njegov način življenja, pač pa tudi izjemno veliko priložnost za ustrezno preoblikovanje, transformacijo naših navad, zato da bi svojo življenjsko, socialno, ekonomsko in tudi okoljsko realnost prilagodili bolj trajnostnemu, sonaravnemu načinu življenja. To je odgovornost današnjih generacij, če se teh odgovornosti generacije pred nami niso dovolj zavedale. Nedavno je bilo objavljeno novo poročilo mednarodnega panela za podnebne spremembe, ki v primerjavi s prejšnjim, izdanim pred dobrimi petimi leti, postavlja še bolj zastrašujoče in alarmantne podatke o hitrosti podnebnih sprememb. Danes je že mogoče dvomiti, da človeštvo ciljev, ki si jih je postavilo, denimo, s Kjotskim protokolom, ne bo moglo doseči in zelo neverjeten bi bil scenarij, po katerem bi uspeli preprečiti dvig povprečne svetovne temperature za 2 stopinji v primerjavi s predindustrijskim obdobjem. Po mnenju znanstvenikov je to tista meja, ki omogoča, da človeštvo na še vzdržen način opravi s tem velikim svetovnim izzivom. Zakon o poroštvu za kredite Eko sklada v ciljih namenja sredstva prav za te namene, še posebej za področje varovanja okolja, okoljske projekte, področje varovanja pitne vode in energetske učinkovitosti ter energetske sanacije. To ni le področje, kjer je takšno ravnanje odgovorno do okolja in prihodnjih generacij, pač pa je to tudi področje, ki se ekonomsko izplača tistim, ki poskrbijo za to, da se ogrevajo na ustreznejši, obnovljivejši vir, da poskrbijo za energetsko učinkovitost ali da v skupnosti kot celoti, bodisi na ravni lokalne skupnosti ali države, poskrbimo za ustrezno varovanje naših naravnih virov, še posebej kakovosti zraka – tu je Slovenija že na kritični točki; kot ena najbolj gozdnatih držav v Evropi je hkrati tudi država z enim od najbolj problematičnih po kriteriju kakovosti zraka – in seveda vodo, s katero je Slovenija izjemno bogata država, ampak neodgovorno ravnanje v preteklih dveh desetletjih že kaže tudi svoje škodljive posledice. V tem pogledu je ta zakon ena od točk, kjer se lahko celotna slovenska politika usoglasi. Naj omenim, da so podporo temu zakonu napovedale vse poslanske skupine in Socialni demokrati smo tega veseli, ker s tem zakonom omogočamo gospodinjstvom, podjetjem in lokalnim skupnostim izvedbo trajnostnih projektov na področju varovanja okolja, energetske učinkovitosti, oskrbe s pitno vodo, zato da zagotovimo dodatno spodbudo investitorjem, da naredijo nekaj, kar je okoljsko odgovorno, trajnostjo in kar se po drugi strani tudi ekonomsko splača vsem, ki se za tovrstne investicije odločijo. Čim več takšnih zakonov in na koncu morda še poudarek, da imamo na tem področju v Sloveniji še veliko potencialov. Naj omenim samo les kot neizkoriščeno priložnost Slovenije, kjer bi prav tako s podobnimi finančnimi spodbudami lahko v kratkem času naredili več. Socialni demokrati bomo predlog zakona podprli.
Hvala za podano stališče. S tem smo tudi končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v četrtek, 24. oktobra 2013, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DAVČNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 26 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade mag. Mateji Vraničar, državni sekretarki.
Spoštovani gospod predsednik, gospe in gospodje poslanci! Temeljni cilj predloga novele Zakona o davčnem postopku je zagotoviti učinkovitost davčnega organa. Za dosego tega cilja se predlaga dopolnitev oziroma spremembe določb, ki urejajo odmero davka v posebnih primerih, zavarovanje plačila davčnega dolga, davčni nadzor, davčno izvršbo ter kazenske sankcije. Spremembe ne bodo vplivale na pravno varnost zavezancev za davek, pomenijo pa večjo možnost davčnega organa, da zazna in ukrepa v primeru ugotovljenih kršitev. Ključna sprememba, ki jo prinaša predlog zakona, so dopolnitve in do določene mere tudi spremembe v zvezi z veljavno ureditvijo odmere davka od nenapovedanih dohodkov. Davčni organ lahko ugotovi predmet obdavčitve s cenitvijo, če davčni zavezanec fizična oseba razpolaga s sredstvi za privatno potrošnjo, ki precej presegajo dohodke, ki jih je davčni zavezanec napovedal davčnemu organu. Postopek odmere se lahko uvede za eno ali več koledarskih let v obdobju zadnjih desetih let. Potreba po daljšem obdobju izhaja iz dejstva, da je premoženje dinamična kategorija, zato je mogoče davčno osnovo pravilno določiti le za daljše obdobje, še posebej, ko govorimo o prikrivanju premoženja v tujini. Za ugotovitev davčne osnove po tem členu je značilno, da vir oziroma vrsta dohodka nista pomembna za odmero davka, ker je določena zakonska domneva, da razlika izhaja iz nepojasnjenih dohodkov določenega obdobja. Zaradi tega se uvaja davčna stopnja v višini 70 %. Izpolnitev davčne obveznosti je temeljna obveznost davčnega zavezanca, ki jo mora izpolniti ne glede na svoje druge obveznosti, zato so davčnemu zavezancu zagotovljene različne možnosti za odpravo nepravilnosti. Če pa teh možnosti ne izkoristi in se izpolnjevanju obveznosti še naprej izogiba, je primerno, da se neskladje višje obdavči. Davčna uprava zaznava vse več primerov nesorazmernega pridobivanja premoženja, kar terja nujno povečanje obsega nadzora na tem področju. Do vključno avgusta 2013 je Davčna uprava izdala 208 odmernih odločb, s katerimi je bilo zavezancem dodatno naloženih v plačilo 32,8 milijona evrov davka. Vse odločitve v zvezi s tem, ki jih je sprejel davčni organ, pa so bile predmet presoje, na Upravnem oziroma Vrhovnem sodišču so bile potrjene. Predvideva se, da bo predlagana dopolnitev, vključno z določbami o zavarovanju dolga in kazenskimi sankcijami, vplivala na učinkovitost dela davčnega organa, pripomogla pa bo tudi k preventivnemu preprečevanju zlorab oziroma izogibanju pri izpolnjevanju davčne obveznosti. Druga sprememba se nanaša na davčni inšpekcijski nadzor. Po predlaganih spremembah davčnemu organu v davčnem inšpekcijskem nadzoru ne bo treba več opraviti sklepnega pogovora z zavezancem za davek, še vedno pa bo treba zavezancu za davek zagotoviti informacije o pomembnih dejstvih in dokazih, ki so ugotovljeni v inšpekcijskem nadzoru. Razširja se krog oseb porokov za plačilo davčnega dolga, če so premoženje pridobili od davčnega dolžnika fizične osebe neodplačno ali po nižji ceni od tržne v letu oziroma po letu, v katerem je davčna obveznost nastala, ker davčni dolžniki na različne načine prenašajo premoženje na druge osebe in s tem onemogočajo izterjavo obveznosti. Predlaga se tudi nov institut zadržanje zastaranja. Spoštovani, upoštevaje vse navedeno Vlada predlaga Državnemu zboru, da predlog zakona podpre kot predpis, ki je primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Franc Bogovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Še enkrat prav lepo pozdravljeni vsi skupaj! V Slovenski ljudski stranki pozdravljamo, da imamo na mizi spremembo Zakona o davčnem postopku in s temi poglavitnimi rešitvami odmero davka od nenapovedanih dohodkov, davčni inšpekcijski nadzor, izvršba, zadržanje zastaranja, uskladitev v zvezi s spremembo ZPIZ in kazenskimi določbami v osnovi podpiramo. Lotevamo se zelo zahtevne materije, ki mislim, da kar kliče po tem, da v Sloveniji to področje uredimo, kajti ljudje na daleč vidijo, da je v Sloveniji nekaj narobe in da je cela vrsta fizičnih oseb, ki so očitno na nek čuden način prišle do premoženja; od tega, kako so prišli do tega premoženja, pa v preteklosti niso bili odvedeni davki, s katerimi bi tudi naša družba lahko pravičneje in bolje funkcionirala. V preteklosti smo že v Zakonu o odvzemu premoženja nezakonitega izvora poskušali to zadevo urediti, vendar več kot očitno je, da zadeve niso učinkovite. Veseli me tudi to, kar je v zakonu zapisano, da se je pri pripravi zakona, se pravi te spremembe Zakona o davčnem postopku, poslušalo tiste, ki ta posel opravljajo in so tudi s svojimi pripombami dajali navodila, napotke, v katero smer naj se ta zakon tudi popravi. V nadaljevanju, kar se tiče davčne izvrše, zelo podpiramo to, da se enostavno ne bo dalo kar tako pretentati države in se s prenosom premoženja na sorodnike, na družinske člane izogniti tem obveznostim. Zato nas veseli, da se ta krog porokov za odplačilo dolga širi in da tudi tukaj naredimo določen red. Kar se tiče javne dražbe so te rešitve, ki so navedene, prav tako potrebne, kajti s tem, kar se na javnih dražbah prodaja, se velikokrat tudi ukvarja določena skupina posameznikov, špekulantov, ki enostavno se tudi med seboj povežejo in brez tega, da bi morale biti položene varščine, izigravajo ta postopek. Zato mislimo, da je ta sprememba z varščinami na mestu in jo tudi podpiramo. Tudi to, da se znižuje prag za uspešnosti dražbe, je, mislim da, v korist države in zato tudi z naše strani podpora. Sprememba, kar se tiče zadržanja zastaranja, je prav tako na mestu, kajti mislimo in vsi vemo, da se v Sloveniji raznorazni postopki, bodisi so to postopki v zapuščinskih postopkih ali pa na različnih pravosodnih organih, vlečejo nesorazmerno dolgo in na ta način Durs enostavno ne more izvajati svojih postopkov in se mnogokrat izigrava sistem na takšen način, da se stvari privedejo do zastaranja. Praktično se zopet špekulanti, tisti, ki so se že v preteklosti na čuden način dokopali do določenega premoženja, izognejo roki pravice oziroma temu plačilu. Višina kazni se tudi spreminja, ocenjujemo, da so še sprejemljive. Prav je, da se uvaja tudi ta termin hujši davčni prekršek in da se tudi na temu področju stvari zaostrijo. Kar se tiče ključne točke odmere davka od nenapovednih dohodkov, mislimo, da gre za poskus v pravo smer in da je potrebno dejansko ugotoviti to, da so ljudje v preteklosti na čuden način prišli do tega premoženja in da je to enostavno potrebno najprej odvzeti, v drugem primeru pa tudi, kot je rešitev v temu zakonu, tudi z določeno davčno stopnjo obdavčiti. Ti postopki so znani tudi po svetu in se že dogajajo skozi leta, desetletja. Zanimivi so in eden od najbolj zloglasnih primerov o tem kriminalcu Al Caponeju v Ameriki, se pravi slabo stoletje nazaj, je zelo zgovoren, da so v bistvu pri javno znanemu kriminalcu uspeli priti do sodnega epiloga ravno preko davčne utaje. Mislim, da je sled denarja ena izmed tistih, katero je treba uporabiti, in tudi tiste, ki se poslužujejo tudi kriminalnih dejanj, tudi včasih terorizma, na takšen način, da jih razlastninimo in najbolj tudi prizadenemo. Meni je zelo žal, da nismo v Državnem zboru v prejšnji sestavi že v letu 2010 podprli resolucije Evropskega parlamenta, nekatere stranke smo podprle tisto resolucijo, ni nam bilo povsem jasno, zakaj jo je takrat vlada zavrnila, gre pa za resolucijo, kjer bi se naj pristopilo k obratnemu dokaznemu bremenu za področje terorizma, organiziranega kriminala, trgovine z orožjem in drogami. Mislim, da je to naslednji korak, katerega je treba storiti, da enostavno pridemo tem, ki se s takšnimi dejavnostmi ukvarjajo, čim prej do konca in da pridejo do te težke naloge, da bodo sami morali dokazati, od kod jim premoženje. Sedaj je tudi sprememba, da se postopek odmere davka lahko uvede za eno ali več koledarskih let v obdobju zadnjih desetih let pred letom, v katerem je bil postopek uveden. Gre za prvo branje tega zakona. Mislim, da je prav, da se v tej obravnavi in tudi v nadaljevanju resnično ukvarjamo tudi s temi desetimi leti in ugotovimo, ali je res deset let primerno obdobje ali ne bi tega obdobja še podaljšali. Ne vem, kakšna je razlika, če nekdo neko tako početje delal leta 2000 ali pa leta 2003, 2004. V Slovenski ljudski stranki se nagibamo k temu, da bi to obdobje razširili na čas zadnjih 20 let, ko se je na takšen ali drugačne način tudi naredila transformacija družbenega premoženja in kot vidimo, se je zgodila cela vrsta nečednosti. Zagotovo bo v teh obravnavah naprej veliko tudi govora o sami davčni stopnji teh 70 % in pa tudi o institutu samoprijave. Mislim, da je to eden od instrumentov, katerega je definitivno treba vključiti v ta zakon in tudi narediti to diferenciacijo med tem, ali nekomu organi pregona stopijo oziroma Davčna uprava stopi na prste ali pa, da damo tudi možnost, da se s samoprijavo ljudje odločijo in to uredijo. Zato mislim, da bo potrebno tudi o dveh stopnjah govoriti; o stopnji, kjer pride do tega postopka, da to naredijo organi države, ali pa, da se enostavno tisti, ki čutijo to obveznost, to storijo sami in na ta način tudi zaključijo te postopke. Prispela je tudi cela vrsta pripomb s strani Obrtno-podjetniške zbornice, ki smo jih poslanci dobili na mizo. Mislim, da je prav, da se poglobimo tudi v te pripombe in resnično pripravimo ta zakon do te mere, da bodo državljanke in državljani imeli občutek in da se bo v praksi to izvajalo, da bodo tisti, ki so na čuden način prišli do premoženja, tudi ob to, na čuden način zbrano premoženje. V Slovenski ljudski stranki v prvem branju vsekakor dajemo podporo temu zakonu in bomo tudi aktivno spremljali in se tudi v drugem in tretjem branju z amandmaji vključili v dopolnjevanje tega zakona in upam, da ga bomo čim boljšega tudi sprejeli.
Hvala. Gospa Marija Plevčak bo predstavila stališče Poslanske skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev menimo, da sprejetje novele Zakona o davčnem postopku narekuje spremembe sedanjega sistema. Torej zaradi sprejetja novega Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki je začel veljati 1. januarja 2013 in vsebuje nekatere rešitve, zaradi katerih je treba spremeniti tudi sklicevanje v Zakonu o dohodnini in s tem posledično tudi Zakon o davčnem postopku. Zato predlagane rešitve izkazujejo večjo učinkovitost davčnega organa v smislu ureditve, ki ureja odmero davkov v posebnih primerih, ter spremembe določb o davčnem nadzoru in davčni izvršbi. Vsekakor te spremembe ne slabšajo transparentnosti niti pravne varnosti zavezancev za davek. Predlagatelj je rešitve strnil v šest vsebinskih sklopov; prvič, da se pri odmeri davka od nenapovedanih dohodkov dopolnjuje in spreminja v delu besedne zveze "dohodki, od katerih je bil odmerjen ali obračunan davek, ki jasno določa, da davčne osnove ni mogoče znižati na račun dohodkov, ki jih davčni zavezanec razkrije šele med samim postopkom davčnega inšpekcijskega nadzora". S tem se prepreči špekulativno ravnanje davčnega zavezanca, ko zato da se izogne odmeri davka po predlagani visoki davčni stopnji šele med cenitvenim postopkom razkrije dohodke, ki jih v preteklosti sam ni napovedal in so obdavčeni po nižji progresivni ali po cedularni stopnji dohodnine ali pa je odmera davka po splošnih določbah že zastarala. Postopki odmere davka od nenapovedanih dohodkov se lahko uvedejo za eno ali več koledarskih let v obdobju zadnjih desetih let pred letom, v katerem je bil postopek uveden. Kot vemo, je premoženje dinamična kategorija in je zato mogoče davčno osnovo pravilno določiti le za daljše obdobje, še posebej pri prikrivanju premoženja v tujini, kar potrjuje tudi dosedanje izkušnje Davčne uprave. Po drugi strani pa potrebo po daljšem obdobju narekuje tudi pravna ureditev odvzema premoženja nezakonitega izvora, ki ima pravni učinek tudi na davčnem področju. V naši poslanski skupini smo prepričani, da je potrebno tiste davčne zavezance, ki ne izpolnjujejo davčnih obveznostih v roku in v skladu z zakonodajo, ustrezno kaznovati z višjo davčno stopnjo. V primeru, da davčni zavezanec ne predloži prijave premoženja, predlagana dopolnitev, vključno z določbami o zavarovanju in kazenskimi sankcijami, zagotavlja učinkovitejše delo davčnega organa in prispeva k preprečevanju zlorab oziroma izogibanj pri izpolnjevanju davčne obveznosti. Glede poplačila davčnega dolga pa se želi doseči, da davčni organ lahko pridobi zastavno pravico na premoženju dolžnika pred izdajo in izvršitvijo odločbe. Drugič, da se pri ureditvi davčnega inšpekcijskega nadzora določa pospešitev in s tem prepreči izogibanje sodelovanja davčnega zavezanca pri davčnem nadzoru; se pravi pri dejstvih, dokazih, pripombah, obrazložitvah tako pred kot tudi med samim posebnim ugotovitvenim postopkom. Tudi po našem vedenju tako predlagani spremembi vplivata na gospodarnost in učinkovitost davčnih inšpekcijskih nadzorov. Da poskrbi za povečanje učinkovitosti davčne izvršbe, se razširja krog oseb, porokov za plačilo davčnega dolga, če so premoženje pridobili od davčnega dolžnika neodplačno ali po nižji ceni od tržne cene v letu oziroma po letu, v katerem je davčna obveznost nastala. Novost je tudi določba glede veljavnosti oziroma prenehanja rubeža. To je v primeru, ko se prodaja zarubljenih premičnin ne opravi v enem letu po pridobitvi zastavne pravice na zarubljenih premičninah. Vsekakor se s predlaganim s spremembami želi povečati učinkovitost in gospodarnost prodaje tako po javni dražbi kot tudi z zbiranjem ponudb. Smiselna noviteta je tudi prevzem oddaje in uničenje zarubljenih premičnin davčnemu uradu v primeru, ko dolžnik ne želi teh prevzeti. Dodaja se tudi nov institut – zadržanje zastaranja, kar pomeni, da se rok nadaljuje, še zlasti v primerih sodnih, insolventnih in tudi zapuščinskih zadevah. Pri uskladitvi v zvezi s spremembo Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju se le-te spremembe nanašajo na ureditev obvestila in potrdila o znižani stopnji akontacije dohodnine na podlagi sprejetega Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju v letu 2012, ki je začel veljati letos s 1. januarjem, glede nekaterih rešitev, zaradi katerih je treba spremeniti sklicevanje v Zakonu o dohodnini in s tem tudi v Zakonu o davčnem postopku. In v okviru kazenskih določb se spremenijo tudi tiste določbe, ki urejajo davčne in hujše davčne prekrške posameznikov. Na vse navedene predlagane spremembe Zakona o davčnem postopku v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev nimamo pripomb, saj prispevajo k boljšemu spoštovanju davčne discipline in seveda tudi pravnega reda. Zato v Poslanski skupini DeSUS podpiramo prvo branje novele zakona in ga predlagamo tudi za nadaljnjo obravnavo.
Hvala. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Siva ekonomija je negativni družbeni pojav praktično v vseh družbah in zajema dobršen del bruto družbenega produkta. Po ocenah ekonomistov je to od nekaj odstotkov pa celo do 30 % bruto družbenega produkta. Vzroki za nastanek sive ekonomije so seveda najpogosteje v zasledovanju večjega dobička, ne smemo pa prezreti dejstva, da prihaja do sive ekonomije tudi iz drugih razlogov, zlasti socialnih, na primer zaradi ohranitve denarne socialne pomoči ali zaradi zagotavljanja osnovnih sredstev za preživetje. Neredko so vzrok za beg v sivo ekonomijo previsoke davčne obremenitve ali administrativne ovire, med katere spadajo dolgi, dragi in zapleteni postopki pridobivanja dovoljenj za opravljanje nekaterih dejavnosti, ki zavezance odvračajo od sicer nameravanega legalnega opravljanja dela. Za učinkovit boj proti sivi ekonomiji je treba na nivoju države sprejeti več ukrepov in ne le preganjanje sive ekonomije. Opozarjamo zlasti na potrebno odpravljanje administrativnih ovir, zmerne davčne obremenitve in takšno socialno politiko, ki bo odvračala od dela v sivi ekonomiji. Naj kot primer prekomernih administrativnih obremenitev navedem samo opravljanje dejavnosti nege starejših oseb na domu, kjer so predpisi za opravljanje dejavnosti nerazumno zahtevni in jih posameznik zelo težko izpolni. Obdavčenje dohodkov iz sive ekonomije je posebej v času javnofinančne krize pomemben vir proračunskih prihodkov zlasti v Sloveniji, kjer je kriza posebej dolgotrajna in izjemno globoka. V Novi Sloveniji podpiramo obdavčitev tistih subjektov, ki svoje premoženje skrivajo in od njega ne plačujejo davkov. Seveda pa je treba najti ustrezen način, kako pristopiti k razreševanju tega problema. Zavzemamo se za spodbujanje zavezancev k samoprijavi vsega neprijavljenega in neobdavčenega premoženja. Za te namene bo potrebna širša kampanja in seznanjanje javnosti z možnostjo prostovoljne prijave stanje premoženja. Zavezancem je treba dati na razpolago tudi dovolj dolg rok, da bodo lahko zbrali podatke o obstoju vira njihovega premoženja od računov, bančnih izpiskov, pogodb, sodnih odločb in podobno. Pri določanju višine davčne osnove zavezancev in odmeri davkov od nenapovedanih dohodkov bo treba upoštevati obstoj ali bolje rečeno neobstoj ustrezne pisne dokumentacije za nekatere dohodke. Po veljavni zakonodaji namreč ni predpisana obličnost za nekatere pravne posle in za nastanek posla zadostuje ustni dogovor. Govorimo o darilnih pogodbah za denar, nepremičnine, za posojilne pogodbe, za najemne pogodbe, za premičnine in podobno. Nekateri prihodki davčnih zavezancev, ki izhajajo iz teh pogodbo, zlasti dediščine in darila med osebami prvega dednega reda, niso predmet obdavčitve. Zavezanci bodo izkazovali dohodke, neposrednih listinskih dokazil pa zavezanci ne bodo mogli preložiti. Smiselno se nam zdi tudi, da bi se za uvedbo inšpekcijskega postopka postavila spodnja meja za uvedbo davčnega postopka za odmero davkov od ne napovedanega premoženja. Takšna spodnja meja je lahko tudi relativno nizka, na primer 50 tisoč evrov ali morda celo nižja, vsekakor pa mora biti delovanje Davčne uprave v teh postopkih usmerjeno v ugotavljanje in obdavčenje ne napovedanih dohodkov večje vrednosti, ki bo dalo tudi ustrezne fiskalne učinke, kar je osnovni cilj obravnavne novele zakona. Kot že rečeno, bomo poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davčnem postopku podprli. V nadaljnjem postopku pa pričakujemo, da bodo opravljene korekcije predloga zakona, na katere smo v našem stališču opozorili. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Alojzij Potočnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Pozitivna Slovenija.
Spoštovani! Poslanska skupina Pozitivne Slovenije bo novelo zakona podprla. Podprla bi v načelu vsak zakon s takšno vsebino, ne glede na predlagatelja, ne glede na barvo vlade in ne glede na sestavo koalicije. Zdi se razumno podpreti takšne spremembe ureditve davčnega postopka, ki gredo v prid davkoplačevalcem, ki redno izpolnjujejo davčne obveznosti. Spomnil bi, da je poslanska skupina redno odpirala vprašanja, povezana z delovanjem davčnega sistema in davčno politiko. Tako smo se spraševali o učinkovitosti pobiranja davkov, organiziranju davčne administracije, o številu in usposobljenosti davčnega nadzora, o poteku prenove informacijskega sistema, o obsegu davčni utaj, o davčni aboliciji, o davčnih blagajnah, sivi ekonomiji in ne nazadnje posebej izčrpno o davčnem razkoraku. Torej, temah, s katerimi se povečini ukvarja novela zakona ali bolj razumljivo – gre za odmero davka od nenapovedanih dohodkov davčnega zavezanca. Davčna uprava v svojih poročilih že dlje časa zaznava povečanje števila primerov, ko ocena davčna osnove kaže na veliko neskladje med pridobljenim premoženjem oziroma potrošnjo in prihodki, prijavljenimi davčnemu organu. Pri tem se je nadzor na temu področju izkazal kot učinkovit ukrep pri odkrivanju davčnih utaj. Izoblikovala se je tudi sodna praksa, ki potrjuje odločitve davčnega organa. Na podlagi nekajletne prakse in nekajletnih izkušenj je moč zakon izboljšati, predvsem v postopku odmere davka od nenapovedanih odhodkov, pa tudi v postopku, kar zakon dela, davčnega inšpekcijskega nadzora in davčne izvršbe v tistem delu, ki se nanaša na dražbe ter zlorabo in zavlačevanje tega postopka. Praviloma izpolni davčni zavezanec davčno obveznost na enega od treh načinov; samoobdavčitvijo, nato preko davčnega odtegljaja in tretjič na podlagi odločbe o odmeri davka, ko davčni organ na podlagi napovedi davčnega zavezanca ali pa zapisnika o davčnem nadzoru ugotovi davek. To je praviloma. Seveda odstopamo od pravila v nekaterih zadevah, ko nobeden od, recimo, klasičnih načinov izpolnitve davčne obveznosti ne pride v poštev, ali jih ni mogoče uporabiti ali pa niso bili v postopku uporabljeni iz zelo različnih razlogov. Takrat se v praksi razvitih davčnih sistemov uporabita institut cenitve davčne osnove in institut prijave premoženja. Instituta sta nesporno medsebojno povezana. Institut prijave premoženja ni obvezen, davčni organ ga uporablja po presoji, uporablja ga kot pripomoček, ki bistveno pripomore k ugotovitvi razlogov za uvedbo odmernega postopka, pa tudi kasneje v uvedbi postopka pridobljene podatke upošteva pri določitvi oziroma cenitvi davčne osnove. Za razliko od prijave premoženja velja za cenitev, da je obvezna. S tem se omogoča, da se enake dejanske razmere enako obdavčijo. Zato je samoumevno, da če se v konkretni zadevi izpolnjeni pogoji cenitve in s tem upravičenost, davčni organ mora oceniti davčno osnovo in mu ni dovoljen prosti preudarek o tem, ali bo cenitev morda opravil ali pa ne. Ali drugače, Zakon o davčnem postopku v cenitvenem postopku ne dovoljuje nobene samovolje davčnega organa. Morebitna razlaga, ki bi ob tem vprašanju utemeljevala diskrecijsko pravico davčnega organa, zato že z vidika načela zakonitosti in načela enakega obravnavanja zavezancev za davek ne zdrži pravnega preizkusa. To posebej poudarjam, ker obstajajo tudi mnenja, da se s to novelo sem ter tja krši pravno varstvo zavezancev. Davčna cenitev je posebna tudi z vidika predmeta obdavčitve. Tudi v tem opazno odstopa od klasične odmere. Predmet cenitve ni konkreten dohodek davčnega zavezanca, to je treba posebej poudariti, prejet v konkretnem letu, kot na primer določa Zakon o dohodnini. Predmet obdavčitve je razlika, ugotovljena z veliko verjetnostjo, med sredstvi za privatno potrošnjo, vključno s premoženjem normalno, in dohodki, ki jih je davčni zavezanec napovedal. Naj na koncu navedem še dve dejstvi, mimo katerih ne moremo. Najprej, uporaba cenitve davčne osnove je povsem primerljiva z davčnimi redi v evropskih državah. In drugič in ne nazadnje, kar je bilo že danes tudi v stališčih drugih poslanskih skupin nakazano, novela zakona je tudi del projekta, povezanega z bojem proti sivi ekonomiji. Hvala.
Hvala tudi vam. Mag. Andrej Šircelj bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovana državna sekretarka s kolegico, kolegi in kolegice! V Slovenski demokratski stranki ne nasprotujemo, pravzaprav podpiramo rešitve, ki pomenijo večje, učinkovitejše delovanje Davčne uprave in pravičnejše pobiranje davkov. Zaradi tega je tudi eden izmed načinov, kako to narediti, ta predložen zakon oziroma predložena novela. Vsebina te novele se nanaša predvsem na eno področje, to je na področje cenitve davčne osnove pri fizičnih osebah, predvsem v tistih primerih, ko dejansko potrošnja davčnih zavezancev ni enaka napovednim prihodkom, predvsem v skladu z Zakonom o dohodnini. V takšnih primerih davčni organ, v tem primeru Davčna uprava Republike Slovenije, lahko oceni to razliko in to razliko obdavči s 70 %. V ta namen se tudi razširjajo razlogi za oceno premoženja. Vsekakor je to razlika med dejanskim premoženjem in dejanskimi prihodki v določenem obdobju. Ta institut je bil v uporabi že zadnja leta, mislim, da od leta 2007 naprej, vsaj v skladu s podobno rešitvijo, kjer je seveda ta institut trajal pet let, kar pomeni, da so bili davčni zavezanci pregledani za zadnjih pet let. Kar pomeni, ali so v zadnjih petih letih dejansko dosegli takšno raven premoženja, ki je bistveno odstopala od prihodkov, ki so jih napovedali v napovedi za dohodnino. Sedaj se razširja to na deset let in tukaj ni nobenih težav, nobenih problemov. Navsezadnje bi se lahko razširilo to obdobje tudi na daljše obdobje in na ta način bi seveda zajeli tudi več davčnih zavezancev. Naslednja rešitev, ki jo ta zakon nudi, je sam davčni postopek oziroma davčni nadzor, kjer bi se z vidika učinkovitosti povečal predvsem izplen tega davka oziroma z vidika učinkovitosti bi se ukinil sklepni razgovor z davčnim zavezancem. Na drugi strani pa bi bil davčni zavezanec še vedno seznanjen s pomembnimi dejstvi in to na eni strani, vsaj pri tistih davčnih zavezancih, za katere ne moremo vnaprej sumiti, da so že davčni utajevalci, lahko pomeni tudi manjšo pravno varnost oziroma manjšo informiranost, vemo pa, da je to eno izmed temeljnih načel davčnega postopka. Vsekakor je tukaj treba razmisliti predvsem o rešitvah, ki bodo davčnim zavezancem dale tudi določeno pravno varnost. Namreč, če imamo na eni strani ukrepe, ki so veliko bolj rigorozni, tudi veliko bolj restriktivni za tiste, ki utajujejo ali želijo utajevati davke, moramo seveda imeti na drugi strani tudi ukrepe za tiste zavezance, ki redno plačujejo svoje obveznosti. Glede izvršbe premičnin, predvsem tega, da se izboljša postopek prodaje na javni dražbi, nimamo nikakršnih težav. Mislim, da bi nekatere premičnine, ki so zaplenjene, lahko uporabljali tudi davčni oziroma državni organi. Takšna praksa je tudi v nekaterih drugih državah. Seveda bi zaradi tega bilo treba spremeniti določbe nekaterih zakonov. Potem tudi ne bi imeli težav s tem, da nekatere premičnine, v tem primeru predvsem avtomobili, stojijo na parkiriščih leta in leta in izgubljajo svojo vrednost. Če bi te zaplenjene avtomobile lahko uporabljali državni organi, na primer Durs ali policija, potem bi bila zadeva veliko lažja in verjetno bi zaradi tega prišlo tudi do tega, da bi bilo potem manj nakupov. Nekatere države pač takšno rešitev imajo in verjetno bi jo bilo treba preučiti tudi v naši državi. Institut prekinitve zastaranja. Tukaj je treba povedati, da pa je vsekakor treba postaviti nek končni rok. Danes imamo relativno zastaranje pet let, absolutno zastaranje deset let. Z drugimi besedami, ta obdobja niso tako kratka in vsekakor bi bilo treba pogledati tudi, kakšen rok je pa dejansko tisti maksimalen. Namreč, to je tudi v povezavi s pravno varnostjo davčnih zavezancev. Če nekako povzamem te rešitve, in potem bom nekaj besed še povedal o tistem, česar ni v tem zakonu, pa bi morda lahko bilo, potem lahko ugotovimo, da se zaostrujejo rešitve glede neprijavljenega premoženja, kar pozdravljamo. Povečuje se učinkovitost izvršbe predvsem z učinkovitostjo prodaje na javni dražbi, podaljšuje se zastaralni rok in navsezadnje tudi postopek samega davčnega nadzora naj bi bil tudi dejansko hitrejši in učinkovitejši. Vsekakor pa se tukaj postavlja vprašanje, zakaj pravzaprav Vlada ni navedla nobenih finančnih učinkov. Navsezadnje Vlada uvaja tudi 70 % obdavčitev, dodatno, visoko 70 % obdavčitev, vendar v rubriki o finančnih učinkih ni nobenih finančnih učinkov. Zato predlagam, da Vlada na podlagi dejanskega stanja, na podlagi pregleda premoženja, kar je že danes mogoče – omenil sem, da je že danes mogoče ugotoviti razliko med dejanskim premoženjem in prihodki, ki jih ima davčni zavezanec, to se dogaja, ti postopki potekajo. Mislim, da bi bilo prav, da nas Vlada seznani v nadaljnjem postopku, koliko je bilo teh postopkov in koliko je bilo pobranega davka. Na podlagi teh postopkov se verjetno da ugotoviti tudi finančni učinek za naprej, še posebej, če se sedaj uvaja 70 % davek na neprijavljene dohodke. To je vsekakor vprašanje, za katerega mislim, da mora biti razjasnjeno v nadaljnjih postopkih, in mislim, da s tem tudi ne bo veliko težav. Naslednje vprašanje se nanaša na to, ali s tem, ko spreminjamo Zakon o davčnem postopku, pokrijemo tudi ostala področja, ki sedaj niso navedena. Mislim, da je v tem primeru treba dopolniti zakon predvsem z rešitvami, ki bodo zmanjšale tako imenovano sivo ekonomijo. Vem, da te rešitve obstajajo tudi v drugih zakonih, vendar je siva ekonomija primarna davčna zadeva in tudi primarni davčni problem. Sive ekonomije ne moremo vedno enačiti s temi rešitvami, ki so sedaj predlagane, ko že dejansko ugotovimo razliko med prihodki in premoženjem, in to je že lahko posledica sive ekonomije, ali posledica črne ekonomije, ali posledica tudi kakšnih kaznivih dejanj, o čemer bom tudi še govoril. Z drugimi besedami, ta zakon mora vsebovati tudi rešitve, kako preprečiti sivo ekonomijo. Tu so številke različne, danes smo že slišali, od 25 % bruto družbenega proizvoda, pa nekoliko manj – to je predvsem stvar, kako kdo opredeli sivo ekonomijo in kaj je pravzaprav tisto, kar je siva ekonomija; kako daleč do dobrososedske pomoči gre, od tega je potem odvisno tudi, kaj dejansko je siva ekonomija. Skratka, s tem zakonom je treba predlagati tudi koncept reševanja sive ekonomije. Temu konceptu reševanja sive ekonomije pa vsekakor ne gre v prid, da se davki povečujejo v tej državi. V zadnjih 6 mesecih povečujemo davke. Višji so davki, višja je siva ekonomija, to je nekako načelo, ki ni znano samo v tej državi, ampak tudi v drugih državah. Ne samo represija, ker tu govorimo zdaj o represivnih členih in represivnih določbah, na drugi strani je treba tudi davčnim zavezancem omogočiti lahek dostop do dela in tudi enostavno plačevanje davkov. V tem primeru obstajajo rešitve, ki so tudi v nekaterih drugih državah, in sicer da lahko fizična oseba, ne glede na to, ali je registrirana ali ne, pravzaprav ni registrirana kot samostojni podjetnik, izda račun. Zakaj ne bi mogla izdati računa, če nekaj naredi in to zaračuna. Seveda je potem treba v tej povezavi iskati tudi rešitve glede obdavčitve takšne storitve. Tako tu obstaja veliko rešitev. Mislim, da tudi na Ministrstvu za finance nekaj znanja o tem je, in te rešitve bi morale biti tudi vključene v ta zakon. Naslednje področje, ki ga ta zakon ne obravnava, je davčna tajnost. Mi imamo izredno veliko težav s tako imenovano davčno tajnostjo. Pravzaprav je skoraj vse davčna tajnost. In opredelitev davčne tajnosti, ki je zdaj v Zakonu o davčnem postopku, mislim, da ne sledi času, v katerem dejansko smo. Zelo velikokrat se, bom rekel Durs izgovori na to, da "ne more dati nobenih podatkov, ker gre za davčno tajnost". Navsezadnje to lahko tudi preberemo ali slišimo v medijih in navsezadnje zaradi tega davčni zavezanci oziroma davkoplačevalci ne dobijo ustreznih informacij oziroma veliko stvari je skritih v meglo, za veliko stvari se potem tudi nikoli ne ugotovi, za kaj je pravzaprav šlo, kaj je bil temeljni problem v takšnem primeru in tako naprej. Zaradi tega mislim, da bi morali na novo opredeliti institut davčne tajnosti v skladu tudi s samimi gospodarskimi razmerami in finančnimi razmerami, v katerih smo. To pa pomeni, da bomo morali – in da že davčni zavezanci, davkoplačevalci vedno več stvari plačujejo, med drugim tudi banke in tako naprej, in vedno bolj bodo seveda zahtevali tudi, kam gre dejansko njihov denar. Tako mislim, da bi bilo treba narediti ta napor in razrešiti tudi davčno tajnost. Postavlja se tudi naslednje vprašanje oziroma naslednja vsebina:rAali obstaja konflikt med institutom samoprijave in oceno davčne osnove? Z drugimi besedami, na eni strani se davčni zavezanec lahko sam prijavi, na drugi strani je obdavčen v takšnih primerih s 70 % in tukaj se postavi vprašanje kaznovalne politike. Vemo, da če se sam prijavi, potem ni kaznovan, če se ne prijavi, je kaznovan, lahko pa se prijavi v zadnjem hipu in podobno. Naslednje vprašanje, ki bi ga bilo treba razrešiti v okviru tega zakona oziroma katerega koli drugega zakona, je komplementarnost določb Zakona o davčnem postopku, kjer se uvaja 70 % davek na neprijavljeno premoženje, z določbami veljavnega Zakona o odvzemu premoženja nezakonitega izvora. Namreč, mi imamo tudi ta zakon, ki določba, da se postopek lahko opravi za obdobje petih let pred letom, v katerem je bilo storjeno kaznivo dejanje. Državni tožilec preiskave usmerja delo Dursa, Cursa in ostalih pristojnih državnih organov in postavi se že prvo temeljno vprašanje; če je neko premoženje obdavčeno, ali je zaradi tega lahko tudi zaplenjeno. Namreč s tem, ko je premoženje obdavčeno, dejansko država ga na nek način tudi legalizira in v tem primeru bi lahko prišlo do tega, da potem ne bi moglo biti dejansko tudi odvzeto, če je pridobljeno na način, ki pomeni kazniva dejanja. Tukaj seveda postavljam vprašanja, ali je to mogoče ali ne, predvsem tudi zaradi tega, ker so postopki sedaj po novem Zakonu o davčnem postopku deset let, po Zakonu o odvzemu premoženja nezakonitega izvora pa pet let. Skratka, predlagam, da v nadaljnjem postopku te postopke, ki se nanašajo na podobne vsebine, Vlada prouči, nam da jasne odgovore glede tega, nam da določene finančne podatke o tem, kaj se je na temu področju že zgodilo, in nam tudi predstavi finančne učinke tega zakona. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Matevž Frangež bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovane in spoštovani! Socialni demokrati slišimo jasno zahtevo ljudi, ki terjajo, da se vse tiste, ki so v Sloveniji povzročili to gromozansko finančno luknjo, privede pred roko krivice. Da se vse tiste, ki so s finančnimi malverzacijami ne samo okoristili sebe, pač pa tudi prizadejali veliko gospodarsko in socialno škodo celotnemu gospodarskemu sistemu, sankcionira tudi z odvzemom nezakonito pridobljenega premoženja. Zakon o davčnem postopku in njegove spremembe razumemo kot korak za uresničevanje teh ambicij in tej ambiciji pritrjujemo tudi kot politična skupina. Kljub temu pa moramo poudariti, da pravne države ni mogoče graditi s pravno spornimi koraki, da se proti nezakonitosti ni mogoče boriti na nezakonit način. Naj uvodoma zato povem, da bomo danes Socialni demokrati ob tej splošni razpravi zakon pospremili v nadaljnjo proceduro, a za naša ravnanja ob tem zakonu bo vendarle odločilno mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki v tej fazi postopka še ni znano. Glede vrste rešitev v predlaganem zakonu je mogoče trditi, da so vsaj na meji ustavno spornega in da je dileme v zvezi s tem treba zelo jasno izčistiti. Zato, da bi takrat, ko to zakon sprejmemo, bili popolnoma prepričani, da smo uveljavili zakonite rešitve, ki bodo v prid pregonu nezaželenih družbenih ravnanj od davčne utaje do drugih oblik pridobivanja premoženja na nezakonit način. Tej državi se je že zgodilo, samo v hiti poloviti barabe, v primež pomanjkljivo urejene pravne države prejeli tudi vrsto nedolžnih ljudi. Tak primer, ki še vedno ni dočakal svojega političnega in nepravnega epiloga, je denimo primer izbrisanih podjetij, problema, ki se je v Sloveniji začel leta 1999. Prav mogoče je, da se bomo v ihti, da polovimo davčne utajevalce, lotili tudi vrste nedolžnih ljudi, ki bodo zaradi nizke stopnje pravne varnosti in težkega bremena obratnega dokaznega bremena v davčnem postopku izgubljeni v sicer legitimni, ampak pravno pomanjkljivo urejeni materiji in postopku pregona in odkrivanja davčnih utaj. Neprijavljeni dohodki davčnih zavezancev so v Sloveniji nedvomno pereč problem. Z njim se ukvarja tudi več državnih organov. Do nedavnega se je s tem področjem ukvarjala le Davčna uprava Republike Slovenije, ki je obdavčevala neprijavljene dohodke. Projekt prijava premoženja, kot poteka tudi na Dursu, je povsem običajen v evropskih državah, so pa nekatere države neprijavljene dohodke identificirale tudi kot kaznivo dejanje davčne zatajitve, zato so davčne postopke zamenjali kazenski postopki. Podobno kot imamo urejene pristojnosti tožilstva v okviru Zakona o odvzemu premoženja nezakonitega izvora, ki pa, kot izhaja iz odgovora na včerajšnje poslansko vprašanje s strani predsednice Vlade, so redki in nobeden od teh postopkov še ni pripeljan do svojega konca. Nadzora nad dohodki fizičnih oseb ne smemo podcenjevati, temveč ga moramo gledati zelo široko. Slovenija je identificirana kot država, kjer je korupcija kardinalni sistemski problem, njene posledice pa so katastrofalna gospodarska in finančna kriza ter propad pravne in socialne države. Najbolj zanesljive raziskave o sivi ekonomiji prikazujejo rdeči alarm za organe nadzora, saj je utajenih davkov za več milijard evrov, po nekaterih ocenah tudi za okoli četrtino bruto domačega proizvoda. Delo na črno je skoraj nemogoče nadzorovati, saj podobno kot pri korupciji oba deležnika profitirata, vsaj kratkoročno gledano. Ob upoštevanju navedenega se zdi edini pravi način boja proti tovrstnemu početju učinkovit in sistemski nadzor nad dohodki fizičnih oseb. Dejstvo je, da trenutni sistem obdavčevanja neprijavljenih dohodkov ni zadovoljiv. V praksi in strokovnih krogih se pojavlja vse več sporni vprašanj, o katerih se zaenkrat ni izreklo tudi ne Ustavno sodišče. Projekt prijava premoženja, ki ga izvaja davčni organ, mora biti v skladu z osnovnimi človeškimi pravicami, Ustavo Republike Slovenije, načeli davčnega postopka ter varovanjem osebnih podatkov. Skladno z načelom enakosti bi moral nadzor nad neprijavljenimi dohodki veljati za vse davčne rezidente Slovenije, pri nas pa si davčne zavezance izbira arbitrarno, poleg tega za izbor ni utemeljenih kriterijev. V določenih primerih je nemogoče prepričati davčni organ, da gre za določeno dejstvo, saj davčni organ zahteva nekaj, kar je nemogoče dokazovati. Sistem nadzora nad neprijavljenimi dohodki, kot ga izvaja davčni organ, je potreben temeljite ureditve. Poiskati bo potrebno sistemske rešitve, ki bodo zadoščale vsem pravnim normam in ne bodo le zadovoljevale množic na kratki rok, temveč zagotavljale tudi visoko pravno varstvo za vse davčne zavezance. Naj navedem nekaj stvari, ki nas v tem zakonu motijo, in zelo plastične primere, iz katerih izhaja, da bi bilo praktično nemogoče davčnemu organu dokazati nedolžnost tistih, ki se znajdejo v preiskavi. Vzemimo primer, ko oče sinu podari svoje dolgoletne denarne prihranke, ki jih je z leti zbiral v gotovini. Recimo, da govorimo o 50 tisoč evrih. Te je oče v preteklosti hranil doma, v gotovini – v Sloveniji imamo tradicijo zbiranja prihrankov v štumfu – in na neki točki podari te zbrane prihranke sinu, zato da ta reši svoj stanovanjski problem. V razmerju med očetom in sinom ne obstaja listinska dokumentacija, med njima ni pogodbe, s katero bi uredila prenos te gotovine od očeta na sina. Denarni tok torej ni viden, ker je šlo za prenos gotovine, davčnemu organu pa daril med sorodniki nihče ne prijavlja. Res je, da je to obvezno pri darilih nad 5 tisoč evrov, če starši podarijo otroku, takšen prenos premoženja ni obdavčen. Problem pa je, da davčni inšpektor tovrstnega posla nikoli ne bo priznal, četudi je resničen. Ugotovljena dejstva inšpektorja, namreč da ni listinske dokumentacije, da ni razvidnega denarnega in finančnega toka, darilo prav tako ni bilo prijavljeno davčnemu organu, pogosto pa darovalec ali posojilojemalec izkazuje tudi prenizke pretekle dohodke za posredovanje tolikšne vsote gotovine, morebiten kredit darovalca ali posojilodajalca, s tem pa bolj verjetno kažejo v prid fiktivnemu darilu kakor proti njemu. Prihrankov v gotovini davčni organ v dokaznem postopku ne upošteva, kljub temu da Banka Slovenije redno poroča o stanju gotovine v obtoku, ki se giba med tremi in sedmimi milijardami evrov. Vsi pa vemo, kako je s prihranki v gotovini in da je to v pomembni meri tudi del naše nacionalne kulture. V davčnih postopkih se zdi, da bo ta gotovina v celoti obdavčena. Dvom o obstoju gotovine, recimo zaradi kreditne obveznosti, ni neobičajen, kot trdi davčni organ v dokaznem postopku, saj se tudi Slovenija zadolžuje, v domačih bankah pa hrani depozite. Davčni organ razlikuje med posedovanjem gotovine, ki je ne prizna, in denarjem na računu v tujini, ki ga prizna. Tudi prenos gotovine preko državne meje se prijavlja le, če presega zakonsko določen znesek. Glede na Obligacijski zakonik ni določena obličnost darilnih ali posojilnih pogodb. Zakon o dedovanju določa, da pri prvem dednem redu ni obdavčitve, logično pa je, da denar ne more biti viden navzven tretjim osebam. Glede na določbe Obligacijskega zakonika se darilna pogodba lahko sklene zgolj s konkludentnimi dejanji in listinsko notificiranje pravnega posla ni potrebno. Drugi problem je dvigovanje in polaganje gotovine na osebni transakcijski račun. Dejstvo je namreč, da davčni inšpektorji dvige gotovine štejejo za osebno porabo, pologe gotovine pa ne upoštevajo kot izvor sredstev, četudi gre lahko za predhodno dvignjeno gotovino: torej z bančnega računa dvignem del denarja in ga nato spet položim. Medtem ko se bo dvig razumel kot moja osebna poraba, bo pri pologu takoj sum, ki ga bo nemogoče dokazovati, od kod denar, ki sem ga predhodno dvignil, ponovno polagam na račun. Davčni organ torej glede na prakso upošteva takšne dvige gotovine kot neprijavljen dohodek, četudi gre za kroženje istega denarja. Torej, če izvzamemo morebitne obresti posojil, ker nekdo dvigne denar, zato da neko količino denarja nekomu posodi, obdavčene so obresti od tega, se v bistvu premoženjsko stanje takšnega zavezanca sploh ne spreminja. Če bi se znašel v davčnem postopku, kot ga definiramo s tem zakonom, bi mu davčni organ vse dvige gotovine štel za osebno porabo in bi jo kot tako upošteval pri izračunu davčne osnove od nenapovedanih dohodkov, četudi so v skrajni meri nenapovedani odhodek zgolj, recimo, obresti od danih posojil. Navajam hipotetične primere, ki so pa realni primeri. Tudi takšne primere je treba upoštevati, ko normiramo in na novo določamo davčni postopek, zato da v tej ambiciji, da polovimo goljufe, barabe, kriminalce in tajkune, ne vzpostavimo pravno nevzdržnega in krhkega okolja, ki bi pravzaprav omogočil lov na nedolžne. Zato moramo biti posebej pozorni v segmentu davčne preiskave pri definiranju metod cenitev davčne osnove pri inkriminiranju, se pravi pri ustreznem definiranju davčne zatajitve kot kaznivega dejanja, tudi zato, ker tam pred sodiščem veljajo neki drugi pravni standardi. Prav tako nas mora skrbeti standard pravne varnosti. Vsakdo mora imeti možnost, da se na ustrezen način zagovarja. In en detajl, ta zakon ukinja institut zaključnega razgovora, četudi je množično uporabljen in so tudi davčni zavezanci, ki so bili predmet preiskave v projektu prijave premoženja, pravzaprav visoko zainteresirani za to, da se tega razgovora udeležijo, če ne zaradi drugega zaradi dejstva, da to nedvomno prispeva k uresničevanju načela seznanjenosti in načela pravne varnosti. Verjamemo, da bo v nadaljnjem postopku precej diskusij tudi o primernosti dviga davčne stopnje na 70 %, predvsem pa vprašanje podaljšanja obdobja nadzora na 10 let s sedanje ravni petih let. Opozarjamo predvsem na to, da bomo po tem sistemu del davčnih zavezancev obravnavali v petletnem obdobju, del pa v desetem in pod vprašanjem bo, če ne kaj drugega, tudi načelo enakopravnosti. To vprašanje je treba pretehtati tudi s strogimi merili o prepovedi retroaktivne veljave zakonov. Socialnim demokratom bi bilo najbolj všeč, da bi bilo mogoče definirati na pravno korekten način neko ničelno točko, spodbujati državljane, da evidentirajo svoje premoženje in ga prijavijo davčnemu organu. Na ta način bi definirali neko ničelno stopnjo premoženjskega stanja in v prihodnjih letih lahko ugotavljali, kje prihaja, bom rekel, do davčnega razkoraka. Danes tega ničelnega stanja nimamo definiranega in zato je treba biti izrazito pozoren, da v legitimnem pričakovanju, da se vsem tistim, ki so na nezakonit način pridobili svoje premoženje, ki so goljufali ali še huje, s svojimi ravnanji ogrozili gospodarsko in socialno stabilnost države, na ustrezen, ampak vendarle pravno korekten postopek stopi na prste. Bližnjic do pravne države ni. Zato v generalni ambiciji, da pridemo do ustrezne ureditve tega vprašanja – in upamo glede na izkazana mnenja v temu zboru – ta zakon tudi z visoko stopnjo soglasja podpremo, da vendarle v nadaljnjem postopku poskrbimo, da bodo zadovoljene tudi visoko pravne norme in standardi. To pa bo mogoče šele takrat, ko bo takšno ali drugačno interpretacijo potencialno spornih določb tega zakona ugotovila tudi Zakonodajno-pravna služba. V tej fazi bomo Socialni demokrati pospremili zakon v nadaljnjo obravnavo z ambicijo, da okrepimo pravno varnost v davčnem postopku na način, ki ne bo ogrožal učinkovitosti ciljev, ki si jih davčni nadzor postavlja. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Frangež. V imenu Poslanske skupine Državljanske liste ima besedo gospod Marko Pavlišič.
Hvala za besedo, spoštovana gospa predsedujoča. Spoštovani prisotni! Davčna uprava že dlje časa ugotavlja povečanje števila primerov neskladja med prijavljenimi dohodki posameznika in njegovim premoženjskim stanjem oziroma potrošnjo. Do sedaj se je tudi izoblikovala sodna praksa, ki je do sedaj potrdila vse odločbe davčnega organa, nadzor nad tem področjem pa se je izkazal kot učinkovit ukrep pri odkrivanju davčnih utaj. Seveda pa praksa prinese nova spoznanja in le-tem je treba prilagoditi zakonodajo. Kajti, le zakonodaja, ki upošteva realno stanje in najboljše izkušnje prakse, je učinkovita zakonodaja. Novela Zakona o davčnem postopku prinaša tovrstne spremembe. Po predlogu zakona je lahko obdobje nadzora do deset let in se več ne naša na konkretno leto. Sploh pri skrivanju premoženja v tujini je smiselno vzeti daljše časovno obdobje, da se lahko davčna osnova pravilneje določi. Iz prakse izhajajo tudi spremembe, ki bodo onemogočile zavlačevanje postopka ter omogočale bolj gospodarno vodenje samega postopka, hkrati pa ne bodo vplivale na pravno varnost zavezanca za davek. Seveda pa tisti, ki se je davku že skušal izogniti, predvidoma ne bo križem rok čakal na zaključek postopka ter se nato odpravil na banko ali pošto poravnat izdano položnico. Zato je smiselno, in to urejamo tudi v temu zakonu, da bo lahko še pred izdajo in izvršljivostjo odločbe vpisalo zastavno pravico na premoženje dolžnika. Povezano s poplačilom davčne obveznosti so tudi spremembe glede izvršbe, ki bo omogočila tudi izvršbo tudi od oseb, na katere je davčni dolžnik brezplačno oziroma po nižji ceni od tržne prenesel svoje premoženje. Zakon tudi določa novo, 70 % stopnjo obdavčitve v primerih, ko je davčni zavezanec prikrival svoje dohodke in se na ta način izognil plačilu davkov. Ob tem opozarjamo, da to ne sme postati instrument legalizacije premoženje iz nelegalnih poslov. Ali je 70 % davek, ali kazen, ali oboje? Ali je rešitev primerna ali ne, bo v nadaljnjem postopku Državni zbor še razpravljal. Državljanska lista podpira vse napore v smeri zmanjševanja sive in črne ekonomije, ker se s tem, da davke plačujemo vsi, davčna stopnja posameznika lahko zmanjša. Nismo zadovoljni z vsemi predlaganimi spremembami, vendar je smer prava. Zato bomo v Državljanski listi potrdili nadaljnjo pot zakona v zakonodajnem postopku Državnega zbora.
Hvala lepa tudi gospodu Pavlišiču. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in nadaljujemo z razpravo poslank in poslancev. Prva ima besedo gospa Katarina Hočevar.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Lep pozdrav vsem prisotnim! Ko se kot poslanka trudim državljanom razložiti, zakaj so bili potrebni boleči ukrepi prejšnje vlade, zakaj so potrebni težki ukrepi aktualne vlade in zakaj bo vsaka vlada v prihodnje, pa naj bo leva, desna, konservativna ali liberalna, hočeš nočeš morala uveljavljati težke ukrepe, mi ljudje vedno znova odgovorijo z vprašanjem: "Zakaj ne vzamete tistim, ki so pokradli našo državo? Zakaj ne poberete tistim posameznikom, ki so do svojega premoženja prišli na nepošten način?" Priznam, da v takšnih trenutkih ne vem, kaj bi odgovorila poštenemu delavcu, kmetu ali uradniku, ki se trudi in težko prebija iz meseca v mesec, v medijih pa posluša prispevke o neučinkovitosti inšpekcij, sodstva in tudi o neprimernosti zakonodaje. Zato menim, da bo novela Zakona o davčnem postopku dala državnim organom novo, močnejše orodje za pregon nepravilnosti na tem področju. Novi nadgrajeni zakon bo v praksi omogočil v praksi pogosto zlorabljeno možnost zavlačevanja postopka, neplačani davek bo po novem mogoče izterjati pod določenimi pogoji, tudi preko povezanih oseb. V primeru neuspešne prodaje zarubljenega premoženja pa bo to, če ga seveda dolžnik ne bo želel prevzeti, lahko brezplačno odstopljeno humanitarnim organizacijam ali drugim zavodom. Spremembe, kot jih jaz vidim, zasledujejo dva med seboj povezana cilja: povečanje učinkovitosti zakonodaje in s tem, ko bo to močnejše orodje za davčni organ, tudi omogočanje deljenja bremen kriznih razmer med tistimi, ki so do zdaj pošteno nosili svoj delež, in tistimi, ki so se temu spretno izmikali. Hkrati pa se mi, seveda kot liberalki, ob uveljavitvi tega zakona postavljajo tudi nekatera vprašanja in pomisleki. V zadnjem času dvigujemo davke, podržavljamo premoženje, rešujemo banke, dvigujemo globe. Zdi se mi, da se država vse bolj vpleta v vsak vidik našega življenja, kar je po mojem mnenju narobe. Liberalci smo namreč vedno kritični do širjenja državnih pristojnosti in do represivne moči. Na žalost pa se v času krize tudi zaradi pričakovanja ljudi področje nadzora in kaznovanja širi, ker smo se ljudje zaradi zasledovanja večje varnosti in občutkov pravičnosti pripravljeni odpovedati vedno večjemu delu svobode. Ta zakon, upam, da ne bo razumljen kot odprtje sezone lova za vsemi in na vse, ki so si uspeli premoženje ustvariti na pošten način. Zato upam, da ga strokovnjaki medijskega sporočajo ne razumejo kot novo orodje za diskreditacijo posameznikov. Upam, da bomo politiki, državljani in mediji imeli pred očmi, da lastništvo premoženja ni nekaj slabega, če je pridobljeno na zakonit način. Dodatna moč, ki jo dajemo državi s tem zakonom, od uradnikov zahteva še dodatno večjo odgovornost, od vseh ostalih državljanov pa dodatno mero razuma in izogibanja prehitrim ljudskim sodbam, ki se lahko izkažejo za krivične. Zakon bom v prvi obravnavi podprla, saj menim, da lahko prinese pozitivne učinke za posameznike in za družbo, a se hkrati zavezujem, da bom pozorno spremljala, ali se nove pristojnosti uporabljajo v namen, za katerega so bile mišljene oziroma sprejete, in ne za moderno inkvizicijo ali pa na sodoben način lova na čarovnice. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Janez Ribič, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica Državnega zbora! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davčnem postopku prinaša naslednje poglavitne rešitve. Strnemo jih lahko v vsebinske sklope, in sicer: odmera davka od nenapovedanih dohodkov, davčni inšpekcijski nadzor, izvršba, zadržanje zastaranja, uskladitev v zvezi s spremembo Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju in kazenske določbe. Novela zakona, ki jo je pripravila Vlada, se nanaša predvsem na dodatno opredelitev nenapovedanih oziroma neprijavljenih dohodkov fizičnih oseb ter postopke v zvezi s tem. Vsekakor v Slovenski ljudski stranki to pozdravljamo, saj navkljub obstoječi zakonodaji, ki omogoča davčni nadzor nad posamezniki, katerih potrošnja in premoženje močno presega njihove prihodke, in navkljub obstoječemu in veljavnemu Zakonu o odvzemu premoženja nezakonitega izvora se v praksi še vedno na tem področju zgodi premalo, daleč daleč premalo. V obrazložitvah posameznih členov je večkrat zaznati dikcijo, kako davčni organ ugotavlja, davčni organ zaznava primere, davčni organ opaža takšno in drugačno prakso in na podlagi tega se predlagajo spremenjene rešitve. Mislim, da je to prava pot in tako bi moralo tudi potekati opravljanje zakonodaje v zelo tesnem sodelovanju, se pravi s tistimi, ki morajo zakon izvajati, saj le oni resnično vedo, s kakšnimi težavami se na terenu srečujejo. Tudi pri ostalih rešitvah je zaznati realne težave, ampak tudi pri nas smo do danes poznali instrument poziva prijave premoženja in cenitev na podlagi izbranih podatkov. Takšni postopki so se začeli že leta 2008. Žalostno je samo to, da jih je bilo po podatkih, navedenih v zakonu, vse od takrat opravljenih samo okoli 200. Glede na to, da je bilo iz teh nadzorov v tem času obračunanih za nekaj več kot 30 milijonov evrov dodatnih davkov, nas čudi, da ni intenzivnost večja, kajti to namreč znese v povprečju 162 tisoč evrov dodatnega pobranega davka na en davčen nadzor. Resnično nas zanima mnenje pristojnih, ali ocenjujejo število teh nadzorov za zadostno, glede na davčni izplen. Bistvena novost tega zakona je torej odmera davka od nenapovedanih dohodkov. Tukaj je še davčna stopnja 70 %; ali je prava ali ne, je težko reči, moramo pa jo nekako povezati z institutom samoprijave. Tako velja pozdraviti popravke v zakonu, ki končno urejajo davčno izvršbo za davčne utaje. Hvala.
Hvala lepa, gospod Ribič. Naslednja je na vrsti gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Državljani terjajo, da se vse, ki so se polastili, in to nezakonito, premoženja in ki so tudi krivi ali pa so krivi za recesijo, v kateri je naša država danes, da se jih privede pred roko pravice in da se jim neupravičeno pridobljeno premoženje tudi odvzame. Zato menim, da je ta zakon, ki ga obravnavamo, tudi eden izmed zakonov, ki bo prispeval k temu, da se posameznikom to neupravičeno pridobljeno premoženje tudi odvzame. Predlog zakona o spremembi Zakona o davčnem postopku prinaša pomembne spremembe, ki jih seveda podpiram in bom tudi glasovala za to, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. V svoji razpravi pa bi se omejila na dva instituta, ki jih zakon uvaja. Kot prvega bi se dotaknila instituta nesorazmerno ugotovljenega premoženja – uvedba davka od nenapovedanega dohodka, ki presega dohodek, ki ga je davčni zavezanec napovedal v davčni napovedi. Gre torej za nesorazmerno visoke prihodke nezakonitega izvora in davčni zavezanec tega izvora premoženja ne more opravičiti. V tem primeru zakon predvideva obdavčitev takšnega premoženja v višini 70 %. Sama tako stopnjo obdavčitve tudi podpiram. Drugi institut, o katerem bi želela povedati svoj komentar, je novi institut zadržanje zastaranja, ki ga uvaja ta sprememba zakona. Zaradi razlogov dejanske in pravne narave davčni organ nima vpliva na zastaralni rok, zato je treba, da tak zastaralni rok uredi zakon. V praksi namreč prihaja do tega, da zastara davčni dolg tudi zaradi postopkov, ki se vodijo izven tega davčnega postopka, torej pri drugih organih, na primer sodiščih, in jih tudi urejajo drugi predpisi. Dejstvo je, da davčni organ v takem primeru ne more opraviti davčne izvršbe, zaradi tega prihaja do odpisov terjatev zaradi zastaranja. V izogib takih odpisov davčnega dolga iz naslova relativnega zastaranja, ki traja pet let, ali absolutnega zastaralnega roka, ki traja deset let, ta sprememba zakona predlaga določitev prekinitve takega zastaranja za čas, ko po zakonu ni mogoče voditi davčne izvršbe. Podobna situacija se pojavlja tudi v zapuščinskih postopkih, tudi to smo danes že slišali, ko se v posameznih primerih ta postopek dedovanja pred sodiščem vodi zelo dolgo časa. Torej prihaja do dolgotrajnih postopkov. V tem primeru tudi potem zastara rok izterjave dolga in v tem primeru pride do okoriščenja dedičev z obveznostmi, ki pripadajo državi. Dediči, ki so ugotovljeni oziroma določeni, vedno prevzamejo, če želijo dedovati, vse pravice in obveznosti preminulega in tako bi prav zaradi dolgotrajnega dednega postopka prišlo do, kot sem že rekla, odpisa davčnih terjatev. Kot sem rekla, zakon bom kot primeren podprla. Hvala.
Hvala lepa, gospa Kotnik Poropat. Na vrsti je mag. Tonin.
Spoštovane kolegice in kolegi! Danes govorimo o tako imenovani tabu temi; o temi oziroma o stvareh, za katere vemo, da se dogajajo okoli nas, pa si na nek način zatiskamo oči. Vsi dobro poznamo številne primere, ki krožijo okoli nas, o katerih se ogromno govori. Eden izmed takih primerov zagotovo najbolj izpostavljen in s katerim se srečujejo praktično vsi starši, ki vozijo svoje otroke v vrtce, ko nekdo pripelje svojega otroka v vrtec v vozilu, ki je vredne 150 tisoč evrov, ampak ima na drugi strani zastonj vrtec. To je najbolj eklatanten primer, kjer se lahko zelo hitro in zelo jasno ugotovi, da tukaj nekaj ne špila, da prihodki in premoženje dejansko niso sorazmerni. Seveda nočem zahajati v kakšne pretirane detajle, da ne bo kdo rekel, da sem krenil s teme, ampak kljub vsemu slišali in v medijih so se pojavljali razni sinovi ljubljanskih vplivnežev, ki so dejansko državi, Davčni upravi prijavili nekaj več kot 50 tisoč evrov, medtem ko so na bankomatih tudi po več deset tisoč evrov dnevno dvigali. Tudi tukaj je jasen podatek, da določene stvari ne špilajo in da je gromozansko nesorazmerje med prijavljenimi prihodki in dejanskim premoženjem. Ko smo v krizi, v kakršni smo se znašli sedaj, je pravičnost tista temeljna zadeva, na kateri vse stoji oziroma vse pade. Če od ljudi zahtevamo zategovanje pasov in če ljudje nimajo občutka, da se to zategovanje pasov pravično porazdeli med vse, potem se na neki točki vprašajo, zakaj bi jaz plačeval davke, zakaj bi jaz pristal na reševanje krize, če pa k reševanju te krize ne prispevajo niti tisti, ki so jo povzročili, oziroma tisti, ki bi lahko za to krizo dali še celo več. Da ne bom obtožen kakšnega cenenega populizma, naj zelo jasno rečem, da ni nič narobe, celo zaželeno je, če imamo v naši družbi bogate ljudi, seveda, če so do svojega premoženja prišli na pošten način in če so državi plačali vse tisto, kar državi gre. Tukaj je treba razlikovati dve stvari, ki jih na nek način danes tudi mešamo. Eno je, da nekdo denar zasluži in državi ne da tistega, kar ji pripada. Torej, na nek način utaji davek, to je na eni strani. Na drugi strani imamo tiste, ki do premoženja pridejo popolnoma po kriminalni poti. To sta dve različni zadevi. Za to prvo, za tako imenovane utajevalce davka bo morda ta zakon, ki ga sprejemamo danes, učinkoval do nek mere, da se jim bo lahko določen del nesorazmernega premoženja tudi zaseglo. Nočem biti pesimist, ampak na nek način sem skeptičen do končnih rezultatov; če bo država od tega zakona sploh kaj imela in če bo sploh kakšno premoženje, kakšen višek premoženja obdavčen s 70 %. Zakaj to govorim? Opomnil bi vas na nek zakon, ki prav tako spada v to temo in se imenuje Zakon o odvzemu nezakonito pridobljenega premoženja, ki je bil sprejet že dve leti nazaj, o katerem sem prav tako govoril včeraj. Pravosodni minister je sam poročal, da do danes ni bilo odvzeto niti eno premoženje oziroma da noben postopek v zvezi s tem ni bil končan. To so stvari, ki me skrbijo. Upam in si želim, da bi rezultati tega zakona, ki ga bomo sprejeli danes, vendarle bili doseženi, da bi obstajali tudi ljudje, ki bi jim država obdavčila 70 % tistega premoženja, za katerega ne znajo pojasniti, na kakšen način so do njega prišli. Opozarjam pa, da si ne želim, da bi čez dve leti, ko se bomo ponovno pogovarjali o rezultatih tega zakona, ugotovili enako, kar ugotavljamo pri Zakonu o odvzemu nezakonito pridobljenega premoženja. Večkrat se vprašam, zakaj je to mogoče v drugih balkanskih in zahodnoevropskih državah, zakaj to ni mogoče tudi v Sloveniji. Že včeraj sem razlagal, da so samo v Srbiji v prvem letu veljavnosti Zakona o odvzemu nezakonitega premoženja pobrali oziroma zaplenili za 100 milijonov evrov premoženja, v Italiji mesečno več 100 milijonov zaplenijo, v Nemčiji podobno. V Sloveniji pač teh rezultatov nimamo. Sprašujem se in tudi pristojne vprašam, ali je problem v ljudeh ali je problem v zakonodaji, ker nekje mora biti problem. Če je problem v ljudeh, potem je nekaj narobe s slovenskim sodstvom, če pa je problem v zakonodaji, potem pa prosim, da nam, poslancem, stroka pove, kako in na kakšen način je treba te zakone popraviti, da se bo lahko nezakonito pridobljeno premoženje odvzelo – povsem preprosto navodilo. Skratka, upam in si želim, da bo ta zakon vendarle korak v pravo smer in da bomo po dveh letih lahko ocenjevali neke konkretne rezultate.
Hvala lepa, gospod Tonin. Naslednji je na vrsti gospod Jerko Čehovin, za njim Aljoša Jerič in Franc Pukšič.
Hvala lepa, gospa podpredsednica, za besedo. V naši stranki Pozitivna Slovenija spremembe in dopolnitve Zakona o davčnem postopku močno podpiramo. Mislim, da je tudi iz uvodnih besed, ki so bile danes podane s strani predstavnikov poslanskih skupin, jasno, da to podpira praktično celoten parlament. In prav je, da se o tem tu razpravlja. Zakon, ki vsebuje te vsebinske sklope odmera davkov od nenapovedanih dohodkov, davčni inšpekcijski nadzor, davčna izvršba, zadržanje zastaranja, uskladitev v zvezi s spremembami ZPIZ in kazenske določbe na bolj koherenten in boljši način opredeljuje to, kar imenujemo davčni razkorak, ki je sicer kot pojem uveljavljen, v praksi pa nikoli praktično izveden. Pri tem se nekako približujemo oziroma usklajujemo zakonodajo, če tako rečem, z bolj normalnimi državami, po drugi strani pa gre za neko močno orodje, za boj proti sivi ekonomiji, kjer ravno davčne utaje predstavljajo glavni vir te sive ekonomije. Torej, ponavljam, s tega vidika zakon absolutno podpiramo. Pri tem bi pa le rad, da nekoliko ločujemo pojme, ker sem veliko že slišal v današnjih razpravah o premoženju, o tako imenovanem nezakonitem premoženju, mislim pa, da ta davek bolj cilja na tako imenovano neprijavljeno premoženje. Nezakonito premoženje morajo že po naravi stvari urejati drugi organi, od policije, tožilstva, sodišč in tako dalje, medtem ko je pa ta drugi del dejansko pravzaprav orodje, s katerim dajemo davčnemu organu možnost za večjo učinkovitost. Bi pa seveda rad opozoril, da to večjo učinkovitost lahko dosežemo ne samo, bom rekel, z neko politično voljo ali pa s spremembo zakonodajo, ampak predvsem s tem, da imamo dejansko ljudi, ki na tem delajo, zagnane, požrtvovalne in na nek način, bom rekel, tudi odgovorne, da te stvari peljejo. Namreč, vsak zakon, če za njim ne stojijo ljudje, ki izvajajo ta zakon, je vnaprej obsojen na propad. Na žalost pri nas iz prakse vemo, da smo preveč zakonov sprejemali, ki niso nikoli zaživeli v praksi. Upam in prepričan sem, da s tem zakonom ne bo tako in dejansko kljub nekaterim pravnim pomislekom, jih imam tudi sam, menim, da moramo ta zakon spremiti v nadaljnje postopke, da mu moramo dati podporo in za vsemi tistimi, ki bodo izvajali določbe tega zakona, tudi za njimi stati in jim dati polno podporo. Ne da se bomo kot po stari navadi potem začeli pojavljati kot neki odvetniki posameznih družbenih skupin, kadar bo prizadeta neka takšna skupina, ki se, bom rekel, na nek način v veliki meri poslužuje teh navad, ki nam niso ravno v čast, to so davčne zatajitve. Pa ne mislim tukaj samo na gostince, ki so zdaj slučajno predmet teh davčnih nadzorov, pa ne mislim samo na hotelirje, če ne prijavijo gostov. Imamo še vrsto drugih osebnih storitev, kjer se v veliki meri te stvari skrivajo, pa če hočete, tudi takšnih eminentnih poklicev, kot je odvetniški, pa še kakšnih, kjer imamo te zadeve, ki ne funkcionirajo tako, kot bi smele in morale. Pri tem bi še rad rekel, da upam, da ta sprememba zakonodaje nam ne bo nazaj priklicala tiste kampanjske reakcije, ki smo jih imeli – vsaj nekateri tukaj starejši vemo – za časa nekdanje države, ko so se po občinah ustanavljale tako imenovane komisije za izvor premoženja. Te komisije so dostikrat služile tudi za to, da so politično obračunavali med seboj in znotraj tudi takrat edine stranke. Mislim, da to ne more biti kampanjska akcija, ampak da mora biti del našega normalnega dela in življenja v tej državi. Plačevanje davkov ne more biti izjema, ampak mora postati pravilo. In ljudje, ki plačajo davke, morajo pri tem čutiti zadovoljstvo, da so ta davek poravnali in s tem tudi svojo obveznost do države, v kateri živijo. Mislim pa, da imamo velikokrat nasprotno, da je – če uporabim ljudski naziv – frajer tisti, ki državo okoli prinese. Temu v veliki meri pripomore tudi, bom rekel, zrelost in nivo razprave, ki jo imamo v Državnemu zboru. Še enkrat ponavljam, nič ne bomo dosegli, če se bomo postavljali potem v bran posameznim skupinam, bomo rekli, saj te pa morda niso takšne, te pa preveč šraufamo in tako naprej. Nekateri takšni zapisi so se zdaj že pojavili v javnosti. Seveda pa je jasno, da pa ta zakon cilja predvsem na tiste, kjer pa je vidno –, kar so že nekateri kolegi pred menoj povedali – in ki vidno živijo življenjski slog, ki ni v skladu s prijavljenimi dohodki in s tistim, kar legalno pridobivajo. To pomeni, da dejansko moramo vedno in stalno preveriti izvajanje in še enkrat pravim; ljudje so tisti, predvsem pa odgovorni ljudje na Davčni upravi, inšpektorji in ostali, ki bodo ta zakon izvajali, da tudi ta orodja, ki jim jih parlament zdaj bo dal v roke, tudi izvršujejo na način, ki bo učinkovit, boljši in ki bo pripomogel h temu, da bo tudi nivo sive ekonomije, ki znaša v Sloveniji po nekaterih podatkih 8,3 bruto družbenega produkta, bistveno nižji. Še enkrat ponavljam, v Poslanski skupini Pozitivna Slovenija bomo zakon podprli.
Hvala lepa, gospod Čehovin. Naslednji je na vrsti gospod Jerič.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Najprej naj pozdravim dejstvo, kot tukaj slišimo, da se vsi poslanci strinjamo s predlaganimi spremembami, seveda je to šele prva obravnava, tako da se bodo v toku naslednjega zakonodajnega postopka ta razna mnenja še natančneje izostrila, ampak samo dejstvo, da gre za eno od težav, ki jih imamo, to me veseli, da ga nekako vsi tukaj prisotni priznavamo. Zakaj je pomembno zmanjševanje sive ekonomije? Kaj pridobimo z zmanjševanjem sive ekonomije? Naštel bom nekaj področji, kjer pozitivno vpliva zmanjševanje sive ekonomije, in sicer povečajo se prihodki v proračunu, tako v obliki dohodnine kot tudi DDV in davka od dohodkov pravnih oseb. Z zmanjševanjem sive ekonomije se nadalje veča enakost med državljani Republike Slovenije, in sicer med tistimi, ki spoštujejo pravni red, in tistimi, ki ne spoštujejo pravnega reda. Naslednje, povečuje se enakost tudi med podjetji, saj podjetje ali obrtnik, ki dela brez računa, je cenovno bolj konkurenčen kot tisti, ki dosledno spoštuje pravni red. Se pravi, odpravljamo nelojalno konkurenco med ponudniki storitev in izdelkov. Ne nazadnje z zmanjševanjem sive ekonomije tudi dobimo izhodišče za samo znižanje davčnih stopenj in s tem obremenitev gospodarstva. Saj vemo, vsi si želimo javnih vrtcev, šolstva, zdravstva, dostojanstvenih pokojnin in vseh ostalih dobrin, ki nam jih država nudi ravno preko pobiranja davkov. Posledično si z zmanjševanjem sive ekonomije zvišujemo raven in kulturo sobivanja in samospoštovanja kot družbe v celoti. Če se malenkost dotaknem poglavitnih rešitev, ki so predvidene v noveli, in sicer v samem davčnem postopku, je kot prva omenjena definicija odmere davka od nenapovedanih dohodkov v vrednosti 70 %. Naslednja rešitev je davčni inšpekcijski nadzor v smislu, da novela pospešuje postopek in preprečuje izogibanje davčnega zavezanca pri sodelovanju v postopku, hkrati pa ne zmanjšuje pravne varnosti davčnega zavezanca. Naslednja rešitev je na področju davčne izvršbe, in sicer uvaja večjo učinkovitost davčne izvršbe, saj novela predvideva, da se davek, če ga ni bilo mogoče izterjati iz premoženja, zato ker je bil prepisan tik pred postopkom na ožje družinske člane, se lahko ta davek iztrži v takih primerih tudi iz tega prepisanega premoženja na ožje družinske člane. Ostale rešitve, samo na hitro, so: zadržanje zastaranja, uskladitev v zvezi s spremembo ZPIZ in ostale kazenske določbe. Ena od poglavitnih rešitev, kot so jo nekateri že prej omenili, v bistvu poglavitnih izboljšav novelacije je postopek cenitve. Zakaj je cenitev v dani situaciji tako pomemben instrument? Iz raziskav, ki so jih opravile nekatere univerze in Eurostat, izhaja, da je siva ekonomija prisotna v številnih sektorjih. Tako imam tukaj pred seboj podatke iz raziskav, ki so bile narejene za države od Nemčije, Španije, Italije, Poljske, Romunije in Turčije, govorimo o povprečnih podatkih. Siva ekonomija je v procentih BDP med 30 in 35 % na področju gradbenega sektorja, na 20 % veleprodaje in maloprodaje. Potem je enak odstotek praktično na področju hotelov in restavracij, pa malenkost nižji na področju proizvodnje in potem imamo še tukaj transportne storitve, kmetijskih sektor, storitve osebne nege, ostalih zdravstvenih storitev, nepremičnin; skratka, teh sektorjev je veliko, kot lahko vidimo. Gre za zelo zelo razširjeno problematiko. Tako se strinjam s tistimi, ki pravijo, da je potrebno sivo ekonomijo preprečiti že v nastanku, namesto da se ugotavlja, ko se je le-ta že zgodila. Vendar pa je več kot očitno, da je zaradi obsega, ki smo ga ravnokar videli, in dejstva, da pri sivi ekonomiji gre za zelo diskreten proces, saj je interes tistih, ki izvajajo sivo ekonomijo, da ostane diskretno, ter razpršenosti sektorja, kjer se dogaja, da je zaradi tega samo preprečevanje v nastajanju lahko stroškovno zelo neučinkovito ter časovno zamudno. Zato sem prepričan, da je dosledno izvajanje tako imenovanega instrumenta davčnega razkoraka, se pravi ugotavljanje precejšnje razlike med izkazanim premoženjem in pojasnjenimi prihodki, bistveni instrument preprečevanja sive ekonomije že v nastanku, saj daje zagotovilo potencialnemu kršitelju, da bo v primeru, da izvaja sivo ekonomijo, odkrit in tudi sankcioniran. Rad bi za trenutek samo, se mi zdi pomembno, glede na izvajanje kolega poslanca Frangeža, kjer je dal za primer, da oče podari svojemu sinu prihranke v vrednosti je omenil 50 tisoč evrov z namenom, da si sin lahko pomaga pri graditvi hiše. Tukaj res ne vidim nikakršnih težav, saj si predstavljam, da bo davčni inšpektor preveril v tem primeru, ali je oče s prijavljenimi dohodki bil sposoben prihraniti tak znesek. Se pravi, če se bo izkazalo, da je oče imel izredno nizko plačo zadnjih deset let, je več kot jasno, da 50 tisoč ni mogel prihraniti ter da gre posledično zelo verjetno za neprijavljene dohodke. V tem primeru bo verjetno imel oče težave in ne sin. Če pa se izkaže, da je oče prejemal zadnjih deset let zelo visoke dohodke – to je vse preverljivo v dohodnini, v dohodninski napovedi –, potem tukaj res ne vidim nobenih težav. Skratka, da ne bi bili predolgi, saj je šele prvo branje. Rad bi na koncu izrazil eno misel, in sicer da je čakanje, da bodo drugi najprej opravili svojo dolžnost, najboljši izgovor, da mi ne opravimo svoje. Hvala.
Hvala lepa, gospod Jerič. Na vrsti je gospod Franc Pukšič. Za njim mag. Vizjak, potem mag. Vogrin in gospa Kociper.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi, predstavnici Vlade, lep pozdrav! Pri Zakonu o davčnem postopku se bom naslonil nekoliko na dopis, ki ga je poslala Obrtno-podjetniška zbornica, in sicer pravijo, da se strinjajo s tem, da bi bila zajezitev sive in črne ekonomije čim večja. S tem se verjetno strinjamo vsi, vendar zopet, če je črna ekonomija ali pa siva ekonomija iti sosedu pomagat pri trgatvi ali spravljanju krme, potem je to neumnost. Strinjajo se, da je potrebna obdavčitev tistih, ki skrivajo svoje premoženje, ki je obdavčljivo, torej svoje prihodke ali dobičke, pa ni bilo obdavčljivo. Vprašal vas bom, predstavnice Vlade, tako kot so tukaj zapisali v Obrtno-podjetniški zbornici, teh stvari toliko ne poznam, pa boste imeli priložnost tudi tu javno povedati, oni pravijo, da so vas večkrat že opozarjali – oziroma ne vas, ampak Ministrstvo za finance –, zakaj so določene zadeve tako ugotavljanje davčne osnove, določene davčne stopnje, davčnih obveznosti in tako dalje v Zakonu o davčnem postopku, zakaj to ni v Zakonu o dohodnini. Jaz ne vem, ampak bi pa rad slišal glede tega, na kar opozarjajo in zakaj je temu tako oziroma zakaj ni drugače, ker sami pravijo, da se s tem davčna zakonodaja zapleta. Seveda ni dobro, če se zapleta. Potem pravijo v Obrtno-podjetniški zbornici, da je podaljšanje možnosti inšpiciranja s petih na deset let predolgo. No, tukaj se ne strinjam z njimi, mislim, da je tu treba razširiti celo na 20 let, ne pa samo na 10 let; skratka v celoti za nazaj. Potem pravijo, da morajo imeti davčni zavezanci jasna navodila o vrsti, vsebini in obliki verodostojnih dokazov o virih, s katerimi so financirali svoje premoženje, torej to mora biti opredeljeno v zakonu. Očitno ni dovolj jasno in to bi bilo dobro, da se to v nadaljevanju zakonodaje dopolni tako, da bo čim manj možnega diskrecijskega odločanja davčnih inšpektorjev. Ker pri tistem diskrecijskem odločanju lahko preide potem, če se malo navadijo drug na drugega, tudi na kakšne druge zadeve kot pa ne. V Obrtno-podjetniški zbornici potem pravijo, da je treba opredeliti najnižji znesek, do katerega se tak postopek sploh ne bi začel; ali je to 50 tisoč, 100 tisoč, 200 tisoč. Mislim, da bi j ta znesek lahko bil večji, da ne bo imel kolega Frangež problema, do 50 tisoč ne bomo ugotavljali, če mu je oče že dal 50 tisoč, pa tega ni prijavil, naj ima in naj preživi, naj si kupi stanovanje. Mene to tudi ne skrbi, do 50 tisoč, kjer ne bodo mogli dokazati izvora, verjetno ni največji problem, ker bi s tem se "zakapali" na neke manjše zadeve, bistvo bi pa nam odšlo. Tako tukaj ne bi imel nič proti, če bi to bilo cca 100 tisoč; namreč gre za velike zadeve, za tiste, ki so pravzaprav inkriminirali slovenskega podjetja, ki so inkriminirali slovenske banke, za tiste, ki so inkriminirali slovenske občine in tako dalje in tako dalje. Torej, kam so šla ta premoženja? En gospod je na novinarski konferenci leta 2007 izjavil, da je prepričan in za tem stoji, da ne bo niti enega ficka šlo v investicijo, ki so se je lotevali, iz občinskega proračuna. In celo vsi so mu verjeli. Ta ista občina, katere na čelu je še ta isti gospod, pa je danes zadolžena s stroški 63,7 milijona evra. Torej, mene zanima, kam je šlo to premoženje, teh 63,7 milijonov. Ali je to šlo na kakšna podjetja, kot so, kaj pa vem, kakšen Grep ali pa KML ali kaj podobnega? To bi pa že bilo treba ugotoviti. In tu sedaj ni tistih ubogih Frangeževih 50 tisoč evrov; naj ima, če mu je oče dal iz štumfa, hvala bogu. Moji sinovi sicer, veš, ne bodo toliko dobili, ker imam tri otroke – vsak nekaj manjšega, če bom seveda še sam kaj dedoval. Vsekakor pa me skrbi, da pa lahko oče da sinu več kot milijon evrov, pa on prijavi samo 50 tisoč evrov – to pa me skrbi – pa davčna to ugotovi, pa takšni, kot so nekateri danes tukaj poslanci, včasih so delali na pravosodju, pa takšnih stvari ne uredijo, ne naredijo, ne pripeljejo do konca, ker seveda pokrivajo določene lobije. O tem je kolega Frangež govoril in tukaj se z njimi strinjam, to so tako imenovani inkriminiranci. Tem inkriminirancem je treba stopiti na prste. Če nadaljujem; iz tega, kar Obrtno-podjetniška zbornica predlaga oziroma daje tudi svoje predloge – strinjam se z njimi, da je tridesetdnevni rok od dneva vročitve odločbe o odmeri davka od nepojasnjenega premoženja občutno prekratek. Strinjam se, je prekratek. Poglejte, ne sme biti namen tega zakona, da ko bi ugotovili, da je nekdo skrival premoženje, bil za to obdavčen, da pa sedaj mora v tridesetih dneh to poplačati, če ne more. Oziroma da bi prišli v fazo, da bi ga spravili zaradi tega v stečaj in na koncu na beraško palico. Ne gre za to. Gre za to, da bo ustvarjal, da bo ohranjal delovna mesta in da bo to vendarle plačal. To pomeni, da bi moralo biti to bolj fleksibilno, pol leta recimo, v temu času pa bi imel možnost se dezinvestirati, tako da bi prodal tisto premoženje. Saj veste, dvajsetmetrske jahte na morju ne moreš kar tako prodati pa tudi ne mercedesa za sto petdeset tisoč evrov ,ki ti ga je oče podaril iz štumfa. Rabiš nekaj časa. Ampak dajmo jim neke tri, štiri mesece ali pa pol leta maksimalno. Potem je tu še en predlog. Pravijo, da je stopnja davka v višini 70 % od osnove, ki je predstavljala nepojasnjene razlike v premoženju, občutno previsoka. Obrtno-podjetniška zbornica pravi, da bi bilo to dobro ločiti na višjo stopnjo in na nižjo stopnjo; nižja stopnja bi bila za tiste tako imenovane samoprijavitelje. Zdi se mi, da se je pri nas že usedla praksa in tudi smo se nekako navadili, da nam policija napiše ček, pa minus 50 % v osmih dneh. Nekako se je prijelo, bom rekel. Bistveno manj je pritožb in tako dalje, ker veš, da boš potem moral dvakrat več plačati in tako dalje. Tu bi predlagal oziroma se strinjam z Obrtno-podjetniško zbornico, vendar ne v tem, da je 70 % preveč – ni preveč! 70 % je premalo, to naj bo 80 % ali pa celo več, za tiste, ki ne bodo tega prijavili kot samoprijavitelji. Za tiste pa, ki bodo kot samoprijavitelji to prijavili – sicer v zakonu piše, da se potem obdavčijo po neki normalno predpisani zakonodaji za tovrstne zadeve –, bi pa predlagal polovičko od tistega. Če bi se odločili za 80 %, da mora nekdo plačati od osnove nepojasnjene razlike v premoženju in če je naredil samoprijavo, naj bo to 40 %. Tako bi bilo potem to tudi fiksno in bi bila to tudi spodbuda. Ampak veste, pri tej samoprijavi ne bi puščali, da bi se to delalo ne vem kako dolgo. Mislim, da je mesec ali pa dva meseca popolnoma dovolj časa, da se to naredi, od tukaj naprej pa odpustkov več ni. Strinjam se tudi s tistim delom, ko pravijo v zbornici, da mora biti davčni organ partner tudi davčnega zavezanca. Strinjam se, da mora biti partner, ker od tega država tudi funkcionira in živi. Sedaj pa tisto zadnje usklajevanje in tako dalje, ki ga pa več ni, ki ga predvideva sprememba zakona, se pa strinjam z ministrstvom, ki je pripravilo to spremembo, tudi zaradi tega, ker takrat pa ravno lahko pride tudi do nekih drugih, takšnih ali drugačnih linkov in tako dalje. Zdi prav se mi, da je to v pisni obliki in zadeva naj funkcionira tako, kot mora. Skratka, nobenih odpustkov, ko se enkrat ugotovi nepojasnjen izvor premoženja, in odpustki, dokler še sam narediš samoprijavo. Glede obratno dokaznega bremena, pa se meni nič kaj ne zdi, da bi to bilo v nasprotju z zakonodajo ali da bi to vplivalo na pravno korektnost, itd. Mislim, da je v teh zadnjih 22 letih v tej državi bilo preveč sprejetih zakonov, ki niso bili pravno korektni, ker če bi bili – to, kar je kolega Frangeža prej skrbelo, mene sploh ne skrbi –, če bi bili, potem ne bi bilo 140 tisoč brezposelnih, potem ne bi bilo toliko korupcije, kot jo je pri nas, potem ne bi v Financah brali, kako bi Factor banka in Probanka imeli in si želita davkoplačevalski denar, otvoritvene bilance pa ne bi naredili, ker ob otvoritveni bilanci se bo točno vedelo, kakšni so dolgovi. Seveda se potem ne bi dogajalo to, da sta to bili tako imenovani družinski banki, v kateri je par posvečenih krav lahko vložilo deset evrov, ven pa odneslo na sto tisoče evrov. To je [[...]] Iz Pozitivne Slovenije – počakaj malo, no! Ne bodi živčen, če govorimo o resnici in te to boli. Če si bil tudi zraven, potem je to tvoj problem. Če se bojiš te spremembe Zakona o davčnem postopku, potem je to vaš problem, ampak ne ščitite nekih posameznikov, za katere pa veste, da za tem stojijo, in ki bi že zdavnaj morali za svoje premoženje polagati račune, pa jih še niso, ker so žal s tem ustvarili inkriminiranje slovenskega gospodarstva in slovenske države. Čas je, da se s takim inkriminiranjem te države konča, bojim se pa, da se prav z vlado Alenke Bratušek to ne bo zgodilo.
Hvala lepa. Gospod Frangež, replika.
Nekaj moram javno priznati, in to je, da mi moj oče žal ni podaril 50 tisoč evrov, tako da s tem nimam problema. Gre za hipotetični primer, za katerega pa mislim, da je dobro ilustriral možne primere, ki se lahko znajdejo v tej preiskavi. Prej je eden izmed kolegov, ki je že razpravljal po mojem stališču, vprašal v interesu katerega lobija, v interesu katere interesne skupine vi sedaj to govorite. Seveda, če je kdo pavšalno poslušal stališče naše poslanske skupine, razumem, da morebiti ta refleks prvi pride na misel. Koga ščitite? Ampak naj povem, da jasna procesna pravila in jasne procesne pravice tistih, ki se znajdejo v takih postopkih, niso določene v interesu krivih, ampak v interesu nedolžnih. Dokler pa ti na neki ravni krivda ni dokazana, veljaš za nedolžnega. Nič ni narobe s tem, da v davčnih postopkih velja obratno dokazno breme. To je uveljavljeno ne samo pri nas, pač pa tudi v drugih primerljivih zakonodajah. Težava pa nastane takrat, če pri uveljavljanju tega obratnega dokaznega bremena, se pravi dokazne iniciative na strani preiskovanca, pride do pomanjkljive ureditve njegovih procesnih pravic. Ko, recimo, davčni organ po tekočem traku zavrača vse utemeljitve in dokazovanja, kjer je dejstvo, da je to materijo težko dokazovati, ker listinske dokumentacije, ki jo zakon zahteva, pač preprosto ni. To moramo razumeti iz življenjskih razlogov in pri presoji teh bremen pogledati tudi, bom rekel, zgodovino lastnih ali povprečnih ravnanj. Preprosto ne hranimo vseh računov za vsa možna pretekla leta in podobno. Veste, gospod Jerič, tisti očetovi prihranki pa bi teoretično lahko nastali tudi davno pred obdobjem 10 let. Kako bomo pa v postopku preiskave reagirali takrat?! Razumem, da je zelo politično nepopularno govoriti ob tej temi s stališča pravne varnosti. Zato ker razumem neko družbeno razpoloženje, v katerem smo, vsi mi si želimo, da vse tiste, ki so kršili zakonodajo, seveda tudi ustrezno ulovimo in sankcioniramo. A za vse mora veljati: po preglednem, jasnem postopku, ki mora tudi tistim, ki so udeleženi v teh postopkih, dati določene procesne pravice, brez [[...]]
Hvala lepa, gospod Frangež. Tri minute so pretekle za repliko.
Hvala lepa.
Namesto mag. Andreja Vizjaka gospod Jože Jerovšek in potem gospa Kociper in gospa Novak.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Sprememba Zakona o davčnem postopku se mi zdi v tem smislu, ob tem ko se predlaga, pravzaprav nujna, ampak seveda bistveno prepozna. Da imamo takšno zakonodajo, vidim, da je bil v vseh teh 20 letih pri finančnih krogih politični in kapitalski interes, da imamo slabo zakonodajo, ki je omogočala davčne utaje brez kaznovanja. Kaj me napeljuje na to? Tu želim spoštovano gospo državno sekretarko, ki predstavlja ministrstvo, opozoriti, tu v obrazložitvi piše, da je predlagana ureditev primerljiva tudi z ureditvijo v drugih državah. Saj druge države ne spreminjajo vsakih 14 dni zakonodaje. In to so neki standardi v državah, kjer država deluje, kjer se ne more kar tako oropati države, kot se jo očitno v Sloveniji v teh zadnjih 20 letih. Finančniki ste se zavedali, da takšni postopki obstajajo, da takšna določila zakonov obstajajo. Mi smo harmonizirali celo z zakonodajo takšnih držav, ampak so se nekatere zadeve zavestno izpustile. Ne obtožujem vas, ampak mislim, da se celo karierno obdobje gibljete po finančnih krogih, verjetno celo izhajate iz takšnih finančnih krogov. Ja, zakaj v tej državi nimamo primerljive zakonodaje? Zakaj smo stalno puščali luknje v zakonodaji kot v švicarskem siru, da so se tisti v bistvu, so nekateri pripravljavci zakonov že vnaprej vedeli, kje so luknje in v katere luknje se bodo izognili? To, kot tu piše, da imajo druge države takšno zakonodajo, kot jo mi šele zdaj uvajamo, je zame, morate priznati, sramotno za tiste finančnike, ki so se tega zavedali in ki so že v preteklosti pripravljali to zakonodajo. To, da se pri nas dogaja leta in leta in desetletja in je to opozorjeno, da nekdo prijavi tako, kot je bilo danes že večkrat rečeno, 50 tisoč evrov za obdavčitev, hkrati pa se razkazuje kot največji mogotec, razsipava denar in da ni deležen nobene sankcije! Pa vsi v finančnih krogih vedo, da to ni na pošten način pridobljeno premoženje oziroma da se je izognil obdavčitvi. Naj že ima tisti denar, tudi če so mu ga poklonili ali kaj, ampak ni plačal davka. Upam, da nas ne prepričujete bolj fiktivno, da bo za ljudi lepše izgledalo, da od zdaj naprej bomo pa nekatere takšne anomalije – zame kazniva dejanja, absolutno so to kazniva dejanja – ugotavljali preko Davčne uprave oziroma jim dali instrument, da se bo lahko nekaj tega, upajmo, izterjalo. Tu se meni pojavlja isti dvom, čeprav nekako želim zaupati dacarjem, Davčni upravi, da bo to izvajala in da bo to izvajala neselektivno. Mene nič ne moti, če najdete kogar koga iz moje stranke ali pa iz moje opcije. Če je to delal, naj plača, naj se kaznuje, naj se ga prijavi pravosodju in tako naprej. Mi moramo enkrat narediti red! Vendar, kot sem rekel, sem v dvomu zato, ker pravosodje in organi pregona dve leti ne izpolnjujejo Zakona o odvzemu premoženja nezakonitega izvora. Sabotirajo. To je sabotaža. Nekdo bi moral odgovarjati za sabotažo, saj sabotaža je kaznivo dejanje. Tožilci ne prijavijo saboterjev, pa bi morali po uradni dolžnosti. Gospod Tajnikar je pred mesecem ali mesecem in pol povedal na televiziji, da je iz gospodarstva preko bank odteklo 11 milijard denarja. Zanima me, ali so tožilci po uradni dolžnosti sprožili postopek proti znanemu ali neznanemu storilcu. Mislim, da bi morali. Tudi bi morali gospoda Tajnikarja vprašati, od kod ima podatke. Pa ne Tajnikarja sedaj obtožiti, ampak od kod, kdo. On ni na slepo rekel. Je bil minister, je profesor, dekan, v nadzornih svetih in to ni na slepo rekel. Danes se ve, da so bile ukradene milijarde in verjetno tudi milijarde neplačanih davkov. Mislim, da je pred volitvami bil objavljen intervju z bivšo direktorico Davčne uprave, ki je povedala, da je Davčna uprava ugotovila 10 tisoč nakazil v davčne oaze. In seveda so ji začeli takoj groziti, ker je očitno hotela delati red takrat. Zakaj sprašujem to? Ali je to resen pristop sedanje opcije? Ali je to bolj kazanje mišic in zavajanje javnosti? Namreč, koalicijska poslanka je prej rekla, da bo skrbno spremljala; da to podpira in bo skrbno spremljala, če to ni samo moderna inkvizicija in lov na čarovnice. Domnevam, da ima neke indice, informacije, da bi se to naj uporabljajo selektivno in da je ona zaslutila v tem tudi lov na čarovnice. Moderno inkvizicijo in lov na čarovnice. Mislim, da ste toliko iskreni in pošteni in transparentni, da ste s tem zakonom mislili resno. Kajti, ko vidimo tako očitne primere, da nekdo postavil objekte, da živi na veliki nogi in ne vem kaj, pa hkrati državi ne plača skoraj ničesar, potem mislim, da so že organi v tej državi, od pravosodnih in ostalih, imeli že do sedaj instrumente, da bi lahko ukrepali. Ampak če bo to sedaj boljše in bo to usklajeno s prakso drugih držav, kot tu piše, upam, da bo začelo delovati. Tudi se ne bojim, ko že vnaprej opozarjate, da se bo po uveljavitvi tega zakona začelo, da bomo odvetniki določenih družbenih skupin, kot je rekel gospod Čehovin. Jaz še enkrat zagotavljam, da ne bom branil nikogar, pa naj prihaja iz katerih koli logov. V tej državi je ljudstvo izropano do te mere, da mi v tej dvorani moramo sprejeti vse, kar je treba ali mogoče, da se bomo enkrat postavili na normalne tirnice v tej državi. Mislim, da tu med nami ni takšnih ljudi, ki bi jih ta zakon tangiral. Nekateri centri moči prikazujejo, da je Državni zbor vir vsega zla, pa da si tu delijo dohodke in imajo privilegije. To enostavno ni res. Pa ne zaradi obrambe tega, ampak to je demagogija v tej družbi, da se lahko lopovi skrivajo, da se ne osvetli tatu, ampak da se s prstom kaže, primite tatu. In ta tat je dostikrat je naš Državni zbor in da zbujajo mržnjo do nas, do Državnega zbora, tudi če si prizadevamo za dobro stvar. In ničvreden bo zakon, če bo še eden od zakonov, na podlagi katerega se bo dalo delati selektivno in bo dejansko služil za lov na čarovnice, tudi neke storilce, ampak da se bo zaščitilo hkrati največje utajevalce, največje plenilce premoženja te države, največje roparje, ki so izropali to državo. In to se ne sme zgoditi! Ampak, odgovorite mi, zakaj že doslej, in še enkrat ponavljam, nismo imeli takšnih zapisano v zakonu. Kdo je te zakone pisal, da je naredil zavestno drugače, kot imajo v drugi državi? Da je omogočal ta rop, te utaje, da se eni šopirijo, kot ne vem kaj, ker so vzeli denar, ki ni bil zaslužen, ki so si postavili perje in dvorce in jahte in ne vem kaj in s tem celo uveljavljajo družbeno moč, zatirajo druge, ki pošteno delajo. Zakaj se je to zgodilo? Upam, da bom dobil to pojasnilo in da boste tudi direktno rekli, to je pa bila politična volja ali pa naročeno takrat. Torej, ta zakon podpiram in upam, da je eden od prvih korakov k temu, da to državo naredimo tudi državo državljanov, ne samo oligarhij. Hvala.
Hvala lepa, gospod Jerovšek. Gospa Kociper, izvolite.
Hvala lepa. Kot vsi ugotavljamo, se je naša država znašla skoraj na kolenih, ne samo kot posledice hude finančne in gospodarske krize, ampak tudi kot posledice preštevilnih napak, ki so bile storjen v preteklosti. In če se kaj strinjam s kolegi iz opozicije, danes je vprašanje, zakaj tak zakon ni bil sprejet že prej. Zakaj se teh par določb, ki lahko nekatere zadeve bistveno spremenijo, ni sprejelo že prej? Vlada, v kateri sodeluje Pozitivna Slovenija, sprejema številne zakone, ki močno posegajo v življenje ljudi, in to na neprijeten način, in tudi ti zakoni bi lahko bili sprejeti že kdaj prej. Ampak kakor koli, za izhod iz krite ne bosta dovolj samo varčevanje, zagon gospodarstva in takojšnja finančna in bančna konsolidacija, ampak bo vendarle treba spremeniti tudi vrednote ali pa morda vzpostaviti neke vrednote, v katere smo v preteklosti že verjeli in smo jih potem opustili. Siva ekonomija in izigravanje države je res postala nacionalni šport in mnogo kdo, številni ljudje, s katerimi sem govorila, so mnenja, da vsi varčevalni ukrepi pravzaprav ne bi bili potrebni, če bi vsi tisti, ki morajo in ki so k temu obvezani, plačevali davke. Če bi vsi tisti plačevali davke, bi bilo po mnenju nekaterih dovolj denarja v proračunu za zagotovitev nivoja socialne države, kot smo ga bili v tej državi navajeni. Tako pa lahko samo upamo, da bo ta zakon in še številni drugi, ki jih bo ta koalicija sprejela v okviru preganjanja sive ekonomije, prispevali k temu, da ne bo treba toliko rezati na strani socialnih pravic, transferjev in vsega tega, o čemer zadnje čase govorimo, ampak da bodo prinesli nekaj denarja tudi ti zakoni. Ta zakon seveda ni edini in ključni zakon za odpravljanje sive ekonomije. Je samo eden od kamenčkov v teh mozaikih in je eden od tistih kamenčkov, ki jih je bil mogoče v ta mozaik spraviti v relativno kratkem času. Zadnje čase je zelo popularna debata o davčnih blagajnah, zlasti o tistih na Hrvaškem, ki da so baje boljše in tako naprej. Ja, morda so res ampak v hitrem času, naj spomnim, ta vlada dela šele šest mesecev, z davčnimi blagajnami je začela 1. julija. V tako hitrem času je bilo mogoče vzpostaviti točno te davčne blagajne, ki so bile pripravljene že v času prejšnjega mandata leve sredinske vlade. Če bi čakali na prave blagajne, te tako rekoč prave, bi to trajalo eno leto več. Na ta način tudi na tem področju Vlada sprejema ukrepe, ki lahko čim prej pripomorejo h temu, da se začnejo pobirati prihodki tudi iz tega naslova. Pravzaprav smo v Pozitivni Sloveniji, še preden smo prišli na oblast, začeli z obsežnim razmislekom o tem, kako napasti sivo ekonomijo, imeli smo tudi posebno delovno skupino. Kar smo ugotovili in je zanimivo pravzaprav to, da številne določbe o tem, kako sivo ekonomijo, zlasti pa na davčnem področju utajo davkov preganjati, v naši zakonodaji že imamo. Ampak pomembnih je bilo samo še nekaj popravkov te vrste, ki so danes pred nami, zato da bo ta davčna zakonodaja bolj učinkovita. V resnici gre tudi tukaj za vprašanje pravičnosti, pravičnosti na splošno, pravičnosti v smislu, da naj tisti, ki imajo več, prispevajo več, in vprašanje pravičnosti v smislu davčne zakonodaje. Do danes je bil kompleten fokus davčne zakonodaje namreč usmerjen na tiste, ki so prijavljali svoje prihodke. In pri tistih, ki so bili po zakonu zavezani k prijavljanju prihodkov, se je potem iskalo tiste grešnike, ki svojega dohodka niso prijavili v večini, v celoti ali pa so ga prijavili premalo in tako naprej. V Pozitivni Sloveniji je naš razmislek bil umerjen drugam in to delno zasleduje tudi ta zakon. To je to, da se ne kaznuje vedno znova in znova samo tiste, ki imajo prijavljene dohodke, jih izkazujejo, ampak da se fokus s prihodkov preusmeri na premoženje. Ko pa mi enkrat začnemo gledati premoženje posameznika, ki ga mora ta posameznik znati dokazati, pa je to lahko vse drugo kot samo prihodki. Zajema tudi vse tiste skupine, o katerih tako rada govori opozicija, ki so denar spravili na neke Kajmanske otoke, v neke davčne oaze, ki ga imajo v štumfu, ki ga imajo kjer koli. V trenutku, ko bodo ti ljudje začeli ta denar uporabljati v smislu svojega življenjskega stila, v smislu izkazovanja svojega premoženja, bodo seveda lahko se opravili postopki proti njim. Gre torej za to, da lahko ulovimo tudi tiste, ki so sicer premoženje uspešno zatajili, pred leti, pred več leti, ampak ga izkazujejo šele zdaj. S tem bo pa zajet seveda tako širok spekter tistih, ki sploh niso registrirani za prijavljanje dejavnosti, se pravi tisti, ki opravljajo tako imenovano delo na črno, in tudi tisti, temu pravijo na davčnem področju napačno poročanje, ki napačno poročajo, se pravi, da gre za registrirana podjetja, ki pa potem v svojih računovodskih izkazih izkazujejo nižje prihodke, višje stroške in na druge načine sprevračajo bilance. Podatki Statističnega urada Republike Slovenije kažejo, da je ta tip nezajetja, se pravi napačnega poročanja, najbolj prisoten pri malih podjetjih, ki imajo do tri zaposlene, in da so problematične zlasti dejavnosti, ki se opravljajo direktno gospodinjstvom, se plačujejo z gotovino in ki jih na splošno poznamo na primer kot storitve gradbenih dejavnostih, storitve direktno za gospodinjstvo v smislu nekih čiščenj ali pa frizerskih storitev in tako naprej. Skratka, podatki o tem, koliko sive ekonomije je v naši Sloveniji, so različni, tudi kolegi so že različne številke navajali. Jaz bi pa se naslonila na takšen, bolj resen relevanten podatek, ki je sicer iz leta 2010, to je podatek Statističnega urada Republike Slovenije, ki ocenjuje sivo ekonomijo v Sloveniji v letu 2010 na 2,855 milijarde evrov oziroma 8,3 % BDP. Naj pri tem spomnim, da nekateri kolegi napačno navajajo, da je to znesek nepobranega davka. To je znesek davčne osnove, ki bi jo bilo po mnenju nekaterih mogoče obdavčiti. Skratka, v konkretnih rešitvah zakona gremo veliko dlje od prvotnih rešitev in izrecno dopuščamo davčnemu organu, da lahko ugotovi predmet obdavčitve s cenitvijo, če davčni zavezanec, fizična oseba, razpolaga s sredstvi za privatno potrošnjo, vključno s premoženjem, ki precej presega dohodke, ki jih je davčni zavezanec napovedal. Se pravi, gre za dohodke, ki precej presegajo – s tem odgovarjam tudi na strahove enega od poslancev, da bodo s tem zajeti postopkom samo tisti, ki so ukradli samo 50 tisoč evrov. Moram reči, da se s takim razmišljanjem nikakor ne morem strinjati, da je manjši tat tisti, ki je ukradel 50 tisoč evrov, kot tisti, ki je ukradel milijon evrov. Tisti, ki je ukradel 50 tisoč evrov, če bi imel priliko, bi jih tudi milijon; tat je tat. Ponarejevalec oziroma v tem primeru utajevalec davkov je pač nekdo, ki ga je treba preganjati. Zakon dopušča možnost, da nekdo pozabi prijaviti premoženje in lahko potem po opozorilu to popravi. Hkrati uvaja višjo stopnjo obdavčitve v višini 70 % v vseh tistih primerih, ko je ugotovljeno, ko je izveden postopek, da je nekdo hotel najverjetneje prikriti ta dohodek. Naj poudarim, da smisel te zakonodaje ni kaznovanje – imamo kaznovalno pekrškovno zakonodajo, zakonodajo na področju kazenskega postopka –, smisel te zakonodaje je pobrati čim več denarja na račun davkov, in to od tistih, ki so svoje dohodke do sedaj prikrivali. Če se ta postopek izpelje, če se vključijo državni organi, če na tem delajo delavci Davčne uprave, inšpektorji in tako naprej, potem je seveda smiselno, da je ta obdavčitev, 70 %, nekoliko višja od tiste, ki jo plača povprečen državljan, ki spoštuje zakone, ki pravočasno izpolnjuje svoje državljanske obveznosti. Pri tej določbi poudarjam še to, da je za ugotovitev davčne osnove po tem členu značilno, da vir, se pravi, vrsta dohodka, ni pomemben za odmero davka, ker je določena zakonska domneva, da razlika izhaja iz nepojasnjenih dohodkov določenega obdobja. Se pravi, tu vendar uvajamo to obrnjeno dokazno breme, ki je tudi po mnenju številnih, ki ste razpravljali pred mano, najbolj pravično. Pomembna je še določba o davčni izvršbi, ki širi krog tistih, ki morajo biti poroki za plačilo davčnega dolga ali ki jih je mogoče pregledovati v tem davčnem postopku. S tem Vlada odgovarja na številne tudi tu ponovljene očitke o ljudeh, ki prepisujejo premoženje, podarjajo premoženje svoji širši družini ali nekim osebam, pravnim osebam, recimo. Se pravi, ta obveznost se širi in poroštvo teh oseb, ki tudi jamčijo za plačilo davčnega dolga. Zelo pomembno je omeniti tudi institut zadržanja zastaranja. Tudi to je problem, o katerem v tej hiši veliko govorimo. Zastaranje je bilo v dosedanjem zakonu določeno primerljivo z ostalimi državami, toda ker pri nas nekateri postopki zelo dolgo trajajo, postopki na podlagi insolventnosti, stečaja in tako naprej, se je velikokrat zgodilo, da je v tem času davčni dolg zastaral. Zdaj – ne vem, zakaj se tega ni naredilo že leta prej – en sam institut zadržanja zastaranja omogoči, da zastaranje v tem času ne teče, se pravi, da se davčni dolg izterja kasneje, ko je to mogoče. Na kratko bi odgovorila še na nekaj pravnih pomislekov, ki jih je izpostavil zlasti poslanec Frangež. Seveda, ko pišeš nek tak zakon in sprejemaš določene rešitve, se zavedaš, da so mogoče določene rešitve nove, drugačne, kar za sabo potegne tudi neko tveganje. Najprej bi povedala, da zakonodaja nikoli ne more in tudi njen smisel ni, da bi dosegla vse možne primere, ki so v dejanskem življenju možni in se lahko zgodijo. Nobena zakonodaja tega ni sposobna in tudi to ni njen namen. Namen sodne prakse je, da potem na podlagi zakonodaje in njenim tolmačenjem rešuje v praksi konkretne primere, ki se zgodijo. Pri že večkrat omenjenem štumfu in 50 tisoč evrih, ki jih podari oče sinu, je seveda več problemov. Prvi problem je ta, da se v Republiki Sloveniji, tako kot tudi v vseh modernih državah, izogibamo poslovanja s takšnimi velikimi vsotami gotovine in da tudi v naši državi, tako kot drugod, obstajajo številne določbe v smislu pranja denarja, ki ti ne omogočajo, da kar tako hodiš na okoli s 50 tisoči evri. Če tak denar ta sin položi na banko, da bi z njim plačal kredit za hišo ali gradbena dela za hišo, ga bo nekdo potrkal po rami in vprašal, od kod mu takšna gotovina. Druga stvar je, da obstajajo dokazni postopki tudi v okviru takšnega ugotavljanja, ki lahko pripeljejo do ugotovitve, kako je do te gotovine prišel ta sin oziroma oče, in potem v teh dokaznih postopkih tudi pričanja in podobno. In tretje. Vseh primerov, kot rečeno, ni mogoče zaobjeti. Samo kratko bi vendar na dve, tri dileme odgovorila. 70 % obdavčenje je nekaj, za kar se v Pozitivni Sloveniji zavedamo, da bi znalo biti sporno, zato ker strokovnjaki pravijo, da višina obdavčitve ne sme imeti kaznovalno funkcijo. Mi stojimo na stališču, da nekaj več pa vendarle mora plačati tisti, kot sem prej razložila, zaradi katerega se je moral zagnati celi aparat, so morali delovati inšpektorji, se je moral izvesti davčni postopek in vse tako naprej samo zato, ker on v skladu z zakonom ni prijavil premoženja. Če bodo opozorila Zakonodajno-pravne službe – bojim se sicer, da bodo, ker hitro kaj najdejo – zelo kritizirala ta določba, so še možne druge rešitve. Ampak, kot je bilo danes že razpravljano, nekateri pravijo, da bi morala biti ta številka še višja. To je morda lahko eno od vprašanj, ki jih lahko v prihodnosti razreši Ustavno sodišče, če bo za to politična volja. Druga stvar je obdobje pregledovanja – 5 oziroma 10 let se pojavlja. Tukaj je vsako obdobje, ki ga določiš, na nek način arbitrarno, nek presek časa, za katerega se odločiš, da je relevanten za takšne postopek. Tukaj je bilo na podlagi strokovne debate odločeno za 10 let, inšpektorji in strokovnjaki so mnenja, da se za 10 let nazaj še da dokazovati nekatere zadeve, po 10 letih je to vedno težje. Je to delno v nasprotju z nekaterimi določbami, ki govorijo o zastaranju dokumentov v petih letih, vendar je dokazovanje mogoče tudi na druge načine, ne samo z dokumenti. To je zopet ena stvar za razpravo morda v naslednjih branjih. Povedala bi samo, da v Pozitivni Sloveniji razmišljamo morda o amandmaju v smislu, da ne bi popolnoma ukinili zaključni razgovor, da bi bil ta še vedno mogoč, vendar na ta način, da ga tisti, ki so v postopku, ne bi mogli zlorabljati za zavlačevanje postopka; se pravi kot možnost, ne pa kot obveznost. Če se pač izkaže, da ga nekdo zlorablja, se ta razgovor ne opravi. Morda bi bilo treba razmisliti o določbi v noveli, da se vendar lahko uporabljajo tudi drugi dokazi, ne samo pisni, to bi bilo mogoče urediti z amandmajem. Veseli me, da je tako enotna podpora danes temu zakonu, mislim, da ga je treba uveljaviti čim prej, mislim, da lahko daje dobre finančne učinke in vedno večje. V Pozitivni Sloveniji pa si zlasti želimo, da bi v nadaljnjem razvoju tega instituta prišlo do avtomatizma. To smo želeli že zdaj, pa trenutno ni mogoče zaradi usposobljenosti Davčne uprave. Ampak v prihodnjem razvoju davčnega postopka in Davčne uprave bi morali iskati rešitve, kjer ne bi inšpektorji presojali, kdaj je ta razkorak prevelik in potem sprožili postopek, ampak bi se to iz nekih evidenc avtomatsko izkazalo in bi se potem proti vsem enotno tak postopek vodil. Na tem velja delati še v prihodnje, vendar, kot rečeno, če bi zopet čakali na tako rešitev, bi do uveljavitvi takšnega zakona minilo še dve leti. Tako kolegi, hvala za podporo in upam, da bo ta zakon imel takšno podporo tudi v naslednjih branjih. Hvala.
Hvala lepa. Na vrsti je gospa Novak, za njo gospa Brunskole. Gospa Novakova, izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! V Novi Sloveniji smo z nizke davke oziroma za zmerne davke, za takšne davke, ki jih lahko plačujejo vsi državljani, vsi za delo sposobni državljani. Vsi vemo, za kaj potrebujemo davke. Zato, da država preko njih uresničuje, zadovoljuje naše skupne potrebe. Tega se bolj ali manj vsi zavedamo. Zakaj pa vendarle prihaja do prikrivanja davkov? Menim, da najprej zato, ker so davki previsoki in ker so z njimi ponavadi pridni kaznovani. Zato se vedno poraja vprašanje, za kaj delam. Ali se mi splača delati, ko moram dajati več kot tisti, ki pravzaprav malo, ali pa premalo, ali pa nič ne prispevajo v državno blagajno, raje iz nje kaj vzamejo? Potem do prikrivanja davkov prihaja tudi zaradi tega, ker je preveč očitno, da nekateri ropajo ali so ropali državo, da je korupcija, da smo žal v Sloveniji na vseh lestvicah korupcije na zelo visokem mestu, da so ustvarjene bančne luknje, ki jih je nekdo naredil, ker je živel preko svojih možnosti, ker je na neupravičen način obogatel. Zato je prav, da imamo ta zakon in zato je prav, da bomo s tem zakonom lahko takšne stvari tudi kaznovali in sankcionirali. Davki se prikrivajo tudi zaradi tega, ker državljani opazujejo, da je država neučinkovita in da se z našim denarjem, ki ga vsi prispevamo, tisti, ki plačujemo davke, ne dela skrbno, ne dela učinkovito in ne dela racionalno, in pa tudi zato, ker pravica ni enaka za vse. Vse to so tisti pomisleki in razlogi, zaradi katerih nekaterih prikrivajo davke, seveda, žal so tudi taki, ki to delajo na povsem neopravičen način. Zaradi tega je potreben nov zakon oziroma noveliran zakon, boljši zakon. Vendar zakon, če hočemo, da ga bomo tudi uresničevali, mora biti razumljiv, pravičen, pregleden. Večkrat se spomnim na to, da naj bi na dunajskem dvoru cesarica Marija Terezija, ki je uvedla nekaj pomembnih zakonov, ki še danes do neke mere veljajo, da je bil tam preprost človek, ki so mu dali vsak zakon prebrati in če je on razumel in vedel, kaj mora po tem zakonu delati, potem so zakon dali naprej po celem cesarstvu. Žal v večini primerov za naše zakone tega ne moremo reči, da jih prava neuki državljani razumejo, tudi pravniki imajo ponavadi vsak svoje mnenje o istem zakonu. Torej, najprej, kar bi se morali potruditi, da so naši zakoni bolj razumljivi, da bodo lahko tudi bolj učinkoviti, in pa seveda, da jih dosledno uresničujemo, tako državljani kot tisti, ki so za to zadolženi, poklicani, da nas tudi pri tem kontrolirajo, spominjajo, sankcionirajo. Kdor je bogat zaradi poštenega dela, naj bo bogat. Jaz mu privoščim. Tudi za državo je dobro, če ima bogate državljane, ki so si s poštenim delom veliko pridelali, ki lahko ustvarjajo delovna mesta, ki lahko zaposlujejo tudi druge. Vendar ni pravično, da take poštene državljane prekomerno obdavčimo, ker potem slej ko prej pride do tega, da davke prikrivajo ali pa dohodke selijo tudi drugam, ker se jim ne zdi smiselno, da bodo delali samo za druge. Ob tem naj še nekoliko repliciram gospe Maši Kociper. Na koncu ste le izrazili zadovoljstvo, da bomo ta zakon podprli vsi. Tudi v opoziciji, ker v začetku sem imela občutek, da očitajoči pogledi letijo na opozicijo na to stran parlamenta, češ da tega nismo že prej naredili, zakaj nismo in tako naprej. Hvala bogu, da se bo zdaj zgodilo, pa tudi vi ste del pravne stroke, imate tudi vi svoj kamenček pri tem, zakaj se že to ni prej storilo, ker bi lahko kot strokovnjakinja za to področje tudi koga opozorili na to. Tako ne očitke valiti samo na drugo stran. V Novi Sloveniji smo že rekli, da bomo zakon podprli, državljani pa bodo tudi ta zakon upoštevali, ko bodo videli, da velja enako za vse, da je smiseln, da se nam splača delati in da je naš denar tudi koristno uporabljen. In zato upam, da bo zakon prinesel več pravičnosti in ne novih krivic in da se nam bo končno delo splačalo. Pa da bodo goljufije kaznovane.
Hvala lepa. Replika, gospa Kociper.
Ja, moram pojasniti spoštovani kolegici. Prvotno sem želela zlasti kolegom iz opozicije, gospodu Pukšiču in gospodu Jerovšku, ki sta tako navdušeno razpravljala, kot da je zakon pravzaprav zrasel na njunem zelniku, povedati, da ta iniciativa ni nastala v opoziciji, niti ni nastala v času vlade, ki jo je vodila njuna stranka, ampak je nastala v času te vlade, ki jo vodi naša stranka. Morda ste to narobe razumeli. Sicer pa seveda, vesela sem, da je ta zakon dobil podporo. Moram vas pa res popraviti, ne bova tukaj obračunavali, ampak kot mediatorka, zaposlena na sodišču, pa z davčnim postopkom in z določbami davčnega postopka res nimam nič. Mogoče bi vi kot evropska poslanka, ki se je imela v štirih letih možnost seznaniti z ureditvijo v drugih evropskih državah, lahko to ureditev predlagali že v času, ko ste sodelovali v vladi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replike ne morete imeti, gospod Šircelj. Drugače je pa na vrsti gospa Renata Brunskole, za njo gospod Ambrožič, gospa Irgl in gospa Osterman.
Hvala lepa. Prav lepo pozdravljeni, spoštovana predsedujoča, gospa državna sekretarka s kolegico, kolegice in kolegi! Predlog zakona o davčnem postopku v prvi obravnavi bom podprla. Seveda pa sama kot tudi celotna Poslanska skupina Pozitivne Slovenije z zanimanjem pričakujemo mnenja Zakonodajno-pravne službe. Namreč, ne želimo si s sprejetjem tega zakona priti do neskladja z Ustavo Republike Slovenije oziroma do protiustavnosti. Zavzemamo se za ureditev, ki sledi pravični in delujoči pravni državi, Republiki Sloveniji. Zatorej si želimo, da se sprememba zakona o davčnem postopku sprejme. Eden izmed učinkov sprejetja tega zakona, spremembe tega zakona je zmanjšanje obsega sive ekonomije. Vsi si želimo javnega zdravstva, šolstva, dostojnih pokojnin ter socialnega varstva vseh državljank in državljanov Republike Slovenije. Zavedamo se, da se vse to zagotavlja iz državnega proračuna, izplačanih davkov in prispevkov. Zato bo tudi zmanjšanje obsega sive ekonomije zagotavljalo tovrstne prihodke. Izpolnitev davčne obveznosti je temeljna obveznost zavezanca za davek, ki jo mora izpolniti ne glede na svoje druge obveznosti. Predlagana ureditev je primerljiva tudi z ureditvami v drugih državah. Zato me posebej veseli, da smo tukaj v Državnem zboru, tako koalicija kot opozicija, soglasni, da je potrebna sprememba tega zakona. Po spremembi zakona tudi ne bi bilo treba več opraviti sklepnega pogovora z zavezancem za davek. Novela predlaga, da se sklepni razgovor pred izdajo zapisnika in omejitev predlaganja dodatnih dokazov po izdaji zapisnika ukine. Zavedati se je treba, da sklepni razgovor sodi med temeljne pravice davčnega zavezanca. Zatorej meni, da bi bilo treba ohraniti sklepni razgovor davčnega zavezanca z davčnim organom. To pa ne pomeni, da se tudi sama ne zavedam, da bi bilo treba nujno najti rešitev, da stranke v postopku ne bi več izkoriščale instituta za zavlačevanje postopka, na kar nas opozarja Ministrstvo za finance in to tudi utemeljuje s povečanjem učinkovitosti in ekonomičnosti procesa. Tudi razmislek o višini davčne stopnje, pa tudi o prehodnih določbah, bo verjetno potreben. Določitev obsega premoženja na začetni stopnji inšpiciranja je tudi vprašanje, za katerega Slovenija v danem trenutku ne pozna instituta prijave premoženja, zato je težko določiti začetno stanje premoženja. Vprašanje obdobja inšpiciranja je zagotovo pomembno, saj bo verjetno treba urediti prehodne določbe, čeprav je bilo danes v razpravi večkrat poudarjeno, da ne, še za daljše obdobje za nazaj, vendar pa nas po praksi in zakonodaji, ki ji danes sledimo, opozarja tudi Zbornica davčnih svetovalcev Slovenije, da gre za nekatere dokumente, ki se jih danes hrani pet let in ne deset let, kot to veleva predlog zakona, zato bi za vzpostavitev desetletnega obdobja inšpiciranja verjetno bilo smiselno razmisliti o prehodnih določbah. Nikakor pa ne bi bilo prav, da bi to bil instrument, da bi vsa zadeva, kar se tiče učinkovitosti, kar je tudi namen spremembe in dopolnitve tega zakona, tako rečeno padla v vodo in s ne bi tem dosegli namena in cilja spremembe zakona. Pomemben je tudi institut zadržanja zastaranja in uvedbe tega s to spremembo zakona. Vse morebitne ustavnopravne spremembe v zakonu bo treba preučiti, zato si tudi sama želim, da bi Zakonodajno-pravna služba ob pripombah na nek način dala tudi določene svetovalne napotke, da bi pri pripravi oziroma sprejemanju zakona v drugi obravnavi in pri dokončnem sprejetju zakona prišli do rešitev, ki bi pripeljale do učinkovitosti delovanja davčnega in pravnega sistema v Republiki Sloveniji, in da bi zakon o davčnem postopku bil resnično učinkovit zakon. Pozitivna Slovenija kot največja vladna stranka je bila tudi prva predlagateljica sprejema tega zakona, seveda pa me veseli, da ga danes podpiramo vse poslanke in poslanci v Državnem zboru in da bomo na ta način prišli do učinkovitega pobiranja davkov v Republiki Sloveniji in da bomo delovali predvsem v smeri, da državljanke in državljani Republike Slovenije ne bodo še bolj davčno obremenjeni, temveč da bomo z zmanjševanjem sive ekonomije na ta način zagotavljali davčne prihodke v proračunu Republike Slovenije.
Hvala lepa, gospa Brunskole. Gospod Ambrožič, izvolite. Se odpovedujete. Potem pa je na vrsti gospa Osterman.
Hvala za besedo, predsedujoča. Pozdravljeni vsi prisotni, predstavniki Vlade! Tudi mene veseli, ker imamo danes pred seboj zakon, s katerim se strinjamo vsi poslanci. Spremembe zakona uvajamo tudi zato, ker je neprimerno in nesprejemljivo, da so davčni zavezanci, ki spoštujejo pravni red in izpolnjujejo vse davčne obveznosti v roku in pošteno prijavljajo premoženje, obravnavani enako kot tisti davčni zavezanci, ki pravnega reda naše države ne spoštujejo in se ukvarjajo s sivo ekonomijo. Vemo, da vsi mislimo tako, da je več tistih, ki svojih prihodkov ne prijavljajo in da siva ekonomija raste. Zadnjič sem se zgrozila ob dejstvu, ko mi je znanka povedala, da dela na črno in se tako preživlja. In ko sem jo vprašala pri komu to počne, je rekla, da tudi pri nekomu, ki dela na črno, zato je tudi ta obdavčitev eno izmed pomembnih orodij za boj proti sivi ekonomiji. Davčni organ lahko ugotovi predmet obdavčitve s cenitvijo v primerih, ko davčni zavezanec razpolaga s sredstvi in živi precej neprimerno na svoje prijavljene prihodke. Ker se v mnogih primerih dogaja, da davčni zavezanci v letu ali v letu po, ko se začne davčni postopek, prenesejo svoje premoženje na svoje družinske člane ali povezane osebe, se bo sedaj ta davčna obveznost prenesla tudi na njih. Pomembna je tudi novost in predlaga se, da se zgornja meja globe za najhujše davčne prekrške posameznikov poviša na 15 tisoč evrov. S tem se predvideva, da bo povišanje globe davčne zavezance odvračalo od neprimernih, nepoštenih dejanj, ki pomenijo hujšo kršitev zakona. Davčni organ lahko predmet obdavčitve ugotovi s cenitvijo in postopek odmere davka od nenapovedanih dohodkov se lahko uvede za največ 10 let nazaj od pričetka postopka. Seveda pa imajo davčni zavezanci tudi nekaj možnosti, in sicer uvaja se institut samoprijave. Davčni zavezanec lahko najpozneje do vročitve odmere odločbe začetka davčnega inšpekcijskega nadzora, začetka postopkov v prekršku oziroma kazenskega postopka vloži davčno napoved oziroma popravljeno davčno napoved na podlagi samoprijave, če je zamudil rok za vložitev davčne napovedi ali če je v davčni napovedi navedel neresnične, nepravilne ali nepopolne podatke. Davčni zavezanec ima tudi možnost predložiti davčno napoved po izteku predpisanega roka. Če izkaže opravičljive razloge za zamudo roka, se njegova davčna napoved šteje za pravočasno vloženo in ni sankcionirana z globo, niti se mu ne zaračunavajo obresti po evropski medbančni obrestni meri, s katero se ohranja vrednost glavnice. Zaradi vsega navedenega v Pozitivni Sloveniji predlog zakona podpiramo in ga podpiram tudi sama. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Naslednji je na vrsti dr. Vinko Gorenak. Se odpovedujete. Torej je na vrsti gospod Rihard Braniselj, izvolite.
Hvala lepa. Sam bi mogoče mojo razpravo začel s tem, da v četrtek sprejemamo novelo Stvarnopravnega zakonika, kjer bomo ukinili zemljiški dolg, če bo podpora. Zakaj začenjam s tem? Ker je direktna povezava s tem zakonom, ki govori o tem, da enormno oziroma obdavčujemo premoženje nepojasnjenega izvora. Če bo ta institut funkcioniral, potem moramo vedeti, da bomo imeli problem na strani izterjave. In če zemljiški dolgovi ne bodo več problem te države, potem si lahko obetamo, da bo iz tega naslova tudi prišlo v državni proračun preko davčne izvršbe bistveno več, kot bi prišlo sicer. Ureditev glede obdavčenja premoženja nepojasnjenega izvora seveda ni od danes, ampak je že od leta 1997. Konec koncev, kar se mene tiče, novela, ki jo prinaša, tudi ni tako zelo nujno potrebna. Jo pozdravljam, verjetno so to neke izboljšave, vendar pa imamo ves čas problem z izvajanjem zakonodaje. Mislim, da je bilo tega s strani Davčne uprave bistveno premalo do sedaj in glede na čas, v katerem živimo, pa pričakujemo – in mislim, da se s tem strinjamo –, da bo tega bistveno več in da se bo to tudi dosledno izvajalo. Navežem se tudi na izvrševanje nalog ostalih represivnih organov, recimo inšpekcije. V zadnjem času prihaja v Državni zbor zakonodaja, s katero dvigujemo globe, kar seveda ni dobro. Pogrešam pa na strani izvedbe malo več domišljije. Vsi prekrškovni organi lahko poleg glob izrekajo tudi zaplembo premoženjske koristi, zaplembo predmetov in tako dalje, kar je bistveno bolj učinkovit in pravičen ukrep kot pa zgolj izrekanje nekih glob. To bi tudi pričakovali od sodišč, da so pri tem striktna. Celo vrsto varstvenih ukrepov, stranskih kazni imamo, ki jih sodišča ne izrekajo, pa bi bile v konkretnem primeru nujno potrebni. Premoženje nepojasnjenega izvora seveda ni premoženje, ki izhaja nujno iz kriminalne dejavnosti, niti iz prepovedane dejavnosti, tudi ni premoženje, katerega je možno pravzaprav na nek način opravičiti. Je neko premoženje, ki je, po domače povedano, padlo z neba in pravilno je, da če se ne zna pojasniti izvora tega premoženja, je to premoženje obdavčeno s 70 proti 30; 70 % cesarju in 30 % lastniku. V praksi se bo tukaj pojavilo veliko problemov, kar pa ne bi smel biti problem za izvedbo tega zakona. Najprej ugotavljanje davčne osnove, pri čemer sploh ne vidim problema. Tukaj ima Durs razvite instrumente, kjer se bo ta davčna osnova zlahka in korektno pojavila, možni so tudi nasprotni dokazi glede vrednosti tega izvora. Naslednji problem je lahko dokazovanje tega izvora; kakšen je dokazni nabor, ki ga bo davčni organ pravzaprav lahko upošteval pri tem, ali bodo pojasnila v zvezi z izborom dovolj dobra ali ne. Tukaj opozarjam na to, da mora biti izvor premoženja verjetno izkazan, kar pomeni bistveno blažja stopnja gotovosti kot pri kakšnih drugih zadevah, in tukaj je dobro. Zavezanec bo imel celo vrsto možnosti, da bo z nekaj malega napora vendarle opravičil obstoj svojega premoženja, in sicer zgolj na stopnji verjetno izkazano. Najpomembnejša bo sled denarja in če je tukaj ne bo, bodo v praksi težave. Prišlo bo tudi do verižnega preverjanja. Verjetno se bodo zavezanci zagovarjali, da se to dobili od nekoga drugega, on bo to potrdil in bo imel težave in tako naprej. Vendar mislim, da Durs bo temu kos in tukaj pravzaprav naj ne bi bilo težav. Dobra stvar v tej noveli je tudi ta, da se vpisuje zastavna pravica direktno na premoženje, ki je predmet pravzaprav obravnave, in s tem se takoj in nemudoma zavaruje potencialna davčna obveznost, ki bi lahko nastala in je postopek še v teku. To je neke vrste začasna odredba, in sicer zgolj za premoženje oziroma če je pričakovana obveznost več kot petdeset tisoč evrov. Petdeset tisoč evrov ni naključno izbrana, gre za tisti znesek, ki je tudi kvalificiran za kaznivo dejanje davčne utaje. Tukaj ta poseg ni nesorazmeren, ampak pravzaprav dovolj korekten. Sam bom ta zakon podprl oziroma menim, da je ta zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, če bomo ugotovili, da bo deležen določenih popravkov. In če bodo ti popravki dobri in smiselni, bomo tudi te amandmaje podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Sedaj ima besedo gospod Matjaž Zanoškar, pripravi naj se mag. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala, spoštovana predsedujoča. Kolegice in kolegi! Lahko skupaj z nekaterimi vami delim izjemno zadovoljstvo, da je ravno Pozitivna Slovenija predlagala zakon, ki je nujno potreben v današnjih razmerah, da je ravno Pozitivna Slovenija predlagala Vladi in je Vlada tudi sprejela ta izziv, da kot prva vlada konkretno poseže na tem področju na način, da bodo te anomalije, ti bolezenski simptomi naše države počasi ozdravljeni. Gre za pisanje recepta, gre za pisanje pravil, ki bodo te simptome, te patološke elemente, kot je siva ekonomija, kot je utaja davkov, kot je ne nazadnje tudi izvor neupravičenega premoženja, nekako počasi začeli reševati. No, prav o tem je govoril kolega Tonin, ko je včeraj postavljal vprašanje predsednici Vlade, gospe Alenki Bratušek. O tem, da je vsepovsod mogoče, da je v Italiji mogoče, da premoženje neznanega izvora zaplenijo in tako naprej. Vendar ni razmišljal o tem, da bo danes na mizi zakon, ki gre krepko v tej smeri. Torej, zelo sem vesel, da smo se konkretno lotili tega in zelo sem vesel tudi vsega soglasja in soglašanja vseh strank, tudi opozicijskih, v ta namen, da se zakon čim prej implementira in da se spravi v življenje. Gre za velik razkorak od tistega premoženja, ki je zavedeno in tistega premoženja, od katerega se plačujejo davki. In ne nazadnje tudi ni izjema oziroma ni začudenja vredno, da državljanke in državljani ocenjujemo, da je v naši državi kar 71 % sive ekonomije. Prav je, da se ta razkorak razčisti, da se ta razkorak spravi v nek normalen okvir, na nek normalen nivo. Prav je, da se tisto premoženje, ki ni bilo prijavljeno, prijavi in da se od tega poberejo davki. Seveda je premoženje zelo dinamična kategorija, se spreminja, vendar temu je treba slediti in na pošten način tudi od tega plačevati davke. Ta zakon, ki ga predlagata Pozitivna Slovenija in Vlada, je zakon, ki je v prid poštenim državljankam in državljanom. Je zakon, ki pravno zaščiti poštene lastnike svojega imetja in na drugi strani poskrbi za tiste, ki se skrivajo v luknji in želijo na takšne in drugačne načine prikriti svoje premoženje in ne plačati davkov, da se jih razkrije in da tudi oni tako, kot je po zakonu, prispevajo v ta del državnega proračuna. Zelo me čudi to, da je vrednost sive ekonomije v naši državi ocenjena na nekaj več kot dve milijardi. Torej, tu je velika rezerva, ki jo lahko država s pridom izkoristi, in zanesljivo vem, da bo ta del izkoriščen takrat, ko implementiran zakon, ko bo zakon zaživel. Vemo, da ne samo pri nas, tudi v drugih državah so davkoplačevalci prepričani, da se najhitreje in najbolje obogati takrat, kadar se državo okoli prinaša. Torej, gre za utajo davkov. Vendar v drugih državah je poskrbljeno na tak način, da če že počenjaš take malomarnosti, torej prinašaš državo okoli, potem tudi, ko te dobijo, plačaš velik davek. Prepričan sem, da je ta zakon usmerjen tudi v tej smeri, da bodo tisti, ki se želijo igrati na takšen način, hitro priti do neupravičenega premoženja, potem tudi kaznovani in verjetno, da jih ne bo več prijela ta sla, da bi se ukvarjali s takšnimi stvarmi. Zato je ta element, ki ga vsebuje tudi zakon zastaranja, pa tudi element inšpekcijskega nadzora in element oziroma kaznovalne sankcije, tak, da zanesljivo vem, da je ta zakon tudi v tem delu tisti, ki bo nekako zapretil in zagrozil vsem državljankam in državljanom, ki si želijo na takšen način obogatiti in iti po neki stranski poti, da se s tem ne bodo ukvarjali, da bodo pošteno prijavljali premoženje, kar pa je tudi v interesu vseh nas, ki na pošten način plačujemo davke in tako opravljamo to svojo obveznost in dolžnost do države. Nekatere razprave, danes predvsem iz zadnjih klopi, so me kar nekako prisilile, da razmišljam o tem, da se nekateri tega zakona že kar bojijo. Bom rekel, z bojaznijo sprejemajo to, čeprav se verjetno vsi tisti pošteni državljani in državljanke, ki pošteno plačujejo, ne bodo in se ne bomo bali takšnega zakona, za katerega želim vse dobro na poti naprej, za razpravo in oblikovanje. Seveda je morda potrebna še kakšna modifikacija, vendar v osnovi je zakon, novela, ki je pripravljena, dobronamerna in tista, ki jo v sedanjem trenutku, ko se ukvarjamo s temi patološkimi vprašanji naše države, bolezenskimi simptomi, kako pravšnja in prava. Torej, vse dobro naprej in uspešno tudi oblikovanje, ne glede na to, s katere strani bodo prišle pripombe za modificiranje posameznih členov. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Naslednja je na vrsti mag. Mirjam Bon Klanjšček. Za njo se pripravi gospa Mateja Pučnik.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani predstavnici Vlade! V Poslanski skupini Pozitivne Slovenije smo zadovoljni, da smo Vladi predlagali te ukrepe za zajezitev sive ekonomije, in v celoti podpiramo obdavčitev tistih subjektov in njihovega premoženja, ki na kakršen koli način skrivajo svoje obdavčljive dohodke in dobičke ter zanje ne plačujejo davkov. Pri nadaljnjem razvoju tega področja bi želeli, da se več pozornosti nameni selektivni izbiri posameznikov, ki so podvrženi postopku, saj le-ta ne zajema dovolj širokega kroga subjektov. Po mojem mnenju bi bilo bolje zagotoviti avtomatski sistem, po katerem bi sproti, tako kot pri informativnem izračunu dohodnine, obveščali zavezance glede njihovega prijavljenega dohodka in premoženja. Znano je, da vsakdo pričakuje, da ga ne bodo ujeli, zato bi po mojem mnenju morali delati predvsem preventivno. S tem bi se bistveno zmanjšala siva ekonomija, kar z Zakonom o davčnem postopku želimo doseči, saj je prav ta novela ena izmed orodij za preprečevanje sive ekonomije. Po naših informacijah bi bilo možno pripraviti enoten centraliziran informacijski sistem, s katerim bi omogočili avtomatično obdelavo podatkov tako kot pri dohodnini, za katero na začetku nihče ni verjel, da se bo avtomatično izračunavala. Vemo tudi, da hibridni bogataši niso izum zadnjih petih let, pridobili smo jih pred nastopom svetovne finančne in gospodarske krize, zato se mi obdobje desetih let ne zdi sporno. Spomnila bi tudi, da je bil ta institut ugotavljanja davčnega razkoraka vpeljan že leta 2006, mi ga zdaj le nadgrajujemo in glede na težave iz prakse želimo s predlaganimi rešitvami prispevati k čim bolj učinkovitemu in uspešnemu instrumentu. Veseli me, da ta zakon vsi podpiramo. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kar nekaj razpravljavcev se je odjavilo od razprave. Naslednji je na vrsti gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. V teh razpravah je bilo izrečenih kar veliko navdušujočih besed, predvsem predstavnikov koalicijskih strank. Človek dobi občutek, kot da uvajate nekaj novega, pa to ni tako, kajti dejansko se v nekaterih določbah samo modificira zakon, ki ga je ena druga vlada sprejela leta 2006 in tudi Državni zbor. Moram reči, da nimam nobenih posebnih težav, da zaostritev na tem področju ne bi podprl. Mislim, da gredo v pravo smer. Bi pa rad opozoril, da se kljub vsem tem velikim navdušenjem, ki smo mu bili priča tukaj, pravzaprav ne spreminja, kar zadeva načela ali poglavitne rešitve, praktično skoraj nič od tistega, kar smo sprejemali leta 2006. Ključen problem tega zakona in te novele, pa tudi še nekaterih drugih, je predvsem to, da se poskuša v trenutku, ko je koalicija v krizi, z nekim po mojem bolj piarovskim pristopom konsolidirati vrste, popraviti vtis v javnosti in narediti nekaj, da bi se ti medijski trendi spremenili. Rad bi vas opozoril, da smo v primeru, ko se je leta 2004, pojavila ta velika zgodba z korupcijo – takrat smo imeli Ropovo vlado in takrat se je razbohotila razprava o korupciji in o tisti prodaji Sistemske tehnike Viatorju & Vektorju, to je bila neka dogovorjena prodaja, skupaj s kasneje podpisanim pismom o nameri. Takrat je Ropova vlada odreagirala tako, da je predlagala v postopek Zakon o preprečevanju korupcije. Nekateri poslanci ste bili tukaj tudi takrat in s tem se je poskušalo na tem področju vala negodovanja ljudstva nekaj narediti. Zdaj, zakon je bil sprejet takrat v tisti koaliciji. Govorili smo, da gre za brezzobega tigra, kar je v določeni meri dejansko tudi bilo tako. Za predsednika Komisije za preprečevanje korupcije pa je bil imenovan nekdo, ki je bil povezan z nekom, v koliziji z nekom, ki je bil na drugi strani v Sistemski tehniki. Se pravi, odgovorni odvetnik Viatorja & Vektorja in predsednik Komisije za preprečevanje korupcije sta bila brata. Posledice iz tega postopka so se potem pojavile kasneje in tudi to, kar se dogaja s to zgodbo Patrie, je del tega procesa in postopka. Ampak, šlo je za piarovski dogodek, šlo je za piarovski zakon, ki je poskušal neki val zaustaviti, ampak ni bil uspešen takrat. Druga takšna zadeva kot odgovor na to, da je treba na področju nekaj storiti, je ta zgodba s tajkuni. Tisti trenutek, ko se je odprla zgodba s tajkuni, je bil vložen v obdobju Pahorjeve vlade Zakon o odvzemu premoženja nezakonitega izvora. Kakšna je realizacija tega zakona, ste slišali včeraj iz ust predsednice Vlade. Se pravi, tudi to je bil en medijski poskus na tem področju, da se nekaj naredi, da se ubranijo trendi, da se koalicija zavaruje z nekim piarovskim pristopom. Efektov od tega zakona, ki se ga je ravno tako sprejemalo v Državnemu zboru, kot tisti o preprečevanju korupcije, vsaj v koalicijskem delu, ni bilo posebnih. Tudi danes, ko obravnavamo ta Zakon o davčnem postopku, se tudi z veliko evforijo, z velikimi pričakovanji poskuša poseči v tako imenovano sivo ekonomijo. Tu gre za nek parcialni ukrep, gre za neko nadgraditev zakona, ki je možna že v osnovni izvedbi. To, kar se sedaj predlaga, je več ali manj možno tudi v osnovnem zakonu, kij je bil sprejet leta 2006, ampak očitno se te stvari niso dovolj uporabljale. In sedaj, ko se pojavlja ta zgodba sive ekonomije, ko se koalicija poskuša braniti nekonsistentnega proračuna, se s tem piarovskim posegom tudi tukaj posega in predlaga se nekatere rešitve. Zdaj, ta zgodba bo najbrž podobna, kot je zgodba s tistimi blagajnami, s kontrolo računov, ko se je zaplombiralo dva snack bara, in se je zgodba na nek način umirila in zaprla. Tudi tukaj lahko pričakujemo kakšen podoben ukrep, kajti navadili smo se, da je v tej državi vse preveč izjem, da je v tej državi vse preveč tistih, za katere veljajo dvojna merila. Za katere veljajo dvojna merila! Takšni primeri so v tajkunskih zgodbah, zato ne prihaja do zaplemb. Vsa orodja so na razpolago, tako pri NPU, tako pri državnem tožilstvu, najbrž tudi policiji, ampak enostavno se ne dogaja popolnoma nič. Tudi pri kontroli teh blagajn je na razpolago veliko instrumentarija, veliko teh ukrepov bi se lahko zgodilo, pa mislim, da vemo samo za dva. Tudi na nekaterih drugih področjih, ne samo v gostinstvu, se pojavlja neplačevanje, ampak zadeve so se po tej piarovski akciji in zaprtju dveh "kafičev" v bistvu kar zaprle in zgodba stoji. Tudi v tem primeru je imela Davčna uprava veliko možnosti, da bi opravila že na podlagi osnovnega zakona določene postopke preverb. To, da primeri niso znani, da ne poznamo ali pa ne poznajo oseb, pri katerih je razkorak med prihodki in premoženjem neznansko velik, je bolj za lase privlečeno. Poznamo nešteto primerov, iz medijev, predvsem iz družabnih kronik ŕ la Lady, Obrazi in podobne zgodbe, kjer se pojavljajo številne osebe, ki izkazujejo nadpovprečen standard, nadpovprečno porabo, nadpovprečne stvari, po drugi plasti pa so skoraj izvzeti iz obravnave pri davčnih postopkih, protikorupcijski komisiji, organih pregona in tako naprej. Tako moramo izvajanje tega zakona, kljub temu, da te rešitve podpiram, vzeti z neko rezervo, ker najbrž ne bo nič od tistega, kar je tako bilo tako evforično napovedovano, dosledno realizirano in tako, kot je zapisano. Predvsem je problem v tem, da v vseh institucijah države manjka doslednosti. Proti nekaterim drobnarijam se sprožijo postopki v trenutku, in to z izredno medijsko podporo, proti nekaterim drugim, bistveno težjim primerom, pa se zadeve ne premaknejo z mrtve točke. Ne v bančnem sistemu, kjer imamo zdaj te primere, ne v davčnih postopkih, tako ali drugače se vsepovsod srečujemo s klavzulami takšne ali drugačne tajnosti, zaupnosti, prepovedmi posredovanja informacij, celo preiskovalnim komisijam ali drugim organom. Vse te določbe, ki pomenijo neke določene omejitve v nekem normalnem poslovanju, bi morale biti v pogojih nekih posebnih zadev izključene. In tu so izjemno velike težave. Da bodo težave pri izvajanju tega zakona, lahko pogledate tudi nedavno sejo Državnega zbora, ko smo razpravljali o bančnem sistemu in ko smo predlagali, da se v skladu z določbami Zakona o bančništvu v primerih likvidacij ali stečajev razkrijejo osebe, ki bodo pridobile neke ugodnosti na osnovi teh rešitev. Koalicija tega ni podprla, pa je v zakonu zapisano, da se to mora zgoditi. Zdaj samo še sprašujem naprej, koliko takih koalicijskih izjem bo v primeru izvajanja tega zakona. Koliko bo tega? Kateri so tisti, za katere določbe tega zakona ne veljajo in ne bodo veljale? Ko bomo zahtevali, recimo, v Državnem zboru neko obravnavo glede izvajanja določb tega zakona ali Zakona o bančništvu, bo preprečena razprava na delovnem telesu ali bo zaprta seja, ker se o nečem ne bi smelo govoriti, ali bo pa kakšen drug razlog, da se bodo zadeve zaprle in preprečile. Vse preveč je teh primerov, ko se za koalicijsko močjo skriva preprečevanje razprav, ko se onemogoča razprave, kar vse napeljuje na tisto, da so v tej državi prvorazredni in drugorazredni državljani. Prvorazredni, za katere se sprožijo postopki takoj, to so ponavadi mali ljudje nekje na podeželju in tako naprej. In so osebe, proti katerim stojijo zadeve v predalih raznih preiskovalnih organov. Ko pride do obsodbe, celo v kakšnih primerih to ostane pri kakšnem sodniku v predalu zaradi bolniške in tako naprej. Skratka, so ljudje, ki se jim v tej državi ne more zgoditi skoraj nič. In sam bi predvsem opozoril in nagovoril koalicijo, da je pri takih ravnanjih dosledna. To, da mi sprejemamo zakon, ni noben problem, nimamo s tem nobene težave. Problem je v tem, ko pride do konkretnih imen, ko bi moralo priti do konkretnih postopkov proti konkretnim osebam, pa se to ne zgodi. Vrsta preiskovalnih komisij je bila v Državnem zboru. Mnoge od teh so posredovale podatke organom pregona, tudi Davčni upravi, tudi kakšnemu drugem državnemu organu, pa se zadeve niso niti sprocesirale. Niso so sprocesirale. Problem pri vsem tem je, da ni problem v zakonu, ampak je to problem v povezanih osebah ali pa politično povezanih osebah, ki tega ne sprocesirajo ali pa te postopke blokirajo ali so pa kakšni drugi bolj tehtni razlogi, kot je realizacija postopkov. Tako da se bojim, da tudi v tem primeru, ko bi moralo priti do močne obdavčitve nedokazljivega premoženja, da bodo najbrž številne izjeme, najbrž ne v prijavah, ampak v izvedbi. In ključni problem je to, da se proti oseba, ki ne ukrepajo proti storilcem takih dejanj, ne ukrepa. Še vedno imamo vse tiste, ki so storili ali pa niso storili nečesa, in so zadeve zastarale tam, kjer so bili do sedaj. Nikomur se ni zatreslo delovno mesto, nihče ni prevzel nobene sankcije za to, ker o nečem ni razsodil ali pa je razsodil narobe in tako naprej. Imamo že letos nekaj takih primerov. Dobijo celo potem zelo pohvalno mnenje ustreznega nadzornega organa, če povem to v narekovajih, da so dobro opravili svoje delo. Morda celo nekateri napredujejo v plačnem razredu ali po funkcijah. Dokler se bodo takšne stvari dogajale v tej državi, do takrat ni pričakovati, da bo prišlo do resnih izvajanj katerih koli določb zakonov, pa naj bodo še tako dobronamerne, zato ker ni tiste osnovne pravičnosti v tej državi. Dokler pa tega ne zagotovimo, da so državljani obravnavani enako pod enakimi kriteriji z enakimi merili, do takrat ni pričakovati, da bo prišlo do resnih izvajanj zakonov. To bo povozilo nekaj malih ljudi. Tisti bodo grobo in hudo kaznovani za morda neke minorne zadeve. Proti tistim, ki so pa največji v teh poslih nedokazljivega premoženja, pa postopki ne sprožijo. Proti nekaterim stojijo že 5, 7, 9 let. Postopki, ki so povezani z njihovim premoženjem, pa se ne sprocesirajo ne znotraj Davčne uprave, ne znotraj organov pregona, ne znotraj Komisije za preprečevanje korupcije. In če hočemo, da se bo kaj dobrega na tem področju storilo oziroma tistega, kar je pričakovano, potem je treba zagotoviti najprej, da ti sistemi delujejo in da so tisti, ki so v teh sistemih, delujejo odgovorno. Tudi pod določeno sankcijo, tako kot vsi ostali državljani. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Naslednji je k besedi prijavljen gospod Jožef Horvat. Ga ne vidim v dvorani. Torej dajem besedo gospodu Francu Bogoviču, izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav še enkrat! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo napovedali podporo temu zakonu v prvem branju. Tako kot številni razpravljavci razpravljajo, mislimo, da gre resnično za zakon, ki poskuša reševati problem, ki je v družbi zelo evidenten in zelo bode v oči poštene delavne ljudi, ko opažajo, kako se nekateri, ki so si na takšen ali drugačen način v preteklosti prigrabili določen denar, enostavno sprehajajo med njimi in v posmeh tudi ostalim državljanom uživajo sadove nezakonito pridobljenih sredstev. Mislim, da je situacija v državi resnično resna in da je treba narediti korake v smer, da dobimo nazaj zaupanje v to, da država deluje in da smo pred zakonom enaki. Žal je danes splošna ugotovitev – mislim, da povsem pravilna –, da je bil v preteklih letih, desetletju, v dveh desetletjih pravni sistem enostavno toliko neučinkovit in da ni sproti odkrival in sankcioniral tistih, ki so se poslužili nečednih dejanj. Zato mislim, da je treba iti po tej poti. Opozorila, ki so zelo na mestu, gredo v tudi smer, ali bomo res pred zakonom v bodoče vsi enaki, zato bi bil vsakršen poizkus in pa tudi izvedba tega tako sprejetega zakona v smer, da bo zopet nekdo zbiral, kdo je na vrsti in kdo ni na vrsti, napačna. Verjamem, da bo treba iti po drugi poti, zato ocenjujemo, da bi moral biti tudi instrument samoprijave na nek način vključen v zakon in da bi na ta način ljudje ali vsakdo, ki bi se odločil, tudi sam naredil ta prvi korak. Časa mi zmanjkuje, zato še enkrat več, v Slovenski ljudski stranki bomo podprli zakon in tudi v bodoče podprli vsak zakon, s katerim bomo poskušali narediti enakost pred zakonom v Sloveniji, ker danes žal vse prevečkrat lahko rečemo, da se to ne dogaja.
Hvala lepa. Sedaj ima besedo mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovana državna sekretarka! Zakon o davčnem postopku, če ga pogledamo v celoti, je precej dolg. Mislim, da ima nekaj čez 400 členov, in tukaj se spreminja samo en del tega zakona. Dejansko se spreminjajo predvsem določbe glede učinkovitosti samega davčnega nadzora, kjer mislim, da bi bil potreben razmislek glede tega, da davčni zavezanci ne bodo več imeli zaključnega razgovora, predvsem zaradi tega, ker mislim, da morajo biti seznanjeni, in to pravilno, s celotnim davčnim postopkom. Mislim, da je zaradi tega tudi v naslednjih postopkih pritožbe lahko manj težav, če se ta institut zadrži, in mislim, da tukaj ne bi smel biti velik problem, če se na kakršen koli način zavlačuje. Drugo pomembno vprašanje tega zakona, ki je to rešitev, da se dejansko lahko oceni premoženje in se primerja s prihodki davčnih zavezancev, je v veljavi že od leta 2006 – v letu 2007 se je prvič začel uveljavljati ta zakon, sedaj se nadgrajuje. Sam nimam nobenih težav s tem, da se nadgrajuje. Mislim, da je to tudi potrebno. Vsekakor pa, če si nekateri lastijo sedaj kar celotni institut prijave premoženja in tako naprej, nekatere poslanke oziroma poslanci – to seveda ne drži. Vprašanje pa je, ali bo zaradi te določbe siva ekonomija manjša. Še enkrat, to določbo gledam v smeri, da se takrat, ko nekdo že ustvari premoženje, ko je že, če želite, goljufal oziroma ni prijavil vseh prihodkov Davčni upravi, in čez nekaj let je to premoženje tako veliko, da je ogromno nesorazmerje med temi prihodki in premoženjem, seveda oceni to premoženje, se ga obdavči, tukaj lahko rečem, da s kar zelo visoko davčno stopnjo. Sam menim, da davčna stopnja oziroma davek ne sme biti kazen. Tukaj je na primer nemško ustavno sodišče že obravnavalo primernost stopenj, kakšna višina stopenj je primerna. In ocena je bila, da naj bi bila 50-odstotna stopnja maksimum. Vse ostalo je lahko kaznovalna politika in za sam davčni sistem ni primerna, kajti navsezadnje imamo tudi v vseh davčnih zakonodajah še kazni. Pogrešam pa – upam, da je to v drugi zakonodaji urejeno –, določbe glede same sive ekonomije in glede izboljšanja tega, da bodo ljudje vnaprej vedeli, kako obračunati davek, in da bodo tudi vnaprej izstavili račun na najlažji možni način in plačali davek. Mislim, da so v Zakonu o davčnem postopku še možnosti za to, da se ta zadeva čim bolj poenostavi in da davčnemu zavezancu omogočimo čim lažji obračun in plačilo davka. V povezavi z Zakonom o davčnem postopku, ki določa postopkovna načela in ki določa, kakšni postopki se vodijo pri posameznih davkih kot tudi v splošnem pri nadzoru, je težava v tem, da temu sledijo tudi materialni zakoni. In mi se zadnje pol leta zelo veliko pogovarjamo o materialnih zakonih. Mislim, da smo obravnavali skoraj vse glavne zakone: davek na dodano vrednost, povečanje stopnje za 10 % oziroma dve odstotni točki, dohodnina, ni več usklajevanja lestvice in olajšav za vse zavezance, za vse državljane in državljanke, davek od dohodkov pravnih oseb, zaustavljena je stopnja na 17 % – se pravi, ne nadaljuje se znižanje, hkrati pa so tudi glede financiranja posameznih podjetij sprejete določene omejevalne določbe. Če samo to pogledamo in zraven ne pogledamo še ostalih zakonov, ki so bili sprejeti, na primer na loterijske srečke, na sladke pijače in tako naprej v tem obdobju, potem se davčna obveznost v Sloveniji povečuje, in sicer se po neki oceni povečuje za 550 milijonov, to je za pol milijarde in to pomeni približno 250 evrov več davčnega bremena za vsakega državljana oziroma državljanko v Sloveniji. Koliko pa to pomeni za štiričlansko družino? To pomeni tisoč evrov več davka na takšen ali drugačen način. Takšne rešitve ne gredo skupaj z borbo proti sivi ekonomiji, ne gredo v kontekst tega, da bi se morali dejansko osredotočiti tudi na to in narediti – Vlada, če ocenjuje, da je takšen obseg sive ekonomije, bi morala v tem pogledu narediti poseben program, narediti posebne sklope za najbolj kritične davčne zavezance, navadno so to tisti, ki poslujejo z gotovino in s končnimi potrošniki, in s tem programom omejiti in zajeziti sivo ekonomijo. Kajti omejevalne določbe in visoki davki vsekakor ne zmanjšujejo sive ekonomije. To ne gre skupaj in ni šlo v nobeni državi in tudi tukaj ne gre. Takšne omejevalne določbe pa pomenijo tudi strah, vendar na podlagi strahu se davka morda nekaj pobere, večino pa ne, ker navsezadnje smo danes tudi že v položaju, ko ni možno plačati več davkov zaradi tega, ker ljudje tega nimajo. Ko bo prišel še davek na nepremičnine, bo verjetno pri marsikomu finančni kolaps ali bankrot. Seveda davki niso namenjeni temu, da ljudje bankrotirajo zaradi tako visokih davkov, in ta davek na nepremičnine to pomeni. Če se vrnem na oceno premoženja in na to, da bo davčni organ ugotovil to oceno premoženja s cenitvijo, ga primerjal s prihodki, ki naj bi jih davčni zavezanec napovedal v dohodninskih prijavah in ob primeru, da se to seveda zgodi, bo moral ta davek plačati. V tem primeru mislim,da je izredno pomembno še eno poglavje Zakona o davčnem postopku, to je mednarodna izmenjava podatkov. Vemo, da so številne države sklenile sporazume z drugimi državami o posebni, govorim o posebni, mednarodni izmenjavi podatkov, da določena država da na razpolago drugi državi spisek oseb, ki imajo račun v drugi državi. Žal ne poznam, da bi bil kakšen takšen sporazum sklenjen med Slovenijo in neko drugo državo. Tukaj bi bil za začetek verjetno zelo dober in evidenčen sporazum med Slovenijo in Švico. Vemo, da je Švica že z marsikatero drugo državo takšen sporazum o bančnih računih sprejela. Če se je do zdaj kar koli spremenilo, potem vzamem besede nazaj. Naslednje vprašanje, ki sem ga tudi že omenil, pa bi ga rad še enkrat poudaril, je vprašanje davčne tajnosti. Davčna tajnost je danes opredeljena v okoli desetih členih Zakona o davčnem postopku in davčna tajnost predstavlja oviro za to, da bi dejansko tudi javnost, potem ko je že ugotovila, da je šlo za utemeljen sum ali da gre tudi za kršitev zakonodaje, pa vsi postopki še niso dokončni in pravnomočni, že pred tem izvedela, ima pravico biti seznanjena oziroma informirana o davčnih utajevalcih ali pa o tistih davčnih utajevalcih, ki davke utajujejo tako, da zraven počnejo tudi kazniva dejanja. V tem primeru mislim, da bi bilo treba ta zakon dopolniti, ga nadgraditi in potem na takšen način tudi predstaviti v Državnem zboru. Tisto, kar še manjka temu zakonu, so finančni podatki. Mi imamo danes člen o tem, da se že opravljajo ocene premoženja za posameznike, nekatere ocene prihajajo celo v javnost koliko je takšnih postopkov letno, poletno, mesečno in tako naprej. Tukaj ne gre za nobeno davčno tajnost, kajti, če reče Ministrstvo za finance, da je bilo v letu 2012 uvedenih in zaključenih, na pamet govorim, 150 postopkov, kjer se je ugotavljajo premoženje posameznikom in da je bilo pobrano iz tega naslova toliko in toliko davka, ne gre tukaj za nobeno davčno tajnost in to bi se lahko naredilo, za celotno obdobje verjetno obstajajo podatki za to. Seveda bi bilo tudi fajn, da se ugotovi ali so postopki že dokončni, pravnomočni in tako naprej. Skratka, to so tiste rešitve in na podlagi teh rešitev bi lahko dobili tudi končni finančni učinek, navsezadnje končni finančni učinek je verjetno izredno pomemben tudi za to vlado, saj navsezadnje na vsakem koraku se povečujejo davki, koristijo se vsi možni načini kako tudi pobrati takšne davke, jaz mislim, da tukaj bi bilo tudi treba ugotoviti kakšen je finančni učinek akcij, posameznih akcij, ki so se zgodile v zadnjem mesecu, ko Davčna uprava skupaj s Carinsko upravo zapre določen lokal in tako naprej in kakšen je finančni učinek v tem primeru, ali dejansko se pobere v tem primeru kaj davka ali se ga morda malo manj ali še manj, skratka kakšen učinek tega dejansko obstaja. Tako, da jaz mislim, da je možno in potrebno ta zakon še dopolniti, ga predložiti Državnemu zboru in na tej podlagi ni nobenih težav, da tudi ne bi bil podprt. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. S tem smo zaključili z razpravo. Sprašujem, če želi morda še vladna predstavnica besedo? Izvolite, mag. Mateja Vraničar
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Moram reči, da me veseli ta enotna podpora k predlogu zakona, ki je pred vami, v prvi obravnavi, in verjetno bomo na številna precej konkretna vprašanja, ki so bila zastavljena v današnji razpravi, odgovarjali še tekom druge faze oziroma drugega branja glede predloga zakona. Bi pa se želela osredotočiti na nekatera ključna stališča, ki so bila izražena in tudi opozoriti na nekatera dejstva. Prva zadeva, na katero bi želela opozoriti, je naslednja; plačilo davka je objektivna obveznost vsakega posameznika, ki doseže določene dohodke, ki ima v lasti določeno premoženje ali ki troši za določen namen. Ko govorimo o davčnem razkoraku, ko govorimo o neprijavljenih dohodkih in premoženju, ki je bilo ustvarjeno iz teh neprijavljenih dohodkov, in ko govorimo v tej povezavi o 68. in 68.a členu Zakona o davčnem postopku, govorimo o tej objektivni obveznosti plačila davka od dohodkov. Ne govorimo o tem, ali je to premoženje pridobljeno oziroma ta dohodek pridobljen iz legalne ali nelegalne dejavnosti, ne govorimo o tem, ali je treba to premoženje odvzeti ali ga ni treba odvzeti. Plačilo davka na podlagi 68. ali 68.a člena zakona ne pomeni legalizacije tega dohodka. Vsi ostali postopki, ki so določeni po drugih zakonih morajo teči nemoteno naprej. Namen določbe, o kateri je danes bilo največ govora, je v bistvu ta, da se vse davkoplačevalce na nek način, če ne že sproti, pa vsaj post festum, postavi v enak položaj in se jih, če so se v preteklosti uspeli izogniti plačilu davka, obremeni naknadno. Bilo je že govora o tem, da predlagane rešitve v predlogu zakona pomenijo nadgradnjo obstoječega sistema. In moram reči, da je že obstoječi sistem skladen z mednarodno prakso. Trditev, ki je zapisana v predlogu zakona, da so nove rešitve skladne s primerljivimi rešitvami v drugih državah, ne pomeni, da dosedanje rešitve niso bile skladne. Pomeni le, da so še vedno v mejah tistega, kar določajo tudi druge države in metod in ukrepov, ki se jih poslužujejo tudi druge države. Kako se izvaja nadzor in katere skupine zavezancev se skozi ta nadzor pravzaprav obravnava? To je stvar dokaj podrobnega objektiviziranega postopka znotraj Generalnega davčnega urada, ki na podlagi analize rizika določi in v to analizo rizika vključi množico enih podatkov, vključi tiste davčne zavezance, pri katerih je potreben nadzor. Že v svoji uvodni razpravi sem omenila, da je bilo v preteklih petih letih izvedenih 208 tovrstnih postopkov, pripeljanih do konca. Pri tistih, kjer so se zavezanci pritožili na vrhovno ali pa na upravno sodišče, so bile sprejete tudi odločitve upravnega oziroma vrhovnega sodišča. In v teh primerih je bilo obračunanega dodatnega skoraj 33 milijonov davka. Zanimivo je, da Davčna uprava ugotavlja, da je ta davek praviloma tudi plačan, ne samo obračunan, ampak tudi pobran. Ne gre za to, da ti zavezanci ne bi imeli sredstev na razpolago, da to plačajo. Če te podatke analiziramo še nekoliko podrobneje. V obrazložitvi zakona so pri obrazložitvi 2. člena tudi natančno navedeni. Samo v prvi polovici letošnjega leta se je opravilo toliko postopkov tovrstnih, kot se jih je opravilo v celem letu 2009. V vmesnih letih se je opravilo letno med 50 in 60 tovrstnih postopkov. In če gledamo celotno petletno obdobje, se je dodano obračunalo 157 tisoč 700 evrov davka na posamezen uveden oziroma dokončan postopek. Kar pomeni, da je pri posameznem davčnem zavezancu ob upoštevanju efektivne davčne stopnje 23 % to pomenilo za približno 690 tisoč evrov dodatno ugotovljenega dohodka. Če pa gledamo samo prvo polovico letošnjega, leta so podatki pravzaprav še bolj, naj rečem kar alarmantni. 287 tisoč 700 je znesek davka, ki je v povprečju dodatno zaračunan na posamezen davčni postopek in če spet upoštevam isto efektivno stopnjo 23 %, nekoliko zaokrožujem zaradi poenostavitve, to pomeni pri posameznem pregledanem davčnem zavezancu za milijon 250 tisoč evrov večjo davčno osnovo. Vsi ti podatki kažejo, da so tudi postopki, ki se danes vodijo na podlagi veljavne zakonodaje, pripeljani ali pa izvedeni zelo natančno z veliko dokaznega gradiva, z veliko pozornostjo na izvedbi vseh dokazov, ki potrjujejo dodatne davčne obveznosti. Pričakujemo, da se bo učinkovitost uporabe tega postopka dodatno povečala s kadrovskimi okrepitvami, ki jih je Davčna uprava dobila že od julija letošnjega leta s prehodom nekaterih carinskih uslužbencev med davčne uslužbence. Ti carinski uslužbenci se sicer ne bodo ukvarjali neposredno s temi postopki, bodo pa razbremenili tiste najboljše inšpektorje, da se bodo lahko bolj posvetili tovrstnim postopkom. Zakaj nadgradnja sistema? Ugotovljeno je bilo, da večina premoženja nepojasnjenega izvora izvira tam nekje iz leta 2006 do 2009. In če ne podaljšamo možnosti ugotavljanja izvora premoženja oziroma izvora dohodkov, enostavno izgubimo to obdobje iz nadzora, s tem pa izgubimo tudi ves smisel in pomen, ki ga temu postopku v bistvu podeljujemo. Glede na način, kako priti do izbora zavezancev za tovrstno ugotavljanje davčnega razkoraka, mislim, da je možnosti za arbitrarne odločitve davčnih uradnikov sorazmerno malo. Vendar pa je določeno polje diskrecije treba pustiti tudi davčnim uradnikom in zaradi tega smo pri pripravi zakona zelo natančno presojali oziroma tehtali na eni strani pravico davčnega organa, da poseže v dohodke oziroma v podatke o davčnem zavezancu, in na drugi strani pa to, da zagotovimo ustrezni nivo pravne varnosti vsem zavezancem. V zvezi z načinom dokazovanja, v povezavi s katerim je bilo večkrat danes omenjeno, da ni mogoče uporabiti listinskih dokazov samo v tem postopku, naj opozorim na 77. člen Zakona o davčnem postopku. Ta sicer ni predmet tokratne novele, vendar ta člen že določa, da niso samo listinski dokazi tisti, ki jih mora ali sme davčni organ upoštevati v davčnem postopku. Seveda pa imajo listinski dokazi določeno prednost v teži, ko se presoja v bistvu ustreznost posameznega dokaznega sredstva, za kar pa veljajo v bistvu splošna načela Zakona o splošnem upravnem postopku in Zakona o davčnem postopku. Ko je bilo govora o tem, kakšna meja naj se določi, od kje naprej se bo ta razkorak ugotavljal, se moramo pravzaprav vprašati, kje je naša spodnja meja tolerance. Mislim, da mora biti zakon naravnan tako, da nima spodnje meje tolerance oziroma,da je toleranca napram nedovoljenemu ravnanju in napram različnim oblikam utajevanja davkov pravzaprav nična. Res pa je, da ta predlog zakona naslavlja samo en del ukrepov, ki jih je v zvezi z utajo davka treba izvajati, ali pa v zvezi s sivo ekonomijo, ki je bila danes večkrat omenjena. Ko govorimo o ukrepanju proti sivi ekonomiji ali pa proti utajam davkov, ni nujno, da moramo na vrat na nos spremeniti vse predpise, da se bomo lahko borili proti sivi ekonomiji in utajam davkov. Treba je izkoristiti pooblastila, ki v obstoječi zakonodaji že obstajajo, in to se dela. Vlada je oblikovala posebno skupino, ki je oblikovala celoten nabor ukrepov za boj proti sivi ekonomiji. To so horizontalni ukrepi. Tičejo se predvsem aktivnosti, ki jih vodita Davčna in Carinska uprava. Potem so pa posamezni sektorski ukrepi, ki zadevajo posamezna področja, naj bo sečnja lesa, naj bo trošarinska obveznost, naj bo peka kruha, naj bo spoštovanje drugih obveznosti in tako naprej. Mogoče samo še komentar v zvezi s samoprijavo. Tudi ta je bila večkrat omenjena v Zakonu o davčnem postopku. Možnost samoprijave obstaja in tudi zaradi razmejitve med postopki samoprijave v primeru ugotavljanja izvora premoženja oziroma vira posameznih dohodkov v odnosu do samoprijave – ko smo tehtali ta dva instituta, smo zaradi tega tudi davčno obremenitev pri davčnem razkoraku postavili višje. Namreč, tudi v primeru, ko davčni organ napove, da bo začel ugotavljati izvor premoženja, je samoprijava še vedno možna. Glede na to, kako bo zavezanec pojasnil izvor določenega premoženja, se bodo ti dohodki oziroma se bo to premoženje obdavčilo na podlagi samoprijave po običajnih davčnih stopnjah s pribitki, kot so za samoprijavo določeni v splošnem režimu. Samo v primeru, ko zavezanec ne bo pripravljen sodelovati in bo davčni organ izvedel kompleten postopek nadzora, bo v bistvu prišla v poštev ta višja 70 % stopnja obdavčitve. Kar se tiče mednarodne izmenjave podatkov. V Sloveniji obstajajo številni mehanizmi, na podlagi katerih lahko Davčna uprava pridobiva podatke o računih slovenskih davčnih zavezancev v tujini in teh podatkov oziroma teh metod se Davčna uprava tudi poslužuje. Tudi zaradi teh postopkov so postopki ugotavljanja davčnega razkoraka dolgotrajni in zamudni. Ne moremo pa na nek način pristati na to, da bi se posluževali nekih nedovoljenih metod pridobivanja podatkov, ker je potem v bistvu tudi dokazna vrednost tako pridobljenih podatkov v naših pravnih postopkih lahko vprašljiva. In tudi zaradi mednarodne izmenjave podatkov je treba biti previden, ko razmišljamo o morebitnem rahljanju določb o davčni tajnosti, čeprav je to verjetno tudi eno od področij, ki se mu bo treba v prihodnje posvetiti. Skratka, veseli me precej enotna podpora predlaganim rešitvam v Zakonu o davčnem postopku in pričakujem, da bomo v enakem duhu nadaljevali tudi drugo in tretjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Zdaj pa sprašujem, če bi morda še kdo želel razpravljati? Še. Torej bom odprla še možnost za razpravo za razdelitev preostanka časa. Prosim za prijavo razpravljavcev. Prijavljene imamo štiri razpravljavce. Mislim, da ima vsak od razpravljavcev na voljo 5 minut. Prvi pa je prijavljen gospod Ivan Vogrin.
Hvala lepa, gospa predsedujoča, za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana gospa državna sekretarka! Ne bi rad skalil te idile usklajenosti ob sprejemu zakona, pa vendar čutim potrebo, da opozorim na naslednje: kjer preveč ljudi enako misli, tam nihče nič ne misli. Tako pač kaže zgodovina, izkušnje. In če se spomnimo, leta 1993 je bil sprejet Zakon o lastninskem preoblikovanju podjetij. Poglejte si, s kakšno pretresljivo večino, in poglejte, kaj je danes rezultat; obubožana Slovenija, neenakomerna porazdelitev takrat ustvarjenega bogastva naših mam, očetov, dedkov in babic, tajkuni in vse negativne posledice, ki smo jim danes priča. To je rezultat tako silne usklajenosti. Bojim se, da ta zakon prinaša podobne posledice, čeprav se strinjam z mnogimi razpravljavci, da ima najbrž tudi zelo dobre rešitve. Opozoril bi na nekaj mojih pomislekov. Zmanjšanja sive ekonomije ta zakon ne bo prinesel, kajti še noben zakon oziroma nobena država, ki je istočasno zviševala davčne stopnje in oteževala poslovno okolje z različnimi administrativnimi predpisi, ni zmanjšala sive ekonomije, pa lahko gremo pogledati v zgodovino 100 let nazaj. Država tudi preko raznih oglasov trka na vest državljanov, da naj plačujejo davke, saj je to etično, to je moralno dejanje, to sodi k poštenosti človeka. Strinjam se, vendar ima vsak kovanec dve plati. Kaj pa poraba teh davkov, ki jih zberemo pri naših davkoplačevalcih, pri ljudeh, ki dobijo 600, 700 evrov plače ali 300, 400 evrov pokojnine? Ali mora biti tudi ta poštena, etična, moralna? Ali je država opravila svojo nalogo, če je z zbranimi davki polnila leta nazaj bančno luknjo, kjer so se napajali tajkuni, kjer so poniknile milijarde in ne milijoni? Ali je država poštena, je država etična, je država moralna? To je vprašanje, ki si ga moramo. Mi potrebujemo nov davčni sistem, sprememba tega zakona ne bo bistveno spremenila, mi potrebujemo razvojno naravnan davčni sistem, ki bo temeljil predvsem na pravičnosti. In še na eno stvar bi opozoril. Gospa državna sekretarka bo to lahko preverila, ker je na dovolj visokem pomembnem mestu. Kaj pa zlorabe v davčnih postopkih? Veste, kaj vam napiše davčni urad oziroma inšpektor? Odredba, torej sklep Davčne uprave, ne izvrši izvršbe. Vam povem preverljiv primer. Bivšemu direktorju Davčne uprave Ivanu Simiču, ki je zdaj na začasnem delu v Srbiji in ureja tam davčni, je Davčna uprava, ker ni bil politično sprejemljiv davčni inšpektor, naložila kazen v višini 200 tisoč evrov. Jo je plačal. Čez 5 let je prek tožbe dokazal, da mu je bilo krivično odmerjeno in zdaj ustanavlja Društvo opeharjenih državljanov in podjetij s strani Davčne uprave. Veste, tudi na ta element je treba misliti in ga vgraditi v zakon, da vendarle mora tudi podjetje, državljan biti varovan pred represijo te države, ki se do svojih državljanov v 22-letni zgodovini ni pokazala kot davčno prijazna država, ampak predvsem kot davčni pekel, in je to treba spremeniti v davčni raj. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Gospod Brane Golubovič, imate besedo.
Lep pozdrav vsem skupaj! V bistvu nadgrajujemo zakon iz leta 2006. Dajemo mu neka dodatna orodja za še bolj učinkovit boj proti davčnim utajevalcem. Mene predvsem veseli to, da smo v parlamentu dosegali kar veliko enotnost glede tega, da so nesprejemljive, ampak res nesprejemljivi, kakršna koli siva ekonomija, gospodarski in finančni kriminal, korupcija. In ko je bilo danes govora o sivi ekonomiji, ta novela zakona zame preprečuje tudi gospodarski in finančni kriminal in korupcijo. Ne neposredno, posredno pa vsekakor. Ker če bomo učinkovito izvajali ta zakon – in od leta 2006 do danes se je ta zakon izvajal s polovično hitrostjo –, potem bomo dali zelo jasen signal vsem tistim, ki na nek nepošten način služijo svoj denar ali pa so ga zaslužili, da se to ne splača. Veste, meni se osebno zdi, da se na načelni ravni vedno vsi strinjamo, da je utaja davkov neprimerna. Ko pa se ljudje soočijo neposredno s tem, pa vedno najdejo neke izgovore. "Majhni ljudje" rečejo, da dokler ne bodo tajkunov gor polovili, zakaj bi oni plačevali te davke. Nekateri drugi rečejo, da gre za politični konstrukt. Nekateri tretji rečejo kaj drugega. Vedno se izgovarjamo, ko pride do tega, da bi morali neko obveznost do države izpeljati, zato mi je pomembno, da sem danes tukaj slišal, da se na načelni ravni vsi strinjamo, da je temu treba narediti konec. Zame je pomembno, da še enkrat damo zelo jasno sporočilo vsem tistim, katerih stil življenja, njihovo nepremično premoženje, premično premoženje, njihova potrošnja ni, v sorazmerju s prijavljenimi prihodki. Če se bo to ugotovilo, bodo kaznovani na način, da bodo plačali od tega davek. In to mi je pomembno. Poleg tega pa, ker je ta zakon lahko učinkovit samo v praksi in želimo, da je v praksi tudi učinkovit, me zanima, ali je Durs dovolj usposobljen, da izpelje te stvari, predvsem iz vidika tega, ali se je razmišljalo v smeri ustanovitve neke specializirane ekipe znotraj Dursa, kot imamo na področju tožilstva, kot imamo na področju policije, NPU. To je ena stvar. Druga stvar, ki me zanima, ampak je državna sekretarka že odgovorila v enem delu, je glede abolicije za nazaj. Je možna, se razmišlja o aboliciji za vse tiste, ki bi – vem, govorimo o samoprijavi in če se samoprijavijo, ampak ali se z neko akcijo to odpelje. In tretja stvar, ki me zanima, je ta, ali bo v drugi obravnavi tudi nekako že nakazana smer, katere zakone bomo še prilagodili temu zakonu. Danes v razpravi je bilo rečeno, da nekateri zakoni se bodo morali prilagoditi glede na ta zakon, ki ga danes sprejemamo oziroma popravljamo zakon iz leta 2006. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Naslednji razpravljavec je gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, gospa državna sekretarka s sodelavko! Pozdravljam, iskreno pozdravljam noveliranje Zakona o davčnem postopku, ki je prav gotovo pozitivni korak k poskusu realizacije zahteve poštenih državljanov in poštenih davkoplačevalcev. In ta zahteva se glasi: "Vzemite tistim, ki so vzeli nam!". Vzemite tistim, ki so vzeli nam. To poslušamo, sam v poslanski pisarni, na vasi, na podeželju, v mestu, na ulici, kjer koli. In kljub temu, da je enotna podpora tej noveli zakona, ki me na eni strani veseli, na drugi strani pa je prisoten kanček grenkobe, ker imamo že kar nekaj dobrih zakonov, pa ne rojevajo sadov, takšnih, ki bi bili dobri za vse državljane, ki bi bili dobri za Slovenijo – takšnih sadov. Včeraj smo govorili in vesel sem, dobro sporočilo je bilo s strani predsednice Vlade, gospe Alenke Bratušek, ki je dejala, da se strinja, da se sodni postopki, povezani z odvzemom nezakonito pridobljenega premoženja, vlečejo predolgo. Ta njena izjava je dober signal. Seveda, slab signal je ta, da se ti postopki vlečejo predolgo. Zakon je star najmanj dve leti oziroma še več in praktično še ni obrodil sadov. Tukaj je ta grenkoba, ko na nek način državljani od zakonodajalcev pričakujejo poštene rešitve, pravične rešitve, vendar smo potem kljub morda dobremu zakonskemu besedilu, zelo daleč od realizacije teh zahtev. Kdaj bomo dejansko lahko rekli, da v Sloveniji vlada davčna kultura? Kdaj? Gotovo takrat, ko bomo v naše življenje nazaj aplicirali tradicionalne slovenske vrednote. Najbrž šele takrat. Tukaj, ko gre za davčno kulturo, se najbrž ta kultura začne z vzgojo v družini, v šoli in tako naprej. Glejte, kolegice in kolegi, imam občutek, da smo država dveh seznamov. Na enem seznamu so pošteni državljani, davkoplačevalci, ki celo z nekim strahospoštovanjem do davkarije države redno plačujejo davke, morda še kakšen teden ali dva pred rokom plačila, da ne bi zamudili. Na drugi strani, kolegice in kolegi, pa imamo seznam upravičencev do visokih bančnih kreditov, ki na dan prevzema kredita že vedo, da tega kredita nikoli ne bodo vrnili. Imamo seznam politikov, ki so deležni poceni letalskih kart. Imamo seznam prejemnikov privilegiranih borčevskih pokojnin in tajkunov, ki so si nepošteno prigrabili premoženje. Prebiram v časopisju o neenakih merilih v slovenskem pravosodnem sistemu, prej smo govorili, kolegica je govorila o sinovih in očetih. Imamo tudi seznam očetov, ki lahko sinu na mizo dajo 2,5 milijona evrov, da lahko sin odplača dolg. To je država dveh seznamov. In se sprašujem, ali bomo s to novelo zakona tisti grdi seznam vsaj malo skrajšali. Gotovo si to vsi želimo, zato sem tudi včeraj pri poslanskem vprašanju podprl ministra Pličaniča v njegovem prizadevanju, da vendarle odgovornosti v bančnem sistemu v pretežno državni lasti damo ime in priimek. Vendar mi je potem nekako v prijateljskem, kolegialnem pogovoru povedal, da pa seveda žal vsi niso za to. Morda bi on s temi rešitvami prišel hitreje v ta prostor, v Državni zbor, vendar ima najbrž koga, ki pritiska na ročno zavoro. Tukaj je naš problem. Natančno vemo v tej hiši, poslanke in poslanci, kaj moramo narediti, vendar je žal še vedno preveliko lobijev, ki pritiskajo na zavoro ali pa morda je kje kakšen tretji seznam ljudi, ki se bojijo, da se bodo znašli na seznamu odgovornih. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. In še zadnji razpravljavec, gospod Tomaž Lisec.
Predsedujoča, hvala za besedo. Državna sekretarka s kolegico, kolegice in kolegi! K razpravi me je spodbudilo predvsem izvajanje kolegov iz Pozitivne Slovenije. Moram reči, da jim čestitam za lepo napisane govore, ki so jih pripravili, ob tem pa so pozabili, da je predvsem v slovenski davčni zakonodaji velik razkorak med teorijo in prakso. Po njihovem izvajanju imam občutek, kot da beremo neko super uspešno kriminalko, kjer bodo lopovi za vse večne čase zaprti, njihovo premoženje pa bo odvzeto. Toda glede na vse, kar v predlogu zakona piše, mislim, da je namen zakona dober, ampak saj veste, da je pot v pekel tlakovana z dobrimi nameni. In 70 % obdavčitev tega premoženja je tako kot višanje davkov v državi Sloveniji – ne bo ljudje bolje plačevali davkov in tudi v tem primeru ne bodo hiteli s samoprijavami, kot ministrstvo navaja, kako bodo kar sami sebe prijavljali, zato da se jim bo nekaj ukinilo. Nikakor ne. Mislim, da bodo izogibanje, špekulacije in mahinacije na davčnem področju v Sloveniji tudi s pomočjo tega zakona, ki ima, kot sem rekel, dobre nastavke, vendar bo imel verjetno slabo izvedbo, zato bo špekulacij in mahinacij še veliko več. Strinjam se z nekaterimi predhodniki, ki so govorili o tem, ali je naša davčna uprava res usposobljena oziroma kako bomo omogočili Dursu delovanje, da bodo resnično aktivni, pa ne samo aktivni, ker kaj ti pomaga aktivnost, če na koncu nisi uspešen. Kar se tiče pojma davčna izvršba oziroma tega termina. Mislim, da davčne oaze s tem zakonom pridobivajo nove najemnike oziroma nove koristnike. Morda je eden od primerov, ko so poslanski kolegi Pozitivne Slovenije govorili, kako so oni zdaj iznašli toplo vodo. Morda niso prebrali uvoda zakona, kjer lepo piše, da ta zakon v določeni meri velja že od leta 1997 in je bil nadgrajen v letu 2006. Se pravi, da ni Pozitivna Slovenija alfa in omega tega zakona. Kar je rekel že predhodnik, verjamem, da bo imela kakšna družina iz Ljubljane zelo zanimivo pot, morda tudi pot samoprijave, ko bodo ugotavljali, kako iz niča lahko ustvariš milijon, dva milijona, tri milijone, jih vračaš brez skrbi in nikomur se ničesar ne vzame. Resnično, za take primere, spoštovana državna sekretarka, pa upam, da jim bodo ne samo s pomočjo samoprijave, ampak tudi s pomočjo učinkovitega delovanja Davčne uprave Republike Slovenije, kakšno finančno pipico zaprli. Morda bo to eden tistih momentov, ko bomo lahko govorili o uspešnosti zakona, čeprav sam menim, da gre bolj za nek lov na male kurje tatove oziroma celo lov na posamezne čarovnice, ki imajo priseske pri kakšnih političnih strankah, ki komu niso všeč. Saj vemo, vsaj tisti, ki smo v Odboru za pravosodje, ki imamo večkrat dobre namene, kako bomo z določenimi zakoni kar tip top rešili neke zadeve. Potem pa, ko vprašamo posameznega ministra ali predsednico Vlade, kako uspešni so pri pravosodnih in davčnih postopkih, rečejo: "Ne, ne, v to se mi ne smemo spuščati, to so avtonomni organi, to so avtonomne veje oblasti in tako naprej." In stanje se nikakor ne izboljšuje, temveč se poslabšuje. Za zaključek pa, razumem vse tiste, ki pravijo, kako je ta zakon treba sprejeti, kajti javnomnenjske raziskave kažejo, da je treba tiste zapreti. Seveda, če pogledamo javnomnenjske raziskave, so tako ali tako vsi politiki butasti, leni, vsi gospodarstveniki so lopovi in tajkuni, vsem je treba vse pobrati, potem pa naj vlada, kdor hoče, samo ne tisti, ki želijo Sloveniji dobro. Skratka, v prvi obravnavi bom predlog zakona podprl. Že predhodniki so rekli, da na žalost pri tem zakonu niste bili še bolj široki, predvsem glede vprašanja davčne tajnosti. In upam, če ne drugače, da bo kakšen avto, ki že kar nekaj let stoji v posameznih garažah, ki je bil zarubljen, našel pot na svobodo oziroma do uporabnikov, da se v tem času ne bo samo znižala njihova vrednost, ampak bo tudi praksa tega zakona pokazala, da lahko gredo [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali v četrtek, 24. oktobra 2013, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O JAVNIH USLUŽBENCIH PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina šestih poslancev in poslanke s prvopodpisanim Francem Pukšičem. Predlog zakona je na 15. seji, 3. oktobra 2013, obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Ker po končali razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo pa sedaj dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Kot prva ima besedo Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, gospod Ivan Hršak. Vidim, da jih ni v dvorani. Torej, naslednja. Poslanska skupina Nove Slovenije, gospod Jožef Horvat.
Najlepša hvala, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Zakon o javnih uslužbencih med temeljnimi načeli na prvem mestu navaja načelo enake dostopnosti delovnih mest za vse zainteresirane kandidate pod enakimi pogoji in to tako, da je zagotovljena izbira najbolj usposobljenega kandidata. To načelo je v zakonu navedeno celo pred načelom zakonitosti. Na tretjem mestu zakon ureja načelo strokovnosti in za tem še ostala načela. Iz teh temeljnih načel je torej treba izhajati pri izbiri javnih uslužbencev na vsa prosta delovna mesta. Posebej dosledno pa je ta načela treba spoštovati pri izbiri uradnikov na položajnih delovnih mestih, med katere spadajo tudi načelniki upravnih enot. Prav to področje v sedanji zakonodaji ni ustrezno urejeno, saj je njihovo imenovanje, predvsem pa možnost ponovnega imenovanja brez javnega natečaja, zakonodajno in posledično tudi v praksi urejeno v nasprotju s temi temeljnimi načeli. Za izbiro kandidatov za mesto načelnika je sicer predviden postopek posebnega javnega natečaja, v katerem posebna natečajna komisija ugotavlja strokovno usposobljenost kandidatov in sestavi seznam primernih kandidatov, vendar pa minister na predlog posebne natečajne komisije ni vezan in lahko odloči, da nobeden izmed predlaganih kandidatov ni primeren ter zahteva ponovitev natečajnega postopka. Ob tem lahko celo sam imenuje natečajno komisijo. Kar torej pomeni, da je pri položajnih delovnih mestih strokovnost kandidatov, ki se preverja v natečajnih postopkih, povsem drugotnega pomena in je primarni kriterij za zasedbo položajnega delovnega mesta politična pripadnost. Ta kriterij je do neke mere razumljiv pri nekaterih položajnih uradniških mestih, ki jih ureja Zakon o javnih uslužbencih, kot so generalni direktorji, generalni sekretarji, predstojniki organov v sestavi ministrstev in predstojniki vladnih služb, ki so odgovorni za izvajanje konkretne vladne politike. V ta krog pa zagotovo ne sodijo in ne smejo soditi načelniki upravnih enot. Delovanje javne uprave mora namreč temeljiti izključno na strokovnosti in neodvisnosti od trenutne politike. V pri vrsti pa mora biti javna uprava učinkovit servis za vse državljane in podjetja. Učinkovit servis! V Novi Sloveniji zagovarjamo depolitizacijo in profesionalizacijo javne uprave ter dosledno vzpostavitev osebne odgovornosti. Odpraviti želimo pogosto prisotno birokratsko aroganco ter zagotoviti ažurno odzivanje državnih institucij na kritike in predloge državljanov. Javni uslužbenci morajo biti zavezani načelu strokovnosti in poklicne etike. Za učinkovito javno upravo potrebujemo dober menedžerski princip vodenja in nadzor nad kakovostjo in pravočasnostjo opravljenega dela. Na tem mestu pa opozarjamo na pomanjkanje odgovornosti načelnikov upravnih enot, ki so po svojem položaju odgovorni za pravilnost, pravočasnost in zakonitost dela upravnih enot. Seveda kritika ne leti na vse povprek, da se razumemo. Tako imamo številne situacije, ko ista oseba, seveda ustrezne politične provenience, zasede delovno mesto načelnika upravne enote za kar celih 18 let, ob tem da se vodenje in odločanje o posamičnih postopkih na taki upravni enoti vlečeta po mesece in mesece, celo leta ali kar cela desetletja, na primer pri postopkih denacionalizacije. Za takšno stanje noben načelnik ne odgovarja – nasprotno, številnim načelnikom takšnih upravnih enot je bil mandat podaljšan, večkrat brez razpisa. Takšnemu stanju v Novi Sloveniji nasprotujemo. Zato smo v Novi Sloveniji na matičnem delovnem telesu podprli spremembe in dopolnitve Zakona o javnih uslužbencih, ki odpravlja politična imenovanja načelnikov upravnih enot in podaljševanje njihovih mandatov brez razpisov. Vsakomur mora biti ta funkcija dostopna pod enakimi pogoji, opustitev obveznosti razpisa javnega natečaja za položaj načelnika upravne enote pred oziroma ob izteku njegovega mandata pomeni kršitev temeljnega načela enake dostopnosti do te funkcije za vse zainteresirane kandidate. In predlog sprememb in dopolnitev tega zakona, če bi bil sprejet, bi tako nezakonito stanje odpravil. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Gospod Jerko Čehovin bo predstavil stališče Poslanske skupine Pozitivna Slovenija.
Hvala za besedo, podpredsednica. Spoštovane poslanke, poslanci! Skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Francem Pukšičem je v zakonodajni postopek vložila Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnih uslužbencih, ki pa na matičnem odboru ni prejel zadostne podpore. Z novelo je bilo predlagano, da se položaj načelnika upravne enote izloči iz kroga tako imenovanih političnih uradnikov, za katere je značilna posebna ureditev pridobitve položaja, in sicer preko posebnega javnega natečaja, ki se zaključi s funkcionarjevo prosto izbiro enega izmed strokovno usposobljenih kandidatov. Poleg posebne ureditve pridobitve položaja za te uradnike velja tudi posebna ureditev prenehanja položaja, predvsem možnost predčasne razrešitve brez krivdnega razloga v določenem časovnem obdobju. Predlagatelji torej z novelo niso predlagali nove ureditve za vsa najvišja uradniška mesta, pač pa le za načelnike upravnih enot. Predlagana rešitev pa je dokaj nejasna in povzroča notranjo zakonsko neusklajenost posameznih določb. V Pozitivni Sloveniji predlagani rešitvi nismo izrekli podpore, saj menimo, da je veljavna ureditev pridobitve in razrešitve s položaja za najvišje uradnike v državni upravi ustrezno urejena in zagotavlja izbiro strokovno primernih kandidatov. Ob obravnavi gradiva namreč nismo našli nobenih strokovnih argumentov, na podlagi katerih bi lahko prišlo do zaključka, da je predlagana rešitev boljša od obstoječe. Res je, da lahko funkcionar prosto izbira med kandidati, vendar pa ne more izbirati med vsemi prijavljenimi kandidati, pač pa samo med tistimi, za katere je posebna natečajna komisija ugotovila, da izpolnjujejo pogoje za položaj in da so ustrezni glede na svojo strokovno usposobljenost. Hkrati pa veljavna zakonodaja za vsa najvišja uradniška mesta določa enak postopek izbire in zagotavlja enake kriterije za vse uradnike, od generalnih direktorjev, generalnih sekretarjev, pa predstojnikov organov v sestavi ministrstev in predstojnikov vladnih služb do načelnikov upravnih enot. Menimo, da iz tega sistema ne moremo izločiti le načelnikov upravnih enot, saj bi imela takšna ureditev več negativnih kot pozitivnih učinkov. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo stališče predstavila gospa Sonja Ramšak.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo na matičnem delovnem telesu sicer podprli predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o javnih uslužbencih, ki jih je vložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Francem Pukšičem. Prav tako smo podprli amandmaje, ki so sledili pripombam oziroma mnenju Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Žal je koalicija sledila mnenju Vlade in preprečila nadaljnji postopek in s tem tudi, po našem prepričanju, nadaljevanje političnega kadrovanja. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da so šle predlagane zakonske rešitve v pravo smer, saj so se s predlaganimi rešitvami izenačevali kriteriji za izbiro kandidatov za načelnike upravnih enot s kriteriji za izbiro ostalih uradnikov, z namenom izbire najbolj strokovno usposobljenih kandidatov oziroma kandidatk. Ukinja se diskrecijska pravica ministra pri ponovnem imenovanju oziroma razrešitvi načelnika upravnih enot in uvajala se je možnost upravnega spora za kandidate, ki v postopku izbire načelnika oziroma načelnice upravne enote niso bili izbrani. Že v razpravah na Odboru za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo smo poudarili, da podpiramo predlagatelje zakona, da se načelnike upravnih enot izloči iz kroga tako imenovanih političnih funkcionarjev, za katere sta značilni posebna ureditev pridobitve položaja, to je javni natečaj, ki se zaključi s funkcionarjevo oziroma ministrovo prosto izbiro enega izmed strokovno usposobljenih kandidatov, ter posebna ureditev prenehanja položaja, zlasti možnost predčasne razrešitve brez krivdnega razloga v določenem časovnem obdobju. Diskrecijska pravica ministra, da lahko sam določenim načelnikom upravnih enot podaljša mandat še za pet let, se nam v Slovenski demokratski stranki zdi neprimerna, nedopustna in vzbuja dvom, da gre pri izbiri in imenovanju načelnikov upravnih enot za odločanje na podlagi kandidatov iz strokovnih znanj in sposobnosti oziroma da mora v teh primerih iti predvsem za politično odločitev oziroma kadrovanje po sedanji zakonodaji. Načelniki upravnih enot praviloma ne oblikujejo politik oziroma strategij na posameznih področjih delovanja uprave, temveč so skupaj s svojimi sodelavci izvajalci iz zakonsko prenesenih nalog. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se zavedamo, da predlagane zakonske rešitve niso bile optimalne. Zato od Vlade Alenke Bratušek in koalicije pričakujemo, da bo v kratkem času predlagala ustrezne zakonske rešitve, ki bodo iz nabora tako imenovanih političnih funkcionarjev izločili vse tiste položaje, ker gre zgolj za vodenje organov v klasičnem smislu, kjer so potrebna specifična znanja s področja vodenja in organizacije dela, gospodarnosti, učinkovitosti in timskega dela. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov bo stališče predstavila mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci! Poslanska skupina Socialnih demokratov predlagani noveli zakona ni izrekla podpore, ker jo je natančno pregledala in pritrdila mnenju Zakonodajno-pravne službe, da je predlagana novela nejasna in obstaja notranja zakonska neusklajenost posameznih določb. Res, da so bili k noveli vloženi amandmaji, ki so sledili pripombam Zakonodajno-pravne službe, je pa vendarle treba opozoriti na to, kaj je bil temeljni namen te novele. Tako kot so predlagatelji trdili, je temeljni namen izenačitev vseh uslužbencev pri vstopu ali izstopu opravljanja del nalog, za katere so bili imenovani. Poleg tega so predlagali oziroma utemeljevali tudi še, da gre za upoštevanje strokovnosti in učinkovitosti, da bi morali biti načelniki upravnih enot, ki so uradniki po položaju in opravljajo izvršilne naloge in ker ne sodelujejo pri oblikovanju politik, izenačeni z drugimi uradniki, ki niso politični uradniki v francoskem in nemškem pomenu te besede. Ob vsakokratni menjavi oblasti se vedno zastavlja vprašanje, do kod naj seže menjava političnega oziroma uradniškega sestava. Ali je treba za vse uradnike, ki predstavljajo uradniški vrh, zahtevati odstop hkrati s politično nomenklaturo, izvoljeno na volitvah, ali pa slediti angleškemu sistemu, ki je izrazito karierni sistem? Ne glede na zagovarjanje ene ali druge teze je treba poudariti, da imamo pri nas kombinirani sistem in da je mogoče slediti tudi spremembi zakonodaje, ki posamezne določbe spreminja. Sledenje kariernemu sistemu, vsaj v grobem, omogoča mandat, za katerega je uradnik imenovan, to je pet let, kar sega čez mandat vsakokratne vlade. Vendar je bilo naknadno v zakon vključeno dopolnilo, ki je omogočalo funkcionarju, da razreši takega političnega uradnika v enem letu od nastopa funkcije, kar pomeni, da se je prvotni namen zagotoviti mandat čez mandat ene vlade izničil, ker je bilo mogoče te politične uradnike odpoklicati. Treba bi bilo pa vendarle opozoriti na to, da posebna natečajna komisija, ki presoja strokovno usposobljenost, ki sledi vsem tistim kvalifikacijam posameznega kandidata, ki naj bi zagotavljali kakovost opravljanja dela – da vse to zagotavlja izpolnjevanje osnovnega pogoja. Res pa je pri načelniku upravne enote ohranjena možnost, da med tistimi, ki izpolnjujejo zahteve, ki jih postavlja natečajna komisija, posamezni funkcionar lahko izbere sodelavca oziroma načelnika upravne enote, za katerega sodi, da bo pri opravljanju dela uspešnejši od drugih, ki tudi izpolnjujejo strokovne kriterije. V vsakem primeru, tudi če gre za ponovno imenovanje, je v osnovi vendarle zahteva po izpolnjenju strokovnih kriterijev. Menimo, da taka izjema, ki jo je predlagana novela prinesla pred nas, ni v celoti upravičena, zato podpiramo predlog odbora, da zakon ni primeren za nadaljevanje postopka. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kristina Valenčič pa bo predstavila stališče Poslanske skupine Državljanske liste.
Spoštovana predsedujoča, kolegice in kolegi! Vsi javni uslužbenci, od občinskih in državnih uradnikov, do vzgojiteljic, zdravnikov, kuharic v vrtcu, imajo dve skupni točki, ki sta bistveni. Kot prvo izvajajo naloge, ki so javno in splošno dobre in za to tudi prejemajo plačilo za svoje delo davkoplačevalcev iz proračuna. Zaradi teh dveh dejstev je nujno, da imamo enoten sistem javnih uslužbencev, zato v Državljanski listi, čeprav verjamemo, da je namen predlagatelja iskren, na matičnem odboru predloga zakona kolegov iz SLS nismo podprli. Menimo, da je veljavna ureditev pridobitve in vršitve položaja za najvišje uradnike v državni upravi, med katere sodijo tudi načelniki upravni enot, primerno urejena in zagotavlja izbiro strokovno primernih kandidatov za ta položaj. V Državljanski listi ne najdemo strokovnih argumentov v prid predlaganim spremembam. Zagovarjamo namreč še večjo fleksibilnost delovnih razmerij in v časih, v katerih se nahajamo, ne smemo imeti nedotakljivih, ne v politiki in tudi ne v sistemu javnih uslužbencev. Prepričana sem, da si tudi načelniki upravnih enot ne želijo pri tem biti izjema. Rezultati dela upravnih enot, tako pri reševanju upravnih postopkov, kot pri ugotavljanju zadovoljstva strank, jasno kažejo, da načelniki pri svojem delu na prvo mesto postavljajo strokovnost in zakonitost, politična pripadnost na kvaliteto dela nima nikakršnega vpliva. Teorija pozna dva sistema, ki sta se uveljavila pri zaposlovanju javnih uslužbencev. To sta "merit" sistem in "spoil" sistem. Razlikujeta se v tem, da prvi temelji na zaposlovanju po merilih strokovnosti, drugi pa po političnih kriterijih. Pri nas, kot smo slišali prej, uporabljamo kombinacijo obeh sistemov. V prvi vrsti morajo kandidati za uradnika na položaju izpolnjevati strokovne kriterije, ki jih preverja posebna natečajna komisija, in verjamem, da uradniški svet svoje delo opravlja z vso skrbnostjo. Na koncu funkcionar izbira med kandidati, ki so bili v okviru izvedenega javnega natečaja ocenjeni kot strokovno primerni za določeno položajno delovno mesto. Ta postopek je enako urejen za vse uradnike na položaju, tako generalnega direktorja, generalnega sekretarja, direktorje organa v sestavi, direktorja vladne službe in tudi načelnika upravne enote. Torej, so zagotovljeni enaki kriteriji za vse navedene. S predlogom SLS bi položaj načelnika izločili iz tega kroga, njihov položaj bi bil torej drugače urejen, in z uvajanjem takšnih izjem se v Državljanski listi ne strinjamo.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke gospod Franc Pukšič.
Lep pozdrav, kolegice in kolegi, podpredsednica! Žal mi je, da ni nikogar z Ministrstva za javno upravo pri tej točki. Res pa je, da sem verjetno naiven – če bom rekel, da sem mlad in naiven, O. K. Mogoče malo manj mlad, pa vendarle še naiven; kaj si upa poslanec Slovenske ljudske stranke s šestimi poslanci stopiti na neko področje, ki je v lasti bogov, dr. Viranta, na njegovo področje. Sprememba Zakona o javnih uslužbencih, pa kaj ste neumni. Torej, vse to je nedopustno, ne zaradi tega, ker je s predlogom spremembe kaj narobe, ampak zaradi tega, ker si seveda gospodje, ki so na teh položajih, v tem trenutku ne dovolijo, da bi kdo stopil na njihovo diskrecijsko pravico. Res je, naša zakonodaja je takšna, da upošteva preko uradniškega sveta tako strokovnost in potem politični kriterij. To je že res, ampak veste, politične kriterije upoštevati pri 58 načelnikih se mi ne zdi prav. Torej, vsak minister ima pravico v roku enega leta zamenjati vseh 58 načelnikov, če se tako odloči. Da pa tukaj za to govornico poslušam ljudi, ki govorijo o načelnosti, strokovnosti, ki so bili načelniki v upravni enoti – v dveh letih so bili trije razpisi, pa še do danes ni bilo nobenega sprejemljivega. Na kaj to že cika? Na politično korupcijo. Mogoče se čaka na delovno mesto oziroma je rezervirano za koga [[...]]A to pa ni korupcija? Takšni ljudje bodo izza te govornice slovenskemu narodu govorili, kaj smemo in kaj ne smemo, kaj je in kaj ni. In v Slovenski ljudski stranki tega ne podpiramo. Še en dokaz. Ocena v ocenjevalnem obdobju 1. 1. 2012 do 31. 12. 2012: odlično. Željko Vogrin je po zanesljivosti pri delu, samostojnosti, ustvarjalnosti, kakovosti, organiziranosti dela, odnosa do dela, rezultatih dela, racionalnosti poslovanja in drugih sposobnosti dela opravil odlično, nad pričakovanji glede na kriterij ocenjevanja. S svojim delom in osebnim prispevkom v različnih delovnih skupinah je ustrezno prispeval tudi k boljšemu delu vseh upravnih enot. Podpis – dr. Gregor Virant. Sem mislil. da ni njegov, sem bil skoraj prepričan. Mislite, da ga je izbral za načelnika upravne enote? Ne. Izbral pa je nekoga, ki je na Facebooku pisal tako: [[...]]
Gospod Pukšič, prosim, preidete na stališče poslanske skupine. Lepo prosim!
To je naše stališče, ne me motiti. "Pa saj ne morem verjeti, o nas razpravljajo v Odmevih, Štuhec pa – kaj so toti nori, ta mafija, ki je preko Zvona pokradla denar ljudem. Kako si drznejo? Gotof je." In naslednja za slaviste, nov štajersko-slovenski slovar: "kanglarjevati – občevati z narodom v glavo" [[...]]
Gospod Pukšič, opozarjam vas, da ohranite spodobno retoriko v Državnemu zboru.
"Kagleroid – umsko prizadeti član mestnega sveta z opravljenim viličarskim izpitom." Če pa tako pišeš po Facebooku, pa si potem načelnik upravne enote! V Slovenski ljudski stranki smo predlagali spremembo tega zakona prav zaradi takšnih anomalij, katerih ne podpiramo, ne bomo podpirali, pa naj to dela kdor koli je in kdor koli bo. Žal, kolegice in kolegi, pa vendarle upam, da pri glasovanju razmislite, ali ima ta sprememba veliko soli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O PRENEHANJU VELJAVNOSTI ZAKONA O KOZMETIČNIH PROIZVODIH PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade. Izvolite, gospa Brigita Čokl, državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje.
Spoštovane poslanke in poslanci in vsi ostali, ki nas spremljate. S predlaganim zakonom Republika Slovenije razveljavlja dosedanjo nacionalno ureditev na področju proizvodnje in prometa s kozmetičnimi izdelki, ki je zaradi obvezne neposredne uporabe pravnega reda Evropske unije postala nepotrebna. Z uveljavitvijo predlaganega zakona bo področje kozmetičnih proizvodov urejala Uredba št. 1223/2009 Evropskega parlamenta in Sveta o kozmetičnih izdelkih in Uredba o izvajanju Uredbe o kozmetičnih izdelkih, s katero je Vlada Republike Slovenije določila pristojna urada, ki sta Urad Republike Slovenije za kemikalije in Zdravstveni inšpektorat Republike Slovenije, v njej pa določila tudi kazenske sankcije. Z razveljavitvijo Zakona o kozmetičnih proizvodih se razveljavljajo tudi vsi podzakonskih akti, izdani na tej podlagi, razen Pravilnika o načinu vzorčenja in metodah za laboratorijske analize kozmetičnih proizvodov, ki je bil objavljen v Uradnem listu, št. 59 v letu 2006. Ta pravilnik moramo ohraniti zaradi usklajenosti pravnega reda Republike Slovenije s pravnim redom Evropske unije in smiselno uporabljati še naprej. Razveljavitev Zakona o kozmetičnih proizvodih ne bo zmanjšala varnosti kozmetičnih proizvodov za zdravje potrošnikov in uporabnikov kozmetičnih proizvodov v Republiki Sloveniji, saj se vse do sedaj veljavne določbe ohranjajo in nadgrajujejo z uredbo Evropske unije. Uredba določa odgovornost za promet in varnost kozmetičnih proizvodov, oceno ustreznosti za zdravje potrošnika, ureja prepovedane in pogojno dovoljene sestavine, označevanje izdelkov, prepoved poizkušanja na živalih, ureja tako imenovane nanodelce in uvaja sistem za spremljanje nezaželenih učinkov. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prva ima besedo Poslanska skupina Nove Slovenije in gospa Iva Dimic.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Že sam naslov Predloga zakona o prenehanju veljavnosti Zakona o kozmetičnih proizvodih je dovolj zgovoren. S predlaganim zakonom se ukinja dvojna normativna ureditev na tem področju, saj zakonodajno materijo na področju kozmetičnih proizvodov ureja vsebinsko obsežna Uredba št. 1223/2009, ki je bila sprejeta 30. novembra 2009 in je začela veljati januarja 2010, kot tudi uredba o izvajanju te uredbe iz letošnjega julija. Ker se uredba neposredno uporablja v vseh državah članicah Evropske unije, je nacionalna zakonodaja postala nepotrebna. V Novi Sloveniji bomo predlog zakona podprli. Bi pa dala pobudo ministrstvu, da glede na to, da smo uporabniki kozmetičnih proizvodov domala vsi prebivalci, Urad za kemikalije nekoliko posodobi rubriko poslovnih poročil, da bomo lahko državljanke in državljani seznanjeni tudi s statističnimi podatki glede izvajanja zakona oziroma po novem uredb, kot na primer s številom izvedenih inšpekcijskih postopkov kot tudi s splošnim stanjem o nadzoru nad varnostjo kozmetičnih proizvodov pri nas. V Novi Sloveniji pričakujemo, da bo ministrstvo našo pobudo upoštevalo in jo sprejelo. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Gospod Darko Jazbec bo predstavil stališče Poslanske skupine Pozitivne Slovenije.
Predsedujoča, hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Spoštovani! V Poslanski skupini Pozitivna Slovenija bomo vsekakor podprli Predlog zakona o prenehanju veljavnosti Zakona o kozmetičnih proizvodih, saj gre za logično posledico neposredne implementacije evropskega pravnega reda. Z obstoječim Zakonom o kozmetičnih proizvodih smo namreč uskladili pravni red z ureditvijo Evropske unije na področju kozmetičnih proizvodov, ki jo je predvidevala evropska direktiva iz leta 1976. Takrat so bili z zakonom določeni pogoji, ki jih morajo izpolnjevati kozmetični proizvodi v prometu, da se zagotovi njihova ustreznost in nemoten promet ter nadzor. Leta 2009 je Evropska unija izvedla temeljito prenovitev obstoječe zakonodaje na področju kozmetičnih proizvodov, kjer je združila vse do tedaj veljavne predpise in jih v celoti nadomestila z Uredbo o kozmetičnih izdelkih. Ta je zdaj v naš pravni red nekako implementirana z Uredbo o izvajanju Uredbe. Ker se nova ureditev, kot rečeno, v celoti uporablja v vseh državah članicah Evropske unije neposredno, je obstoječa zakonodaja nepotrebna in jo je treba in smiselno razveljaviti. S prenehanjem veljavnosti tega zakona preneha veljati tudi 8 drugih pravilnikov, ki so bili nekako vezani na ta zakon, en se pa ohrani, kot je že državna sekretarka danes omenila. Torej, to področje se ureja na novo z uredbo EU. Sliši se sicer suhoparno, ampak toliko za ilustracijo, da vemo, zakaj se gre; na novo se definirajo pojmi in definicije, kaj sploh in kakšen je kozmetični izdelek, širi se varnost za promet z njimi in predvsem nosilce odgovornosti se s tem določi. Ta uredba ima pravzaprav deset poglavij, obveščanje o resnih nezaželenih stranskih učinkih, potem simbol odprte knjige, kjer so varnostna opozorila in sestavine, ni več možno navesti nekje na notranji strani embalaže in simbol odprtega lončka, da je nujno tudi vedno rok uporabe po odprtju proizvoda, ne samo dokler je zaprt. Več je takih stvari, posebej bi pa omenil še eno večjo področje, to je področje nanomaterialov. Tukaj je veliko pomislekov o varnosti in uredba ureja tudi to, tako da gre za prenovljeno, sodobno uredbo in je prav, da jo tudi mi uporabljamo. Ta naš obstoječi zakon pa s tem preneha veljati. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo stališče predstavila gospa Irena Tavčar.
Hvala lepa, podpredsednica. Spoštovani gospod minister, gospa državna sekretarka! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke Predlogu zakona o prenehanju veljavnosti Zakona o kozmetičnih proizvodih ne nasprotujemo, saj gre za ukrep ukinitve dvojne normativne ureditve na področju ravnanja z kozmetičnimi izdelki. S tem se omogoča nemoteno izvajanje skupne ureditve Evropske unije. Glede nedokončanih prekrškovnih, upravnih in sodnih postopkov je predvideno prehodno obdobje za dokončanje teh postopkov že po sedanjih predpisih. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Sedaj pa bo v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov stališče predstavila dr. Andreja Črnak Meglič.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovana gospa državna sekretarka s sodelavcem, kolegice in kolegi! Tudi sama bi povsem na kratko predstavila stališče naše poslanske skupine. Skratka, področje kozmetičnih izdelkov oziroma proizvodov v Sloveniji trenutno urejajo trije predpisi, in sicer Uredba ES o kozmetičnih izdelkih z oznako 1223/2009, Uredba o izvajanju Uredbe o kozmetičnih izdelkih in seveda naš lastni slovenski zakon, Zakon o kozmetičnih proizvodih. Uredbe v evropski skupnosti imajo neposredno veljavo v nacionalnem pravu držav članic, kar pomeni, da je treba upoštevati v celoti določila takšnih uredb. Trenutno je v Sloveniji področje kozmetičnih izdelkov oziroma proizvodov dvojno normirano, zato je postal Zakon o kozmetičnih izdelkih nepotreben. Iz navedenih razlogov bomo seveda Socialni demokrati podprli Predlog zakona o prenehanju veljavnosti Zakona o kozmetičnih proizvodih. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kristina Valenčič bo predstavila stališče Poslanske skupine Državljanske liste.
Hvala za besedo še enkrat, spoštovana predsedujoča. Spoštovana državna sekretarka s sodelavcem, kolegice in kolegi! Z uporabo kozmetičnih izdelkov se potrošniki srečamo že ob svojem rojstvu. Z leti se število dnevno uporabljenih kozmetičnih izdelkov le še povečuje. Ob besedi kozmetika najprej pomislimo na parfume in na druge izdelke za ličenje. Pa vendar med kozmetične izdelke ne spadajo samo dekorativni kozmetični izdelki, ampak tudi izdelki za osebno higieno in nego, izdelki za sončenje in drugi. Kozmetični izdelek, ki je dostopen na trgu, mora biti varen za zdravje ljudi, saj imajo številni poleg svojih koristnih in uporabnih plati tudi nevarne lastnosti, zaradi katerih lahko ob nepremišljeni, neodgovorni ali nepravilni uporabi povzročajo bolj ali manj resne posledice za zdravje ljudi. Za obvladovanje teh tveganj in za zmanjšanje škodljivih učinkov so v Sloveniji in v Evropski uniji uvedeni številni ukrepi in aktivnosti. Evropska unija je leta 2009 izvedla temeljito prenovo obstoječe zakonodaje na področju kozmetičnih proizvodov. S prenovo je združila vse do tedaj veljavne predpise in jih v celoti uredila z novo uredbo, ki se v celoti in neposredno uporablja v vseh državah članicah Evropske unije, zaradi česar ni več potreben prenos v nacionalne pravne sisteme. S sprejetjem tega zakona bo Slovenija izvedla še zadnji potreben ukrep za ukinitev te dvojne normativne ureditve na področju ravnanja s kozmetičnimi izdelki. Poslanke in poslanci Državljanske liste bomo ta predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Stališče bo predstavila Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke, gospod Janez Ribič.
Hvala za besedo, podpredsednica Državnega zbora. Spoštovane gospe in gospodje poslanci, predstavniki Vlade! Predlagani zakon o prenehanju veljavnosti Zakona o kozmetičnih proizvodih je posledica uveljavitve evropske uredbe o kozmetičnih izdelkih iz leta 2009, ki se v državah članicah EU uporablja neposredno, brez potrebe po prenosu v nacionalno zakonodajo. Zaradi tega je postala ureditev področja ravnanja s kozmetičnimi izdelki v slovenskem pravnem redu nepotrebna in se jo s predlaganim zakonom razveljavlja. Edino izjemo pri tem predstavljata dva pravilnika, izdana na podlagi razveljavljenega zakona o kozmetičnih proizvodih, ki do nadaljnjega ostajata v veljavi. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke glede predlaganih rešitev nimamo posebnih pripomb, zato predlaganemu zakonu o prenehanju veljavnosti Zakona o kozmetičnih proizvodih ne bomo nasprotovali. Hvala.
Hvala lepa. Stališče bo predstavila Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, gospod Ivan Hršak.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovana državna sekretarka s sodelavcem, spoštovane kolegice in kolegi! Temeljni razlog za pripravo predloga zakona je uveljavitev Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta z dne, 30. novembra 2009, o kozmetičnih izdelkih, ki je začela veljati 11. julija letos. Za njeno izvajanje je Vlada Republike Slovenije že sprejela nacionalno izvedbeno uredbo. Z uveljavitvijo uredbe Evropske unije, ki se uporablja neposredno, je sedanja zakonska ureditev v področju postala nepotrebna in jo s predlaganim zakonom razveljavljamo. Z razveljavitvijo zakona o kozmetičnih proizvodih se razveljavljajo tudi vsi podzakonski akti, izdani na njegovi podlagi, razen Pravilnika o načinu vzorčenja in metodah za laboratorijske analize kozmetičnih proizvodov, ki se zaradi ohranitve usklajenosti pravnega reda Republike Slovenije s pravnim redom EU smiselno uporablja še naprej. Sama razveljavitev zakona ne prinaša sprememb na področju proizvodnje in prometa s kozmetičnimi proizvodi, saj EU uredba področja ohranja vse do sedaj vzpostavljene mehanizme. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije bomo Predlog zakona o prenehanju veljavnosti Zakona o kozmetičnih proizvodih podprli. Hvala.
Hvala lepa, gospod Hršak. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili v četrtek, 24. oktobra 2013, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU ZA MLADINO 2013–2022. Predlog resolucije je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga resolucije dajem besedo predstavniku Vlade, tukaj prisotnemu ministru za izobraževanje, znanost in šport, dr. Jerneju Pikalu.
Spoštovane gospe in gospodje! Gospa podpredsednica! Dober dan in obenem hvala lepa, da lahko danes v tem visokem zboru še enkrat čisto na kratko dam par poudarkov glede nacionalnega programa mladih. Kot verjetno veste, večkrat smo to poudarjali v teh mesecih, gre pravzaprav za prvi zares strateški dokument v Sloveniji za področje mladih, ki bo na enem mestu na zelo pregleden, celovit in medresorsko usklajeni način povezal politike do mladih. Gre za tisto, čemur mi rečemo tako imenovani horizontalni dokument. Torej, dokument, ki ni stvar samo enega resorja ali dveh, ampak želi na politiko do mladih pogledati celovito in jo kot tako tudi obravnavati. Gre za dokument, ki je nastajal ne samo pod to vlado, ampak pravzaprav v obdobju treh vlad, ki je narejen na podlagi številnih analiz in raziskav, ne nazadnje in ključna je bila raziskava, ki se imenuje Mladina 2010. Nacionalni program sloni na dejstvih in je realen, zato za vse tiste cilje, ki jih zajema, želimo, da bi bili najširše osvojeni in da bi na ta način tudi dosegli ves svoj namen. Kar je najpomembnejše pri tem nacionalnem programu, je to, da je nastal v sodelovanju z mladimi. To mu daje, sam mislim, da poseben pečat in seveda tudi vrednost. Slogan, ki smo ga nekako posvojili, "Nič o mladih brez mladih" je pravzaprav najlepše utelešen točno v tem dokumentu. Gre za mešanico konkretnosti na eni strani, zato da bodo resorji zavezani, in na drugi strani splošnosti, zato da v vseh teh ukrepih in v množici zadev, ki so zapisane v nacionalnem programu, ne bomo izgubili strateške niti, to je naše skupne zaveze do mladih in ukvarjanja s problemi mladih. Tisto, kar bo sledilo, če bo ta visoki zbor temu dokumentu naklonjen, je predvidoma najprej enoletni izvedbeni načrt, ki mu bodo sledili seveda še štirje dveletni načrti. Ta izvedbeni načrt bo slonel na eni strani na proračunu za naslednje leto, proračunu za leto 2015 in vseh ostalih proračunih, na drugi strani na evropskih sredstvih, najprej na ostankih in seveda kasneje na rednem delu, sistemskih ukrepih in tako kot sem rekel tudi večletnemu finančnemu načrtu. Sam bi si seveda želel v imenu predlagatelja, da tako kot ob prejšnjih predstavitvah tudi že na odboru in v Državnemu svetu pa tako naprej, da bi Resolucija o nacionalnem programu za mlade dobila čim širšo politično podporo. S tem bom mi, ki se ukvarjamo s politiko, dali zelo jasen signal, da so mladi naša najvišja prioriteta in ob enem zavezali Vlado, da gre zelo jasno in z jasnimi koraki po poti, ki je začrtana v tem dokumentu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog resolucije je obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora, gospodu Jožefu Kavtičniku.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Minister, spoštovani Državni zbor! Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 9. redni seji, 3. 10. 2013, obravnaval Predlog resolucije o nacionalnem programu za mladino 2014–2022, ki ga je v obravnavo in sprejem Državnemu zboru predložila Vlada. Zakonodajno-pravna služba je predloženo resolucijo proučila z vidika njene skladnosti z ustavo in s pravnim sistemom ter z zakonodajno tehničnega vidika in podala pripombe k nekaterim poglavjem. V nadaljevanju je predstavila pisno mnenje in pojasnila, da so njihove pripombe v pretežni meri upoštevane v vloženih amandmajih koalicijskih poslanskih skupin ter povedala, da bodo v končnem pregledu opravljeni še določeni redakcijski popravki. Predlog resolucije je obravnavala tudi Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šport in šolstvo ter Državni svet, oba sta predlog resolucije podprla. Odbor je na podlagi 46. člena Poslovnika Državnega zbora, 18. septembra 2013, opravil javno predstavitev mnenj, katere namen je bil pridobiti mnenje in stališča strokovne in širše javnosti o Predlogu resolucije o nacionalnem programu za mladino 2014–2022. Državni sekretar na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport, dr. Mirko Pečarič, je v uvodu k predlogu resolucije povedal, da se z resolucijo smiselno opredeljujejo načela, ključne usmeritve in krovne smernice, ki bodo vodilo pri lajšanju prehoda mladih v odraslost, upoštevale pa se bodo tudi ob oblikovanju in izvajanju obstoječih javnih mladinskih politik. Pojasnil je tudi področja, ki jih resolucija zajema, in to so: izobraževanje, zaposlovanje in podjetništvo, bivanjske razmere mladih, zdravje in dobro počutje, mladi in družba ter pomen mladinskega sektorja in kultura, ustvarjalnost, dediščina in mediji. V okviru razprave so članice in člani odbora ter drugi vabljeni govorili predvsem pri obravnavi uvodnega dela predloga resolucije, pri področju izobraževanja ter področju zdravja in dobrega počutja. Pri uvodnem delu so razpravljavci izrazili podporo predlogu resolucije. Menili so, da je bila pri njeni izdelavi vključena širša javnost in da je bilo opravljenih veliko analiz, med drugim tudi ključna raziskava Mladina 2010. Nekaj razprave je bilo tudi o ciljih in področjih nacionalnega programa za mladino, na področju izobraževanja. Ti so usklajeni s ključnim razvojnim dokumentom Evropske unije, in sicer z Evropo 2020 ter Strategijo za pametno, trajnostno in vključujočo rast. Pri področju zdravja in dobrega počutja, ki je umeščeno med eno izmed vodilnih pobud strategije Evropa 2020, je bil predlagan amandma odbora, ki bi opredelil pogostost poseganja po drogah s strani mladih. S strani ministrstva je bilo pojasnjeno, da področje drog resolucija posebej obravnava, predlagani amandma pa gre v preveč specifičnosti, ki jih pa strokovno in podrobno pokriva zakonodaja oziroma zdravstvena zakonodaja. Večinsko stališče mladih, strokovne javnosti ter članic in članov Odbora za izobraževanje, znanost, šport in mladino je bilo, da resolucija predstavlja dobro podlago za pripravo izvedbenih načrtov, ki naj jih Vlada pripravi v treh mesecih po sprejetju resolucije v Državnem zboru Republike Slovenije. Odbor je nato v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh delih predloga resolucije skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga resolucije, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog resolucije je sestavni del tega poročila.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Pozitivne Slovenije, gospod Dragan Bosnić.
Hvala za besedo. Lep pozdrav, predsedujoča, minister, kolegice in kolegi! Poseben pozdrav mladim kolegom, ki ste tukaj, in sicer kronološko mladi, mladina, ki izpolnjujete ta kriterij. Kar se tiče resolucije nacionalnega programa, mislim, da sta v uvodu tako minister kot predsednik Odbora za izobraževanje povedala bistvene zadeve, sam pa bi spregovoril nekaj dodatnega v imenu Poslanske skupine Pozitivne Slovenije. Skratka, če je resolucija sprejemljiva za mlade in če je za njih dobra, je jasno, da je tudi nam. To se je izkazalo ne nazadnje tudi na javni predstavitvi mnenj, ki smo jo organizirali, kjer so mladi podali svoja mnenja o resoluciji. Le-ta je nastala v skladu s 16. členom Zakona o javnem interesu v mladinskem sektorju, kar pomeni, da je tam izhodišče te geneze, ki je kar dolgotrajna, kot je minister povedal. Ključni sta dve analizi, iz leta 2009 in 2010, kar pomeni, da ima tudi z nekega vidika utemeljenosti svojo podlago ravno v teh analizah. Jasno, ne nameravam govoriti v imenu mladih brez njih, bi se pa oprl na neko izjavo iz razprave, ki sem jo opravil z zainteresiranimi mladimi. Povedali so nekaj, kar ima zame in za nas v Pozitivni Sloveniji precej teže. Povedali so, ne bom zdaj dobesedno, da naj ne skrbimo za njih, naj omogočimo pogoje, da bodo lahko sami skrbeli zase, in ta izjava je v principu bistvo te resolucije. Šest področij, od izobraževanja, zaposlovanja, bivanja preko participacije, zdravja in kulture – teh šest je prioritetnih. Mogoče bi kazalo izpostaviti, ne v smislu neke diskriminacije, področje izobraževanja in področje zaposlovanja kot ključna v tem smislu. Namreč, kljub temu, da trg dela narekuje neko potrebo po izobrazbi mladih, vseeno mladi niso usmerjeni v to, da bi se izobraževali zgolj za potrebe trga dela in tudi v tem smislu so pripravljeni nositi svojo osebno odgovornost, ki je v skladu z idejami Pozitivne Slovenije, ki govori o tem, da mladim zaupamo, starejše pa spoštujemo. In to zaupanje je potem treba dejansko tudi pokazati, omogočiti, udejanjiti in preko tega tudi sprovocirati to osebno odgovornost. In to je nam všeč. Da je to horizontalni dokument, je tudi dejstvo in to zelo pomembno dejstvo. To pomeni, da vsi resorji participirajo pri dokumentu, drugače bi bila zadeva neizvedljiva oziroma zgolj neka želja. Resolucijo se da spremljati in ima kazalnike, s katerimi se jo da spremljati, kar je tudi zelo pomembno. Če se nekaj spremlja, se da potem tudi popravljati oziroma nadgraditi. To je eno pomembno dejstvo. In nazadnje, izvedbeni načrt. Na resolucijo so vezani izvedbeni načrti, ena plus tri krat dva, ampak ti izvedbeni načrti so odvisni od proračunov. Ta teden poteka projekt Simbioza, kjer mladi učijo starejše uporabljati IKT, se pravi sodobno tehnologijo, računalnike, telefone. Če gre za simbiozo, gre za obojestransko dobrobit, potem se da pričakovati to dobrobit v tem smislu, da pa starejši z izpolnjevanjem svojih državljanskih obveznosti omogočijo polniti proračun, tako preko davkov oziroma preganjanja sive ekonomije, dela na črno in podobnega, in ta način zagotavljajo delež sredstev, ki ga potem lahko uresničimo preko izvedbenih načrtov. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke in gospod Andrej Čuš.
Hvala za besedo. Spoštovani Državni zbor, spoštovani gospod minister. Po ugotovitvah raziskave Mladina 2010 število mladih v Sloveniji upada, in to zelo hitro. V zadnjih letih se je število mladih zmanjšalo za 11 %, v tem desetletju pa lahko pričakujemo kar 20 % upad. Število starejših prebivalcev na enega mladega se bo v Sloveniji do leta 2050 predvidoma skoraj potrojilo. V celotnem sistemu izobraževanja v Sloveniji je moč zaznati pomanjkanje poklicnega svetovanja in kariernega usmerjanja, povezava med izobraževalnim sistemom in trgom dela je slaba. Torej, ni čudno da je slovensko šolstvo neučinkovito, saj vsako leto izobrazi drugačne profile, kot si jih v gospodarstvu sploh želijo oziroma jih potrebujejo. Slovenija je na prvem mestu v Evropski uniji po začasnih zaposlitvah, za mlade so značilni pogosti prehodi med zaposlitvami in pogost pojav brezposelnosti. Soočajo se s pomanjkanjem delovnih izkušenj, po drugi strani pa na trg dela pogosto prihajajo mladi s svežim znanjem teorije ter številnimi socialnimi in tehničnimi kompetencami. Samostojno bivanje je ena izmed ključnih točk osamosvajanja mladega posameznika. V Sloveniji smo v samem vrhu Evropske unije, ko govorimo o deležu mladih, ki živijo pri svojih starših. Raziskava Mladina 2010 nam daje podatke, da je kar 68 % mladih v starosti med 18 in 34. letom starosti še vedno doma pri starših. Vse to so razlogi, da je položaj mladih v Republiki Sloveniji slab in žalostno je, da se slabša. Zato pa smo odgovorni prav vsi. Mi mladi, mi kot tisti, ki oblikujemo politiko že od osamosvojitve naprej, torej politika, šolstvo, za to smo odgovorni vsi. In dovolil bi si reči v imenu mladih, da imam ter da imamo teh floskul, da "na mladih svet stoji", počasi že dovolj, lahko rečem poln kufer. Treba je tudi kaj storiti, ne pa samo govoriti. O mladih je veliko govora predvsem pozitivnega in pokroviteljskega, ampak po navadi predvsem pred volitvami in ko so razne kampanje za pridobivanje glasov. Takšno je tudi prazno besedičenje predsednice Vlade, ki s svojimi fiskalnimi ukrepi mlade kar sili v tujino. Sam recimo prihajam iz Spodnjega Podravja in vidim, kako se moji sovrstniki vsakodnevno vozijo v sosednjo Avstrijo. In ob tem bi rad povedal, da mladi v tej krizi plačujejo največje stroške, pa zato niso odgovorni. Mladi, recimo pasivni politiki prilagajanja stop in se aktivirajmo! Resolucija o nacionalnem programu za mladino 2013–2022 je sicer dobro pripravljena in velja pohvaliti ministrstvo, že minister je povedal, da so to resolucijo pripravljale tri vlade, tudi Urad za mladino. Žalosti nas edino dejstvo, da vladajoča koalicija ni podprla amandmaja Poslanske skupine SDS, ki bi v medsektorsko oblikovanje politik bolj vključil predstavnike gospodarstva in obrti. Ampak očitno Socialni demokrati mislijo in so mnenja, da se želijo prav vsi mladi zaposliti v javnem sektorju oziroma je javni sektor motor za poslovanje mladih. Verjamem, da takšnih vzorov ne želimo postavljati. Potrebujemo predvsem sistemske rešitve, ki bodo mladim omogočile, da bodo lahko ustvarjali. Na koncu bi rad dodal, da bomo Resolucijo o nacionalnem programu za mladino 2013–2022 podprli, obenem pa opozarjamo, da bomo v primeru zamujanja s konkretnimi ukrepi in aktivnostmi seveda tudi primerno ukrepali. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci! 16. člen Zakona o javnem interesu v mladinskem sektorju je zakonska podlaga za resolucijo, ki jo obravnavamo danes. V javni predstavitvi mnenj pa tudi v obravnavi na odboru pa ni bilo mogoče prezreti, da nekateri segajo pod letnico 15, čeprav se resolucija nanaša na mlade v starosti od 15. do 29. leta, kajti za mlajše je program za otroke in mladino, ki je pa oprt na Konvencijo o človekovih pravicah. Naj posebej poudarim, da Vlada kaže izredno skrb za mlade. Nedavno tega je bil na Vladi sprejet posodobljen program za otroke in mladino v obdobju od leta 2013 in 2016. Da je Vlada pred prejšnjo vlado Ivana Janše kaj postorila tudi na družbeno-političnih korakih in pripravila mehanizme za večjo participacijo mladih, naj spomnim na to, da smo v Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja vključili v organ upravljanja, to je v svet srednje šole oziroma dijaškega doma, tudi dijake. Ali pa recimo, da smo z Zakonom o javnem interesu v mladinskem sektorju določili nosilce javnega interesa, opredelili pristojnosti Urada za mladino, opredelili torej to zakonsko določbo o nujnosti nacionalnega programa za mladino, uzakonili svet Vlade za mladino, določili pogoje in način za podelitev statusa v javnem interesu, da smo dali zakonsko podlago za formiranje aktov za mladino na lokalni ravni, določili postopek in način financiranja mladinskega delater ustvarili podlago za podeljevanje nagrad v mladinskem sektorju. In temu bi dodala samo še idejo Socialnih demokratov, da bi morebiti razmišljali o tem, da bi postavili 16 let kot mejo za uveljavljanje volilne pravice. Toliko glede teh osnov. Rečeno je že bilo, da resolucija temelji na številnih aktih. Citirana je bila že raziskava Mladina 2010, ki smo jo v Državnem zboru tudi podrobneje obravnavali na pristojnem matičnem telesu, pa bi iz te raziskave povedala nekaj stvari, ki jih moramo upoštevati, ko govorimo o resoluciji o nacionalnem programu za mladino. Namreč, delež študirajoče populacije v starosti med 20. in 24. letom je v Sloveniji daleč najvišji med državami Evropske unije. In prav rast števila študentov in razmislek o terciarnem izobraževanju in obsegu sredstev, ki ga imamo za ta del izobraževanja, bi kazali razmišljati o bolj ekstenzivnem modelu razvoja terciarnega izobraževanja – torej, ne o širjenju in pretiranem večanju novih zavodov, novih institucij. Delež posameznikov, ki zgodaj opustijo šolanje, je bil v prejšnjem desetletju tega stoletja med najnižjimi, pri tem je pa treba poudariti, da se mladi zavedajo izjemnega pomena neformalnih oblik izobraževanja. Kar 92 % jih je v anketi omenilo, da so neformalne oblike izobraževanja zelo pomembne, premakniti bi bilo treba samo nabor tistih izobraževalnih oblik ali vsebin. Namreč, prednost dajejo jezikom in računalništvu, manj pa drugih oblikam izobraževanja. V razmisleku in tehtanju med permisivno vzgojo in opresivno vzgojo –namreč, slednja dobiva vse več zagovornikov tudi na Slovenskem – kaže poudariti, da je resda treba poudarjati individualno odgovornost mladih, vsekakor pa se ne kaže odreči prednostim permisivne vzgoje. Iz ankete oziroma raziskave Mladina 2010 bi pa samo še en podatek navedla v zvezi z bivanjskimi razmerami mladih. Mladi ne vidijo problema v tem, če stanujejo s svojimi starši, nas pa bi moralo skrbeti, da ima v 29. letu starosti vsaj enega otroka 50 % mladih, pri tistih, ki živijo pri starših, je pa takšnih samo 15 %. Zagotovo resolucija daje veliko priložnosti za razmislek in za dejavnost. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Državljanske liste in gospod Branko Kurnjek.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovani minister, poslanke in poslanci! "Na mladih svet stoji," pravi stari pregovor, ki ga je prej omenil naš spoštovani kolega. Vendar pa statistični podatki temu reku žal jemljejo moč sporočila. Naj navedem samo dva kazalnika, ki se mi zdita še posebej skrb vzbujajoča. Prvi kazalnik govori, da število mladih med 15. in 29. letom stalno pada in naj bi po projekcijah do leta 2060 predstavljal le še 14,4 % populacije. Ob tem bi bilo morda treba dodati tudi to, da uradni statistični podatki še ne prikazujejo vpliva sedanje že nekaj let trajajoče krize, ki ji v bistvu ni videti konca in ki bi lahko demografske kazalce pravzaprav še globoko poslabšala. In drugi kazalnik: število registriranih brezposelnih mladih med 15. in 29. letom se v obdobju med decembrom 2008 in decembrom 2011 povečalo za neverjetnih 48,9 %. Če vzamemo v obzir, da zaposlitev mlademu človeku pomeni odskočno desko k osebnosti, osamosvojitvi in načrtovanju svoje družine, lahko vidimo, kako katastrofalne bodo dolgoročne posledice za našo družbo. Glede resolucije. Predlog resolucije o nacionalnem programu za mladino je tisti dokument, ki naj bi s svojimi usmeritvami na temelju analiz in raziskav pripomogel k temu, da se ti trendi spremenijo v pozitivno smer. Resolucija s svojimi cilji posega na celovito področje obstoja in delovanja mladih med 15. in 29. letom starosti. Ta področja so bila danes že navedena, jih na hitro ponovim: izobraževanje, zaposlovanje in podjetništvo, bivanjske razmere mladih, zdravje in dobro počutje, mladi in družba ter pomen mladinskega sektorja in na koncu kultura, ustvarjalnost, dediščina in mediji. Resolucija vsebuje tudi seznam ključnih usmeritev, ob zagotavljanju boljših možnosti z izobraževanjem, zagotavljanja lastne ekonomske in socialne varnosti do posvečevanja pozornosti zdravju in zagotavljanju varnega začetka poklicne poti. Morda bi bilo smiselno razmisliti tudi o eni izmed ključnih usmeritev, ki bi lahko bila morda zapisana, da bi navedli tudi socialno varen začetek družinske poti. Govorimo namreč o mladih med 15. in 29. letom starosti. Ker resolucija zavzema obdobje devetih let, bo lahko njeno uspešnost dejansko potrdilo le sprotno spremljanje in evalvacije rezultatov merjenih s posameznimi kazalniki. V primeru neuspešnosti določenih ukrepov se bo lahko izvedbeni načrt tudi ustrezno prilagodil in uskladil z letnim proračunom Republike Slovenije. V Državljanski listi smo prepričani, da bo Resolucija o nacionalnem programu za mladino 2013–2022, ki je bila pripravljena v sodelovanju z veliko deležniki, dosegla svoj namen, zato jo podpiramo. Dovolite mi, da na koncu izrazim še prepričanje, da bi se dejanskih težav, v katerih so se znašli mladi in sem jih omenjal na samem začetku, počasi morali zavedati tudi starejši, ker če na mladih svet stoji, kakor pravi pregovor, to pomeni, da so temelj družbe, in če bo temelj slab, tudi dobra streha ne bo trdno stala. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke in gospod Mihael Prevc.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Resolucija o nacionalnem programu za mladino 2013–2022 je kljub nekoliko starejšim statističnim podatkom, ki jih vsebuje, naposled le pred nami, kar v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke seveda pozdravljamo. Skrajni čas je namreč že, da se na področju mladinskega sektorja sprejmejo zaveze, ki bodo mladim podale pogoje za boljšo prihodnost, za lepše življenje in to v Sloveniji, ne v tujini. Politiki imamo velikokrat polna usta lepih in spodbudnih besed o naših mladih, po drugi strani pa jim s sprejemanjem različnih prepisov velikokrat ne damo možnosti za razvijanje svojih potencialov, za uspešen prehod na trg dela, za boljši jutri. Posledično mladi zapuščajo državo, običajno potem, ko jih je ta brezplačno izobrazila, saj doma enostavno ne vidijo več upanja za svojo poklicno in osebno rast ter ustvarjanje družine. Ne vidijo več prihodnosti. Da preprečimo tovrstne scenarije ali pa jih vsaj zajezimo, pa po mnenju naše poslanske skupine potrebujemo horizontalne in vertikalne ukrepe, ki so v predlagani resoluciji sicer dobro opredeljeni, vendar jim po našem mnenju pa vendarle manjka konkretizacija. Naj navedem samo en primer. V resoluciji je večkrat omenjena neusklajenost ponudbe in povpraševanja na trgu dela. Pri slednjem velja omeniti, da gre za resen strukturni problem, katerega rezultat je visoka stopnja brezposelnosti mladih diplomantov, vendar se s tem nekako ne znamo soočiti. Prejšnja vlada je sicer z omejevanjem vpisa na nekatere študijske programe poskušala korigirati to nesorazmerje, a so bili odzivi s strani dela politike, rektorjev, medijev in drugih dovolj zgovorni. Narediti je treba vse, da se ne naredi nič. Predlagana resolucija, kot rečeno, zaznava ta problem, a bojim se, da so predlagani cilji bolj zaradi tega, ker pač morajo biti, konkretnih učinkov pa ne bo. Medtem pa bodo mladi še naprej odhajali v tujino. Še posebej bi opozoril na to elementarno pomanjkljivost predlaganega dokumenta, in sicer popolno odsotnost pojma vzgoja. V pretežnem delu dokumenta je govora o izobraževanju, medtem ko je vzgoja izpuščena kljub dejstvu, da se z dokumentom posega tudi v najstniško populacijo. Vzgoja se namreč ne zaključi s konceptom osnovne šole, pač pa se nadaljuje tudi skozi celotno srednjo šolo, fakulteto in tudi naprej. Torej, tudi z vzgojo za trajnosti razvoj, vzgoja za odgovorno starševstvo, pri načrtovanju družine in tako dalje. Naslednja zadeva, na katero želimo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke tudi opozoriti, je pomanjkanje usmeritev, na kakšen način bi povečali informacijsko in digitalno pismenost mladih. Nizka informacijska in digitalna pismenost se zna pojaviti predvsem v zelo odročnih krajih, kjer je malo možnosti za vzpostavitev internetne povezave, ter pri socialno šibkejši mladini, zato bi po naši oceni moral ta ukrep vsebovati pregled po regijah, saj skladni regionalni razvoj na tem področju zelo šepa. Spoštovani! Predlagana resolucija o nacionalnem programu 2013–2022 je resda deklarativen dokument, ki že po svoji naravi ne more podati konkretnih odgovorov na vsa vprašanja, ki se ta hip zastavljajo na področju mladinske politike. Na slednje naj bi vsaj v grobem odgovorili izvedbeni načrti, ki bodo izhajali iz ciljev resolucije in tako opredelili specifične ukrepe. Minister je te izvedbene načrte obljubil v roku treh mesecev po sprejetju resolucije in upam, da bo to obljubo tudi držal. Kljub izraženim pomislekom v Slovenski ljudski stranki ne bomo nasprotovali tej resoluciji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije in gospa Marija Plevčak.
Hvala za besedo in vsem prisotnim prisrčen pozdrav! Konec leta 2012 je v Sloveniji živelo nekaj manj kot 360 tisoč mladih, kar je v deležu predstavljajo 17,5 %, in Slovenijo ta podatek uvršča med stare družbe. Statistični podatki kažejo, da je bilo julija letos med registrirano brezposelnostjo skoraj 27 tisoč starih do 29 let. Mladim, ki jim uspe dobiti zaposlitev, so na voljo predvsem začasne zaposlitve. Delež začasnih zaposlitev med zaposlenimi v starosti od 15 do 24 let je konec leta 2012 znašal 71,4 % nezaposlenih, kar je daleč največ v skupnosti evrskih držav, to je v skupnosti 28 držav. Poleg tega je lani brezposelnost mladih v Sloveniji zrasla najbolj izmed vseh držav članic Evropske unije. Slovenija je tudi svetovni rekorder po podatku o dvigu starosti ženske ob prvorojencu, ki je v zadnjih letih zrasla kar za pet let, in sicer s 23,8 na 29 let. Naj povem še, da se je lani iz Slovenije odselilo tisoč 570 mladih, kar je največ po osamosvojitvi, in da je alkohol dokaj stalni spremljevalec mlade populacije, saj ga kar 90 % mladih občasno uživa. Statistika zna biti precej suhoparna, a danes nam te številke razkrivajo alarmantne razmere na področju mladih v Sloveniji, pred katerimi si v naši družbi že dolgo časa zatiskamo oči. Takšno stanje namreč ni zgolj posledica krize, saj so bili nekateri skrb vzbujajoči pojavi, na primer sindrom "hotel mama", začasna zaposlitev mladih in nizka rodnost, prisotni tudi v družbi že pred našo recesijo. Problem je očitno globlji, kot si mislimo, in hočemo priznati, čeprav ne gre zanikati, da je kriza situacijo še dodano poslabšala. Sprašujem se, kaj smo v naši državi na področju mladih počeli v preteklosti. Dejstvo, da bi morala Vlada nacionalni program za mladino poslati v Državni zbor že decembra leta 2011, potrjuje moje mnenje, da stvari očitno nismo jemali dovolj resno. Naša družba z opominjanjem na solidarnost do starejših ves čas trka na vest mladih, pri čemer pa si zatiska oči, da so pravzaprav mladi tisti, ki so v izjemno nezavidljivem položaju, še posebej na trgu dela, o katerem veliko govorimo, v resnici pa ga nimamo, ker nimamo delovnih mest. Le kako naj mladi drzno sledijo svojim sanjam, ko pa jih na vsakem koraku spremlja negotovost in občutek, da zanje v tej družbi ni prostora. Predlog resolucije odgovarja na veliko teh vprašanj, vendar se bojim, da so rešitve včasih preveč splošne in zaradi pomanjkanja finančnih virov tudi negotove. Sprašujem vas, ali svet res še stoji na mladih ali jim to pravzaprav preprečujemo. Resolucija je prvi korak k potrebnim spremembam in jo bomo v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev vsekakor podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavila gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani gospod minister, predsedujoča, kolegice in kolegi! Predlagana resolucija je res obširna in temeljita. V Novi Sloveniji pozdravljamo široko javno razpravo na to temo in javno predstavitev mnenj. Na tej javni razpravi je sodelovala tudi Mlada Slovenija, podmladek Nove Slovenije, ker v Novi Sloveniji vidimo prav v mladih in njihovem znanju odločilen potencial za prihodnost in razvoj naše države. Po našem mnenju je največja težava v Sloveniji z implementiranjem napisanega. Že dolgo časa namreč vsi vemo, katere probleme imamo v Sloveniji v zvezi z mladimi, vendar se zelo težko lotimo korenitih sprememb. V Poslanski skupini Nove Slovenije želimo izpostaviti področja, ki so po našem mnenju med najbolj perečimi. Visoko vključenost v terciarno izobraževanje imamo, na žalost, predvsem zaradi tega, ker s tem rešujemo brezposelnost mladih. Dokler imajo status lahko delajo kot študentje in niso v evidenci brezposelnih. Kdor bo prekinil to umetno zniževanje brezposelnosti, bo po našem mnenju naredil pomembno potezo v smer normalizacije razmer v državi, hkrati pa moramo delati na tem, kako najti nova delovna mesta za tiste mlade, ki ostajajo brezposelni kljub znanju, kljub dobri izobrazbi. Več skrbi moramo nameniti zaposlovanju mladih z dobrim načrtovanjem izobraževanja. V Novi Sloveniji trdimo, da potrebujemo različne poklice in ljudi z različnimi stopnjami izobrazbe. Zato bi zagotovo morali narediti več pri ozaveščanju mladih in tudi njihovih staršev, katere poklice trg potrebuje, kje je njihova prihodnost in to uravnavati tudi s štipendijsko politiko. Uvajajo se štipendije za deficitarne poklice, kar je dobro. Vendar imamo še vedno vrsto programov, ki so sami sebi namen ali pa jih uvajamo zato, ker nastajajo nove fakultete, novi programi in morajo biti profesorji zaposleni. V prvi vrsti moramo misliti na to, ali bodo ti mladi, ki se v nekem programu izobražujejo, potem lahko dobili tudi zaposlitev. V letih, ko imajo največ življenjske energije in tudi svežega znanja, mnogi zaman iščejo zaposlitev v domovini. Glede na to, da se število mladih z leti zmanjšuje in število starejših povečuje, bodo prav te generacije morale nositi v prihodnosti veliko odgovornost za preživetje Slovenije. Če nam bo uspelo vse to, ali vsaj večino tega, kar smo v tej resoluciji definirali kot problem, tudi rešiti, potem bom dosegli pomemben napredek. Prevečkrat pa zmanjka odločilnih korakov. Nova Slovenija bo to resolucijo podprla, ob tem pa apeliramo na Vlado, da jo v čim večji meri in tudi pametno implementira v dobro nas vseh. Pravimo, da so mladi naša prihodnost – naj ne bo brezizhodna, ampak naj mladim res prinaša upanje za prihodnost.
Hvala lepa. Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti, dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister, državni sekretar, kolegice in kolegi! Predlog resolucije o nacionalnem programu za mladino 2013–2022 bo deležen tudi najine podpore. Ocenjujemo, da je glede na aktualne izzive družbe, še posebej skrb zbujajočega konstantno upadanje deleža mladih v strukturi prebivalstva Republike Slovenije in zelo visoke stopnje nezaposlenosti, predlagana resolucija prepotrebna. Menimo, da predlagane rešitve sledijo interesom uveljavljanja mladine v naši družbi in dokaj celovito nakazujejo na vsebine in kreiranje politik, ki so nujne in tudi strateško upravičene. Seveda, zgolj strateški dokumenti in ta resolucija ne bodo dovolj, zato pričakujemo, kot so že tudi drugi danes poudarjali, konkretna dejanja na vseh prioritetnih področjih tudi v praksi. Izražam pa zadovoljstvo tudi zaradi podpore predlaganim amandmajem naše poslanske skupine, s čimer smo tudi z vidika avtohtonih narodnostnih skupnosti ter drugih narodnostnih in manjšinskih zornih kotov vsebinsko nadgradili prvotni predlog besedila. Zgolj povzamem v zvezi s tem najpomembnejše vsebine. V skladu z določbo Zakona o štipendiranju dopolnjeno besedilo resolucije poudarja tudi pomen subjektivitete mladih iz vrst avtohtonih narodnih skupnosti na področju štipendiranja v prid pridobivanja kompetenc ekonomičnosti, odgovornosti in samostojnosti. Zaradi bolj doslednega izvajanja zakona, ovrednotenja in priznavanja izobraževanja v zvezi s študijskimi programi, ki v Sloveniji ne obstajajo, je pomembna dopolnitev besedila, ki zagotavlja, da se v primeru specifičnih študijskih programov, ki so pomembni z vidika ohranjanja in razvoja narodnih skupnosti, omogoči njihovo priznavanje. In na koncu pozdravljamo tudi nadgradnjo besedila na področju poglavja kulture, ustvarjalnosti, dediščine in medijev, ki zagotavlja mladim iz vrst vseh tipov narodnih skupnosti, da jih vseh ne naštevam, in ranljivih skupin dostopnost do kulture tako, da bodo omogočene njihova dejavna in ustvarjalna vloga pri razvoju njihove kulture, njihova enakopravna participacija v kulturnem življenju ter njihova kakovostna integracija v širše družbeno okolje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč Poslanskih skupin. Amandmaji k dopolnjenemu predlogu resolucije niso bili vloženi. Glasovanje o predlogu resolucije bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili v četrtek, 24. oktobra 2013, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU IZOBRAŽEVANJA ODRASLIH V REPUBLIKI SLOVENIJI ZA OBDOBJE 2013–2020. Predlog resolucije je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga resolucije dajem besedo predstavniku Vlade, dr. Jerneju Pikalu, ministru za izobraževanje, znanost in šport. V naši sredini pa lepo pozdravljam tudi gospoda Dejana Levaniča, državnega sekretarja na Ministrstvu za delo.
Spoštovana gospa predsednica, poslanke in poslanci. Še enkrat pozdravljeni! Tokrat vam prinašamo Resolucijo o nacionalnem programu izobraževanje odraslih v Republiki Sloveniji med leti 2013 do 2020. Kot verjetno veste, je nastala na podlagi Zakona o izobraževanju odraslih, ki je krovni zakon, ki določa cilje izobraževanja, prednostna področja, opredeljuje dejavnosti ter seveda tudi obseg javnih sredstev. Tisto, kar bi tudi pri tem nacionalnem programu želel poudariti, je njegov horizontalni značaj. Torej, gre za to, da smo tudi tu želeli sistemsko nadgraditi dosedanje načine urejanja in smo na ta način želeli tudi bolj sistemsko pristopiti k vprašanju izobraževanja odraslih za naslednje obdobje. Tudi to je dokument, ki je nastajal nekaj časa. Nazadnje, 16. maja tega leta, mu je Strokovni svet za izobraževanje odraslih prižgal zeleno luč in dal pozitivno mnenje. Cilji tega programa so jasni in vnaprej opredeljeni, pa mi dovolite, da pred cilji mogoče povem še vizijo. Vizija je, da vsakemu odraslemu prebivalcu Republike Slovenije omogočimo enake možnosti za kakovostno izobraževanje v vseh življenjskih obdobjih. Iz tega izhajajoči cilji pa so seveda dvigniti izobrazbeno raven prebivalstva, s tem posledično povečati zaposljivost, izboljšati možnosti za učenje ter tudi za vključevanje v izobraževanje in na splošno dvigniti izobraženost. Ampak, da ne bomo govorili na splošno, ker se mi zdi, tako kot ste že prej večkrat izpostavili, da je tega govorjenja preveč, bi rad zato zelo jasno povedal, kaj so operativni cilji tega programa. Na eni strani, kar se tiče splošnega izobraževanja odraslih, želimo povečati delež odraslih, to je tista populacija od 25. do 64. leta s 5 na 8 %, da bo torej več ljudi vključenih v splošno izobraževanje. Drugič, kar se tiče dviga splošne izobrazbene ravni odraslih, želimo od leta 2011, ko je bilo okrog 4,4 % tistih, ki so imeli nedokončano osnovno šolo, to do leta 2020 prepoloviti, torej priti na okrog 2,2 %. Obenem želimo delež odraslih, spet tistih od 25. do 64. leta, ki imajo končano srednjo strokovno izobrazbo, dvigniti iz današnjih 57 % na 63 % in po možnosti tudi več v letu 2020. In tretjič, kar se tiče dviga splošne izobrazbene ravni, želimo tiste med 30. in 34. letom še bolj spodbuditi, da končajo tisto terciarno izobrazbo, ki so jo po navadi kot nekoliko mlajši začeli. Tudi to je naš cilj, ker želimo spodbuditi ta proces z vpisovanjem na višješolske programe strokovnega izobraževanja. Kar pa se tiče tistega dela, ki se nanaša na izobraževanje in usposabljanje za potrebe trga dela, pa želimo, da bi se najmanj polovica brezposelnih za časa trajanja tega programa, torej med leti 2013 in 2020, skladno z APZ, vključila v programe povečevanja zaposlitvenih možnosti. Torej, vsaj polovica. Konkretno, to pomeni, da bomo v teh letih za ukrepe spodbujanja teh operativnih ciljev namenili nekaj manj kot 400 tisoč evrov. Ni veliko, ampak ta denar bo nadgrajen z viri lokalnih skupnosti, sredstvi delodajalcev, posameznikov ter z vsemi tistimi sredstvi, ki so namenjeni za te projekte iz evropskih in drugih mednarodnih virov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog resolucije je obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Jožefu Kavtičniku.
Hvala, predsedujoča. Spoštovani minister z ekipo, kolegice in kolegi! Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na isti seji, ko je obravnaval Resolucijo o nacionalnem programu mladih, obravnaval tudi Resolucijo o nacionalnem programu izobraževanja odraslih v Republiki Sloveniji za 2013–2020, to je 3. 10. 2013. Zakonodajno-pravna služba je predlog resolucije proučila ter dala pripombe k petemu razdelku, v nadaljevanju pa je predstavnica pojasnila, da so njihove pripombe upoštevane v vloženih amandmajih koalicijskih poslanskih skupin ter povedala, da na vložene amandmaje nimajo pripomb. Predlog resolucije je obravnavala tudi Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šport in šolstvo, ki je predlog resolucije tudi podprla. Državni sekretar na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport, dr. Mirko Pečarič, je v uvodu predloga resolucije povedal, da je z letom 2010 prenehala veljati Resolucija o nacionalnem programu izobraževanja odraslih v Republiki Sloveniji od leta 2005 do 2010. Na podlagi analize in njenega uresničevanja, ocene stanja na področju izobraževanja odraslih in družbeno gospodarskega položaja v Sloveniji ter mednarodne primerjave je oblikovana vizija razvoja in cilji izobraževanja odraslih do leta 2020. V okviru razprave so člani in članice odbora ter drugi vabljeni govorili predvsem o obravnavi ter o uvodnem delu predloga resolucije ter izrazili podporo predlogu resolucije. Menili so, da je vseživljenjsko izobraževanje izjemno pomembno, zato ga je treba spodbujati v različnih oblikah. Pomembno je tako formalno kot neformalno izobraževanje, pa tudi izobraževanje in usposabljanje za potrebe trga dela. Ministrstvu je bila dana pobuda, da v prihodnje pripravi strategijo in mrežo institucij za izobraževanje odraslih, tako da bi se lahko glede njih zagotovila uravnotežena pokritost celotnega slovenskega področja. Predlog resolucije je pozdravil tudi predstavnik Zveze ljudskih univerz Slovenije. Povedal je, da ta obsega ključne cilje, da pa imajo težave v sistemskem okviru, saj odrasli niso umeščeni v sistemsko okolje. Poudaril je nujnost vzpostavitve sistemskega financiranja, saj so ljudske univerze odvisne predvsem od evropskih sredstev in lahko v nasprotnem primeru v prihodnje pride do izpadov prihodkov. Glede izobraževanja za dvig izobrazbene ravni so nekateri razpravljavci menili, da mora pri tem biti poudarek tudi na vzpostavitvi in organizaciji mreže srednjih šol, še posebej strokovnih oziroma poklicnih srednjih šol, ki že zaposlujejo učitelje oziroma strokovnjake z določenih področij znanja. Posebej so tu pomembni strokovnjaki s področja deficitarnih poklicev. S tem bi po njihovem mnenju ohranjali obstoječa delovna mesta in mrežo strokovnih oziroma poklicnih srednjih šol po Sloveniji. S strani ministrstva je bilo pojasnjeno, da je dikcija reševanja potreb trga dela z dejavnostjo mrež srednjih šol preostra. Poleg srednjih šol obstajajo tudi druge institucije, ki izobražujejo odrasle. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika glasoval o vseh delih predloga resolucije skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga resolucije, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog resolucije je sestavni del tega poročila.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, gospa Mateja Pučnik.
Hvala lepa za besedo, spoštovana podpredsednica Državnega zbora. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Predlog resolucije o nacionalnem programu izobraževanja odraslih bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podprli. Zelo dobro se namreč zavedamo, da je program izobraževanja odraslih izrednega pomena, še posebej v času gospodarske krize, velike brezposelnosti, splošnega staranja prebivalstva in podaljševanja delovne dobe. Vsakemu odraslemu prebivalcu Slovenije morajo biti omogočene enake možnosti za kakovostno izobraževanje v vseh življenjskih obdobjih, kot je že povedal gospod minister. Tako Resolucija o nacionalnem programu izobraževanja odraslih za obdobje 2013 do 2020 zajema izobraževanje, izpopolnjevanje in učenje oseb, ki so zaključile osnovnošolsko izobraževanje. Opredeljuje tudi nacionalno politiko izobraževanja odraslih in daje podlago za načrtovanje letnih programov izobraževanja, pri čemer je pomembno tako formalno kot neformalno izobraževanje. Še posebej slednjemu je treba dati še večji poudarek in seveda poskrbeti tudi za primerno vrednotenje programov neformalnega izobraževanja. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke sicer menimo, da v resoluciji učinkovitosti izobraževanja ni dan dovolj velik poudarek. Pogrešamo namreč metodologijo, ki bi omogočala sledljivost posameznikom in družbenim skupinam, ki so se zaradi izobraževanja in usposabljanja ponovno zaposlili ali kot zaposleni izboljšali svoj položaj. Torej, bolj kot kvantiteta mora biti v ospredju kvaliteta izobraževalnih programov. Programi so dejansko učinkoviti, ko ima posameznik korist od izobraževanja, izobraževanje pa je kakovostno, še posebej, če uvidi potrebe trga dela v Sloveniji in omogoča zaposlitev. V resoluciji pogrešamo tudi konkretno vključevanje srednjih šol, še posebej poklicnih in strokovnih srednjih šol, ki bi izobraževanje odraslih lahko izvajale, omogočale še boljšo dostopnost, ponujale vrhunsko opremo in ustrezne strokovne kadre. V poslanski skupini sicer obžalujemo, da amandmaja, ki smo ju na podlagi teh dveh predlogov vložili na matičnem odboru, nista dobila podpore. Ne glede na to bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlog resolucije podprli in seveda tudi budno spremljali nastanek akcijskega načrta, ki ga bo Vlada oziroma ministrstvo pripravilo v bližnji prihodnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci! Resolucija o nacionalnem programu izobraževanja odraslih 2013–2020 je koherentno besedilo, ki uvodoma navaja natančno oceno stanja, vključno s pomanjkljivostmi ter na podlagi trenutnega položaja Slovenije opredeli ciljne skupine, ki jim je program namenjen. Nadalje definira cilje, prednostna področja in kazalnike. V Poslanski skupini Socialnih demokratov obžalujemo, da sta od izteka prejšnje resolucije do sedaj minili dve leti, vseeno pa menimo, da je iz minule resolucije ali iz izvedbe minule resolucije vendarle treba poudariti nekatere stvari. Analiza, ki je bila opravljena, je nesporno pokazala, da so opredelitve in določbe v resoluciji kljub nekaterim pomanjkljivostim pomembno in pozitivno vplivale na razvoj ter uveljavljanje izobraževanja odraslih. Trebna je tudi poudariti, da so se znatno izboljšali materialni pogoji za izobraževanje odraslih, kar je prispevalo tudi k večji vključenosti v različne programe izobraževanja in usposabljanja. Velik napredek je zabeležen pri programih usposabljanja za potrebe dela, vključno s sistemom potrjevanja nacionalnih poklicnih kvalifikacij. Povečal se je tudi vpis odraslih v višje strokovne šole. Slabši rezultati od predvidenih pa so bili pri uresničevanju vpisa v program osnovne šole za odrasle in pri programih, namenjenih splošnemu neformalnemu učenju. Zelo se je povečalo število udeležencev nekaterih javno veljavnih programih na račun zakonsko določenih javno veljavnih programov, ki jih morajo obiskovati vsi zaposleni, na primer za higienski minimum, za varstvo pri delu in tako dalje. Naj pa vendarle opozorim na to, da se je v minulem letu zgodilo pri izobraževanju odraslih tudi kaj takega, s čimer socialni demokrati nismo soglašali. Denimo, ZUJF je pripravil podlago za združitev nekaterih podpornih institucij v nekakšen meganacionalni institut. Ideja k sreči ni izvedena, ampak ena izmed organizacij, ki so jo želeli združiti ali ukiniti, je bil tudi Andragoški center Slovenije. Ta je združitvi javno nasprotoval in bil pri tem deležen jasne podpore deležnikov na tem področju. Zdaj bi lahko naštevala, na kaj vse so v Andragoškem centru Slovenije opozarjali, kaj bi se izgubilo, če bi bila ta združitev uresničena. K sreči, kot rečeno, ni bila. Druga institucija ali druge vrste institucij, ki so za izobraževanje odraslih temeljnega pomena, pa so zagotovo ljudske univerze. Moramo opozoriti, da so ljudske univerze kot temeljne nosilke izobraževanja odraslih močno poudarjene tudi v resoluciji, in radi bi poudarili, da se v zadnjih letih soočajo z vse večjimi problemi, katerih posledica je tudi njihovo zmanjševanje. Recimo, leta 1997 jih je bilo 43, leta 2010 samo še 31. V zadnjih letih se ljudske univerze srečujejo z vsaj dvema velikima problemoma. Prvi je pretežno financiranje iz strukturnih skladov – ti se z letošnjim letom zaključujejo, prihodnje leto pa je negotovo in je vprašanje, kako se bo dalo najti premostitvena sredstva za nemoteno delovanje. Drugi problem pa je ravno ta – letni program izobraževanja odraslih je praviloma sprejet šele v začetku poletja, tako so ljudske univerze tako rekoč pol leta brez finančnega toka, kar v obdobju padanja tržne dejavnosti predstavlja dodatne težave. Vsekakor je pa treba poudariti, da tudi bela knjiga o mreži šol govori o tem, da so ljudske univerze in druge oblike izobraževanja odraslih del javno veljavnih programov, da pa so tudi koncesionirane dejavnosti lahko. In tukaj bi posebej poudarila, da je zelo pomembna mreža izobraževalnih organizacij, ki bi zagotovila enakomerno razporeditev tudi teh institucij, ki skrbijo za izobraževanje odraslih zaradi enotnega regionalnega razvoja. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo resolucijo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Državljanske liste in gospod Branko Kurnjek.
Še enkrat hvala za dano besedo, spoštovana podpredsednica. Ponovno vsi lepo pozdravljeni! Po praznini, ki je nastala po letu 2010, ko se je iztekla prejšnja resolucija o nacionalnem programu izobraževanja odraslih v Republiki Sloveniji, imamo pred seboj predlog resolucije za obdobje od 2013 do 2020. Gre za osnovni dokument, ki določa smernice na področju izobraževanja odraslih vse do leta 2020, vsako leto posebej pa se seveda sprejemajo letni programi izobraževanja odraslih. Resolucija sledi stališču, da bi moralo izobraževanje oziroma doizobraževanje trajati skozi celoten življenjski ciklus, na vseh ravneh in za vse skupine ljudi – za tiste, ki bi želeli dokončati osnovno, poklicno, srednjo strokovno šolo, gimnazijo ali višjo strokovno šolo in za tiste, ki v preteklosti zaradi takšnih ali drugačnih okoliščin te možnosti niso imeli, kakor tudi za tiste, ki so to željo in potrebo, tudi zaradi trenutne krize, pridobili skozi življenje. V resoluciji so podana prednostna področja izobraževanja, in sicer prvo prednostno področje: splošno izobraževanje odraslih s poudarki na dvigovanju osnovne ravni, funkcionalne pismenosti, programih za tiste, ki zgodaj zapustijo šolanje, programih digitalne pismenosti in tako dalje. Naslednje, drugo prednostno področje: izobraževanje za dvig izobrazbene ravni odraslih s poudarki na dokončanju osnovne šole in spodbujanju nadgrajevanja s poklicnim izobraževanjem, povečanju deleža odraslih oseb z dokončano srednjo in višjo šolo ter prekvalifikacija. Ter tretje prednostno področje: usposabljanje in izobraževanje za potrebe dela s poudarki na izvajanju izobraževalnih programov, ki bodo prilagojeni potrebam trga dela, ukrepi aktivne politike zaposlovanja, podpornih dejavnosti s poudarkom na svetovanju in formiranju in kakovosti. Torej, to so bila tri prednostna področja. Čeprav resolucija sama po sebi, če jo pogledate, vsebuje veliko statističnih podatkov, pa bi za ilustracijo želel navesti vsaj podatke o brezposelnih osebah iz leta 2011, med katerimi je bilo kar 35,6 % brez poklicne ali strokovne izobrazbe, čeprav so predstavljali le 24,8 % prebivalstva nad 15. letom starosti. Nadalje, 24,9 % je bilo takšnih z nižjo ali srednjo poklicno izobrazbo, čeprav so predstavljali 23,6 % prebivalstva. 26,4 % je bilo takšnih, torej brezposelnih, s srednjo tehniško ali strokovno izobrazbo, čeprav so predstavljali 32,7 % prebivalstva, ter 12,5 % brezposelnih z višjo in visoko strokovno izobrazbo ali več, predstavili pa so 18,7 % prebivalstva. Kaj želim povedati? Torej, višja kot je izobrazbena raven, nižja je stopnja brezposelnosti v procentih. Čeprav, če poznate podatke, število brezposelnih se drastično povečuje tudi med visoko izobraženimi, univerzitetno izobraženimi ljudmi. Številke nadzorno kažejo, da delež brezposelnosti z višjo ravno izobrazbe pada, in to je tudi eden glavnih argumentov, da je treba znanje v življenjskem ciklusu nadgrajevati in dopolnjevati. Skozi celo zgodovino se človeštvo razvija zaradi nadgrajevanja svojega znanja in sposobnosti. K temu nas silita prirojena tekmovalnost in potreba po konkurenčnosti. In če želimo biti v globalnem svetu konkurenčni, je izobraževanje tudi odraslih ključna pot za dosego tega cilja. V Državljanski listi to pot, in s tem Predlog resolucije o nacionalnem programu izobraževanja odraslih v Republiki Sloveniji za obdobje 2013–2020, podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke in gospod Mihael Prevc.
Hvala za besedo. Še enkrat vsem skupaj lep pozdrav! V našem življenju so edina stalnica lahko le spremembe, saj nas te bogatijo, krepijo in učijo ter dajejo vrednost življenju. Naša družba ne sme stagnirati, saj to pomeni propadati, zato je treba našim državljanom omogočiti izobraževanje, ti pa morajo z izobraževanjem negovati in krepiti svojo osebnostno rast. Zato je še kako pomembno, da v naši državi dvignemo izobrazbeno raven prebivalstva in s tem povečamo zaposljivost aktivnega prebivalstva. Če želimo izboljšati splošno izobraženost, kar mora biti tudi naš osnovni cilj, moramo izboljšati možnost za učenje in vključevanje v izobraževanje. To so tudi glavni cilji izobraževanja v nacionalnem programu izobraževanja odraslih, zato bomo v Slovenski ljudski stranki Predlog resolucije o nacionalnem programu izobraževanja odraslih v Republiki Sloveniji za obdobje od leta 2013 do 2020 tudi podprli. Resolucijo pa podpiramo tudi zaradi tega, ker odpravlja pomanjkljivosti iz Resolucije o nacionalnem programu izobraževanja odraslih v Republiki Sloveniji do leta 2010, to pa so predvsem nezadovoljiva uspešnost odraslih v programu osnovne šole za odrasle, premajhno sodelovanje med izvajalci izobraževanja odraslih in tako dalje. V Slovenski ljudski stranki bomo predvsem podpirali odločitve in projekte, ki bodo spodbujali pravičnost, socialno kohezijo in aktivnega državljana. Samo na osnovi tega lahko zagotavljamo izobraževanje in usposabljanje vseh državljanov, ne glede na njihove osebne, socialne ali gospodarske razmere, ter omogočimo vseživljenjsko pridobivanje, posodabljanje in razvoj znanosti in spretnosti, pomembne za specifična delovna mesta, pa tudi ključnih kompetenc potrebnih za njihovo zaposljivost ter pospeševanje nadaljnjega učenja, aktivnega državljanstva in medkulturnega dialoga. Vseživljenjsko učenje je zelo pomembno, zato ga je treba spodbujati v različnih oblikah. Pomembno je tako formalno in neformalno izobraževanje, pa tudi izobraževanje in usposabljanje za potrebe trga dela. Kot sem že dejal v začetku, predlagano resolucijo v Slovenski ljudski stranki podpiramo. Bojimo pa se glede na predlagane spremembe proračuna, da bo to še ena resolucija, ki jo bomo sprejeli in jo zaradi nepravilnega pristopa k varčevalnim ukrepom ne bomo izvajali. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije in gospa Marija Plevčak.
Hvala za besedo. Dandanes je izobraževanje pomemben del posameznikovega življenja in se ne konča s formalno pridobljeno izobrazbo v mladosti. Sodobna globalna informacijska družba od nas zahteva nenehno učenje, prilagajanje, razvoj in napredek. Prav v času krize je izjemnega pomena, da svoje znanje nadgrajujemo in se prilagajamo trenutnim razmeram, saj tako izboljšujemo svojo zaposljivost in konkurenčnost na trgu dela. Resolucija o nacionalnem programu izobraževanja odraslih za obdobje do leta 2020 je strateški razvojni dokument, s katerim v Državnem zboru določimo javni interes na področju izobraževanja odraslih. Prav iz tega vidika se zdi, da je zastavljeni dokument za čas gospodarske krize in zelo negotovih razmer na trgu dela premalo ambiciozen in premalo konkreten. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev menimo, da je izobraževanju ranljivih skupin prebivalstva in problemov dostopnosti formalnega in neformalnega izobraževanja na lokalni ravni posvečeno premalo pozornosti. Opozoriti velja, da med ranljive skupine spada tudi starejše prebivalstvo, katerega delež se bo zaradi demografskih sprememb močno povečal, zmanjšala pa se bosta deleža mladega in delovno sposobnega prebivalstva. To bo imelo pomembne posledice za trg dela in podaljšanje delovne aktivnosti. Iz tega razloga sta podatka, da je med starejšimi od 45 let visok delež manj izobraženih in da je med brezposelnimi visok delež starejših nad 50 let, ki nimajo poklicne oziroma strokovne izobrazbe. Ta podatek je alarmanten. V Poslanski skupini DeSUS zato menimo, da resolucija ne vključuje zadovoljivega obsega vsebin in rešitev za omenjeno področje. Raziskave kažejo, da je v proces izobraževanja odraslih vključen izrazito majhen delež brezposelnih, tistih, ki imajo nizko izobrazbo, revnejših, kmečkega prebivalstva in starejših. Na podlagi tega smo v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev mnenja, da bi morala resolucija vključevati tudi instrumente za spodbujanje in promocijo koristnosti izobraževanja v vseh obdobjih življenja. V Poslanski skupini DeSUS bomo resolucijo kljub vsem omenjenim pomislekom podprli. Verjamemo namreč, da bo Vlada v letnih programih izobraževanja odraslih zastavila konkretnejše in ambicioznejše rešitve na posameznih področjih, predvsem pa da bo strmela k zagotavljanju in vključitvi zlasti ranljivih skupin v program izobraževanja odraslih. Kot sem že povedala, Resolucijo o nacionalnem programu izobraževanja odraslih za obdobje 2013–2020 bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije in gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani! Vseživljenjsko izobraževanje je zakon, bi lahko rekli. V Poslanski skupini Nove Slovenije izkušamo, tako kot domala tudi mnogi drugi naši sodržavljani, da se moramo izobraževati vse življenje in to na različnih področjih. Izobrazbena sestava prebivalstva se je po podatkih iz analize predloga resolucije v zadnjih desetih letih izboljšala. V letu 2011 je tako že 12,6 % prebivalstva doseglo visokošolsko izobrazbo in več. Prav tako pa se niža delež tistih, ki nimajo nobene izobrazbe. Najbolj zgovorni pa so podatki, ki prikazujejo izobrazbeno sestavo prebivalstva po starostnih skupinah. Ti podatki jasno pokažejo, da so starejše generacije precej nižje izobražene kot mlajše. To je seveda logično, saj so tudi razmere in dostopnost izobraževanja za mlade danes drugačne, kot so bile nekoč. Dobro pa je, da imamo tudi odrasli možnost nadgraditi svoje znanje in izobrazbo, razširiti svoja obzorja, nekateri pa tudi dokončati svoje prekinjeno izobraževanje. Pa tudi razvoj zahteva vedno nova znanja. Resolucija je po oceni Poslanske skupine Nove Slovenije v tem oziru dobra podlaga za usmeritev države in posledično tudi za vlaganje javnega denarja v izobraževanje odraslih v prihodnosti. Popolnoma se lahko strinjamo z glavnimi cilji predlaganega nacionalnega programa, ki so dvigniti izobrazbeno raven prebivalstva in raven temeljnih zmožnosti, povečati zaposljivost aktivnega prebivalstva, izboljšati možnosti za učenje in vključevanje v izobraževanje ter izboljšati splošno izobraženost. Pri tem pa opozarjamo na nekatere probleme oziroma izzive, ki se kažejo na tem področju, seveda poleg slabih gospodarskih razmer, s katerimi se soočamo. Predvsem se država ne bi smela na slepo usmeriti v podporo izobraževanju odraslih zgolj v smislu kvantitete oziroma zaradi doseganja statističnih ciljev. Vsaj enako, če ne še bolj pomembna, sta po mnenju Nove Slovenije kakovost in uporabnost dosežene izobrazbe. Zaradi tega pozivamo vse deležnike, da poskrbijo, da bo vložen javni denar, ki ga je vedno manj, kar najbolje naložen v izobraževanje. Država je odgovorna tudi za ustvarjanje razmer, v katerih se bodo lahko vsi prebivalci, tudi tisti, ki so nižje izobraženi ali spadajo med ranljive skupine, odločili za udeležbo v izobraževanju odraslih. Trenutno se ti dve skupini premalo vključujeta v izobraževanje in to kaže na potrebo po večji podpori. Najbolj pa je država odgovorna za vzpostavitev stabilnega in delujočega sistema izobraževanja odraslih, ki bo omogočal načrtovanje in povezovanje gospodarstva in različnih institucij, ki opravljajo poslanstvo na področju izobraževanja odraslih. Poslanska skupina Nove Slovenije bo predlog resolucije podprla in tudi tukaj pozivamo Vlado k njeni hitri in kvalitetni ter učinkoviti uveljavitvi v praksi.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Pozitivne Slovenije in gospod Jožef Kavtičnik.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Z resolucijami je tako, da so dolgoročne, da so premišljene, da imajo vizijo, in to je dobro. Zato je Resolucija o nacionalnem programu, izobraževanje odraslih v Republiki Sloveniji za 2013–2020 samo dokaz, da vlada misli resno slediti usmeritvam vseživljenjskega izobraževanja. Ta resolucija je samo logična posledica in nadaljevanje urejanja, načrtovanja ter usmerjanja izobraževanja na vseh področjih. Sledi tudi že neštetokrat izrečenim besedam, da je izobraževanje ključ za razvoj družbe. Izobraževanje je nikoli dokončana zgodba in je proces, v katerem prihaja do neprestanega prepletanja med formalnim in neformalnim načinom podajanja in pridobivanja znanja. V tem procesu se znanje dopolnjuje in nadgrajuje, saj se ljudje izobražujejo za danes, za jutri in na zalogo, zato da se lahko pridobljeno znanje koristi takrat, ko se potrebuje. Zato je včasih nesmiselno govoriti o tem, da neka izobraževalna ustanova izobražuje kadre, ki jih ta trenutek ne potrebujemo. To je nemogoče, tudi izobraževalni proces sam takšen ne more biti. Temu se lahko prilagodijo določeni programi oziroma določene manjše izobraževalne institucije. Pri tem izobraževanju gre za implementacijo oziroma prenos teorije v prakso in obratno. V procesu izobraževanja ne gre samo za pridobivanje že znanega, poseben poudarek je na iskanju novih poti, novih idej, gre za ustvarjalnost ter inovativnost. Resolucija, ki je pred nami, pa ponuja številne možnosti povezovanja in sodelovanja med generacijami, torej medgeneracijsko povezovanje, med institucijami, zavodi in ustanovami. V procesu izobraževanja ne smemo biti obremenjeni s svetovnim nazorom, še manj pa s starostjo oziroma z leti. Znanje je ali pa ga ni, ne glede na naša leta. In če ga ni, je treba zagotoviti možnosti in priložnosti, da pridejo tisti ljudje, ki želijo do znanja, do njega. In predvsem temu sledi ta resolucija. Seveda pa sama resolucija še ne pomeni veliko in dosti, če ne pride do izvedbenih načrtov, to smo danes že slišali in prepričan sem, to je dejal tudi minister, da so že ti izvedbeni načrti v pripravi. Takšen dokument, kot je resolucija o nacionalnem programu izobraževanja odraslih, presega želje dnevne politike in je usmerjena v prihodnost, zato bo deležna podpore poslank in poslancev Pozitivne Slovenije.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Amandmaji k dopolnjenemu predlogu resolucije niso bili vloženi. Glasovanje o predlogu resolucije bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili v četrtek, 24. oktobra 2013, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam 18. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali v četrtek, 24. oktobra 2013, ob 9. uri. Lepo pozdravljeni!