Head ametikaaslased, tere hommikust! Alustame Riigikogu täiskogu VII istungjärgu teise töönädala neljapäevast istungit. Kõigepealt palun kõnetooli neid Riigikogu liikmeid, kes soovivad üle anda eelnõusid ja arupärimisi. Soovijaid ei ole. Head ametikaaslased, viime nüüd läbi kohaloleku kontrolli. Kohalolijaks registreerus 62 Riigikogu liiget, puudub 39. Head ametikaaslased, tänase päevakorrapunkti arutelul teeb põhiseaduskomisjoni nimel ettekande põhiseaduskomisjoni liige Rein Lang ning õiguskomisjoni nimel ettekande õiguskomisjoni esimees Marko Pomerants.
Asume arutama tänase päevakorra esimest punkti. Head ametikaaslased, ma ütlen nii palju, et tulenevalt meie kodukorrast võib Riigikogu liige esitada igale ettekandjale ühe suulise küsimuse ja kõigil kolmel ettekandjal on ettekandeks aega kuni 20 minutit. Ma palun Riigikogu kõnetooli ettekandeks õiguskantsler Indrek Tederi! Tegemist on õiguskantsleri ettepanekuga nr 24 vahistatu liikumisvabaduse ja teiste vahistatutega suhtlemise võimaluse kohta (vangistusseaduse § 90 lõike 3 lause 1 ja lõige 5). Palun, härra Teder!
Austatud juhataja! Kõrgeauline parlament! Edastasin teile oma ettepaneku nr 24. See käsitleb paari vangistusseaduse sätte vastuolu Eesti Vabariigi põhiseadusega. Minu hinnangul piiravad need põhjendamatult ja kaalutlusõiguseta osa vahistatute põhiõigust suhelda teiste vahistatutega. Olen oma arvamust ettepanekus põhjalikult selgitanud. Teadupoolest tagab Eesti Vabariigi põhiseadus meile kõigile teatud põhiõigused, sh ka õiguse lävida teiste inimestega. Õigus suhelda seostub põhiseaduse §-s 26 kirjas oleva õigusega eraelu puutumatusele ja ka § 19 lõikes 1 sätestatud vaba eneseteostuse õigusega. Põhiõigused on kõigil isikutel, kui neid ei ole just põhiseadusega kooskõlas olevalt piiratud. Põhiõigused on ka neil, kellelt vabadus on võetud süüdimõistva kohtuotsuse tõttu, samuti on põhiõigused inimestel, kes viibivad kohtuotsust oodates eelvangistuses. Austatud parlamendiliikmed! Tahan rõhutada, et minu ettepanek nr 24 käsitleb vahistatuid, st isikuid, kelle suhtes ei ole süüdimõistev kohtuotsus jõustunud ja kelle puhul süüdimõistvat kohtuotsust ei pruugigi tulla. Vastavalt Eesti Vabariigi põhiseaduse §-le 22 ei tohi kedagi käsitada kuriteos süüdi olevana enne, kui tema kohta on jõustunud süüdimõistev kohtuotsus. Seda vähem on riigil voli vahistatut ilma tungiva vajaduseta karmimalt kohelda kui süüdimõistetud kurjategijat. Vangistusseaduse § 90 lõike 3 esimene lause kohustab vanglateenistust hoidma kõiki vahistatuid ööpäev läbi lukustatud kambris. Vangistusseaduse § 90 lõige 5 paneb vanglateenistusele kohustuse välistada eri kambrite vahistatute suhtlust. Süüdimõistetud seevastu võivad vähemalt neli tundi ööpäevas, reeglina enamgi, liikuda oma eluosakonnas vabalt ringi ja suhelda sama osakonna kambrites kinnipeetavatega. Arvan, et vaidlustatud sätete mõte on eeskätt välistada lubamatu kriminaalmenetluse mõjutamine. See põhjus tingib ka vajaduse piirata eraelu puutumatuse ja vaba eneseteostuse õigust, mida inimene kasutab muu hulgas teistega suheldes. Kõik võimalikud muud põhjendused oleksid kohased ka süüdimõistetute puhul ning sel juhul peaks süüdimõistetuid hoidma samasugustes oludes kui vahistatuid. Mõlemad vaidlustatud sätted on seadusandja sõnastanud nii, et kaalutlusõigust pole ette nähtud. Neid tuleb rakendada kõigi vahistatute suhtes. Tegemist ei ole pseudoprobleemiga. Eestis tuleb ette, et inimene on vahi all järjest aasta või lausa mitu aastat. Vaidlustatud sätted sunnivad sellist vahistatut viibima kogu päeva ilma mõtestatud tegevuseta nelja seina vahel. Kui selliseks isolatsiooniks puudub sisuliselt vajadus, on tegemist inimese põhiõiguste rikkumisega, mis võib kujutada endast ka Eesti Vabariigi põhiseaduse §-ga 18 keelatud väärikust alandavat kohtlemist. Seega olen jõudnud järeldusele, et vangistusseaduse § 90 lõike 3 esimene lause ja lõige 5 ei ole kooskõlas Eesti Vabariigi põhiseadusega ning vajavad muutmist. Tänan!
Aitäh, austatud õiguskantsler! Teile on ka küsimus. Marika Tuus-Laul, palun!
Aitäh! Austatud härra õiguskantsler! Olen igati nõus, et vahistatul, kes ei ole veel süüdi mõistetud ja keda võib-olla süüdi ei mõistetagi, peaks suhtlusõigus olema. Vähemalt võiks sel juhul kehtida kaalutlusõigus. Kuid komisjonis tekkis väga palju küsimusi hoopis seoses ühe teise probleemiga, mis ei ole otseselt selle ettepanekuga seotud. Väga paljusid inimesi huvitas, miks õiguskantsler ei ole tegelnud küsimusega, kui kaua üldse võib inimest eeluurimise all hoida. On teada juhtumeid, kus see on kestnud isegi viis aastat. See on väga oluline küsimus. Kas oskate mingit nõu anda? Te ütlesite küll, et selle taga on kohtu otsused, aga seaduste järgi käivad ka kohtud. Ehk võiks midagi ümber teha?
Jah, vahistamine riivab isiku põhiõigusi väga tugevalt. Tegu on ju inimestega, kes pole süüdi mõistetud. Seega peaks vahi all viibimine vältama vaid nii kaua, kui see on hädavajalik. Olen kindel, et riigivõim peab tegutsema selle nimel, et hoida vahi all pidamise ajad nii lühikesed kui võimalik. Ma palusin selle kohta andmeid Justiitsministeeriumist. Keskmine vahistamise kestus, nn mediaan kohtueelses menetluses oli 132,5 päeva ehk 4,3 kuud, aritmeetiline keskmine oli 123 päeva ehk 4 kuud. Vastata, kas kõik on vastanud põhiseadusele või mitte, on väga raske. Raske on seda öelda ombudsmanina mingi konkreetse kaasuse puhul, ka on küllaltki keeruline võtta seisukoht, kas peaks üldse olema sätestatud kindel maksimaalne aeg, mille vältel võib isikut vahi all pidada. Kriminaalasjad ja nende menetlemise suurim võimalik kiirus on väga erinevad. Ideaalis peaks ka praegune regulatsioon, mis näeb ette vahi all pidamise põhjendatuse regulaarset kontrolli, suutma vältida inimeste põhjendamatult pikka vahi all hoidmist. Rõhutan, et minul õiguskantslerina on küllaltki keerukas anda hinnanguid vahi all pidamise põhjendatuse kohta. See tuleneb õiguskantsleri seaduse § 25 lõikest 2, mis keelab arvustada kohtuotsuseid. Küll aga saan ma analüüsida konkreetset seadust, kas see vastab põhiseadusele või mitte.
Andres Anvelt, palun!
Aitäh, härra juhataja! Lugupeetud õiguskantsler! Selge on, et praegu kehtiv seadus kõnealusel juhul kaalutlusõigust ette ei näe. Te olete õiguskantslerina kogu seda olukorda analüüsinud. Kas te oskate öelda, kui kaugel võiks olla muudatuste kavandamine, et vahistatute suhtlemisvabaduse piiramine saaks kooskõlla põhiseadusega? Eeluurimisel mingisugused piirangud võivad ju olla vajalikud, aga kui kaugele nendega võiks minna?
Urbo Vaarmann, palun!
Tõesti, ma olen seda analüüsinud. Mõni inimene on olnud vahistatud peaaegu viis aastat. Algprintsiip võiks olla, et piirangute määramisel kehtib kaalutlusõigus. Aga üldiselt ma arvan, et see kõik peaks rohkem olema just Justiitsministeeriumi kaaluda, see on tema ülesanne. Ent ka austatud parlament võib kuidagi seda reguleerida.
Aitäh, lugupeetud juhataja! Lugupeetud õiguskantsler! Mul on küsimus niisuguse olukorra kohta: inimene on kinni peetud 48 tunniks, aga seda on tehtud ilmselgelt selleks, et talle survet avaldada, ja on ka ette näha, et kohus seda ei pikenda. Mis te arvate, kas see on õiguspärane, et politsei seda siiski rakendab?
See on natuke teine teema. Ma peaksin seda eraldi analüüsima.
Austatud õiguskantsler, ma tänan teid! Rohkem küsimusi ei ole. Palun nüüd Riigikogu kõnetooli ettekandeks põhiseaduskomisjoni liikme Rein Langi!
Austatud juhataja! Head kolleegid! Palun vabandust oma natukene koriseva hääle pärast! Minu ülesanne on anda teile ülevaade põhiseaduskomisjonis toimunud arutelust õiguskantsleri ettepaneku nr 24 üle. Komisjon arutas õiguskantsleri ettepanekut oma korralisel istungil esmaspäeval, 20. jaanuaril. Õiguskantsler Indrek Teder rõhutas komisjonile eraldi, et tema ettepanek puudutab vahistatuid ehk isikuid, kes ei ole süüdi mõistetud. Teatavasti põhiseaduse § 22 kohaselt ei tohi kedagi käsitada kuriteos süüdi olevana enne, kui tema kohta on jõustunud süüdimõistev kohtuotsus. Praegu ongi paradoksaalne olukord, kus vangistusseaduse § 90 lõigetes 3 ja 5 on vahistatute kinnipidamise kohta sätestatud karmimad nõuded kui süüdimõistetute kinnipidamise kohta. Õiguskantsler tõi näite, et vahistatud isik peab viibima oma kambris enamasti 23 tundi ja liikuda saab ühe tunni ööpäevas, samas kui süüdimõistetud isik võib ööpäevas liikuda vähemalt neli tundi. Seepeale küsis komisjoni esimees Rait Maruste, kas õiguskantsler näeb vangistusseaduse regulatsioonis veel võimalikke vastuolusid põhiseadusega, mispeale õiguskantsler vastas, et ta on osutanud ka selle seaduse vastuolule põhiseaduse §-dega 11 ja 26. Õiguskantsleri nõunik Indrek-Ivar Määrits täiendas, et vangistusseaduses ettenähtud piirangud on teatud juhtudel kindlasti tarvilikud. Nende piirangute eesmärk on välistada, et vahistatud saavad kriminaalmenetlusse õigusvastaselt sekkuda ja näiteks omavahel kokku leppida, mida menetlejale rääkida. Teatud juhtudel võib vahistatule võrreldes teiste kinnipeetavatega rangema režiimi kohaldamine olla täiesti õigustatud. Kuid kõigi vahistatute puhul ja alati sellist vajadust ei ole. Osa vahistatute puhul ei ole põhjust arvata, et nad hakkavad kriminaalmenetlust mõjutama – seda tulenevalt toimepandud kuriteost, tõendamiseseme asjaoludest või menetluse staadiumist. Näiteks on vaidlus jõudnud juba kassatsiooniastmeni. Praeguse regulatsiooni kohaselt tuleb kõiki vahistatuid hoida ühesugustes tingimustes, kuna kaalutlusõigust ette nähtud ei ole. Komisjoni esimees Rait Maruste sedastas seepeale, et meie ees on kolm probleemi. Esiteks, vahistatud isiku süülisust alles püütakse tõendada, seega peaks vahistatule kui formaalselt süütule isikule kohaldatav režiim teoreetiliselt olema kergem kui süüdimõistetule kohaldatav režiim. Teiseks, vahistatute eraelusse puutuv, näiteks lähedastega kokkusaamine, on üsna kõvasti häiritud. Ja kolmandaks, režiimi määramine ei tohiks olla üheülbaline, vaid kooskõlas menetlusstaadiumi, vahistatu isiku ja kuriteo liigiga, võimaldamaks piirangute rakendamisel suuremat paindlikkust. Siinkõneleja märkis ka komisjonis, et õiguskantsleri ettepanek on täiesti asjakohane. Kehtiva vangistusseaduse koostamisel lähtuti eeldusest, et seadus peab olema üsna lihtne, kuna vangistusseadus on suunatud ka rakendajale ehk vanglateenistusele ja vanglatöötajate võime kinnipeetavate õigustele personaalselt läheneda oli veel seitse-kaheksa aastat tagasi üsna keskpärane. Praeguseks on vanglateenistuse võimekus kardinaalselt paranenud. Kui keegi on kahtlustatuna raskes kuriteos kuueks kuuks vahi alla võetud ja esmased menetlustoimingud on tehtud, siis ei ole mingit mõtet asjaosalist terveks päevaks kambrisse sulgeda. Seega peaks diskretsiooniõigus kindlasti olema ja regulatsiooni võiks vastavalt parandada. Ka Justiitsministeerium on põhimõtteliselt selle lähenemisega nõus ning justiitsministril on hulk mõtteid selle kohta, mida võiks seaduse parandamise käigus lauale tõsta. Komisjon võiks siinkõneleja arvates ka nõustuda õiguskantsleri ettepanekuga viia vangistusseadus põhiseadusega kooskõlla. Sama mõtet toetas komisjoni liige Väino Linde, kuid tema leidis, et õiguskantsleri ettepanekud võiksid tulevikus olla konkreetsemad ja selgemad, siis jõuaksid komisjoni liikmed ettepaneku iga lehekülge põhjalikumalt analüüsida. Õiguskantsler Indrek Teder oli sellega igati nõus. Põhiseaduskomisjon arutas ka seda, kas vahistatu suhtes rakendatava konkreetse kinnipidamisrežiimi peaks otsustama prokurör või kohtunik. Õiguskantsleri arvates peaks seda tegema prokurör. Samal seisukohal oli nõunik Indrek-Ivar Määrits, sest prokurör otsustab juba praegu vanglavälise suhtlemise üle, mis on sisuliselt samaväärne. Rait Maruste sõnas, et kui kohtunik annaks loa hoida isikut vahi all näiteks kaks nädalat ning vastavalt asjaoludele pikendab seda tähtaega, siis peaks kohtunik iga kord hindama ka seda, missugused eeluurimise sammud on tehtud ja milliseid piiranguid oleks vahistatu suhtes vaja edasi rakendada. Tegemist on põhiõiguste piiramisega. Ei tundu õige anda see otsus prokuröri langetada, kuna prokuröril on süüdistusest tulenevad huvid. Selleks, et need huvid oleksid teatud kontrolli all, võiks vahistatule kohaldatava režiimi prokuröri ettepanekul otsustada kohus, kui ta näiteks pikendab isiku vahi all pidamise tähtaega. Deniss Boroditš arvas, et õigus teha ettepanek piiranguid muuta peaks peale prokuröri olema kindlasti ka kaitsjal. Komisjoni esimees leidis, et täiskogu ettekandes võiks komisjoni esindaja märkida ka seda, kes peaks otsustama, milliseid piiranguid rakendada. See eeldaks, et muudetakse praegust praktikat, mille kohaselt kohtunik annab kohe loa isikut vahi all hoida kuni kuus kuud. Ja nii ma siis ütlengi teile, head kolleegid, et minu arvates peaks vahistatu kinnipidamise režiimi otsustaja olema kohus. Põhiseaduskomisjoni nõusolekul tahan ma siin ja praegu vaidlustada ka senise praktika, mille kohaselt kohtunikud rahuldavad kohe kõik prokuröri ettepanekud võtta isik kuueks kuuks vahi alla. Lisaks sellele, et tegu on isikute põhiõiguste põhjendamatu piiramisega, ei ole see mõistlik ka ökonoomilisest aspektist. Seda probleemi tuleks kindlasti analüüsida ja seadustes vajalikud parandused teha. Mida siis põhiseaduskomisjon otsustas? Konsensusega otsustati nõustuda õiguskantsleri ettepanekuga nr 24. Teiseks otsustati konsensusega määrata ettekandjaks põhiseaduskomisjoni liige Rein Lang. Soovin enda ja kogu põhiseaduskomisjoni nimel nii Justiitsministeeriumile kui ka Riigikogu õiguskomisjonile jõudu selle ettepaneku elluviimisel!
Tänan! Teile on ka küsimus. Andres Anvelt, palun!
Aitäh, härra juhataja! Mu küsimus jääb võib-olla natukene väljapoole komisjonis räägitut, aga see kindlasti puudutab seda punkti. Õiguskantsler on kritiseerinud kahte olulist sätet, need on vangistusseaduse § 90 lõike 3 esimene lause ja lõige 5. Lõige 3 on vangistusseaduses juba ammu, see pärineb ajast, kui vanglate võimekus tagada vahistatute põhiseadusjärgne kohtlemine oli väikesem. Lõige 5 on pärit 2009. aastast, kui teie olite justiitsminister. Äkki teil on meeles, mispärast 2009. aastal see põhiseadust riivav säte sisse toodi ja mida te praegu sellest lõikest 5 arvate?
Aus vastus on, et ega ikka ei mäleta küll. See on üks väike detail ja komisjonis see teema päevakorrale ei tõusnud. Küsimus on paljuski selles, kuidas seda § 90 lõiget 5 tõlgendada – kas ainult sõna-sõnalt või võtta ka teised tõlgendamismeetodid arsenali.
Hea ettekandja, ma tänan teid! Rohkem küsimusi ei ole. Palun ettekandeks Riigikogu kõnetooli õiguskomisjoni esimehe Marko Pomerantsi!
Tere päevast, lugupeetud eesistuja! Head kolleegid! Peale kaht ettekannet, mida te olete juba kuulanud, mul väga palju lisada ei ole. Inimesed, kes osalesid õiguskomisjoni arutelus, on muidugi natuke teised, see on mõistetav. Meie 20. jaanuari koosolekul tutvustas oma ettepanekut õiguskantsler Indrek Teder isiklikult, kohal oli ka Indrek-Ivar Määrits tema kantseleist. Kõik, kes on saalis, on ettepanekut juba kuulnud, ja kõik, kes uurivad stenogramme, saavad asja sisust ülevaate siis, kui loevad, mida on täna siin rääkinud Indrek Teder ja meie kolleeg Rein Lang. Meie arutelu oli laias laastus kokkuvõtlikult sama. Õiguskomisjonis tuli ka jutuks sellesse konkreetsesse kaasusesse mõneti mittepuutuv küsimus vahistamistähtaegade kohta. Ma võin teid informeerida, et peale seda, kui Justiitsministeeriumi ettevõtmisel on karistusseadustiku eelnõu kallal suur töö ära tehtud ja see seadustik on jõudnud meie menetlusse – järgmisel nädalal on meil plaanis esimene lugemine –, on ministeerium ette võtnud järgmise töö, mida alustati üle aasta tagasi, kui justiitsminister oli veel Kristen Michal. See on kriminaalmenetluse seadustiku probleemidega seonduv arutelu. Kindlasti on vahistamistähtajad, vahistamisalused ja üldse vahistamisega seonduv selle debati teema, nii et küllap sellega siis eraldi tegeletakse. Aga iga kingsepp peab jääma oma liistude juurde. Natukene võib-olla veel laiemalt. Rein Lang rääkis, et põhiseaduskomisjonis arutati, kes peaks olema piirangute kehtestaja, kas kohus või prokurör. Arvan, et kui seda vangistusseaduse § 90 lõike 3 esimest lauset või lõiget 5 timmima hakata, siis on mõistlik vaadata otsa ka kriminaalmenetluse seadustiku §-le 1431, kus on kirjas vabastuspiiranguga isikule kohaldatavad lisapiirangud. Seal sätestatakse, et neid piiranguid võib kehtestada kohus või prokuratuur, ja on ka teatud piirangute loetelu. Selles paragrahvis ilmselt saaks täpsemalt teatud õiguste piiramist sätestada. Nagu te juba aimate, jõudis õiguskomisjon arutelu tulemusena samasugusele järeldusele kui põhiseaduskomisjon ja nõustus õiguskantsleri ettepanekuga. Aeg annab arutust, kuidas me selle ettepaneku realiseerime ja põhiseaduspärase seadusmuudatuse teeme. Aitäh!
Aitäh, hea ettekandja! Teile on vähemalt üks küsimus. Mihhail Stalnuhhin, palun!
Aitäh, härra juhataja! Lugupeetud ettekandja! Minu teada on Strasbourgi inimõiguste kohtus menetlusse võetud vähemalt üks juhtum, mis pärineb Eestist ja on seotud inimõiguste rikkumisega vahistamise korral. Kas teie komisjon võiks tunda huvi selle Strasbourgis menetluses oleva küsimuse põhjendatuse vastu ja vastuse vastu, mille Strasbourgi kohus andis? Millega kohus põhjendas, et ta võttis selle juhtumi menetlusse? Sellest võiks tõenäoliselt teie töös tolku olla, kui te hakkate seadussätteid parandama. Kas te arvestate sellega?
Aitüma! Ma saan aru, et teil on silme ees selge pilt, millest käib jutt. Me saame teiega sellest rääkida ja arutada, kuidas see meie tööle võiks kaasa aidata.
Jaak Allik, palun!
Lugupeetud ettekandja! Te ütlesite, et aeg annab arutust. Aga milline on teie komisjoni praktika sellistel juhtumitel, kui komisjon nõustub õiguskantsleri ettepanekuga? Kas te ise komisjonis valmistate ette seadusmuudatuse või ootate, et see tuleb Justiitsministeeriumilt?
Variandid võivad olla erinevad. Aga kindlasti peaks seadust muutma koostöös Justiitsministeeriumiga, see on hästi mõistlik.
Hea ettekandja, aitäh teile! Rohkem küsimusi ei ole. Kas Riigikogu liikmed soovivad avada läbirääkimisi? Läbirääkimisi avada ei soovita. Võime minna õiguskantsleri ettepaneku hääletamise ettevalmistuse juurde. Head ametikaaslased, panen hääletusele õiguskantsleri ettepaneku. Kes on õiguskantsleri ettepaneku poolt? Palun võtta seisukoht ja hääletada! Poolt hääletas 63 Riigikogu liiget, vastuolijaid ega erapooletuid ei ole. Õiguskantsleri ettepanek leidis toetust. Kuna Riigikogu toetas õiguskantsleri ettepanekut, teen vastavalt Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse §-le 152 õiguskomisjonile ülesandeks algatada eelnõu vangistusseaduse kooskõlla viimiseks Eesti Vabariigi põhiseadusega. Head ametikaaslased, meie ainsa päevakorrapunkti käsitlemine on lõppenud ja tänane istung samuti. Ma tänan teid ja soovin teile jõudu teie töös! Istungi lõpp kell 10.30.