Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam 62. izredno sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi drugega odstavka 20. člena, drugega odstavka 58. člena, drugega odstavka 60. člena ter 93.a člena Poslovnika Državnega zbora in na podlagi odločitve Kolegija predsednika Državnega zbora, sprejete na 95. seji 19. 2. 2021. Obveščen sem, da se današnje seje ne moreta udeležiti naslednji poslanki in poslanci: Nataša Sukič do 16.30, Tina Heferle od 14.30 do 16. ure, Igor Zorčič do 16.30, Primož Siter, mag. Branislav Rajić do 18. ure, Matjaž Nemec do 16. ure, Jani Prednik do 15. ure ter Marko Koprivc do 15. ure. Do roka, ki ga je na podlagi tretjega odstavka 93.a člena Poslovnika Državnega zbora določil Kolegij, je sodelovanje na seji izven sedeža Državnega zbora z uporabo aplikacije za sejo na daljavo najavil poslanec dr. Matej Tašner Vatovec. Na sejo so bili vabljeni predsednik Vlade Ivan Janez Janša, kandidat za ministra Janez Poklukar ter predstavniki Vlade. Vse prisotne lepo pozdravljam! V skladu z drugim in četrtim odstavkom 93.a člena Poslovnika Državnega zbora dnevni red seje Državnega zbora na daljavo določi Kolegij predsednika Državnega zbora s sklicem, zato o njem ne bomo glasovali. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA – PREDLOG KANDIDATA ZA MINISTRA ZA ZDRAVJE. Predsednik Vlade Ivan Janez Janša je Državnemu zboru na podlagi prvega odstavka 112. člena Ustave Republike Slovenije ter 229. in 234. člena Poslovnika Državnega zbora predlagal, da za ministra za zdravje imenuje Janeza Poklukarja. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predsedniku Vlade Ivanu Janezu Janši. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani visoki zbor! Za novega ministra za zdravje v Vladi Republike Slovenije predlagamo gospoda Janeza Poklukarja. Janez Poklukar je zaključil študij medicine na Medicinski fakulteti v Ljubljani. Njegovo prvo delovno mesto je bila Splošna bolnišnica Jesenice. Tam je v začetku leta 2013 postal tudi predstojnik Oddelka za interno medicino, kjer je bil odgovoren za organizacijsko, strokovno pa tudi poslovno vodenje oddelka. Že leto kasneje je postal vršilec dolžnosti in pozneje tudi direktor Splošne bolnišnice Jesenice. To bolnišnico je uspešno vodil vse do julija leta 2019. V tem času pa je uspešno zaključil tudi njeno sanacijo. Avgusta leta 2019 je prevzel vodenje Univerzitetnega kliničnega centra v Ljubljani, to je naše največje zdravstvene ustanove. Tam se je soočil z zahtevnimi finančnimi zapleti in na sploh zahtevnim finančnim položajem bolnišnice, sanacijskimi postopki. Vzel jih je kot izzive. Tem izzivom so bili dodani tudi novi, ki so bili posledica naraščajoče epidemije koronavirusa. Pod vodstvom Janeza Poklukarja je Univerzitetni klinični center z dobro organizacijo, sodelovanjem pa tudi s poznavanjem problematike uspešno omogočil zdravljenje največjemu delu obolelih za covidom v celotni državi in v desetih dneh je vodstvo Univerzitetnega kliničnega centra pod njegovim vodstvom uspelo zaključiti tudi obnovo prostorov oziroma dogradnjo prostorov, ki so se prej dograjevali že 12 let, in te prostore tudi v najbolj kritičnih trenutkih predati v uporabo. Gospod Janez Poklukar je pri svojem delu postavil visoke standarde ter izkazal visoke vodstvene in strokovno kompetence, prav tako pa tudi odlično poznavanje slovenskega zdravstvenega sistema, njegove prednosti pa tudi pomanjkljivosti. Podrobneje se je kandidat predstavil na dolgem hearingu v delovnem telesu Državnega zbora, kjer je odgovarjal na številna vprašanja. Izzivi, ki so pred njim, so veliki in zelo zahtevni. Na tem mestu se mu tudi zahvaljujem, da je te izzive sprejel. Zahvaljujem se tudi vam, ker ste mu na matičnem delovnem telesu namenili veliko podporo. O izzivih, ki njega, vlado pa tudi vse skupaj čakajo v nadaljevanju boja z epidemijo, pa nekaj več v nadaljevanju. Hvala lepa.
Hvala lepa. V skladu z 230. členom Poslovnika Državnega zbora se je kandidat 17. februarja 2021 predstavil na seji Odbora za zdravstvo ter odgovarjal na vprašanja članic in članov odbora. Poročilo in mnenje odbora ste prejeli. Iz slednjega izhaja, da je bila predstavitev predlaganega kandidata ustrezna. Poročilo Odbora za zdravstvo bo predstavil predsednica Anja Bah Žibert. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Kot rečeno, je predsednik vlade Janez Janša predsedniku Državnega zbora Igorju Zorčiču 12. 2. 2021 posredoval predlog, s katerim je kot kandidata za ministra za zdravje predlagal Janeza Poklukarja. Janez Poklukar se je tako predstavil na Odboru za zdravstvo in odgovarjal na zastavljena vprašanja prisotnih poslank in poslancev. Predlagani kandidat je v uvodni predstavitvi poudaril, da bi bil sicer raje v ambulanti, vendar pa meni, da lahko na ministrskem položaju naredi še več za ljudi. Predstavil je svojo karierno pot in dejal, da se zaveda, da prihaja v najtežjih trenutkih slovenskega zdravstva. Zadnja leta so bila za izvajalca na področju zdravstva finančno težka, soočeni so bili z velikim pomanjkanjem kadra, vlaganja v infrastrukturo praktično ni bilo. Dnevno dogajanje pa zadnje leto narekuje še epidemija covid-19. Poudaril je, da mora zdravstvo temeljiti na močnem primarnem nivoju, zato je treba še naprej krepiti zdravstvene domove in njihove programe, referenčne ambulante in centre zdravja ter zagotavljati dodatne ukrepe na področju promocije zdravja. Preventiva morebiti po njegovem mnenju dostopna vsem. Kot največji zdravstveni težavi je izpostavil starajočo se družbo in življenjski slog, zaradi katerega so v porastu srčno-žilne bolezni in rak. Prav zaradi prepočasnega odzivanje na staranje prebivalstva so se naši domovi za starejše spremenili v negovalne bolnišnice, ki pa ne dosegajo zadostnih standardov, zato bo treba na novo postaviti mrežo in koncept. Zaustaviti bo treba trend odhodov kadrov, zlasti medicinskih sester. Kadre v zdravstvu je treba načrtovati, za kar je treba imeti dolgoročno strategijo. Za primere kritičnih situacij moramo poenostaviti postopke tako imenovanega uvoza kadrov iz tujine. Poleg izboljšanja plač je za zdravstvene delavce treba vzpostaviti primerne delovne pogoje in jim omogočiti karierni razvoj. Poudaril je, da morajo biti javne zdravstvene službe jasno razmejene od zasebne dejavnosti. Koncesionarje na primarni in sekundarni ravni je treba vključiti v neprekinjeno zdravstveno varstvo. Poleg tega mora Agencija za kakovost v zdravstvu biti ena od prioritet Ministrstva za zdravje. Glede skrajševanja čakalnih vrst meni, da je treba odpraviti administrativne ovire pri napotnicah oziroma čakalnih seznamih, krepiti preventivo in uvesti prekomerno napotovanje na zdravstvene preglede. Sedanji sistem financiranja zdravstva ni vzdržen. Potrebe po zdravstvenih storitvah bodo vse večje, zato bo treba zagotoviti dodatne vire financiranja, tudi sredstva iz proračuna, definirati, kaj spada v osnovno zavarovanje in kaj dodatno, ter razmisliti o preoblikovanju dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Pomemben del zakonodaje, ki jo je treba spremeniti, je po njegovem mnenju zakon o dolgotrajni oskrbi. V večji meri je treba izkoristiti dostopne tehnologije, in sicer telemedicino, nadgraditi je treba elektronski zdravstveni karton in povezati informacijske sisteme različnih zdravstvenih izvajalcev. Glede epidemije, ki je zadnje leto občutno zaznamovala življenje vseh, je mnenja, da sta še naprej potrebna velika previdnost pri sproščanju ukrepov ter nadaljnja solidarnost med ljudmi, saj virus ne izbira. Ob tem se je zahvalil zaposlenim v zdravstvu za trud in opravljeno delo ter pozval vse, da še naprej spoštujemo ukrepe, da se bomo lahko ob zadostni precepljenosti v doglednem času vrnili v normalno življenje. Na skoraj 8-urni seji je predlagani kandidat na vsa postavljena vprašanja podal resnično izčrpne odgovore ter pri tem prisotne seznanil s svojimi stališči, pogledi in mnenji kot tudi s predlogi za ukrepanje na posameznih področjih delovanja v okviru ministrstva in širše. Po končani predstavitvi je odbor sprejel mnenje, da je predstavitev Janeza Poklukarja kot kandidata za ministra za zdravje ustrezna.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavil Jožef Horvat. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani predsednik vlade, spoštovani kandidat za ministra za zdravje gospod Janez Poklukar, drage kolegice in kolegi! Predlog predsednika vlade, ki za ministra za zdravje predlaga gospoda Janeza Poklukarja, je Nova Slovenija na matičnem delovnem telesu podprla. Enako bomo poslanci Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati storili tudi na tej seji Državnega zbora. Razlogov je veliko in so slovenski javnosti že poznani, zato vseh ne bom ponavljal. Kandidata odlikujejo vrednote, ki jih živi. Veseli nas, da je dostojanstvo vsakega človeka ena od njegovih najpomembnejših vrednot. Ima kolegialen, spoštljiv odnos do svojih sodelavcev, pri svojem dosedanjem delu pa se je pokazal kot odličen krizni manager. Kolegice in kolegi, praksa je, da poslanske skupine ob imenovanju ministra za zdravje predstavijo, soočimo svoje poglede na razvoj zdravstvenega sistema. Naj bo to dovoljeno čisto na kratko tudi meni. Zdravje je velika vrednota družbe. Posameznik je v središču zdravstvenega sistema in je odgovoren za zdrav način svojega življenja oziroma zdrav življenjski slog. Mi se zavzemamo za dvig zdravstvene ravni naših državljanov. Osnovna zdravstvena oskrba in preventivni ukrepi morajo biti dostopni vsem državljanom v času, ko jih potrebujejo, in ne smejo biti zgolj pravica na papirju. Zdravje namreč ne sme biti vprašanje prihodka. Nikogar, ki potrebuje pomoč, ne bomo pustili samega. Družba mora zaradi solidarnosti poskrbeti za bolne, invalide in vse, ki potrebujejo oskrbo. Obstoječi zdravstveni sistem ne odgovarja več potrebam sodobne družbe tako na organizacijski ravni kot tudi glede načina financiranja, zato ga je treba posodobiti. Zavedamo se, da je to projekt celotne slovenske politike, časovno pa gotovo sega čez en mandat. Zagovarjamo javni zdravstveni sistem, ki temelji na solidarnosti in preglednosti, in omogočamo razvoj tudi zasebnega zdravstva. Zavračamo zastareli model monopolnega obveznega zdravstvenega zavarovanja, kjer se denar zavarovancev plansko razporeja izvajalcem zdravstvenih storitev. Podpiramo regulirano konkurenčnost na vseh področjih zdravstvenega sistema. Sodoben koncept zdravstvenega varstva na temelju kakovosti in varnosti za uporabnike zdravstvenega sistema postavlja v ospredje zdravje in izpodriva bolezen kot izhodišče. Za merilo naj sistemu zdravstvenega varstva služijo evropski standardi in evropsko primerljivi zdravstveni sistemi. Zagovarjamo široko in enakomerno dostopno mrežo primarnega zdravstva, s prosto izbiro zdravnika oziroma izvajalca zdravstvenih storitev. Mreža bolnišnic naj bo organizirana gospodarno in stroškovno racionalno. Zagovarjamo preglednost porabe javnih sredstev v zdravstvu. Da bomo lahko tudi v prihodnosti zaposlili usposobljen kader, moramo izboljšati privlačnost poklica negovalnega in drugega zdravstvenega osebja. Ljudje, ki skrbijo za druge, si zaslužijo, da jih cenimo in njihovo delo tudi ustrezno vrednotimo. Podpiramo vlaganje zasebnikov v zdravstveno infrastrukturo, ki na ta način znižuje materialne stroške države, omogoča večjo in kakovostnejšo ponudbo storitev, krajše čakalne vrste ter enakomernejšo dostopnost. Ločiti moramo med delom koncesionarjev v javni službi in delom čistih zasebnikov brez koncesije, ki omogočajo samoplačniške in nadstandardne zdravstvene storitve. Digitalizacija odpira neslutene možnosti na področju zdravstva, tako v preventivi, kot pri zdravljenju. Prinaša kakovostno izmenjavo uporabnih zdravstvenih podatkov in povezuje različne ustanove ter medicinsko stroko pri celoviti obravnavi in kakovostnemu zdravljenju. Pojavljajo se nove oblike zdravljenja tudi s pomočjo sodobne tehnologije. Inovacije želimo izkoristiti tako, da bomo okrepili odgovornost, sodelovanje in preprečili zlorabe. Posameznik mora imeti vedno nadzor nad svojimi zdravstvenimi podatki. Etika na področju biogenetike in v zdravstvu je ključna. Uveljavljati je treba svobodno možnost ugovora vesti na različnih področjih zdravstva in farmacije. Slovenija zamuja z uvedbo sodobnega sistema dolgotrajne oskrbe. Nujna je vzpostavitev zavarovanja in učinkovite mreže ustanov za dolgotrajno oskrbo. V ta namen je potrebno zagotoviti javna sredstva in jih dopolniti z zasebnimi. Pri tem je treba slediti sodobnim trendom oskrbe starejših, ki ni omejeno zgolj na institucionalno oskrbo. Na koncu bi se rad gospodu Janezu Poklukarju zahvalil, iskreno zahvalil za njegovo dosedanje veliko opravljeno delo. Vso srečo, gospod Poklukar, kmalu minister za zdravje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil Vojko Starović. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani predsednik vlade! Zdravje je univerzalna vrednota, človekova pravica ter najpomembnejši del blaginje vsakega posameznika. Če se tega doslej nismo zavedali, smo brez dvoma to spoznali v preteklem letu. Epidemija covida-19 je naša dosedanja prepričanja in način življenja dodobra pretresla, vrednoto kolektivnega zdravja pa postavila na pravo mesto. Ni države, ki ne bi zavoljo zdravstvenega varstva korenito posegla v naša življenja in kot prvo prioriteto postavila boj zoper trdovratni virus. Najpogosteje uporabljena beseda zadnje čase je najbrž covid-19, ki je prizadel prav vse. Še posebej zdravstvo, ki je imelo na žalost precejšnje težave že pred tem. V epidemiji so se te težave le povečale. Trenutna situacija v zdravstvu je težka, zlasti glede dostopnosti do zdravstvenih storitev, kar je ena od kritičnih točk našega zdravstvenega sistema. Čakalne vrste so enormne. Covid kriza je dodatno razgalila vse pomanjkljivosti trenutnega zdravstvenega sistema. Mnogi bolniki v obravnavo sploh ne stopajo. Število onkoloških diagnoz se je kot posledica neobravnave drastično zmanjšalo. Žal to ne pomeni, da je manj bolnikov z rakom, temveč da veliko obolelih ni odkritih, kar bistveno poslabša možnosti za njihovo ozdravitev. Kandidat za ministra je pred časom dejal, da nas čaka obdobje, polno nemogočih preprek. S tem se strinjamo tudi sami in se obenem sprašujemo, po kateri poti bo šla Slovenija, po kateri poti bo šel naš zdravstveni sistem. Ali po poti učinkovitega javnega zdravstva, ki bo dostopno vsem pod enakimi pogoji, ne glede na epidemijo? Ali po poti postopne privatizacije, katere nastavki so že postavljeni v nacionalnem razpisu za skrajševanje čakalnih vrst, ki predvideva financiranje vseh zdravstvenih izvajalcev, tudi zasebnikov iz našega skupnega denarja, brez kakršnihkoli meril in omejitev? Za SAB je smer več kot jasna, to je učinkovito javno zdravstvo. Zato smo bili zelo veseli besed gospoda Poklukarja, ki je na Odboru za zdravstvo dejal, da nasprotuje privatizaciji javnega zdravstva in da je za zdravstvo treba jasno postaviti meje in da je dvoživkam v zdravstvu odklenkalo. Tega smo veseli, nismo pa prepričani, da mu bo v tej vladni koaliciji to dopuščeno in da bo v tem tudi uspel. V SAB upamo, da bo spoštovani kandidat naše zdravstvo popeljal po pravi poti, po poti dostopnosti, kakovosti in zdravstvene blaginje. Z znanjem, izkušnjami kot zdravnik, kot direktor najprej jeseniške splošne bolnišnice in sedaj UKC ima ustrezne predispozicije za uspešno vodenje in krmarjenje med vetrovi različnih smeri, katerih tarča je naše zdravstvo. Mnoge stvari se na zdravstvenem ministrstvu leta in leta niso premaknile. Problemi, kot je na primer dolgotrajna oskrba, so se le kopičili. Naloga ni lahka. Novega ministra čaka očiščenje okostnjakov, mirjenje strasti pri usklajevanju različnih interesov in še novi izzivi. Ob tem bo moral prisluhniti tudi državljanom, stroki in politiki ter jasno opredeliti prioritete. V SAB v kandidata za novega ministra polagamo velike upe, da bo našel hitre in učinkovite rešitve, ki bodo zdravnikom in zdravstvenim delavcem prinesle ustrezno organizacijsko, kadrovsko in plačno politiko, državljankam in državljanom pa učinkovito javno zdravstvo, dostopno vsem pod enakimi pogoji. Spoštovani kandidat se je v preteklosti že izkazal kot dober menedžer v zdravstvu. Upamo, da nas kot dvajseti minister za zdravje Republike Slovenije ne bo razočaral. V Poslanski skupini SAB predlogu kandidata za ministra za zdravje ne bomo nasprotovali. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Branko Simonovič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim.! Danes bomo odločali o imenovanju kandidata za ministra za zdravje in več kot očitno je, da ga ob potrditvi čaka težka naloga, in to v časovno omejenem okviru. Ker je kandidat Janez Poklukar v preteklosti pokazal, da je sposoben menedžer, od njega tudi v novi vlogi pričakujemo veliko. Pričakujemo konkretne rešitve, in to v času, ki je za zdravstvo pravzaprav najtežji doslej. Pričakujemo konkretne korake, ki bodo pripomogli k temu, da bodo državljani enakopravno dostopali do javnega zdravstva, brez predolgih čakalnih dob. Pričakujemo kvalitetne storitve, ki bodo vključene v košarico obveznega zdravstvenega zavarovanja. Skratka, pričakujemo učinkovito delovanje našega javnega zdravstvenega sistema, s katerim bodo zadovoljni tako uporabniki kot zdravstveni delavci. V Poslanski skupini Desus smo ocenili, da je bila predstavitev gospoda Janeza Poklukarja na matičnem delovnem telesu ustrezna. Odgovoril je na vsa ključna vprašanja, seveda pa so Desus, kot upokojensko stranko, še posebej zanimale teme, ki se nanašajo na pereče probleme starejše populacije. Veseli nas, da je gospod Poklukar med ključnimi temami, ki zahtevajo takojšnjo proaktivno delovanje, prepoznal tudi dolgotrajno oskrbo. Za ureditev tega področja, se v Desusu zavzemamo že leta. Ocenjujemo, da kandidat prepozna tudi vse druge ključne teme, ki tarejo zdravstveni sistem in posledično uporabnike, na primer zagotovitev zadostnega števila zdravnikov na primarni ravni. Zelo konkretna in življenjska je namreč težava državljana, ki zboli, nato pa ugotovi, da je ostal brez osebnega zdravnika. Do takih situacij enostavno ne bi smelo prihajati. Cilj, ki ga zasledujemo in smo ga vsi nekako prepoznali, je univerzalno široko dostopno javno zdravstvo. To je naše izhodišče, tudi ko govorimo o preoblikovanju dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Dejstvo je, da bo moralo biti zdravstvu v prihodnje namenjenih več sredstev, od ministra za zdravja pa se bo pričakovalo, da poišče rešitve tudi znotraj v smislu racionalizacije. Poslanci Desusa predlaganega kandidata za novega ministra za zdravje doktorja Janeza Poklukarja podpiramo. Želimo mu, da bo kos nalogam, ki si jih je zadal, ter da bo upravičil zaupanje in zastopal interese javnega in dostopnega zdravstva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni vsi skupaj! Kar takoj na začetku bom povedal, da bomo mi kandidata gospoda Janeza Poklukarja podprli. Je razumljivo. Čaka ga pa ogromno dela. Zato jaz ne bom govoril o tistih klasičnih zadevah, o katerih so kolegi že govorili in še bodo, ampak se bom obrnil na konkretne probleme. Eden od teh problemov je, da na račun tujih delavcev, teh, ki prihajajo v Slovenijo in delajo po Evropi, se iz Slovenije vsak mesec odnašajo cele škatle zdravil, ki jih seveda plača slovenski proračun. Problem so recimo zdravstveni domovi, zato bi bil smiseln predlog, da zdravstveni domovi kot stavbe ostanejo v lasti občine, vendar glede na to, da zaposlene v teh zdravstvenih domovih plačuje Ministrstvo za zdravje, mislim, da mora imeti ministrstvo kompetenco nad tem, koga zaposli za šefa zdravstvenega doma, kdo so tisti, ki jih pripelje ta šef v svojo enoto in kako delajo. Ne morejo neki župani z medicinsko neizobrazbo oziroma neizobraženi določati, kdo bo direktor zdravstvenega doma in kdo bodo njegovi podrejeni. Potem se pa dogaja tako kot v Zdravstvenem domu Kočevje, kjer imamo vse zblojeno. Kadre izbira župan, slovenski kadri odhajajo, prihajajo sami tuji kadri, ki povečini tudi slovenskega jezika ne znajo. To čaka ministra, da bo uredil. Tudi to. Zakaj imajo nekateri pri zdravnikih prednosti? Kot primer lahko navedem, da Cigani pridejo mimo vrste do vsakega zdravnika. Če pogledamo tiste priseljence albanske narodnosti, Šiptarje, ne Albance, enostavno hodijo v ambulante v gručah, medtem ko se Slovenci morajo držati predpisov, ko sme, recimo, z otrokom samo en starš v ordinacijo. Tudi tukaj je treba nekaj narediti. Zakaj imamo mi v zdravstvenih domovih, v marsikaterem zdravstvenem domu, navodila v albanskem jeziku, kaj naj delajo ti ljudje in kako naj izpeljejo zadeve, ko pa za Slovence v bistvu zelo malo skrbimo in nam je v veliki meri malo mar, ali se naši ljudje znajdejo ali ne? Problem so seveda tudi koncesije. Koncesija je zadeva, ki ne obremenjuje javnega zdravstva, ampak je v pomoč javnemu zdravstvu. Zato mislim, da je tudi tukaj treba nekaj narediti. Tistim, ki pa ne vedo, kaj koncesija pomeni, pa je treba razsvetliti obzorje in jim pojasniti, za kaj gre pri stvari. Kajti vsi želimo imeti dobro zdravstvo, da ne čakamo v vrstah, in ravno s podelitvijo koncesij se te vrste lahko bistveno skrajšajo in zmanjšajo. Problematike je veliko. Imajo jo zobozdravniki, imajo jo okulisti, imajo jo ortopedi in še kdo. Tudi investicije v določeno infrastrukturo v zdravstvu morajo biti urejene na ta način, da ne bodo nekatere združbe služile ogromne denarje, seveda vse skupaj bomo plačevali mi. In ko poskušamo najti, kdo je krivec za vse skupaj, tega krivca ni. Še nihče, no, izjema so bili zdaj tile štirje zdravniki, ampak tistih, ki so pa milijone prigrabili, se pa ne dotakne nihče. Ti ljudje nameravajo še naprej na debelo služiti na račun slovenskih davkoplačevalcev. Jaz mislim, da bi tukaj moral minister ustanoviti eno ekipo, ki bo za celo Slovenijo urejala skupne nakupe, predvsem pa z ministrstva zmetati ven tiste neuporabne kadre, ki tam svetijo že od leta 1992 ali pa mogoče malo kasneje in so povezani z raznimi klikami, ki jim dovoljujejo tudi kakšne evre, da padejo v privatne žepe. Urediti je treba tudi razmere na medicinski fakulteti, čeprav to ni direktna naloga ministra za zdravje. Ampak skupaj z ministrico za izobraževanje je treba tam narediti tudi eno revitalizacijo, tudi revitalizacijo študija, da bo študij na naši medicinski fakulteti bolj primerljiv z zahodnimi fakultetam, ki nas zelo prehitevajo. Žal nas prehiteva tudi beograjska fakulteta in pa beograjska VMA, kar še posebej lahko boli naše ljudi tukaj. Konec koncev klinični center je bil nekoč špica v tem delu Evrope, danes capljamo zadaj z aparaturami, ki so stare in že zmatrane, bi tako rekel. Tudi tukaj je treba nekaj narediti. Potrebna je še cela vrsta stvari. Ne morem vsega tukaj naštevati, ampak mislim, da bo minister, ko bo izvoljen, kaj kmalu dobil od nas iz Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke kakšno poslansko vprašanje, na katerega pa ne samo, da želimo, da dobimo odgovor, ampak da se bodo določene zadeve tudi izpeljale, popravile in porihtale. Je pa še nekaj. Za uspešen začetek dela bom pa ministru, potem ko bo prisegel, podaril eno anonimko, ki sem jo dobil pred dnevi, naj si jo prebere in naj bo pripravljen, da bo takih anonimk še kar nekaj. Iz katerih logov pa mislim, da ni treba nikomur praviti in razlagati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Italijanske in madžarske narodne skupnosti bo predstavil Ferenc Horvat. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod predsednik Vlade, spoštovani kandidat za ministra, spoštovane kolegice in kolegi! Tisztet Hölgyeim és Uraim, szeretettel köszöntöm Önöket! Un cordiale saluto a tutti! Naše zdravstvo se spopada z mnogimi težavami in izzivi. Verjetno ni slučajno, da v tem mandatu potrjujemo že četrtega ministrskega kandidata. Epidemija covida-19 pa je na tem pomembnem področju naše skupnosti napake še bolj izostrila ter nas postavila pred nove izzive, velike preizkušnje. Tudi zato je Janez Poklukar, kandidat za ministra, postavljen pred zahtevno nalogo. V Poslanski skupini italijanske in madžarske narodne skupnosti verjamemo, da bo tej nalogi kos, saj se je gospod Poklukar s svojim dosedanjim delom na tem področju že izkazal in verjamemo, da bo s svojimi bogatimi izkušnjami in znanjem uspel na področju zdravstva izboljšati trenutno stanje in uvesti prepotrebno reformo zdravstvenega sistema. Zavedamo se, da se bo bodoči minister moral soočati z mnogimi zadevami. Eden od glavnih problemov je, da v celotnem sistemu javnega zdravstva primanjkuje zdravnikov in drugih zdravstvenih delavcev, zato pozdravljava odločitev vlade za povečanje števila vpisnih mest na medicinskih fakultetah v prihodnjem študijskem letu. Upamo, da se bo ta trend nadaljeval tudi v prihodnosti. Hkrati pozivamo k ustvarjanju vseh potrebnih pogojev, da mladi zdravniki specialisti in ostali zdravstveni delavci po končanem izobraževanju in specializaciji ostanejo v našem javnem zdravstvu. Mladim, ki se zaposlujejo, pa ne samo v zdravstvu, bi bilo treba ponuditi primerne pogoje za delo in življenje, da se namesto odhoda v tujino odločijo za življenje in delo v Sloveniji. Opozoriti bi želel še na pravico bolnikov do prevoza z reševalnimi vozili do oddaljenih bolnišnic. Ta zadeva se vleče že kar nekaj časa. Pričakujemo, da bo Ministrstvo za zdravje končno uslišalo prošnje pomurskih in drugih bolnikov in se bo ta pravico jasno zapisala v zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. S sedanjo zakonodajo smo namreč tisti, ki živimo na podeželju, oddaljeni od zdravstvenih centrov, prikrajšani, zato mnogim predvsem starejšim ni omogočena primerna zdravstvena oskrba, kar v 21. stoletju v Sloveniji ne bi smeli dovoliti. V Poslanski skupini italijanske in madžarske narodne skupnosti si prizadevamo, da pripadniki avtohtone italijanske in madžarske narodne skupnosti pri uveljavljanju vseh zdravstvenih storitev v zdravstvenih ustanovah na območju, v katerih živita avtohtoni narodni skupnosti kakor tudi v Splošni bolnišnici Murska Sobota, ki sicer leži izven narodnostno mešanega območja, prebivalci narodnostno mešanega ozemlja pa nanje gravitirajo, da lahko uporabljajo svoj materni jezik. Pri tem pričakujemo podporo ministra, da bo pripadnikom obeh avtohtonih narodnih skupnosti ta pravica, ki je z ustavo dana, tudi zagotovljena. Spoštovani Janez Poklukar, želim vam veliko elana, poguma in sreče pri vašem delu. Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa za ponovno besedo. Če lahko kdo uredi zdravstvo, je to Janez Poklukar. Če si bo kdo izbral dobro ekipo, ki ji bo lahko zaupal, in verjamem, da bo on to storil, bo to še ena uspešna zgodba. To je človek, ki zagovarja javno zdravstvo. To je človek, ki do potankosti pozna sistem. To niso besede katerega od politikov, temveč besede njegovega mentorja in nekdanjega sodelavca iz jeseniške bolnišnice Igorja Rusa, izrečene ob najavi Poklukarjeve kandidature za ministra. Zdenka Čebašek Travnik, ko je bila še v vlogi predsednice Zdravniške zbornice, je dejala, da je njegovo dobro poznavanje zdravstvenega sistema zelo pomembno za to odgovorno funkcijo. Vsi se moramo zavedati, da bo njegov mandat krajši in vsaj v prvih mesecih usmerjen v ukrepe, povezane z epidemijo. Čaka ga težka naloga zagotoviti boljšo funkcionalnost ministrstva na vseh njegovih delih. Tudi v Združenju zdravstvenih zavodov Slovenije izpostavljajo Poklukarjevo dobro poznavanje slovenskega zdravstvenega sistema. Za seboj pušča uspešno zgodbo tako na Jesenicah kot v UKC Ljubljana. Poleg vsega premore tudi pogum, da je v teh težkih razmerah pripravljen sprejeti tako zahteven izziv, je zapisal predsednik združenja Marjan Pintar. Pozitivni signali ob kandidaturi Poklukarja za ministra za zdravje so prišli tudi iz Zbornice zdravstvene in babiške nege − Zveze strokovnih društev medicinskih sester, babic in zdravstvenih tehnikov. Monika Ažman, predsednica omenjene zbornice, je poleg njegovega dobrega poznavanja zdravstvenega sistema izpostavila tudi njegovo dobro poznavanje zdravstvene in babiške nege. Sicer pa pri govoru o sposobnostih Janeza Poklukarja in njegovi primernosti za ministra ne gre le za besede. Gre za dejanja, rezultirana v uspešnih zgodbah. Leta 2014 je postal vršilec dolžnosti in kasneje direktor Splošne bolnišnice Jesenice, ki jo ni le uspešno vodil, ampak mu je tudi uspelo zaključiti njeno sanacijo. Takrat je med drugim dejal: »Tolerance do korupcije ni.« Leta 2019 je prevzel vodenje UKC Ljubljana. Na tem mestu se je soočil tako z zahtevnim finančnim položajem bolnišnice, sanacijskimi postopki kot z izzivi z naraščajočo epidemijo, virusom covida-19. Dobra organizacija, poznavanje problematike in sodelovanje so bili ključni za uspešno soočenje z vsemi zahtevnimi pogoji. V Slovenski demokratski stranki nas veseli, da je Janez Poklukar pripravljen prevzeti enega najpomembnejših in najzahtevnejših resorjev in se soočiti s številnimi izzivi. Zaradi desetletnega zanemarjanja so se na področju zdravstva nakopičile številne sistemske težave, infrastrukturni zaostanki, finančna sredstva pa so se raje usmerjala na področja, ki so v primerjavi z zdravstvom povsem drugotnega pomena. Zaradi netransparentnosti in šibkega nadzora smo bili priča korupciji, zaradi neprimerne politike na področju zaposlovanja v zdravstvu in pogojev dela, pa se že leta spopadamo z onemogočenim izvajanjem pravočasne in celovite oskrbe skoraj na vseh področjih. Problem predstavlja tudi samo Ministrstvo za zdravje, ki je kadrovsko podhranjeno in ima vse prej kot optimalno zasedbo. Takšno stanje slabi operativnost in ažurnost odzivanja na ključne probleme. Dosedanje izkušnje, predstavljene prioritete in smernice, ki si jih je zadal Janez Poklukar, nas navdajajo z optimizmom. Zaveda se, da ga čaka zahtevno delo, a verjame v moč sodelovanja in ima jasno vizijo delovanja. Na predstavitvi pred matičnim odborom je bil v svojih napovedih zelo konkreten. Veliko tega je bilo predstavljenega že v poročilu odbora, zato na tem mestu izpostavljam le nekaj njegovih poudarkov. Kot ključni težavi je izpostavil starajočo se družbo in življenjski slog. Leta 2003, spoštovani, smo imeli v Sloveniji 300 tisoč prebivalcev, starejših od 65 let, danes jih imamo 419 tisoč. Po projekcijah naj bi jih bilo leta 2030 že kar 545 tisoč. Hkrati pa se na drugi strani zmanjšuje število mlajših prebivalcev. Posledično so se domovi za starejše spremenili v negovalne bolnišnice, ki pa ne dosegajo potrebnih standardov, zato je treba zasnovati njihovo mrežo in koncept. Nujno je sprejetje zakona o dolgotrajni oskrbi, poudarja Poklukar. Zadnja leta so bila za zdravstvo finančno težka. Pesti nas pomanjkanje kadra, vlaganj v infrastrukturo praktično ni bilo, dnevni tempo pa zadnje leto narekuje še borba z epidemijo covida-19. Po mnenju kandidata mora zdravstvo temeljiti na močnem primarnem zdravstvu, zato je nujno krepiti zdravstvene domove, preventivne programe, promocijo zdravja, referenčne ambulante in centre zdravja. Izpostavil je tudi zahtevno problematiko odhajanja zdravstvenega kadra, zlasti medicinskih sester, predvsem z delovišč, ki delujejo neprekinjeno. Javno zdravstvo mora biti jasno razmejeno od zasebnega, glede čakalnih vrst pa je treba odpraviti administrativne ovire, krepiti preventivo in ustaviti defenzivno medicino. Za obvladovanje epidemije so ključnega pomena spoštovanje ukrepov, velika previdnost pri sproščanjih le-teh ter zadostna precepljenost. Kandidat za ministra za zdravje Janez Poklukar je dejal: »Prišel sem z ekipo in s stroko postaviti gabarite za dobro delo, ampak na koncu bomo potrebovali voljo vseh skupaj. Verjamem, da nam ne bo lahko, ampak če se bomo poslušali in tudi slišali, bomo tudi stvari ustrezno dogovorili in začrtali pot.« V Slovenski demokratski stranki z velikim odobravanjem podpiramo njegovo kandidaturo v dobro državljank in državljanov, zaposlenih v zdravstvu, predvsem pa pacientov. Verjamemo, da se vsa politika, ne glede na to, iz katere strani prihaja, zaveda pomembnosti ureditve razmer v našem zdravstvu. Pot ne bo lahka, pomemben pa je že prvi korak, in ta je nedvomno podpora predlaganemu kandidatu za ministra. V Slovenski demokratski stranki gospod Poklukar to podporo ima.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Jani Möderndorfer. Izvolite.
Kdo ni za močan javni zdravstveni sistem? Kdo ni za skrajševanje čakalnih vrst? Kdo ni za preoblikovanje dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja? Kdo ni za to, da so zdravniki, zdravstveni delavci pravično in pošteno plačani za svoje delo? Kdo ni za to, da se posodobi zdravstvena infrastruktura? Kdo ni za nov večji vir na področju finančne injekcije, se pravi znotraj zdravstvene blagajne in pa za celoten zdravstveni sistem? Kdo ni za to, da zmagamo v epidemiji? Jaz sem prepričan, vsaj globalno gledano, imamo več ali manj podobna stališča. Problem pa nastane v podrobnostih, na kakšen način, kako bi to urejali. To pa je veliko vprašanje, ki dostikrat tudi kreše različna mnenja in poglede na celotno zgodbo. Pred nami je kandidat, ki je pravzaprav, danes smo že večkrat slišali, v osem ur dolgem zaslišanju v resnici povedal zelo zelo malo. Na konkretne odgovore v resnici, razen na tri, se pravzaprav niti ni opredeljeval, je samo povedal, da bi bilo treba nekaj storiti na tem področju. V resnici ni imel jasne vizije in jasne politike, kako bo stvari reševal v naslednjem letu in nekaj mesecih. Zavedati se moramo, da nima pred sabo štiri leta, ampak zgolj in samo eno leto in nekaj mesecev. V tem času, sam trdim, da se da narediti zelo malo za tako velik in pomemben sistem, in to na zakonodajnem področju in tudi na konkretnih rezultatih. Lahko pa v tem enem letu dodobra uničimo zdravstveni sistem. Ta vlada je to dokazala že s svojimi neposrednimi ukrepi, ki nekateri že celo veljajo.Pokazala je, v katero smer pravzaprav gre. Kandidat za ministra je povedal v svojih stališčih, da podpira javni zdravstveni sistem. Sprašujem se, kako ga bo ohranjal in naredil močnega, če pa v tej vladi sedijo ljudje, ki pravzaprav zagovarjajo, nenazadnje je predsednik vlade za to govornico zelo jasno povedal, da mora priti do spremembe sistema in začetka privatizacije zdravstvenega sistema. To je nesporno. Kako bo to naredil minister, ki bo zagovarjal javni zdravstveni sistem, ne vem. Vemo pa, da v tem času, odkar je vlada Janeza Janše, je imel minister za zdravje v glavnem večji problem, kako povedati svoje stališče in izpeljati svoje stališče, kajti v resnici je bil minister − najprej neformalni − Janez Janša, kasneje pa še začasni formalni − tudi Janez Janša. Preoblikovanje zdravstvenega sistema, predvsem pa dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja je napovedal. Kako, na kakšen način, ni povedal. Povedal je, da potrebujemo več denarja. Kako, od kod ni povedal. Povedal je, da potrebujemo novo infrastrukturo. Na kakšen način bomo to izpeljali, ni povedal. Je pa veliko govoril. V zadnjih 14 dnevih se veliko govori o kandidatu za ministra. Največkrat se poudarja, da je izredno dober krizni menedžer. Vendar mi ne potrebujemo ministra, ki bo krizni menedžer, mi potrebujemo ministra, ki ima zelo jasne politične usmeritve, kaj bo v resnici storil. Krizni menedžer si lahko v bolnici, v sistemu, v podjetjih, ne pa v funkciji ministra. Biti direktor bolnišnice je eno, biti glavni in odgovorni v velikem sistemu, kot je Univerzitetni klinični center Ljubljana, je zopet nekaj drugega. Biti minister, na politični funkciji, in to v vladi Janeza Janše, kjer ministrova beseda malodane ne pomeni skoraj nič, je pa spet nekaj tretjega. Zato se danes sprašujemo predvsem naslednje: kaj v resnici zagovarja minister in kaj nas čaka? Skozi to razpravo danes bomo slišali ogromno besed, kaj vse se ni zgodilo v zadnjih desetih letih, ali, bolje povedano, kaj se je zanemarjalo v zadnjih tridesetih letih. Vedeti pa je treba predvsem to, da imamo problem z zdravstveno blagajno. Kandidat za ministra je povedal, da je treba pregledati pravice košaric, ni pa se opredelil, katere so tiste, ki pravzaprav ne sodijo več v to košarico. Zato še enkrat ponavljam, kandidat za ministra je povedal zelo zelo malo. Ni se opredelil, ker je vedel, da prihaja v vlado, kjer je vprašanje, kakšno bo imel pozicijo in moč. Dobrega zdravnika dati v slabo vlado, je škoda. Dober zdravnik izgubi svoj renome, dobro ime in spremljajo ga, bom rekel, same slabe odločitve. Pravilno v vprašanje, ki se vedno glasi, ali bomo podprli tega ministra oziroma kandidata za ministra, je seveda naslednje. Vsaka vlada, ki postavlja svoje ministre, še posebej na začetku, ko se vlada komaj oblikuje in sestavlja, mora sama najprej dokazati, da je sposobna svoje ministre sama izvoliti. Ko pa dela rekonstrukcijo vlade in postavlja nove kandidate, in če gre za slabo vlado, o kateri je ta državni zbor celo odločal na konstruktivni nezaupnici še ne en teden nazaj, pa imamo resen problem, zakaj bi podpirali kandidata – tudi če bi bil dober – v slabi vladi. Ne glede na vse, ker predvidevam, da bo kandidat za ministra izvoljen, mu želimo veliko sreče, malo slabih odločitev in naj bo pogumen tudi takrat, ko mu bodo drugi odločitve vsiljevali, in naj pove na glas, da to ni njegova odločitev. Več pa bomo sodelovali v razpravi.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Epidemija nalezljive bolezni covida-19 se je zažrla v vse pore našega življenja, njen vpliv pa bomo državljanke in državljani čutili še dolgo. V Sloveniji praktično ni več dejavnosti ali področja, na katere koronavirus ne bi imel vpliva. Med njimi je gotovo najbolj na udaru prav zdravstvo. In če ni dovolj, da je zdravstvo kot ključni steber v boju zoper epidemijo ves čas ta na robu svojih zmogljivosti, nam je vlada žal postregla s številnimi aferami, ki so zdravstvo še dodatno obremenile, namesto da bi vse napore usmerila v krepitev zdravstva. Lahko pa samo občudujemo žrtvovanje vseh preobremenjenih in številčno podhranjenih zdravstvenih delavcev, zdravnikov in medicinskih sester, katerih žrtev ne bi bila v tolikšni meri, če bi vlada pomanjkanje kadrov in prostorskih stisk v zdravstvu reševala bolj sistematično, predvsem pa pravočasno. Epidemija ves ta čas narekuje tudi izvedbo večine zdravstvenih programov. Eden od razlogov je tudi vdor virusa med zaposlene in paciente. Čakalne dobe so povsod še vedno za najmanj dva meseca daljše, pri tem pa skrbijo tudi diagnoze, ki bodo morda odkrite pozno ali celo prepozno. Razmere v zdravstvu so resda resne, vlada pa še vedno igra svoje politične igre. Pa naj si bo to s spornimi nabavami medicinske opreme ali s sprenevedanjem vlade glede morebitne neustreznosti hitrih antigenskih testov, za katere še vedno ne vemo povsem natančno, ali je njihova nabava povsem ustrezala javnemu razpisu glede kriterijev občutljivosti. Končni rezultat teh političnih igric pa bomo, spoštovani, na koncu plačali državljanke in državljani. Upamo lahko le, da ne s svojim zdravjem ali, še huje, z življenji. Spoštovani! Slovenija je bila med zadnjimi državami v Evropi, ki je v začetku pomladi preteklega leta dobila prve okužbe z novim koronavirusom, a smo na drugi strani tudi tista država, ki je v drugem valu epidemije v svetovnem vrhu po številu umrlih na milijon prebivalcev. In to je situacija, s katero se bo moral ukvarjati novi minister za zdravje. Kandidat za novega ministra za zdravja gospod Janez Poklukar je v javnosti poznana oseba. Lahko rečemo, da ne gre za nov in neprepoznaven obraz v slovenskem prostoru, vsekakor pa gre za nov obraz v slovenskem političnem prostoru. Zase pravi, da je nestrankarski kandidat oziroma da ni kandidat nobene izmed strank vladajoče koalicije. Janez Poklukar ima dolgoletne izkušnje s področja vodenja zdravstvenih ustanov, saj vemo, da je navsezadnje uspešno vodil bolnišnico Jesenice in zaradi svoje profesionalnosti in delovne uspešnosti je bil kasneje imenovan tudi na mesto generalnega direktorja UKC Ljubljana. Kandidat za ministra pozna slovensko zdravstvo in zdravstveni sistem. Ima izkušnje s področja vodenja zdravstvenih ustanov, a kako mu bo šlo na mestu prvega človeka na področju slovenskega zdravstva, težko sodimo. V obstoječem sklicu državnega zbora bo današnje imenovanje gospoda Poklukarja že četrto po vrsti. Frekvenca menjave ministrskih kandidatov na zdravstvenem ministrstvu je velika. Če bi se uveljavil celo predlog sedanjega začasnega ministra za zdravje, predsednika vlade, o tako imenovanih rotacijah vladnih ministrov na poziciji ministra, pa bi bila ta frekvenca še toliko večja. Navkljub dolgoletnim političnim izkušnjam in poznavanju našega političnega sistema so si vladajoči zamislili kar rotacije ministrov na položaju ministra za zdravje. To je jasen pokazatelj, da je zdravje in urejen sistem v Sloveniji na lestvici prioritet te vlade povsem na dnu. Covidna kriza je v prvi vrsti zdravstvena kriza. Pokazalo se je, da smo jo in jo še vedno uspešno premagujemo, zahvaljujoč sistemu, ki mu rečemo javni zdravstveni sistem. Ko so vse ostale oblike zdravstva odpovedale, je javni zdravstveni sistem vzdržal. V Poslanski skupini Socialnih demokratov upamo, da se tega ministrski kandidat zaveda. Upamo pa tudi, da se zaveda namer in želja nekaterih političnih strank po dokončni privatizaciji našega zdravstvenega sistema. Članice in člani Odbora za zdravstvo smo na maratonski seji zaslišanja bodočemu ministru zastavili ogromno vprašanj, ki so bila za nas pomembna. Predvsem nas je zanimalo, kako bo kandidat razmejil javno zdravstvo in zasebno zdravstvo, kako bo finančno ter kadrovsko podkrepil javni zdravstveni sistem ter kako bo nastopil proti korupciji v zdravstvu. Socialnim demokratom je pomembno, da se uredi področje dolgotrajne oskrbe, da Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije postane aktivni kupec, pomembno za nas pa je tudi to, da sta obe terciarni bolnišnici, ki ju imamo v Sloveniji, UKC Ljubljana in UKC Maribor, deležni primerljivih finančnih podpor in investicij. Sistem poklicnih bolezni je pri nas v zadnjih 30 letih razpadel. A to ni osamljen primer težav in problemov našega zdravstva. Seznam je dolg, čas do novih volitev pa se hitro približuje. Kljub temu da imamo zdravstveno krizo in da je naš javni zdravstveni sistem tik pred tem, da pregori, tega ne smemo in ne moremo dopustiti. Spoštovani bodoči minister! V prvi vrsti boste za razpad, morebitni razpad ali ohranitev našega zdravstvenega sistema odgovorni vi. Od vaših dejanj in od vašega vodenja sistema bo odvisno, kakšno zdravstvo v Sloveniji bomo imeli. Socialni demokrati bomo burno in budno spremljali vaše poteze in zakonske predloge, ki jih boste poslali v Državni zbor. Ne bomo dopustili, da bi javni zdravstveni sistem razpadel in se pred našimi očmi dokončno sprivatiziral. Glede na vse težave v zdravstvu in krizo, v kateri smo se znašli, boste imeli izjemno težko nalogo in težko delo. Kandidata za ministra za zdravje v Poslanski skupini Socialnih demokratov ne bomo podprli. Menimo pa, da je povsem tem fiasku, ki si ga je vlada in vladajoča koalicija si privoščila na področju zdravstva, odgovornost, da si kandidata imenuje sama. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovane in spoštovani! Danes v Državnem zboru odločamo o kandidaturi gospoda Janeza Poklukarja za novega ministra za zdravje. Zdravstvo kot trenutno ključni resor za obvladovanje epidemije bolj kot kadarkoli potrebuje ministra, ki bo s svojimi kompetencami in vodstvenimi sposobnostmi pripomogel k temu, da bomo učinkovito prebrodili zdravstveno krizo, v kateri se trenutno nahajamo. Kandidat Janez Poklukar je v minulem tednu na seji Odbora za zdravstvo predstavil svoje usmeritve za ministrovanje, v katerih je kot prioritetnega pomena izpostavil obvladovanje epidemije covida-19 v nadaljevanju pa zagotavljanje srednjega in dolgoročnega vzdržnega zdravstva ob izzivih, ki jih prinaša starajoče se prebivalstvo. Gre za pomembne poudarke, ki bodo bistveno pripomogli k temu, da zdravstveni sistem pod težkimi pritiski ne bo klonil v izjemno zahtevnem času, ko potrebuje vsaj minimalno stabilnost in predvidljivost. V povezavi s situacijo, v kateri se trenutno nahajamo, v Stranki modernega centra ponovno poudarjamo pomen cepljenja, ki predstavlja najpomembnejše orožje, s katerim bomo lahko dosegli kolektivno imunost. Minister za zdravje bo na tej točki z aktivnim pristopom odigral ključno vlogo pri izvajanju strategije cepljenja. Njegov fokus mora biti po naši oceni usmerjen v izdelavo komunikacijske strategije, s katero bo s pomočjo stroke ustrezno nagovoril državljane, da se bodo v zadostnem številu odločili za cepljenje. Kljub trenutni prioritetni bitki z epidemijo pa ne moremo in ne smemo razvrednotiti pomena javnega zdravstva, katerega cilj je ohraniti univerzalno in vsem dostopno zdravstveno oskrbo, zato podpiramo napovedane napore kandidata za ministra, s katerimi namerava krepiti zdravstvene domove, preventivne programe, zagotavljanje dodatnih ukrepov na področju promocije zdravja, krepitev referenčnih ambulant in centrov zdravja, vzpostavitev komunikacijskih kanalov med zdravstvenimi ravnmi ter zagotovitev integrirane zdravstvene oskrbe na vseh nivojih. V Stranki modernega centra kot eni izmed zavez iz koalicijske pogodbe poseben pomen pripisujemo celoviti ureditvi področja pridelave in rabe medicinske in industrijske konoplje v medicinske, učne, znanstvenoraziskovalne, veterinarske ter gospodarske namene. Menimo, da je treba omogočiti vsestransko rabo medicinske konoplje zaradi njene uporabnosti in učinkov na ljudi in živali ter hkrati zaradi preprečitve zlorab regulirati gojenje in pridobivanje industrijske konoplje, ki je široko uporabna na področju prehrane in nege, na področju industrije, okoljevarstva in zdravja. Na tej točki od ministra pričakujemo odprt dialog in pripravljenost na sodelovanje. Želimo si, da bomo z imenovanjem gospoda Poklukarja pridobili sogovornika, ki razume, zakaj je to področje nujno potrebno celovito urediti. Res je, da je odprava in ublažitev posledic epidemije prvi korak do normalizacije trenutne zdravstvene slike. Hkrati pa je treba slovenski zdravstveni sistem pripraviti na dolgoročne pritiske ter vsem državljankam in državljanom zagotoviti dostopne in kakovostne zdravstvene storitve ter predvsem pravočasno obravnavo brez dolgih čakalnih vrst, pri čemer virus covida-19 ne sme predstavljati ovire, saj bomo z njim živeli še nekaj časa. Zavedamo se, da bo kandidat za ministra gospod Janez Poklukar v primeru izvolitve ministrovanje prevzel v najbolj nezavidljivem času. Sam je v minulih tednih izpostavil, da bi raje bil v ambulanti, vendar verjame, da lahko na položaju ministra naredi bistveno več za ljudi. V Poslanski skupini SMC njegova prizadevanja pozdravljamo. Zavedamo pa se, da bo naloga vse prej kot enostavna. Janez Poklukar se je izkazal na mestu generalnega direktorja Univerzitetnega kliničnega centra Ljubljana in verjamemo, da se bo izkazal tudi na mestu ministra za zdravje. Naš apel gre tudi v smeri, da bo potrebno v prihajajočem obdobju še naprej odpravljati posledice nezadostnega razvoja zdravstva v preteklih obdobjih, ki so posledica zgrešenih politik in strogih varčevalnih ukrepov v obdobju krize in po njej. Danes se razlogi za krizo nahajajo tudi v situacij, v kateri smo se znašli zaradi epidemije, zato bo treba pozornost usmeriti tudi v izhodno strategijo, kako zdravstvo nasloviti in obravnavati tudi po njenem koncu. Zdravstvo ostaja prvovrstna politična tema, saj se poleg interesov državljank in državljanov prepletajo interesi zdravstvenih zavarovalnic, interesi dobaviteljev medicinske opreme, interesi zdravniškega ceha in drugih zaposlenih, ki so v trajnem konfliktu, ki ga je venomer težko upravljati. Kandidatu za ministra za zdravje želimo srečno roko pri krmarjenju med številnimi deležniki, ki se zrcalijo po premici različnih interesov in želja. Naš cilj ostaja kakovostno in vsem dostopno javno zdravstvo in sledenju tega danes kandidatu za ministra za zdravje izrekamo svojo podporo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Željko Cigler. Izvolite.
Hvala za besedo. Kolegice, kolegi! Spoštovani! Slovenija se sooča z verjetno enim najhujših problemov v zadnjem času svoje zgodovine, to je hudo zdravstveno krizo, s krizo covida, ki se v naši državi kaže v zelo velikem številu umrlih. Danes se ustvarja vtis ob imenovanju novega ministra za zdravje, to je petega od začetka tega mandata državnega zbora, dve leti in pol imamo mandat in ministri za zdravje v času, ko je zdravstvena situacija zelo huda, so se izmenjevali kot po tekočem traku: minister Fakin, minister Šabeder, minister Gantar, minister Janša, zdaj imamo na vrsti imenovanje ministra Poklukarja. Danes se ustvarja vtis, da dobivamo ministra za zdravje, ki bo strokoven in samostojen v vodenju zdravstvene politike. Ampak, glejte, ta vtis je napačen. Napačen najprej zato, ker je strokovnost pri tej vladi v drugem planu. Napačen tudi zato, ker politiko določa vlada, predvsem pa njen predsednik. Nenazadnje pa je ta vtis napačen zato, ker so nastavki za spontano privatizacijo sistema javnega zdravstva oziroma zdravstva v Sloveniji že postavljeni. En vladni krizni menedžer ne more in ne bo odpravil krize, ki jo povzroča trenutna vlada sama, vlada Janeza Janše. Kandidat Poklukar je na zaslišanju izjavil, da virus ne izbira, ampak najde, in to predvsem najšibkejše. To drži. Ampak drži tudi, da prav najšibkejših ta vlada v epidemiji ni zaščitila. Govorim o 130 tisoč ljudeh v Sloveniji, ki nimajo izbranega osebnega zdravnika, in preko 3 tisoč 700 žrtvah epidemije. To sta zgolj dva podatka, ki ponazarjata bilanco dela te vlade in njeno uspešnost, vlade, v katero zavestno vstopa kandidat Janez Poklukar. Edino, kar nas lahko moti bolj ob dejstvu, da je Janez Poklukar nekritično in brezidejno vstopa v to vlado, so napovedi, ki smo jih slišali na njegovem zaslišanju na Odboru za zdravje, pristojnem odboru Državnega zbora. Slišali smo, da bo treba redefinirati košarico pravic, saj se naša populacija v Sloveniji stara. Ampak ta argument je enak tistemu, da smo imeli v domovih za starejše katastrofo zato − zato je bila tam katastrofa, ker so tam starostniki. Kdo pa naj bi bil v domovih za starejše? V domovih za starejše se je zgodila katastrofa zaradi zgrešene politike te vlade. Namesto košarice pravic, spoštovani kandidat za ministra za zdravje, je treba redefinirati prioritete. Kako je možno, da ta vlada v vseh osnutkih nacionalnega načrta za okrevanje in odpornost sredstva za zdravstvo omejuje na 200 milijonov evrov? Kako je možno, da v času največje zdravstvene krize v moderni zgodovini ta vlada sprejema zakon, s katerim zagotavlja 780 milijonov za orožje, 3 tisoč 700 ljudi je umrlih, 130 tisoč ljudi nima izbranega osebnega zdravnika v tej državi. To je možno zato, ker so to in takšne prioritete vlade. Ni človek na prvem mestu. Vlada, v katero, ponavljam, kandidat, vstopate zavestno. Kandidat Poklukar je Zavod za zdravstveno zavarovanje na zaslišanju vztrajno imenoval zavarovalnica. Ampak to ni zavarovalnica. To je javna blagajna, ki deluje po principih solidarnosti in načrtovanja. Ni popolna, ampak vsekakor tudi ni zavarovalnica. Je pa lansko leto Zavod za zdravstveno zavarovanje končal s 87 milijoni evri primanjkljaja. Zakaj? Ker tudi ta vlada meni, da gre zgolj za zavarovalnico, ki jo je treba čimprej potopiti in ustvariti prostor za privatne zavarovalnice in zasebnike, ki k temu stremijo in čakajo. V času te vlade je bil v interventni zakonodaji sprejet razpis, preko katerega bodo zasebni izvajalci zdravstvene dejavnosti v žepe pospravili milijone zbranih premij dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, nepravičnih in nesocialnih premij, ki so jih v času krize plačevali tisti najšibkejši, za katere gospod Poklukar meni, da jih je potrebno zaščititi. V času te vlade so zavarovalnice pospešeno in kalkulirano kupovale in še kupujejo zasebne izvajalce zdravstvenih storitev in dejavnosti. V času te vlade je en posameznik hkrati sedel v strokovni skupini za covid-19, obenem pa kupoval javno infrastrukturo ter mastno služil s hitrimi testi. Ta vlada ščiti kapital, svoje lastne interese, svoje prijatelje, nikakor pa ne najšibkejših. Še enkrat, to je vlada, kandidat za ministra za zdravje, v katero stopate. Iz predstavitve na matičnem Odboru za zdravje je mogoče sklepati zgolj in samo to, da bo Janez Poklukar nadaljeval delo te vlade. Dobivamo torej še enega ministra, ki bo za kratek čas držal štango, medtem ko bodo košček za koščkom delovnim ljudem odvzeli še tisto malo javnega zdravja, ki ga je še ostalo. Zato je v resnici možno zgolj dvoje: ali gospod Poklukar ne ve, v kaj se spušča, ali pa ve in mu je vseeno. V prvem primeru ni primeren za ministra, v drugem še manj. V Levici bomo zato njegovi kandidaturi nasprotovali. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o predlogu kandidata za ministra. Besedo ima Robert Pavšič, za njim pa bo razpravljal dr. Franc Trček. Izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala, predsedujoči. Jaz bom tudi govoril, kot da je minister danes z nami, ker sem prepričan, da nas spremlja, ker to, kar se bo danes spregovorilo, in to, o čemer se bo danes govorilo, je po moje zelo pomembno, če ne celo strateško, tudi če gre samo za leto dni časa. Predstavitev in stališča danes so bila izrazito dualna. Po eni strani je bil kandidat za ministra pravcati mesija, veliko superlativov smo slišali, po drugi strani pa se že od odstopa nekdanjega ministra, še prejšnjega, pred gospodom Janšo, odpira cela vrsta vprašanj. Tako kot se je v tem mandatu in v vseh prejšnjih zvrstila cela vrsta ljudi, tako se bo danes zvrstilo tudi ogromno vprašanj. Vsi ministri in večina kandidatov, ki smo jih spoznavali ne samo v tem mandatu, ampak tudi v prejšnjih, vsi so bili poznavalci sistema, vsi so bili profesionalci, ampak premaknilo pa se ni kaj dosti. Zato je tudi danes tukaj prisotna skepsa. Tudi zaradi tega ker so bili kot poznavalci in profesionalci vedno kot ministri odvisni od politike. In tukaj se pa zadeva zaplete, saj stroka v političnem smislu oziroma v političnem delovanju prevečkrat odpade. Sploh pa je to praksa te vlade. Jaz vas, kandidat za ministra, razumem. Če te predsednik vlade povabi za ministra, na tako odgovorno funkcijo, potem tega ne moreš zavrniti. Seveda bi bil gospod Poklukar raje v ambulanti, tam je odvisen samo od samega sebe, ampak tega izziva, te ponudbe niste mogli oziroma niste smeli zavrniti. Od predsednice Odbora za zdravje sem danes slišal, da je podal kandidat izčrpne odgovore. No, to je sicer stvar percepcije, ker meni se je zdelo diametralno nasprotno. Ognil se je vsebini, tako kot se je vsebini ognil njegov predlagatelj, premier. Danes je govoril, pravzaprav prebral njegov življenjepis. To je sicer pomembno, ampak neke politične, neke strateške usmeritve, čeprav je samo še leto dni časa, pa od njega nismo slišali. Slišali pa smo nekatera kar nevarna izhodišča, ki so bila mimogrede navržena med stališči in jih bo minister zagotovo moral obravnavati. Že nekajkrat, da je zdravstveni sistem potreben prenove. Če ni bila ta prenova mogoča v 30 letih, ne vem, kako bo mogoča v enem letu. Torej časa ne bo. Slišali smo o monopolnem zdravstvenem zavarovanju. Tukaj pa se bojim, da se bo rešitev našla zelo hitro. Ampak na čigav račun? Slišali smo o regulirani konkurenčnosti. Ja, verjetno bo regulacija konkurenčnosti merjena s političnimi parametri, kar je spet nevarno. Ena zadeva me je pa zelo zmotila in zbodla in upam, da ste jo vsi slišali. Ugovor vesti v medicini in farmaciji. Jaz upam, da se zavedate, kaj to pomeni iz prakse, ki smo jo srečali, recimo na Hrvaškem ali pa na Poljskem. Upam, da sem to narobe razumel, ker če nisem, potem gre tukaj za poseg v že pridobljene ustavne pravice. Ampak tudi s tem se bo očitno moral minister ukvarjati. Baje je gospod Poklukar dober menedžer. Lahko, da je. Ampak v anonimnem pisanju, ki ga je že kolega predstavil v stališču in ki smo ga prejeli vsi poslanci, smo lahko videli kar nekaj podatkov, ki bodo terjali odgovore. Škoda, da tega dokumenta nismo imeli že na zaslišanju, ker potem se danes z njim ne bi rabili ukvarjati. Ampak tukaj je kar nekaj trditev, za katere upravičeno domnevam, da so resnične. Tekoča izguba kliničnega centra v Ljubljani 25 milijonov evrov je največja v zgodovini, tako trdi avtor tega, dolg do dobaviteljev pa je še vedno enak in znaša 72 milijonov evrov. To je ogromna obremenitev največjega zdravstvenega zavoda v Sloveniji. Poleg tega še najem kredita v višini 20 milijonov evrov, ki pa še ni bil vrnjen. In tako se številke vedno znova nabirajo. Še nekaj je navedb, ki jih bomo zagotovo spremljali v naslednjih dneh, tudi glede nujne obnove tako imenovane bolnišnice za covid bolnike, ki baje ni primerna za obravnavo teh bolnikov, sploh če ni razglašena epidemija, takrat jo bomo verjetno zaprli, pa od tega, kako se je domiselno zapakiralo določene stroške obnove v druge postavke. Škoda, ker kandidat za ministra ne more še enkrat odgovarjati na te zadeve, ker bi zelo rad slišal odgovore in verjamem, da jih bom v prihodnosti. Nekaj pa je res, ta minister se bo poleg vseh teh nevarnih zadev, ki sem jih omenil, moral ukvarjati predvsem z epidemijo. Za drugo pač ne bo časa. Nekaj pa se na zdravstvenem področju zagotovo pripravlja, sploh če spremljamo zadnje tri tedne. Serijsko se zamenjujejo člani svetov zavodov po vsej Sloveniji. Na zadnji seji vlade se je ekspresno zamenjalo dva člana sveta zavoda v splošni bolnišnica Izola, ki jim mandat poteče 17. maja letos. Kaj se tako mudi, da ta vlada ne more počakati niti dva meseca, da se normalno izteče mandat tem članom sveta zavoda? Mene to samo prepričuje v to, da se nam na zdravstvenem področju trenutno pripravlja nekaj zelo velikega, drugače takšnega kadrovskega pogroma v bolnišnicah oziroma v zavodih, kjer to ne bi bilo potrebno, ne bi doživeli. Pa ga doživljamo. Prav zanima me, kaj bo zdaj naslednji korak. In tega naslednjega koraka se dejansko bojim. In bojim se tudi obravnavanja stroke. Do nas je prišla informacija, da so pritiski vlade na direktorja NIJZ gospoda Milana Kreka, da naj odstavi oziroma zamenja vodilnega epidemiologa oziroma v. d. epidemiologa, kot so mu že nekajkrat rekli, to je, gospoda Maria Fafangla. Zakaj? Zato ker si je drznil podvomiti v učinkovitost in sorazmernost ukrepov, ki jih spremljamo in doživljamo in živimo že zadnje štiri mesece. To je pa res greh, če zahtevaš bolj kakovostne hitre teste?! To je strašen greh. Če zahtevaš preverjanje pozitivnih hitrih testov ljudi, ki nimajo simptomov, s PCR testi, to je tudi strašno. Če zagovarjaš, da se odprejo šole do 5. razreda, tudi to je grozen greh. In če si upaš dvomiti v to, da je omejitev gibanja na regije in občine dejansko učinkovita. Če opozarjaš, da karantenske odločbe ne more izvajati Nacionalni inštitut za javno zdravje, ker pač ni represivni organ. Če opozarjaš na pretiranost, nesorazmernost ukrepov in vojaško vodenje epidemije. In na koncu, tisto, kar v tej stavbi spremljamo že štiri mesece, če opozarjaš na neurejen sistem bolniških nadomestil, ki je bil dejansko izvirni greh za ekspresno in eksponentno širjenje epidemije covida. Okuženi so odhajali na delo, ker si niso mogli privoščiti 20 % manjšega plačila. In to je bil izvirni greh. Ne vem, ali naj nadaljujemo z zadnjo novico z ulice, kjer pravijo, najeli bomo avtobus in se šli cepit na Balkan, ker nam naša država tega ne omogoča. Na zaključim. Kdo ve, mogoče bi bilo danes za gospoda Poklukarja najbolje, da ne bi bil potrjen. S tem bi mu naredili po moji osebni oceni največjo uslugo, profesionalno in politično. Zato jaz njegovemu imenovanju nasprotujem.
Hvala lepa. Besedo bo dobil dr. Franc Trček, za njim pa Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Če si najprej postavimo vprašanje, kaj pa je zdravstvo v Sloveniji ali sistem slovenskega javnega zdravstva. Izraženo v penezih je to dobre 4 milijarde interesov nekje med antipodom kadrovsko podhranjenega ministrstva, že dolgo, in na drugi strani dejansko, če hočete, parlamenta ali skupščino slovenskega javnega zdravstva, 45 ljudi v ZZZS. In vmes 4 milijarde interesov in običajno nekih predsednikov vlad, ki prej ali slej klecnejo. Šarcu je vlada padla, običajno se to že pozablja, na zdravstvu, na interesih zavarovalnic in na dveh njegovih ministrih, dveh ključnih, naj mi kaki drugi ministri oprostijo. Konkretno glede kandidata, se bom vrnil malo pozneje k njemu, ampak poslušal sem te razprave iz pisarne oziroma stališča poslanskih skupin. Veste, to je tako malo tragikomično pa cinično. SMC, ki je bil takrat veliki SMC, kot sedanja koalicija, ste večino stališč nekako brali na način, kot da ste vi zdaj neka nova politična sila, ki je prišla v parlament dva meseca nazaj, pa bo govorila, kaj bi bilo fino narediti s slovenskih zdravstvom. Človeka v veliki meri tudi določa v politiki to, s kom gre v španovijo. Gospod Poklukar je s trmo, tudi z neko dozo, če hočete, norosti ob vseh grožnjah relativno uspešno saniral jeseniško zgodbo. Delno je bila tam olajševalna okoliščina, da so neki notranji konkurenti odšli. Eni so se upokojili, eni so odšli. Kakšna je zgodba bila v UKC Ljubljana, da bi decidirano to sodbo podajal tukaj, bi potreboval nekaj več informacij. Kar pa zadeva samo zaslišanje ali hearing, toliko časa sem že poslanec pa na teh hearingih običajno sedim, visim, tudi če nisem član matičnega delovnega telesa pogosto. Na hearingih je ob tem, kaj kandidati povedo, odgovorijo, zame dejansko še bolj pomembno to, kaj preslišijo ali čemu se v bistvu nekako izognejo. Kandidat je nekako preslišal moje vprašanje, kaj bo naredil s paralelizmom. Imamo kadrovsko podhranjeno ministrstvo, imamo to, kar je vidni član NSi, dolgoletni Lojze Peterle, v nekem zadnjem intervjuju lepo rekel, da ne gre samo za reševanje življenj, da gre tudi za veliki posel, ki poteka in je v veliki meri potekal mimo ministrstva, kar je navsezadnje tudi zdaj že bivši minister Gantar priznal. Takrat ko so te predihovalnike ali, če hočete, Zdravca Počivalška golfe, pasate, ki so se izkazali za jugiče brez rezervne gume, če malo karikiram, zašuštrali, ko ste zašuštrali do konca, potem ste se spomnili resornega ministra. Ne vem, a bo Jelka Godec del ministrove ekipe ali bo še vedno del vrhovnega kriznega menedžerja, če se tako izrazim. Preslišal je tudi vprašanje, kaj bomo naredili s komuniciranjem epidemije. Nekoliko pričakovano ni hotel komentirati nekih odgovorov vlade, kar sem pričakoval, ampak v to vlado navsezadnje gre. Laganje vršilca dolžnosti ministra za zdravje in sedanjega premierja o validaciji teh hitrih testov. Očitno v tem pišmevritičnem odnosu vlade do državnega zbora nihče niti resno ne prebere odgovorov, ki jih dobi. Ko so jasno zapisali, Janša je trdil, da to validirano, notri je pa dejansko stavek na osnovi nekih delnih testiranj. Preslišal je tudi odgovor na vprašanje cene hitrih testiranj. Tu je nek odgovor vlade napotoval, da lahko minister za zdravje dejansko to ceno spremeni glede na količino in obseg. Glede na to da se je ta začetna mašinerija z obilico šlamastike vseeno vzpostavila, je verjetno ta cena na enoto testiranja lahko nižja. Razen če neki prijateljčki ne bodo služili, podobno kot služi neki brat na novoletni in podobni galanteriji, ki jih državna podjetja zdaj skoraj morajo pod obvezno kupovati. Preslišal je tudi vprašanje, kaj s penezi, ki trenutno iz dodatnega, dopolnilnega, kakorkoli hočete, zavarovanja sedijo na privatnih zavarovalnicah, pa bi jih lahko porabili za rehabilitacijo po covidu, ki bo zahtevna ne le za neke starejše ljudi po emšu, tudi za neke ljudi srednjih let. Kar nekaj zgodb zelo aktivnih športnikov poznam, ki so imeli zelo težko obliko covida in ugotavljajo, da se počutijo, kot da bi jih privil na 20 % energije. Preslišal je tudi vprašanja okrogkonfliktov interesov, o katerih je Robi predhodno govoril. S pozicije moči, ko je bil prvi človek UKC, je nekako šel stran iz nekega združenja, kjer so sedeli prvi ljudje nekih drugih javnih zdravstvenih zavodov, malo na način »saj mi smo država v državi kot Banka Slovenije, jaz nekako tega ne potrebujem«. Ko sem se pripravljal na razpravo danes, sem malo razmišljal, kaj bi pa bilo, če bi gospoda Poklukarja predlagala kakšna druga koalicija recimo KUL. Verjetno bi z desne strani te elipse poslušali to, kar smo poslušali takrat pri bivšem ministru gospodu Šabedru. Verjetno bi to, kar je Robi prej govoril, ti milijoni, te izgube bi se mu naprej metale, verjetno bi tudi kdo govoril, da je kriv, da je nesposoben in tako naprej, čeprav tisti, ki smo se malo poglobili v sistem slovenskega zdravstva, vemo, da je to neka sistemska težava, ki pa vleče nekaj vzporednic do tega, da nekdo pride do nekih penez, ki bi jih bilo treba kam drugam kanalizirati v slovenskem javnem zdravstvu. Ampak malo za šalo, malo zares, SDS je tako načelna stranka, da ko rečeš rdeča zvezda, skoraj padejo vznak, v Mariboru pa domujejo na Partizanski pa na Kardeljevi ulici, kar me mogoče veseli kot oblika nekega bodočega sodelovanja, samo še Kidričev trg zasedete. Če bi bil zdaj Tanko, bi gotovo to komentiral. Pa ne vodi seje, žal. Robi je tudi omenjal ugovor vesti. Seveda nimam neke iluzije, da bo v tem letu dni, če bo potrjen kandidat za ministra, lahko kaj dosti naredil. Te iluzije tudi nimam, ker gre v neko napačno španovijo. V neko španovijo, kjer imajo že žolto-modri težave z nekim svojim lastnim kadrom iz zdravstvene stroke, ker se, enostavno povedano, več ne pustijo potunkati v tako šlamastiko, v neko, če parafriziram ministra Širclja, olimpijsko tekmovanje, kjer je ta vlada pripeljala Slovenijo na piedestal treh držav, ki so najmanj uspešne glede ukvarjanja z drugim valom epidemije. Nisva to zakuhala Miha Kordiš, ki vam je skoraj za vse kriv, pa jaz, ni to zakuhala opozicija, ni to zakuhala ulica, niso to zakuhali kolesarji. Sam kandidat je nekako rekel, ko sem ga malo provociral, kdo bo pa sedaj vodil politiko slovenskega zdravstva ali boste, kot izhaja iz Ustave, vi ali bo nadkomadant Ivan Janez. Gospod minister je rekel, da tako kot je zapisano v ustavi. Nimam iluzij, da bo temu tako. Na neki predhodni seji je kolega Robi bral dopis znanega vrhunskega slovenskega zdravnika, kako je bilo na pogajanjih glede nabave neke drage medicinske opreme pri sedanjem vršilcu dolžnosti ministra. Neka resna politika se začne tudi tam, da si nekako postaviš gabarite, na kaj se spoznaš in na kaj se dejansko ne spoznaš. Tudi te menjave, ki se sedaj izvajajo v svetih zavodov. Ne le to, da se blazno mudi, ampak jaz grem tudi gledati, katere ljudi iz vaših političnih kvot pa nastavljate v te zavode. To je približno tako, gledam tukaj kolega Bandellija, kot da bi on mene nastavil za šefe njegove firme, ki pa res pojma nimam o tem. Se opravičujem Marko, da te malo zlorabim, s čim si se prej ukvarjal. Važno je samo, da je prava barva knjižice. Saj ni to nič novega. Ko je Janši razpadala druga vlada, ste podobno delali po DSO tik pred zdajci, Imam zelo dobro v spominu, ko ste nekoga, ki se je izkazal, dali tam. Ampak ne, za DSO je samo SD kriv, vi nimate nič s tem. Nekako se malo čudim samemu kandidatu, ker gre v neko zadevo dvojno zvezanih rok. Nimam pa iluzije, če ne bi na to pristal, bi ga pa začeli nabijati v UKC Ljubljana. Itak bi rekli, glej, saj si Šarčev kader, toliko je minusa in tako naprej. Jasno je, da ta vlada in ta koalicija predvsem ljubi denar. Saj njeno delovanje v letu dni je, da zdaj smo mi pri koritu, zdaj bomo pa mi talali. Ta nacionalni načrt za okrevanje in obnovo je lep del, naši bratranci betonirajo zgodbe. Namesto da bi se ukvarjali s tem, kar bi nam moralo biti, bom rekel malo na način NSi, svetinja. Kvalitetno dostopno javno zdravstvo je civilizacijska pridobitev, ne pa da se zdaj spomnim še za časa Cerarjeve vlade, ko je sedaj minister za infrastrukturo govoril, češ, pa saj ni važno kam gre denar, bomo zasledovali denar, tudi če se bo operiralo tukaj ali v bližini, čez mejo ali nekje v tujini. Potem sem jaz takrat rekel, da potem je najbolje, da medinske fakse zapremo. To je pač neka španovija in združba, v katero se gospod Poklukar podaja. V kolikšni meri z neko mehko prisilo, v kolikšni meri brez prisile, ne vem. Za razliko zlasti ljudi z desne strani političnega pola, ki bolj vidite v mojo glavo, kot jaz sam, kakor ubesedujete, jaz teh sposobnosti nimam. Pa da ne bom predolg, da tudi kolegom kaj ostane. Izhajajoč iz tega, kar jaz vem iz Jesenic, je gospod Janez Poklukar dober kandidat, ki pa kandidira v vladi in v neki konstalaciji, ki ne le, da je slaba, ampak ki je v bistvu nevarna. Tudi zaradi tega te kandidature ne morem podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Iva Dimic, pripravi naj se Marko Bandelli. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči, spoštovane kolegice in kolegi. Nova Slovenija je predlagala predsedniku vlade kandidata za ministra Janeza Poklukarja, ker je poznavalec slovenskega zdravstvenega sistema, ker je poznavalec, kako naj deluje javni sistem, ker ima pokazati iz preteklih izkušenj marsikatero dobro opravljeno delo, sanacijo bolnišnice Jesenice pa tudi v UKC, in tudi zato ker je mož, ki da veliko na dogovor, na sodelovanje in katerega podpira nenazadnje tudi stroka, zdravniki, babiška nega, medicinske sestre, kirurgi. Ima torej širšo podporo. V svoji prvotni predstavitvi na hearingu, kot sta mu bili mnogi priča, si je postavil nekih pet, mogoče šest osnovnih točk. Jaz jih bom še enkrat ponovila, ker je v stališču marsikatera poslanska skupina posegala na področje, o katerem kandidat za ministra ni govoril. Rekel je, da si želi, da bi čakalne vrste, kakovost in ustrezna oskrba bila v pravem času, da epidemija trenutno kroji delo, da manjka vlaganj v kadre in infrastrukturo, da bo kot minister lahko poskrbel za srednjeročno vzdržno javno zdravje, da je primarno zdravje in krepitev le-njega ena izmed njegovih prioritet, zdravstvene domove in tudi programe, da je treba seveda vedeti, da imamo največ bolnikov z arterijskimi boleznimi, možgansko kapjo in rakom, da je potrebna krepitev preventivnih programih, promocije zdravja, da je treba okrepiti ambulante na terenu in vzpostaviti tudi centre zdravja. To so bile njegove uvodne besede. Poleg tega seveda, da bi bil rad tudi v ambulanti, ampak da mogoče bo tukaj lahko več naredil za vse nas kakor v ambulanti. S tega vidika mislim, da je zelo dober kandidat, ki se zaveda in trdno stoji za tem, da je zdravje velika vrednota družbe in da nenazadnje je vsak od nas odgovoren za zdrav življenjski slog. Omenil je tudi, da nezdrava leta, ki jih preživimo, nas po 65. letu nekje dosežejo in s tem posledično zmanjšanje gibljivosti, da je potrebna optimizacija zdravstvenega varstva, da je potrebna krepitev patronažne službe, zdravstvene nege. In kar je najbolj pomembno, tudi danes ste sicer očitali, da je cepljenje najučinkovitejša oblika v boju s korono. Ko sem že pri tem boju s korono, je bilo danes tudi omenjeno, kaj vse je bilo narobe, da hitri antigenski testi niso učinkoviti, da prihaja do prevelikih razkorakov ali do mogoče lažnih rezultatov. Naj povem samo primer, ko mi je eden od zdravstvenih delavcev na terenu, ki opravljajo te hitre antigenske teste, rekel, da tam po Sloveniji, kjer te enote opravljajo teste in kjer prihaja do prevelikih odstopanj, preveč je pozitivnih, kar potem PCR testi pokažejo, je v kar nekaj primerih bila, bom rekla, prisotna človeška napaka. Ker so pustili te hitre antigenske teste v zunanjih enotah, se pravi v kontejnerjih, in so ponoči zmrznili, so bili vsi lažni. Ker so bili zmrznjeni, ker zvečer niso bili pospravljeni. Tako da ne gre kar čez palec ocenjevati, ampak je treba pogledati posamezno, od enote do enote, kaj se je tam dogajalo in zakaj je prihajalo do nekih mogoče drugačnih odstopanj. Moram reči, da na samem zaslišanju sem bila osebno zelo zadovoljna z odgovori kandidata za ministra Janeza Poklukarja. Moram reči, da je pokazal izjemno poznavanje zdravstvenega sistema in tudi teme, ki je meni blizu, tudi poznavanje onkologije. Zavzel in povedal je, da se bo zavzel, da se bodo uredile tudi nove oblike zdravljenja onkoloških bolnikov, tehnologija CAR-T na hematološkem oddelku. Nekajkrat je poudaril, da se že pripravlja čista soba in da naj bi bila maja ta tehnologija že v Sloveniji in bi steklo tudi zdravljenje. Omenil je, da podpira tudi protonsko terapijo, ki bi omogočila, da bi bolniki imeli možnost zdravljenja v Sloveniji in ne v tujini, ker je tudi okolje drugačno, ker bolnik potrebuje tudi domače okolje, starše in okolje, v katerem se počuti dobro. Moram reči, da je to velik napredek, ko iz ministrovih ust slišiš tudi posluh in razumevanje tudi za to obliko rakavih bolezni. Res je, da je mogoče trenutno ta sovražnik covid primaren za zdravljenje in vse je uprto v reševanje te bolezni, pa vendarle po covidu, jaz mislim, žal, da bodo bolniki z rakom ostali še vedno tukaj, kjer so. In ravno tukaj vidim drugačno razmišljanje, da se tega zaveda in da to podpira. Če pogledam samo malo raziskave, o katerih sem v zadnjih dneh kar nekaj prebrala, lahko rečem, da se v prihodnjih petih letih napoveduje, da bodo kemoterapije ali pa zdravljenje onkoloških bolnikov bo že individualizirano. Najbolj sem bila presenečena in vesela, da bo skoraj v roku enega leta že razvito cepivo proti raku dojk. Mislim, da je to zelo hiter razvoj znanosti tudi na področju onkologije. In vsi, ki ste bili prisotni, ste slišali, kako razmišlja kandidat, ki bo postal minister. Ima se pohvaliti res z marsičim. Kolegi z odbora smo obiskali UKC dobro leto nazaj. Videli smo 13 let stare, nedograjene prostore. Vsem nam ni bilo jasno, kako se lahko v sodobnem času dogajajo stvari, da so tam nedograjeni prostori, ki jih ogrevajo, povzročajo strošek, ni pa bilo očitno v preteklih 13 letih neke politične volje, da bi se to naredilo. Kandidat za ministra je to naredil v desetih dneh. Začel je 29. oktobra 2020 in prve bolnike so sprejeli 9. novembra. Zaveda se pomena kadrov v slovenskem javnem sistemu. Povedal je, da se zaveda, da je treba nujno vzpostaviti sistem, ki bo omogočal, da bodo zdravniki ostajali v Sloveniji, da bomo imeli dovoljšno število medicinskega osebja. Seveda pa vse bazira tudi na medsebojnih odnosih, tudi na ureditvi plačnega sistema in tudi na možnosti, da se lahko karierno razvijaš. Opozoril je na ozka grla v zdravstvu. Vsi vemo, katera so ta ozka grla. Ozka grla so infrastruktura in pa oprema. Prenovil je pandemski načrt, ki ni bil prenovljen v zadnjih 20 letih. Zadeva je postavljena, in to je velik dosežek. Če ste pozorno poslušali, je na koncu minister dejal, da si želi sodelovanja, da je odprt za predloge, predvsem pa je rekel, da si želi, da bi se poslušali, slišali in razumeli. To so velike besede. Jaz moram reči, da verjamem vanje. Verjamem vanje, zato ker je v teh dneh opozoril in verjetno ste ga tudi vsi kolegi slišali, da če bi imeli možnost precepiti starejšo populacijo, koliko nižja bi bila hospitalizacija. Mislim, da je rekel, da če bi precepili starejše nad 75 let, bi jih bila samo polovica hospitaliziranih. Se pravi, da je cepljenje ena izmed najučinkovitejših oblik v boju s covidom. Seveda pa je še vedno zelo pomembna tudi maska, razkuževanje in distanca. Želim, da bi kot Odbor za zdravstvo in tudi kot poslanci v prihodnjih mesecih bili priča dobremu vodenju resorja Ministrstva za zdravje in da bi se zmogli predvsem poslušati, slišati in razumeti. Vsi smo skupaj na tej barki v boju proti covidu. Vsi. Vsem nam je covid spremenil življenje in skupaj se lahko temu upremo. Mislim, da na tem področju, na področju zdravstva lahko tudi skupaj sodelujemo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Marko Bandelli, pripravi naj se Mojca Škrinjar. Izvolite.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Če bi človek poslušal ene tri take razprave, kot smo jo slišali zdaj, kot ga je opisala kolegica, bi človek rekel, da je to idealen človek. Kot ga je opisala v stališču kolegica iz SDS, edini, se pravi, to je edini človek v Sloveniji, ki lahko reši zdaj v tem trenutku to situacijo. Se pravi, ni drugega. Ga ni. Najboljši človek. Vi ste 12 minut dala samo hvale, da je odgovoril na vsa vprašanja, kar ste jih dali, vse, kar je bilo treba. Pa kaj sploh mi tukaj delamo? To je idealen človek, ni problem. Saj manjka samo to, da bi lahko sam premier dal gor žig in rekel, ta je naš, končano. Saj to se bo počasi zgodilo, če ne bomo mi tukaj malo bolj pazljivo delali. Jaz njemu ne nasprotujem, daleč od tega. Jaz vidim njega kot resnega, ga vidim v eni taki optiki, da bi lahko resnično tudi uspel. Seveda ne v idealnem, 130, 120- procentno, tako kot ste vi govorili o njem. Na hearingu, kar mi je bilo všeč, moram povedati, sam nisem bil zraven, ampak sem poslušal, mi je bilo všeč, da se je zavzel za javno zdravstvo. Tukaj bo pa po moje zelo zelo težek klin tega javnega zdravstva. Vam bom povedal tudi zakaj. Ker prav vi v koaliciji ste zdaj glavni, ki nasprotujete javnemu zdravstvu. Se pravi, težka bo za človeka, ki se bo spravil noter v to vašo družbo, ker razmišljate popolnoma drugače. Ampak dobro, pustimo se presenetiti. Jaz upam, da bo res držal besedo glede javnega zdravstva, da ostane javno zdravstvo prioriteta, tako kot si mi v SAB želimo. Veste, mi se malo bojimo, kakšna bo njegova vizija, kakšen bo njegov pogled na te tako imenovane dvoživke pa milijon še drugih problemov, ki nastanejo. Ampak dajmo reči, da bo to to. Veliko polemik je bilo vse te dni, ne samo zdaj, govori se kar nekaj časa, se bere in se tudi razmišlja o tem, in to glede cene hospitalizacije. Mene je zanimalo, ampak saj bo imel čas, bo dobil poslanska vprašanja, kar je tudi prav, ampak dajmo ga pustiti malo na miru, naj se človek namestil noter, naj dobi svoj položaj. Potem ga bomo sigurno malo bombardirali z vsemi rečmi, kar mislim, da je tudi naša naloga kot opozicije. Konstruktivne opozicije, ponavljam še enkrat, mi spadamo v tisto kategorijo. Jaz ne bi rad verjel vsemu temu, kar pišejo mediji, da smo imeli toliko hospitaliziranih, ker so dobivali 8 tisoč evrov, pa 16, pa 46 celo, za tiste, ki so bili na ceveh. Ampak ne glede na to, ne bi bil rad tam v tisti situaciji. Ampak jaz se bojim, da je to skoraj tudi v določeni fazi resnica. Če je edini UKC, in če je ta anonimka resnična, da so v rdečih številkah, potem se je pa tukaj res za zamisliti, kaj se dogaja v našem zdravstvu s tem denarjem. Tudi vse bolnice so si popravile rdeče številke, s tem da so imeli hospitalizirane te ljudi toliko časa. Jaz ponavljam to, kar berem, ne govorim drugega, ampak nad tem, kar človek bere, se zamisli. Razumete? In potem moraš ti verjeti tudi, kar se sliši tukaj. Veste, kaj je najbolj čudno? Najbolj čudno pa je to, človek se malce zamisli in reče, glejte, kako je možno, da so v enem tednu zdaj padle hospitalizacije za polovico. 10 dni nazaj smo jih imeli 2 tisoč, potem kar naenkrat padejo številke. Govorim na pamet, ampak vem, da je za 50 % padlo v enem tednu. Ali ni malo čudno vse to? Te številke, ali niso vržene gor malo umetno? Jaz se sprašujem, ker nekaj resnice pa tudi mora biti na tem. Resnično smo vsi začeli gledati, vsi se gledajo, v enem tednu smo bolne prepolovili. Pozitivne, hočem reči. Pustimo stati, bomo videli, kaj bo on rekel glede tega. Kar sem pogrešal, moram pa povedati, je jasen odgovor glede tako imenovane gojene konoplje za zdravstvene namene. Dvakrat smo ga vprašali, dvakrat smo ga vprašali in niti enkrat ni povedal, kakšno je njegovo mnenje in stališče. Ni problem, bo dobil pisno poslansko vprašanje, na katerega pa bo moral odgovoriti, kakšno je njegovo stališče in kako on to vidi. To je pomemben argument. Jaz mislim, da je to dobra zadeva in jo je treba peljati naprej. Kar upamo mi v SAB, je ena druga zadeva. Upamo, da bo pospešil to cepljenje, ker teh laži in zavajanj, ki smo jim bili priča od decembra, imamo res dovolj. Ti plani, ki ne zdržijo, te številke, ki niso realne. V Rusiji so sedaj odobrili tretje cepivo. To je bilo včeraj napisano, ste tudi videli, kar je tudi resnica. Naj se malo ljudje zamislijo, kaj se dogaja. Če je to res, da nas je 2 milijona in se hvalimo, ko dobimo 20 tisoč doz cepiva v enem tednu, to se pravi, da bomo rabili ravno dve leti, da se bomo precepili. Morate pa vedeti, da drugo leto se bo treba še enkrat cepiti. Jaz si ne predstavljam, res si ne predstavljam, kakšen je ta koledar, in upam, da bo on malo reda naredil kot krizni menedžer. Vsaj v tem vidiku ga vidim dobrega. Ne kot strokovnjaka v zdravstvu, ampak bolj kot kriznega menedžerja, ki bo razumel, da so tukaj prioritete malo drugačne. Jaz imam vseskozi občutek, da Janez Janša nekako želi, mu paše en tak nedorečen status države, ker to je nedorečen status države, da bo lahko nemoteno predsedoval, da ne bo imel problemov. Samo to, da povem, izdali ste sedaj odlok, da se lahko druži do 10 oseb, ampak ne sme se protestirati. Se pravi, lahko se družite, ampak če jih deset pride in se pove, da se ne strinja z določenimi ukrepi, pa je to prepovedano. To je jasna slika, za kaj gre, je točno jasno povedano, kam ciljaš. Mi smo postali praktično hlapci ene osebe, da je jasno, da razumemo, za kaj gre. Za zaključek pa samo to, da bi lahko ta človek, bom rekel, jaz imam zaupanje v njega, nisem tako negativno nastrojen proti njemu, ker njemu lahko verjamem. Mislim, da ga je škoda, ker jaz sem videl, da takrat v bolnici na Jesenicah je bil dober. In tudi tukaj kot direktor UKC. Malo so me presenetili ti milijoni kreditov, malo me je presenetila investicija v to bolnico v UKC, ker točno vemo, da so tiste cifre kar visoke, napumpane, če bi tako rekli, nekdo se je mastno okoristil glede tega. Ampak to bo prišlo še ven in bomo videli, kaj je. Jaz bi od njega želel samo še eno reč in tukaj upam, da bo kot minister tudi udaril po mizi, če bi tako rekel, da bi enkrat zaključili s temi testiranji zaposlenih v trgovinah, ker je neumnost. Ko je bila črna faza, se nihče ni testiral. Ubogi taksisti tukaj spredaj, mi držimo za njih, da boste vedeli, ker to je neumnost, ko smo bili v črni fazi, se nobeden ni testiral, je bilo vse v redu, ko so reševali problem prevozov, sedaj jih hočemo pa tolči [[…]]To je nekaj, kar človek sploh ne more razumeti, zakaj to delamo. V glavnem bi jaz rekel bodočemu ministru, ne se pustiti in ne se spremeniti, ker ga smatram za pozitivnega v razmišljanju, da se ne bo spremenil, ko bo enkrat stopil na ta vlak norosti, ki ga vidimo danes tukaj. Naj bo jasno, da naj se ne spremeni in želim mu lahko edino vso srečo. V SAB ne bomo glasovali proti njemu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima gospa Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa. Kolega Bandelli, res je, mi nismo nikoli nasprotovali Janezu Poklukarju. Tudi ko ga je minister LMŠ predlagal v UKC, smo rekli, da je predlagal dobrega, kompetentnega človeka, in to še vedno ponavljamo. Tako da mogoče se nismo razumeli, da smo kakorkoli spremenili pogled na to. Postavil ga je minister LMŠ Šabeder na mesto generalnega direktorja UKC. Samo to sem želela povedati. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Naslednja je na vrsti gospa Mojca Škrinjar, pripravi se gospod Jože Lenart. Izvolite.
Hvala lepa. Ljubljančanke in Ljubljančani smo dolga leta zapored začudeno opazovali dograjen del UKC Ljubljana, ki se ni premaknil s točke mrtvila dolgo časa. Novi direktor doktor Poklukar je uspel premakniti gradnjo in dobili smo nove uporabne prostore, zlasti dobrodošle zdaj, ko je kriza covida. Doktor Poklukar ni zgolj teoretik ali pa uradnik, ki opazuje sistem od daleč, je praktik, ki je nekaj naredil v svojem življenju in dokazal, da zna s stvarmi delati, da zna pa delati tudi z ljudmi. Kdorkoli je imel to žalostno priložnost, da se je soočil z boleznijo v preteklih letih, je pod vodstvom doktor Poklukarja v UK lahko izkusil predane ekipe, ki dejansko posvetijo svoje znanje in čas svojim bolnikom in so vrhunski. Treba je to povedati. Torej tu lahko doktor Poklukarju damo samo veliko veliko priznanje. Naša pričakovanja, pričakovanja uporabnikov, uporabnic in davkoplačevalcev pa so, da javni zdravstveni sistem nudi resnično dobro storitev. Jaz javni zdravstveni sistem jemljem kot sistem, ki je zagotovljen sleherniku, brez izjeme. Mi je pa vseeno, ali izvaja javno zdravstveno storitev javni zavod, koncesionar ali zasebnik. Pomembno je, da je storitev kakovostna in da si vzamejo čas zame. Pomembno se mi zdi s stališča davkoplačevalke to, da je sistem pravičen in strokoven ter učinkovit. Enako je s košarico pravic. Katere pravice so tiste, ki so zagotovljene kot obvezne pravice za nas, uporabnike, potencialne bolnike, pa je vprašanje, na katero morajo odgovoriti tako strokovnjaki kot tudi tisti odločevalci, to smo tudi mi, ki namenjamo sredstva. Je kompromis med tistim, kar želimo, in tistim, kar zmoremo. Mora pa temeljiti na pravičnosti in učinkovitosti. Mislim, da je potreben tudi nadzor nad porabo sredstev. Vse preveč smo bili priča čudnim zgodbam o žilnih opornicah, za katere smo preplačali ogromna sredstva. Koliko ljudi je predolgo čakalo zaradi tega, koliko ljudi je umrlo prezgodaj zaradi tega? In prav je, da se z davkoplačevalskimi sredstvi dela pošteno in učinkovito. Doktor Poklukar je zagotovo garant za to. Upam, da bo uspel tudi z digitalizacijo zdravstva. Ne razumem namreč, zakaj nimamo še elektronskih kartotek, v katerih bi bila tudi opis storitve in cena storitve, tako da ne le zdravnik, ampak tudi pacient, pacientka bi lahko imela vpogled v svojo kartoteko, seveda z vsemi potrebnimi varovali, da ne bi bilo zlorab. Pomembno vprašanje se mi zdi tudi preventiva. NIJZ nudi veliko preventivnih programov, vprašanje pa je, če se mi, državljanke in državljani, tudi odločamo za te preventivne programe. Upam in želim si, da bo doktor Poklukar uspešen tudi na tem področju in da bo vendarle pripravil strategijo za stimulacijo ljudi, da bodo, da bomo tudi skrbeli za lastno zdravje. Kar zadeva samih zdravnikov, pa osebno menim, da vpis na medicinsko fakulteto ne sme biti posledica zgolj super odličnega spričevala, ampak tudi pogovora o tem, koliko so kandidati motivirani za ta poklic in katere kompetence imajo. Ne gre samo za kompetence znanja, razumevanja, gre tudi za kompetence čustvovanja, sočutja in znanja dela z ljudmi. Vsi v Sloveniji si veliko obetamo od novega ministra za zdravje. Tudi v Ljubljani si želimo, da bi se rešil težek problem družinskih zdravnikov, pomanjkanje tega imamo, in želimo si negovalno bolnišnico. Seveda nismo edini v Sloveniji, teh želja je še veliko. Prihajajo tudi evropska sredstva, s katerimi bo lahko tudi novi minister za zdravje pomagal pri izboljšanju materialne situacije našega zdravstva. Jaz se veselim, da bo tako kvaliteten človek popolnil vlado, kjer sicer že delajo zelo dobri strokovnjaki in žal mi je, da sem morala poslušati nekatere poslanske kolege, ki so grdo govorili o vladi. Nasprotno, doktor Poklukar bi se zagotovo ne odločil, če ne bi vedel, da prihaja v družbo odličnih ljudi. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jože Lenart, pripravi pa se gospod Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana vlada v odsotnosti, pa seveda spoštovani kandidat za ministra gospod Janez Poklukar, ki nas po vsej verjetnosti spremlja tudi preko medija! Kot finančni analitik, človek kontrolinga, bo moja razprava seveda temeljila na tem izhodišču. Prav to sem tudi s tega vidika spraševal ministra na hearingu, žal pa nisem dobil zadovoljivih odgovorov. Ne bom sodil vnaprej, je res tako dober krizni menedžer, kot ga nekateri predstavljate. Sedaj je na drugi vlogi, ki je tudi precej politična, in na tem mestu se bo moral vsekakor pokazati in dokazati. Tako da je treba počakati. Slovensko javno zdravstvo je dobro in prijazno predvsem z vidika dostopnosti do vseh prebivalk in prebivalcev. Ravno to pa je tisto, kar nas v svetu predstavlja drugačno in pritegne marsikatero državo, da proučujejo naš model. Ta prednost se je pokazala prav v času epidemije covida-19, da je bilo slovensko zdravstvo hitro prilagodljivo tako v prvem, še posebej pa v drugem valu, saj se pri nas tehnično-organizacijsko nismo pripravljali tako, kot so se nekatere druge države. Moram omeniti tu predvsem Avstrijo in Nemčijo, ki je preko poletja naredila res veliko s tega vidika, pri nas pa smo žal prepustili vse skupaj bolj zdravstvu samemu, da so se morali znajti, kakor so vedeli in znali v tem obdobju. Šele v zadnjem obdobju, ko smo bili že sredi drugega vala, je vlada pristopila. Prvi val in drugi val sta slonela predvsem na ramenih zdravstvenega osebja v bolnišnicah, v zdravstvenih domovih in tudi domovih za starejše. Predvsem temu delu zdravstva se moramo danes zahvaliti, da smo vse to preživeli, kot pač smo. Problemov pa je še veliko več. Tako bo treba nujno ukrepati in minister ima pred sabo resnično zahtevno nalogo, da zagotovi v bodoče po epidemiji učinkovito delovanje zdravstvenega sistema. Seveda to pa ni dovolj, da bi samo po sebi zagotavljalo zdravstveni standard, ki ga recimo poznamo v Avstriji, Nemčiji, Nizozemski, skandinavskih državah. Vzrokov je vsekakor več, predvsem pa moramo omeniti naslednje. Finančni viri, ki jih uspemo zbrati glede na ustvarjen BDP. Prav tu se začne osnovni problem, saj v Sloveniji zberemo le cirka 2 tisoč evrov na prebivalca. Radi omenjamo Avstrijo in Nemčijo, kjer zberejo dobrih 4 tisoč evrov. In zdaj poglejmo, tako mi kot v Avstriji, Nemčiji damo od tega zbranega približno polovico za plače. Ostalo nam ostane za zdravila, opremo, investicije. In kakšna je zdaj ta računica? V Sloveniji nam ostane samo tisoč evrov potem za to področje. V Avstriji, Nemčiji 2 tisoč evrov. Tu pa cene niso enkrat večje, ampak so nekako primerljive. Plače pa so pri njih enkrat večje, zato tudi toliko več za plače, če nominalno gledamo. To je tisti osnovni problem, ko se včasih v Državnem zboru prepiramo, delimo, komu bi vzeli, komu bi dali, kako je drugje vse dobro, pozabimo pa na to dejstvo, da nam zmanjka finančnih virov. Drugo dejstvo, ki se prav tako nanaša na finančne vire, je dejstvo, da Slovenija za zdravstvo namenja cirka 8 % BDP, Avstrija dobrih 10, Nemčija dobrih 11 %. Ali si lahko predstavljamo, da bi v Sloveniji lahko dali 11 % BDP, to se pravi 3 % več, da bi bili primerljivi z Nemčijo? S tem bi dobili 1,3 milijarde. Torej kje oziroma komu vzeti, je seveda potem tu vprašanje. Lahko pa delamo več na tem, kako dvigniti BDP na 60 milijard evrov letno, kot je naš postavljeni cilj in si ga je postavilo tudi gospodarstvo. Seveda ob istem procentu BDP za zdravstvo bi prav tako dobili 1,3 milijarde. Žal spet ne bo dovolj, saj tudi ostale države povečujejo svoj BDP in ves čas povečujejo vire za zdravstvo. Tako nam ostane potem še dvig produktivnosti, boljša izkoriščenost kapacitet opreme in kadra, racionalizacija poslovanja, stroškov in še kaj bi lahko dodali. Prav tu pa je tisti problem, ki ga Slovenija, politika in tudi stroka za dobro zdravstvo ne zna rešiti oziroma po mojem mnenju, si nekako upam trditi, da velikokrat tudi noče rešiti. Na hearingu na to vprašanje kandidat za ministra ni podal jasnega odgovora, ki sem ga zastavljal, razen da je nekako rekel, da bo res zelo težko in da na tem se bo delalo. Če gremo naprej, poglejmo, kje so problemi in zakaj tega ne znamo in nočemo rešiti. Še vedno mi je prvo in najpomembnejše, tudi v vstopu v Državni zbor sem to začel omenjati, postavitev mreže po standardih in normativih je ključen ukrep, ki bi zagotovil pošteno organizacijo dela tako za zdravstvene delavce, glede na njihovo spremljanje produktivnosti oziroma obremenjenosti, premajhne obremenjenosti ali pa celo preobremenjenosti, kot za paciente, ki imajo pravico po standardih in normativih do potrebnega časa in kakovosti obravnave. Vse to je pomembno in ena mreža bi vse to reševala. Pomembno je primarno zdravstvo, kar je kandidat sicer v svoji predstavitvi tudi poudaril. Predvsem je to primarno zdravstvo pomembno z vidika kakovosti obravnave s pravilno usmerjeno triažo. Sedaj so zdravniki na primarni ravni preobremenjeni in iz razloga odgovornosti do pacienta in tudi za svojo varnost po najkrajši poti pošljejo pacienta v nadaljnjo obravnavo, žal pa ne vidijo ciljno, saj je za to premalo časa. Tako se za pacienta ugotovi, da ni bilo potrebe po bolniški obravnavi oziroma obravnavi pri specialistu oziroma ni bil napoten k potrebnemu specialistu. Tako se izgublja čas, prekomerno se obremenjuje sekundarno zdravstvo, ustvarjajo se čakalne dobe. Z okrepitvijo primarnega zdravstva bi že na tej ravni lahko bolje in hitreje poskrbeli za pacienta in razbremenili sekundarno zdravstvo. Iz tega bi lahko zelo zelo veliko naredili. Nadalje. Zagotoviti je treba finančna sredstva za osnovno opremo po regijskih bolnišnicah in tudi potreben kader za izvajanje teh storitev. To je osnova odprave ozkih grl, ki jih poznamo v proizvodnji, in s tem odprava čakalnih dob in nepotrebno napotovanje pacientov v druge regije. Koliko milijonov mi namenjamo za skrajševanje čakalnih vrst? Za sredstva se prijavijo zavodi oziroma ambulante, ki zmorejo z dodatnim delom, nadurami opraviti več. In kaj smo s tem naredili? Kratkoročno smo predvsem rešili nekaj v čakalni vrsti, zdravstveni timi so še bolj pregoreli, osnovni problem pa žal ostane. Zakaj teh sredstev ne namenimo nabavi sodobne opreme in zamenjave iztrošene opreme? Zakaj ne namenimo sredstev za večji vpis na medicinsko fakulteto, za pridobitev kadra iz tujine, za nagrajevanje po učinku in tak naprej in tako naprej, se jaz sam sprašujem. Naj to ponazorim z dvema primeroma. V lanskem letu smo slišali za primer Zdravstvenega doma Kranj. Imajo sodoben ultrazvok, a že od začetka leta 2019 nimajo strokovnega kadra, zdravnika torej. Le-tega sicer lahko pridobijo. Zdravnica iz Srbije se želi preseliti v Kranj in tu delati. Pa kaj to pomaga? Danes bo že dobro leto in še vedno nismo uredili dovoljenja za prihod zdravnice, to smo slišali iz javnosti. Ko pa bo mogoče lahko prišla, bo potrebovala še leto dni, da se bo naučila slovenskega jezika na stopnji C1. Kot sem slišal, je direktorica zdravstvenega doma trenutno ta problem rešila tako, da je dala koncesijo zasebnikom. Ja, zasebniku, ker ne zmoremo administrativno birokratsko urediti najosnovnejših zadev. Na drugi strani pa nam medicinske sestre in zdravniki lepo odhajajo v tujino, in to kar čez noč. Kaj menite, koliko takšnih primerov je v Sloveniji? Žal ne moremo vedeti, ker nimamo pregleda nad tem. Drugi primer se nanaša na pomanjkanje opreme. Bolnišnica Slovenj Gradec ima 32 let staro gama kamero. Sodobne gama kamera zagotavlja do 36 pomembnih preiskav, ki so ključnega pomena za hitro in zanesljivo diagnosticiranje specialistov. Zdravniki specialisti v tej bolnišnici ne zaupajo tej stari napravi, ki ima itak samo 20-odstotno kapaciteto glede na novo napravo in še bistveno manj zanesljiva je. Tako pošiljajo paciente v druge regije, v Maribor, v Celje, v Ljubljano, kjer lahko pridejo prej na vrsto, s tem pa se izgublja čas za pacienta, pacient mora večkrat do zdravnika, na različnih mestih in spet se povečujejo čakalne vrste. Pa kaj res ne vidimo, kaj je to ozko grlo, da jih odpravimo in tako trajno rešimo ozka grla in skrajšamo čakalne vrste? Glejte, sredstva za skrajšanje čakalnih dob namenimo raje nabavi manjkajoče opreme po regijah in problem bo rešen trajno. Na svoje vprašanje ministru za zdravje pa dobim odgovor, da je bolnišnica v preteklosti že dobila toliko in toliko sredstev in sedaj ni na vrsti. To je recimo tako, če spet dam primer, kot bi postavljali v gospodarstvu nov obrat za proizvodnjo, ne bi pa kupili ključnega stroja v procesu proizvodnje. Tako bi morali za določeno fazo voziti polizdelke drugemu proizvajalcu, nastajali bi nepotrebni stroški, izguba časa in, in, in [[…]]bi lahko naštevali. Kaj spet menite, spoštovane kolegice, kolegi, koliko je takšnih primerov v slovenskem zdravstvu? Žal zopet ne moremo vedeti, ker nimamo pregleda nad tem. Če želiš obvladovati sistem in ga uspešno voditi, moraš imeti podatke, moraš imeti sistem kontrolinga. Ali ga imamo? Seveda ga nimamo, če spomladi v prvem valu v treh mesecih ta vlada ni znala prešteti niti ventilatorjev v teh 15 bolnišnicah. To smo jasno spremljali vse mesece in videli, kaj se dogaja. Seveda je to precej ironično rečeno, še malo žleht, bi lahko rekli, da je v javnosti izpadlo, kot da ne znamo prešteti. Da je bila res tu žlehtnoba, verjetno se s tem strinjate, kajti lahko bi v sodobnem času, če že ni informacijskega sistema, uporabili telefon, maile in najkasneje v dveh dneh bi te podatke dobili, čeprav vam zagotavljam, da so ti podatki 25. oziroma najkasneje 28. februarja 2020 že bili na ministrstvu, ker jih je že naša vlada takrat zahtevala. Vsekakor brez učinkovitega informacijskega sistema ni možno postaviti te še kako potrebne mreže slovenskega zdravstva po standardih in normativih, kot sem prej omenil, kar pa je osnovni ključ do želenih ciljev sodobnega in učinkovitega in racionalnega zdravstva. V vseh vladah doslej, ne glede na to, ali so bile leve, ali desne, ali sredinske, so vsi ministri govorili, da se ne da, da je kup nekih ovir, uporov, številni različni obstoječi sistemi, ki tega pač ne dopuščajo, in tako naprej in tako naprej. Dobil sem odgovor od ministra za zdravje na moja postavljena vprašanja glede vzpostavitve sistema enotnega pregleda na področju potreb po kadrih in opreme, izkoriščenosti opreme po regijah oziroma glede na posamezne specialnosti. Ta odgovor imam tudi na štirih straneh, kjer je bilo tudi konkretno vprašanje postavljeno. In glejte, kako zanimivo, odgovor Ministrstva za zdravje: »Enoten pregled na področju potreb po kadrih in opremi zaenkrat še ni vzpostavljen«. Glej ga zlomka, vlada je konec leta 2015 na opozorila oziroma popravljalnih ukrepov Računskega sodišča, ki ga tudi imam tu pred sabo, celo začela z aktivnostmi, da se po zdravstvenih zavodih začne spremljati evidenca o učinkovitosti upravljanja z medicinsko opremo, s poudarkom na dragi medicinski opremi, je tudi naštete 15 te opreme, ki bi se morala voditi. Navodila o vodenju evidenc medicinske opreme v javnih zavodih, katerih ustanovitelj je Republika Slovenija, so bila izdana šele 1. 8. 2016. Sledile so še spremembe navodil. Na podlagi navodil je Ministrstvo za zdravje vzpostavilo računalniško aplikacijo za zbiranje podatkov v bazi, ki bo omogočila analizo rabe medicinskih naprav na podlagi zbranih podatkov o vsaki evidentirani napravi v javnih zdravstvenih zavodih, seveda za posamezno bolnišnico ali oddelek, tako imenovano EDMO, so rekli skrajšano temu projektu. V nadaljnji fazi razvoja projekta EDMO je predvideno, da se vse aktivnostne podatke v rabi naprav poveže tudi s čakalnimi seznami ter nadaljnje analize ali so tudi posledica pomanjkanja obsega opravljenih storitev na posamezni napravi ali na vseh napravah ali morebiti premajhnega števila naprav. Skratka, da se nedvoumno ugotovi potreba po novih ali zmogljivejših napravah, kajti to lahko bistveno pripomore k skrajšanju čakalnih vrst. To so jaz želim, tako bi se lahko zadeve rešile. In zakaj je moj uvod, glej ga, zlomka? Glede na odgovor Ministrstva za zdravje, ki med drugim pravi »vzpostavljena je evidenca skrbnikov EDMO in odgovornih oseb po javnih zdravstvenih zavodih, ki pa se po letu 2017 več ne posodablja«. En tak odgovor je tudi bil, da vsi javni zdravstveni zavodi še niso poskrbeli za verodostojno in zanesljivo posredovanje vseh zahtevanih podatkov. Kaj vam to govori, kolegice in kolegi? Res se jaz sprašujem, ali je minister za zdravje le lutka na Ministrstvu za zdravje, čeprav postavlja oziroma daje soglasje za direktorje bolnišnic. Sprašujem se naprej, kje so vzroki, da javni zdravstveni zavodi ne izpolnjujejo tako pomembnih navodil. Ali se javni zdravstveni zavodi bojijo preglednosti s strani Ministrstva za zdravje? Ali se morda zdravniki bojijo, da bo sedaj razvidno, kakšna je njihova produktivnost, kdo ima v eni bolnišnici morda samo 10 pregledov na ambulanto, drugi pa morda 30 ali celo 40? Ali se morda bolnišnice bojijo, da se ugotovi, da imajo potrebno opremo, za katero pa ni upravljavcev, na drugi strani pa imajo zastarelo opremo ali je sploh nimajo? To prav zagotovo ne. Ministri prihajajo in odhajajo, se verjetno še dobro seznanijo ne s sistemom in z aktivnostmi, vendar pa direktorati na Ministrstvu za zdravje ostajajo, in tudi velik del tega kadra, ki je tam že leta z vsemi svojimi zadolžitvami, ki so jih dobili. Osnovno vprašanje: kje je tu problem strateškega vodenja bolnišnic in povezave z Ministrstvom za zdravje, da takšne projekte ne moremo spraviti v življenje? Kje so tu odgovornosti resorjev? Naj ponazorim to, kar govorim, s primerom iz gospodarstva. Vsi poznamo švedsko multinacionalko Ikeo, ki prodaja pohištvo. Letno ustvari 40 milijard prometa. To so kar štirje proračuni Slovenije ali pa dva, če bi vzel vse štiri blagajne. Ikea ima cca 400 prodajnih centrov po svetu, torej cca milijardo prometa v povprečju na center. Ikea ima na sedežu, Nizozemska, Luksemburg, Švedska so ti centri, ker ima zaradi optimizacije davkov na štiri dele razdeljeno, tretji dan v mesecu imajo za pretekli mesec vse podatke na centrali. Imajo online podatke o vseh zalogah, dnevnem prometu, številu prodanih artiklov dnevno, tedensko, mesečno, letno, seveda za vodenje strategije prodajnih učinkov. Torej centralno obdelan, dodelan informacijski sistem v vseh nivojih, vertikalno in horizontalno za 400 centrov po svetu, ki se zbirajo v enem centru. Kaj menite? Ali si lahko zamislimo, da bi kateri od vodij iz centrov kakšen mesec ne poslal podatkov, narokov? Kaj menite, kaj bi se zgodilo, da odgovorni za informacijski sistem ne bi zagotavljali delovanja sistema, ki jim ga ciljno postavlja vodstvo? Kaj menite, v kakšnem stanju bi se znašla multinacionalka Ikea, če bi z informacijskim sistemom upravljali tako, kot ga upravljajo v slovenskem zdravstvu? Kako bi odreagirali kupci za takšno stanje? Kako bi odreagirala konkurenca? Namerno sem pač tako postavil plastično, da bolje razumemo in se zavemo, kaj se pri nas dogaja. Pa sem rekel, ni važno, ali je leva ali je desna vlada ali je sredinska vlada, pač ne znamo problema rešiti. Pa še eno kratko zadevo, kako dela Ikea s stroški. Vsi smo bili že v Ikei. Tam imamo svinčnike za enkratno uporabo, kjer si zapišemo, kaj bomo vzeli, tisti artikel, pa gremo potem v skladišče, vzamemo v tisti ploščati embalaži in je zadeva rešena. Eden od primerov, ko so rekli, koliko milijonov stroškov je letno z svinčnikom. Ustanovitelj Ikee je ponazoril s svinčnikom. Vzel je svinčnik, ga je prelomil in je dobil dva svinčnika. In stroški so se prepolovili. Malo za intermezzo, kako se dela s stroški racionalno. Torej slovensko zdravstvo že ima vzpostavljen centralni register podatkov o pacientu, tako imenovani CRPP. Na tej osnovi imamo že dobro delujoč projekt e-napotnica, ki nam je v praksi predstavila celo revolucijo v napredku na tem področju. To je ena zelo zelo svetla točka, ki smo jo znali doseči. In zakaj potem od tu naprej projekt zopet stoji? Kdo nam noče slediti? Morda je pa to primer tudi na Onkološkem inštitutu, kjer je februarja 2020 politika, seveda tudi svet zavoda v prvi vrsti, vsaj za pol leta zaustavil projekt racionalizacije informacijskega sistema. Seveda se je potem na srečo čez pol leta nadaljeval, danes pa je viden rezultat, da so se stroški v višini cca milijon evrov letno za informacijske sisteme praktično polovili. Z bistveno spremembo, podpis pogodbe z izvajalci na ključ, namesto leta in leta prej pogodbeno delovanje na demoverzijo − veste, kaj to pomeni, kajne? − ki je vlekla projekte mesece in leta, povečevala stroške, zdravstvo pa je delovalo v krču. Verjetno nam ne sme biti takšno delovanje in vmešavanje politike v ponos. Ravno na tem projektu sem se tudi osebno soočal s tem, kakšno škodo lahko politika naredi, če vtika prste tja, kjer ni potrebno. Glejte, ni čudno, da so se nam v preteklosti dogajale stvari okrog nabave zdravil, materialov in opreme, kot so operacijske postelje, stenti ali žilne opornice, kolčne proteze in še veliko je tega. Če Ministrstvo za zdravje nima osnovnega pregleda nad poslovanjem 15 regijskih bolnišnic, med njimi tudi dva UKC, Golnika in tistih manjših bolnišnic, skupaj je teh 26. Vprašanja podeljevanja koncesij bi se še rad dotaknil in dela zdravnikov izven bolnišnic, kjer so zaposleni. Tu se sprašujem, kako je sploh mogoče, da direktor bolnišnice podeli koncesijo ali za delo zunaj zavoda zdravnikom za dejavnost, kjer ima zavod že sam kadrovski primanjkljaj in so na tem področju čakalne vrste v javnem zavodu. So tudi primeri, kjer to delajo celo direktorji in strokovni direktorji oziroma vodje oddelkov sami. Javni zavod, ki ga vodijo, tako spravijo v rdeče številke, te iste paciente pa pregledujejo drugje. Kako je to sploh mogoče brez iskanja odgovornosti ukrepanja in sankcioniranja? Verjetno žal spet zaradi tega, ker minister nima pregleda nad tem, ker nima ustreznega informacijskega sistema in pregleda nad vsem. Bom opozoril še na pomanjkanje kadra v zdravstvu, minister je na to tudi opozoril. Temu so takrat botrovali tudi ukrepi Zujfa. Vemo, da je bila z Zujfom prepoved zaposlovanja. Do leta 2019, dokler nismo mi tega ukinili, se je ta problem nanašal tudi na to. Medicinska fakulteta in šole medinskih sester, zdravstvenih tehnikov so pa svoj kader producirale. Ker se pač ni pri nas zaposlovalo, so šli delat v tujino. Še eno pomembno vprašanje se mi je porodilo v teh dneh v povezavi s tem. V roke sem vzel revizijsko poročilo Računskega sodišča UKC Ljubljana, ki je bilo izdano januarja 2018, in sicer za poslovanje v obdobju 2014−2015. Toliko nepravilnosti, kot jih je bilo ugotovljenih v tem revizijskem poročilu, je neverjetno. To je zelo zaskrbljujoče. Poročilo zajema priporočila za odpravo nepravilnosti. Podana je zahteva za predložitev odzivnega poročila s popravljalnimi ukrepi. Sedaj če nadaljujemo. Na drugi strani sem si pa prebral naloge in poslanstvo notranje revizije UKC, ki ga seveda ima, ki med drugim govori, da je prvenstvena naloga notranje revizije preventivno odpravljanje napak procesov poslovanja in sodelovanja z nadzorom Računskega sodišča. Žal pa nisem zasledil v tem poročilu Računskega sodišča, da bi notranja revizija te službe kaj sodelovala pri tem. S prihodom gospoda Janeza Poklukarja na čelu UKC Ljubljana je bila med prvimi ukrepi razpustitev službe notranje revizije. Človek pa bi pričakoval, da bo direktor ob prihodu glede na ugotovitev Računskega sodišča takšno službo okrepil, ne pa razpustil. Kandidat za ministra gospod Janez Poklukar nam je na hearingu na to vprašanje sicer odgovoril, da je bila služba pri svojem delu neučinkovita, in je to vzrok razpustitve. Sedaj išče zunanje izvajalce, verjetno še vedno, morda je celo to res, seveda, če je to res. Sam se sprašujem, zakaj Ministrstvo za zdravje takšne službe ne organizira na ministrstvu samem in s te pozicije izvaja notranjo revizijo po javnih zavodih zdravstva, če pa tako že ima organizirane nekatere službe za preverjanje integritete poslovanja in preverjanje korupcije. Zakaj potem nima tudi finančno- računovodskih strokovnjakov? Vsekakor bi morala biti takšna služba bolj učinkovita z mesta Ministrstva za zdravje kot pa znotraj zavoda, kjer se vsi med seboj poznajo. To ugotavljam tudi kot član preiskovalne komisije za otroško srčno kirurgijo in nabavo materiala ter opreme, kjer preiskujemo za nazaj in stalno se mi poraja to vprašanje, kako neučinkovito je bilo vse skupaj. Ta ugotovitev me navaja in našo seveda Poslansko skupino LMŠ z velikimi dvomi, ali bo kandidat sploh izpolnil naša pričakovanja kot minister za zdravje glede na takšne ugotovitve, ki jih sproti ugotavljamo. Slišimo, tudi minister je rekel, da bo racionaliziral bolnišnice, laboratorije, mikrobiološke laboratorije, ki so danes kompas za zdravnike in za hitro ukrepanje diagnosticiranja. Še posebej se je to pokazalo v času epidemije, da so zelo hitro, v eni uri dobili te rezultate. Tudi vsaka bolnišnica v Evropi, ne samo velike tudi srednje, ima takšne laboratorije, kot sem rekel, to jim je kompas, in ne znam si predstavljati, da bi to bolnišnice izgubile. Na to tudi vse bolnišnice zelo opozarjajo. Gospoda Poklukarja sem vprašal, ker vem, da je tudi on že pristopil k ustanavljanju mikrobiološkega laboratorija na Jesenicah, vlada pa, vemo, da se že skoraj eno leto trudi, da bi to ukinila po regijah in centralizirala, čeprav so v teh nacionalnih laboratorijih dosti dosti višje cene teh storitev kot pa v teh lokalnih, pa imajo ravno tako vse certifikate. Lahko bi še našteval v nedogled probleme na področju zdravstva, vendar naj zaključim z vprašanjem. Ali bo kandidat za ministra gospod Janez Poklukar, menda preizkušeni krizni menedžer, kot smo že danes nekajkrat slišali, kos tej nalogi? Bo postavil pregleden sistem zdravstva in ukrepov, da lahko izkoristimo notranje prednosti za povečanje produktivnosti in zmanjšanje stroškov poslovanja, kar jaz vidim kot prioriteto, kot pa najemanje novih kreditov, če nimamo ostalih zadev rešenih. Le tako lahko zadržimo javno zdravstvo, ki je prijazno do vseh državljank in državljanov. Le tako lahko nudimo pacientom več za ta denar, ki ga imamo na razpolago in je seveda omejen. Nadaljevanje privatizacije na področju zdravstva bo prineslo ljudem le še večji razkorak med bogatimi in tistimi manj bogatimi, tistimi z minimalno plačo, upokojenci, invalidi in še lahko bi naštevali. Verjemite mi, če se bo privatizacija nadaljevala, tako kot jo poznamo drugje, tudi v Italiji, bo ta problem vsako leto večji. Preveč dvomov se mi poraja, ali bo kandidat za ministra gospod Janez Poklukar izpolnil pričakovanja. Predvsem pa ne morem verjeti, glede na sedanjo prakso predsednika vlade Janeza Janšo, da bo bodočemu ministru dovolil, da vodi Ministrstvo za zdravje po svojih strokovnih odločitvah. To se je pokazalo tudi doslej, zato so tudi odstopali. Tako danes ne bom podrl kandidata. Odgovornost je na koaliciji in potrdite si ga sami in tudi odgovarjajte za odločitve, ki jih boste peljali naprej. To je tudi tradicionalna praksa v slovenskem parlamentarizmu, da opozicija ne potrjuje ministrov koalicije. In tudi sami se bomo tega držali. Želim pa vsekakor vso srečo bodočemu ministru, predvsem v dobro pacientov in tudi zaposlenih v zdravstvu. Kajti eni in drugi so danes v nezavidljivi situaciji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Soniboj Knežak, pripravi se gospod Gregor Perič. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Spoštovane kolegice, kolegi! Z veseljem bi pozdravil tudi predlagatelja današnjega kandidata gospoda Janeza Janšo, ampak kot kaže, se mu ne zdi vredno, da sedi na tej seji. Jaz v svoji kratki razpravi v bistvu ne mislim dajati receptov, kako urediti to naše zdravstvo in kaj so težave tega našega zdravstva, ampak je današnja seja namenjena temu, da spregovorimo nekaj besed o samem kandidatu. Jaz gospoda Janeza Poklukarja v bistvu tisto, kar ga poznam, ga poznam večinoma iz medijev in ga v bistvu povezujem nekako z dvema zgodbama. Prva je zgodba uspešne sanacije bolnišnice na Jesenicah. Zanimiva, lepa zgodba, ki jih je v zdravstvu premalo. Drugo pa je seveda njegovo službovanje oziroma del poklicne kariere, ki jo dobro leto pelje kot direktor UKC, se pravi naše največje zdravstvene ustanove v državi. Da bi lahko rekel, vsaj za tisto, kar jaz poznam, kar se tiče vodenja UKC, ne moremo govoriti o neki dobri zgodbi, o nekih super rezultatih. Dejstvo je, da ima institucija v bistvu največji dolg v zgodovini svojega obstoja, da so dobaviteljem dolžni več deset milijonov evrov sredstev, pa še nekaj je teh kazalnikov, ki ne govorijo ravno o neki dobri zgodbi tudi na področju vodenja kliničnega centra. Vendar je treba biti tudi tu korekten, je kratek čas na tej funkciji in pri ocenjevanju njegovega dela v UKC je seveda tudi treba upoštevati, da je tudi delovanje te naše največje zdravstvene ustanove zadnje leto bilo v bistvu podrejeno boju s covidom. Jaz žal nisem imel prilike, da bi spremljal oziroma da bi se udeležil hearinga. Sem pa to sejo spremljal po televiziji, čeprav moram reči, da se mi je pojavilo vprašanje, če sem spremljal isto sejo, ko sem poslušal predsednico odbora, kako je opisovala potek na tej seji. Jaz nisem videl tako v superlativih predlaganega kandidata. Tisto, kar sem videl, da je bilo kar precej neodgovorjenih vprašanj, vprašanj, na katera ni dal odgovora oziroma se jim je tudi spretno izmaknil. Kar so moja znanja pa moja vedenja o predlaganem kandidatu, bi rekel, da gre brez dvoma za človeka, ki ima dolgoletni staž v zdravstvu, da pozna zdravstveni sistem in da gre tudi za enega izmed redkih, ki so na teh vodilnih funkcijah v zdravstvu in ima tudi nekaj menedžerskega znanja. To vse je verjetno botrovalo tudi njegovi uspešni sanaciji bolnice na Jesenicah. Edino, kar predlaganemu kandidatu, pa niti ne morem reči, da zamerim, ampak mislim, da je bolj prav, da rečem, da mu v bistvu ne štejem v dobro, je to, da je v bistvu kot relativno dober kandidat pristal na kandidaturo v slabi vladi. Zdaj ne vem, če je to bila čisto tudi njegova želja. Zadnje dni krožijo po parlamentarnih hodnikih tudi neke informacije, češ, da v bistvu niti ni imel neke prave izbire. Take it or leave it. Vzemi ali pa se tudi poslovi od direktorovanja v UKC. Ne vem, bi pa glede na način in pa metode delovanja te vlade tudi dopuščal, da je to ena izmed možnosti. Zaradi vsega tega ker se je odločil v končni fazi sam, da sodeluje, kot sem omenil, v slabi vladi, v vladi, ki jo ne podpiram, v vladi, ki bo v končni fazi tudi kratkega veka, predvsem pa tudi v vladi, kjer žal v bistvu ne bo mogel uveljavljati nekih svojih strokovnih znanj, pridobljenih tekom let svoje poklicne kariere, saj v bistvu se mora zavedati, da prihaja v vlado, kjer v bistvu vse odločitve sprejema največji strokovnjak za vsa področja, obramboslovec z dvomesečnimi izkušnjami tudi na področja zdravstva, gospod Janez Janša. To bo tisto, kar bo moral vzeti v zakup oziroma je že, ko je potrdil svojo kandidaturo. Zaradi vsega naštetega bi rekel, da gre za kandidata, ki ima dovolj znanj, ki bi lahko tudi –če ne bi sodeloval, kot sem rekel, v slabi vladi, dodal svoj kamenček v mozaik nekega boljšega zdravstva v prihodnosti. Ampak žal zaradi vsega tega, kar sem navedel, predvsem da vstopa v vlado, ki jo sam ne podpiram in ocenjujem, da deluje slabo, mu svojega glasu danes žal ne bom dal. Ampak ni to glas proti njemu kot kandidatu, to je v bistvu bolj protest nestrinjanja z delom te obstoječe vlade. Nenazadnje pa, spoštovane kolegice in kolegi, tudi praksa je taka, da kandidatu, ki ste ga v koaliciji predlagali, ki ga je predlagal vaš predsednik vlade, koalicija da glas podpore. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Gregor Perič, pripravi se gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem! Mi imamo pred sabo danes v bistvu neko izbiro, glasujemo o tem, ali bomo podprli kandidata za novega ministra gospoda Poklukarja ali ne. Tudi ko poslušam razprave svojih kolegov poslancev, gre v bistvu vse bolj v smeri tega, kako najti nek argument, ne glede na to, ali je kandidat dober ali ni dober, ali je kompetenten ali ni kompetenten, vsaj z vidika opozicije, kako ga ne podpreti, ker je to pač higienično, če si v opoziciji, da tisto, kar predlaga vlada, sploh če ni dobra vlada ali pa če ni naša vlada, da ne podpreš. Meni se zdi to nekoliko čudno, ker mi vseskozi govorimo v politiki, da si želimo na najbolj odgovornih mestih predvsem dobre, kakovostne ljudi, ki so že nekaj pokazali, da se potem to uporablja kot osnovni in temeljni kriterij, ne pa, ali je naš ali ni naš, ali je take ali drugačne barve oziroma nosi tako ali drugačno majčko oziroma dres. Danes smo v teh razpravah slišali, da je predvsem pomembno, ali je naš ali ni naš. To dodatno potrjuje dejstvo, da je bil gospod Poklukar imenovan za direktorja UKC. To vemo, da je zelo velik sistem, eden največjih sistemov, kar jih poznamo v Sloveniji, in ga je zelo težko menedžirati, obrne zelo veliko denarja in je dejansko to težko imeti pod kontrolo. Ta sistem je, vsaj kolikor se jaz spomnim, »rodil« več ministrov za zdravje. Tudi zdaj je tak primer. Nekdo, ki se tam dokaže oziroma ki preživi, dejansko je to tudi nek indikator, da se lahko pomeri oziroma preizkusi tudi na najbolj odgovornem mestu na področju zdravstva, torej za ministra. Če je bil gospod Poklukar zaupanja vreden, da se je pojavil na mestu direktorja UKC v prejšnji vladi, in zdaj slišim številne kritike na njegov račun, ko se poteguje za mesto ministra za zdravje, ravno s strani tistih, ki so ga postavili za direktorja UKC, se mi zdijo vsi ti govori predvsem politični, ki imajo s stroko, s strokovnimi merili bolj malo opraviti. Sicer pa je vedno tako, da je v politiki, sploh danes, zelo veliko nekih strokovnjakov za zdravstvo, zelo veliko nekih zdravnikov, čeprav, če se ozremo po dvorani, tudi če bi bila polna, bi ugotovili, da imamo v naših vrstah enega zdravnika, to je doktor Žiža, ki je bil tudi strokovni direktor, vsi ostali pa zgolj spremljamo in preberemo kakšen članek in si ustvarimo neko mnenje. Jaz bom rekel, da sem osebno hvaležen gospodu Poklukarju, da je v teh tako zahtevnih časih sprejel ta izziv, ki ni enostaven. Vemo, da je najti ministra za zdravje tudi v »mirnodobnih« časih zelo zahteven projekt, kaj šele v časih, ko razsaja epidemija in ko vemo, kako smo se ukvarjali s tem področjem tudi v preteklosti. Jaz verjamem, če bi bilo več neke iskrene volje in pripravljenosti tudi v preteklih letih in v preteklih vladah, da bi se tudi lažje spopadli s to pandemijo. Ampak ker smo se bolj kot ne ukvarjali s takimi ali drugačnimi prestižnimi vprašanji in izkoristili vsako priložnost, ki je prišla od zunaj, kadarkoli je nek minister želel narediti neko izboljšavo, da jih je, po domače povedano, dobil po glavi zaradi takih ali drugačnih medijskih poročanj, ki so bila plačana marsikdaj s strani določenih interesnih krogov samo zato, da ošibijo ali pa razsujejo ministra, imamo pač situacijo, kakršno imamo. Tako da še enkrat, sem hvaležen pogumu gospoda Poklukarja in mu predvsem želim veliko neke trdnosti in čvrstosti, ker bo potreboval ravno to. Dejstvo pa je, da bomo tudi mi, poslanske skupine oziroma poslanci, ne glede na to, ali smo v vladi ali nismo v vladi ali smo nekje vmes, zelo močno vplivali na to, kako uspešen bo tudi gospod Poklukar v prihodnje. Če bomo nasedali na posamezne spine, na posamezne afere, ki bodo nastajale, ker bo zaradi takih ali drugačnih želja po spremembah nekomu to šlo v nos in si teh sprememb ne bo želel, ker bo zaradi teh sprememb manj ali pa nič denarja, če bomo mi te zgodbe prenesli na polje političnega in začeli neke obračune, potem bo tudi gospod Poklukar kot minister za zdravje neka figura, ki bo šibka in ne bo uspela priti do določenih pozitivnih sprememb. Tako da odgovornost ni samo na ministru, ni samo na vladi, ni samo na predsedniku vlade, ampak je tudi zelo razpršena po političnem prostoru, torej na vseh nas. Tukaj se bomo izkazali ali pa bomo, upam da ne, še enkrat dokazali in pokazali, kako znamo take priložnosti zapraviti. Ne bi se spuščal v posamezne poteze oziroma odločitve gospoda Poklukarja, ko je bil še direktor UKC, tudi to slavno vprašanje, ki se je pojavilo okoli tega, zakaj ukiniti ali ne ukiniti notranjo revizijo. Tisti, ki je delal v kakšnem nekoliko večjem sistemu, zlasti v javnem, ve, da so te notranje revizije lahko nekaj dobrega ali pa tudi nekaj slabega. Veliko lažje, veliko objektivneje je priti do določenih izsledkov, ki niso del pritiska, ko kot notranji revizor tudi ne gledaš svojih kolegov, sodelavcev, ki jih moraš revidirati in moraš potem zanje črno na belem napisati, da so delali določene napake, pa jih opozarjati, pa se te napake še vedno pojavljajo. Zato je s tega aspekta, če nek sistem želi narediti neke izboljšave, pa vidi, da je to izjemno težko in bo deležen številnih odporov, veliko enostavneje poiskati neke zunanje strokovnjake, ki bodo to naredili z veliko manj ali pa nič pritiska, prinesli nek papir in takrat bo potem tudi veliko manj nekih internih ugovorov oziroma nasprotovanja, da se naredijo določene izboljšave. To je zgolj moj razmislek, pa ne poznam načina delovanja UKC, ampak iz prakse lahko povem, da utegne to biti, mislim da kar glavni razlog za to potezo. Kar me pa kot poslanca, ker tudi poslanci imamo marsikdaj kadrovsko funkcijo, ne samo vlada ali kakšen drug organ, ampak tudi poslanci marsikdaj odločamo o ljudeh na najbolj odgovornih položajih, kar me pa najbolj razjezi, je pa to, da tik pred odločanjem dobimo neko anonimko, nek anonimni mail z določenimi navedbami, zato da se posameznega kandidata očrni. Jaz moram povedati, da me take stvari še bolj utrdijo v prepričanju, da si kandidat zasluži podporo in me v tem smislu ne omajajo. Če ima kdo kakšno zgodovino, ki jo je treba razčistiti, verjamem, da se te stvari pojavijo pravi trenutek, ne pa pet pred dvanajsto, tako da se samo vnese nekoliko nemira in da se potem špekulira na najbolj pritlehen način, sploh pa na način, ko tisti, ki se v anonimki znajde, ne more niti nizati protiargumentov. Uporaba tovrstnih sredstev je nekorektna in mislim, da bi se jih morali vsi izogibati, če želimo imeti nekega ministra, ki bo pri svojem delu uspešen in bo lahko vlekel, kot rečeno, neke poteze. Veliko smo se pogovarjali o težavah našega zdravstva. Kot rečeno, vsi smo kar naenkrat postali strokovnjaki, potem pa v praksi vidimo, da je to neprimerno težje. Jaz bi izpostavil zgolj en vidik. Vsi vemo, da smo v epidemiji in da so morda najbolj temeljno vprašanje predvsem cepiva. Torej cepiva so težava predvsem z vidika dobav. Vsi smo računali na to, da bodo dobavljena v veliko večjih številkah in v veliko krajših rokih. Izkazalo se je drugače, tako da tukaj računam še naprej na pogajalsko moč Evropske unije in Evropske komisije, v vmesnem času pa bomo morali tudi mi vsi še naprej spoštovati ukrepe. Lahko rečem, vsaj glede tistega, kar sem med vikendom videl na Primorskem, da je te sproščenosti v Sloveniji nekoliko preveč, tako da upam, da ne bomo spet zdrsnili v kakšno smer, kjer smo že bili in si je ne želimo. Zato dajmo še naprej spoštovati te ukrepe, dokler cepiva nimamo. Torej cepivo je nekaj neposrednega, nekaj, s čimer fizično posegamo v telo kot tako in je predvsem namenjeno zaščiti, zlasti starejših. Torej to je ta vidik danes. Ampak tisto, kar bo pomembno predvsem v prihodnjih mesecih pa v končni fazi tudi letih glede na to pandemijo, je en drug vidik, ne ta fizični, kot sem rekel, ampak predvsem duševni. Meni se zdi pomembno, in tukaj bo imel minister vso mojo podporo, da poiščemo tudi določene rešitve, ki v preteklosti niso našle nekega odgovora, pri oskrbi duševnega zdravja kot takega. Vemo, da je to področje relativno neurejeno, neregulirano na način, kot bi lahko bilo, in si zasluži tudi neprimerno več nekih sredstev, da posaniramo v prihodnje vse tisto, kar ni zgolj fizično, ampak je tudi duševno. Ker verjamem, da je marsikdo v naši družbi spričo situacije, spričo izgube službe, spričo pomanjkanja nekih socialnih stikov doživel številne travme, kar se bo pa potem kazalo še v številnih drugih aspektih. In to je nekaj, za kar bi si želel, da bi se v prihodnje našlo dovolj neke politične in tudi strokovne volje, da najdemo neko rešitev, kako slovenskim državljankam in državljanom pomagati tudi na tem področju. Če zaključim. Jaz želim ministru uspešno delo, uspešno soočenje z izzivi, uspešno premagovanje oziroma preskakovanje tudi vseh tistih političnih ovir, na katere bo naletel oziroma mu jih bodo določene strukture nastavile. Predvsem pa, da uspe uspešno organizirati tudi sam postopek cepljenja in potem vse ostalo, kar bo sledilo. Ministru lahko zaželim v tej situaciji samo srečno in vse dobro. Mojo podporo ima.
Hvala lepa. Predno nadaljujemo z razpravo, bom prebrala naslednjih pet razpravljavcev, glede na to da se seznam hitro spreminja. Naslednji dobi besedo gospod Miha Kordiš, potem Aleksander Reberšek, mag. Dejan Židan, Jožef Lenart in mag. Andrej Rajh. To so naslednji v tem krogu. Izvolite, gospod Kordiš, imate besedo.
Hvala za besedo, predsedujoča. Svojo razpravo bom začel z odgovorom na novinarsko poizvedbo, ki sem ga dal pred začetkom današnje seje oziroma takoj po začetku današnje seje. Šlo je nekako takole. Novinarji so me vprašali, kako bomo glasovali v Levici in da verjetno bomo glasovali proti gospodu Poklukarju. Moj prvi refleks v tem odgovoru je bil, kako pa naj glasujemo drugače, če pri maratonskem zasedanju Odbora za zdravstvo nismo dobili odgovora na nobeno vprašanje. Kandidat za ministra za zdravstvo je ostal na ravni splošnosti, ostal je na ravni medlosti v besedah, šel je zelo široko in ta na način na veliko zaovinknil okoli bolečih tem, ki tarejo naš javni zdravstveni sistem. V odgovoru na novinarsko poizvedbo pa sem nadaljeval še s sledečim. Vlada Janeza Janše nam je uspela pridelati zelo tragičen davek v prvem letu dni svojega mandata. Število presežnih smrti v tej državi je rekordno, je v svetovnem vrhu. Ne po nekih naravnih lastnostih covida-19, ampak zaradi ravnanja oblasti, ki se raje ukvarja s svojim lastnim udarom na državo, kot da bi reševala zdravstveno situacijo državljank in državljanov. Gledamo ekipo Janeza Janše, ki je v letu dni pridelala te presežne smrti, in se ob tem lahko samo sprašujemo, zakaj hudirja bi prevzel kdorkoli po tem enem letu Pokaži, kaj znaš, na katerem je vlada Janeza Janše temeljito pogrnila, prevzeti v tej družbi ministrsko mesto. Toliko bolj, ker gre za mesto ministra za zdravje, v tem trenutku najbolj izpostavljenega resorja. Pa to ni edino vprašanje, ki se porodi in se vsaj meni odgovor nanj kar izmika. Če si zagovornik javnega zdravstva, če si res odločen zagovornik javnega zdravstva, kot mislim, da je velika večina državljank in državljanov, zakaj bi rinil na ministrsko funkcijo v vlado, ki je zelo jasno povedala, da si želi javni zdravstveni sistem privatizirati. In to tudi počne, kolikor si seveda upa.Prijemi, ki jih uporablja, so razmeroma mehki. Seveda nihče v slovenski politiki ne more stopiti pred kamere in dejati: jaz sem pa za to, da javno zdravstvo razgradimo in ga nadomestimo z zasebnim dobičkarskim zdravstvom, ki se obnaša kot gospodarstvo in ne kot javna storitev. Katerikoli akter v slovenski politiki bo to naredil, bo instantno pokončal svojo lastno kariero, verjetno tudi kariero svoje politične grupacije. Zato tudi zagovorniki privatizacije javnega zdravstva začenjajo vsako svojo teatrizo z »jaz sem za javno zdravstvo.« In potem nadaljujejo s tem, kako si to javno zdravstvo predstavljajo in zelo hitro po teh opisih ugotovimo, da to javno zdravstvo ni več javno zdravstvo, ampak je privatizirano zdravstvo, kar je pa javnega, je pa dodobra uničeno. Javno zdravstvo v tej državi velja za vrednoto, zato ga vlada Janeza Janše ne napada direktno, raje ga spodnaša na ta način, da bogato nagrajuje zasebne prakse, celo mimo javne zdravstvene blagajne, tja pretaka proračunske evre vseh državljank in državljanov. Po drugi strani pa javno zdravstvo uničuje s tem, da ga podfinancira. Celo v epidemiji covida-19 vanj ne želi intervenirati s primerno javnofinančno infuzijo, pri tem da vsi vemo, da je slovenski javni zdravstveni sistem praktično en velik mag, en velik čarovnik, da dela še tako dobro kot dela, pri tem da je že desetletja podhranjeno in se vanj ne steka primerna količina javnih sredstev, kot bi jih potrebovali. Še zlasti, kot esteblišment rad ponavlja, da se nam prebivalstvo v družbi stara. To je nek kontekst, iz katerega lahko presojamo kandidaturo gospoda Poklukarja za funkcijo ministra za zdravje. Kaj je on govoril potem, ko se je izrekel, da je za javno zdravstvo in kako vidi javno zdravstvo. Naredil sem si tri zabeležke, ki so pomenljivo dvoumne pa jih bom poskusil sedaj v svoji razpravi dekonstruirati, kakšna konkretna vsebina se za njimi skriva. Gospod Poklukar se je recimo izrekel, in to so tudi povzeli mediji, da je za javno zdravstvo, ampak da je treba misliti tudi na statusno preoblikovanje javnih zavodov. Zveni predvsem nedolžno do trenutka, ko vemo, da je edini, ki želi javne zavode pravnoformalno ali kakorkoli prestrukturirati v slovenski družbi, politični akter, ki zagovarja, da se to prestrukturiranje odvija v smeri gospodarske družbe. Bolnišnice ne bi bile več javni zavodi, postale bi firme, postale bi podjetja. Od leta 2014 sodelujem kot izvoljeni poslanec v Državnem zboru, in to je edino prestrukturiranje, o katerem sem kadarkoli karkoli slišal, torej niso bolnišnice več javni zavodi, neprofitne ustanove kot servis državljank in državljanov, ampak se spremenijo v gospodarske družbe. Zdravje kot blago, bolnišnična oskrba kot biznis. Če bi na današnji seji sedel v dvorani z nami gospod kandidat za ministra za zdravstvo, bi ga vprašal konkretno, kakšno statusno preoblikovanje javnih zavodov je imel v mislih in zakaj. Te neke argumentacije recimo nismo slišali. Slišali smo zgolj, da bi bilo potrebno, češ, da naj bi to naredilo zdravstveni sistem bolj učinkovit. Po tem kontekstu, ki ga poznamo, bi to prej kot bolj učinkovito javno zdravstvo prineslo bolj profitabilno javno zdravstvo za tiste, ki ga želijo spremeniti v tovarno na račun zdravja državljank in državljanov. Zagotovo pa ne bolj učinkovito, ko pride do sanacije zdravstvenih problemov, ki jih ljudje v tej državi imamo. To je nek tak odgovor, ki bi ga od ministra za zdravje želel, kaj hudirja pomeni statusno preoblikovanje javnih zavodov. Ker vse, kar na to temo vem, je preoblikovanje v gospodarske družbe. Druga taka dvoumna krilatica, speta v idejo javnega zdravstva, je, da so potrebni fleksibilni mehanizmi nagrajevanja. Tudi v tem se lahko skriva marsikaj. Na splošni ravni, na abstraktni ravni se s tem celo lahko strinjamo. Saj fleksibilno nagrajevanje nekoga po njegovemu doprinosu, kot nek dodatek k plači ali karkoli, to pa ja vendarle zveni smiselno. Mogoče malo drugačno luč na to temo vrže dejstvo, da periodično, ko prihajajo na plano, pa ko jih pograbijo mediji, seznami najboljše plačanih javnih uslužbencev v državi, med top 50 najbolje plačanimi konsistentno kotirajo zdravniki. Če jih ni že 50 tam gor, jih je pa 49. Seveda ne vsi zdravniki, kje pa. Samo določeno prgišče zdravništva, ki je v nekaterih primerih izvedel celo de facto notranjo privatizacijo javnih zdravstvenih zavodov in si tam uredil udobno gnezdece, v katerem lahko pobira dežurstva, pobira dodatke in tako naprej, da njihove plače prilezejo do pet mestnih številk. Zagotovo na takem seznamu ne boste našli zgaranega, zdelanega in za moje pojme podplačanega primarnega sektorja slovenskega zdravstva. Tistega, v katerem imamo z epidemijo oziroma že brez epidemije verjetno največ težav. Preden smo se soočili s covidom-19, recimo, je imela Gorenjska krizo z osebnimi zdravniki, s katero se je ukvarjala cela država, trenutno je pa, če se ne motim, številko navajam po spominu, lahko si jo dovolim popraviti, ampak če se ne motim, je nekih 120 tisoč, 130 tisoč ljudi v tej državi brez osebnega zdravnika. Komu torej, lahko pričakujemo, bodo služili fleksibilni mehanizmi nagrajevanja? Koga bodo nagrajevali in koga bodo izpustili? Verjetno tistega, ki je že sedaj na poziciji moči, na poziciji oblasti znotraj zdravstvenega sistema. Tako da zelo previdno pri omembah fleksibilnega nagrajevanja. Zelo hitro se to iz ideje pravične povišice spremeni v realizacijo neupravičenih privilegijev. Še posebej če v ta kontekst dovedemo, pa se zdaj ne bom s tem ukvarjal, raznorazne ideje po izstopu iz sistema javnih uslužbencev, s katerimi organizacije zdravniško-zavarovalniškega lobija zelo radi opletajo. Tem idejam je naklonjeno tudi aktualna koalicija, zlasti stranki NSi in SDS. V osnovi ta ideja o izstopu iz sistema javnih uslužbencev s strani zdravništva pomeni legalizacijo notranje privatizacije znotraj javnih zdravstvenih zavodov, ki sem jo nekaj minut nazaj omenjal. In tretja točka, pri kateri bi se rad zadržal, in tretja alineja dvoumnosti in praznosti odgovorov ministrskega kandidata za zdravstvo se dotika dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Vemo, da je to točka, na kateri je pogrnila in padla prejšnja Janševa vlada. Dva ministra sta odstopila, eden se ni strinjal z idejo ukinitve na eno stran, drugi se ni strinjal z idejo ukinitve na drugo stran. Že prej smo imeli pa crash na relaciji vlada oziroma koalicija Marjana Šarca in stranka Levica kot pogodbena opozicija. Kandidat za ministra pravi, da on ne bi ukinil dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, ampak da je za njegovo preoblikovanje. Jaz mislim, da je to že v konceptu napačen zastavek, ker dopolnilnega zavarovanja ne boš niti preoblikoval, če si boš preoblikovanje že v štartu zastavil za svoj cilj. Mogoče ga boš preoblikoval, če bo tvoj cilj, da bi ga rad ukinil. To že realistično politično ne gre skozi. Pri tem da se seveda pogovarjamo o progresivnih, naprednih, ljudem prijaznih posegih v dopolnilno zdravstveno zavarovanje, ki bi jim odpravili položnico, nastali primanjkljaj v zdravstveni blagajni bi se pa kril s povišanjem prispevkov. Pri tem pa bi de facto odpravili komercialne zdravstvene zavarovalnice na neki nujni osnovni ravni in tako pridobili dodatnih 50 milijonov evrov za financiranje solidarnega javnega zdravstvenega sistema. Ampak glede na to, kako je v svojih odgovorih kandidat za ministra za zdravje nadaljeval, se mi ne pogovarjamo o tem. Ne pogovarjamo se ne o ukinitvi, niti o preoblikovanju dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja v nekaj, kar bi ljudem koristilo, ampak se pogovarjamo o posegu v košarico pravic. Naj konkretiziram iz političnega konteksta aktualne vlade, kaj to pomeni. Za denar, ki ga trenutno plačujemo, bomo državljanke in državljani, vsi zavarovanci, bolniki ven dobili manj. Poseg v košarico pravic v kontekstu vlade Janeza Janše ne pomeni drugega, kot da se bo nabor zdravstvenih storitev, nabor posegov, ki jih dobimo za to, kar zdaj plačujemo državljanke in državljani, zmanjšal. Kam bodo šli drugi posegi, tisti, ki bi v takem scenariju padli ven iz košarice, je v roki komercialnih zdravstvenih zavarovalnic. To je pa čisto programska agenda med drugimi tudi koalicijske stranke Nove Slovenije, ki pravi, da je treba košarico pravic razgraditi in okrepiti komercialne zavarovalnice, ki – bom še enkrat ponovil – že sedaj iz dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja neupravičeno počrpajo 50 milijonov evrov presežkov vsako leto. To je 50 milijonov evrov, ki se jih precej neposredno vzame iz financiranja zdravstvene oskrbe vseh državljank in državljanov. In posege v košarico pravic nikakor ne smemo, ne moremo dopustiti. Tudi to je ena izmed taktik za privatizacijo slovenskega javnega zdravstvenega sistema.
Hvala lepa. Besedo ima Aleksander Reberšek, pripravi naj se mag. Dejan Židan. Izvolite.
Predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Spoštovani kolega Miha Kordiš, jaz se moram odzvati na vaše besede. Menim pa, da so vse vaše besede odveč. Ta vlada obstaja zato, ker v Levici niste želeli prevzeti odgovornosti. Imeli ste možnost, bili ste nadkoalicijska stranka, pa ste precenili, da je bolje v Državnem zboru govoriti, kakor pa delati v koaliciji. Poceni nabirati politične točke, ne pa prevzeti odgovornosti, odgovornosti, kot jo je prevzel naš kandidat za zdravstvenega ministra doktor Janez Poklukar. Zato so čisto vse besede, ki ste jih zdaj povedali, popolnoma odveč. Lahko bi bili zdravstveni minister, lahko bi bili obrambni minister, prevzeli bi šolstvo, praktično vse v tej državi bi lahko prevzeli in pa vodili. Zdaj pametovati in govoriti, mislim, da je prepozno in predvsem nepotrebno. Jaz bi se rad najprej zahvalil prejšnjemu ministru Gantarju, ki je prisluhnil ne samo mojim željam, ampak tudi željam prebivalk pa prebivalcev Spodnje Savinjske doline. Zahvaliti se mu želim, ker je še pred odstopom v mesecu novembrom uredil, da smo na Vranskem dobili novo zobozdravstveno ambulanto za odrasle. Hvaležen sem mu za posluh, hvaležen sem mu za pomoč našim prebivalkam in prebivalcev Spodnje Savinjske doline. Verjamem, da bo takšen posluh imel tudi novi minister za zdravje. Jaz moram priznati, osebno ga ne poznam, slišal sem pa, da ima posluh za sočloveka, poleg tega pa je zelo strokovno podkovan. Odlikuje ga tudi dobro vodenje nekaterih zdravstvenih inštitucij v državi, na Jesenicah pa tudi v UKC Ljubljani. Glede na to, da je vodil tako velike zdravstvene institucije, to pomeni, da pozna samo delovanje dovolj dobro, prav tako pa tudi zdravstveni sistem, za katerega jaz osebno trdim, da ga je treba spremeniti. Pa vendar ima izkušnje, je delaven, ima tudi rezultate dobrega vodenja in odločil se je, da prevzame odgovornost. Kandidat za ministra se je odločil, da prevzame odgovornost in s svojim znanjem pomaga pri vodenju zdravstvenega ministrstva. Kandidat doktor Janez Poklukar je prevzel odgovornost. Tisto, kar bi pa tukaj izpostavil, pa je, da je to naredil kljub zavedanju, da že vnaprej ve, da ne bo imel celotnega mandata. Zavedanje, da ne boš mogel delati štiri leta, da imaš na voljo recimo eno leto in še nekaj, pove vse. Jaz mislim, da je spoštovani doktor Janez Poklukar dokazal, da ni preračunljiv človek, ampak da je na prvo mesto postavil skrb za zdravje, skrb za pacienta in odgovornost do države. Takšen človek si lahko od mene zasluži samo pohvalo za takšen pogum. Zavedam se, da ne bo mogel spremeniti celega sistema, da ne bo mogel v tako kratkem času rešiti vseh problemov, ki so nastali tudi pod ministrovanjem in pa predvsem zaradi ministrovanja prejšnjih ministrov. Zavedam se, da bo dr. Janez Poklukar prišel gasit požare, ki jih prejšnji ministri v veliko boljših časih niso uspeli pogasiti. Kandidat za ministra se bo torej v prvi vrsti moral soočati s situacijo covida, poleg tega pa, kot sem rekel, minister bo moral gasiti požare tudi prejšnjih ministrov. Še enkrat čestitam za pogum. Čestitam še zlasti zaradi tega, ker sprejemate mandat v času največje zdravstvene krize našega časa, ki je še potencirala pomanjkljivost slovenskega zdravstvenega sistema, mandat v času, ko se je še kako pokazalo slabo delovanje zdravstvenega sistema v preteklosti. Zdaj smo mi na potezi. Tisto, kar mi v Novi Sloveniji želimo, je, da denar sledi pacientu in ne podjetjem, ki preprodajajo zdravstveno opremo. V Novi Sloveniji si želimo vsem dostopno javno zdravstvo. Človek mora priti do zdravnika, ko ga potrebuje in ne čez eno leto. Človek mora priti do zdavnika takoj, ko ga potrebuje in ne čez eno leto. Verjamem, da bo to tudi prioriteta kandidata, zaenkrat še kandidata za ministra, prepričan sem pa, da bo tudi postal minister. Jaz bi izpostavil samo še tole. Doktorju Janezu Poklukarju je v UKC Ljubljana v desetih dneh, praktično čez noč skupaj z vodstvom uspelo končati obnovo prostorov, in to teh prostorov, ki so se obnavljali že 12 let, in jih v najkritičnejših trenutkih predati v uporabo. Jaz mislim, da sem povedal vse. Prepričan pa sem, da bo kandidat doktor Janez Poklukar, ki prihaja v enem najtežjih trenutkov za zdravstvo, ko so za nami težka leta poslovanja bolnišnic, manka vlaganj tako v kadre kot v infrastrukturo, dober minister za zdravje. Želim mu srečno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dejan Židan, pripravi naj se Jožef Lenart. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, lep pozdrav vsem prisotnim. Že na samem odboru, kjer mislim, da je razprava potekala kultivirano, argumentirano, razen nekega tvita, ker nas je nekdo obsodil, da smo luzerji na strani opozicije, ampak o tem se bomo pogovarjali na odboru in ne bomo motili današnje seje, sem povedal, da je kandidat dobra novica slabe vlade. Bom kasneje mogoče še nekaj več povedal, zakaj tako mislim. Bi pa rad povedal tri stvari, za katere res želim, da kandidat, ki bo, predvidevam, z glasovi koalicije danes izvoljen, resno upošteval. Dovolite, da preberem del dopisa, ki sem ga dobil po elektronski pošti, podobne pa na žalost dobivam še kar naprej. Gospa mi je pisala: »Zaradi težav z očmi sem preko elektronske komunikacije dobila napotnico od osebnega zdravnika z oznako »hitro«. Napotnico sem poskenirala in jo poslala preko elektronske pošte na e-naročanje na bolnico Celje. Čez pol ure me pokliče prijazna gospa in mi pove, da nimajo prostih kapacitet zaradi covida in da bi na vrsto prišla šele čez 3 do 4 mesece in da se najraje kar naročim na optiki Irman. Rekla sem ji, da zaradi preteklih izkušenj s sorodniki nismo najbolj navdušeni, da bom rajši počakala na pregled v bolnici Celje«. Gospa od takrat ni dobila več nobenega klica ali česarkoli s strani konkretne bolnice. Na žalost takšnih dopisov dobivamo kar nekaj. To je verjetno hudo spodkopavanje javnega zdravstva, da znotraj javnega zdravstva medicinske sestre, zdravstveni delavci, kdorkoli, usmerjajo neposredno paciente drugam, izven javnega zdravstva. Zato sem ministru predlagal, da vse tovrstne prakse zelo strogo sankcionira. V zdravstvenih ustanovah imamo slabo izkoriščen prostor, imamo premalo izkoriščene kapacitete in imamo zdravstvene delavke in delavce, ki so pripravljeni delati več. To dokazujejo tudi preko tega, da delajo v nekaterih drugih ambulantah. Kandidat za ministra je celo povedal, če se dobro spominjam, da na UKC imajo približno pet tisoč soglasij. Tako da sem apeliral na njega, ima tudi našo podporo, podporo Socialnih demokratov, da naj, če zmorejo, imajo željo, gledajo na zdravstvo kot na poslanstvo, da jim naj omogočijo z vsemi bonitetami, ki jim pripadajo, da maksimalno izkoristijo obstoječe kapacitete. Naslednje. V zadnjih desetih, dvajsetih letih smo v Sloveniji bili v krizi. Saj se spominjate, fiskalno pravilo, pa kriza, takšna in drugačna, vsak evro smo obračali in tako in drugače. Posledica tega je bila, da je bilo bistveno premalo investicij tudi v javno zdravstvo. Marsikatera bolnišnica je takšna, da v resnici ne služi sedanjemu času, nujno potrebuje obnove, manjkajo nam nekatere nove bolnišnice, tudi v Prekmurju, v Mariboru, v Ljubljani in tako naprej. Kandidatu za ministra, ki bo verjetno minister, bi dal dva apela. Prvi apel je, prosim lepo, bodite pravični do celotne Slovenije. Slovenija ni samo Ljubljana. Jaz vem, da ko se govori o zdravstvu, vsi takoj začnete govoriti o investicijah v UKC Ljubljana. Razumem. Je naša vrhunska ustanova. Imamo pa še kar nekaj podobnih vrhunskih ustanov, nenazadnje je v Mariboru UKC Maribor, ki pokriva eno tretjino Slovenije. Ne početi tega, kar se je počelo od leta 2019 naprej, ker se je dogajala velika krivica nekaterim delom Slovenije. Kandidat za ministra, sem imel vsaj občutek, da se je s tem strinjal, in to področje mi bo zelo pomembno. Pa še po nečem se razlikujemo. Danes je očitno stanje drugačno, kot je bilo v zadnjih letih. Če imam dobre podatke, se je v zadnjih letih, verjetno desetletju, na letni ravni lahko investiralo iz državnega proračuna okoli milijarde evrov, kar je bilo potrebno, za ceste, železnice tako ali drugače. Sedaj imamo enkratno možnost, da znotraj nacionalnega programa za okrevanje in odpornost investiramo v nekaj letih dodatnih pet milijard evrov. V Sloveniji smo v nemogočem položaju, ker za razliko od ostalih držav, večine držav, kjer poteka družbena razprava, kaj je prioriteta v državi, mimogrede, to je tudi razlog, da je v Italiji vlada razpadla in da imajo novo, v Sloveniji vladajoči to skrivate. Vi skrivate dokument, v katerem se odloča o naši prihodnosti, ker pet milijard ni kar tako razdeliti. Teh pet milijard se mora dati tam, kjer je prioriteta. Zame je ena od prioritet investiranje v manjkajoče kapacitete slovenskega javnega zdravstva, zlasti v bolnišnice, torej novi prostori in adaptacija starih. Verjetno je treba v ta prostor investirati vsaj milijardo. To je enkratna priložnost. Take priložnosti nismo imeli v zadnjih 30 let in verjemite mi, da je, razen če ne bo kakšne podobne krize, vsaj upam, ne bomo imeli tudi nikoli več v prihodnje. Ampak res vas prosim. Glas opozicije je slišan, kolikor je. Lahko javno govorimo, lahko sklicujemo tiskovne konference, nujne seje odbora, izredno sejo Državnega zbora, nimamo pa dovolj glasov, da bi mi določili, da je prioriteta investiranje preko nacionalnega programa za odpornost in obnovo v javno zdravstvo. Nekje sem prebral, da se namenja ali želi nameniti samo četrt milijarde evrov. Mi potrebujemo milijardo evrov, da zgradimo vse manjkajoče kapacitete. In sedaj, samo sedaj jih imamo na voljo. Tretja stvar, o kateri sem se pogovarjal s kandidatom, je pa nekaj, kar sam ocenjujem v tem trenutku za največjo neenakopravnost v Sloveniji. Poznano vam je, da zadnjih 30 let v Sloveniji več ne deluje sistem priznavanja poklicnih bolezni. Vem, da nekateri to sedaj poslušate že tretjič, četrtič, ampak to je res težava. Po zadnjih podatkih, ki sem jih dobil od pristojnega ministrstva, od 70 do 80 tisoč invalidskih pokojnin, kar jih zavod izplačuje, je znotraj tega samo 191 poklicnih. Strokovnjakinja, doktorica Metoda Dodič Fikfak ocenjuje, da je prikrajšanih približno 25 tisoč ljudi. Saj razumete razliko. Če ima nekdo diagnozo poklicna bolezen, ima povsem drugačen izračun poklicne in invalidske pokojnine, kot je to v drugi obliki invalidske pokojnine. To se v Sloveniji, razen verjetno pri azbestu, več ne določa. In ne samo, kar je najbolj pomembno, da so ljudje oškodovani, tudi tega preventivnega mehanizma več ni. Potem se pa čudimo, ko nekje preberemo, da je Slovenija ena izmed držav z najvišjo ali pa med najvišjimi stopnjami uporabe kemikalij na delovnem mestu. To pa zato, ker delodajalci enostavno niso motivirani, da bi naredili vse, da ne pride do poklicne bolezni. Zakaj je to vezano na kandidata za ministra? Zato ker je treba nekaj stvari narediti. Ena od stvari, ki nam v tem trenutku ne funkcionira, je pa to, da nimamo sprejetega novega pravilnika o poklicnih boleznih. Zadnja, ki je naredila pomemben napor, je bila, pa čeprav se v nekaterih stvareh z njo nisem strinjam, bivša, saj ne vem katera bivša, ko se kar naprej zdravstveni ministri menjujejo, ministrica Milojka Kolar. Ona je pripravila pravilnik o poklicnih boleznih, ki je šel tudi v javno razpravo, ni pa zmogla očitno dovolj politične moči, da bi ga podpisala in da bi začel veljati. Ta pravilnik leži v nekem predalu, mogoče ga je treba nekaj obnoviti, ampak res je pomembno, da s skupnim naporom, kakor smo uredili zaposlitveno rehabilitacijo, soglasno, 85 glasov za, nihče proti, kakor danes soglasno, tisti, ki ste spremljali 17 za, nihče proti smo naredili pomemben korak pri Ustavni komisiji, kar se tiče zapisa slovenskega znakovnega jezika, pa tudi dodaten poudarek je bil na gluhoslepih. Kakor bomo verjetno zelo hitro tudi naredili skupen korak, da določimo minimalno invalidsko pokojnino, dajmo si za skupni cilj, skupaj s kandidatom, ki se je vsaj tako tukaj zavezal, da se je v to področje poglobil, da pogledamo, kaj narediti, da bi mogoče ta pravilnik, ki nekje čaka, spravili v življenje. Če pa je ocena vladne zakonodajne službe ali koga, da je sistem podnormiran, da je treba še v kakšnem zakonu bolj jasno napisati določilo, pa dajmo to tudi narediti. Če te štiri stvari letos naredimo, dve sta že blizu realizaciji, tretja bo tudi in potem so še poklicne bolezni, bomo lahko povedali, da smo na področju invalidov v letu 2021 dosti naredili, pa niti približno še ne vsega, saj naslednje leto bomo ponovno stvari izboljševali, pa čez deset let ponovno. Ampak pomembno je, da gremo s koraki naprej in da pomagamo zlasti ranljivim skupinam. To sem želele povedati. Ko pa opazujem kandidata za ministra, na odboru seveda sem ga opazoval kot kandidata, kot človeka, zato sem tudi glasoval tako, kakor sem, torej nisem glasoval proti, sem se vzdržal. Danes ko glasujem, pa glasujem tudi o vladi, ki jo ocenjujem, da je slaba, zato bom glasoval proti ministru. Glas proti ministru ni glas proti njemu, ampak je glas proti slabi vladi. Hvala.
Hvala lepa. Postopkovno. Gospod Pogačnik.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Jaz predlagam, da kot predsedujoči opozorite poslance in poslanke, da razpravljamo o današnji temi. Zdaj jaz verjamem, da v enem delu je tema nacionalni načrt za okrevanje in odpornost povezan lahko tudi z kandidatom. Vendar je pa treba tukaj poudariti nekaj, kolega Židan, da tukaj pa zavajate tako poslance kot širšo javnost. Nacionalni načrt za odpornost in okrevanje je obravnaval Odbor za zadeve Evropske unije pred približno enim mesecev in smo imeli zelo kvalitetno razpravo, ki je trajala več kot štiri ure. Nenazadnje pa tudi sem prepričan, da vlada, ki ta program pripravlja, v ta program vključuje širše deležnike. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Židan, postopkovno.
Prosim vas, gospod podpredsednik, postopkovno, da preprečite, da bi poslanci izkoriščali postopkovne predloge za to, da imajo replike. To enostavno ni eno in isto in, mimogrede, javna diskusija pomeni, da nikjer ni oznake interno, skrito in podobno in da ne razpravljamo samo politiki. Politiki smo samo en del naše družbe. Imamo več ljudi v tej državi, kot so politiki in marsikdaj vedo bistveno več, kot mi, ki sedimo v Državnem zboru, zato zaprte seje niso družbena razprava. Hvala, gospod podpredsednik.
Jaz se moram tukaj tudi vključiti. Resnično prosil bi pa tudi vas, gospod Židan, da se držimo poslovnika in da razpravljamo o vsebini, ki je na današnjem dnevnem redu. Jaz sem vas pustil, da govorite, vendar mislim, da ste malo zašli na področje, ki ni tema današnje točke. Gospod Jožef Lenart, ima besedo. Pripravi naj se mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Kandidat za ministra za zdravja doktor Janez Poklukar je izkušen zdravnik in krizni menedžer z izkušnjami pri vodenju Bolnišnice Jesenice in Univerzitetnega kliničnega centra Ljubljana. Kot direktor Splošne bolnišnice Jesenice se je leta 2014 soočil s težko finančno situacijo v tej bolnišnici. Pod njegovim vodstvom je bolnišnica prebrodila krizo in nekako izplavala iz tako imenovanih rdečih številk in začela poslovati pozitivno. Te izkušnje so torej vsekakor dobrodošle, saj je v Sloveniji veliko število javnih zdravstvenih zavodov, lokalnih bolnišnic pa tudi zdravstvenih domov v tako imenovanih rdečih številkah, soočajo se z minusom. Tako je bilo v polovici leta 2020 po navedbah časnika Delo 39 od 104 javnih zdravstvenih zavodov v rdečih številkah. Če glede tega ugotavljamo, da so zelo dobre takšne reference, izkušnje, to znanje kriznega menedžmenta na različnih nivojih zdravstva in na različnih nivojih in velikostih zdravstvenih ustanov, moramo vedeti ali pa, bom rekel, da smo se verjetno vsi že s tem srečali, spoznali, da so nekateri zdravniki, ki so upali prevzeti direktorska mesta v bolnišnicah in zdravstvenih domovih, dobri zdravniki, ampak na žalost precej slabi poslovodje in gospodarji. S tega naslova pravim, da je važno, da se posluje brez nekih hudih minusov, kajti vsi ti minusi, vsi ti manki gredo potem na pleča naših državljanov, na pleča davkoplačevalcev, ker ti državljani v tem trenutku tudi polnijo blagajno Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ki potem sofinancira bolnišnice in druge zdravstvene ustanove in nudi zdravstvene storitve s tega naslova. Gospod kandidat Poklukar je nabral zanimive izkušnje in je uspešno vodil tudi UKC Ljubljana, kar je spet zelo dobrodošlo, pokazal je znanje, pokazal je svoje sposobnosti in uspešnost. Zakaj je direktorovanje v UKC Ljubljana tako dobra referenca za tega kandidata za ministra, pa pravzaprav za vsakega kandidata za ministra je to dobra referenca? Gre za ogromno zdravstveno institucijo, in sicer glavno bolnišnico regije, ki oskrbuje med 600 tisoč in 700 tisoč ljudi z zdravstvenimi storitvami. Po številu zaposlenih se lahko meri z velikostjo šestdesete občine, če pa bi k zaposlenim prišteli še oskrbovance, bolnike, ki so stacionirani v bolnišnicah, ko zbolijo, potem bi dejansko sovpadalo njihovo število skupaj skoraj z Mestno občino Ljubljana s prebivalstvom. Ima pa tudi proračun velikosti Mestne občine Ljubljana. Gre torej za uspešno poslovanje pod njegovim direktorovanjem. Če vodiš dobro takšno ustanovo, moraš biti neka persona, bom rekel, strokovnjak, zdravnik, gospodar in seveda dober poslovodja. Predvsem pa mislim, da je gospod Poklukar karakter, in sicer vodja s posluhom za zaposlene in s čutom za ljudi, kar pa je osnovno pri zdravnikih in direktorjih bolnišnic. Te osebnostne lastnosti in seveda odgovornost, kot nam je navedel tukaj, so botrovale temu, da se je dejansko upal kandidirati in da je sprejel izziv, ko je bil povabljen. Vsekakor bi mu bilo boljše na tistem delovnem mestu, na katerem je že bil ustaljen, je bil uspešen, ampak ker čuti odgovornost do situacije in verjame, da lahko pomaga spraviti naše zdravstvo iz nekega krča, v katerem je ta moment, vemo vsi, med drugim tudi zaradi epidemije, ki je nas in ves svet doletela. Seveda se težav zaveda, verjame vase, verjame v stroko, v svoje kolege zdravnike in lahko bo dober svetovalec tudi direktorjem v bolnišnicah. Skupaj z nami se je strinjal tukaj na tej predstavitvi, z nami prisotnimi, okrog tega, česar se tudi vsi zavedamo, v preteklosti je umanjkalo vlaganje v kadre in pa infrastrukturo v zdravstvu, in to bo treba izboljšati. Navajam, del njegove predstavitve iz hearinga na Odboru za zdravstvo 17. 2., ko smo mu v tej dvorani vsi pozorno prisluhnili. Citiram: »V tem letu in pol v kliničnem centru sem spoznal izredne strokovnjake in lahko smo veseli, da jih imamo, kajti samo z njimi smo zmogli izziv zadnjih mesecev oziroma zadnjega leta.« Konec citata. Moram reči, da nas ni presenetil s kvalitetnimi odgovori na vsa resna in konkretna vprašanja poslancev iz Odbora za zdravstvo. Nekaj je bilo seveda tudi neumestnih, kot je neumestnih tudi nekaj danes, bom rekel, teh pavšalnih trditev, kaj bo, če bo, ko bo minister, delal vse on narobe, to bomo videli. Dejansko pa je suvereno odgovoril na vsa, tudi težka, vprašanja. Zame je bil to eden boljših nastopov, ena boljših predstavitev predvsem ministrov za zdravje pa tudi drugih. Če navedem še en njegov citat:: »Prvo seveda, na čemer mora temeljiti naše zdravstvo, je močno primarno zdravstvo.« Konec citata. Na koncu še dodajam, da verjamem, da bo ministrstvo za zdravje pod njegovim vodstvom znalo zagotoviti vsem državljanom in državljankam dostopnost do zdravstva na primeren način, se pravi kakovostno, varno in primerno zdravstveno obravnavo v pravem času, kar pomeni, da tudi uspešno pristopi k reševanju čakalnih vrst, da zdravstveno oskrbo pacienti, bolniki dobijo takrat, ko jo rabijo, da bo z enako vnemo in tudi s svojim čutom za pravičnost usmerjal delovanje in razvoj vseh zdravstvenih institucij v državi, da bo pravično nadziral in reguliral delitev sredstev za delovanje obeh univerzitetnih kliničnih centrov, torej Maribora in Ljubljane, in da bo skrbel tudi za obnovo in gradnjo mreže urgentnih centrov, med katerimi bo na vrsti tudi Urgentni center Ptuj. Zato ga podpiram. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Rajh, pripravi naj se mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Močno in vsem dostopno javno zdravstvo je praktično prioriteta vsake politične stranke, ampak kako to doseči, tu pa se stranke razlikujemo. Jaz zelo pozdravljam stališče kandidata za ministra, ki je jasno povedal, da se bo zavzemal, da se bo ohranilo močno javno zdravstvo in da ne bo v sistemu dopuščal tako imenovanih dvoživk. To je zame eno ključnih sporočil. Kot direktor največje slovenske bolnišnice se je spoznal z vsemi anomalijami pa tudi velikimi egi posameznikov na različnih inštitutih in oddelkih, ki močno vplivajo na vodenje tako največje slovenske bolnišnice kot tudi drugih bolnišnic. Zame je zelo pomembno, da se v vsaki slovenski bolnišnici vzpostavi profesionalna vodstvena ekipa, katere primarna naloga bo skrbeti za ustrezno poslovanje vsake bolnišnice. Zdi se mi prav tako nesprejemljivo, da pravzaprav vodstev bolnišnic ne skrbi, koliko pacientov čaka na njihove obravnave, kolikšen je v bistvu pritok kadra, niti to ne skrbi pretirano zdravstvene zavarovalnice. V tem kontekstu še posebej ne morem razumeti, da danes pravzaprav ne poznamo realnih čakalnih vrst v zdravstvu. Velikokrat se govori, da so čakalne vrste v bolnišnicah. Čakalne vrste so v zavarovalnici. Mislim, da moramo to jasno povedati tudi zato, da ljudje v čakalnicah ne bi stresali jeze na zdravstveno osebje. Je pa drugo pomembno vprašanje, ki ga bo treba tudi nasloviti v zvezi z upravljanjem s kadri, kako so kateri kadri preobremenjeni ali pa podobremenjeni. To je pa naloga vodstva, da odreja delo zdravnikom in medicinskim sestram. Vodstvo je tisto, ki mora vedeti, kako močno je obremenjeno njegovo osebje in njegovi zaposleni. Imam občutek, da tega pregleda v Sloveniji pravzaprav ni. Ker se prebivalstvo v Sloveniji stara in bo treba zaradi uvajanja novih metod zdravljenja, praviloma dražjih metod zdravljenja, za zdravstvo nameniti več, bo treba iskati določene optimume v zdravstvu in tudi nekako spodbujati cenejše in enako učinkovite metode zdravljenja oziroma tudi preprečevanja nastanka bolezni. V tem smislu zelo pozdravljam, da so izpostavljene ene od ključnih zadev, kot so srčno-žilne bolezni in preventivni ukrepi za preprečitev njihovega nastanka. Naslednji ključni segment je seveda dolgotrajna oskrba, o kateri se bomo morali tudi pogovoriti, kako jo financirati, kako jo izvajati in spodbujati vse alternativne, cenejše oblike dolgotrajne oskrbe, ki bodo starostnikom in vsem, ki jo potrebujejo, omogočile čim daljše aktivno življenje v okolju, iz katerega izhajajo, torej ne v domu, ampak v okolju, v katerem živijo. Nenazadnje pa je za mene zelo pomembno, da je posebej izpostavil krepitev primarne ravni zdravstvene oskrbe in v bistvu prenos marsikaterih preiskav in storitev, ki bi jih lahko osebni zdravniki izvedli sami. Kot zadnje pa se mi zdi zelo pomembno, da bo minister moral vzpostaviti sistem kakovosti v zdravstvu. Sedaj dejansko nimamo nekega feedbacka, ali zdravljenje, ki se izvaja, poteka učinkovito ali ne. To so zadeve, na katere bo minister moral biti zelo pozoren oziroma aktiven. Jaz dvomim, da bo v tem smislu to, kar si je zadal, lahko v tej koaliciji, ki ima nekako druge poglede na način reševanja zdravstva, dosegel. Zato ga jaz ne bom podprl, mu pa ne bom nasprotoval. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojana Muršič, pripravi naj se Boštjan Koražija. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! V slabem letu dni imamo na mizi tretji oziroma drugi predlog za ministra za zdravje v izjemno zahtevnem časovnem obdobju. Ampak jaz na koncu koncev tudi razumem bivšega ministra za zdravje Tomaža Gantarja, da je podal odstopno izjavo in zapustil ta položaj. Vse, kar se je dogajalo v tem letu dni, ko v bistvu ni imel popolne vloge niti na področju komuniciranja niti na področju vsega ostalega, kar bi na koncu koncev kot minister moral imeti, ga gre tukaj po eni strani za razumeti. Ampak danes ne govorimo o bivšem ministru, danes govorimo o bodočem ministru za zdravje. Glede na to, da smo kot člani Odbora za zdravje imeli možnost ga tudi osebno spoznati ob našem obisku v tej naši največji ustanovi, Univerzitetnem kliničnem centru Ljubljana, moram reči, da se je izkazal v tistem času za dobrega menedžerja. Predstavil nam je dobro celotno situacijo v UKC, v nezavidljivi situaciji se je znašel v času covida, torej področje zdravstva na tem mestu lahko rečem, da seveda pozna. Ampak kljub temu je naš zdravstveni sistem tik pred tem, kar nam vsekakor lahko tudi bodoči minister pritrdi, da bo pregorel. Podaljšujejo se nam čakalne dobe, kar nam je tudi na samem maratonskem hearingu kandidat povedal, in to tako v UKC kot v drugih bolnišnicah po Sloveniji. Diagnostike v času prvega vala je bilo izjemno, izjemno malo, vse so se ustavile. V drugem valu moram reči, da je bilo nekaj več diagnostike, vendar posledice so neslutene. Državljanke in državljani jih bodo oziroma jih bomo plačevali še dolgo. Nekateri pa so kljub temu, da ni bilo diagnostike, izgubili življenje, in to nas mora res skrbeti, kaj se je dogajalo v tem času. Glede na situacijo, ki je bila, ni samo covid bolezen tega časa, ampak imamo še vrsto drugih bolezni, vrsto kardioloških bolezni, srčno-žilnih bolezni. Moram reči, da toliko, kolikor sem v zadnjem času zasledila teh kapi, se vprašam, kam to vse skupaj pelje. In to ne med starejšimi, umirajo nam mladi ljudje, zakaj, ne vem. To sicer bo en izziv za bodočega ministra. Na tej seji smo postavili izjemno veliko vprašanj. Bilo je kar nekaj očitkov s strani koalicije, da ga postavljamo pred velik izziv, kajti vprašanj je bilo več kot za mandat. To sem tudi sama povedala in temu nimam kaj dodati. Področje zdravstva je široko. Odgovorov na vsa ta vprašanja pa smo dobivali malo. Bolje bi bilo, da bi kandidat predstavil tri glavne prioritete, s katerimi se bo soočil, da bi jih v dobrem letu dni, kolikor mu je še ostalo tega mandata, tudi izpeljal. Jaz vem, da se bo bodoči minister še najprej soočal naprej s to krizo covida, ki ni zavidljiva. Nismo je poznali, veliko smo se vsi skupaj naučili pa tudi zdravstveni kader. Ampak kljub temu se moram dotakniti njegove uvodne predstavitve, kjer je navedel, da bi bil sicer raje v ambulanti in opravljal delo kot zdravnik, se pa sooča s političnim izzivom. Da ga natančno citiram, kar je povedal. Na hearingu je povedal: »Precej raje bi bil v ambulanti, vendar verjamem, da lahko tukaj naredim bistveno več za ljudi, zato vseeno glede na izziv, ki ga predstavlja pozicija, odločitev, da probam iz razloga stroke in vsega, kar sem v 15 letih spoznal v zdravstvu, tudi skupaj z vami implementirati in začrtati pot slovenskemu zdravstvu prihodnost.« Jaz moram reči, da s tem se kar strinjam in upam, da to, kar je povedal, bo lahko tudi naredil. Ampak se mi na tem mestu postavlja vprašanje – ampak. Vsak, ki ni bil v politiki, si sploh ne predstavlja, kaj to pomeni, ko stopiš na političen parket, in s tem se bo zelo zelo kmalu tudi soočil − danes sicer verjamem, da bo dobil vso ustrezno podporo − tudi kandidat za ministra. Takrat se bo začel ukvarjati ne z zdravljenjem pacientov, ampak bo začel opravljati zdravljenje našega političnega zdravstvenega sistema. Verjamem, da to ne bo lahko. Lahko po eni strani rečem celo, da se mi na tem mestu kandidat celo smili, da je sprejel tako takšen izziv. Po drugi strani ga pa absolutno razumem, saj mu ni preostalo kaj drugega. Če ti predsednik vlade ponudi tako pomembno mesto in izziv, glede na to, da vodiš največjo ustanovo v Sloveniji, to je UKC Ljubljana, ti ne preostane nič kaj drugega, kot da sprejmeš ta izziv in vidiš, kako se bodo zadeve sploh speljale. Povedal je, da bo pripeljal svojo ekipo na Ministrstvo za zdravje, kar bo po vsej verjetnosti dobrodošlo in bo naredil – vsaj pričakujem tako – prevetritev na tem ministrstvu. Če pa bi naredil to nesluteno potezo, da bi predsedniku vlade zavrnil to ponudbo, pa verjamem, da bi se začelo metanje polen pod noge in tudi odrezanje od te funkcije. Poznamo že takšne primere, ko se nekaj takšnega tudi zgodi. Ampak s tem se bo ukvarjal bodoči minister. Želela bi tudi poudariti, da sem ga povprašala glede komuniciranja z javnostjo, kako bo tukaj ravnal in kakšna so njegova pričakovanja podpore s strani predsednika vlade in ministra za finance. Podal je izjemno jasen in zavesten odgovor, da bo ta podpora oziroma če mi dovolite, bi ga kar citirala, da ne bom karkoli napačnega povedala: »Računam, da bo podpora predsednika vlade kot ministra za finance.« To je splošen odgovor, ampak glede na situacijo, v kateri smo, in glede na izpostavljenost resorja, drugače praktično ne bo šlo. Spoštovani bodoči kandidat ministra za zdravje, naj se vam te besede pozlatijo in še kako vas bom držala za besedo, kar ste takrat tudi povedali. Časa za spremembe ne bo veliko, hitro bo treba zavihati rokave in začeti z delom. Kot smo povedali, izzivov je izjemno veliko, tudi s strani opozicije je bilo veliko vprašanj. Zato bom navedla samo tri vprašanja, ki so se mi najbolj vtisnila in ki sem jih najbolj izpostavljala. Zame je ključna razmejitev med javnim in zasebnim zdravstvom. Tukaj je kandidat podal odgovor, da se zaveda, se v sedanjem sistemu prevečkrat meša javno in zasebno. Povedal je tudi, zakaj prihaja do tega, povedal nam je tudi, da je izdal nekje okrog 500 soglasij za delo svojih zdravnikov v popoldanskem času, kar je izjemno veliko. Zaveda pa se tudi, da se morajo zdravniki, ki opravljajo to delo v popoldanskem času, tudi spočiti, ker sem ga vprašala, ali lahko nekdo opravlja delo 12, 13, 15, 16 ur. In je seveda pritrdil, da je potreben počitek, da lahko opravljaš delo strokovno, kvalitetno. Če je takšnega mišljenja, bo na tem mestu naredil vse, da bodo na koncu koncev zdravniki opravljali delo pretežno v javnem zdravstvenem sistemu. V času covida se je lepo izkazalo, da zgolj in samo javni zdravstveni sistem je pokrival vse tegobe tega časa, ki so se pojavile zaradi covida. In to je treba ohraniti, to je nesporno dejstvo. Je pa res, da je poudaril, zakaj prihaja do tega. Sistem nagrajevanja, ki ga trenutno imamo, ne omogoča tega, da bi bili dobri zdravniki tudi dobro nagrajeni. Ne me zdaj držati ravno za te besede, ki sem jih zdaj navedla, ne bom citirala, kajti dva citata sem že podala in več se mi že ne zdi smiselno, ampak na takšen način sem jaz tudi razumela njegove odgovore. Zanimivo je bilo tudi njegovo navajanje glede ukinitve dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Vsi se zavedamo, da je ta sistem neustrezen. To pa se je izkazalo še toliko bolj v času covida, kajti marsikateri državljan ali državljanka ni mogel koristiti zdravstvenih storitev, odpovedovali so se programi, čakalne dobe so se absolutno podaljšale. Marsikdo se je vprašal oziroma tudi na cesti so me kot poslanko spraševali, zakaj jaz sploh plačujem dopolnilno zdravstveno zavarovanje. In, ja, res nas mora pošteno skrbeti, da leto dni ne more nekdo priti do zdravstvenih storitev oziroma do diagnostike, je kar velik problem. Tako da to bo spet velik izziv. Kako bo preoblikoval, ker vem, da ukinitve dopolnitve zdravstvenega zavarovanja ne bo, to zavarovanje, za katerega vsekakor vsi vemo, da je zdravstveni sistem podhranjen, da moramo dvigniti, ne vem, ali bodo prispevne stopnje ali kako, tega odgovora, seveda nam še ni mogel podati. Verjamem pa, da bo v bodoče tudi o tem razmišljal. Če se dotaknem še tega, da je koronavirus ohromil naš zdravstveni sistem oziroma državljani niso obiskovali zdravnikov, nekateri sicer so želeli, vendar so se po drugi strani tudi bali, ko pa je prišlo do tega, so obiskovali urgentne oddelke. In res urgence so bile polne, kar je strašljiv podatek. Tudi tam so zdravstveni kadri pregorevali. Moram reči, da sem imela srečo ali pa nesrečo, da sem se sama soočila z obiskom urgence in verjemite mi, da jih občudujem, kako so opravljali to delo, in to tako medicinski kader, ki pomaga, kot vsi ostali, ki iščejo rešitve, iščejo za tisto peščico ljudi, za paciente, ki smo v tistem času ležali, čim boljšo rešitev. Gre jim res zahvala za njihovo požrtvovalno delo, za njihovo skrb, da rešujejo naša življenja, kajti zdravstveni kader rešuje naša življenja. Moram reči, da dolgotrajna oskrba je tudi ena od naših prioritet. Vsi se zavedamo, da si želimo, da bi naši starejši, kmalu bomo tudi mi zapadli v to zgodbo, ostali čim dlje v domači oskrbi, zato je ta zakon izjemno pomemben. Žal v vseh teh letih, odkar sem poslanka, do obravnave predloga v Državnem zboru ni prišlo. Prišli so osnutki, vendar se je vedno ustavila zadeva pri samem financiranju. Mogoče ima bodoči minister več razumevanja in posluha, da mogoče tudi to še v tem letu dni spravimo naprej. Vsekakor verjamem, da pred ministrom stojijo veliki izzivi. Kako se bo soočil s temi izzivi, bomo videli v kasnejšem obdobju kar hitro. Prva poslanska vprašanja lahko pričakujemo že v ponedeljek. Vprašanj je ogromno, pričakujemo pa, da bodo podane tudi rešitve. Osebno sicer čez gospoda Janeza Poklukarja nimam nič, vendar glede nato, da je ta vlada počela zadeve, za katere smatram, da so bile nepotrebne, tudi pri teh hitrih testih imamo težave, da ne omenjam nabav z zaščitno opremo, kandidata za ministra gospoda Poklukarja ne bom podprla, vsekakor pa je to odgovornost sedanje koalicije, da si izglasuje kandidata samostojno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Boštjan Koražija, pripravi naj se Tomaž Lisec. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Pa se bom kar navezal na prejšnjo razpravljavko, na gospo Muršič. Jaz se tudi bojim, da je gospod Poklukar v bistvu kolateralna škoda v tem primeru, ker v takšnem času, kot je bila ta epidemija, ne bi smeli biti brez ministra za zdravje niti en dan, niti ene sekunde, niti ene stotinke, kaj šele vse ostalo. S tega stališča se bom kar strinjal, se bojim, da je bil vržen v neko kletko z levi, kjer pa se bo težko znašel, ker v bistvu je samo en glavni lev, ki lahko rjove na drugi strani, in to je Janez Janša. Bom pa se navezal tudi na hearing gospoda Poklukarja, sem ga do potankosti poslušal, potem pa še prebral, se tudi posvetoval in pozanimal o teh stvareh. Kar je mene osebno zmotilo na tem hearingu, je bilo to, da so bile medicinske sestre oziroma medicinsko osebje kot tako v večji meri izpuščeni iz različnih diskusij oziroma tudi vprašanj, ne v vseh, ampak v večji meri. Glede na to da so medicinske sestre in medicinsko osebje res tisti glavni podporni člen zdravstvenega sistema, bi pričakoval na tistem hearingu, da bi se bolj zavzel tudi za rešitve na področju medicinskega osebja, kar se tiče njihovega dela, sistematizacij, plačil, ovrednotenja dela, na kar opozarjajo medicinske sestre oziroma tudi medicinsko osebje samo, ker enostavno jih je premalo, premalo je kadra. Malo sem se pozanimal pa poskušal dobiti te številke skupaj, kolikor se je dalo. V povprečju bi naj bilo trenutno v Sloveniji 23 tisoč aktivnih medicinskih sester. Te medicinske sestre so same izrazile, da bi potrebovali še najmanj 5 tisoč medicinskih sester dodatno v teh časih epidemije, da bi lahko funkcionirale po nekem normalnem sistemu, ki si ga mi predstavljamo oziroma tudi želimo. Druga stvar, na katero bi rad opozoril gospoda Poklukarja, bodočega ministra, je tudi odhod našega medicinskega osebja oziroma medicinskih sester čez mejo v Avstrijo pa tudi v Nemčijo. Če ne veste, v prihodnjih letih naj bi v Nemčiji potrebovali okrog 300 tisoč medicinskih sester in se bojim, da bodo tudi prišli sem oziroma tudi s ponudbami želeli iz tega našega zdravstvenega bazena črpati oziroma tudi vabiti naše zdravstvene delavke in delavce v tujino. Tako da mislim, da ga čaka res ogromno dela na tem področju. Rad bi ga opozoril, da tudi sindikat zdravstvenih delavk in delavcev Slovenije je pred kratkim opozoril samega gospoda Janšo na nevzdržne razmere, ki se dogajajo v teh bolnišnicah in zdravstvenih domovih prav zaradi epidemije koronavirusa in tudi zaradi ostalih stvari, že prej omenjenega manka kadra in slabih delovnih pogojev. Omenil bi še eno zadevo. Prej je že gospod poslanec, ki tudi kot jaz prihaja s Ptuja, omenil urgentni center Ptuj, pa bi rad prebral s hearinga izjavo gospoda Poklukarja, bodočega ministra za zdravje, kaj je odgovoril na vprašanje gospe Mojce glede urgentnega centra, za katerega si želimo, da bi bil čim prej zgrajen in dokončan na Ptuju. In s tem se strinjamo tudi vsi poslanci. Odgovoril je sledeče: »Kar se tiče urgentnega centra Ptuj, poznam bitko ali pa borbo Splošne bolnišnice Ptuj za ta urgentni center. Tudi aktivacijo vsega lokalnega prebivalstva, da se to vzpostavi. To je bilo približno takrat, ko smo tudi mi gradili v tistih časih na Jesenicah, zato poznam to zgodbo v tej smeri, ne vem pa, kje so zdaj oziroma kako stvari potekajo in se zapletajo glede arheoloških izkopavanj. Tako da do potankosti ne in da bomo sproti takoj videli tudi, kako se da pomagati pri realizaciji tega projekta, ki ga pa podpiramo.« Tako da bi rad opozoril, ker vem, da so tudi poslanci iz našega okolja dobivali v tem času, tudi v času hearinga pa tudi zdaj po hearingu vprašanje glede urgentnega centra. Glejte, jaz sem razumel iz tega odgovora, da je interes in da tudi bo minister podprl ta konkreten projekt, da se dokonča in končno uzre luč, ki jo že čakamo v bistvu zdaj že četrto leto oziroma peto leto. Tudi njegova naklonjenost do urgentnih centrov, ki bi naj tudi prevzemali v teh časih koronavirusa kar precejšnjo vlogo, me veseli, da se je odločil v tej smeri. Kot rečeno, glasoval bom proti, ker se bojim, da bo spet v bistvu gospod Janez Janša, ki je v bistvu vse v enem, kar mu pač rata, želel konkretno posegati v te stvari, kar se pa tiče ministra za zdravje, gospodu Poklukarju ne bo lahko. Občutek pa imam, da je vseeno kar precej samosvoj, pa trdoglav in upam, da bo tudi svojo trdoglavost in tudi samosvojost, ki jo je že pokazal, dokazal tudi v tem primeru, ko bo gospod Janša želel po svoje, da ga bo spomnil na stroko in na ta strokovni del, ki je bil zapostavljen v teh zadnjih časih te epidemije koronavirusa, da mu bo pokazal, kaj je prava pot in tisto, kaj je strokovna pot, in da je treba res stroko poslušati. Tudi gospod Janez Janša se bo moral naučiti, in upam, da se bo, poslušati stroko, verjeti stroki in se dati tudi podučiti iz stroke, ker vsega pač žal ne more vedeti oziroma tudi mi ne vemo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Tomaž Lisec, pripravi naj se Mihael Prevc. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik, za dano besedo. Kolegi, kolegice, vsem skupaj lep pozdrav! Po socialnih omrežjih krožijo določene informacije o gospodu Janezu Poklukarju in rdeča nit teh informacij je, da njegov življenjepis izraža, da je to človek dejanj. Jaz verjamem, da bo gospod Poklukar človek dejanj ne samo do približno maja naslednje leto, ko so pred nami parlamentarne volitve, ampak da bo gospod Janez Poklukar človek dejanj vsaj tam nekje do maja leta 2026, da bo minister ne samo dobro leto, ampak minister dobrih 5 let. Zakaj mislim oziroma upam, da bo gospod Poklukar minister naslednjih 5 let? Ker je na področju zdravstva ogromno problemov, ki jih prejšnji ministri niso hoteli niti slišati, kaj šele urediti. Samo spomnite se kakšnega ministra oziroma predvsem ministrice, ki je z lopato metala denar v zdravstvo, zdravstveni sistem pa niti za en promil ni bil boljši. Jaz sem si pri pripravi na današnjo sejo pogledal našo koalicijsko pogodbo in upam, da je gospod kandidat veliko bolj pogumen, kot so pogumni v svojih besedah posamezni poslanci, ki nas strašijo z razlikovanjem med javnim in zasebnim zdravstvom in ostalimi neumnostmi, ki jih danes poslušamo. Na področju zdravstva, koalicijska pogodba v prvi točki omenja, da je naš cilj kakovostno in vsem dostopno javno zdravstvo, kot temelj slovenskega zdravstvenega sistema. Torej vsi bavbavi o privatizaciji in ne vem kakšnih drugih neumnostih, ki jih danes slišimo, so popolnoma odveč. Čeprav sam upam, da bo zasebno bolj kot do sedaj v pomoč javnemu zdravstvu pri doseganju svojih ciljev. Skratka, da bo minister v naslednjih petih letih naredil vse tisto, kar dosedanji ministri v desetih letih niso smeli, niso zmogli ali pa niso hoteli narediti. Glede na njegov življenjepis, jaz verjamem, da mu ni treba posebej povedati, kaj se pričakuje na tako imenovanem terciarnem nivoju od zdravstvenega sistema. Kandidat gospod Poklukar kot bivši šef UKC Ljubljana je iz prve roke videl, kje so problemi, in verjamem, da bo našel tudi kot minister rešitve za ta sistem, torej za UKC Ljubljano in tudi za UKC Maribor, da jim bo znal dati podporo pri njihovem uresničevanju tako programa kot tudi pri posameznih investicijah. Tukaj tudi upam, da bodo celotna vlada oziroma ostali resorni ministrstvi v sklopu priprav načrta za okrevanje in odpornost dali pomembno vlogo tema dvema glavnima bolnišničnima centroma v Republiki Sloveniji. Prav tako verjamem, da gospod kandidat nima problema s poznavanjem tako imenovanega sekundarnega nivoja, ker slišimo tudi s strani sedanjih gorenjskih poslancev dokaj velike hvalospeve temu, kar je zaenkrat še kandidat za ministra naredil v Splošni bolnišnici Jesenice. Tukaj s tega mesta moj apel in poziv kandidatu oziroma, upam da, naslednjemu ministru, da bo sekundarnemu nivoju dal tisto moč in tiste potrebne programe in investicije, ki jih ta sekundarni nivo potrebuje. Tukaj upam, da bo enako pravičen do vseh regij v Republiki Sloveniji, da ne bo delal kot marsikateri bivši minister, ko je skregal direktorje splošnih bolnišnic in v njihovem kreganju mirno vladal do bridkega konca svojega mandata. Sam osebno vem, da ima marsikatera splošna bolnišnica veliko problemov. Imajo pa tudi ti direktorji, njihovi zaposleni in njihove uprave marsikatero rešitev, ki jo ponujajo ministrstvu, a drugi, tretji in četrti rang ministrstva noče slišati teh predlogov. In potem ti predlogi niti ne pridejo do samih ministrov, kajti do sedaj se je prevečkrat dogajalo, da ministri niso prišli na teren vprašat, kaj vse je narobe oziroma kaj vse bi moralo biti narejeno. Potem imamo pa kakšne nujne seje odborov, ko na primer rešujemo odprta vprašanja, ki jih ministri ne želijo slišati, na primer kje in kako imeti porodnišnice v naši državi, kje imeti takšne ali drugačne programe oziroma takšne in drugačne investicije. Sam prihajam iz Posavja in vedno se je, vsaj našo Splošno bolnišnico Brežice nekako jemalo ne samo za drugorazredno, ampak za tretjerazredno bolnišnico, ki se ji je večkrat nametalo več problemov, kot pa se ji je dajalo pobud s strani dosedanjih ministrov. Zato upam, kot sem že rekel, da bo sedaj minister tisti, ki bo do vseh splošnih bolnišnic enako pravičen in tudi razumevajoč. Ker vem, da je pred nami načrt za okrevanje in odpornost, verjamem, da bo tudi iz tega črpal rešitve, ki jih te splošne bolnišnice potrebuje tako na področju novih in dodatnih programov kot tudi novih in dodatnih investicijah na svojih objektih oziroma v svojem delovanju. Tukaj bi se dotaknil tudi urgentnih centrov, ki so vedno nekako na papirju, deloma v izvajanju a nikoli – vsaj zaenkrat ne – dokončana zgodba. Iz teh urgentnih centrov bi prišel na ta primarni nivo, ki upam, da ga ravno tako ta minister ne bo zapostavljal oziroma kakor je bilo razbrati iz njegovega hearinga, bo temu primarnemu nivoju, preventivnim programom, promociji zdravja, referenčnim ambulantam in vsem ostalim na terenu, torej blizu pacientov, dal posebno veljavo. Odkar sem v Državnem zboru, sem velikokrat omenjal dve kratici: NMP in SUC, nujna medicinska pomoč, satelitski urgentni centri. Deloma jih je gospod Gantar uslišal tudi na terenu, vsaj kar se tiče satelitskih urgentnih centrov, ampak zgodba je bolj kot ne obveljala pri sklepu vlade, brez finančne in kadrovske nadgradnje na terenu. Zato moj apel, da bo problematika, ki še ostaja na področju nujne medicinske pomoči, satelitskih urgentnih centrov, če želite tudi samih dispečerskih centrov, ki se še vedno pojavljajo na terenu, z ministrom gospodom Poklukarjem končno rešena in tudi realizirana, kot je napisano v naši zakonodaji in v naših pravilnikih. Moja želja oziroma ideja, ki je bila že nekako sprejeta tako pri sedanjemu ministru za obrambo gospodu Toninu in tudi bivšemu ministru gospodu Gantarju, pa je ureditev helikopterske nujne medicinske pomoči. Ne da potrebuje Republika Slovenija samo dva centra, po mojem mnenju potrebuje vsaj štiri centre. Potrebuje tudi boljšo kadrovsko obliko, predvsem pa potrebuje tisto osnovno − helikopterje, ki bodo služili namenu reševanja pacientov v tistih najtežjih primerih bolezni ali pa poškodb. In ne da bo vojska tista, ki bo reševala naša življenja, kajti delo vojske in vojakov je vse nekaj drugega, kot pa biti primarno pri reševanju zdravstvenih težav oziroma človeških življenj. Glede na koalicijsko pogodbo prav tako upam, da bo kandidat za ministra presekal te gordijske vozle, ki se dotikajo po mojem mnenju treh ključnih problemov. Eno je korupcija, ki je v nebo vpijajoča predvsem na področju zdravstva. Mislim, da se na Ministrstvu za javno upravo že pripravlja neka sprememba zakona o javnih naročilih in upam, da bo tukaj sam s svojimi izkušnjami tako na sekundarnem kot na terciarnem nivoju pomagal napisati tako dikcijo členov, da potem v praksi ne bo prihajalo do takšnih nebuloz, do takšnih izigravanj javnih naročil, do katerih na žalost prihaja. Torej korupcija v zdravstvu, njegova teza, ničelna toleranca do korupcije, upam da bo končno prišla tudi v besedilo zakonov in v samo prakso pri izvajanju. Druga stvar, za katero upam, da bo minister za razliko od predhodnih ministrov v zadnjih osmih letih poskrbel malo več in pa tudi v sodelovanju z ostalimi ministri, pa je dolgotrajna oskrba, o kateri govorimo na nujnih odborov, izrednih sejah Državnega zbora, v takšni in drugačni javnosti se o tem govori, nimamo pa niti resnega oziroma imamo kar nekaj resnih predlogov, ampak ni bilo ministra, ki bi rekel, takšen bo ta sistem in takšnega moramo uveljaviti. Jaz osebno mislim, da vsak sistem je boljši od tistega sistema, ki ga ni. Torej korupcija oziroma javna naročila, dolgotrajna oskrba in pa tretja zadeva, ki se deloma tudi navezuje na javna naročila, to pa je Zavod za zdravstveno varstvo in zdravstveno zavarovanje, tista boleča rana, ko se ljudje vprašajo, zakaj plačujejo, komu plačujejo in kaj imajo od tega zdravstvenega sistema, ki je na žalost v naši Sloveniji pod nekim dežnikom zaščite javnega zdravstvenega sistema, pod vplivom monopola. Jaz osebno upam, da bo minister imel pogum, da bo tukaj določenim segmentom pristrigel peruti in naredil ta trg bolj prijazen do pacientov in s tem bo tudi verjetno prišlo do večjega sodelovanja zdravstvenega in zavarovalniškega dela, ki je za enkrat še preveč monopoliziran. Jaz osebno upam tudi, da bo minister pri svojem delu imel srečno roko pri izbiri svojih sodelavcev. Osebno me vedno zanima potem po kakšen mesecu, ko pride novi minister, kdo so njegovi državni sekretarji, kdo so njegovi ljudje v kabinetu in tudi kdo so direktorji direktoratov, tista prva strokovna pomoč. Tukaj upam, da bo minister predvsem glede na svoje dosedanje izkušnje znal k sodelovanju privabiti prave ljudi, da ne bodo ti ljudje, tako kot je bilo že marsikdaj v preteklosti, del problema in pa del rešitve. Na drugi strani glede na sodelovanje v času epidemije verjamem, da je gospod Poklukar že spoznal kar nekaj ministrov in da bo nadaljeval s svojim delom. Kot rečeno, pri zakonu o javnem naročanju upam, da bo sodeloval z ministrom za javno upravo, predvsem pa tukaj upam, da bo na dveh segmentih uspešno sodeloval s skoraj isto starim ministrom za delo, družino, socialne zadeve gospodom Janezom Ciglerjem Kraljem. Tukaj imamo problem dolgotrajne oskrbe in pa zadevo, na katero se je v zadnjem desetletju pozabljalo, pod to vlado in očitno tudi v sklopu načrta za okrevanje in odpornost pa prihaja v prve vrste. To pa so tako imenovane negovalne bolnišnice. Torej upam, da bosta oba ministra, tako minister za zdravje kot minister za delo, družino, socialne zadeve, znala najti pravi recept, da bodo te negovalne bolnišnice, ki jih v Sloveniji nujno potrebujemo, tudi preko evropskih sredstev ustrezno zaživele ne samo v Ljubljani, ampak širom po Sloveniji oziroma kot je že rekel predsednik vlade, prav je, da bi vsaka regija dobila svojo negovalno bolnišnico. Sem imel tukaj še nekaj napisanega glede odhajanja zdravstvenih delavcev, ampak je bilo danes že kar nekaj povedanega. Skratka, ogromno izzivov je pred ministrom, ampakglede na njegovo dosedanjo poklicno pot in, kakor slišim, tudi osebno pot, verjamem, da je pogumen človek, torej človek dejanj. Verjamem, da bo njegovo ministrovanje srečno in uspešno in se ne bo zaključilo tam nekje maja leta 2022, ampak bo trajalo vsaj tam nekje do maja leta 2026. Ker njegov življenjepis marsikaj pove, s tega sedeža tudi moja podpora kandidatu za ministra. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Mihael Prevc, pripravi naj se Vojko Starović. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Z veseljem bom danes podprl doktorja Janeza Poklukarja za novega ministra za zdravje. To pa preprosto zato, ker občudujem njegov pogum, pokončno držo in predvsem dobrohotno pripravljenost pomagati in reševati naš zdravstveni sistem v času, ko se poleg številnih nerešenih problemov v zdravstvu soočamo z najtežjo zdravstveno krizo – epidemijo covida-19. Danes v tej dvorani kar težko poslušam krivične obtožbe na račun aktualne vlade, češ, da se le-ta s številnimi ukrepi ni pravilno odzvala za zaustavitev epidemije, čeprav vsi dobro vemo, da so podobne ukrepe izvajale pravzaprav vse države članice Evropske unije in nenazadnje tudi druge države po svetu. V teh dneh pa nas zmanjševanje obolelih s covidom v bolnišnicah na intenzivnih oddelkih in posledično manj umrlih vendarle lahko navdaja z nekim optimizmom. Zato mislim, da bi bilo ob današnji priložnosti namesto takšnih in drugačnih obtoževanj bolj primerno izreči zahvalo predvsem zdravstvenim delavcem, saj so prav oni nosili najtežje breme epidemije. Prav tako mislim, da se danes moramo zahvaliti tudi prejšnjemu ministru za zdravje gospodu Tomažu Gantarju, ki se je takoj po prevzemu funkcije ministra soočil z izredno zahtevno nalogo. Nenazadnje danes smo hvaležni tudi državljankam in državljanom, ki smo z upoštevanjem vladnih ukrepov in Nacionalnega inštituta za javno zdravje največ pripomogli k izboljšanju epidemiološke slike. Prav tako bom danes z veseljem glasoval za doktorja Janeza Poklukarja, ker se je s preteklim delom kot direktor jeseniške bolnišnice in univerzitetnega kliničnega centra v Ljubljani izkazal kot odličen menedžer in odličen poznavalec problematike zdravstvenega sistema. Zavedam se, da kot minister v dobrem letu mandata še zdaleč ne bo mogel rešiti vseh problemov, ki so se nakopičili v zadnjih desetletjih, prepričan pa sem, da se kandidat za ministra za zdravje še kako dobro zaveda, da naš zdravstveni sistem mora vsem, prav vsem in res prav vsem ponuditi javno dostopno zdravniško oskrbo in omogočiti slehernemu državljanu, da pride do zdravnika takrat, ko ga potrebuje. Prepričan sem, da bo to vaša prioriteta, spoštovani kandidat za zdravstvenega ministra, in vam pri vaši odgovorni funkciji želim čim več uspeha. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Vojko Starović, pripravi naj se Boris Doblekar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Da bo minister in ministrstvo za zdravstvo uspešno, kar si vsi želimo, vsaj po tej debati, ki jo danes poslušamo celo popoldne, bo v ta namen vlada morala dejansko najti in nameniti tudi ustrezna sredstva. Brez tega ne bo šlo. Čeprav je zdravstvo ena najhitrejše rastočih panog v svetu, pri nas delež v bruto družbenem produktu stalno pada. Za zdravstvo namenjamo procentualno glede na našo zmožnost manj denarja. Čeprav se povečuje vsako leto, je v bistvu primerjalno gledano manj, ne glede, a je bila na oblasti leva ali desna opcija. Leta nazaj je bil delež, ki smo ga namenjali za zdravstvo, blizu deleža po OECD, smo bili primerjalni, 9 %. Nato je postopoma padel izpod 8 %. To ne more ostati brez posledic. Kakovost je padla. Jaz ne govorim zdaj tu populistično, na pamet, podatki evropske neodvisne institucije Euro Health Consumer Index jasno kažejo, da nazadujemo in smo padli na 21. mesto. Nasprotno od našega pristopa, ko relativno krčimo sredstva za zdravstvo že vrsto let, poročilo konference o zdravstvu v Oslu ugotavlja, da so preteklo krizo, torej veliko finančno krizo najbolje obvladale države, ki so največ investirale v javno zdravstvo. To so bile Švedska, Finska, Avstrija. Tudi mednarodni sklad je svojo oceno, koliko vsak investirani evro doprinese k skupni gospodarski rasti, v bistvu dvignil z 0,7 na 1,5 evra. Svet torej ugotavlja, da se javno zdravstvo splača in da se splača vanj vlagati. Evropski voditelji so na srečo pripravili tudi obsežno zdravstveno reformo. Govorimo o reformi desetletja, da bi z veliki vlaganji in reformami ponovno zagnali evropsko gospodarstvo, ker krepitev zdravstvenega sistema zavzema pomemben del. Govor je naravnost o new dealu, za katerega je pripravljeno čez tisoč osemsto milijard. Ogromna sredstva. Mi dobimo sicer samo 0,3, ampak to je že vedno ogromnih 5,2 milijarde. To je naša priložnost. Žal pa je po sedaj znanih podatkih v obstoječem slovenskem načrtu, ki je še vedno bolj ali manj tajen, za okrevanje in odpornost v nasprotju z evropskimi smernicami bolj malo namenjeno za zdravstvo. To je ocenila Evropska komisija kot nezadostno. Če vzamemo na drugi strani primer Nemčije, njihov načrt za okrevanje in odpornost, ki je rezultat široke razprave in je bil sprejet že koncem prejšnjega leta, od skupaj 30 milijard nepovratnih sredstev, govorim samo o nepovratnih, ne o povratnih, so namenili za zdravstvo kar 15 %. Tako imamo tu priložnost in upam, da si bo uspel v okviru vlade in s pomočjo tudi drugih ministrov ta novi minister izboriti ustrezen delež, da bo lahko zastavil načrte, ki nam jih je predstavil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Boris Doblekar, pripravi naj se Blaž Pavlin. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovane kolegice, kolegi! Danes, bom rekel, je en velik zgodovinski dan, ko bomo dobili, jaz upam, da ja, vsaj tako je bilo nekako razbrati iz razprave, novega zdravstvenega ministra. Nekako se ne morem strinjati, da doslej ni bilo zdravstvenega ministra. Vemo, da so stvari normalno potekale na ministrstvu za zdravje. Tako da s tem pač se ne morem nekako strinjati. Predlagan je doktor Janez Poklukar, dosedanji direktor Univerzitetnega kliničnega centra iz Ljubljane, ki je bil imenovan za direktorja v UKC Ljubljana v času prejšnje vlade in je imel veliko podporo tako sveta, ki ga je potrdil večinsko, kot tudi podporo vašega ministra za zdravje Šabedra. Zato nekako ne morem razumeti, kar sem poslušal danes, da ne uživa z vaše strani stoprocentne podpore, glede na to, da je vaš minister ali pa vaša vlada imela zaupanje v direktorja UKC. Doktor Janez Poklukar, kot vemo, je bil odličen, sposoben direktor, menedžer, ki je saniral problematično bolnico Jesenice. Vemo, da je iz velike izgube, ki jo je imela jeseniška bolnišnica, naredil plus s svojim trdim delom, zavzetim delom in z dobrimi ukrepi. Zato je potem tudi dobil veliko zaupanje za vodenje največje bolnišnice v državi. Jaz nikakor ne morem niti za trenutek podvomiti, da kandidat doktor Poklukar ne bo dober minister za zdravje, ki ga v teh težkih časih, v mogoče najbolj težkih časih tudi za samo zdravstvo v Sloveniji že nestrpno pričakujemo. Prevzel bo veliko odgovornost, da bo vodil ministrstvo v teh kriznih časih tudi za zdravstvo. Glede na razprave, ki sem jih poslušal predvsem s strani SD, nekaj tudi s strani LMŠ, ki kar veliko veste o zdravstvu oziroma ste nanizali, identificirali kup težav, ki jih vidite in imate za vsako stvar tudi rešitev, bi rekel, za vsako bolezen raste rožica in ste kar nekaj rožic tukaj nasadili. Moram reči, sicer nerad, ampak kljub temu, imeli ste možnost, imeli ste vlado, imeli ste ministrstvo za zdravje v rokah, lahko bi takrat marsikaj ponaredili. Predvsem so me zmotile tudi razprave s strani stranke Socialnih demokratov, ki so bile ene take puhlice z različnimi tezami, polresnicami in tistimi izjavami o čakalnih vrstah, o težkih razmerah v zdravstvu, o tem, da ni dovolj kadrov, da ni dovolj infrastrukture in tako naprej, kar seveda vsi vemo. To vemo, to je v Sloveniji problem. Če bi to rekel kdorkoli drug, bi še nekako razumel, ampak da pa Socialni demokrati nonstop poudarjajo eno in isto mantro, glede na to, da so že njihovi predhodniki, Zveza komunistov, imeli zdravstvo v rokah vsa leta od 2. svetovne vojne naprej, in da je bil tudi SD 20 let v vladah po osamosvojitvi, je, moram reči, najbolj odgovorna stranka za takšno stanje, kakršno je. Nekako ste dopuščali organizirani kriminal in sistemsko korupcijo v zdravstvu vsa ta leta. Po nekaterih ocenah je izpuhtelo okoli 100 milijonov evrov na leto v zrak. Tega se morate zavedati, preden poudarjate nonstop o čakalnih vrstah in vseh mogočih problemih. Stalno ste poudarjali že prej pomanjkanje denarja in da ga je treba še več v zdravstvo dati. Človek bi to razumel, če bi to bila neka normalna evropska država, ne pa postsocialistična, ker vemo, da se je tudi v zdravstvu kot po drugih panogah gospodarstva delalo negospodarno vsa leta v prejšnji Jugi in tudi zdaj. Več denarja v zdravstvo bi pomenilo večjo krajo. Več bi šlo ven zaradi preplačil predvsem dobaviteljev medicinske opreme, preplačanih storitev, informacijske tehnologije, vložili pa ste celo 136 milijonov evrov, da ste te nečednosti takrat tudi pokrili, kar se meni ne zdi normalno. Čakalne vrste so pa ostale oziroma ste jih celo povečali. Ne moremo nikakor primerjati stanja, ki ste ga imeli takrat v nekih normalnih razmerah, pa ga niste sanirali oziroma vzpostavili, da bi zdravstvo funkcioniralo tako, kot bi ljudje, davkoplačevalci, vsi mi uporabniki zdravstvenih storitev pričakovali. Ne moremo primerjati tistih razmer z zdajšnjimi razmerami covida. Zdaj treba je še povedati, da ste takrat uničili tudi otroško srčno kirurgijo. Vemo, kako je bilo. Tega ne smemo pozabiti. To so stvari, ki smo jih spremljali. Te zadeve so ljudje spremljali. Jaz ne verjamem, da ljudje to pozabijo. In ob ponavljanju te vaše stalne mantre, bi lahko človeka celo zavedli. Pediatrična intenzivna medicina. To se je vse uničilo. Zato lahko z lahkoto rečem, da je SD bolj del problema kot pa del rešitve, in ne bi pričakoval niti od njih, da bi se zdaj lotili reševanja v zdravstvu v teh tako zapletenih razmerah. Doktor Janez Poklukar bo na ministrstvu, kar se je že tudi začelo, naredil po mojem veliko dobrega dela, veliko ukrepov, ki bodo v korist vsem nam uporabnikov zdravstvenih storitev. Zaveda se kadrovske problematike. Zaveda se tudi problematike zaradi dotrajane infrastrukture, zaradi dotrajanih inštrumentov, kar smo tudi že prej poslušali po bolnicah, po zdravstvenih domovih. Že leta 2019 je večkrat poudaril, kam bomo dali bolnike iz bolnice, saj jih nimamo kam dati. Torej niste poskrbeli niti za domove za starejše, torej za domsko oskrbo. Vse te stvari, ljudje to opazujejo, se zdaj rešujejo, se popravljajo in se bodo tudi v prihodnje. Res bo kratek mandat, eno dobro leto, ampak jaz verjamem, da z dobrim delom tako ministra za zdravje kot tudi ostalih ministrstev in celotne vlade bodo po vsej verjetnosti ljudje opazili razliko in bo ta mandat mnogo daljši kot eno leto. Že s tem, da bomo odpravili to sistemsko korupcijo, ki se je dogajala, ko je denar kar puhtel iz sistema in ga je tudi Jelka Godec s svojo komisijo razkrinkala, predvsem kar se tiče žilnih opornic, ker vemo, da je tukaj šlo največ denarja, bodo ljudje to videli in bodo končno le dobili občutek, da se je pa v zdravstvu tudi nekaj spremenilo. Kar se tiče kadrovske problematike, je vlada sprejela odločitev za več kadra na fakultetah, kar se tiče zdravstva, in tudi več vlaganj v bolnišnično oskrbo, v domove za starejše in tako naprej. Verjamem, da bo minister tudi nadaljeval z odličnimi zadevami in jih še okrepil, podkrepil, kar se tiče referenčnih ambulant, kar je tudi sam povedal, presejalnega programa – to so neke stvari, ki so zelo pomembne za naše zdravje, torej preventivni programi, tudi kar se tiče negovalnih bolnišnic, dolgotrajne oskrbe, ki sem jo že omenil. Verjamem, da bo imel čut tudi za nujno medicinsko pomoč, za urgentne centre po vsej državi, da se ne bo nekaj centraliziralo, kakršen je bil tudi namen. Moram reči, da smo se tudi mi skupaj z ministrstvom potrudili, tudi s svojo iniciativo in pa iniciativo županov, da smo te zadeve nekako obdržal po meri ljudi, po meri občank in občanov, in v Litiji, od koder prihajam, smo lepo obdržali nujno medicinsko pomoč v prvotni obliki in moram reči, da dobro deluje. Prav tako tudi vstopna točka COVID, ki je bila tudi namenjena v Trbovlje in bi Litija ostala brez. Moram reči, da so te stvari zelo dobrodošle za vse koristnike. Verjamem, da se bo izboljšala tudi informacijska tehnologija v tem zdravstvenem sistemu, ker vemo, da je še kar problematična. Težave so tudi v zobozdravstvu. Razlike se pojavljajo v javnem zdravstvu ali pa pri koncesionarjih, da bo treba tukaj zagotoviti še več sredstev, predvsem tudi zato, da bomo lahko okrepili zobotehnične ambulante, da ne bo čakalnih vrst. Splošna ocena je, da je zobozdravstveno stanje pri ljudeh dokaj slabo in mislim, da bo tukaj treba še marsikaj narediti. Jaz verjamem, da ne bo noben problem, več denarja dati v te zadeve, če se bo vedelo, da bo to ostalo tam in da bo to v javno dobro, v korist ljudi. Ne da bo to puhtelo v zrak z različnimi aferami, kot so se dogajale doslej. Zelo me tudi veseli in jaz verjamem, da bo tudi Zavod za zdravstveno zavarovanje tukaj tvorno sodeloval z ministrstvom, da po tej krizi covida, hvala bogu, nekako se le kaže neka luč na koncu tunela, da bomo izšli iz tega, ko bo treba dejansko dobro zavihati rokave in se preusmeriti predvsem v reševanje zatečenih zadev. Da bodo skupaj vsi zdravniki, torej kompletno zdravstvo v Sloveniji, kar ga premoremo, bodisi privatni zdravniki, v javnem sektorju, koncesionarji, skupaj prijeli, da bomo pomagal ljudem, da bodo ohranili svoje zdravje in da bomo čim bolj kvalitetno tudi živeli. Zelo bi bil tudi sam vesel, če bi se povečalo zaupanje v zdravstvo na primer z nekim sistemom, ki bi to zaupanje še povečal, da bi uporabniki zdravstvenih storitev, ko opravijo neko storitev v zdravstvu, dobili neko dokazilo, kaj so koristili, koliko je to stalo, koliko je plačala zavarovalnica, koliko je moral sam plačati in tako naprej. To bi bilo zelo priporočljivo in koristno, da bi bil ta sistem malo bolj pregleden, ker danes ljudje enostavno ne vedo, koliko je kakšna zadeva stala. Kar se tiče tudi same uporabe storitev, na primer prevozov nujne medicinske pomoči, ljudje dostikrat ne vedo, kdaj lahko koristijo prevoz z rešilnim vozilom. Nekateri se znajdejo, se večkrat vozijo z njim ali pa vedno, drugi se ne znajdejo, jih je treba peljati in tako naprej. Skratka, več odprtosti in transparentnosti, da bi ljudje to bolj razumeli. Kar se tiče čakalnih vrst, če samo primerjam že z Ministrstvom za okolje, ko smo imeli nakopičena skladišča embalaže, leta in leta in leta se je to prekladalo in stalo in nič se ni zgodilo in vsi smo že obupali nad tem. Končno se je zdaj pod to vlado, pod tem ministrstvom ta zadeva rešila in jaz verjamem, da se bo tudi pri čakalnih vrstah marsikaj spremenilo in da bodo že kaj hitro vidni učinki. Predvsem pa si želim, da ne bo več te sistemske korupcije in odtekanja javnega denarja, torej denarja davkoplačevalcev v neke čudne inštitucije, čudne roke, v različne strice iz ozadja in tako naprej, kar se je do zdaj dogajalo. Jaz upam, da bo temu res dejansko konec in da bo tudi javno zdravstvo z našim denarjem zaživelo v polni meri. Če bi se dotaknil samo še se ene zadeve, ki jo tudi sam vidim in se mi zdi problematična. Če pogledamo samo ta reševalna vozila ali pa rešilce, po domače povedano, nujne medicinske pomoči v Ljubljani, da so v dokaj klavrnem stanju, uboga vozila, stara, utrujena, pa če potem pogledamo ta reševalna vozila Pacient ali pa kakšnih drugih, ki opravljajo te storitve, pa ne smejo opravljati nujne medicinske pomoči, pa vidimo, da so vozila dejansko nova, posodobljena, lepa. Tukaj me še malo bega, zakaj se to dogaja. Tukaj bo treba še marsikaj narediti, za razliko, da občine pa le poskrbijo za reševalna vozila svojih zdravstvenih domov, so tudi ustanovitelji in se nekako po sistemu kot pri gasilcih tudi veliko investira s strani občine in je na tem področju dosti reda. Marsikatera občina investira tudi v širitev objektov tako zdravstvenih domov kot nujnih medicinskih pomoči, kar bomo storili tudi v Litiji, zraven pa se nadejamo tudi pomoči države in verjamem, da nam bo znala tudi prisluhniti. Tako da jaz verjamem, da bo minister potrjen. Tista floskula, še ena puhlica, ki je prišla s strani SD, da je minister dobil pogoj s strani predsednika vlade − vzemi ali pusti, bodi minister ali pa ne boš niti direktor kliničnega centra, se mi zdi, ne vem, kako bi se izrazil, no, da lahko to kdo sploh tukaj izusti, jaz kaj takega nisem nikjer slišal, pa sem veliko po hodnikih Državnega zbora. Glede na to da ste v prejšnji vladi podpirali tako svojega ministra kot tudi doktorja Janeza Poklukarja kot direktorja UKC Ljubljana, verjamem, da imate zaupanje v njega in da da bomo danes skupaj presegli neke delitve, kar radi poudarjate, in ga bomo skupaj potrdili in mu res zaželeli dobro, uspešno, učinkovito delo, kar je cilj te vlade po vseh ministrstvih, ne samo na Ministrstvu za zdravje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Blaž Pavlin, pripravi se gospod Franc Jurša. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi, lep pozdrav! Danes bomo odločali o kandidatu za ministra za zdravje. Vesel sem, da je kandidat za ministra ravno Janez Poklukar, saj je z dosedanjim delom dokazal, da pozna slovenski zdravstveni sistem. Ima tudi zaupanje javnosti, saj se je izkazal v času epidemije. Preden bi nadaljeval s svojo razpravo, bi se zahvalil vsem zaposlenim v slovenskem zdravstvu za vse, kar so v času epidemije dobrega naredili za naše bolnike. Današnja razprava o predlaganem kandidatu je tudi možnost, da poslanke in poslanci predstavimo svoje poglede o stanju v slovenskem zdravstvu. Na področju zdravstva in zdravja ljudi so se v zadnjih letih nakopičili številni nerešeni problemi. To so dolge čakalne vrste, obremenjeni družinski zdravniki, odhodi zdravnikov in drugega zdravstvenega osebja v tujino. Vseskozi se postavlja vprašanje, kako administrativno razbremeniti zdravnike in medicinske sestre, tako da bi imeli več časa, ki bi ga lahko namenili pacientom. Že moj predhodnik je omenjal vprašanje financiranja zdravstva. Zelo pogosto se pogovarjamo o denarju, koliko bi ga slovenski zdravstveni sistem še potreboval, vendar mislim, da je treba razmisliti korenitih spremembah zdravstvenega sistema, ki bi uvedle več konkurenčnosti v zdravstvu, predvsem, po mojem mnenju na področju obveznega zdravstvenega zavarovanja. To bi vsekakor pripomoglo tudi k zmanjšanju korupcije pri javnih naročilih v zdravstvu. V Novi Sloveniji zagovarjamo, da moramo narediti vse, da se čakalne vrste skrajšajo, in v to vključiti vse mogoče vire tako v javnem zdravstvu kot v zasebnem. Vsekakor je za zdravstveni sistem dobro, da ima več virov financiranja. To se je še posebej dobro izkazalo v času gospodarske krize, ko je bilo prihodkov s strani obveznega zdravstvenega zavarovanja manj in je razliko v veliki meri pokrivalo dodatno zdravstveno zavarovanje. Osebno ne bi imel nobene težave, če bi ukinili dopolnilno zdravstveno zavarovanje. Sem pa za to, da se ukine tudi monopol obveznega zdravstvenega zavarovanja. Nenazadnje ima v tej državi glavno besedo pri oblikovanju zdravstvene politike ravno Zavod za zdravstveno zavarovanje s preko tremi milijardami, ki se zberejo v tej zavarovalnici. Sam minister, ministrstvo ali pa državni zbor imamo zelo majhen vpliv na samo zdravstveno politiko. Zavod za zdravstveno zavarovanje je tisti organ, ki zbira izvajalce, določa ceno njihovih storitev in količino, ki jo lahko posamezen izvajalec izvede. Ob koncu leta je večina teh javnih zdravstvenih zavodov v položaju, da morajo odklanjati te storitve, ker so izpolnili letne kvote, ki jim jih predpiše Zavod za zdravstveno zavarovanje. V Sloveniji se vsi zavzemamo za javno zdravstvo, v Novi Sloveniji pa smo tisti, ki se zavzemamo za dostopnost tega javnega zdravstva. Epidemija covid-19 je razmere v slovenskem zdravstvu še poslabšala. Čakalne vrste so se še povečale, zato je pomembno, da se za njihovo skrajševanje vključijo vse dostopne zdravstvene kapacitete, ki jih v Sloveniji premoremo. Človeka, ki potrebuje zdravstveno storitev, ne zanima od kod in kako bo nakazan denar za to storitev. Zanima ga le, kako hitro bo prišel na vrsto in kako učinkovito bo obravnavan. Prepričan sem, da je Slovenija prebogata država, da bi ljudje smeli v njej umirati v čakalnih vrstah. Hvala.
Hvala lepa. Preden dobi besedo naslednji razpravljavec, bom prebrala še preostale razpravljavce, ker se je seznam bistveno skrajšal. Najprej gospod Franc Jurša, potem Željko Cigler, magister Branko Grims, Jani Möderndorfer, Andrej Černigoj, Samo Bevk in na koncu še gospa Anja Bah Žibert. Gospod Jurša, izvolite.
Gospa podpredsednica, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem kolegicam in kolegom! Jaz sem vedno zagovarjal eno stvar, ki mislim, da je prava, in to je, da mora področje zdravstva reševati stroka oziroma strokovno usposobljeni menedžment. Če se bomo mi, tako imenovani politiki, probali čim dlje odmakniti od tega, jaz mislim, da bomo imeli potem v zdravstvu čim boljše rezultate. Dokler se bomo pa mi vmešavali v to področje, potem bo tistemu, ki je odgovoren za to, prvi, ki je odgovoren, je seveda tudi minister, zelo težko. Jaz na nek način podpiram in tudi bom rekel, da sem kar zadovoljen s tem, da bo tudi minister zagovarjal javno zdravstvo. Predvsem si želimo, da zna razmejiti med javnim in zasebnim, da se bo lotil čakalnih vrst, ker tu imamo težave, bodo pa še večje, ko bomo enkrat prebrodili ta covid-19. Seveda je v prvi vrsti v tem trenutku še vedno ta boj proti covidu-19. Velik zalogaj za področje zdravstva pa je organizacija, izpeljava samega cepljenja državljank in državljanov. To so ključne naloge, ki jih bo minister moral reševati. So še tudi druge, ampak jaz sem si nekako izbral te in tem dajem tudi posebej poudarek. Gospod Janez Poklukar, moram reči je človek, o katerem nisem nikjer našel, in iskal sem, moram priznati, nobenega greha. In to je spodbudno. Seveda če ne bomo rekli, da je greh, če kandidira za občinskega svetnika na kakšni neodvisni ali pa tudi strankarski listi. Jaz mislim, da nam kot izvoljenim predstavnikom strank to ne bi smel biti greh. Ima pa gospod nekaj drugih, zelo dobrih vrlin, na katere bi bil ponosen marsikateri Slovenec. Dela v lokalni skupnosti, na lokalni ravni, seveda ne samo on, tudi njegova soproga, če dovolite, da to povem. Seveda pa sem še posebej zadovoljen, da ima gospod Poklukar poleg vsega tega tudi lepo družino, ima celo pet otrok, kar je seveda slovenska redkost. No, zdaj pa probam preiti na tisto dejstvo, ki ga želim izpostaviti. Minister za zdravje v vladi Marjana Šarca je bil Šabeder. Drži. Taisti gospod je v Univerzitetni klinični center pred nedolgo nazaj pripeljal gospoda Poklukarja. In vse dobro in prav. Jaz bi zdaj razumel, da bi tudi stranka, kljub temu da je v opoziciji, mogoče pa rekla, da je ta gospod pa dober kandidat. Če je bil dober kandidat za vodenje največje zdravstvene ustanove v državi, potem je verjetno tudi na nek način usposobljen, da se lahko loti vodenja ministrstva s tega področja. Ampak ne! Tega nisem slišal. Tega niste rekli. Pa zdaj naj razume, kdor hoče in kdor ve. Ve pa posameznik oceniti, da nas znotraj nekaterih poslanskih skupin vodi materializem, kljub temu da smo to dedci, ki smo stari prek 60 let, prek 60 let smo stari. V nekaterih poslanskih skupinah pa so mladi ljudje. In ti mladi ljudje bodo še vrsto let morali biti v državnem zboru, če se bodo želeli dejansko iti politike. Hočem opozoriti nekatere, kljub temu da danes govorimo o ministru za zdravje, da tega se naj vsak proba vzdržati. 27. januarja lani se je nekaj zgodilo. In to nihče ni nobenemu naročil. Bili smo skupaj, ve se, kje, v skupni vladi, takrat se je zgodilo to, kar se je zgodilo, puška je padla v koruzo in zgodba se je ustanovila na novo. Na kakšen način se vlada v tem trenutku, je vprašanje. Jaz nimam nič proti, da smo tudi kritični do vlade. Ampak vseeno jaz mislim, da včasih pa moramo nekako vedeti, na nek način presojati, kaj je dobro in kaj ni. Res je, to ministrstvo je vodil minister, ki je pripadal kvoti stranke Desus Tomaž Gantar. Tomaž Gantar je odstopil. Imel je verjetno neke razloge in se je odločil, da ne želi biti več minister. To pa pomeni, da je treba to mesto sprazniti, ker je trenutno situacija takšna v državi, pa ne samo v državi, takšna je situacija tudi v širši skupnosti, da ne bom govoril o Evropi, svetu in tako dalje. Pandemija je dejansko zarezala globoko sled v vsaki državi. In biti brez ministra, ni v redu. Dobro, malo manj je mogoče potem tudi teh možnosti, da se bo kritiziralo, ali pa tudi ne, najodgovornejšega v vladi. Mogoče bi se dotaknil še očitkov, da imamo mi v poslanski skupini neke materialne interese. To nam nekateri očitajo. Ni jih tu v tem trenutku, verjetno kje poslušajo, mogoče da bodo k temu rekli tudi kakšno opazko. Bili smo pred kratkim ocenjeni na tak način, bili smo tudi danes ocenjeni na tak način. Ne. Odločili smo se, da bomo zmerna opozicija, odločili smo se, da bomo podpirali projekte, ki jih predlaga opozicija, če so dobri, in podprli bomo tudi projekt, ki ga bo predstavila vlada, če bo to v interesu ljudi, ki jih mi zastopamo v našem državnem zboru. Ko nam nekdopostavlja vprašanje, kaj smo – tič ali miš, mislim, da sem danes dal odgovor. Smo tisti, ki razumemo, smo toliko stari, da delamo v interesu ljudi, ki jih zastopamo v tem državnem zboru. Ne bomo pa delali po nobenih navodilih, ki nam jih bo nekdo vsilil.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Željko Cigler, pripravi se mag. Branko Grims. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Kolegice in kolegi! Glejte, današnja diskusija se vseskozi vrti v krogu pričakovanj, želje po dosti aktivni politiki zdravstvenega varstva, ki naj bi se vodila v Sloveniji skladno s potrebami prebivalstva, in temu je treba prilagoditi vso zadevo, še posebej ker kandidat za ministra gospod Poklukar pravi, da imamo dejansko gledano v globalnih, svetovnih razmerah vrhunski kader. Ja, ampak temu vrhunskemu kadru je treba zagotoviti normalne pogoje za delo, dovolj sredstev za to, opremo, prostore. Ni odgovor to, da se desetletja ničesar ni naredilo, da so tu zaostanki in tako naprej. Jaz mislim, da se zaostanki in napačne poteze vlečejo. In da zaključim prejšnjo misel – kandidata za ministra, ki se mu priznavajo dejansko potrjene sigurno strokovne reference, ki jih je dosegel kot zdravnik, kot direktor v dveh bolnišnicah, še posebej v kliničnem centru kot osrednji zdravstveni ustanovi, so eno. Ampak ko potem postavimo tega človeka in njegove odgovore na vprašanja, ki jih je dajal na zaslišanju na Odboru za zdravje, kako bo reševal probleme, v kontekst, kako pa funkcionira obstoječa vlada na področju zdravstva, se pa začnejo odpirati vprašanja in dvomi. In to je bistvo tistega, o čemer danes govorimo. Zdaj pa grem na razprave, ki so tekle. Že takoj na začetku je bilo povedano, gospod Horvat iz Nove Slovenije je rekel, da se zavzemajo za regulirano konkurenčnost, ki jo je treba v zdravstvu v Sloveniji vzpostaviti zato, da bo čim več ljudi lahko prišlo do zdravstvene obravnave. Jaz bi rekel, da regulirano konkurenčnost so močno zagovarjali in je bila mantra na Nizozemskem. Ampak ta regulirana konkurenčnost je Nizozemsko pripeljala do tega, da preprosto svojim bolnikom s covidom niso mogli pomagati in so za pomoč prosili in so jim pomagale in so zdravili nizozemske bolnike s covidom v Nemčiji. Torej nizozemskih bolnikov, kjer je regulirana konkurenčnost prevladala v sistemu organizacije in financiranju zdravstva, niso mogli zdraviti na Nizozemskem. Naprej bi tudi rad povedal, da ko zagotavljamo zdravstveno varstvo, se mora zdravstveno varstvo nediskriminatorno , ne sme biti rasistično, zagotoviti vsem ljudem v Sloveniji na enakopravni podlagi. Nihče nima v tem državnem zboru pravice si jemati besede in izpostavljati rasizem, in to je treba po mojem pri kateremkoli poslancu ali poslanki takoj presekati s strani predsedujočega, še zlasti, ko se začnejo ljudje, ki rabijo pomoč − to so ljudje, ljudje − ločevati po narodnosti, po spolu, od koder prihajajo. Kot se je prej reklo Romi, Albanci ali drugi Neslovenci. Vsi so ljudje, ki potrebujejo zdravstveno varstvo, še posebej, če so pri nas zaposleni oziroma na kakšen drug način plačujejo prispevke oziroma gre tukaj za aktivne državljanske pravice na področju zdravstva. Ko je bilo zraven izpostavljeno še to, da je slabost, da se na primarnem nivoju nastavlja direktorje in svete zdravstvenih domov po politični liniji. To je bilo prej rečeno s strani predstavnika Slovenske nacionalne stranke na začetku. Jaz bi rekel tole – v zadnjem času se v vseh državnih bolnišnicah po Sloveniji, na katere gravitira dva milijona prebivalstva te države, intenzivno zamenjujejo direktorji in organi upravljanja teh bolnišnic. Prav kandidat za ministra gospod Poklukar pa je izpostavil, da na prvem mestu pogojev, ki določajo kvaliteto dela v posamezni zdravstveni ustanovi, so pa prav urejeni odnosi v tej zdravstveni ustanovi. Jaz ne vem, kako potem − vidite, to je pa zdaj tisto, kar sem na začetku govoril − minister računa, da bodo kvalitetno, uspešno funkcionirali vrhunski zdravstveni strokovnjaki v slovenskih bolnišnicah, kjer se na mandate tisti, ki poslovodijo in strokovno vodijo te organizacije, postavljajo praktično v tem smislu nekompetentni ljudje. Tukaj se začne in pade zdravstvo. To je gospod Janez Poklukar povedal. Rekel je, plača je na, ne vem katerem, tretjem, četrtem, petem mestu, šele kasneje. In to je treba imeti v mislih. Tukaj se pojavljajo dvomi, ali bo politika obstoječe vlade, v kateri predsednik zagovarja privatizacijo, izstop zdravnikov iz zdravstvenega sistema in nujno reformo sedanjega zdravstvenega sistema, ki se je pokazal kot uspešen, vsaj pri spopadu s covidom v prvem valu, kako bo minister potem glede na svoja razmišljanja o konceptu, ki ga pa zastopa predsednik vlade, ki ima očitno prvo, glavno in zadnjo besedo pri vodenju vseh politik v Sloveniji, funkcioniral. Zadnjič na zaslišanju na odboru smo ga posebej opozorili, res, da bolnišnice imajo težke finančne pogoje za funkcioniranje tudi zaradi tega, ker so zdravstvene potrebe prebivalstva velike. Zato bo gotovo treba zagotoviti za ta namen več sredstev, več javnih sredstev. Ne vsiljevati dodatnega komercialnega zavarovanja, ampak pridobiti vire za zdravstvo tudi iz različnih davčnih osnov, skratka iz proračuna. Proračun mora zagotoviti manko potrebnih sredstev za zdravstvo tam, kjer zdravstveni zavarovalnici, če so potrebe večje, sredstev zmanjka. In tukaj bo treba gotovo to narediti. Kandidat za ministra nam je sam odgovoril, ko smo ga postavili pred dejstvo, da je bilo v lanskem letu in tudi letos v 100 tisoč primerih manj izvedenih drugih zdravstvenih obravnav napram covidu. Rekel je, da to drži. Opozorili smo ga, da je iz tega naslova prišlo do velikega ostanka neporabljenih sredstev iz dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja in kako bo ta sredstva vključil nazaj v zdravstveni sistem, da ne bodo ta sredstva ostala zasebnim zavarovalnicam, ker potrebe po denarju in zdravstvenih storitvah so pa v zdravstvenem sistemu v Sloveniji velike. Tega se pa vsi zavedamo. Še posebej smo ga pa opozorili, da so bolnišnice, kjer so se hitro menjala vodstva in na političen način vsiljevala vodstva zdravstvenih ustanov, da so določene bolnišnice, na prvem mestu izstopa prav bolnišnica, od koder prihajam jaz, iz Celja, kar naenkrat imele praktično same najzahtevnejše covidne bolnike in so iz tega naslova pridobivale tudi daleč največje kritja stroškov. Običajni covidni bolnik stane okoli 8 tisoč evrov, bolj kompliciran 14, če gre pa na intenzivni oddelek na ventilator, pa je strošek čez 40 tisoč evrov. Ali se bo izvedla revizija, da se pogleda dejansko, če ima ena bolnišnica same zahtevne covidne bolnike, kaj se v tej bolnišnici dogaja? To so bila vprašanja, na katera nam kandidat za ministra dejansko ni dajal odgovorov. Še posebej ko je tudi rekel, da bo treba prevetriti košarico zdravstvenih storitev iz obveznega zdravstvenega zavarovanja. Glejte, tu se pa začnejo postavljati vprašanja. Čakajte malo, za kaj pa zdaj tukaj gre. To so ene osnovne stvari notri vključene, ki zagotavljajo osnovne pogoje javnega zdravja v Sloveniji. Kandidat za ministra, ko smo ga vprašali konkretno, kaj si tukaj misli, odgovora ni dal. Še tole bom rekel. Ko se je izpostavilo, da bo pomemben moment obvladovanja epidemije covida v Sloveniji cepljenje. In je rekel: »V kolikor bi bili cepljeni vsi ljudje, starejši od 65 let, bi se pri nas praktično obolelost in obremenjenost bolnišničnih sistemov prepolovila.« Ampak postavlja se vprašanje, kar je že prej kolega Pavšič tudi rekel, mi praktično imamo bistveno premalo cepiva v Sloveniji oziroma cepiva prihajajo tako počasi, da bomo očitno precepljeni šele čez dve leti. To pa je problem , ki ni samo problem ministra, ampak dejansko celotne vlade. Če zaključim. Gospod Poklukar je kot človek in zdravnik v redu, v funkcji, ki jo bo opravljal, pa mu to gotovo, če je to prvo, gotovo ni v pomoč, ker zdravstvena politika, ki jo vodi ta vlada pod vodstvom Ivana Janeza Janše, ima eno smer začrtano. Ta smer pa gotovo nima na prvem mestu zagotavljanja zdravstvenega varstva in kvalitete zdravstva, ampak njegovo privatizacijo in pa stvari, o katerih naj bi odločal trg, ne pa problematika zdravja v Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo mag. Branko Grims, pripravi se gospod Jani Möderndorfer.
Hvala za besedo. Slovenija ima zagotovo izjemno dobre zdravnike in izjemno dobre medicinske sestre, izšolane na res vrhunskih šolah v Sloveniji. Žal ti v veliki meri odhajajo v tujino. Razlog za to je ravno nasproten od tistega, ki se je danes v veliki meri odražal v besedah opozicije. Kaj je tisto, kar bi naredilo racionalno organizacijo in obenem omogočilo ustrezne možnosti za delo zdravnikom, medicinskim sestram, osebju, vsem, ki sodelujejo v tem sistemu? To je zdrava konkurenca. Ker se je konkurenca naklepno omejevala, ker se je uničevala, ker se še danes, še v teh razpravah se je to videlo, noče razumeti niti tega, da so koncesionarji del sistema javnega zdravstva. Zaradi tega, gospe in gospodje, se je razvil sistem, ki je zelo drag in je premalo učinkovit za vsa tista sredstva, ki jih že danes prejema. Razlog za to osebno vidim predvsem v sistemu praktično večnih dobaviteljev, ki kot neke rdeče pijavke visijo na krvi slovenskega zdravstva in zdravstvenega sistema ter sesajo iz njega denar. Zaradi tega ga zmanjkuje za vse drugo. Pa seveda zaradi popolnoma neracionalne porabe v minulih letih, ko se je financiralo vse mogoče z levičarsko ideologijo nabite nevladne organizacije za upokojence, za domove upokojencev, za zdravstvo, za vse ostalo je pa zmanjkovalo denarja. In tukaj je šlo za stotine milijonov, ne za nekaj deset tisoč evrov, da se razumemo. To je sistem, v katerega zdaj stopa novi minister. Sam osebno mislim, da je zelo dober predlog, da je ustrezna oseba. Sam osebno ga podpiram zato, ker je tudi izkazal ustrezne delovne uspehe in racionalnost v svojem delu. To je nekaj, kar je nujno potrebno. In, kar je izjemno pomembno, ne sodi po vsem, kar vemo o njem, v noben dobaviteljski lobi, ki bremeni slovensko zdravstvo. Zato je to človek, za razliko od marsikaterega predhodnika na mestu ministra za zdravje, in zaradi tega je to gotovo človek, ki lahko naredi v tem sistemu veliko več kot marsikdo od njegovih predhodnikov. In sem tudi trdno prepričan, da bo. Prvo, kar bo pa treba storiti, je pa ta deideologizacija vodenja in sploh razpravljanja o sistemu slovenskega zdravstva, da se bo pogledalo preko praga, da se bodo pogledali primeri iz tujine, kako se je racionalno organiziralo zdravstvo. Recimo primer Tajvana, ki je lahko za zgled, kako se z nekimi sistemskimi spremembami, ob tem, da ne dvigneš stroškov, vendarle bistveno bistveno poveča učinkovitost, pa še omogočijo boljši pogoji za delo zaposlenim z vzpostavitvijo zdrave konkurence znotraj sistema. Obenem bo moral minister zagotoviti, da se uredi sistem s financami. V sistemu, ki je danes neracionalen, ki je danes velik porabnik denarja, žal odteka, kot sem dejal, nekam preko dobaviteljskih zvez in vsega ostalega iz tega sistema. Vsi vemo, da so se iz sistema slovenskega zdravstva financirali celo nekateri časopisi, pa nekatere druge zgodbe, ki so bile popolnoma ideološko obarvane. Zato pravim, da bo potrebno deideologizirati organizacijo in sistem vodenja slovenskega zdravstva in potem očistit Avgijev hlev financ v tem zdravstvu. In gospe in gospodje, nenazadnje, kdo je lahko bolj kvalificiran, da naredi red, varčnost v sistemu financ slovenskega zdravstva, kot pravi Gorenjec, kar brez dvoma predlagani kandidat zanesljivo je. In tudi zato ga podpiram.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jani Möderndorfer, pripravi se gospod Andrej Černigoj. Izvolite.
Tale EPP zdajle na koncu bi marsikdo plačal, ko je bil tako lepo povedan. Ampak brez klasičnega etiketiranja, ki smo ga že navajeni, ideoloških levičarjev in ne vem kakšne posebnosti, ki jih ima moj kolega predhodnik. Ampak to je njegov stil. Jaz se bom v svoji razpravi predvsem opredelil na nekaj neresnic, ki so bile izrečene bodisi zaradi tega ker so všečne, bodisi zaradi tega ker preprosto so nekateri napisal na liste, kaj morajo povedati, ali pa zaradi tega ker gredo res, tako kot je rekel kolega Doblekar, stvari v pozabo. In da ne bodo šle v pozabo, jih bo treba pač ponavljati petdesetkrat, stokrat. In gospod Doblekar, če sva že ravno pri srčkih, veste, kdaj so se srčki začeli pa kdo jih ni odpravil in rešil? Leta 2007. Leta 2007 se je začelo, zato ne govorite o stvareh, o katerih še preiskovalna komisija ni končala svojega dela. Takrat bo obračun za to, da bomo videli, kdo nosi politično odgovornost. Kdo nosi pa ostale odgovornosti, pa mislim da, upam, da vsaj to priznate, da je prav, da to opravijo drugi organi, ne midva. Kar se tiče intervencijskega zakona, ki smo ga v Državnem zboru sprejemali leta 2017 z enim samim ciljem in željo: poravnati dolgove bolnišnic, kot bi temu rekel kolega Lisec, stran metanje denarja, 136 milijonov, zato da se nič ni zgodilo. Vam pa moram žal povedati tudi eno resnico, da je tudi gospod kandidat za ministra dobil, ne boste verjeli, 5,6 milijonov iz tega denarja, da je lahko končal in zaključil sanacijo predčasno. Toliko o vrženem denarju in o super menedžerju, ki je to naredil brez katerekoli pomoči. Ne boste verjeli, naredil je točno s tem denarjem, s katerim smo tukaj sprejeli, da bomo zakrpali te luknje. Če tega ne bi naredili, dragi moji, tudi bolnišnica Jesenice je bila na tem, da ne bi več dobivala zdravil in ne bi več dobivala določenih stvari od dobaviteljev in storitev bi se zaključila. Zato je bil intervencijski zakon v Državnem zboru sprejet v višini 136 milijonov. Veste, kje je bil pa greh? Ker tisti, ki so dobili, so dobil denar do presečnega datuma in od takrat naprej bi direktorji bolnišnic morali zadevo zaključiti in jo sanirati. Kaj so naredili? Zaradi dveh razlogov, ki jih tukaj v Državnem zboru nočete slišati, pa vas nonstop opozarjam. Zdravstvena blagajna je naredila naslednje, znižala je ceno storitev in pahnila bolnice spet v nove dolgove, da niso mogli pokrivati zdravstvenih storitev, in druga stvar, zvišale so se plače. Ja, to je bilo treba plačati potem. Toliko o tem superiornem znanju, ki ga pripisujete nekomu, kako lahko nekaj reši. Pa da se ne bomo narobe razumeli. Jaz gospodu Poklukarju ne očitam sposobnosti vodenja bolnišnice. Daleč od tega. Me pa zanima, kakšni bodo dolgovi v Univerzitetnem kliničnem centru v Ljubljani. Takrat bo on sicer že minister, ko bomo te podatke izvedeli. Podatke, neformalne, pa imamo nekateri že v rokah. 30 milijonov evrov izgube bo imel Univerzitetni klinični center Ljubljana. Toliko o sposobnostih, kaj je pravzaprav posameznik naredil. Od tega je pa treba vedeti, da je še 96 milijonov terjatev, ki jih bo imel Univerzitetni klinični center Ljubljana. A vi veste, o čem govorim? Govorim o rekordni zadolženosti Univerzitetnega kliničnega centra Ljubljana, ki ga ni naredil še niti takrat, ko smo govorili o 17 pa o 20 milijonih dolgov, pa ste imeli tukaj toliko za povedati, kaj se vse dogaja. A je krivda samo na njem, da je takšen dolg? O tem bo pokazal čas. Ampak zagotovo ga bo pa glava bolela, kako bo ta isti dolg, za katerega je soodgovoren, moral pokrivati prav on, minister. Ironija. Velika ironija. Me prav zanima, kako bo to zgledalo. Tista stvar, ki je še pomembna, da jo povemo ob tej temi, je pa tudi to, da ne smemo pozabiti, ko govorite o razmejitvi javnega, zasebnega, in iz tistih koncev tamle, posebej iz Nove Slovenije, moram reči, da sem vesel, da poslušam, kako je treba stvari ohranjati, varovati in tako naprej. Ampak ravno zato, kot je rekel gospod Doblekar, da ne bo šlo v pozabo. Ne smemo pozabiti, da je Nova Slovenija 8. januarja 2020 vložila v Državni zbor predlog zakona o interventnih ukrepih za stabilizacijo delovanja javnega zdravstvenega sistema. Seveda potem nič ni bilo iz tega zakona. Ampak je pa ena druga stvar, ki je zelo pomembna v tem zakonu. V tem zakonu so si oni zelo jasno na glas povedali, kako si predstavljajo javni zdravstveni sistem. Med drugim v 15. členu govorijo o neodvisnih ponudnikih. Ti neodvisni ponudniki bi pa lahko dohodek, pridobljen na podlagi pogodbe o storitvah zdravniške službe, se ne šteje kot dohodek iz zaposlitve, ampak se šteje kot dohodek iz opravljanja dejavnosti. Prav tako ti neodvisni ponudniki ne bi sploh potrebovali kakršnega koli dovoljenja, da so nosilci zasebne zdravstvene dejavnosti, kot to določa zakon, ki ureja zdravstveno dejavnost. O čem govorim? Govorim o tem, da so hoteli skozi velika vrata spustiti zasebnike, ki bi bili pravzaprav oproščeni vsega. Zakaj je to pomembno? Pomembno je predvsem zato, ker hočeš ali nočeš predsednik Nove Slovenije Matej Tonin je povedal, da je ta kandidat za ministra eden od treh, ki so ga predlagali. Zdaj me zanima, ker tega ni povedal zelo jasno na zaslišanju, kako si on predstavlja ohranjati javni zdravstveni sistem. Če se dobro spomnite, sem jasno opredelil, ja, ja, saj vsi hočemo imeti javni zdravstveni sistem, ampak vsak si ga predstavlja po svoje. Vsak si predstavlja po svoje, kako bi ta vprašanja tudi rešil. In če ga bomo reševali tako, kot je Nova Slovenija predlagala, potem javnega zdravstvenega sistema ni več. Potem gre v maloro, se temu reče. In to je tisto, kar mene skrbi, in nimam odgovora pri tem kandidatu. Toliko o tem, kaj pravzaprav to pomeni. Pomembno vprašanje je tudi, zanimivo, pa se danes nihče noče tega dotakniti, edino kolega Jelinčič je bil toliko fer, sicer on z malce ironije in nasmeška v svoji predstavitvi pove, da mu bo, potem ko bo postal minister, predal anonimko, s katero, jaz predvidevam, on že razpolaga. In z njo razpolagamo tudi mi vsi poslanci, ker smo jo čisto vsi dobili. Jaz bi danes pričakoval od še vedno aktualnega začasnega ministra za zdravje, ker bodoči minister tega še danes ne more komentirati, lahko bi pa komentiral in zavrnil te očitke kot direktor Univerzitetnega kliničnega centra, pa tega ni naredil. V tej anonimki je kar nekaj stvari, ki mene zelo skrbijo. Skrbijo me pa naslednje stvari. Vi vsi veste, da je urgentni prostor, ki se dela že 12 let, govorim o drugi polovici, ne o tej prvi polovici, ki je dograjen in spremenjen, seveda traja zelo dolgo časa, ker se je kar nekaj načrtov spreminjalo zaradi takšnih in drugačnih razlogov, ki jih mi danes ne bomo tukaj niti rešili, niti prišli do konca, bo pa verjetno slej kot prej prišel do konca tej zgodbi nekdo drug, zagotovo organi pregona. Kam je šel denar, da je direktor UKC zaslužen za to, da je ne v 12 letih, ampak da je v 12 dnevih končal prostor, kjer danes ležijo covidni bolniki. Vi vsi veste, tudi če niste strokovnjaki s tega področja, ko so pokazali te prostore, ste lahko ugotovili, da ti prostori niso niti malo primerni za bolnike. Vendar v izrednih razmerah je bolnik lahko tudi pod šotorom, se strinjamo. Važno je, da mu rešimo človeško življenje in zdravje, da ga ohranjamo in tako naprej. Me pa zanima, kaj bo s temi prostori, ko bo konec epidemije. To bo treba vse porušiti in vse bo treba na novo narediti. Še več. Kaj bo s prostori, ki so prenovljeni, pa so prazni, pa niti en pacient še niti enega dneva ni preživel tam notri. Gre za objekt, ki je zraven kliničnega centra in je bil prenovljen. Jaz danes teh odgovorov nisem dobil, ali to drži ali ne. In nimajo niti gradbenega dovoljenja, niti uporabnega dovoljenja. Kaj bo s tem? Kje je zdaj ta uspešnost? Kam je šel ta denar? To niso tisočaki, to so milijoni. Naslednja stvar, ki me zanima, kako se je delil denar za dodatke, ki so predstavljali neke vrste nagrado za to, ker delaš s covidnimi pacienti. Mi smo vsi dobili dokument, ki ga imamo pred sabo, s podpisom generalnega direktorja gospoda Janeza Poklukarja, ki govori o tem, kako so si v bistvu najvišje dodatke izplačevali ljudje v kabinetih, ki nimajo s pacienti nič. 66 %. Halo? Kje je zdaj ta uspešen menedžer? O čem se mi zdaj to pogovarjamo? Delavci na plačilni listi črke J, saj jo vsi poznate in veste, o kom govorim, so dobili najmanj. 16 %. Nekateri pa celo nič. Če je to delo, ki je v ponos vsem in zato mora biti zaslužen, da danes postane minister, okej, potem sem jaz za. Če ste vsi za, potem jaz razumem, da je to v bistvu večinsko mnenje Slovenije, saj smo predstavniki ljudstva. Dvomim, da je temu tako. Razumem pa, da je politika in neka določena odločitev. Ničelna toleranca do korupcije je bilo rečeno na zaslišanju na Odboru za zdravstvo. Ničelna toleranca proti korupciji. Dajte mi razložiti, zakaj je kljub temu, da je vedel, da je gospod zdravnik na ortopedski kliniki že zelo daleč v sodnih postopkih in da je vprašanje tednov odločitve, pa ga je kljub temu imenoval za vršilca dolžnosti. Jaz sem ga to vprašal na zaslišanju. Skesano je povedal, da kaj takšnega več ne bi naredil. Zakaj sem ga vprašal? Ker me ni zanimalo to, kaj je s tem gospodom zdravnikom, ki je, mimogrede, dva dni za tisto sejo ali pa en dan, ne vem točno, potem tudi odstopil, ker je bil obsojen, sicer ne pravnomočno. Ampak sem ga vprašal zato, ker me zanima, kakšno bo kadrovanje, ko bo postal minister. Ali bo počel iste korake? Kakšno sporočilo je to potem do ničelne tolerance proti korupciji? Še posebej zato, ker ne govorimo o medsosedskem sporu, mi ne govorimo o prometni nesreči s hujšo telesno poškodbo, mi ne govorimo o, ne vem, nekem drugem kaznivem dejanju. Mi govorimo o koruptivnem dejanju, ki se je zgodilo. O tem smo govorili. Naslednja stvar, ki je tudi za mene bom rekel zelo zanimiva, je, in se strinjam z nekaterimi, ki ste danes govorili o tem, zanima me, koga bo vse pripeljal v kabinet. Takrat bo meni jasno, kakšna je iskrenost namena in predvsem že vnaprej bom vedel, kakšne bodo politike, ki jih bo izvajal. Zato se bom pustil tukaj presenetiti. Nisem vseved in »vsepoved« in tega ne morem vedeti, ampak čakam ta dan. Mi danes vsi govorimo o zdravstvenih domovih in o bolnicah. Mene pa zanima, kaj bo naredil s psihiatrično pomočjo, kaj bo naredil s primanjkljajem strokovnih poklicev na področjih preventivnega zdravja tako pri otrocih kot pri odraslih. Kaj bo naredil z ostalimi preventivnimi nalogami? Kaj bo naredil z NIJZ, kaj bo naredil s tem vodstvom NIJZ, ki je, oprostite, ne enkrat, večkrat dokazalo, da ni kompetentno za to, kar opravlja. Kaj bo naredil s strokovno komisijo glede epidemije, kjer je jasno, da epidemiologi samo še čakajo telefonski klic, kdaj je koga treba zamenjati. To so stvari, na katere ni odgovoril. Ali noče ali ne ve, tega tretjega se pa najbolj bojim – ali pa ve, pa bo samo še sporočil, ko bo trenutek resnice. Danes ste opevali tudi vsi znameniti stavek, kot se reče – veliki poznavalec zdravstvenega sistema. A smo mi te stavke že nekoč poslušali? Se spomnite gospoda Fakina, kandidata za ministra? Veliki poznavalec zdravstvenega sistema. Po šestih mesecih je moral oditi. Ne da je odstopil, moral je oditi, ker veliki poznavalec zdravstvenega sistema ni naredil nič. Pa je bil deset let direktor zdravstvene blagajne, pa je bil direktor celjske bolnišnice, sam je tudi zdravnik in, mimogrede, jaz še danes trdim, da je poznavalec zdravstvenega sistema – a je dober ali ne, to pa je odprto vprašanje. Ali bo kandidat za ministra kot poznavalec delovanja bolnišnice vedel in znal oceniti, kako stojijo stvari na političnem parketu? Veste, biti direktor pa nekaj odločati in podpisati nek ukrep, to je eno. Kako bo odreagiral, ko ga bo predsednik vlade poklical in se bo začel vtikati v stvari, ki so izvorne pravice ministra po zakonu. Mimogrede, danes je kolega Jurša omenil, da je predhodnik gospod Gantar odstopil zaradi tega, ker je pač odstopil zaradi nekih razlogov. Pa saj vsi vemo, zakaj je odstopil. Odstopil je zato, ker je Desus izstopil iz te vlade. Ni drugega razloga. To, da je pa hotel že prej enkrat odstopiti, je pa meni osebno sam povedal, da je bil že na tem in da je potem zadnji hip dobival zagotovila od predsednika vlade, da se bodo ene stvari spremenile, pa se žal niso. Zato jaz nimam garancije, da lahko danes eno drugo stvar ocenim. Ne to, a je to poznavalec zdravstvenega sistema, a je bil dober direktor. O tem bo govoril čas, ne mi. Ampak ali je dejansko tudi sposoben se postaviti kot minister in tudi reči ne prvemu človeku, kadar bo delal neposredno škodo ljudem v državi. Ta vlada je naredila že več škode neposredno državljanom. Smo večkrat to že tudi povedali in opisali neposredno. Mi v tej državi imamo še vedno policijsko uro, pa se sprašujemo in epidemiologi, strokovnjaki ne razumejo, zakaj je ta policijska ura še vedno v veljavi. Smo država z najdaljšim rokom policijske ure v Evropi. Nikjer v Evropi nimajo toliko časa policijske ure, kot jo imamo pri nas. In verjemite mi, kmalu bomo prišli, da se bo ukinila policijska ura. Ampak kmalu bomo spet prišli, ker se bojim, da jo bo nekdo umetno ustvaril, ker je to pri tej vladi, izgleda edini način, da kontrolira in obvladuje mase množic. Zato imamo mi v tej državi problem z zdravstvenim sistemom, ker se vedno lotijo stvari tisti, ki nimajo kompetenc za to. Jaz ne očitam predsedniku vlade, da kot predsednik vlade ne more ali ne sme voditi vlade. Lahko jo. Ampak ko se začne predsednik vlade vmešavati v izvorna pooblastila ministrov, takrat veš, da je vrag vzel šalo. In pri tej vladi jo je vzel že zdavnaj.
Hvala lepa. Replika, kolega Grims.
Hvala. Čisto na kratko. Glejte, ko sem rekel, da bo potrebna deideologizacija razprave celo o sistemu zdravstva v Sloveniji, očitno nisem bil razumljen. Jaz sem mislil predvsem na to veliko ogromno nepremostljivo razliko med besedami in dejanji pri velikem delu sedanje opozicije in tistih, ki jih ti ljudje predstavljajo. Da bom jasen, konkreten primer. V časopisih smo lahko prebrali, kako največji zagovornik, ki je dobesedno fetišiziral sistem javnega zdravstva v svojih razpravah, to je bil Milan Kučan, je šel, ko je bilo treba operirati hrbtenico, v Švico na neko privatno kliniko. Seveda na račun slovenskih davkoplačevalcev. O tem se je večkrat pisalo. Poznam pa primere drugih ljudi, ki za posege, ki jih nihče v Sloveniji ne zna dobro izvajati, niso bili napoteni v tujino, kljub večkratnim prošnjam, in to še po 20 letih, ko bremenijo slovenski zdravstveni sistem. Zato ker nekomu v tem sistemu to paše. In o tem bi se bilo treba pogovarjati, kako ta sistem deluje. Brez ideologije, ampak po kriterijih učinkovitosti, po kriterijih kvalitete, po kriterijih dostopnosti, za vse na isti način, za vse na enak način in po enakih merilih. Zato je potrebna deideologizacija te razprave.
Hvala lepa. Besedo ima Andrej Černigoj.
Spoštovani gospod predsednik, hvala za besedo. Cenjene kolegice in kolegi! Moja zahvala gre v prvi vrsti vsem zdravstvenim delavkam in delavcem, ki so vsak dan na težki preizkušnji. To so zame pravi junaki. V nadaljevanju bi se rad zahvalil prejšnjemu ministru za zdravje doktorju Gantarju, ki je vodil ta zahteven resor v najtežjih trenutkih v zgodovini samostojne Republike Slovenije. Z enako mero bom podpiral doktorja Janeza Poklukarja, ki ga čaka nezavidljiva naloga, vendar verjamem, da bo kos izzivom, ki so pred nami. Verjamem, da bo s svojo ekipo popeljal slovensko zdravstvo v prenovo, kjer so se delali le majhni koraki zadnjih 30 let. V Novi Sloveniji – krščanskih demokratov menimo, da je v tem času pomembno narediti spremembe predvsem na štirih področjih. Čim prej precepljenje nas Slovenk in Slovencev, obvladati in skrajšati čakalne vrste, rakavim bolnikom je treba omogočiti, da pride do hitrega in kvalitetnega zdravljenja in, zadnjič, za dobro delo dobro plačilo. Zato podpiram ureditev osnovnih plač zdravstvenega osebja. Verjamem in zaupam našemu kandidatu ter mu želim uspešno delo. V Novi Sloveniji – krščanskih demokratih ne vidimo težav, ampak vidimo rešljive izzive. Jaz bom podpiral novega ministra tako, kot smo izkoristili svoj čas, 110 %. K temu vabimo tudi preostale v tej dvorani. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Ministrstvo za zdravje in Državni zbor imata zelo majhen vpliv na finansiranje zdravstva v Sloveniji in s tem tudi na zdravstvo samo, kajti ključne zadeve se dogajajo v zdravstveni blagajni, ki upravlja z dobrimi 3 milijardami evrov. Državni proračun za zdravstvo pa je bistveno bistveno nižji. Zadeve se torej prvenstveno dogajajo v Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije, kjer se sprejemajo ključne odločitve, in bistveno je, kako se tam gospodari in upravlja s temi sredstvi. Prav v teh dneh bosta tako ministrstvo kot zdravstvena blagajna dobila novega ministra in novo direktorico, zato je zelo pomembno, kakšna bo kohabitacija teh dveh zelo pomembnih segmentov naše družbe, še posebej v luči največje epidemije, ki je prizadela našo državo oziroma slovensko ozemlje v zadnjih 100 letih. Opozoril bom tudi na velik javnozdravstveni problem, to je na preprečevanje in obvladovanje bolnišničnih okužb, ki je problem tako v Sloveniji kot v Evropski uniji in na svetu sploh. Dejstvo namreč je, da zaradi bolnišničnih okužb umre več ljudi kot zaradi nesreč v prometu. Če navedem podatek, da v Evropski uniji zaradi prometnih nesreč umre od leta 2015 do 2017 okrog 25 do 26 tisoč ljudi, potem v Evropski uniji v takem obdobju zaradi bolnišničnih okužb umre več kot 37 tisoč ljudi. Ko sem na ta problem prvič opozoril leta 2000 v Državnem zboru in takratnemu ministru dr. Dušanu Kebru navedel podatek, da v slovenskih bolnišnicah zaradi okužb umre letno več kot 400 pacientov, temu podatku ni oporekal. Zato predlagam gospodu ministru, da se resno sooči s tem problemom. Na koncu pa še o cepljenju proti koronavirusu. To bo ključni projekt ministrovanja Janeza Poklukarja. Po tem se ga bomo spominjali v dobrem ali slabem. Upam, da po dobro opravljenemu delu, kajti to bo koristno za vse. Bi se pa dotaknil dokaj delikatne teme, ki to seveda ne bi smela biti. Gre za prednostno cepljenje poslank in poslancev ter vseh zaposlenih v Državnem zboru, saj gre za del ključne kritične infrastrukture v državi. Vendar vodstvo Državnega zbora še danes ne ve, kdaj bo cepljenje izvedeno. Sprva je bilo obljubljeno januarja, nato sredi februarja. Danes sem spraševal vodstvo Državnega zbora na to temo. Ne predsednik, ne generalna sekretarka mi nista znala odgovoriti na moje vprašanje, čeprav se zelo trudita, da bi rešila ta problem. Zato apeliram na novega ministra Janeza Poklukarja in direktorja Nacionalnega inštituta za javno zdravje Milana Kreka, da to čim prej oragnizirata. Vlada lahko odloča na korespondenčnih sejah in dela od doma, Državni zbor Republike Slovenije pač ne, ker to ni omogočeno. Saj poznamo zgodbo o tajnem glasovanju. Konec koncev je Državni zbor Republike Slovenije sprejel vse tako imenovane protikoronske zakone. Ministru želim uspešno delo. Kako bomo glasovali, pa je bilo povedano v stališču Poslanske skupine Socialnih demokratov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima še kot zadnja prijavljena razpravljavka kolegica Anja Bah Žibert.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Jaz se ne bom ponavljala o tem, kaj je predlagani kandidat za ministra govoril na tako imenovanem hearingu. Dejstvo je, da je hearing potekal praktično 8 ur in da je kandidat odgovoril vsakemu poslancu oziroma poslanki posebej. Nikoli se ni izognil nobenemu vprašanju. Bistveno, kar se mi ta trenutek zdi in sledi iz današnje razprave, je pa zame tisto najslabše, kar lahko vidimo v politiki. Izjave, da je kandidat dober, ampak da je problem v vladi, se mi zdi skrajno neresno v situaciji, ki jo imamo v državi. Prav tako moram odgovoriti na nekatere izjave, ki sem jih danes poslušala, da v tej vladi odloča en sam človek. Glejte, prvo so to neresnice, drugo vam bom pa povedala nekatera dejstva. V vladi Marjana Šarca, ko ni bilo nobenih težav, kar se tiče hudega soočanja z epidemijo covida-19, sta praktično odstopila dva ministra. Prvi je bil Fakin, kar kmalu po začetku, potem je sledil Šabeder, ki pa je takratnemu predsedniku vlade podal bianco odstopno izjavo. Se pravi, odstopno izjavo, ko bo sam ocenil, da je to potrebno vnovčiti. Toliko o kandidatih v začetku tega mandata. Ko je prevzela vlado nova koalicija pod vodstvom Janeza Janše, je postal minister gospod Gantar. Res je, on je odstopil. Ampak ni odstopil zato, kot je bilo slišati iz razprav nekaterih. Vas bom spomnila. Gospod Gantar je izjavil: »Zahvaljujem se predsedniku vlade za zaupanje. Svoje delo sem poskušal opravljati vestno, z vso odgovornostjo in predanostjo, verjamem, da smo skupaj opravili pomembno delo.« Veste, kaj je pa ta isti takrat minister gospod Gantar izjavil, ko je odstopil iz vaše, leve vlade? Dejal je naslednje: »Skrbi me, kje se bodo naši državljani v bodoče zdravili. Minister za zdravstvo ima premajhno politično moč v tisti vladi. Če bi tako vodil občino, ne bi nobenega pločnika naredili.« To pa je spoštovani Gantar izjavil, ko je bila vaša vlada. Zato prosim, ne s takimi neumestnimi očitki, ki nimajo za sabo nobene podlage. In še več. Danes smo poslušali, da pravzaprav v tistem času, ko ni bilo formalnega ministra in je vodenje resorja prevzel predsednik vlade, ni bilo narejeno nič. Ni res. Začeli smo s cepljenjem, spoštovane kolegice in kolegi! S cepljenjem, v katerega polagamo velike upe. In v okviru Evropske unije smo tudi uspešni. Seveda pa je pomembno, kako bomo s cepivi v prihodnje, kajti žal to ni odvisno povsem od nas. Rečeno je bilo, to se mi zdi zelo predrzno in na nek način res žalostno, da človeka, ki ste ga vi imenovali na mesto direktorja UKC Ljubljana, danes dobesedno ponižujete, hočete zminimalizirati njegovo delo, skratka, veliko opazk sem slišala na ta račun. Ampak dolžna sem povedati samo nekaj številk, ki se mi zdijo pomembne. Ko je vaš minister, spoštovani, Aleš Šabeder vodil UKC Ljubljana je za leto 2017 na tiskovni konferenci povedal, ustvarili smo za 33,5 milijona evrov minusa. Potem je sledila znatna pomoč države, ta je bila težka 80 milijonov, ampak kljub temu bomo v letu 2018 beležili 15 milijonov evrov minusa. Jaz vas takrat nisem slišala, da je ta kandidat problematičen in da ne zna sanirati UKC Ljubljana. Danes pa nekomu očitate, da ni uspešen pri svojem delu. Še več. Projekt, ki je bil zaključen v pičlih nekaj dnevih in je prej stal 12 let, je danes za vas problem, namesto da bi vsi pozdravili, da smo prišli do novih prostorov, kajti bili smo v izredno kritičnih trenutkih, vi danes polemizirate s tem, ali je bilo morda tam kaj preveč sredstev. To pa je sramotno, spoštovani! Naprej. Rečeno je bilo predvsem s strani Levice, in to kar naprej ponavljate, da človek pravzaprav ne ve, ali ne razumete ali ne dojamete. Ampak kakšna privatizacija zdravstva? Kje je to v kakšni koalicijski pogodbi? Kdo govori o privatizaciji zdravstva? In to kar naprej poslušamo od vas. Najbolj žalostno pa je, da sem danes poslušala tudi s strani predstavnika Levice, da problem zdravstva ni iz preteklosti, ampak da je ta problem nastal danes. Hkrati pa poveste, da 130 tisoč ljudi nima osebnega zdravnika. Dajte nehat, no! To se je nabiralo leta in leta, ker je bil ta sistem ne samo zapostavljen, ampak se je denar, namesto da bi se vračal v ta sistem, raje zapravljal za druge stvari. Poslušali smo na eni strani, koliko je mrtvih. Povejte mi, spoštovani, kaj ste naredili za boljše stanje v domovih za ostarele v preteklosti. Še enkrat, 25 milijonov v desetih letih. Ne bom rekla nevladne organizacije, ker zame bi bile nevladne, če bi se financirale same, ampak neke organizacije na Metelkovi 6 so v teh letih prejele 37 milijonov in še nekaj. Verjamem, da je to težko poslušati, gospod Koprivc, ampak to so dejstva, in to je resnica. Dejstvo je, da se šele s to vlado stvari spreminjajo in se bodo spremenile. In pomembno je, da začnemo dajati denar tja, kjer je potreben. Seveda pa je pri tem treba biti pozoren tudi zato, ker smo bili v preteklosti priča korupciji, se pravi, tudi denar, ki smo ga namenili za zdravstvo, ni ostal tam, ampak je končal v žepih posameznikov. Žal naš pravosodni sistem ni sposoben niti sprejeti odločitev, ki so praktično na mizi, če samo gledamo, kaj se je dogajalo z preiskovalno komisijo o žilnih opornicah. Problematizirali ste, da kandidat ni govoril o medicinskih sestrah. Nasprotno. Kandidat je izpostavil problem odhajanja medicinskih sester. Na to je opozoril in tudi povedal, da je treba stvari spremeniti. Naprej. Dejstvo je, da velikokrat poslušamo, pravzaprav nenehno poslušamo o tem, kakšne ukrepe država sprejema za zajezitev epidemije. Spoštovani, povsem enake kot druge države po svetu. Brez ukrepov bi bilo število mrtvih še mnogo večje. Pa dajte si enkrat to zapomniti! Dajte enkrat pozdraviti, da sprejemamo ukrepe zato, ker varujemo zdravje pa življenja ljudi. Mnogi tudi med nami tukaj noter so preboleli covid-19 in nehajmo s tem zanikanjem te težke bolezni in govoriti na drugi strani, da se gremo neke policijske države. Pa lepo vas prosim, spoštovani kolegice in kolegi! Očitali ste kandidatu tudi pravico do govora vesti, češ, sedaj bo pa kandidat uvedel ugovor vesti. Spoštovani, poglejte si ustavo in zakon. Ugovor vesti je že sedaj zakonodajno urejen in je pravica in je na drugi strani tudi dolžnost. Jaz bom na tem mestu končala. Žalosti me, da boste nekateri sprejeli odločitev, ki ni vezana na to, kar je povedal kandidat, ni vezana na njegovo vizijo, ni vezana na njegov program, ampak zgolj zato, da ste proti. Ampak, zapomnite si, danes ste s tem proti reševanju življenj, danes ste proti temu, da se zdravstveni sistem v Sloveniji uredi in danes ste proti temu, da se uredijo čakalne vrste. To je žalostna podobna nekaterih, ki sedijo v tem državnem zboru.
Hvala lepa. Replika Miha Kordiš. Izvolite.
Repliciram predsedujoči, ker sem bil zelo očitno napak razumljen. Že v uvodu svoje razprave sem zelo jasno povedal. Državljanke in državljani v veliki večini podpirajo kakovostno javno zdravstveno oskrbo, zato tudi advokati privatizacije javnega zdravstvenega sistema svoja stališča in razprave začnejo, »jaz sem za javni zdravstveni sistem«. Kako konkretnost tega javnega zdravstvenega sistema izgleda, smo pa lahko slišali, tudi že kdaj videli v preteklosti. Recimo konkretno pri ministrskem kandidatu. Statusno preoblikovanje javnih zavodov. Kaj to pomeni? Da bolnišnice nehajo biti javni zavodi in postanejo gospodarske združbe. Preoblikovanje dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Kaj to pomeni? Da se skrči košarica pravic in pravice pacientov, za isti denar, ki ga sedaj plačujejo, in da se okrepijo komercialne zdravstvene zavarovalnice. Fleksibilni mehanizmi nagrajevanja v kontekstu izstopa zdravnikov iz sistema javnih uslužbencev so prav tako korak k privatizaciji javnega zdravstvenega sistema. Prav to počnejo v vladi Janeza Janše in prav to bi radi izpeljali do konca še v tem mandatu.
Hvala lepa. Kolega Kordiš to sicer vsebinsko ni bila replika, to je bila bolj razprava. Kolega Pavšič, replika.
Najlepša hvala. Bom začel na koncu. Kolegici moram odgovoriti. Nikoli nisem očital kandidatu za ministra o ugovoru vesti. Ampak to je izjavil v stališču gospod, ki je tega kandidata predlagal, in je govoril o ugovoru vesti v medicini in informaciji. Dajte si malo prebrati, pa drugič malo bolj pozorno poslušati. Kdo je problematiziral ukrepe? Nismo jih mi problematizirali. Če pa to reče vodilni epidemiolog v državi in izrazi dvom in je to največji greh v tej državi, potem pa res imamo problem. Zanikanje bolezni. Kdo zanika bolezen? Resnično znate spreobračati besede, iskati nekaj, kar nekdo sploh ni rekel in se potem obesiti na vse skupaj. Minister je na zaslišanju vam očitno odgovarjal vsebinsko. Na vprašanja, ki sem mu jih sam postavil pa moji kolegi, pa ni povedal nič. Saj govoril je, ampak povedal ni pa nič. In to je tisto, kar smo mu danes očitali in tudi zadnjič.
Hvala lepa. Kolegica Anja Bah Žibert, postopkovno.
Hvala lepa, predsedujoči za besedo. Imam proceduralni predlog. Lepo prosim, da opozorite kolegice in kolege, da ne izrabljajo replike. Vsi so imeli možnost govoriti, vsi so lahko razpravljali in sedaj polemizirajo z mano. To ni replika. Me pa čudi, da se je gospod Pavšič našel v tej moji razpravi, kajti jaz ga nisem omenila, tako da, oprostite, malo pa vendarle moramo poslušati drug drugega.
Razumeli smo vaš postopkovni predlog. Če bo volja za razpravo, bo verjetno prišlo tudi še do delitve časa in se boste lahko prijavili. Mi pa prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobi besedo še predsednik vlade Janez Janša kot predlagatelj. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Veliko je bilo povedanega čez dan, veliko je bilo tudi odgovorjenega, mislim pa da je bila izrečena ena trditev, ki ni bila odgovorjena in ni bila zanikana in je precej težka in se nanaša na v bistvu opravljeno delo kandidata v njegovi sedanji ali pa dosedanji funkciji na čelu Univerzitetnega kliničnega centra. Rečeno je bilo namreč, da je ta ustanova v lanskem letu zabeležila 30-milijonsko izgubo. Jaz ne vem, od kod poslancem opozicije ti podatki, glede na to, da je bilo to izrečeno izjemno vehementno. Direktor UKC pravi, da kljub težkim razmeram bo ta izguba, če bo, 30-krat manjša. Tako da res prosim, da se s temi številkami ne pretirava. Drugo, kar se tiče vložkov v zdravstvo. To, kar je bilo iz javnih sredstev vloženo ali pa namenjeno za investicijo v slovensko zdravstvo v zadnjem desetletju, primerjajte z vložki v tako imenovane nevladne organizacije, kjer izključujemo tiste, ki delujejo v skupnem interesu, javnem interesu in v humanitarne namene. Je pa še kakšnih 15 tisoč takšnih, ki delujejo bolj v svoje namene ali pa v namene njihovih ustanoviteljev. Zanje je šlo v bistvu še enkrat več denarja kot za investicije v zdravstvo. In v prihodnjih desetih letih situacija ne bo nič boljša, če se to ne bo spremenilo. Temu lahko rečete ideologija, lahko rečete ne vem, karkoli, ampak na koncu govorijo številke. Naš bruto domači proizvod je takšen, kakršen je. Čudežno se ne bo povečal, nafte ne bomo odkrili. Edini resni razvojni potencial smo sami, se pravi ljudje. Tudi v to premalo vlagamo. In se je treba odločiti o prioritetah. Odločanje o prioritetah v zadnjem desetletju je bilo, kar se zdravstva tiče, napačno. Napačno. Tega se ne da popraviti v enem letu, ne da se popraviti niti v enem mandatu. Če hočete, da ponovim številke od zadnjič, jih bom z veseljem ponovil. Ključni izziv za novega ministra za zdravje bo še vedno trajajoča epidemija oziroma pandemija. Tudi o tem ste veliko govorili. Dejstvo je, da je pred nami tretji val. O tem, ali bo tretji val ali ga ne bo, ni dileme. Bo. Zaradi novih verzij virusa po celi Evropi in tudi pri nas. Vprašanje je samo, kako močan bo. Dejstvo je, da imamo trenutno dva nasprotujoča trenda. Po eni strani se nam zmanjšuje število obolelih, za katere je potrebno bolnišnično zdravljenje. Hvala bogu, drastično se je tudi zmanjšalo število umrlih, ko smo precepili stanovalce v domovih za starejše in v nekaterih drugih zavodih, kjer je bilo tveganje največje. To je dober trend, ki pa, kot vemo iz prejšnjih valov, ne bo trajal v nedogled, kajti v nasprotno smer gre trend povečevanja števil okužb. Zdaj po sprostitvah v šolstvu in v otroškem varstvu se je tukaj povečalo število okužb med mlajšimi. To ne predstavlja takoj pritiska na bolnišnice. Zdaj pa beležimo tudi porast okužb med starejšo generacijo in ta je seveda tukaj najbolj prizadeta z epidemijo, tako da v nekaj tednih, žal, moramo računati na to, da se bo trend obrnil. Že tako nekatere regije, ki so bile v oranžni barvi postajajo rdeče zaradi različnih razlogov. Tukaj je skrajna previdnost potrebna še naprej. Ključno tveganje, kot opozarja Evropski center za obrambo pred nalezljivimi boleznimi, so nove verzije virusa. Teh mutacij je veliko. Tudi naša stroka beleži mutacije, ki so bile očitno značilne samo za nas ali pa so še vedno. V sosednjih državah so verzije, ki so bolj nevarne od tistih, s katerimi so se mi soočali. Pred nami so še tedni in, se bojim, tudi meseci, ko bomo še vedno soočeni z epidemijo. To bo, kot je bilo ravno prej rečeno, ključni izziv za novega ministra za zdravje. Konec decembra oziroma po božiču smo skupaj z ostalo Evropsko unijo začeli s cepljenjem. Najave dobav cepiv so bile takrat večje, kot pa so se dejansko zgodile v dveh mesecih. Tudi za prihodnje mesece obstaja rahla skepsa glede samih najav dobav. Če naredimo neko primerjavo, vidimo, da je Evropa od božiča do zdaj, se pravi nekje v dveh mesecih uspela pocepiti dobre 4 % prebivalstva. Če bi bil ta trend enak tudi v naslednjih mesecih, potem bi epidemija trajala še leta. Najave dobav cepiv so vseeno bolj optimistične, kljub temu pa se ravno v tem tednu, ko se pripravljamo na zasedanje Evropskega sveta, veliko ukvarjamo z učinkovitostjo teh skupnih evropskih dobav, ker so bile očitno nekatere pogodbe slabo podpisane, ker se cepiva, ki se proizvajajo na evropskih tleh, prodajo drugam, kljub temu da smo kot Evropa investirali velika sredstva v razvoj teh cepiv in tudi v določena predplačila. To stanje se mora urediti in Evropa mora biti sposobna zagotoviti do junija po našem mnenju dovolj cepiva za vse svoje prebivalstvo. Če tega ne bo sposobna, potem se bo ponovila slaba izkušnja iz prvega vala epidemije iz lanskega leta. Ni pa razlogov, da se ne bi vložili dodatni napori in sredstva, da bi bilo to možno. Kot vidimo iz izkušenj tistih držav, ki so uspešnejše in niso v Evropski uniji, precepljenost, še posebej starejše populacije, učinkovito zaustavlja epidemijo in tudi preprečuje širjenje novih verzij. Vlada bo v bližnji prihodnosti dopolnila strategijo cepljenja. Med prednostne kategorije bomo uvrstili vse tiste, za katere je predpisano obvezno testiranje iz razumljivih razlogov. Gre za šolstvo, gre za tiste, ki delajo v trgovini, taksiste, recimo, vse tiste, ki se morajo zdaj zaradi visokega tveganja obvezno periodično testirati. Med to kategorijo bomo uvrstili – to odgovarjam na eno od prejšnjih razprav – tudi Državni zbor in ostale dele kritične infrastrukture ali pa vodstvenega dela kritične infrastrukture. Tako da bo možno bolj natančno ugotoviti ali pa določiti, kdaj bo do tega cepljenja prišlo, ne pa povsem natančno, ker smo pač odvisni od dejanskih dobav cepiva in ne od najav. Žal se to vedno razlikuje in malokrat v pozitivno smer. Ampak vseeno se je ta situacija toliko razčistila, da je možno nekoliko lažje načrtovanje. To je eden od razlogov, da bo strategija cepljenja dopolnjena. Slovenija bo tako kot tudi ostale države iskala tudi dodatne možnosti dobave cepiv. Delamo napore v tej smeri. Še vedno pa je v ospredju potrebno imeti varnost in tudi verodostojnost ter zaupanje v cepivo, sicer nismo z nabavami nič dosegli. V prihodnjih dneh ali pa recimo v roku 10 dni, ko bo tudi jasno, kakšen bo izplen Evropskega sveta v četrtek in v petek, bomo vse poslanske skupine povabili na predstavitev naporov in ocen tako stroke kot vlade v naslednjih tednih spopada z epidemijo. Vnaprej vabim, da se tega sestanka udeležite. Tam bodo prisotni vsi tisti, ki imajo tudi podrobnejše strokovne odgovore na vprašanja, ki se postavljajo, in upam tudi, da bomo lahko bolj natančno predstavili tudi dinamiko cepljenja v prihodnje. Hvala še enkrat za to podporo, ki je bila v razpravi izražena kandidatu. Verjamemo, da bo s svojimi izkušnjami in predvsem na podlagi tega, kar je že pokazal v dosedanjem spopadu z epidemijo, nalogi kos. Gre za eno najzahtevnejših ministrstev v tem času, verjetno najzahtevnejše v času epidemije. In dejansko človek, ki pristane na ta izziv in ki se ga resno loti, zasluži vso našo podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da je interes. Če želi razpravljati tudi predlagatelj predsednik vlade Janez Janša, prosim, da se prav tako prijavi s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobi besedo kot zadnji. Prosim za prijavo. Prijava poteka. Hvala lepa. Ugotavljam, da je razpoložljivega časa manj kot minuto na razpravljavca, zato ni delitve časa. Zaključujem razpravo. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Za ministra za zdravje se imenuje Janez Poklukar. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine kolega Željko Cigler.
Hvala za besedo. Kolegice in kolegi, spoštovani! Do ključnih zadev se kandidat za ministra za zdravje Janez Poklukar ni opredelil − povedali smo večkrat danes v razpravi, več poslanskih skupin in poslancev − ne do dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, problematike, ne prevetritve, kot je rekel, košaric iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, ali to pomeni zmanjševanje, ne do tega, da kljub temu da vemo, da je potreben nov denar za zdravstvo, ni praktično navedel nobenih virov, niti to, kar smo predlagali v Levici in tudi druge stranke podpirajo, da mora proračun dajati garancijo takrat, ko denarja za nujno potrebne zdravstvene storitve zmanjka. Po našem mnenju kandidat, ki nima odgovorov na vprašanja, ki so bila zastavljena, ne glede na svoje reference, ki so bile danes bogato opisovane, vodil ministrstvo tako, kot bo odločal predsednik vlade Ivan Janez Janša. Tako kot dela Ivan Janez Janša tudi na drugih področjih, ko vodi politiko v Republiki Sloveniji. Tu pa sta negativna zdravstvena bilanca in odgovornost evidentni. Prvič, diskriminacija v bolnišnični oskrbi uporabnikov domov za ostarele v prvem valu. Nepripravljenost v domovih za ostarele v drugem valu. Tri tisoč sedemsto mrtvih do sedaj v drugem valu zaradi covida. Nacionalni načrt za okrevanje in odpornost denar za zdravje omejuje, kljub temu da ga močno rabimo, na dvesto milijonov, ob velikih potrebah po javnem zdravstvu vlada prioritete zastavila v nakup orožja. Mi imamo pa zdravstveno krizo v tej državi. In politično, kar je zelo pomembno, zdaj nas mediji obveščajo, da se ključne ustanove, ki delajo na problematiki covida, to so javne državne zdravstvene bolnišnice, njihova vodstva in sveti teh zavodov, politično čistijo. Če kdo v njih opozarja na nepravilnosti, na vprašanje zakonitosti različnih zadev, zlasti pri financiranju, kot je bilo to v primeru bolnišnice Celje, je odstranjen iz krivdnih razlogov. Zato v Levici kandidatu za ministra za zdravje podpore ne bomo dali. Bomo nasprotovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Horvat v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa, gospod predsednik. Poslanska skupina Nova Slovenija − krščanski demokrati bo gospoda Janeza Poklukarja podprla. To je optimalna oziroma, bolj točno, najboljša izbira ta trenutek. Lahko samo rečem, da je nekdanji minister za zdravje, rojen Ptujčan, imel srečno roko, da je gospoda Poklukarja postavil za generalnega direktorja UKC Ljubljana. Podprli ga bomo zato, ker tudi vemo, da bo cela koalicija na njegovi strani, cela koalicija bo na njegovi strani. In tudi zato, ker verjamem, da bo optimalno izkoristil proračunska sredstva. Številke so eksaktna zadeva, samo za primerjavo, realizacija leta 2019 je bila dobrih 183 milijonov. Gospod Poklukar bo za letošnje leto imel na razpolago več kot 528 milijonov evrov, to je 345 milijonov več, kot je bila realizacija leta 2019 oziroma indeks 188. Na njegovi strani je in bo celotna koalicija med drugim tudi zato, ker Služba vlade za razvoj in evropsko kohezijsko politiko je izdala odločitev o finančni podpori za projekt selitve oddelka za pljučne bolezni na lokaciji UKC Maribor. Maribor je drugo največje slovensko mesto. Za projekt v višini skoraj 4 milijone evrov bo Evropski sklad za regionalni razvoj prispeval 3,6 milijona evrov. Gre za prvo odobritev sredstev iz pobude REACT-EU. Zadeve se dogajajo in štejejo dejanja. Podprli ga bomo tudi zato, ker je danes na pomembnem slovenskem radiu predsednik sindikata Fides gospod Konrad Kuštrin izjavil naslednje, citiram: »Leve stranke o zdravstvu veliko govorijo in nič ne naredijo.« Tega izgovora bodoči minister ne bo mogel imeti. In verjamem, da ga ne bo imel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Jelinčič, v imenu poslanske skupine.
Lepa hvala. Jaz bom zelo kratek. Danes je bilo že vse povedano. Povedal bi pa samo še nekaj. Ko se govori, vsa koalicija bo potrdila novega ministra, tudi Slovenska nacionalna stranka ga bo potrdila. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 85 poslancev, za 50, proti 31. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 31.]] Ugotavljam, da je Janez Poklukar imenovan za ministra za zdravje. Prosim novoimenovanega ministra, da se nam pridruži ter da v skladu s 113. členom Ustave Republike Slovenije priseže pred Državnim zborom.
Prisegam, da bom spoštoval ustavni red, da bom ravnal po svoji vesti in z vsemi svojimi močmi deloval za blaginjo Slovenije. [[ploskanje v dvorani]]
Ministru čestitam k imenovanju in mu želim uspešno opravljanje dolžnosti. Želite nagovoriti Državni zbor? Izvolite.
Spoštovani. Tako kot pred dnevi na zaslišanju pred odborom tudi danes povem, da bi bil raje v ambulanti. Vendar verjamem in spoznal sem, da tukaj, skupaj z vami, lahko naredim več za zdravje ljudi. Verjamem, da je pred nami ključen trenutek, ključen trenutek za spremembe v zdravstvu. Skupaj in poenoteni v skupnem cilju verjamem, da lahko dosežemo tisto, kar v zdravstvu že dolgo čakamo. Naši pacienti, zaposleni v zdravstvu in vsi Slovenci si to zaslužimo. Zato vas vse vabim h konstruktivnemu dialogu in sodelovanju. Hvala.
Hvala lepa. / aplavz/ Spoštovani kolegice in kolegi, gospe in gospodje, s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujem tudi 62. izredno sejo zbora.