Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 17. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnjega nadaljevanja seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: Roberto Battelli, Miran Jerič in Anton Urh. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O ŠOLSKI PREHRANI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Besedo ima dr. Igor Lukšič, minister za šolstvo in šport. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, poslanke, poslanci! Zakon o subvencioniranju dijaške prehrane je šel dobro skozi predhodne faze. Tukaj bi rad povedal, da je evalvacija učinkov po prvem letu izvajanja tega zakona, ki je stopil v veljavo v šolskem letu 2008/2009, pokazala, da so dijaki ponujeno možnost z veseljem sprejeli. Hkrati pa se je izpostavilo dejstvo, da so bile premalo upoštevane razmere v šolskih okoljih, prehranjevalne navade srednješolcev, materialne, prostorske in kadrovske zmogljivosti srednjih šol ter vrednote družbe, kar se kaže v neustreznem odnosu do brezplačnih obrokov. Poleg pomanjkljivosti v sistemu popolnega subvencioniranja dijaške prehrane je očitno tudi neskladje s sistemom subvencioniranja obrokov v osnovnih šolah. Zagotovitev primerljivo urejenega subvencioniranja po vertikali je dodaten ključni cilj novega predloga zakona. Ob tem bi rad povedal tudi, da smo pri pripravi zakona sledili kriteriju pravičnosti, torej da dobijo prehrano subvencionirano tako otroci v osnovnih šolah kot v srednjih šolah. Ministrstvo za šolstvo in šport pri kreiranju politike tudi s predlogom novega zakona o šolski prehrani ni želelo posegati v parcialne rešitve na posameznih segmentih izobraževalnega sistema, da bi zadeva ostala v veljavi samo za dijake, ampak smo poiskali rešitve, ki zadevajo celotno vertikalo. To je od vstopa otrok v osnovno šolo, do zaključka srednješolskega izobraževanja. Pri tem je ministrstvo želelo v okviru finančnih možnosti socialno čim bolj pravično urediti šolsko prehrano in jo v celotni vertikalni kombinirati z univerzalno socialno pravico in subvencijo. To pomeni, da naše ministrstvo pri tem predlogu šolsko prehrano uvršča v šolsko politiko, ne v socialno, pri čemer sledi ciljem zdravega prehranjevanja in vzgojne aktivnosti v šolah. Ob spremembi zakona se v javnosti vzbuja občutek, da se zmanjšujejo pravice dijakom, vendar je treba poudariti, da bo v prihodnje vsak bodoči dijak deležen plačila dela šolske prehrane tudi v osnovni šoli. Smatramo, da se s tem dijake, tudi usmerjamo oziroma zavezujemo k odgovornemu ravnanju v zvezi s pripadajočimi ugodnostmi. Z novim zakonom jih želimo zavezati k spoštovanju šolskih pravil evidentiranja v zvezi s koriščenjem dnevnega obroka oziroma sankcionirati nespoštovanje teh pravil v smislu povrnitve celotne vrednosti obroka. Če bi bila malica v celoti subvencionirana vsem dijakom in učencem v osnovnih šolah, bi ob enakih izhodiščih potrebovali dodatnih 20 milijonov evrov letno, kar je v teh razmerah seveda neprimerno. Kot veste, Vlada pripravlja rebalans, ki bo uskladil primanjkljaj prihodkov z odhodki. Ocenjenega zneska z modernizacijo sistema naročanja oziroma vzpostavitve evidenc ni moč privarčevati, ni pa nepomembno, da je tej zahtevi s predlogom novega zakona zagotovo zadoščeno, še bolj pa bo realizirana z dejansko vzpostavitvijo informacijskega sistema šolske prehrane, ki bo šolam v marsičem olajšal ugotovitvene postopke, vodenje evidenc in sistem obračunavanja. Na osnovi amandmaja koalicije se šoli daje možnost, da poleg dodeljevanja subvencij na podlagi dohodka družine učencu ali dijaku dodeli dodatno subvencijo v višini 1/3 cene malice tudi zaradi specifičnih razmer, v katerih živi učenec oziroma dijak, kar pomeni v primerih dolgotrajne bolezni, smrti v družini ali naravnih nesreč. Spoštovane poslanke, poslanci! Prosim, da predlagani zakon podprete. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kulturo, šolstvo in šport kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici mag. Majdi Potrata. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci! Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino je na 17. seji 29. 4. obravnaval Predlog zakona šolski prehrani, ki ga je v obravnavo po rednem postopku predložila Vlada Republike Slovenije. O predlogu zakona je bila na 15. redni seji 26. marca 2010 opravljena splošna razprava in tedaj je bil sprejet sklep, da je Predlog zakona o šolski prehrani primeren za nadaljnjo obravnavo. Zakonodajno-pravna služba je predloženi zakon proučila z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika in dala pripombe k 1. prvim petim členom, k 8., 15., 21., 23. in 33. členu. Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport je v svojem mnenju predlog zakona podprla. Menila je, da je predlagani zakon upošteval socialni korektiv tako za učence kot dijake, čeprav so znotraj posameznih skupin še vedno bistveno prevelike razlike. Člani komisije pa so imeli pomisleke o tem, zakaj se sredstva za tako socialno naravnan predlog zakona črpajo iz šolskih sredstev in ne iz virov, namenjenih za socialne transfere. Ustno je mnenje na seji odbora predstavil Drago Žura. Odboru so bila posredovana še naslednja gradiva: amandmaji dijaške organizacije ter mnenji občine Domžale in Mestne občine Maribor. Amandmaje so vložile štiri koalicijske poslanske skupine k 4., 8., 15., 21., 23., 33., 37. in 38. členu, Poslanska skupina SDS k 3., 7., 9., 12., 13., 15., 16., 19., 21., 22., 24., 25., 31., 33. in 36. členu. Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino je v skladu s 126. in 131. členom Poslovnika opravil razpravo in glasovanje o posameznih členih predloga zakona in vloženih amandmajih. Dr. Igor Lukšič je kot predstavnik predlagateljev uvodoma podal dopolnilno obrazložitev k predlogu zakona. Povedal je, da se s predlogom zakona širi subvencija iz srednje na osnovno šolo. Rešuje se problem prehrane tudi v osnovni šoli. Prehrana postaja del vzgojnega procesa in nima samo socialnega statusa. Socialno ogroženi, ki jih je približno 35 do 40%, pa bodo imeli še vedno brezplačen obrok tako v osnovni kot tudi v srednji šoli. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da je bila večina podanih pripomb upoštevana v amandmajih koalicije, razen pripomb k 2., 3. in 5. členu, ki pa so bile pojasnjene s strani predlagateljev. Glede na pripombo k 1. členu in na podano obrazložitev bo pripomba upoštevana kot redakcijska pri objavi v Uradnem listu. V okviru razprave o posameznih členih so člani in članice odbora ter drugi vabljeni največ pozornosti namenili določbam 3. člena predloga zakona in k njemu vloženima amandmajema ter vsem drugim povezanim amandmajem, vloženim s strani Poslanske skupine SDS. Razprava je potekala predvsem o problematiki v zvezi s cilji zakona. Nekateri člani in članice odbora so menili, da je obstoječa ureditev ustrezna. Podpirajo pa tudi subvencijo v osnovnih šolah, vendar ne s tem, da se ukine stoodstotna subvencija v srednjih šolah. Povedali so, da mora za srednje in osnovne šole veljati stoodstotna subvencija. Za tiste, ki pa imajo zdravstvene težave, pa naj se omogoči njim prilagojen obrok. Predsednik dijaške organizacije je povedal, da je predlagani zakon v osnovi dober, saj je ministrstvo upoštevalo kar nekaj njihovih pripomb. Pojasnil je, da dijaki podpirajo uvedbo notranje komisije, predhodno prijavo in boljše evidentiranje, ne podpirajo pa ukinitve brezplačnega obroka, saj gre pri tem za krčenje njihovih pravic. Menil je še, da zakon ne ureja posebne prehrane za tiste, ki imajo zdravstvene težave. Zanimalo pa ga je tudi po katerih kriterijih in po katerih lestvicah bodo subvencioniranje oziroma upravičeni do dodatne subvencije dijaki, ki prihajajo iz drugih držav. V nadaljevanju pisnega poročila lahko pogledate še argumente tistih, ki so imeli na odboru drugačne poglede. Po končani razpravi o posameznih členih predloga zakona in vloženih amandmajih je odbor sprejel osem amandmajev štirih koalicijskih poslanskih skupini, ni sprejel [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Poslanske skupine SDS, predmetno je postalo devet amandmajev, sprejeta sta bila oba amandmaja odbora. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del poročila in predlagamo, da zakon podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je zbor na 15. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 17. 5. 2010. Prehajamo na 15. člen. Kjer je amandma Poslanske skupine SDS k 15. členu pod točko 1 vsebinsko povezan z amandmajema istega predlagatelja k 21. in 33. členu, bomo o teh členih in vloženih amandmajih razpravljali skupaj, se pravi, razpravljamo o dveh amandmajih k 15. členu in z amandmajem pod 1. točko 15. člena razpravljamo tudi o amandmajih k 21. in 33. členu. V razpravo dajem 15. člen in naštete vsebinsko povezane člene ter amandmaje Poslanske skupine SDS ter amandma poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS. Prosim za razpravo. Besedo ima Samo Bevk.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Gre za najpomembnejši člen oziroma amandma v tej obravnavi zakona o šolski prehrani. Amandma Slovenske demokratske stranke v celoti spreminja zasnovo zakona in zahteva 100% plačilo šolske prehrane tako v osnovnih kot srednjih šolah. To smo pa slišali danes s strani predlagatelja dr. Igorja Lukšiča, da v tej finančni situaciji to ni mogoče tudi v luči tega, da se pripravlja rebalans državnega proračuna za leto 2010. Za uveljavitev tega amandmaja Slovenske demokratske stranke pa bi potrebovali dodatnih 20 milijonov evrov. Čeprav je po drugi strani treba povedati, in to je minister tudi v teh mesecih večkrat povedal, da si ministrstvo prizadeva za to, da bi v nekem daljšem časovnem obdobju dejansko vsi dijaki in vsi učenci imeli brezplačno šolsko prehrano. Zato v tem trenutku seveda ne moremo podpreti amandmaja Slovenske demokratske stranke, čeprav smo pred dvema letoma praktično vsi v Državnem zboru potrdili Zakon o dijaški prehrani. Po našem mnenju ta predlagani osnutek zakona bolj celovito in bolj socialno pravično ureja področja šolske prehrane v srednjih šolah. Pravico do subvencionirane prehrane pa seveda širi tudi na učence osnovnih šol. Predlog ne posega v višino sredstev, ki so določena v državnem proračuna, uvaja pa solidarnostno komponento, hkrati pa krepi odgovornost ravnanja s hrano. Treba je tudi poudariti, da sedanje subvencioniranje osnovnošolske prehrane, ki sicer zajame nizek delež učencev iz socialno ogroženih družin, dodatno administrativno obremenjuje delavce šole. Le-ti namreč sestavljajo komisije, ki nato vodijo postopek v zvezi z dodelitvijo pravice. Ministrstvo za šolstvo in šport predvideva diskretnejšo obravnavo vloge in poenostavitev postopka. Ustrezne podatke naj bi predložili starši oziroma centri za socialno delo. Namesto dikcije ´toplega obroka´ se sedaj uporablja zveza ´zdrav obrok´. Strokovne smernice ter navodila za način priprave, serviranje in količinske normative bo pripravil javni zdravstveni zavod, ki ga bo pooblastil minister za zdravje. Obroke organizira šola ali drugi vzgojno-izobraževalni zavod izjemoma ob soglasju ustanovitelja pa lahko šole dejavnost prenesejo na zunanjega izvajalca. Znesek obroka naj bi bil po novem sestavljen iz splošne subvencije, ki znaša dve tretjini cene, in preostale dodatne subvencije, katerega višina je odvisna od povprečnega dohodka na družinskega člana. Ceno subvencionirane malice naj bi s sklepom določil minister za šolstvo vsako leto pred pričetkom šolskega leta. Z dnem uveljavitve tega zakona naj bi ta znašala 0,8 evra v osnovni in 2,42 evra v srednji šoli. Sedaj pa poglejmo, kakšna je statistika, kakšne so številke. To je zelo pomembno pri zagovarjanju tega zakona. Danes je v Sloveniji 284 tisoč dijakov in učencev. V osnovnih šolah je 165 tisoč učenk in učencev in v trenutku od teh 165 tisoč učenk in učencev dobiva brezplačni šolski obrok oziroma malico 19 tisoč učenk in učencev. 23 tisoč učenk in učencev pa dobi določeno subvencijo. Se pravi, da 122 tisoč učenk in učencev v osnovnih šolah danes ne dobi nič. Po novem zakonu pa bodo tudi ti upravičeni do določenega dela subvencije oziroma do brezplačnega obroka. To je bistveni podatek in mislim, da je to bolj pravično in socialno bolj naravnana rešitev, kot pa je bila prejšnja ureditev. Po novem, govorim za osnovne šole, bo imelo 60.000 učenk in učencev brezplačno malico. 104.000 učenk in učencev pa subvencionirano malico. To mislim, da je velik napredek v socialno zaostreni situaciji v tej gospodarski krizi. Seveda bodo dijaki nekoliko na slabšem, vendar mislim, da bo to bolj pravično urejeno, kot je bilo to doslej, kajti doslej so vsi dobili brezplačno malico, ne glede na to, kakšen je bil njihov socialni status ali so prihajali iz premožnih družin ali iz bolj socialno prikrajšanih okolij. Danes dobivajo brezplačno malico vsi dijaki, to je 84.500 dijakov. Po novem bo 30.000 dijakov in dijakinj dobivalo še vedno brezplačni obrok, kar znese v odstotkih 34,6%. 21.000 dijakov, se pravi 25% dijakinj in dijakov bo dobilo dodatno subvencijo, ne samo dve tretjini, kot jih bo to dobilo še dodatnih 34.272 dijakov in dijakinj, kar znaša nadaljnjih 40%. Se pravi, iz teh številk je jasno razvidno, da bo po tem novem zakonu 122.000 učenk in učencev dobilo ali brezplačno malico ali subvencionirano. Medtem ko bo malica na srednjih šolah glede stroškov bolj pravično porazdeljena glede na socialni stan učenk oziroma dijakinj in dijakov. Zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je treba ta zakon podpreti, bomo pa glasovali proti amandmaju Slovenske demokratske stranke k 15. členu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Vili Rezman. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem! Tudi jaz sam bom podprl zakon, kakor je predlagan in kakršen je bil pripravljen na ministrstvu, ki odpravlja rešitve zakona, ki je bil sprejet, kar povejmo pošteno, družno v Državnem zboru, ampak v posebnem času. Tudi rešitve so bile takrat posebne. In na takratna opozorila, da to ne bo zelo dolgo moč vzdrževati, je bilo zelo malo odgovorov. Danes se kaže, da nismo sposobni tega, kar predlaga amandma v teh časih narediti. In kadar ni moč zagotoviti 100% subvencije za vse, potem je prav, da vsaj za tiste, ki jo dobijo, uredimo tako, da bo ta urejana primerljivo, pravično, z drugačno distribucijo sredstev, kot jo pozna stara zakonodaja. Če podpiram predlog zakona, je jasno, da manjka moja podpora za amandma, ki spreminja bistvo tega zakona. In mislim, da je to moč racionalno utemeljiti. Prvič, predlagatelj predlaga in poudarja, da je sprememba namenjena temu, da se stvari uredijo pravičneje. Da bi lahko bili vsi deležni tistega, kar je temelj tega zakona, torej drugačne prehrane. Ii bo bolj usmerjena v zdravo strukturo te prehrane in drugič, da tistim, ki tega ne morejo sami plačevati, omogoči dostop do te zdrave prehrane s socialnimi korektivi oziroma z dodatno olajšavo. Torej ob splošni olajšavi, ki je neposreden kompliment temu zdravstvenemu motivu, imamo še dodatno olajšavo, ki omogoča tistim, ki sicer ne bi mogli imeti enakega dostopa, kot ga imajo vsi ostali, ta dostop. Tisto, kar je morebiti malo manj dobro domišljeno, pa o tem sploh nismo nič govorili, pa se meni vendarle postavlja nekaj vprašanj, je, ali je sploh mogoče pravično distribuirati, če imamo olajšavo od 1. do 9. razreda enako, ko vendar vemo, da so učenke in učenci bistveno v različnih starostnih obdobjih, z bistveno različnimi potrebami, imajo pa dosegljivo enako ponudbo in ob isti ceni. Drugo vprašanje, ki se mi pri tem postavlja, je, da otrok, ki je učenec v 9. razredu osnovne šole in ki čez dva meseca prestopi v 1. letnik srednje šole, najbrž ni tako zelo spremenil svojih potreb, kakor se spremeni subvencija z 0,8 na 2,42 evrov. To so verjetno vprašanja, ki jih bo treba tudi v prihodnosti še premišljati, ko bo morebiti bolj primeren čas za to, da bi bila subvencija enaka za vse in vse 100%. Ker zdaj te možnosti tudi finančno ne moremo zagotoviti, menim da je prav, da se sredstva, ki so zbrana, in primerjava kaže, da je za osnovno šolo bilo v prejšnjem šolskem letu razdeljenih 5-krat manj sredstev, kot za srednje šole, čeprav je v osnovnih šolah bistveno več otrok, zato mislim, da je treba ta sredstva res redistribuirati in narediti ta sistem subvencij bolj pravičen.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Vasja Klavora, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice poslanke, poslanci! V naši poslanski skupini predlaganega amandmaja k 15. členu Poslanske skupine SDS ne moremo podpreti. Seveda bi tudi mi želeli, da se zagotovi 100% financiranje prehrane oziroma malice obema skupinama šolajočih se otrok in mladostnikov, le-to pa, če smo razumni, glede na finančne posledice, ki bi posegle v proračun oziroma javnofinančna sredstva v tem trenutku, ko se spopadamo še z drugimi finančnimi težavami, žal še ni možno. Kot je bilo povedano z naše strani, v naši poslanski skupini ta predlog zakona pozdravljamo, saj zagotavlja enake možnosti tako staršem dijakov kot osnovnošolcev, diskriminacije med učenci in dijaki tako glede plačevanja obroka ne bo več, predlagana ureditev sledi načelom pravičnosti, enakopravnosti in enakomernejši porazdelitvi finančnih bremen za starše, katerih otroci so vključeni v različne stopnje izobraževanja. Predvidena načina participiranja in subvencioniranja sta ustrezno zastavljena in finančno vzdržna tako za starše kot za državo. Možnost obstoja dodatne subvencije tistim družinam, ki so socialno ogrožene, pa pomenijo dodaten primeren korektiv, ki bo tej skupini, glede na, po naši oceni, primerne cenzuse, zagotovil celo brezplačen obrok. Ustavil pa bi se rad še pri amandmaju 15, ki govori, da vsem učencem oziroma dijakom iz 13. člena tega zakona, ki so oboleli za celiakijo, pripada nadomestilo v višini 100%. Ob tem bi povedal naslednje. Že 23. člen zakona o zdravstvenem zavarovanju govori, da so otroci, ki imajo presnovne bolezni, med katere spada tudi celiakija, deležni 100% plačila hranil. To se pravi, ta zadeva je s tem tudi urejena, vendar le na podlagi potrdila, ki ga izda pristojni kolegij Pediatrične klinike. To se pravi, da ta možnost obstoja. Ko sem se pogovarjal in povprašal pediatra, ki na Goriškem območju skrbi za otroke; povprašal po tem, mi je to potrdil, obenem pa mi je tudi potrdil, da je v šolah to urejeno. Ali če vzamemo recimo primer celiakije, tukaj ni veliko otrok, morda je na šoli eden, dva ali pa nobenega. Tudi od šole same je odvisno, ali lahko to uredi, čeprav ima 100% pokrite stroške za ta hranila. Zato menim, da tukaj ni treba tega se posebej govoriti o celiakiji, kajti to je z ustreznim zakonom že urejeno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Aleksander Zorn, prosim.
Hvala lepa. Sam seveda podpiram naš amandma in ga bom pač utemeljil, kakor ga bom. Spoštovani minister, rekli ste, da zakon o šolski prehrani z vsemi svojimi posledicami sodi v šolsko politiko in ne v socialno politiko. Mislim, da se krepko motite. To sodi v socialno politiko. In če bi bilo tako, bi lahko dobili denar iz socialnih transferjev. Tako pa ga je to težje dobiti. In bistvo vsega zakona, ki dejansko v celoti ni slab in prinaša marsikatero zelo dobro novost, zaradi katere bi ga lahko podprli, prinaša tudi velikansko hibo. V teh časih pa je še toliko večja. In ta socialna reforma šolske prehrane vaše Socialdemokratske stranke, spoštovani minister, je naperjena zoper mladino in šolarje. Posledično seveda tudi zoper študente, ki se bodo jutru zgodili na ulici, zato smo danes pohiteli s sprejemanjem tega zakona, da se ne bi soočili s številno množico. To se mi zdi nesmiselno in strahopetno. In spoštovani gospod minister, to socialnodemokratsko vlado si bomo zapomnili po tem, da je začela zaračunavati malico svojim otrokom. V redu. In to v imenu socialne pravičnosti. Kakšne socialne pravičnosti? V času krize in nazadovanja natalitete bomo seveda zaračunavali otrokom del malice. In to je socialna segregacija, ne socialna pravičnost, saj se otroci zdaj delijo na tiste, ki seveda lahko plačujejo malico, in tiste, ki bodo morali priznati, da je ne morejo in bodo priznali revščino. To se mi ne zdi ravno socialno pravično. Zaupani bodo nekakšni komisiji, ki bo preverjala dohodke njihovih staršev in bodo v šoli osramočeni. Če se vam to zdi socialdemokratska politika vaše stranke in socialna pravičnost, potem ne vem več, kaj je to socialna pravičnost. Še nekaj bi bilo treba reči. Namesto da bi spodbujali z majhnimi posojili krizo te družbe. Na primer, pred kratkim je dobil Nobelovo nagrado bankir iz Indije, ki je posojal majhna posojila. Namesto da bi omogočali kredite majhnim podjetjem za prehodne težave, črpate denar iz svojih državljanov. In zdaj ste se lotili tudi otrok. Preko staršev seveda. Kajti otroci so tisti, ki bodo v šoli povedali, "jaz ne morem imeti zastonj malice in jaz bi imel zastonj malico". Kako bodo to storili? Mislim, da je ta zakon tak, da ga moramo v tej točki zavrniti. Premislite kako bi lahko črpali denar od drugod in zagotovili v šolah tisto enotnost, ki smo si jo včasih vedno želeli, včasih imeli, pa je ne bomo več imeli. In če smo že pri tem, morda je to celo manj pomembno, kot leva socialna politika uganjate takšno socialno politiko, ki je zadrto desničarska. Naj vam to ostane v spominu, ko bomo sprejeli ta zakon za zmeraj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Alenka Jeraj. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! Jaz imam tudi sama nekaj težav s tem zakonom. Občutek, ki se ga ne morem nikakor znebiti, je, da ga je treba spremeniti oziroma stvari urediti na novo, ker ga je sprejela neka druga vlada kljub temu, da so takrat vsi poslanci glasovali za ta zakon. In govoriti o pravičnosti in tako naprej ob tem, da je Ministrstvo za delo opozarjalo, da sistem ne bo pravičen, ker evidence niso urejene in da bi bilo smiselno počakati s spremembo zakona do takrat, dokler ne bo sprejeta nova socialna zakonodaja, je najbrž problem, o katerem bi se morali v tem smislu pogovarjati. Ministru sem postavila vprašanje v zvezi s koriščenjem, kako poteka dijaška prehrana, kaj se dogaja. Večina šol pove, da je zanimanje veliko, da se zadeve izvajajo. Zelo hitro so se šole prilagodile in uredile vse tiste stvari, ki jim jih je zakon predpisal, kar je po mojem mnenju tudi prav. Kajti že prej so imele možnost urediti prehrano, pa jo niso. Dokler obstaja v zakonu možnost, da se nekaj lahko uredi, ne pa mora, se seveda po navadi ne uredi. Zato je bilo prav, da smo ta zakon sprejeli. Sprejeli smo ga leta 2008. V šolskem letu 2008-2009 je bil prvič uveden, torej so prvič vsi dijaki imeli stoodstotno subvencioniran topli obrok. In mislimo, da je to prav. In govoriti, da sedaj uveljavljate neko socialno pravičnost, da bo to bolj pošteno, potem jo najprej uvedite za študente. Zakaj študentov ne ločujemo po njihovem socialnem statusu? Ampak ste se odločili, da bomo v srednjih šolah s prstom pokazali na tiste, ki dijaške malice ne morejo plačevati ali pa tiste, ki so socialno ogroženi in jim bo to še vedno pokrivala država. Zraven uvajate cel kup birokracije, cel kup novih evidenc, cel kup nekih administrativnih postopkov, za katere bo nekdo moral skrbeti, za katere bo nekdo zaposlen in plačan. Mi smo želeli v postopku obravnave tega zakona in teh sprememb vedeti, kakšni so ti stroški, na kaj ocenjujete te stroške, pa teh odgovorov nismo dobili. Mi se sprašujemo, zakaj je treba varčevati pri dijakih. Če ta država nima nobenih težav, da plačuje enormne najemnine svojim prijateljem, da bomo plačevali samo letos 500 milijonov evrov za obresti od kreditov, ki smo jih najeli, pa najbrž 6 milijonov za dijaško in šolsko prehrano res ne bi smel biti hud problem. Povečali ste sredstva za materialne stroške, za nakup računalnikov, avtomobilov za 50 milijonov, to je velik denar, če vemo, da je cela dijaška prehrana v lanskem letu stala 30 milijonov. Jaz ne razumem, kako imate obraz priti s takim predlogom in govoriti o socialnih pravičnosti, ko boste v bistvu še v srednjih šolah uveljavili revne, manj revne, pa bogate, ki lahko sami plačujejo. Zraven prinašate zakon, subvencijah iz javnih sredstev, ne znam točno povedati, skratka, prinašate zakon, ki bo odpravil štipendije za mladoletne dijake. Dijaki pod 18 let ne bodo več upravičeni do štipendij. In ni res, kar je rekel kolega, da v osnovnih šolah nimajo nič. V osnovnih šolah imajo veliko. Občine plačujejo prevoze, učbeniški sklad je, torej imajo učenci v osnovnih šolah brezplačne učbenike, kupiti morajo delovne zvezke in zvezke. Tudi to bi lahko zmanjšali. Medtem ko si morajo dijaki plačati vse: plačati učbenike, plačati delovne zvezke, plačati zvezke, plačati prevoz vsak dan, da pride v srednjo šolo. In ni res, da v osnovnih šolah nimajo nič, dijaki pa imajo, ne vem, kaj. Končno smo vsaj približno uredili to. In če bi bila še danes naša vlada, bi zagotovo brezplačno prehrano uvedli, vsaj malico tudi v osnovne šole. To, kar pa vi delate, je pa korak nazaj. In govoriti, da enkrat v neki bližnji prihodnosti bo prehrana za dijake in za učence v osnovnih šolah brezplačna, glejte, to lahko samo naivni verjamejo. Če ta trenutek govorite, da 6, 10 milijonov ne morete zagotoviti, da bi ohranili 100% subvencionirano prehrano dijakov in uvedli dodatek oziroma subvencijo tudi v osnovne šole. Prej pa sem že povedala, kje pa lahko trošimo na veliko in ni noben problem 500 milijonov dati za karkoli. V pripravah na spremembo zakona je bilo tudi povedano, da se 20% hrane meče stran. Iz odgovora, ki ga je meni minister poslal, je razvidno, da je okoli 7% viška obroka. Šole to na različen način urejajo. Mi smo tudi za to, da se podobno kot zakon predlaga, to uredi, da je možno dati humanitarnih organizacijam ali tistim, ki so socialno ogroženi, in tudi ti obroki ne bodo šli stran. In marsikje ne gredo, ker so uvedli, da tisto, kar ostane, dobijo dijaki, če želijo, tisti, ki bi to potrebovali. Jaz še enkrat predlagam, da o stvari razmislite. Minister si je zelo prizadeval, da smo spremenili Zakon o financiranju vzgoje in izobraževanje tako, da smo v svete zavodov ponovno dali dijake. Jaz mislim, da je to prav, z namenom, da bodo imeli več besede, da bodo lahko so odločali. Pri tem zakonu je 22 tisoč dijakov podpisalo predlog, da ostane prehrana 100% subvencionirana s strani države. To je tretjina dijakov. Ampak tukaj jih ne slišimo, tukaj nas ne zanima, kaj oni mislijo, ne dijaške organizacije in ne dijaki. Govoriti, da bodo imeli več besede, da bodo lahko soodločali, zraven pa to ignorirati, se mi zdi pa zelo podcenjujoče. Upoštevati jih takrat, ko nam "paše", ko nam pa ne "paše", jih pa ne bomo poslušali. V odgovoru ministra je bilo tudi, da je zanimanje za topli obrok veliko. Jaz bi rada vedela, kakšni so podatki od prej, kaj se je prej dogajalo, kaj so jedli, ali so sploh kaj jedli. Mi smo imeli podatke, ko smo predlagali zakon v prejšnjem mandatu, o mnogih težavah. Tudi Inštitut za varovanje zdravja je povedal veliko o tem, kako se nezdravo prehranjujejo naši dijaki. In tudi zaradi tega je bil zakon sprejet. Mi smo si zadali cel kup nekih ciljev, sprejeli resolucijo o prehrambeni politiki, notri zapisali čuda stvari, kaj vse bomo naredili, naredili nismo nič ali pa zelo malo. Ko končno nekaj naredimo, je to treba pokvariti ali scefrati na nekaj, kar ne bo ničemur podobno, kar bo spet vodilo v razslojevanje. Kot sem rekla, s prstom bomo kazali na tiste dijake, ki prihajajo iz revnih družin, ob tem, da vemo, da je veliko njihovih staršev ostalo brez zaposlitve v teh časih in da jim je najbrž ta subvencije veliko pomenila. Poleg tega je dana direktno in se ve, zakaj se da. Mi imamo otroške dodatke, ko nikoli ne veš, ali so jih starši res uporabili za otroka. Marsikje jih tudi ne. Tukaj smo pa dali denar direktno za prehrano in točno se je vedelo, da dijaki jedo in imajo konkretno nekaj od tega. Mi bi pričakovali, da nismo tako zapeti pri nekaj milijonih, če jih lahko zraven damo 500, 300 za avtomobile in računalnike, ampak da jih raje damo za dijaške, šolske obroke in ohranimo nekaj, kar smo komaj uvedli, in si damo nekaj časa, da pogledamo in analiziramo situacijo in vidimo, kaj se je zgodilo in kaj se ni. Stvari so se prijele, ne more nobeden reči, da so ravnatelji proti, da se ravnatelji ne strinjajo, da imajo težave s tem. Večina šol se je organizirala in so stvari organizirali tako, kot je treba. Ni pa problema, če je nekdo od zunaj prihaja, so uredili jedilnice. Ni problem, če jedo v učilnicah. Tudi v osnovnih šolah jedo v učilnicah, pa se nihče, zaradi tega ne sekira. Namen zakona, ki je bil sprejet leta 2008, je bil dober in pravilen. Če ste tako socialno pravični, potem pričakujemo zelo hitro tudi spremembo Zakona o subvencioniranju študentske prehrane, in dajmo tudi tam ločiti socialno ogrožene od tistih, ki si lahko privoščijo malo dražje obroke in sami plačevati. Hvala lepa. Jaz bom podprl naš amandma, ne pa amandmaje koalicije.
Hvala lepa. Besedo ima, mag. Majda Potrata. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Vse druge sem že prej pozdravila, tako da ne bom ponavljala pozdrava. Bi pa prosila predlagatelje prvega amandmaja, to je poslanske skupine SDS, ki vlaga amandma, s katerim bi porušili koncept predlaganega zakona o šolski prehrani, da se nekaterih stvari vendarle spomnijo. V letu 2008 je bil sprejet zakon o dijaški prehrani, bil pa je predlagan tudi zakon o osnovnošolski prehrani. In takrat so ti, ki zdaj tako vehementno razlagajo, kako je treba nekatere stvari upoštevati, zavrnili predlagani Zakon o osnovnošolski prehrani žal še v tistem času, ko so menili, da smo v zlati dobi in da je finančnih sredstev dovolj. Utemeljevali so, da je šolska prehrana v osnovni šoli urejena dovolj dobro. Že takrat smo tedanji opozicijski poslanke in poslanci opozarjali, da se nam zdi bistveno bolj pomembno to, da bi imeli pravico do olajšanega dostopa do šolske prehrane tisti, ki so v obvezni obliki izobraževanja. Treba bi bilo povedati tudi tistim, ki govorijo, da je treba šolsko prehrano spraviti v socialno polje in ne v šolsko, da je tedanji minister za šolstvo dr. Milan Zver uvrstil prehrano, dijaško prehrano v šolsko polje. In zdaj so stvari tam, kjer so. Jaz podpiram stališče ministra Igorja Lukšiča, da je šolska prehrana s svojimi spremljevalnimi učinki del vzgojnega procesa, tako k vzgoji za zdravo prehrano kot tudi vzgoji k tistemu, kar je za Socialne demokrate bistveno sporočilo, to pa je solidarnost, odgovornost in pravičnost. Solidarnost vseh tistih, ki zmorejo več zaradi tega, ker so njihovi starši v bolje plačanih službah, do tistih, ki tega ne morejo. Celotna družba in za Slovenijo pravimo, da je socialna država, temelji na tem, da se tistim, ki prihajajo iz socialno manj spodbudnih okolij, s socialnimi korektivi izboljšuje stanje, da se prebija prag revščine oziroma da se delež tistih, ki živijo pod pragom revščine, zmanjšuje. Zato so socialni transferji in zato je treba tudi v osnovni šoli povedati na diskreten način, in to v osnovni šoli imajo izkušnje, da znajo narediti, ker je že do zdaj za tiste, ki prihajajo iz socialno manj spodbudnih okolij mogoče tako na ravni državnih sredstev kot tudi lokalnih skupnosti uvajati nekatere subvencije. Zato mislim, da bo z ustreznimi pristopi in dovolj subtilnim obravnavanjem to vedela šolska oblast, vedelo bo vodstvo šole, ne bodo pa vedeli dijaki in učenci, kdo od njih dobiva samo splošno subvencijo kdo pa morebiti še tisto polno subvencijo. Skrb za to, da bi sam obrok postal predmet socialnega razlikovanje, je po moje tu odveč. Kar zadeva socialno komponento pri tistih otrocih oziroma pri tistih učenkah in učencih, ki imajo presnovne bolezni. Na seji odbora je predstavnica Ministrstva za šolstvo povedala, da že zdaj obstaja možnost, da poskrbijo za obrok učencu s celiakijo, in takšnih je bilo v prejšnjem šolskem letu, mislim, da 560 od 164.000, kar je 0,3%. Nekaj večje število, mislim, da 650, pardon, 460 otrok s celiakijo in nekaj čez 560 takšnih, ki imajo sladkorno bolezen. Za vse te obstaja možnost uvedbe posebne dietalne prehrane, kajti predlog zakona s posebnimi pravilniki, ki urejajo šolsko prehrano, z delovno skupino, ki vodstvu šole pomaga pripravljati in razreševati vprašanja, povezana s šolsko prehrano, z enkratno anketo na leto, ki bo prisluhnila, kakšna je stopnja zadovoljstva s šolskim obrokom in z uvrstitvijo teh vprašanj v delovni načrt in s tem odločanje sveta šole, je tako za nadzor kot za soglasje in upoštevanje pripomb poskrbljeno. Mislim pa, da je treba povedati še eno stvar, na katero je sicer že opozoril mag. Klavora. Za to, da lahko dobi upravičenec obrok za celiakaše ali za sladkornike ali za kakšne druge, je potrebna medicinska diagnoza. In vprašanja, ki so zvezana s tem, so širša in presegajo samo vprašanje šolskega obroka, zato lahko uveljavljajo tisti, ki imajo takega otroka, pravice do socialnega transfera prek centra za socialno delo, in to z ustreznim medicinskim potrdilom. Prav zato, da ne bi prihajalo do podvajanja, je prav, da se to vprašanje rešuje tam, kjer se rešuje na splošni ravni. Zato je bilo tudi dogovorjeno na ravni Ministrstva za šolstvo, da dobijo dijaki in učenci enako višino subvencijo kot vsi drugi po teh kriterijih, kot je to določeno za vse. Tisti, ki bi pa to diagnozo in iz nje izvirajoča upravičenja uveljavljali, pa to urejajo tako, kot sem prej povedala. Mislim, da je neodgovorno prezreti, da dvakrat več učencev in učenk dobiva iz javnih sredstev za urejanje vprašanj šolske prehrane do sedaj petkrat manj denarja. To se bo s tem zakonom nekoliko izboljšalo. Nižja subvencija pa je lahko tudi zaradi tega, ker je urejeno financiranje pripravljavcev šolskega obroka. Lahko bi razpravljali o marsičem, ampak naj samo še o eni stvari, ki je bila omenjena in v razpravi je bilo nanjo s prstom pokazano. Govora je bilo o najemninah. Če smo že pri najemninah, potem povejmo, da je februarja leta 2008 Ministrstvo za šolstvo podpisalo pogodbo za najemnino prostorov, v katerih deluje tudi sedaj Ministrstvo za šolstvo, ki znaša na mesec, ne boste verjeli, 143.573 evrov, od tega 125.000, nekaj takega, za prostore, pa še za garaže in parkirne prostore. Ne boste verjeli, da je tudi ta stavba na lizing. Ampak seveda za nekatere stvari smo občutljivi, za druge ne. Kvadratni meter najemnine je 13,46 evrov. Samo toliko. Ko kažemo s prstom, kažimo vse povsod, na vse primere negospodarnega najemanja prostorov. Da je tam neka druga firma [[...]]
Prosim, mir v dvorani [[...]]
[[...]]da je tam neka druga firma, gospod Gorenak, ki je izvedenec za najemnine prostorov zagotovo ve, je pa to po naključju neka firma, s katero je sklenilo pogodbo tudi Ministrstvo za notranje zadeve pod ministrom Matejem. Kar zadeva sedaj šolsko politiko in najemanje prostorov, 143.000 evrov mesečno, prosim, plačuje Ministrstvo za šolstvo za prostore. Spregledali ste tisti, ki napadate in ki očitate, tudi to, da so razmere, v katerih smo, drugačne, kot so bile takrat, ko smo sprejemali zakon o topli malici, in da smo s sprejetjem tistega zakona dobršen del šol postavili v situacijo, zaradi katerih je bila kakšna med njimi prijavljena tudi za plačilo globe, ker ni mogla zagotavljati ustrezne razdeljevalnice toplega obroka ali ker ni mogla zagotavljati toplega obroka. S tem zakonom zdaj te šole, ki se ne morejo tako hitro prilagoditi in ki tudi tistemu cilju zakona, naj uživajo mladi obrok v za to primernih prostorih, v takih razmerah, ki jih bodo tudi vzgojno spodbujali k zdravemu in kultiviranemu načinu uživanja hrane, torej za tiste šole, ki se temu ne morejo tako hitro prilagoditi, da bodo vendarle lahko razdeljevale zdrav obrok. Za to gre. Zdrav obrok je treba zagotoviti vsem s splošno subvencijo 2/3. In to bi bilo treba imeti v mislih, ko žugamo drugim, da nimajo razvitega socialnega čuta. In zdaj še nekaj besed o drugem amandmaju, o katerem ni bilo govora. To je amandma štirih poslanskih koalicijskih skupin in je pravzaprav potreben zato, ker smo na odboru sprejeli dopolnilo, ki omogoča vodstvu šol, da zagotovi polno subvencijo malice v tistih primerih, ko šola ugotovi, da so nastale neke nove okoliščine, zaradi katerih se je socialni položaj družin tako zelo spremenil, da bi imeli učenci ali dijaki pravico do 100% subvencije. Gre za primer brezposelnosti zaradi smrti v družini ali zaradi kakšnih drugih okoliščin. Na odboru smo amandmirali in sprejeli novi peti odstavek, nismo pa ustrezno poskrbeli še za te stvari, da bi bile tudi ustrezno povedane, da so tisti, ki morajo tako vlogo vložiti, pravzaprav starši oziroma posameznik na vodstvo šole, center za socialno delo je pa tisti, ki posreduje pripombe. Ta amandma štirih poslanskih skupin bom seveda podprla, nikakor pa ne mislim podpreti tistega amandmaja, ki znova hoče vrniti 100% subvencioniranje malice v srednji šoli, in to tudi zato, ker je iz izkušenj bilo in izjav ugotovljeno, da je 10% malic končalo v smeteh. In tudi to je vzgojni moment, da se razvija odnos, odgovoren odnos do tistega kar dobiš, da tistega preprosto ne zavržeš. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je še želja po razpravi, prosim za prijavo? Besedo ima Bojan Kontič.
V dvorani ste, če se sprašujete, kje ste.
To je pač naključje, nimamo kaj.
Sedaj glede te solidarnosti ali nesolidarnosti. Vsaj zame je pomembno to na vprašanje, ki je osnovno. Ali imamo v državi dovolj denarja, da subvencioniramo v celoti dijaško prehrano, osnovnošolsko prehrano in študentsko prehrano? Če je odgovor da, potem jaz v tem trenutku sedem in ne govorim več o tem. Ker pa vem, da je odgovor ne, in da je potrebno iskati ustrezne rešitve, pri tem pa naša odločitev temelji na solidarnosti, je treba poudariti, da socialno razlikovanje v naši družbi je, je prisotno in ne nastane pri odločanju o tem, kakšna višina subvencije je pri določenem obroku, pri določeni osebi potrebna. Socialno razlikovanje je prisotno in ga tudi na ta način ne moremo skriti. To je tako kot tisto, kar sem že nekajkrat tudi tukaj uporabil, ko pravijo, ali veste, naša družina je veljala za pošteno, dokler se ni razvedelo. Podobno je s socialnimi stiskami in z razliko v kvaliteti življenja posameznikov v naši družbi. Ali res mislite, da se razlike ne vidijo drugje kot samo v osnovni šoli? Razlike se vidijo že pri oblekah, obutvi. Nekateri imajo blagovne znamke, drugi se oblačijo in obuvajo ceneje. Poglejte v kolesih, v motorjih, kasneje tudi v avtomobilih je velika razlika, pa kam mladi lahko gredo z denarjem, ki ga imajo v žepu. Te razlike so. Mi jih s temi subvencijami želimo omejiti. Govoriti o tem, da je to skregano s socialdemokratsko logiko, s solidarnostjo, ne zdrži ene resne presoje. Komu je treba pomagati? Verjetno tistemu, ki je pomoči potreben. Neštetokrat so me opozarjali ljudje tudi kar tako na ulici, kako je mogoče, da ima država takšno ureditev, da lahko nekdo z avtomobilom visokega razreda vozi svojega otroka v vrtec in ne plačuje polne cene za storitev v vrtcu, država z davkom davkoplačevalcev, tistih, ki težko preživijo ves mesec, pa mu subvencionira ta sredstva, za katera je on upravičen, čeprav ima dovolj denarja, da bi plačal za svoje otroka tako vrtec kot kasneje vso malico in tudi šolnino. Na srečo šolnine v taki obliki ne poznamo. Kaj je bolj solidarnega, kaj je bolj socialdemokratskega kot pomagati tistim, ki so pomoči potrebni. In s temi ukrepi, ki jih predvideva ta zakon, bomo poskrbeli tudi za otroke v osnovnih šolah, za tiste, ki so potrebni subvencije. Seveda pa je pri tem treba paziti, in tukaj se strinjam s kolegico, ki je govorila o tem, da ni potrebno na veliki zvon objaviti in obešati podatke, o tistih, ki subvencijo prejemajo, za to pa je odgovorna posamezna šola oziroma vodstvo šole. Če rečemo, da tisti dijaki, katerih starši lahko plačajo malico, bodo to malico tudi plačali v celoti, saj jih ne bo veliko, veliko več je tistih, ki bodo imeli subvencionirano, na ta račun pa bodo dobili osnovnošolci, tisti, ki ne morejo plačati malice v celoti, to malico plačano v celoti. Jaz mislim, da je to dobra ureditev. Dobra ureditev vse do takrat, ko bomo ugotovili, da imamo v tem državnem proračunu toliko sredstev, da lahko dobijo malico brezplačno vsi, ne glede na njihovo socialno poreklo oziroma podstat. Zato ni mogoče podpreti amandmaja, ki vrača zgodbo v prvotno stanje. Osnovni razlog je ta, da za to ni dovolj sredstev. Treba pa je poskrbeti za tiste, ki ta sredstva nujno potrebuejo, da lahko normalno hodijo tako v osnovno šolo kot seveda v srednjo šolo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Janez Ribič. Prosim.
Hvala za besedo. Dober dan, spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo ponovno premislili, ali je ponujeni način za novo ureditev šolske prehrane sploh potreben in primeren. Že ob prvi obravnavi zakona smo opozorili in pozvali k dodatnemu razmisleku o smotrnosti nove ureditve za šolsko prehrano. Šole se bodo namesto z vzgojo otrok ukvarjale s podatki, z ugotavljanjem in administracijo, potrebno za izvajanje tega zakona, na kar so opozorili izvajalci sami. Še huje pa je, da bo taka ureditev povzročala delitev, razslojevanje med učenci in dijaki, glede na socialno stanje, namesto da bi se ločili le po znanju. V javnih šolah morajo biti učenci in dijaki enakopravni, enaki med seboj, razlikovali naj bi se le po sposobnosti, pridnosti in znanju, ne pa po tem, kakšne starše imajo oziroma kako premožne so njihove družine. V poslanski skupini zagovarjamo načelo enakosti, ki bi moralo še posebej veljati za otroke. V šoli morajo biti otroci enakopravni in enaki med enakimi, ne da jih delimo glede na položaj staršev in glede na višino dohodkov v družini, kar bomo povzročili z ugotavljanjem, koliko naj prispevajo za malico. Zagovarjamo tudi varčevanje in ukrepe za zmanjšanje javne porabe, pa ne na škodo otrok in njihovega zdravja. Država bi morala uravnavati socialo z višjimi davki za najbogatejše in s socialno pomočjo socialno šibkim družinam, ne pa z razslojevanjem otrok. Kakšna popotnica je to za otroke in dijake in kakšno družbo bomo zgradili na ta način? Kritični smo, da se s tako visoko donečimi načeli skuša opravičiti varčevanje na račun otrok. Sprašujemo se, kakšna družba smo, če kažemo s prstom na otroke, država pa nezadržno troši. Slišimo sicer obljube Vlade o rebalansu in varčevanju naslednje leto. Ali Vlada odlaša, ker noče izgubiti referenduma in zaradi lokalnih volitev? Jemlje enim, da daje drugim. Ali so to tudi predvolilni bombončki, ki pa so grenki, dijakom vzamemo delno brezplačni obrok in se hvalimo z načeli. Kakšna država smo, če v obrazložitvi amandmaja opravičujemo spremembe z načelom sprememb? Načelo sprememb, ko na kritični točki, ko moramo nujno spremeniti svoje navade in vrednote, če hočemo ohraniti civilizacijo. Lahko se celo strinjamo s tem načelom, če ne bi šlo za otroke in za njihovo malico. Strinjamo se, da vzgajamo z zgledom, da moramo otroke učiti spoštovanja in hvaležnosti, da imajo vsak dan kruh na mizi. Ne moremo pa se strinjati z obrazložitvijo, da bomo ohranili civilizacijo, če bomo prehranili približno 16 milijonov, ki bi bili potrebni, da bi vsi otroci imeli brezplačno malico v Sloveniji. Predlagani zakon do neke mere upošteva socialni korektiv za učence in dijake, kljub temu pa znotraj posameznih skupin še vedno oznanja bistveno prevelike razlike. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Pukšič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, gospod minister. Amandma k 15. členu, ki ponovno vrača stoodstotno subvencioniranje dijaške prehrane bom podprl. Razlogov je nekaj. Pravzaprav v tem koledarskem letu, šolsko leto se počasi izteka, s septembrom se začne novo, 16 milijonov na letni ravni, torej 4 milijone evrov nekje do konca tega koledarskega leta denarja dovolj, samo tukaj v Državnem zboru se zmenimo, da ne bo referenduma, naj bo dvotretjinsko odločanje o arbitražnem sporazumu in smo denar tu že našli. Če bi vladna koalicija hotela, potem ne bi bilo nobenih vprašanj. Zmenimo se tukaj v Državnem zboru, da zakonu, ki s spremembami zakona o glavnem mestu 15 milijonov kar tako prinaša gospodu Jankoviću na oltar, rečemo ne in je teh 15 milijonov za prehrano otrok. Torej smo se že zmenili in je stvar urejena. Tukaj bi vladna koalicija imela podporo tudi opozicije in na teh točkah bi lahko bili enotni. Da posebej ne omenjam plačila Grčiji, 400 milijonov evrov, ki bo šlo kar tako in okrog tega bi bilo marsikaj treba reči. O.K. Pustimo tisto visoko evropsko politiko in rečemo v redu. Minister, možnost in priložnost, že drugo leto ste na ministrstvu, s tem, da sem bil kritičen tudi do prejšnjega šolskega ministra, ne on in ne vi nista naredila nič na področju prevoza otrok v šolo, na osnovno šolo, to. Zakaj, minister, moramo občine plačevati tudi do 10 evrov po prevoženem kilometru? Zato, ker ta država, ta vlada, tudi prejšnja na tem področju je delala napake, daje prevoznikom denar, subvencionira prevoze javnim podjetjem za prevoz ljudi in tako dalje v javnem prometu, istočasno pa ne pove, da so vezani tudi na prevoz otrok, ki jih plačamo in bi jih plačevali iz občinskih proračunov še naprej, ampak vendarle za isto ceno, kot pelje po isti trasi, kjer pobira javni prevoz isti avtobus, potem pa naslednjo minuto ali pa drugi za njim pelje pa za 10-kratno ceno. Zakaj tega ne uredite? Vi ste tukaj, imamo dovolj denarja, da poplačamo vse osnovnošolske malice in vam ostane denar za dijake za srednje šole. Šest let govorim kot gluhemu dobro jutro in se ne prime. Zakaj pa bi se, če so očitno zadaj kakšni drugi interesi? Tisti, ki nakladate tukaj, da boste s tem zakonom rešili tistih 10% hrane, ki se vrže stran v odpadke in tako dalje, to je enostavno neumno. Veste, šola naj bo tudi izobraževalna in vzgojna ustanova, saj se da to tako urediti, navsezadnje lahko, če bi hoteli, da tisti, ki je ne želi, je ne bo vzel. Ali pa bo vzel samo tisti ali samo toliko kolikor želi, kolikor mu ustreza. Vsem vse ne ustreza. In dajmo jim to možnost. Če jim te možnosti ne damo, po drugi strani pa jih obrekujemo, češ, da dobijo nekaj zastonj in sedaj tega ne spoštujejo in mečejo hrano v smeti. Da boste s tem to rešili? Niti slučajno. Sam se nisem strinjal z in se ne strinjam dijaki v svetih zavodov in tako dalje. Ampak v tem primeru, ko so pa povedali, da se ne strinjajo s takšnim načinom subvencioniranja oziroma da se jim vzame del subvencionirane prehrane, pa se jih ne upošteva, to je pravzaprav edina točka, kjer bi lahko imeli neko besedo, ampak tu se jih ni upoštevalo. Socialna razlikovanja, blagovne znamke. Včasih bi rekli "ko to tamo pjeva", ampak tisti, ki hodijo v Armaniju, ki hodijo z uhani, ki so vredni nekaj avtomobilov povprečnih državljank in državljanov, govorijo o sociali in blagovnih znamkah in učijo ljudi, tudi s te govornice, kako naj preživijo s 180 evri, niti ne 400, naši kmetje imajo po 160 do 180 evrov pokojnine in s tem živijo. Saj, mimogrede, nekaj malega smo hoteli spremeniti, popraviti, dvakrat smo vlagali že zakon, vendar vladna koalicija, ki je [[...]]Kaj že? Neka socialna? Kakšna stranka je to socialna, kaj pa je to, tega že dolgo ni v tej državi!? Sploh sedaj ta koalicija ni socialdemokratska, očitno ne, ker očitno sta Socialdemokratska stranka in ta socialdemokratska koalicija razumeta to socialdemokracijo na čuden način - študente na ulico, delavce na borze, upokojence pa [[...]]Kam bi jih že radi poslali?! Na rob preživetja ste jih že. Tudi obljube vseh tistih, ki so in tudi upokojenci dali glasove, seveda se niti v deležih ne uresničujejo oziroma sploh ne gredo v smeri, v kateri bi morali iti. In danes je že bilo nekaj rečeno o davkih in zajemanju podatkov. Ja, dajmo v tej državi narediti red. Poglejte, če je nekdo kupil neko zemljišče po 8 bivših mark, v bivši tuji valuti, markah, pa si [[...]]
Kolega Pukšič, dajte se prosim držati bolj amandmaja. Jaz sem vas dolgo pustil, res dolgo dolgo dolgo. Govorimo o amandmajih, je možno govoriti s tem povezanim amandmajem tudi o čem drugem, vendar pa zdaj greste daleč preko meja. Prosim, da se držite tega. Prosim.
Res sem vam hvaležen, gospod predsednik, da ste me opozorili, ker res skoraj več ne vem, na kateri strani sem, ali sem pri amandmaju ali sem pri sociali ali pri dijaški prehrani. Po vsej tej razpravi, ki se je tukaj noter odvijala, in potem sem si tudi sam drznil in dovolil, da sem pač to razpravo razširil, kot so jo drugi vaši kolegi. Res pa je, gospod predsednik, da so to bili koalicijski poslanci in njim je vse dovoljeno. Opozicijo pa je - pravilno - treba opozarjati, opozicijo je treba utišati, opoziciji je treba povedati, da nima kaj za povedati, čeprav je vendarle to parlament, kjer bi, če bi jaz bil tisti ali pa na poziciji, na vašem mestu, če bi komu pustil, bi pustil opoziciji, da pove tisto, kar ji leži. Ker koalicija tako ali tako po svoje izglasuje in naredi kar hoče. Vsaj to svobodo in demokracijo nam pustite, da bomo v opoziciji povedali in se tudi tako posredno odzvali na nekatere zadeve, ki so bile povedane tudi s strani drugih koalicijskih poslancev. Še vedno vztrajam pri tem, da je treba pobrati denar predvsem tam in tistim, ki so prišli neupravičeno do njega. Če si pa danes na svojih zemljiščih gradijo krožišča, križišča, priključke na avtoceste in bodo to za 100-krat ali 200-krat večje vrednosti prodajali, tu poberimo dajatve in dajmo za srednješolsko prehrano, dajmo za študentske štipendije in verjemite, da bo denarja ne dovolj, ampak preveč, niti porabiti se ga ne bo dalo. Sam bom, kot sem omenil, podprl amandmaje, ki gredo v tej smeri, da dijakom vrnejo to, kar so že imeli.
Hvala lepa. Besedo ima Ljubo Germič, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Tudi glede na današnji potek te razprave bi želel v uvodu povedati, da smo v Liberalni demokraciji Sloveniji polju izobraževanja v času, ko smo sodelovali v vladah, dajali izredno velik pomen. O tem govori tudi nekaj zakonov, ki imajo skupen naziv "šolski tolar", ki je namenjal področju izobraževanja dodatna sredstva za to, da bi spodbujal ustvarjalno klimo v Sloveniji in zagotavljal dobre materialne pogoje. Ko smo govorili o vsebini teh zakonov, smo med drugim dajali prioritete investicijam, izobraževanju učiteljev, učni tehnologiji, ampak med drugim tudi zelo velik pomen šolski prehrani, kajti zavedali smo se, da zdrav način življenja zahteva tudi zdrav način prehranjevanja. Če hočemo uvajati zdrave vedenjske vzorce, v katere sodi tudi prehrana, potem je treba o prehrani govoriti že od rane mladosti. In tukaj bi opozoril na razpravo o zakonu o subvencioniranju dijaške prehrane, v okviru katere smo takrat opozarjali na določene vsebine, ki jih takratna vladajoča koalicija ni želela slišati kot pomanjkljivosti predlagane rešitve in je povezana tudi z amandmaji, o katerih danes tukaj govorimo. Prvo pomembno sporočilo, ki je bilo takrat, zakaj urejamo samo določen segment in da je nemogoče govoriti o pravih prehrambnih navadah, zdravih prehrambnih navadah v nekem časovnem obdobju, ki pravzaprav pride pri 15. letih, medtem ko v prejšnjih, zgodnejših letih tega ne želimo urediti. In to se zdaj s tem zakonom odpravlja. Govorimo o pravičnosti, kjer tudi s strani Vlade slišimo, da je to eden izmed pomembnih kriterijev, da ne govorimo samo o enem segmentu družbe, torej o srednješolski populaciji, ampak o prehrani govorimo z vidika pravičnosti od najnižjih starostnih skupin v zaključek srednjega šolstva. Ko smo razpravljali o zakonu o subvencionirani dijaški prehrani, tega argumenta ni bilo možno predstaviti na način, da bi bil uslišan. Drugi moment, ki ga odpravlja ta zakon, je tudi ta, na katerega smo opozarjali, da topli obrok ni nujno, da je zdrav obrok. In danes se v tam zakonu jasno govori, da se želi v proces izobraževanja uvajati zdrav obrok, torej zdrav obrok, ki naj bi bil topel, ampak se dopušča tudi v okviru strokovnih smernic oblikovanje obroka, seveda kot zdravega obroka. In tretji element, na katerega smo opozarjali, je ta, ali v okviru možnosti dopuščamo vsem enako participacijo. Mi smo zagovarjali in sam zagovarjam še vedno solidarnostni pristop, da tisti, ki lahko prispeva več, naj to prispeva zato, da tisti, ki tega prispevka ne zmore, je lahko iz tega prispevka deležen čim bolj enakovredne obravnave. Tudi ta element takrat ni bil uslišan, ki ga sedaj prinaša ta zakon. In tukaj se mi zdi to izredno pomemben element. Sam sem član sveta staršev ene izmed osnovnih šol. In pogovarjali smo se, na kakšen način izboljšati odgovornost do hrane, do obrokov. In hkrati smo se zavedali, da je to skupna odgovornost staršev in otrok, da jim privzgojimo odgovornost do hrane in na način, da seveda hrana, ki je kot obrok ponujena v šoli, je zaužita. Obrok pa naj bo čim bolj zdrav in v zadovoljstvo odraščajoče mladine. In tudi ta element je vgrajen v načela, ki jih sprejema ta zakon. To pa pomeni, da tiste družine, kjer je povprečna plača na posameznega člana pod določenim odstotkom, izraža ta slovenska družba solidarnost, da bo obrok za te učence in te dijake popolnoma brezplačen. Da pa tisti, ki so materialno premožnejši, lahko participirajo. Participirajo v znesku, ki predstavlja pri osnovnih šolah zneske nižje od 10 evrov, pri dijakih pa v prvem razredu 8, v drugem razredu, ki pa bodo plačali polno subvencijo, torej 1/3, pa 16 evrov mesečno. Zato, da bomo lahko pomagali tistim, ki so pomoči bolj potrebni. In sam se za takšen pristop zavzemam, seveda z željo, da bomo lahko, če bodo materialne in finančne zmožnosti v slovenski družbi takšne, da bomo lahko ta odstotek, ki je sedaj postavljen na 30% povprečne plače na družinskega člana, lahko tudi višji. In ne samo pri enem obroku, tudi pri kosilu, ki ga postavljamo na 5% povprečne plače na družinskega člana. Tudi tukaj bi si želel, da se recimo ti odstotki višajo, in da seveda bo delež tistih, ki bodo imeli polno subvencijo v naših šolah, postal večji. Zato s tega vidika ne bom podprl predloga amandmaja, ki ga predlaga Slovenska demokratska stranka, saj menim, da odstopa od tega načela. Ko govorite, da s tem dosegamo kazanje s prstom na tiste, ki so socialno šibkejši. V tem zakonu je velika pozornost namenjena postopku prijavljanja na šolsko prehrano, kajti prijavljajo se vsi, ne tako kot je zdaj, ko recimo na podlagi pravilnika o subvencioniranju šolske prehrane v osnovnih šolah vlagajo predloge za subvencioniranje tisti, ki ocenjujejo, da so socialno šibki. Sedaj se bodo prijavljali na šolsko prehrano vsi, ki bodo v svoji prijavi predložili ali želijo imeti subvencijo ali pa ne. In postopek ugotavljanja bo avtomatizem, kajti ugotavljalo se bo na podlagi dokumentov, ki jih zbira center za socialno delo na podlagi predloga za dodelitev otroškega dodatka. In to bo peljala šola na podlagi prijave, ki jo bodo pa vložili vsi, tako učenci kot dijaki. Jaz bi tukaj opozoril na enega od zelo pomembnih elementov podpore solidarnosti in različne obravnave glede na socialni status. Najnovejše raziskave kažejo, da je problem pri tistih šibkih socialnih okoljih, da mladi pravzaprav sploh več ne vstopajo v nadaljevanje izobraževanja, ne da bi jim lahko pomagali, ampak je že oteženo vstopanje v izobraževalni proces. In tukaj je odgovornost slovenske družbe, da bo omogočila takšne podpore, da bo omogočen vsem enakopraven vstop v polje izobraževanja. Kot nam danes tukaj delite očitke, zakaj z načelom pravičnosti poskušamo urediti enako za učence in dijake, pa ne uvedemo 100% subvencije v osnovnih šolah. Tukaj se mi postavlja logično vprašanje. V letu 2008 smo bili v bistveno drugačni konjunkturni situaciji, javnofinančni situaciji, kot smo danes, pa takrat na ta opozorila niste odreagirali. In nam danes ponovno govorite o tem, kako je treba slišati mnenja učencev in dijakov. Mi smo se s tem vedno strinjali in pravimo, da je treba vključevati pri odločitvah v slovenski družbi ves slovenski potencial. In tukaj je bilo z naše strani nelogično izključevanje iz sveta šol dijake v srednjih šolah in smo šele mi to popravili v tem mandatu s ponovnim vključevanjem dijakov v svete šol, da so lahko neposredno participirali pri odločitvah, ki so za njihovo življenje, proces izobraževanja, vzgoje izredno pomembni. Tukaj sami pri sebi prihajate v velik razkorak med tem, kar govorite, in tem, kako ste ravnali. Da se dotaknem še predloga v tem amandmaju, ki govori, da bi oboleli za celiakijo imeli 100% subvencijo. Jaz bi tukaj opozoril, da na področju zdravstva se mi zelo podrobno ukvarjamo z vsemi takšnimi skupinami, ki imajo določene težave tudi na podlagi presnovnih problemov. Tukaj bi opozoril, da področje celiakije je pomembno področje. Ampak ko sem govoril s strokovnjaki s tega področja, kot je bilo tudi danes že s strani kolega Klavore omenjeno, je veliko stvari že urejeno v drugem zakonu, v Zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki te stvari tudi opredeljuje. Ampak področje presnovnih težav, ki jih obravnavamo kot probleme celiakije niso edina skupina, ki zahteva pozornost. Zato je tukaj zelo pomembna sestavina tega zakona, ki govori, da bo o teh vprašanjih zelo pomembno govoriti v okviru smernic za prehranjevanje vzgojno-izobraževalnih zavodih, kot podlaga resolucije, ki smo jo sprejeli o politiki, prehranski politiki za leta od 2005 do 2010. In tukaj je občutljivost za te skupine izredno pomembna. Na šolah morajo biti poskrbljene strokovne smernice za to, da bodo te skupine na podlagi seveda zdravniške diagnostike imele možnost biti prehranjevane na način, da ne bo prihajalo do zdravstvenih težav. Tukaj opozarjamo na vse tiste skupine, ki imajo take probleme, med katerimi je tudi celiakija. Zdi se nam prav, da se na to opozarja, da se o tem govori in da se šolam v okviru svojih obveznosti na podlagi tega zakona zagotavljajo pogoji, da bodo lahko pripravljali jedilnike tako, da bodo v smernicah obravnavani s specifičnim pristopom na te posamezne osebne skupine. Kot sem že dejal sam, tega amandmaja Poslanske skupine SDS ne bom podprl. Mislim pa, da sem ga v svojem nastopu tudi natančno opredelil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Mirko Brulc.
Spoštovani, gospod minister, gospod predsedujoči, lep pozdrav! Danes je tukaj padlo že kar nekaj težkih besed, neke demagogije in je prav, da se temu upremo. Jaz bom predlog zakona podprl, amandmaja pa ne. Govorimo o socialno pravičnosti, o socialni segregaciji in ne vem čemu vse. Tukaj na betonu parkiram avto in ob meni parkira en cel kamion, v obliki osebnega avta, vrednega 100 tisoč evrov. Ali je tak državljan ali državljanka potreben kakšne socialne podpore? Pravimo, da se v šoli razlikujemo. Ja, žal je tako. Prihajam iz Nove Gorice. Tisti Hitovi delavci, ki danes štrajkajo, vprašajte, kje kupujejo obleko svojim otrokom. Ampak to ne pomeni, da bomo otroke spravili v uniforme. Smo pač različni. Tistemu, ki pomoč potrebuje, tistemu je treba pomoč ponuditi. In to Socialni demokrati delamo. Delamo razliko v tem, da marsikatera družina živi visoko, visoko nad standardom, da bo tisti manj deležen subvencij, da pa tisti, ki je socialno ogrožen, to so nezaposleni, z ničnimi dohodki starši, da bodo tisti subvencijo dobili. In to se tukaj dodatno uvaja. Gre za celo vrsto neresnic. Predlog ukinja brezplačni obrok. Ni res. Skoraj polovica otrok bo imela brezplačni obrok. Država varčuje na račun dijakov. Ni res. Niti en evro ne gre iz te blagajne nekam drugam, ampak se porazporedi tudi v osnovno šolo. Jaz sem bil vrsto let ravnatelj, vem, kaj pomeni zdrava prehrana, kaj pomeni vzgoja, da bo otrok pojedel tudi enolončnico in ne samo v Mc Donaldsu in ne vem kaj, da se ne redimo, da ne dobimo v starih letih žilne in druge bolezni. Ta vzgoja je izjemno pomembna, zato mora vsak otrok v šoli jesti. Ukinili ste brezplačno jabolko v šolah in podobno. Se pravi, resnic je veliko in jaz se zelo žalostim, ker se zopet politika okorišča mladih. Včeraj sem v nekem mediju videl fotografijo, SDS je imel srečanje okoli arbitraže in majhen otrok z majico proti arbitraži. Ali boste na dude pisali svoje parole? Pustite mladino, naj živi svoje življenje. Naša naloga je, da jih vzgajamo, da jim omogočamo zdravo življenje, izobrazbo in podobno. Ne pa, da jih zlorabljamo, kot jih bomo jutri verjetno zopet pred parlamentom itd. Jaz mislim, da je ta zakon dober in nujno potreben. Vprašajmo starše, ki imajo otroke v osnovni šoli in v srednji šoli, ali jih subvencija in pomoč pri plačilu prehrane v osnovni šoli ne zanima. Tudi tam težko plačujejo. Kar se tiče pa dietne prehrane, poglejte, na 500, 600 obrokov v eni šoli skuhati 3, 4 obroke dietne prehrane, pa saj to ni problem. To smo delali, ko ni bilo zakona, pred dvajsetimi leti smo to delali na šolah, da smo omogočili tistemu otroku, ki ima zdravstvene težave, tudi ustrezno prehrano. Odpovedujte se prosim demagogiji in težkim besedam in sprejmimo ta zakon, ker je dober. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Rudolf Petan. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Ja, gospod Brulc, res imate, prav imate, soglašam z vami. Nehajte z demagogijo. To je približno tako, kot ste pred volitvami dejali, da znate, da se Slovenija lahko boljše vlada. Res je, prav ste imeli. V Sloveniji se da boljše vladati. Ampak od tega trenutka, ko vidimo, kako vi vladate. Isto je pa pri prehrani. Gremo kar po vrsti. Prebral bom [[...]]No, gospa Potrata, ni treba tako glasno. Prebral vam bom obrazložitev k vašemu 15. členu: "Peti odstavek predvideva, da se pri odločanju o pravici do dodatne subvencije za malico poleg dohodka na družinskega člana upoštevajo tudi druge specifične okoliščine. Zato mora vlagatelj poleg obrazca, ki je priloga zakona, priložiti še utemeljitev na kateri...", tako in tako naprej. To je ravno tisto, kar vam razlagamo, da bo ta vaš predlog zakona, ki je v nekaterih delih dober, ni nobenih težav, sploh ko gre za zaostritev glede uporabe hrane. To je v redu. Ampak mi smo vas opozarjali, da bo takšen zakon, kot ga vi predlagate, na splošno povečal birokratizacijo. Potrebna bodo izpolnjevanja obrazcev, nošenje potrdil. Zakon še ni sprejet, pa ste že predlagali še neko novo prilogo zraven. Kaj to pomeni drugega kot birokratizacijo? Zopet bodo starši morali letati po potrdilo tja, pa na drugi konec. Sama potrdila. To je birokratizacija. Do sedaj je bilo to čisto enostavno po statusu. Tisti, ki ima status dijaka, je imel subvencionirano prehrano in pika. Nobenega niso ločili, ali imajo starši tolar več prihodka ali tolar manj. Enostavno, tako kot je urejeno za študente. Zakaj pa pri študentih ne problematizirate, če imajo starši mercedesa ali tiste velike zverine, kot je prej nekdo omenil. Tam je pa vse v redu, tam pa je to socialno pravično. To je najbolj enostavno - po statusu, pa ni problema, pa ni nobenih delitev. Res je, mi v SDS podpiramo namero Vlade, da se tudi v osnovni šoli to uredi. Pravilno in podpiramo. Vendar ne na ta račun, da se bo dijaška prehrana sedaj zakomplicirala, da bo eni tretjini dijakom odvzeto, ne vem, kako boste to še urejali s temi obrazci, kako bo to izgledalo. Pravite, da ste dali dijakom več besede zato, ker ste zopet uvedli njihovo besedo v svet zavoda. Kaj pa imajo od tega, če pa poleg tega, da jim tam dajete več besede, tu jim pa jemljete denar za malico? To pa je naprede! To ste pa naredili veliko zadevo! Tisto, kar ni bistveno, ste jim dali, tisto, kar je pa bistveno, jim pa jemljete. V tem je vsa zadeva. Prej je bilo tudi rečeno, zakaj mi nismo že uredili to tudi v osnovni šoli. Veste, odgovor je čisto enostaven. Najprej smo morali urediti temelje. Ko je prejšnja vlada prevzela oblast, je morala postaviti temelje. In tiste prve mesece leta 2004 je bilo treba najprej urediti plače učiteljev, zato ker predprejšnja vlada sedaj tega ni pustila prejšnji vladi in je bilo treba najprej urediti plače učiteljev, potem pa na osnovi tega graditi naprej. In mi smo dali brezplačno ali subvencionirano prehrano dijakom po zgledu študentov, glede na status, potem je pa zmanjkalo časa. Sedaj pa ste prišli vi, sedaj pa vi to uredite. Pomagali vam bomo. Samo ne jemljite nekomu drugemu, potem se pa hvalite, kako bo to socialno pravično, če boste nekomu nekaj vzeli, pa dali drugemu. To je pa socialno pravično. In še nekaj, kar se mi zdi malo nerodno. Prej je eden od vaših kolegov problematiziral, kakšna država je to, da nekdo pripelje svoje otroke z mercedesom, pa so potem ti otroci deležni subvencionirane prehrane. Ljuba Marija, ali niste že dve leti na oblasti, pa bi to uredili!! Sploh se ne zavedate, da vladate. Sploh se ne zavedate, da morate to urediti na davčnem področju. Da tisti, ki ima tak avto, ne bo imel subvencionirane prehrane. Naredite to, da bo tisti plačal več davka. Ampak to je že preveč komplicirano. Pri vas je najbolj enostavno, da vzamete dijakom prehrano, ker to je čisto enostavno. V tem je poanta. In trdite, da so razmere sedaj drugačne. Seveda so drugačne, tega nihče ne zanika. Ampak drugačne so tudi v tem smislu, kar ste še pred dvema letoma trdili, da znate boljše vladati, in da boste boljše vladali in da bodo upokojenci imeli 1.000 evrov pokojnine. Sedaj pa tega ni. To je bistvena razlika. In ne samo, da nimajo 1.000 evrov pokojnine, še tisto, kar so dijaki že imeli, še to jim boste sedaj vzeli. To so bistveno drugačne razmere. In še to bi želel. Toliko se je prej govorilo o najemninah, ki jih mora Ministrstvo za šolstvo plačevati. Ja, seveda, ampak lastnik potem postane država. Za razliko od novega načina vladanja, kjer postanejo lastniki prijatelji ministrice, vseeno katere, postanejo prijatelji. In dovolite, da vas spomnim, tista najemnina, ki jo država plačuje prijatelju ministrice, bo znašala 32 milijonov evrov zato, da bo prijatelj ministrice postal lastnik stavbe. Cela prehrana, za katero se mi sedaj prepiramo, če bi jo tudi v osnovni šoli uvedli, pa ostala v srednji šoli, po izračunih znaša okoli 6 do 7 milijonov evrov. 32 milijonov bo pa stala tista stavba, ki jo bo država kupila prijatelju ministrice. To je za 5 let. 5 let bi imeli v osnovni in v srednji šoli subvencionirano prehrano brez problemov. Ne, vi rajši to daste za najemnino prijatelju ministrice. To je pa v redu, to pa je res socialno pravično, do onemoglosti je pravično. In edino, kar se mi je zdelo pri današnji razpravi dobro, je to, ko je minister dejal, da v to zadevo se gre, ker država ta trenutek nima denarja. Mislim, da je to pošteno povedano. Če je to edini namen, potem je to pošteno povedano in potem ni treba govoriti o socialni pravičnosti, pa ne vem kaj vse. To ne gre skupaj. Vsaj recite bobu bob, pa vas bomo razumeli, da je situacija zdaj težka, ali je vse to zunanji vpliv ali je kaj tudi pridelala ta vlada, to je drugo. Ampak minister je tu to povedal in to bi se mi zdelo tisto, kar bi lahko vzel na znanje. Ne pa govoriti o socialni pravičnosti, pa nekomu stran jemljete. V tem je poanta. Res pa je, da se ne strinjam s tem, ko je minister takoj dodal, da zaradi rebalansa. Ampak ta predlog je bil dan prej, preden je bil podan predlog ali pa sploh razmišljanje o rebalansu proračuna, ker ta grška zadeva je prišla malo kasneje. In zaradi te grške zadeve bi naj bil pripravljen rebalansa. Ampak vse tisto pleteničenje, kako bo nekaj pravično, če boš nekomu nekaj vzel, tega pa ne morem akceptirati. Jaz podpiram amandmaje, ki smo jih predlagali v SDS. To pomeni, da podpiramo tudi vsa vaša prizadevanja za boljše izkoriščanje ali za boljšo porabo ali drugače povedano, da se bo hrana vsa pojedla, da se ne bo metala stran. To imate prav, tu vas podpiramo, še tudi kaj drugega, ne pa to, da se bo zdaj zakompliciralo na področju dijaške prehrane. Tega pa ne moremo sprejeti, ker to bo pomenilo popolno birokratizacijo, kup papirjev. To ste dokazali s to obrazložitvijo amandmaja k 15. členu, ki ste ga vi predlagali. Zakon še sploh ni sprejet, pa še dodatne papirje uvajate, ko bo potrebno dokazovati, kdo je upravičen do dodatne subvencije kdo pa ne. Vsako takšno ugotavljanje je že v osnovi krivično, ker vedno moraš postaviti neko mejo. In tisti, ki je en cent pred mejo, je upravičen, tisti, ki je pa en cent za mejo, pa ni več upravičen. To je krivično. To je socialna krivičnost. Zato je sistem, ki je bil postavljen za študentsko prehrano, korekten, pošten, normalen, enostaven, ker je subvencioniranje po statusu. Otroci so vsi enaki. Ali so otroci krivi, če so otroci bolj bogatih ali bolj revnih staršev? Niso. Otroci niso. Vsaj tu ne delajte razlik. Ko postanemo odrasli, je zadeva drugačna. Ampak pri otrocih delati te razlike. In ta trditev, da se v srednji šoli ne bo vedelo, kdo ima dodatno subvencioniranje, kdo ga nima. To bo prvo, kar se bo vedelo, prvo, kar se bodo lahko dijaki pogovorili, ali bo v jedilnici oziroma tisti, ki ne bodo, se bo takoj vedelo, da oni pa niso subvencionirani. Ali so res bolj bogati ali niso, to je vprašanje česa drugega. Ampak bojim se, da pri celi zadevi bodo tako ali tako najbolj nastradali tisti, katerih starši imajo pač takšne službe, ko praktično vsak tolar, ki ga zaslužijo, gre preko davčne uprave. Tisti najbolj nastradajo. In če želite biti socialno pravični, potem morate začeti pri davčni politiki in zajeti vse prihodke, ne črnega trga ali sivega trga, sive ekonomije, ker tisto je najhujše in tam gre najbolj narobe. In zavedajte se, ne jamrati, kako je mogoče v tej državi to, vi to spremenite, dobre predloge pa mi vedno podpiramo. Vedno! To pa ni najboljši predlog. Res pa je, ker ta zakon uvaja tudi nekatere dobre strani, to smo vam že jasno povedali, zato temu ne bomo nasprotovali, ampak dobro pa ni to. Gre pa za, res majhen denar, nekaj milijonov evrov, pa bi imeli rešeno in v srednji šoli in v osnovni šoli. In ne pozabiti, za reševanja prijatelja vaše ministrice bo država plačala 32 milijonov evrov, to je za pet let subvencionirane prehrane v srednji in v osnovni šoli. Jaz podpiram naše tri amandmaje in ne bom podprl amandmaja vladnih strank. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Dušan Kumer, prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik, minister, spoštovane kolegice in kolegi! Če bi leta 2008, ko smo sprejemali ta vaš zakon, zaradi katerega danes od napuhlosti, vse kar ste storili od leta 2004 do 2008, bo lahko komu še kaj počilo, če boste še veliko govorili o tem. Če bi takrat sprejeli pobudo takratne opozicije, da uvedemo to subvencijo tudi v osnovne šole, danes po vsej verjetnosti te razprave ne bi imeli. Zato seveda zavračam predlog amandmaja, ki ga je dala v razpravo SDS, ker ruši osnovni koncept tega predloga ali to novelacijo zakona. Zakaj? Najprej si je seveda treba priznati, ko vsi toliko govorite o socialnem razslojevanju, da je socialno razslojevanje iz dneva v dan večje. Tudi pri tem, ko o šolski prehrani razpravljamo, si je to treba priznati. In seveda je treba nekatere stvari, med katerimi je tudi subvencioniranje dijaške prehrane, prilagoditi tej situaciji, ki je na žalost, ekonomska, socialna in gospodarska, takšna, da imajo eni veliko, drugi pa nimajo skoraj nič in so na robu preživetja in jim je preprosto treba pomagati. In zato je treba zavrniti demagoške izjave, da ukinjamo subvencijo pri prehrani dijakov. To preprosto ni res. Dve tretjini vseh dijakov ohranjata subvencijo, ena tretjina teh dijakov in osnovnošolcev, to je nekaj čez 35%, pa ne bo imela samo te dvetretjinske subvencije, ampak bo imela prehrano zastonj, ker so na tem socialnem minimumu ali pod njim. Nič ne ukinjamo. Ostaja to, kar je, samo uvajamo zares ta smoter, ki danes mora priti v poštev, to je pravičnost in solidarnost, ker eni imajo več, drugi pa manj, da tudi tisti, ki ne morejo, tudi pridejo do te prehrane. In analize in ocene iz osnovne šole kažejo glede plačevanja položnic, da so nekateri starši res v težki situaciji. In po mojem je s tega vidika ta predlog novelacije tega zakona, še enkrat pravim, v tej situaciji edina rešljiva bilka, ki lahko to zagato reši. Zlati časi, zlata doba pa je bila od leta 2004 do 2008, ko smo mi predlagali, da to uvedemo v osnovno šolo, pa ste vi to zavrnili in tega niste hoteli. Razloge zakaj, pa sami poznate. Zato sem na strani te pozitivne diskriminacije socialno šibkejših slojev, da tisti, ki imajo, pomagajo tudi pri subvencioniranju te prehrane tistim, ki tega nimajo. In še nekaj neresnic, ki jih danes tukaj govorite. Vi kar povprek govorite: v srednji šoli ničesar ne subvencionirajo. Ni res. V srednji šoli subvencionirajo učbenike, subvencionira se prevoz na delo in tako dalje. Ravno tako kot v osnovni šoli. Nekdo od vaših kolegov je prej govoril, da nobenih drugih subvencij v srednji šoli ni. To preprosto ni res. In mogoče čisto na koncu še nekaj. Jaz sem že v prejšnji razpravi, ko smo imeli splošno razpravo, tudi govoril o tem generacijskem razvrščanju in sem rekel, da staršem je preprosto treba pomagati takrat, ko so otroci na začetku svoje poti, to je v vrtcu, v osnovni šoli in do srednje šole. In jaz mislim, da je fer in pošteno, da se tudi staršem, ki imajo otroke, učence v osnovnih šolah, se v tej situaciji, kakšna je, tudi na ta način pomaga. Zato bom ta zakon z vsemi desetimi prsti podprl.
Hvala lepa. Besedo ima Samo Bevk. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Danes smo slišali vrsto očitkov na naš račun. Nekdo izmed poslancev Slovenske demokratske stranke nam je očital celo zadrto desničarsko socialno politiko. Očitati zadrto desničarsko politiko tej vladi in ministru za šolstvo dr. Lukšiču je absurdno. Danes po veljavni zakonodaji 122 tisoč osnovnošolcev ne dobi ničesar. Po Zakonu o šolski prehrani pa bo 60 tisoč učenk in učencev v osnovnih šolah upravičenih do brezplačne malice, 104 tisoč učenk in učencev pa do subvencije v višini najmanj dve tretjini cene malice. Dijaško prehrano pa bomo seveda uredili bolj socialno pravično in v celoti bo 90 tisoč dijakov in dijakinj upravičenih do brezplačne malice v slovenskih osnovnih in srednjih šolah. V teh nekaj mesecih, odkar obravnavamo ta predlog zakona, smo slišali tudi vrsto polresnic o zakonu predvsem s strani največje opozicijske stranke. Takole so pravili: ukinitev subvencije za dijaško malico bo povzročila ločevanje dijakov na revnejše in bogatejše. V resnici pa je drugače. Izenačevanje pravic bogatih in revnih, s katerimi je prejšnja vlada tako rekoč služila bogatim, je rezultat neokonzervativne politike. Razlike je treba blažiti s pozitivno diskriminacijo socialno šibkejših slojev, ne pa, da se vpeljuje nek univerzalizem pravic in zamegljuje socialna slika države. Potem je bila neresnica ali polresnica tudi to, da ni sprejemljivo, da se pravica ukinja med krizo. Ni res, ravno kriza terja tovrstno prerazporeditev. Recimo ravnatelji v osnovnih šolah opozarjajo, da nastaja vse več terjatev iz naslova vplačila malice v osnovnih šolah, saj kar nekaj staršev ne more plačevati teh položnic. Zato pa mi urejamo in širimo šolsko prehrano tudi v osnovne šole in, kot rečeno, 60 tisoč učenk in učencev bo dobilo brezplačno malico, 104 tisoč učenk in učencev pa najmanj dve tretjini cene šolske malice, tako govoriti o zadrti desničarski socialni politiki te vlade je popoln absurd. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Vito Rožej. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister, ostali lepo pozdravljeni! Sam bi začel tam, kjer je kolega Bevk končal. Tudi meni se zdi zelo pomembno, da pri vsaki debati, ki jo imamo v Državnem zboru, upoštevamo dejstva, da se o njih, če se la da, poučimo. Danes smo lahko v tej razpravi, ker želim začeti na začetku, slišali tudi o tem, da spreminjamo to šolsko prehrano v časih, ko nataliteta nazaduje. Jaz sicer ne morem zameriti poslancem, ki se že osebno dolgo ne ukvarjajo s tem, da bi dvigovali nataliteto, da tem ne vedo iz prve roke nič, bi se pa lahko v statističnem koledarčku, ki smo ga vsi dobili, pozanimali, kako je s to nataliteto. V zadnjih petih letih pač raste. Prav tako je morda nepomembno, od koder prihajajo Nobelov nagrajenec za mir izpred nekaj let, dejstvo pa je, da seveda ne prihaja iz Indije, ampak prihaja iz Bangladeša. Mogoče se tudi komu zdi vseeno tako kot je bilo tukaj rečeno, glede prijateljev ministrice, da je vseeno glede katerih prijateljev, katere ministrice. Za mene osebno pa to vsekakor ni vseeno. Ker sem poslanec stranke, katere polovico ministrov oziroma ministric predstavljajo ženske, mislim, da to še kako ni vseeno, še posebej, kar se tiče teh dveh ministric, pa tudi kakšnih drugih, ki v Vladi sedijo, ampak za njih iz prve roke težko govorim. Če upoštevamo dejstva, moramo tudi vedeti, da ne drži navedba, tukaj slišana, da se bodo po uveljavitvi oziroma ob ne sprejemu tega amandmaja otroci delili na tiste, ki bodo lahko, in na tiste, ki ne bodo mogli plačevati. Otroci že sedaj ne plačujejo ničesar, nobeden od otrok ne plačuje ničesar, vsi pa jedo, plačujejo starši. Če se kdo deli, se lahko delijo starši, zato je tudi težko govoriti o nekem socialnem statusu dijakov, o socialnih pravicah, ker se vedn te stvari gledajo v okviru družine, v kateri otrok oziroma dijak, učenec živi. Če že kdo hoče konkreten finančni status mladostnikov gledati, potem bi bil ta najbrž odvisen od tega, kolikor dobijo od svojih staršev, pa še eventualno morda če kdo z dijaškim delom kaj zasluži ali če je bolj ali manj prijazen do svojih starih staršev, tet, itd. Ampak to ni danes tema. Strinjati se moramo, da so starši tisti, ki plačujejo za to prehrano. Ne gre tukaj sedaj za jemanje dijakom ali dajanje učencem, ampak je treb pogledati, kakšna je pa znotrajgeneracijska solidarnost med mlajšo srednjo generacijo med ljudmi, ki so stari od 30 do 45 let, in so različne osebne okoliščine vplivale na to, da imajo sedaj otroka v vrtcu, v osnovni šoli, srednji šoli in morda tudi že na fakulteti. Nekateri od te generacije morajo plačevati, nekaterim pa ni treba. Zakaj tistim, ki imajo otroke v srednji šoli, ni treba plačevati, ne glede na socialni status, tisti v osnovni šoli pa, kljub morda ne ravno lahkemu socialnemu statusu pa morajo plačevati. To je vprašanje, ki ga moramo rešiti znotraj generacijske solidarnosti, kasneje pa se lahko ta stvar vidi tudi skozi optiko, kot jo predstavniki dijakov zagovarjajo in zaradi česar bodo jutri šli na ulico, kot neke generacijske pravice, ki se i ne želijo odpovedati. Morda, legitimno, prav, ampak resnica ni točno tam. Če se že tako širi ta debata, potem je treb povedati in govoriti tudi ob tem amandmaju, se opravičujem, gospod predsednik, če bom morda tako širil to debato o malem delu in seveda tudi o pokojninski reformi, koliko, katera generacija, kdaj, komu za čigavo dobro prispeva. Jaz mislim, da je zakon, kot je predlagan, zasnovan dobro, v pravi smeri in da upošteva trenutne ekonomske okoliščine. Še kako razumem, kaj pomeni socialna pravičnost in solidarnost. Amandma pa gre v točno nasprotni smeri. Če je resnica taka, da bi bila neka uniformiranost enaka, da bi po statusu vsi dobili enako, se je seveda treba spomniti razprav v Državnem zboru glede nagrad za uspešno delo, za zdravnike, za šolnike, za še kakšne druge državne funkcionarje. Če bi bilo temu res tako, potem bi moral biti status enak in uravnilovka bi morala veljati. Uravnilovka je seveda stvar nekega drugega sistema. Zanimivo pa je, s katere strani prihajajo pobude po tej uravnilovki v tem času pri tem amandmaju, pri sprejemanju tega zakona. Če predlagatelj zakona resnično meni, da bi morali bogati prispevati enako kot revni oziroma nič, potem je to lahko v nekem sozvočju s prejšnjimi predlogi tega predlagatelja o enotni davčni stopnji, čeprav nismo še slišali o ukinitvi socialne kapice za bogatejše, da bi bogatejši prispevali enako kot revni v socialno in zdravstveno blagajno, če pač iz nje jemljejo enake pravice. Tukaj bi najbrž predlagatelj moral biti dosleden oziroma umakniti ta amandma, če v resnici ne verjame temu, kar piše. Lahko pa, da je namen drugačen. Kot tudi dvomim, da je bil namen pri sprejemanju prejšnjega zakona, ki ureja dijaško prehrano, točen in izključno ta, da bi se slabe prehrambene navade dijakov spremenile. Dejstvo je, da so dijaki, vsaj v zadnjem letniku, nekateri že tudi volivci in je to morda, ko smo tukaj govorili o nekaj desetinah milijonov, ki naj ne bi bili problem za državni proračun, mogoče dobrodošlo sredstvo pri pridobivanju novih 15 tisoč volivcev na leto. Jaz sam sem sicer skeptičen do takih razlogov in mi je po svoje morda žal, da sem ga izrekel, ampak v Državnem zboru se je ob sprejemanju različnih zakonov že dostikrat špekuliralo o tem, kdo si želi in na kakšen način kupiti, pridobiti ali kako drugače zagotoviti volivce. Še enkrat trdim, da se otroci zaradi sprejetje tega zakona v ničemer ne bodo razlikovali. Vsi bodo jedli. In to je tisto, kar je važno. Važno je tudi, in to nam je v Poslanski skupini Zares še posebej všeč, da bodo jedli zdravo. Veseli smo tudi, da je predlagatelj upošteval nekatere naše predloge glede ekološko pridelane in integrirano pridelane hrane nekaterih izboljšav, ki se tičejo hitrosti tega, kako hitro bo hrana prišla od njive na krožnik, iz vil do vilic, če hočete, ker verjamemo, da bo to prispevalo na nek način tudi k delu slovenskega kmetijstva, ki bo na ta način dobil stalnega odjemalca za svojo kvalitetno pridelano hrano. Kot je bilo že tukaj omenjeno s strani kolegice Jerajeve, se mi zdi, da je to zapisano v resoluciji o prehrambeni politiki. Zakon torej na sistemski način rešuje tematiko. Potem bi bilo potreba morda še kakšno reči o tem razumevanju solidarnosti in ne solidarnosti. Kolega Petan je tukaj v debati rekel, da če je pa to solidarnost oziroma če je pa to socialna pravičnost, da nekomu vzamemo in damo drugemu, jaz potem ne razumem debat, ki so bile tukaj s strani kolega Pukšiča, ki je rekel "seveda, vzemite tistemu, ki je po 8 mark kupil kvadratni meter, bo zdaj zaslužil in dajte nekomu drugemu". In še bi se verjetno lahko našlo kakšnega razpravljavca, ki je na veliko razpravljal o tem, da je Slovenija zadosti bogata, da se ustvari zadosti, samo prerazporeditev je pa slaba in nepravična. Mislim da je podpredsednik odbora za socialo bil ta, ki je rekel, "seveda, mi smo pa zadosti bogati, lahko vzamemo, lahko damo za večje socialne podpore, večjo minimalno plačo" in še za kaj bi se našlo. Dosleden je treba biti pri vseh argumentih, če se z njimi misli resno, sistemsko in ne zgolj kratkoročno gledano za potrebe dnevne, da tako rečemo, politike. Mislim, da je tukaj važno, da se vzpostavlja znotrajgeneracijska solidarnost med starši, tako osnovnošolskih otrok kot dijakov. Kar se pa tiče študentov, ki so bili tukaj tudi omenjeni, imajo pa sami možnost, da izberejo cenejši ali dražji bon. Ta socialna komponenta je bolj stvar osebne izbire. Tisto, kar država zagotavlja, je enaka subvencija za vse. In tisto, kar država zagotavlja, je tudi enaka kakovost obroka. Taka so pač pravila za to, kdo lahko postane koncesionar, kdo lahko ponuja študentsko prehrano. Je pa stvar vsakega študenta, da se odloči ali bo jedel v fakultetni menzi, kjer je obrok verjetno da cenejši, ali si bo privoščil obrok v lokalu v centru mesta, kjer se bo moral zraven še pokazati in verjetno pokazati tudi kakšno znamko občila itn. Svobodna izbira vsakega. Saj zato pa menda smo se, da tako rečem, borili, da imamo pač svobodno izbiro v tej državi. Moja izbira glede tega amandmaja je jasna, jaz ga bom zavrnil. Verjamem, da je ministrstvo premislilo, kakšen zakon je dalo, in to dobro premislilo. Upam, čeprav se seveda komu to zdi naivno, da bodo želje po brezplačni prehrani v osnovni šoli in v srednji šoli lahko uresničene, ko bodo dani ekonomski razlogi za to. Moram pa seveda reči, da se mi zdi zakon, da tako rečem, socialnodemokratski. Kar se pa razumevanja te solidarnosti, socialne pravičnosti tiče, pa ugotavljam, da se je nekdaj tudi predhodnica stranke SDS trudila za to, da bi zmogla razumeti to solidarnost in pravičnost, tako kot se jo v socialdemokratski internacionali razume, pa očitno ni bila uslišana, in je zdaj pač neki drugi internacionali, ki te stvari razume drugače. Kakšna je bila pa želja ustanoviteljev te stranke, pa verjetno da veste zdajšnji člani Slovenske demokratske stranke bolje, kot vem sam. In v tej temeljni razliki tiči tudi naše strinjanje oziroma nestrinjanje glede predlaganega amandmaja. Hvala.
Besedo ima gospod dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Seveda bom podprl tiste amandmaje, ki smo jih vložili in ki zagotavljajo srednješolcem brezplačno prehrano še naprej. Spoštovani gospod podpredsednik, pa mi dovolite pravzaprav še eno zadevo. Pred približno eno uro sem se mislil javiti k repliki na gospo Majdo Potrata, pa mi iz poslovniških razlogov mi to ni bilo omogočeno, zato sem se prijavil k razpravi. In ker je predgovornica, gospa Potrata, nekako šla iz teh amandmajev ven in je govorila o najemu stavbe Ministrstva za šolstvo, mi dovolite, da se tudi jaz zelo na kratko tega dotaknem in upam, da mi bo to omogočeno. Gospa Potrata, poglejte, vi ste povedali, da je pravzaprav enaka zadeva v primeru Ministrstva za šolstvo, ki ima tudi najete prostore, pa nas tukaj na tej strani to nič ne moti. Ker sva oba šolnika, tudi oba veva, da je treba navedbe ljudem ali poslušalcem, študentom, dijakom, učencem natančno predložiti in kakšno primerjavo dati. Tako vizualno bom jaz to sedajle storil, da bi vam pojasnil, kakšna je razlika. Poglejte, v primeru Ministrstva za visoko šolstvo je podjetje, ki je investiralo v graditev te stavbe, last države. Ali drugače povedano, država ima proračun, v katerem ima določeno količino denarja, upam, da me boste pogledali, in ustanovila je neko podjetje, ki se mu reče DSU mi je iz tega žepa dala v ta žep. To podjetje DSU je to stavbo zgradilo in jo je dalo Ministrstvu za šolstvo v najem. Ministrstvo za šolstvo to plačuje ali drugače povedano, država jemlje iz tega žepa, da daje v ta žep. In vse, kar ostane, gospa Potrata, je pravzaprav še vedno znotraj tega, kar se reče državni proračun, če to torbo jemljeva za državni proračun, in nič ne gre ven. Nič ne gre v kakšen privatni žep. Skratka, gre iz enega v drug žep. Po 20 letih je pa tako ali tako vseeno, ali bo lastnik Ministrstvo za šolstvo ali bo lastnik DSU, ker je vse skupaj država, kjer ni nič pretakanja denarja v privatne žepe. V primeru Nacionalnega preiskovalnega urada je pa zgodba nekoliko drugačna. Poglejte, Ministrstvo za notranje zadeve ali država iz te blagajne vzame 136.000 evrov mesečno in jih da, poglejte gospa Potrata kam, v denarnico, v žep lastnika, ki se imenuje gospod Pogačar. Ta gospod Pogačar pa iz tega da banki 125.000 in mu ostane še vedno 11.000. To je ta temeljna razlika. Ali če to preračunava na 20 let, njemu gre v ta del denarnice iz državnega proračuna 32 milijonov. On pa iz te denarnice daje banki okoli 20 milijonov, ostane pa mu 20 milijonov. Verjemite mi, da po 20 letih bo vsak mesec dobil 136 iz državnega proračuna v svojo denarnico. Veste, po 20 letih si bo verjetno moral kupiti torbo. Njegova denarnica bo premajhna. In tu je bistvena razlika, gospa Potrata. In ne zavajajte zadeve na tak način. V primeru Ministrstva za šolstvo je pa situacija taka, kakršno sem opisal. Upam, da ste me poslušali, ker me gledali niste. In upam, da ste sedaj razumeli. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Odpiram prijavo. Besedo ima gospa Andreja Rihter.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani podpredsednik. Nisem se imela namena javiti danes k tej razpravi, namreč ob prvi razpravi je bilo toliko povedanega, konkretiziranega in danes je že kar nekaj časa zelo podobna debata, kakor, da gluh ne bi slišal gluhega, kar je normalno. Meni se zdi pomembno tisto, kar je predlagatelj, Ministrstvo za šolstvo, v tem zakonu zapisal v uvodu. Že v samem naslovu, zakon govori o šolski prehrani, s katerim želijo nadomestiti tisti zakon, ki govori o subvencioniranju samo dijaške prehrane. Tudi v uvodu je zelo jasno zapisano, da predlagani osnutek celovito in socialno bolj pravično urejajo področja šolske prehrane v srednjih šolah, seveda pravico do subvencionirane prehrane pa širi tudi na učence osnovnih šol. Tukaj gre za generacijsko solidarnost, kajti doma, tako kot smo že slišali, plačujejo vse te položnice starši in doma živijo tudi otroci, ki obiskujejo vrtec, osnovno šolo in tudi srednjo šolo. Med njimi gre za solidarnost, gre za kvaliteten način življenja. Je že tako, da smo si bili vedno različni in tudi v prihodnje bomo različni, vendar naloga naše države, nas vseh je, da bi znali presoditi, kaj je v pravnem trenutku dobro in najbolje. In tudi tisto, kar se mi zdi odlično in zaradi tega tudi podpiram zakon, je, da govorimo seveda, ne o toplem obroku, pri katerem imajo še danes marsikatere šole, srednje šole problem pri zagotavljanju, govorim seveda o tehnični infrastrukturi, ki še vedno ni vzpostavljena, tukaj pa govorimo o zdravem obroku, za katerega nenazadnje sodelujejo tudi ostale strokovne službe. Gre resnično za zakon, ki ponudi boljše pogoje dela dijakov in osnovnošolcev, ki se učijo in preživljajo svoj čas v šolah. Zaradi tega je govorjenje o tem, da gre za nespoštovanje, da gre za socialno nepravičnost, da gre za dodatno ustvarjanje nekih posledic ali da gre celo za jemanje nekaterim pravic, verjetno tistim, ki ne izgledajo, to pa so Slovenci, zavajanje le njih. Tudi, ko govorimo o infrastrukturi in o dodatnih stroških, prej smo slišali, da naj bi jih ta zakon z dodatno subvencijo prinašl, temu ni tako. Namreč, potrebno bi bilo pogledati ob prvi razpravi oziroma široki razpravi, ko so kolegi govorili o tem, da bi bilo pa na drugi strani treba dodatno zagotavljati kontrolo nad položnicami, nad izvajanjem te subvencionirane prehrane. Pri tem pa seveda niso pogledali, kaj nenazadnje ta kontrola prinaša. Seveda dodatne naloge in administracijo, tako da imamo vedno dva dela, bom rekla, korenček z zgornjim in spodnjim delom. Naj povem, da seveda podpiram v celoti zakon, podpiram tudi tisti amandma, ki smo ga predlagale koalicijske stranke, s tem seveda, da smo z zakonom in s pripravljavcem Ministrstvom za šolstvo zelo intenzivno sedeli in predlagali najboljšo rešitev, ki je namenjena tistim, ki tudi bodo uporabniki zakona. Naj seveda ob tej razpravi tudi povem, da je kar nekaj vsebin subvencioniranih in vsi tisti dijaki, ki prihajajo prav tako iz regije ali okolice, sami veste, da prihajam iz Celja, in kar nekaj otrok se vozi v srednjo šolo v Ljubljano in ni čisto enostavno biti cel dan odsoten od doma, zato je pomembno, kako je urejeno njihovo življenje v celoti in kako država subvencionira ves njihov dan, urnik, leto, ko so odstotni od doma. Ta zakon se mi zdi samo še eden v skupini ali v verigi tistih, ki urejajo celotno življenje mladih, govorim seveda tudi o predhodnih predlogih zakonodaje, ki nam bodo sledili posebej s področja Ministrstva za delo, družino in socialno, ko se nenazadnje skrb za mlade, ko jih prenašamo iz vrtca, šole, srednje šole na študente, ureja celovito. To je tudi tisto, za kar naša vlada in za kar Socialni demokrati skrbimo, ko gledamo na našo mladino v celoti in ji poskušamo, seveda, narediti tisto obdobje življenja najbolj kvalitetno in omogočiti vsem in ne delati razlik, kakršne so ne nazadnje bile v preteklosti tudi storjene. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani vsi prisotni. Jaz ne dvomim, da bo ta zakon v takšni obliki, kot je, sprejet. Zagotovo je v tem zakonu mnogo rešitev, ki jih je treba sprejeti, ki jih je bilo treba tudi pripraviti, najbrž da so dobro pripravljene. Edino kar je, seveda, smo imeli mi že ob prvi obravnavi tega zakona, pripombo na ta del, da se ukinja ta brezplačna prehrana v srednjih šolah za vse dijake, ki je bila uvedena pred nekaj leti. Tudi takrat sem v razpravi navajal enega od razlogov. Danes sta v razpravi nekaj podobnega omenjala tudi kolega iz SD, kolega Kontič in kolega Brulc, kar je že stara tema. To ni tema stara dve leti, ali pet ali šest, ampak je tema vsaj desetletja ali dveh desetletij. Te primerjave, nekdo pripelje otroka v vrtec z mercedesom, potem ima pa subvencioniran vrtec. To ni problem. Tudi jaz sem bil, ko sem sodeloval na občinskem merilu, vedno primoran, in se tega tudi takrat ni dalo, reševati te probleme oziroma so bile vedno pripombe na ta račun. Zagotovo so, in to sem navajal prejšnjikrat v prvi obravnavi tudi kot enega od razlogov, zakaj se mi zdi težavno ugotavljati to, do kakšnega subvencioniranja je kdo od otrok upravičen. Pa ni to problem tega zakona. To je problem naše zakonodaje na drugih področjih, predvsem na področju davčne uprave oziroma zajemanja podatkov, predvsem davčnih, premoženjskih podatkov in tako naprej. Verjamem, da je to področje razrešiti v celoti izredno težavno, vendar do teh primerov prihaja, so še bolj so izraziti. Sedaj je kolegica Andreja Rihter govorila o prevozu v šolo. Tudi jaz sem pred mesecem, dvema mesecema poudarjal problem prevozov v šolo, predvsem na nekaterih ali pa kar na vseh podeželskih področjih, tam, kjer se praktično vsi otroci, predvsem srednješolci, vozijo od doma v mestna središča v srednje šole, kjer ponekod prihaja do tega problema, da včasih kakšen dan, tudi dijaki manjkajo pri pouku zaradi nezmožnosti staršev, da bi plačali prevoz v šolo. Ampak zopet poudarjam, to ni problem teh zadnjih dveh let, to so problemi, ki izhajajo že od prej. Ko rešujemo te zadeve, bi bilo treba to je pa apel na drugi del zakonodaje ali na Vlado, ki pripravlja ustrezne ukrepe za to, da bodo podatki, ki jih dobijo od centrov za socialno delo tudi šole in tako dalje, vsi tisti, ki te uradne podatke zajemajo in jih uporabljajo pri posameznih izračunih, da bodo ti podatki, seveda, realni. Dejstvo je, da se še posebno na podeželju se ta premoženjski status še bolj pozna od družine do družine oziroma v sami soseski, pa ne samo pri starših. Ta občutek je mnogokrat še posebno izostren pri otrocih. Zdi se mi, da so problemi, ki nastajajo vzporedno z razreševanjem tega problema in ki zahteva neko drugo reševanje in neke druge ukrepe. Hvala lepa.
Gospod Miran Györek, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Kolegice in kolegi. Govoril bom samo o tem zakonu in predlogu zakona in o amandmajih, čeprav ne nasprotujem temu, da nekateri kolegi potegnejo tudi kakšne korelacije z drugimi področji, in to povsem upravičeno, kajti posledice tega zakona imajo širši doseg. Mislim predvsem na socialno področje, štipendijsko politiko, kot smo slišali tudi vprašanje problematiko prevozov, oddaljenosti učencev, dijakov od šole in tako naprej, da ne govorim o nesmotrnem trošenju državnega denarja na drugih področjih. Dejansko je včasih tudi smiselno povedati nekaj okoli tega zakona, se pravi ne samo neposredno o zakonu. Omejil se bom samo na zakon. V Slovenski nacionalni stranki se strinjamo, da so določene vsebine Predloga zakona o šolski prehrani smiselne in potrebne. Naše zadržke in pomisleke smo sicer že izrekli v predstavitvi stališča naše poslanske skupine v prvi obravnavi predmetnega zakona. Žal pa ostaja predlog zakona v bistvu nespremenjen tudi za drugo obravnavo in zato vztrajamo in ostajamo pri naših zadržkih in pomislekih. Mislim predvsem na omejevanje subvencij za srednješolce, ker jim s tem kratimo že pridobljene pravice prav v Državnim zborom pred slabima dvema letoma. Upravičeno je nasprotovanje srednješolske mladine. Popolnoma se strinjamo z navedbo ciljev sprejemanja tega zakona, torej predvsem s trditvijo, da zagotavljanje kakovostne in subvencionirane šolske prehrane vpliva na optimalni razvoj učencev in dijakov, njihovo razvijanje v zavesti o zdravi prehrani in prehranjevalni kulturi, tudi prisotnost vzgojnih momentov v smislu odnosa do hrane, lastnega zdravja in okolja, predpogoj pa je vsekakor normalna dostopnost do zdrave šolske prehrane. V Slovenski nacionalni stranki menimo, da je pridobitev brezplačnega obroka za vse dijake zelo pomembna in bi preprečila nepravilno prehranjevanje naše mladine tudi širše, pomagala pri pridobivanju zdravih prehranjevalnih navad med osnovnošolsko oziroma srednješolsko mladino. Torej menimo, da znižanje sedanje stoprocentne subvencije ne sledi prej omenjenim ciljem, ki sem jih navajal. Sploh pa težko razumemo tako kratko terminsko načrtovanje izvajanja zakona, to je že v začetku šolskega leta 2010-2011. Vprašljiva je dejansko realnost rokov za izvedbo posameznih aktivnosti, ki jih predvideva zakon. Tukaj mislim tudi tiste aktivnosti navedene v 37. členu v amandmaju, recimo, še posebej bo nemogoče pripraviti in izdati sklepe o subvencioniranju do 31. 8. 2010. Enkrat sem dobil v roke razmišljanje enkrat enega in županov se popolnoma strinjam, da bi bilo smiselno, da bi starši vloge za prehrano in eventualno za dodatno subvencioniranje podali v začetku septembra, postopki preverjanje pogojev za subvencioniranje bi tekli do oktobra. Sami sklepi pa bi se lahko izdajali takoj za tem z veljavnostjo za nazaj. 37. člen pa nalaga organom šole, šolski administraciji in birokraciji ogromne naloge če citiram: "Pravila šolske prehrane ne predlog ravnatelja sprejme svet šole najkasneje do 25. avgusta 2010. Svet šole o sprejetih pravilih šolske prehrane naknadno pridobi mnenja sveta staršev, učiteljskega zbora ter učencev oziroma dijakov in jih obravnava do konca meseca septembra 2010." Časovno mi je tukaj vse skupaj malo čudno. Ali bo to dejansko v praksi res lahko potekalo tako, kot predlagatelj načrtuje, bomo pa šele videli. Sploh pa ne vem, kaj bodo sveti staršev, sveti šol imeli kakšne pristojnosti pri tem sprejemanju pravil, ko dejansko sedaj določamo s samim zakonom in ne vem, če bodo nasprotovali, čemu to nasprotovanje. Ali bodo s tem sploh lahko kaj dosegli. No, o tem sem sicer že govoril v predstavitvi stališča Slovenske nacionalne stranke v prvi obravnavi in se sedaj ne bi ponavljal, ker kot vidim, v danem predlogu v drugi obravnavi ostaja dejansko vse po starem, razen nekaj amandmajev koalicijskih poslanskih skupin, amandmaje poslanske skupine SDS predvsem pa tukaj mislim na amandma Poslanske skupine SDS, to je 15. člen, ki pa kot kaže, žal, nima izgledov za sprejem zaradi nasprotovanj poslancev koalicije. Nič pa ni bilo danes povedanega o še nekaterih členih oziroma njihovem amandmiranju, kot na primer člen 4, tu je dodana šesta alineja oziroma točka, ko je govora tudi, recimo, o avtomatih za hitro prehrano ali napitkih v šolskih objektih oziroma v neposredni okolici šole, ki pa bodo tudi sprožili določene polemike, vprašljivost, utemeljitve, kar dokaj, kako bi rekel, stroge utemeljitve te alineje, ki govori o nezdravih vsebinah teh avtomatov, o škodljivosti za zdravje, kar je seveda na nek način lahko za nekoga sporno in bi po mojem mojem osebnem mnenju ena taka določba znižala standarde, dosežene standarde v šolah, dijaških domovih. Kajti ne gre samo za to, da je to pač bila ena investicija, ki je na nek način pomenila obogatitev ponudbe prehrane in napitkov, na drugi strani bi pa tistim dijakom, ki si bodo plačevali oziroma doplačevali svojo malico, na nek način prepovedali, da bi po potrebi, po svojem okusu, recimo, imeli vseeno to možnost na razpolago. S tem se jaz osebno ne strinjam, še manj pa v obrazložitvi amandmaja, ko govorite, pa saj imajo pitno vodo. Smo pa res prišli daleč sedaj, razen pitne vode v šolah, da ne bi bilo možnost dobiti kaj drugega na voljo, po lastnem okusu, se mi pa zdi res socrealističen ukrep. Jaz mislim, da tega ne bi sprejeli, čeprav vem, da je to vse zaman, kar sedaj tukaj govorim. Če zaključim to moje mnenje, nas ta predlog zakona postavlja vseeno malo v naroden položaj. V njem je nekaj notri dobrega, je pa tudi nekaj takega, kar ni sprejemljivo, recimo, zame ali pa za kakšnega kolega ali kolegico. Zato bomo v Slovenski nacionalni stranki dali svobodne roke odločitvam naših poslancev, naj se vsak odloči kakor meni, da je najbolje. Še eno zadevo bi pa vseeno moral povedati za zaključek, ker sem jo omenil že v prvi obravnavi, pa se sedaj o njej sploh ne govori. To je, da se strinjamo s stališčem in razmišljanjem nekaterih, ki predlagajo, da bi zagotavljanje osnovnih pogojev za izvajanje šolske prehrane, tako v osnovnih kot tudi srednjih šolah, moralo biti kot sestavni del osnovne dejavnosti in standarda teh šol in vključeno v financiranje iz proračunskih sredstev in naj ne bi bilo opredeljeno kot socialna kategorija. Tisti, ki ste sledili polemikam o sprejemanju tega zakona oziroma predlogov k temu zakonu, ste verjetno seznanjeni, kaj to pomeni in da je to teza, o kateri smo vseeno premalo razmišljali in se pogovarjali. V takem primeru bi starše praviloma smeli bremeniti le za stroške živil in materialne stroške, stroške šolske prehrane, ki niso vključeni v proračunsko financiranje. Se pravi, za subvencije kot socialni korektiv bi lahko bilo smiselno upoštevati samo proračunska sredstva za pokrivanje stroškov prostora in opreme in stroškov dela za učence in dijake iz socialno ogroženih družin. Tukaj je bilo povedanega marsikaj danes, vse tudi ni bilo neumno, kakor hočete nekateri včasih nasprotovati tistim, ki razmišljajo drugače, ker ste si pač zabili v glavo, da predlog v tej oblik, kot je, mora biti sprejet. Seveda, vsako zadevo lahko opravičujemo, če se le malo retorično potrudimo, jo lahko prikažemo popolnoma v drugi luči, bojim se pa, da bo v praksi ta zakon pokazal kar dosti pomanjkljivosti. In kaj takrat? Kdo bo nosil odgovornost za to? Ga bomo zopet dopolnjevali, novelirali? Toliko za sedaj. Hvala.
Besedo ima gospod Zvonko Černač.
Spoštovane kolegice in kolegi. Vsi ostali prisotni. Prejšnja vlada, Janševa vlada, je uzakonila subvencioniranje dijaške prehrane v celoti. S tem je bil postavljen nov standard na področju, ki ga je bilo treba urediti, zaradi tega, ker so raziskave pokazale, da je v tem segmentu, v segmentu dijakov, neurejenost prehrane najobsežnejša. Po skoraj dveh letih od uvedbe se kažejo pozitivni rezultati. Logično bi torej bilo in tako je bilo tudi naše pričakovanje, da bo nova vlada to nadgradila in nadaljevala z dobrimi koraki na tem področju, ne pa, da bo začela ta sistem, ki se je prijel rušiti. Zakaj se ta sistem ruši? Zaradi tega, ker je domnevno premalo sredstev na voljo in se eden majhen delček jemlje iz okvira dijaške prehrane in se ga daje osnovnošolski prehrani. Namesto 100% subvencioniranja govorimo o dvotretjinskem in v denarju je to, baje, 6 milijonov evrov letno. Ravno v teh dneh je bila sprejeta odločitev, da bo Slovenija nepovratno dala Grčiji okoli 400 milijonov evrov. 400 milijonov evrov. Falcon stoji že drugo leto. Milijon in pol dolarjev letno je bilo realiziranje najemnine iz tega aviona. Samo na temu Falconu, če bi ga gospodarji imeli v rokah in bi z njim upravljali tako, kot je treba bi lahko dobili ta znesek. Torej denar ni problem. Če se gospodari dobro in če se nameni sredstva tja, kjer so potrebna in kjer so učinkovita. Kaj je torej problem? Bojim se, da je problem nekaj drugega in da gre za tisto znano paradigmo, ki ste jo začeli na začetku mandata, ko ste začeli po dolgem in po čez rušiti vse, kar je bilo narejeno v prejšnjem obdobju. To je zelo slaba popotnica nadaljnjemu delovanju te vlade in sprejemanju odločitev na številnih drugih področjih. V kolikor ta amandma, ki ga predlagamo, ne bo sprejet, pomeni, da se tudi še naprej ohranja neko načelo neenakosti in nepravičnosti. Kar nekaj otrok je v Sloveniji, ki take prehrane ne morejo koristiti, zaradi tega, ker imajo bolezen, ki se ji reče celiakija. Zakaj so ti otroci v neenakopravnem položaju z drugimi? Zakaj jim s tem amandmajem, ki ga predlagamo, ne bi omogoči enakopravne pravice, gre za relativno majhen obseg sredstev in tudi tukaj, po moje, ne sme biti denar razlog, da se ta pravica ne bi na ustrezen način uzakonila. Nobene dileme ni o tem, da je amandma, ki ga predlagamo, dober in da bi ga bilo treba podpreti. V nobenem smislu ne pomeni finančne ogrozitve javnih financ, pomeni pa, da bi se sistem, ki je bil uzakonjen v času prejšnje vlade pod to vlado nadgradil in izvajal naprej. Bojim se, da pa bodo stroški dodatnega nepotrebnega administriranja, ki ga uzakonjate s tem zakonom. To pa je tisto novo, kar ta zakon prinaša, kup nekih birokratskih opravil, ki bodo v večini sama sebi namen: Bodo pa ti stroški na ravni cele države znašali skoraj toliko, kot boste domnevno prerazporedili iz enega segmenta prehrane na drugega. In ne nazadnje ta razlika, ta denar bi bilo mogoče najti tudi v sistemu samemu. Lani novembra, decembra smo bili priča informaciji, da je na Ministrstvu za šolstvo bilo predvideno, da bo ostalo na nekem področju, ki se mu reče nakup opreme, po raznih šolah okoli 3 milijone evrov. In kaj se je zgodilo? Na hitro se je zgodil nek razpis, neka porazdelitev te opreme po šolah na takšen način, da so dobile za 3 milijone evrov vse šole v Sloveniji neko opremo, s katero praktično nimajo kaj početi, neke laptope in neke fotografske aparate. To je negospodarno ravnanje z denarjem, mnogo koristneje bi ga bilo uporabiti na sistemski način, na tak način, da bi od tega nekaj imeli tisti, ki ta sredstva resnično potrebujejo. Hvala lepa.
Besedo ima gospa mag. Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. No, saj je kolega Kumer je že povedal, kakšno zavajanje javnosti je, ko slišimo v poročilih in beremo, da se ukinja brezplačen obrok v srednji šoli. Ni res, da se ukinja brezplačen obrok, še vedno bo subvencioniran do višine dveh tretjin, torej ni ukinjen. Samo za tiste, ki ne prihajajo iz socialno manj spodbudnih okolij, je treba doplačati mesečno, da bomo natančni, za eno skupino 8 evrov in za drugo skupino 16 evrov. Nasprotniki tega predloga zagotavljajo, da se bodo srednješolci zaradi tega odrekli zdravemu šolskemu obroku. Pa je treba vprašati, ali je 8 evrov mesečno res takšno doplačilo, da se bodo odrekli dvema tretjinama vsakodnevnega šolskega obroka, ki ga bodo dobili brezplačno. Ko govorimo o tem, da se jim ukinja pravica, jaz bi potem pričakovala, da je to neka priposestvovalna pravica, dolgotrajna, pa vemo, da so to pravico dobili ob koncu mandata leta 2008 z zelo nepremišljenimi in hitrimi rešitvami v srednji šoli. Pa se ve, da so srednješolci ob koncu šolanja tudi volivci. Sklep napravite do konca samai. In ko je bil predlagan Zakon o subvencioniranju osnovnošolske prehrane v istem mandatu te tako zelo sposobne vlade, je bil zakon zavrnjen z utemeljitvijo, da je prehrana v osnovni šoli dobro urejena in da ne potrebuje nobenih sprememb, pa čeprav so takrat ukinili jabolko za zdravje v prejšnjem mandatu, pa čeprav je bilo mogoče brati ugotovitve o tem, kako je zaradi nezdravega načina hranjenja generacija, ki obiskuje osnovno šolo pa tudi srednjo šolo, v enem delu pretežka, v drugem delu pa prelahka, da ne bomo govorili o kakšnih drugih prilastkih za katere so mladi zelo občutljivi. In to je tudi odgovor kolegu Györeku, ki se je "škandaliziral" nad sprejetim določilom, da v šolskih prostorih ne bodo smeli biti po tem zakonu več nameščeni avtomati z gaziranimi pijačami in prigrizki. In se je "škandaliziral" in govoril o socrealizmu, čeprav poznamo podatke o tem, da v drugih državah Evrope ne razumejo, zakaj naši mladi popijejo toliko sladkanih pijač. In o vplivih na zdravje in o tem, kakšno oznako ima pretirano uživanje sladkih in gaziranih pijač, verjetno ni treba poučevati. S tem namenom so aparati za ponudbo sladkih in gaziranih pijač in drugih prigrizkov, umeščeni v zakon. Ampak, da ne bo pomote. Ta amandma je bil sprejet na odboru. Torej so tisti, ki šele zdaj ugotavljajo, da je to vključeno v dopolnjeni predlog zakona, nek del obravnave prespali. Meni je žal, gospod Györek, ki ga zdaj ni v dvorani, je podpredsednik Odbora za kulturo, šolstvo, šport in mladino in pričakujem, da je prebral te stvari, enako kot je bil on z amandmaji in drugo obravnavo seznanjen, kako je spremenjen 37. člen in kako so postavljeni datumi. In jaz upam, da tudi ve, kako je v 6. členu zastavljeno, kakšna so pravila za sprejemanje pravilnika o šolski prehrani. Govora je bilo o pretiranem administriranju in se je nekdo skliceval na prilogo, ki je k temu zakonu postavljena. Verjetno ni pogledal priloge, in zato ne vem, da so starši za osnovnošolce prijavitelji k šolski prehrani tisti, ki podpišejo to prijavo in se tudi zavežejo, da bodo pokrili polno ceno obroka, če obroka ne bodo odjavili pravočasno. In to mora biti tako zapisano, zaradi tega, ker je sankcija upoštevana/predvidena. To ne more biti kar tako. Zdaj pa k temeljni stvari. Prijava je za vse. To se pravi, da ne bo mogoče zakonu očitati, da vpeljuje razpoznavnost tistih, ki bodo imeli polno subvencijo obroka. Zaradi tega, ker se bodo k šolski prehrani prijavljali vsi in vsi bodo s podpisom jamčili, da vedo pod kakšnimi pogoji se k šolski prehrani prijavljajo. Res pa je teh listov in teh prilog več, zaradi tega, ker je upoštevan zakon, da je za dvojezično področje treba imeti tudi dvojezične obrazce, in zato je tega več. Dobro je kaj pogledati zato, da vemo, zakaj je kakšna stvar vpeljana. Registri in vpeljava registrov bodo terjali dodatnih 80 tisoč evrov stroškov, nam je bilo pojasnjeno. In nobenega dodatnega zaposlenega zaradi tega ne bo treba, prijavnice izpolnjujejo starši. In to je tisto, na kar se je skliceval nekdo, ki je omenjal, da bo tisti, ki bo zaradi posebnih okoliščin zaprosil za polno subvencijo [[...]]ta list bo že tako ali tako, ta prijava k šolski prehrani bo že tako ali tako na šoli. Zdaj bo treba samo sporočiti vodstvu šole, da so nastale neke nove okoliščine, zaradi katerih je posameznik upravičen do polnega nadomestila. Seveda bi bilo mogoče govoriti še o marsičem, tako kot je marsikdo govoril o marsičem. In ko sem govorila o stroških za najem stavbe Ministrstva za šolstvo, je bila to moja reakcija na neko drugo razpravo, ki je govorila o tem, kje vse bi bilo mogoče privarčevati. Seveda bi bilo mogoče privarčevati in ne dati na leto 17 milijonov 340 tisoč za najem prostorov, v katerih deluje Ministrstvo za šolstvo. Ampak meni se zastavlja vprašanje, kje bi potem Ministrstvo za šolstvo delovalo, enako kot še kakšna druga služba deluje v kakšnih najetih prostorih, pa niso ne ti ne kateri drugi najeti pod najugodnejšimi pogoji, domnevam. Zato podpiram tisto stališče, ki ga je tudi dobil predsednik Vlade kot pobudo in kar je tudi najavljeno, da bo vzpostavljena neka posebna služba, ki bo skrbela za najemanja nepremičnin za celo državno upravo, tako da bodo te najemne pogodbe ugodnejše. In nič ni govora o tem, da ob po izteku pogodbe, po kateri Ministrstvo za šolstvo plačuje celo več, kot sem izračunala prvič, to je 152 tisoč 839,68 evra na mesec, če so podatki, ki sem jih dobila natančni. Torej, nič ni zapisano v tisti pogodbi, saj mi nismo mogli zagotoviti, da bo potem ministrstvo lahko lastnik teh prostorov, da bo imelo samo neke prednostne pravice, po katerih bo lahko po izteku najemne pogodbe te pravice uveljavljalo. In tudi tukaj niso ti stroški za najem prostorov samo malo golo pokritje kreditnih obveznosti ali obveznosti za lizing, ampak še nekaj zraven. Seveda jaz pogodbe nisem videla in ne morem povedati, koliko je tistega bilo, kar je zraven. In na tak način bi lahko rekli, da bi bilo mogoče privarčevati še pri marsičem. Ampak pogovarjamo se o Zakonu o šolski prehrani, pogovarjamo se o tem, koliko je s proračunom za šolsko prehrano predvidenih sredstev. In v danih okoliščinah je za šolsko prehrano mogoče nameniti toliko sredstev, kot smo povedali. Hvala.
Besedo ima gospa Alenka Jeraj.
Sem mislila, da se mi ne bo treba še enkrat oglasiti, ampak je bilo cel kup stvari povedanih, ki jih je treba malo pokomentirati. Nekateri radi uporabljate izraz, da imamo bogate starše. Bogati starši, kot vemo, tudi več vplačujejo v skupne blagajne, iz katerih potem delimo to, o čemer se danes pogovarjamo. Nekdo je omenil, da v osnovnih šolah, ne vem, koliko otrok nima malice oziroma jo mora plačevati. V osnovnih šolah je že sedaj možno, torej, da tisti, ki so socialno ogroženi dobijo regresirano prehrano. Tako, da si moramo najprej to razjasniti. Potem nam nekateri očitate, da smo to delali, zaradi volivcev tik pred iztekom mandata. Pri tem pozabite, da je naš poslanec Jože Tanko tak zakon dvakrat že prej vložil, 2001 in 2003, ko ni bilo nobenih volitev, ko je bila ena druga vlada. Torej nam ne govorite, da nismo želeli urediti tega področja že kdaj prej. Šele z našo vlado smo pa dejansko uspeli ta zakon pripeljati in tudi sprejeti iz razlogov, ker se je pač naša vlada odločila za pozitivno družinsko politiko. Mi smo želeli in vprašali starše, kaj je problem, ker smo se vsi ukvarjali s slabo demografsko sliko in tako naprej. In so povedali, da pač je drag vrtec, da so dragi učbeniki, da so drage razno razne zadeve, ki jih morajo plačevati torej, da so otroci na koncu dragi. In zato smo poskušali narediti korake v tej smeri, zato smo uvedli brezplačni vrtec za drugega otroka, dijaško prehrano, cel kup tudi drugih stvari, ki so očitno vplivale tudi na to, da danes lahko govorimo o boljši demografski politiki. Jaz si ne delam utvar, da je to samo zaradi vlade. Jasno, da ne. Vendar pa so bili koraki v pravo smer in rezultati tega se kažejo. Zato me nihče ne bo prepričal, da to ni korak nazaj, če zdaj pa nekaj jemljemo. Jutri bodo dijaki demonstrirali, tudi zaradi tega. Nekdo je rekel, da jih zlorabljamo. Kdo jih zlorablja? Ali smo jih mi povabili? Ali bodo zaradi nas prišli demonstrirati ali morda zaradi vašega zakona, ki ga eni tukaj tako vneto zagovarjate? Ne vem, kdo zdaj koga zlorablja in zakaj ga zlorablja. V imenu varčevanja jemljete dijakom, da boste dali, seveda zraven pritaknete, da boste dali nekaj v osnovno šolo, zato da je pač to nekako opravičljivo, ker bi sicer spremembo zakona, ki ste ga s težkim srcem že takrat podprli, 2008 predlagali, ker ne bi imeli na drugi strani nekega izgovora, da to morate narediti. To je vaš problem in zato tudi tega ne morete zagovarjati. Mi smo se v prejšnjem mandatu veliko ukvarjali s tem, da razbremenimo zakone dodatne birokracije in tistih stvari, ki niso potrebni. Nekateri govorite, da bo zdaj avtomatizem, vsi bodo prijavljeni in to bo kar teklo, kot po tekočem traku. Saj je že zdaj, res je, ni problem samo v obrazcu, problem je v tem, da bo teh 84 tisoč obrazcev nekdo moral obdelati, pregledati, preveriti, če so pravi podatki navedeni. Če bo nekdo zahteval subvencijo, ali je res njegov socialni položaj tak. Ne govorite, da to ni več administracije in da se s tem ne bo moral ukvarjati. Saj ni problem napisati obrazec. Obrazcev napišemo 1000, ampak to bo napisal en starš za svojega otroka. Nekdo bo pa moral to pregledati in obdelati, obdelati potem tudi pritožbe, če nekomu ne bo odobrena subvencija in tako naprej. Zato ne govoriti, da ne bo več administracije. 84 tisoč položnic oziroma, če bo samo dve tretjini dijakov plačevalo, je to potem 50 tisoč položnic. Ali to je nova administracija ali ni, 8 evrov in 16 evrov na položnicah? Jaz ne vem, ali se razumemo ali se ne razumemo? Saj najbrž kakšne položnice doma plačujete ali kdo vam jih plačuje? In zato opozarjamo na to dodatno administracijo, ki bo zahtevala mnogo denarja in bi bilo veliko bolj pametno ta denar pustiti za obroke. Toliko je govora o najemanju prostorov in najetih prostorih. Glejte, saj ni problem, država jasno, da najame, če nima lastnih prostorov, ampak velika razlika je, če najema državno podjetjem ali pa to dela privatno podjetje, ki ob tem pospravi kar nekaj denarja v žep. In naša vlada se je odločila, da bo zmanjšala število najemnim, da bo uredila prostore. Zato se je na notranjem trgu mnogo stvari kupilo. Mnogo manj plačujemo danes najemnin kot smo jih pred petimi leti, to boste morali priznati ali pa si dobite podatke, pa boste videli, da je to res tako. In namesto, da bi s tem nadaljevali, dobimo cel seznam, kaj vse bo država prodala, ker tega ne rabi, zraven pa nekaj najema, namesto, da bi te stvari preuredila, katerih lastnica je, in bi cel kup najemnin odpadlo. Če bi seveda to hoteli narediti, ampak ker raje nekomu tlačimo v žep ali ne vem kako, se teh stvari ne lotevamo na tak način. In ustanoviti še eno agencijo oziroma še nekoga, ki se bo zdaj s tem ukvarjal, medtem pa še urediti cel kup sprejetih pogodb in tako naprej. O nacionalnem preiskovalnem uradu se pogovarjamo že ne vem koliko časa. Predsednik Vlade reče, da s tem podjetjem ne bomo več poslovali namesto, da bi rekel: "Prekinimo vse pogodbe, ki jih imamo s tem podjetjem, če je podjetje problem. Najbrž je, če je takšno odločitev sprejel. Skratka, nehajte se sprenevedati in nehajte govoriti o stvareh, ki bodo vse skupaj še bolj zakomplicirale. In ne govoriti, da imajo šole težave. Tam, kjer jih imajo, jih odpravljajo in morajo nekaj narediti zato, ker je zakon sprejet in ga morajo uveljaviti in izpolnjevati. Ampak samo s tem smo jih pripravili do tega, da so uredili jedilnice, da so uredili kuhinje in da so se začeli s tem ukvarjati, sicer jih pa ni zanimalo, kje ti otroci jedo ali sploh kaj jedo. Mi smo se odločili drugače, povedala sem zakaj, ker smo sprejeli resolucije, ker smo se ukvarjali s tem, da so otroci slabo prehranjeni, da so zato predebeli, da imamo cel kup težav, ki jih poznajo tudi kašne druge države. Zato smo se teh stvari tako lotili. In če je stvar slaba, če mislite, da zakon ni v redu - v redu, se ga lahko popravi v tem smislu kar ni v redu, ne pa da delamo korake nazaj in zraven pa tako malo obljubljamo, da nekoč pa bo to vse brezplačno v imenu neke socialne pravičnost. Še enkrat, pri študentih ne delamo teh razlik, delamo jih pri prevozih, delamo jih pri študentskih domovih, ne delamo jih pa pri prehrani, ne glede na socialni status dobijo vsi enako subvencijo s strani države. Zakaj? Tudi tam se vozijo z mercedesi in tudi tam so njihovi starši bogatejši, eni, drugi pa, recimo, nimajo toliko. In še enkrat, to je neposreden denar, to je direktna subvencija in to ste nam očitali, da smo dali to zato, ker so tisti dijaki volivci. Vi jim zdaj jemljete štipendije. Ne vem, ali se potem ne zavedate, da bodo to jutri tudi volivci. Ja, poglejte si nov zakon, ki prihaja. Dijaki do 18. leta ne bodo imeli več državne štipendije, je ne morejo imeti. To uvajate in to prinašate, zraven pa govorite, da bo več štipendij in da bo za vse skupaj bolje. Jaz bom naše amandmaje podprla. Razmislite, kaj govorite v imenu 6 oziroma 10 milijonov, ki jih boste privarčevali in dali v osnovno šolo, zraven pa, da ne rečemo, z lopato mečemo denar čez okno. Ti izgovori in te razprave so popolnoma deplasirane in nimajo nobenega smisla. Še enkrat se pogovorite z Ministrstvom za delo, ki je reklo, da počakajte z zakonom, dokler ne bodo sprejeti ti socialni zakoni, ki prihajajo, pa se bomo takrat pogovarjali, kaj kdo več ima ali nima in kaj komu jemljemo.
Besedo ima gospa Silva Črnugelj.
Hvala lepa za besedo. Danes smo dejansko priča sistematičnem sprenevedanju, sistematičnem zavajanju in nenazadnje sistematičnem laganju. Ne morem pristati, nikakor, da je pač zakon povzročil, ne vem kakšne birokratske in ne vem kakšne vse zavore in na te tone položnic. Ta vlada in to ministrstvo in nenazadnje tudi ostala ministrstva sistematično delajo na sistematičnem odpravljanju administrativnih ovir. Tudi ta zakon je poskušal na svoj način, kolikor je le mogel in znal, pač to urediti. Če pa že toliko navajamo, kaj je bilo v preteklosti, naj povem, da so nekateri, ki danes to trdijo in sistematično zavajajo predlagali celo nadzor prehrane in količine prehrane, ki bi stal in celo uvedel dodatne stroške v vrednosti najmanj 80 tisoč evrov, pa pustimo to. Dejansko me danes tukaj na tem mestu moti, da se je večina poslancev in poslank omenja le na tiste, ki imajo celiakijo, in na diabetike, ne pa tudi na tiste, ki imajo presnovne in druge metabolične težave. V Sloveniji imamo med učenci, enako kot med odraslimi, tudi tiste, ki imajo druge prehranske težave in probleme, zaradi česar morajo imeti dietno prehrano. Ampak seveda, ker so te v programu in projektu se toliko bolj navajajo in omenjajo. Seveda pa vsi pravilniki, ki so, omogočajo tudi tem, ki niso tako številčni, ki niso v tisti skupini 0,3%, da zaužijejo dietno prehrano. Tukaj je tudi prednost takega sistema, ko se v osnovni šoli tudi to obravnava preko svetovalnih timov, itd., da ne utrujam. Mislim, da je zelo pomembno povedati, da se dejansko Zakon o zdravstveni dejavnosti tukaj posluša na nek dosleden način uresničiti in da so možnosti tako velike. Prehrana je vedno bila kamen spotike, je bila nuja za preživetje in nenazadnje potreba, bila pa je tudi užitek. Ker je danes dan muzealcev naj omenim, da je v Etnografskem muzeju stalna postavitev, ki prikazuje, kako in na kakšen način je ta del našega življenja vsakodnevnega napredoval. Jaz mislim, da ta zakon tudi pomeni stopničko naprej glede na dane možnosti in objektivnosti, ki so nam dane v proračunu. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Dejan Levanič, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Jaz ne bom podprl amandmaja Slovenske demokratske stranke predvsem zaradi tega, ker se mi zdi, da ruši socialno bolj pravičen zakon, ki je danes na mizi. Ruši urejanje tega področja, na katerem se uvaja tudi solidarnostna komponenta, hkrati dobivamo celosten sistemski zakon, ki je prepotreben za to, da uredimo prehrano tudi v osnovnih šolah. Kar je namreč bil velik problem z uveljavitvijo prejšnjega zakona, torej, zakona, ki ga je sprejel SDS, je to, da se je velikih šolah moral prilagajati urnik, se pravi, podaljševal se je pouk, da so lahko prilagodili razdeljevanje hrane po sprejetem zakonu. Interpretacija "tople malice" je bila prepuščena vsakemu posebej, torej vsakemu vodstvu šole, nekateri ravnatelji so celo priznali, da so marsikateri obrok pač obogatili s kakšnim toplim napitkom in to opredelili kot topel obrok. Ampak burek, hod dog, pica, sigurno ne spadajo v zdrav obrok, kar bi naj bil tudi namen prejšnjega zakona. Pojavljala se je infrastrukturna stiska in večkrat, v več anketah se je opazilo to, da bi si več dijakov želelo ne zdravi obrok, ki bi ga tudi doplačali, če bi bilo treba, da le ne bi bil sestavljen tako, kot je bil po obstoječem zakonu. Kaj je še problem? Zaradi vseh teh anomalij, ki so se dogajale, smo veliko hrane zmetali stran, veliko dijakov se tega toplega obroka ni udeleževala, ker je bila hrana takšna, kot je bila in zaradi tega je pač to področje treba urediti. Kaj prinaša nov zakon? Nov zakon prinaša eno solidarnostno komponento med vsemi udeleženci. Tako tistimi, ki so v osnovni šoli, in tistimi, ki obiskujejo srednje šole, torej dijaki. In tukaj se razlikuje koncept, v katerega verjamemo ali ga razumemo drugače. Ni prav, da imajo vsi zastonj in brezplačen topel obrok. Ni prav. Nekdo si lahko privošči, da nekaj da, se pravi subvencionira nek obrok, nekdo pa tega ne more. In po tem veljavnem zakonu bo dve tretji vseh dijakov imelo subvencioniran obrok. Ostala tretjina oziroma dve tretjini bsta nekaj dodatno plačevali, ker bosta upravičeni do dodatne subvencije, ena tretjina dijakov pa bo imela prehrano zastonj. To je velik napredek in denarja se na ta račun v proračunu ne bo prišpoaralo, se pravi, da bi nekdo želel šparati na račun dijakov, ampak se bo denar prerazporedil v osnovne šole, kjer je takšen subvencioniran obrok še kako potreben. Gospod poslanec Bezjak je ministra za šolstvo spraševal, kako bomo uredili to, da nekateri starši res ne morejo plačevati položnic za prehrano v osnovnih šolah. Kaj narediti z otroki, ki jim ne želijo potem razdeljevati hrane. To se ureja s tem zakonom. Veliko je bilo govora tudi o tem, da se bo povzročilo ločevanje dijakov na revnejše in bogate. To sploh ne drži. To kar se danes dogaja je, da tisti, ki že lahko v mnogih segmentih družbe dobivajo marsikatere dobrine, jih dobivajo tudi na tem področju. Prav je, da tistim, ki to res potrebujejo to zagotovimo. Razdelimo možnost subvencionirane prehrane v osnovnih šolah, srednjih šolah in navsezadnje tudi študentom. Ker ne drži, da študentje imajo brezplačen obrok, tudi študente subvencionirajo pri nakupu bonov, ker nam je bil ključen cilj pri tem - zagotoviti zdravo prehrano, zato nismo toliko problematizirali, kdo si lahko to privošči in kdo ne. Namen je zdrava prehrana. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Vidim eno roko, dve, več rok. Prijava teče. Nekaj je narobe, še enkrat prosim, prijava teče. Gospod Franc Pukšič, izvolite.
Hvala lepa, še enkrat. Jaz bom seveda podprl amandma, ki vrača 100% nadomestilo za dijaško prehrano. Rad pa bi rekel nekaterim mojim poslanskim kolegom - danes, prav na našem področju - v časopisu so že zapisali, da so razočarani nad delom kolegov poslancev. To so napisali študentji. Po tej razpravi, verjamem, da bodo tudi dijaki kaj takšnega zapisali oziroma saj niti ni pomembno kaj zapišejo, pomembno je, kako se to odrazi pri delu vnaprej. Ampak bojim se, da se nekaterih niti to ne prime.
Gospod Franco Juri, izvolite.
Hvala gospod predsedujoči. Amandmaja ne bom podprl, ker menim, da je v celotni razpravi odprt prostor za veliko demagogijo. In se sprašujem zakaj v času prejšnje vlade niso poskrbeli tudi za subvencioniranje hrane osnovnih šolah. Danes sem se še enkrat pozanimal koliko plačujemo starši osnovnošolskih otrok, koliko plačujemo na mesec. In ta znesek je 80 evrov 80 evrov se plačuje za hrano otroka v osnovni šoli. Ampak to očitno prejšnje vlade ni motilo. Šli so pa v ponudbo, ki je razumljiva in razumem dijake danes in razumem študente. Enkrat, ko imaš nekaj zagotovljeno, je težko pristati na ponovnem umik, četudi je ta umik utemeljen tudi s pravičnostjo pri porazdelitvi sredstev. Sredstev pa ni. In to, kar je bilo danes izpostavljeno, je tudi opozicija nekajkrat poudarila: "Povejte, vlada naj pove javnosti, da so možnosti žal omejene." In znotraj teh možnosti je treba stvari razporediti tako, da bo poleg subvencionirane hrane dijakom - ne pozabimo, da nihče ne jemlje teh subvencij, ampak se samo prerazporedijo tako, da tisti, ki pripadajo družinam, ki lahko plačajo; jaz nisem niti enkrat protestiral zaradi zneska, ki ga dobivam vsak mesec, to je 80 evrov, za svojega otroka v osnovni šoli, se zavedam, da bi bilo sramotno, če bi se jaz oglasil in bi jaz protestiral zaradi takega zneska. Zdaj pa vidimo, da bo večina dijakov dobila subvencionirano hrano, da bo en del še vedno pri 100% subvencijah, drugi večji del pa bo plačeval okrog 16 evrov na mesec. Poglejte 16 evrov, ne 80 evrov na mesec. Torej, s kakšno vestjo lahko govorimo staršem otrok v osnovnih šolah. Ali ne mislite, da je utemeljen sum, da je bil tisti manever - ponavljam, razumem dijake, ko zahtevajo, da se v teh časih ne jemlje nekaj. Branijo tisto, kar so dosegli. Vedno je težko in politično težavno odvzeti del dosežene pravice. Ampak bodimo iskreni, v teh razmerah bomo pa pustile vse družine, ki imajo osnovnošolske otroke, na cedilu. Ne, zato je prav, da ta zakon v bistvu poskrbi tudi za tisti del populacije. In žal je vtis, ker ste to prelagali takrat na koncu mandata, tik pred volitvami, da je bila pač tukaj tudi računica, češ ta populacija se hitro približa volilni pravici in mogoče bomo s tem dobili. Ta vtis je utemeljen. Ampak upam, da bomo hitro prišli in prešli v take družbene razmere, ko bo mogoča absolutna subvencija oziroma subvencioniranje hrane celotni dijaški, študentski in osnovnošolski populaciji. V takih razmerah je to nemogoče. Država in vlada morata pristopati pravično, pravičnejše predvsem do velikega deleža slovenskega prebivalstva, tistega dela seveda, ki ima otroke v osnovni šoli in ki danes plačuje v celoti, ki je brez subvencij za to hrano. Pri tem pa je treba poskrbeti predvsem, da bo ta hrana uporabna, da bo zdrava. Videli smo koliko je bilo, recimo, če ni malo diferenciacije med revnejšimi, bogatejšimi sloji, če ne pozivamo na njihovo odgovornost in na odgovorno ravnanje do hrane, potem pa bomo priče tudi takim podobam, ko dijaki, ki ne potrebujejo subvencij, pravzaprav nimajo nikakršnega odnosa do tiste hrane, pa morda gredo ven in si včasih celo za višjo oceno dovolijo prehrano. Ampak to za večino dijakov ne velja. Večina dijakov verjetno razume to odgovornost, ve kaj pomeni. starši vedo, kaj pomeni plačevati mesečno prehrano v šolah in ni nobene bojazni, da bi s tem zakonom kratili ali zmanjševali pravice tistih, ki subvencije potrebujejo. Tistih, ki subvencije potrebujejo. Zato še enkrat, jaz pozivam tudi dijaško populacijo, študentsko populacijo, naj bolj solidarno razmisli o tem problemu. Jih podpiram, ko zahtevajo, da se subvencije zagotovijo na račun drugih finančnih in proračunskih postavk, ki so manj potrebne. In na tem seveda, to je širši okvir razprave, tudi jaz se večkrat sprašujem, pravzaprav čemu trošimo toliko denarja za nepomembne zadeve, pri tem pa seveda smo prisiljeni šparati. Ampak, če je situacija takšna, naj vsak prevzame svojo odgovornost in predvsem bodimo solidarni s tistim večjim delom družin, ki danes pa teh subvencij nimajo. In zato je prav, da to zagotovimo, menim, da tudi opozicija je priznala, da je zakon dober, kajti v bistvu dokonča tisto, česar si prejšnja Vlada ni dovolila, če tudi je imela boljše račune in boljše številke v blagajni in tega ni postorila. Danes smo pač prisiljeni razpravljati znotraj okvira, kjer je neizbežna tudi demagogija. Zato jaz ne bom tukaj pri tem se opredeljeval demagoško ali všečno samo enemu delu populacije. Jaz se zavedam zahtev in mislim, da so tudi razumljive zahteve slovenskih dijakov, vendarle se moramo kot poslanci odločati odgovorno in tudi znotraj realnih možnosti te države. Hvala.
Besedo ima gospod mag. Žnidaršič.
Gospod podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Zakon bom vsekakor podprl. Predstavlja rešitev, ki je v danih razmerah edino poštena in pravična. Gre namreč za težave pri financiranju študentske, šolske in dijaške prehrane. In ne gre za varčevanje, čeprav bi kdo lahko to naprej očital državi, pač pa gre za prerazdelitev sredstev na način, da bodo vsi tisti, ki potrebujejo in ki so upravičeni do subvencioniranja šolske prehrane, to tudi dobili. Obstoječi zakon, ki ga spreminjamo in dopolnjujemo, je bil sprejet v razmerah relativne blaginje, takrat, ko državi ni bilo treba razmišljati, od kod vzeti in je seveda pred volitvami v času, ko nihče ni mogel nasprotovati temu, da vsi nekaj dobijo zastonj, bil sprejet. In to je pač treba upoštevati. Danes so razmere drugačne in zato so potrebne tudi drugačne rešitve. Znotraj socialne države, ki jo želimo ohraniti, pa je za mene pravična rešitev taka, da bogati ne dobijo nič zastonj ali samo tisto, kar jim pripada po zakonodaji v splošnem sistemu porabe davkoplačevalskega denarja, da pa na področjih, ki zadevajo, denimo šolsko prehrano, otroške dodatke, plačilo vrtcev in tako naprej bogati prispevajo svoj delež, ker to lahko storijo. Zato prispevajo svoj delež, da bodo revni lahko dobili v okviru solidarnosti to, brez česar bi bili bistveno prikrajšani, znotraj življenja in položaja v naši družbi. Zaradi tega ni mogoče pristati na zahtevo po 100% plačevanju otroške prehrane oziroma šolske prehrane s strani države, v času, ko država nima kje vzeti. To je demagogija. Tudi ni zelo lepo videti študentov na ulici. Ker ni res, da je dve tretjini študentov tistih, ki bodo lačni, če ne bodo delali študentskega dela v obsegu, kot ga delajo danes. To govorim zaradi tega, ker se operira tudi z neresnico, da država ukinja študentsko delo. Ne, država ga spreminja. Spreminja obliko študentskega dela, ga nekoliko zmanjšuje po obsegu, da bi študentje več študirali in da se ne bi vlekel študij sedem let. Danes denimo Šuštaršič piše v časopisu, da bo vsakega tretjega študenta udarila sprememba študentskega dela po žepu. Kaj pa tisti študentje, ki študirajo sedem ali deset let, ne udarijo države po žepu? Ti si sami zmanjšujejo delovno dobo. Hkrati pa kričijo, da ne bodo delali več kot do 60. leta, do 30. leta preko študenta brez delovne dobe, po 60. letu nič več. Od kod bomo plačevali pokojnine? To samo mimogrede. Na vsak način pa je zakon, o katerem teče ta trenutek razprava, tak, ki bo zagotovil vsem, ki so upravičeni do subvencije za prehrano med šolanjem na način, da bodo tisti, ki imajo in so toliko materialno preskrbljeni, lahko nekaj prispevali, na ta način bo zagotovljena solidarnost, socialna država in vsi bodo imeli možnost do zdravega in ustreznega prehranjevanja. V razmerah gospodarske in finančne krize pač drugačne rešitve niso pravične in zato tega amandmaja ne bom podprl, bom pa podprl zakon in koalicijski amandma. Hvala lepa.
Gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister! Jaz bom podprl naše amandmaje SDS, ne bom pa podprl koalicijskega. Nekaj sem že o tem govoril, bi pa želel še nekaj dodati. Kolikor mi je znano, je tudi Ministrstvo za delo predlagalo, naj se počaka s tem zakonom, ker nova socialna zakonodaja še ni sprejeta oziroma sistem subvencioniranja naj ne bi bil zaradi neurejenih evidenc najbolj pravičen. Namreč, zdaj se iz različnih virov dajejo socialne podpore in težko je zbrati vse vire. Mislim, da Vlada tukaj predlaga nekaj dobrega, da bi s projektom e-sociale to spravili na nek skupen imenovalec. In dokler te evidence niso urejene, bi ta sistem, za katerega je potrebno in rabi suport administracije, kjer bo treba zbirati podatke o socialni moči družin, dokler to ne zafunkcionira, je to problematično tako, kot je vsako postavljanje meje, do koder seže socialna pomoč, od koder naprej več pa ne. Tako, da to je tudi eden od vzrokov, zakaj verjetno ta projekt ni dober. Drugo pa, tako ali tako projekt ni dober, če uvaja, recimo, v osnovno šolo subvencionirano prehrano do mere, kot si jo je Vlada zamislila ali, bomo rekli, v polni meri, pri tem pa jemlje, odvzema na področju srednješolske prehrane. To ni v redu. Gre pa za kakorkoli, če so težki časi, za majhna sredstva, gre za 6, 7 milijonov evrov in bi lahko imeli v srednji šoli in v osnovni šoli popolno subvencionirano prehrano. Če primerjam to s tem, da država najde denar, da ministrica svojemu prijatelju plačuje odkup stavbe. Ta prehrana bi stala, 100%, za srednje šole in za osnovne šole 6 milijonov evrov, 7 milijonov, tista stavba bo pa stala in jo bo država plačala 32 milijonov evrov. Oprostite, nihče me ne more prepričati, da država nima od kod jemati, očitno ima jemati, samo eno ima prednost, drugo je pač nima. In želel bi odgovoriti tudi na nekatere netočnosti. Večkrat ste omenili, da je ta zakon prejšnja vlada sprejela na koncu mandata. Ja, lepo vas prosim, kaj naj Vlada dela samo prvo leto svojega mandata, zadnje leto pa ne bi smela delati. Mislim, da se te logike držijo v Grčiji, kjer delavci že 10 let pred penzijo ne delajo nič, zato so mogli uvesti tisti dodatek za stimulacijo, če sploh pridejo na delo. In mi, naša Vlada nekritično sprejema dolg ali prispevek skoraj 400 milijonov evrov za grško solidarnost. Solidarnost je v redu, vendar ima svoje meje. Takšen sistem kot je v Grčiji, da se na koncu ne dela nič in tudi vi očitate prejšnji vladi, da je na koncu sprejela, da je na koncu nekaj delala, jaz ne vem, kako si to predstavljate. Po vaši logiki - če šolanje traja 8 let, verjetno potem učenci ne bi smeli nič delati v 8. ali 9. razredu po tej logiki. To se pravi, to ni noben argument, da je Vlada v zadnjem letu svojega mandata nekaj sprejela. Ja, saj moraš vendar delati dokler si na oblasti, dokler je mandat, dokler si v službi, do konca. In ne govorite takšnih neumnosti. Tudi to ne drži, da je v prejšnjem mandatu bilo denarja dovolj in ni bilo treba razmišljati, od kod se bo denar vzel. To ni res. Denar je treba "šparati" takrat, ko ga imaš, takrat je treba varčevati. Takrat, ko nimaš denarja, tako ali tako ne moreš varčevati in ne moreš nič prihraniti. In tudi v prejšnjem mandatu ni bilo denarja, kolikor bi ga kdo hotel. Ampak zasluga prejšnje vlade je ta, da se ta vlada lahko zadolžuje, zato ker se prejšnja ni zadolžila in smo bili druga najmanj zadolžena država v Evropski uniji. Zdaj smo pa kar na enkrat postali tisti, ki smo pa zelo problematični glede zadolževanja. Tako da, to je še kako res in žal, žal bomo morali verjetno ugotoviti, ko bo treščilo in se boste tudi vi streznili, koliko je ta država že zadolžena. Žal. Žal. Raje bi videl, da nimam pravih podatkov, ampak, žal, jih imam. V bistvi pa tako ali tako, kot sem že dejal, gre za bolj dobro voljo kot ne, če ta zadeva stane 6 milijonov evrov in bi s tem dejansko imeli pokrito 100% subvencionirano prehrano v osnovnih in srednjih šolah, je to prava malenkost v primerjavi s tistimi 32. milijoni, ki jih ministrica daje svojemu kolegu. To sem že enkrat povedal, pa verjetno bo potrebno še večkrat ponoviti. Jaz nekatere rešitve, ki so v tem zakonu, podpiram. So dobre, jim ni možno nasprotovati, predvsem ko gre za racionalno uporabo prehrane, da se hrana ne meče stran. Hrana ni poceni, poleg tega pa, včasih so nas učili, da je hrano treba že tako ali tako spoštovati. To je pozitivno. To, da se bo pa delal neki spisek tistih, ki bi naj bili bolj premožni, ki bodo lahko imeli 100% subvencionirano prehrano, tisti, ki samo deloma, tisti, ki nič, to pa se mi ne zdi dobro. To bo samo pripeljalo do delitev v srednjih šolah med dijaki. To vsekakor ni dobro. In zato jaz podpiram te naše amandmaje, amandmaje SDS, vladnega pa ne bom podprl. Hvala lepa.
Besedo ima gospod mag. Sajovic.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsedujoči, za besedo. Prijazen pozdrav in pa pohvala ministru, ki si je za ta pomemben zakon, ki so ga na ministrstvu dobro pripravili, res vzel čas za vso razpravo, pozorno posluša in jaz sem prepričan, da ne bo dolgo, ko bomo v Državnem zboru ugotovili in govorili o tem, da imajo vsi dijaki in pa vsi osnovnošolci brezplačno prehrano. To je bilo večkrat povedano, samo žal tisti, ki želijo stalno politizacijo, stalne prepire, tega nočejo slišati. Žalosten sem, da se politika pred polnim balkonom prereka za političen prestiž pri tem vprašanju, si delijo očitke, kdo je prej, kdo je kaj kasneje. Jaz ne bom pogreval zgodbe patrije, raznih orožarskih poslov in afer, tam je šlo denarja v nič za 100 let osnovnošolske in dijaške prehrane naprej. Zdaj pa k zakonu in rešitvah. Vse družbe so v resnih časih na preizkušnji. Takrat je na preizkušnji tudi človeška vest in pa solidarnost. Prav bi bilo, da se zavemo tega, da tisti, ki ima več, ne jemlje tistega, kar je mogoče brezplačno ali pa zastonj, ampak je solidaren, da ne vzame s tistega kupa, če ni lačen, zato da za tiste, ki imajo potrebe, ostane več. In prav za to gre. Jaz imam srečo, da sem imel vse življenje delo, ki sem ga opravljal, rad in nikdar in nikoli nisem uveljavljal nobenih subvencij, nobenih doklad in vseh takih zadev. In na to sem bil ponosen, zato ker sem živel v prepričanju, da s tem ostane za tiste druge več. In tako bi morali razmišljati danes. Govorimo o mesečni prehrani in o zneskih, ki se gibljejo med 0, 8 in 16 evri. Spoštovane poslanke in poslanci! Vprašajte svoje otroke, vprašajte sorodnike, koliko na mesec jih stane mobitel. Nekateri za mobitel zapravijo nekajkrat več kot pa za vso šolsko prehrano. Naj nas skrbijo in bolijo razlike. S kakšnimi avtomobili se tisti, ki zgodaj opravijo izpit pa so mogoče stari v srednji šoli toliko več, ker so kakšen letnik ponavljali, s kakšnimi avtomobili se nekateri pripeljejo k pouku, to nikogar ne moti. Nikogar ne moti, da imajo nekateri čevlje za 20 evrov drugi pa za 200. To so tiste zadeve, nad katerimi se mora politika zamisliti, zakaj smo to družbo razslojili na tak način. Šolska prehrana, ki prinaša dobre rešitve, zagotovo ni primer, na katerem bi se lomila politična kopija. Še posebej, ker imamo jasna zagotovila pripravljavcev z ministrstva, da je naš cilj brezplačna prehrana za vse v osnovnih šolah in tudi srednjih šolah. Jaz sem vesel, da so seveda tudi od tistih, ki zakona ne bodo podprli, prišle številne ugotovitve, da zakon na veliki večini področij prinaša dobre rešitve. Za božjo voljo, zakaj bi v dobrem gozdu zaradi enega drevesa gozdu, ki nam ni vsem všeč, posekali cel gozd. Odgovorna in resna politika tega ne dela. Jaz sem prepričan, če bi naredili anketo med osnovnošolci in srednješolci, da so oni pripravljeni, tisti, ki imajo več in ki lahko, plačati par evrov več na mesec, zato da bodo tisti, ki nimajo te sreče in jim gre težje - računamo, da jim bo šlo v bodoče bolje - imeli več. Če bi to anketo naredili, ne v politiki, ampak med našimi otroci, ki so družbeno izredno odgovorni in na te razlike v veliki večini tudi občutljivi, potem bi oni zagotovo ta zakon in pa te rešitve podprli. In za to gre. Če kdaj, takrat, kadar je težko, takrat se solidarnost človeka do človeka pozna. Če pogledate statistiko, koliko otrok bo dejansko plačevalo polno ceno, koliko pa ne, je razumnim, poštenim in pa tistim, ki nimajo najprej političnega interesa, vse jasno. Jaz nadalje pozdravljam rešitve, ki jih je pripravilo ministrstvo in gredo v smer osveščanja na področju zdrave prehrane, da se spoštuje različnost tudi na tem področju, da so ljudje, ki imajo različne želje in pa potrebe, eni iz zdravstvenih vidikov, drugi pa iz vidika osebne odločitve, da se temu prisluhne, da se to spoštuje in da se temu gre nasproti. In pa, predvsem to, da se zavedamo, da prazna vreča nikdar in nikoli ne stoji pokonci in da smo seveda za to temu vprašanju in pa temu zakonu namenili veliko pozornosti, veliko časa. Jaz sem prepričan, da ga bomo danes sprejeli s tem, da zavržemo nekatere amandmaje, ki mislim, da ne gredo v pravo smer in da bomo to področje za to leto solidno uredili. V naslednjih letih pa vsem skupaj želim toliko dober standard, da bomo lahko rekli, da imamo šolsko in osnovnošolsko prehrano brezplačno in da bomo potem znali narediti korake, kot jih imajo nekatere druge družbe tudi na področju javnih prevozov in pa še česa. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu z časovnim potekom seje Zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 15. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA - PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O MLADINSKIH SVETIH, v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Gospod minister za šolstvo in šport dr. Lukšič, prosim.
Hvala, predsedujoči. Hvala za besedo. Poslanke in poslanci! Zakon o mladinskih svetih ima predvsem ta namen, da se prilagodi Zakonu o javnem interesu v mladinskem sektorju, ki je naslednja točka obravnave. Zakon prinaša usklajevanje rešitev z Zakonom o javnem interesu v mladinskem sektorju. Predlaga oziroma uvaja nekatere rešitve, ki zagotavljajo ustreznejše varstvo javnega interesa in zagotavljajo pravno varnost. Mladinskim svetom je podeljen status pravne osebe zasebnega prava sui generis. Uveden je bil princip, da se v zvezi z delovanjem mladinskih svetov uporablja analogno Zakon o društvih, usklajen je z Zakonom o prekrških. Pravzaprav zakon ni v tem smislu zahtevan in tudi v procesu usklajevanja ni vzbujal velikih konfliktov, tako da bi vas prosil, da zakon podprete. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino, kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo gospe predsednici mag. Majda Potrata.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod direktor, poslanke in poslanci. Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino je na 17. seji, to je bilo 29. aprila 2010, obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o mladinskih svetih, ki ga je v obravnavo po rednem postopku predložila Vlada Republike Slovenije. Zakon je proučila Zakonodajno-pravna služba. Tudi Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport je podala svoje mnenje in predlog zakona podprla. Ugotovila je, da novela predstavlja uskladitev z vsebino novega sistemskega zakona o javnem interesu v mladinskem sektorju in soglašala s tem, da je v njej treba opredeliti nacionalne mladinske organizacije in uveljaviti spremembe, ki bodo omogočale širšo participacijo mladih pri odločanju. Ustno je mnenje na seji odbora predstavil Drago Žura. Komisija za narodni skupnosti je pripravila poročilo k predlogu zakona in ga podprla. Menila je, da je z vidika uresničevanja posebnih pravic avtohtonih narodnih skupnosti in z vidika ohranjanja narodne identitete izredno pomembno, da se aktivirajo oblike organiziranosti mladinske populacije, saj slednje veliko pripomorejo k vitalnemu razvoju narodne skupnosti. Odbor je imel na klopeh tudi mnenje Madžarske samoupravne narodne skupnosti, stališča Skupnosti občin Slovenije, dopis Občine Logatec in mnenji Mestne občine Velenje in Mestne občine Novo mesto. K zakonu so amandmaje vložile štiri poslanske skupine koalicije k 1., 2., 4., 5. in 7. členu. Poslanska skupina SDS pa k 1. členu. Odbor je opravil razpravo in glasovanje o posameznih členih in vloženih amandmajih. Dr. Igor Lukšič, minister, je uvodoma podal dopolnilno obrazložitev k predlogu zakona, povedal je, da bo s sprejemom predlagane novele mladinski sektor lahko v prihodnje aktivno sodeloval pri pripravi zakonodaje, vsebina novele pa se bo uskladila z vsebino Predloga zakona o javnem interesu v mladinskem sektorju. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da so bile pripombe, ki so jih podali k 2. in 4. členu upoštevane v amandmajih koalicije. Opozorila pa je še na splošno pripombo glede pravice do svobodnega združevanja v mladinske svete. Odbor je brez razprave sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin k 1., 2., 3., 4., 5. in 7. členu, ni pa sprejel amandmaja Poslanske skupine SDS k 1. členu. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih in predlog zakona podprl. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev poslanskih skupin. Besedo ima gospod Janez Ribič v imenu Poslanske skupine SLS.
Spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci. Glede sprememb zakona so v zainteresirani javnosti zelo deljena mnenja. Gotovo je mogoče pritrditi z zavzemanjem, da se mlade bolj aktivno vključi v spremembe v naši družbi. Mlade je treba upoštevati kot kadrovski potencial in vir razvoja tako v nacionalni kot tudi v evropski politiki. V luči strateških izzivov Slovenije ter na podlagi dobrih praks je področje mladinskega dela prepoznano kot eden od ključnih dejavnikov pri izvajanju programa reform Lizbonske strategije. Vključevanje mladih v delovno okolje je opredeljeno kot ena od prednostnih nalog pri izvajanju programa reform Lizbonske strategije. V razvoju mladinskega sektorja je v obdobju od leta 1995 do danes mogoče zaslediti rast mladinskih organizacij, mladinskih centrov, ki so vzpostavili svojo mrežo in strukturo formalizirali, dodatno je spodbujen razvoj infrastrukture za mlade. Poleg tega je okrepljeno sodelovanje znotraj EU predvidelo, da do možnosti boljše politike v korist mladih s programi v okviru EU. Strinjamo se, da je treba mladim omogočiti sodelovanje in možnost usklajevanja na področjih, ki jih zadevajo, kot tudi bolj upoštevati mladino v drugih politikah. Dejavnosti namenjene doseganju tega cilja so zlasti participacija, prostovoljno delo, informiranje, boljša ozaveščenost organov oblasti o zadevah, ki skrbijo mlade. Poleg tega so še druge, na primer mladinsko delo, mladinski klubu, poulično delo, projekti za spodbujanje občutka državljanstva, vključevanje in solidarnost med mladimi. Na drugi strani pa je bojazen, da bi s pretiranim administriranjem in formalizmom zatrli pobudo mladih in njihovo mladostno zagnanost. Predlagatelj navaja, da bo s sprejemom predlagane novele mladinski sektor lahko v prihodnje aktivno sodeloval pri pripravi zakonodaje, vsebina novele pa se usklajuje tudi z vsebino Predloga zakona o javnem interesu v mladinskem sektorju. Na drugi strani pa imamo na primer mnenje ene od občin Logatec, ki opozarja, da bo sprememba otežila in ovirala svobodno povezovanje mladih, saj menijo, da predlagane spremembe pomenijo usihanje dejavnosti mladinskih svetov, ki so komaj zaživeli. Preoblikovanje v društvo prinaša dodatne ovire in omejitve. Nejasno je, ali bo lahko status v javnem interesu pridobila katerakoli organizacija, ki se registrira kot mladinski svet. To bi namreč pomnilo, da jih je lahko v vsaki občini več, veliko. S tem pa se razvrednoti tudi sam pomen statusa v javnem interesu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Zanoškar v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister. Dovolite, da predstavim stališče Poslanske skupine DeSUS glede Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o mladinskih svetih. Noveliranju tega zakona pogojuje v prvi vrsti potreba po uskladitvi z vsebino novo nastalega krovnega zakona, ki ga v Poslanski skupini DeSUS podpiramo in temu tudi tako sledi podpora noveli Zakona o mladinskih svetih. Poleg teh uskladitvenih sprememb pa se v naši poslanski skupini strinjamo tudi z dopolnjevanjem vsebine zakona v delu, ki se nanaša na registracijo mladinskih svetov, njihovo finančno in materialno poslovanje ter nadzor nad izvajanjem zakona, kar se je do sedaj izkazalo kot nedorečeno in zelo pomanjkljivo. Ocenili smo, da bodo spremembe in dopolnitve prispevale k ustreznemu varstvu javnega interesa in pravne varnosti. Šle bodo tudi v pozitivni smeri izboljšav samega organiziranega delovanje mladinskih svetov in lokalnih mladinskih svetov ter mladinskih organizacij, kar bo nedvomno prispevalo k širitvi participacije mladih pri odločanju. Kot je bilo rečeno, krovni zakon in pa tudi novelo tega zakona v poslanski skupini podpiramo in bomo glasovali tudi tako. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Györek v imenu poslanske skupine SNS.
Hvala za besedo, predsedujoči. Kolegice, kolegi, gospod minister! V predmetnem predlogu zakona gre dejansko za razlog, ki zagotavlja uskladitev vsebine z vsebino Predloga zakona o javnem interesu v mladinskem sektorju, ki ga bomo obravnavali in sprejemali v nadaljevanju in ki bo celovito normativno uredil to področje mladinskega sektorja. Se pravi, ta zakon ureja le del omenjenega krovnega zakona, to je status, pravni položaj mladinskih svetov, pogoje združevanje mladinskih organizacij v mladinske svete in njihovo delovanje. Med cilji predlaganega zakona gre tudi za terminološko uskladitev vsebine z novim krovnim zakonom o javnem interesu v mladinskem sektorju. Dejansko v obstoječem zakonu obstaja nekaj pomanjkljivosti v določbah, ki urejajo registracijo mladinskih svetov v finančno in materialno poslovanje le-teh, njihov nadzor in tako naprej. Z usklajenostjo obeh zakonov in zagotovljeno definicijo in preglednostjo delovanja mladinskih svetov bosta vsaj do neke mere ustrezno zagotovljena in urejena javni interes in pravna varnost. V predhodnih razpravah in obravnavah je bilo sicer nekaj polemičnih tez glede primerljivosti mladinskih svetov z društvi oziroma zvezami društev in da naj bi ste tudi za mladinske svete smiselno uporabljal Zakon o društvih. To se v prvi vrsti nanaša na rešitve glede vodenja finančnega in materialnega poslovanja, saj naj bi potemtakem računovodski standardi veljali tudi za mladinske svete. Drugič. V tem smislu se bo zagotovilo tudi ustrezne podlage za pristojnosti in za vodenje postopka registracije mladinskih svetov. Na ta način bo tudi zagotovljena enotnost postopkov in pristojnosti takšnih statusno pravnih primerljivih subjektov. V Slovenski nacionalni stranki menimo, da pa je nujna in utemeljena določba glede organov pristojnostih za nadzor delovanja mladinskih svetov, torej organov, ki so pristojni za nadzor društev v skladu z Zakonom o društvih. Skratka, menimo, da bi s predmetnimi spremembami zakona lahko dosegli želene cilje mladinske politike na nacionalni in tudi na lokalni ravni. Torej, boljše zagotavljanje možnosti vključevanja mladih v proces in aktivnostjo udeležbe v političnem, ekonomskem in sploh družbenem življenju. Na osnovi navedenega bomo v Slovenski nacionalni stranki Predlog zakona o mladinskih svetih podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Germič v imenu Poslanske skupine LDS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister s sodelavcem, kolegice in kolegi! Cilj sprememb in dopolnitev Zakona o mladinskih svetih je uskladitev Zakona o javnem interesu v mladinskem sektorju, ki predstavlja krovni mladinski zakon in je prav tako danes v obravnavi v Državnem zboru. Spremembe v zakonu se nanašajo na pogoje za članstvo mladinske organizacije v Mladinskem svetu Slovenije ter v mladinskih svetih na lokalni ravni, prav tako pa rešujejo nekaj nedorečenosti glede registracije ter finančnega poslovanja mladinskih svetov in nadzora nad njimi. Mladinski svet Slovenije ter mladinski sveti na lokalni ravni so tradicionalni mehanizmi vključevanja mladih v procese odločanja, kar je izjemno pomembno, če želimo čim širši krog mladih pritegniti v družbeno življenje, kjer bodo prevzemali odgovornosti za različne projekte. Zato je potrebno krog mladih, ki sodelujejo v procesih odločanja, razširiti preko meja mladinskega sveta na mladinske organizacije in na mlade, ki niso člani nobene organizacije. Precejšnja težava je delovanje mladinskih svetov na lokalni ravni, ker jih žal ni v vseh okoljih, predvsem v manjših niso ustanovljeni. Leta 2009 je bilo na primer v registru vpisanih lokalnih mladinskih svetov zabeleženih le 46 lokalnih mladinskih svetov, in če pomislimo, da imamo v Sloveniji kar 210 občin, to predstavlja problem na področju organiziranja mladih, kajti ravno lokalno okolje, ki pozna specifične razmere ter potrebe svoje mlade populacije, bi moralo pri ustanovitvi in pri zagotavljanju materialnih in prostorskih pogojev odigrati večjo vlogo kot doslej. V Poslanskem Klubu LDS upamo, da bosta tudi zakona, ki sta pred nami, pripomogla k temu. Doslej so bila nedorečena določila glede pogojev finančnega in materialnega delovanja v mladinskem svetu. Ker gre za subjekte, ki so primerljivi z društvi, je smiselna rešitev, ki se predlaga, da za mladinski svet, torej za mladinske svete glede finančnega in materialnega poslovanja veljajo isti računovodski standardi kot za društva oziroma zveze društev. V LDS podpiramo rešitev, da se s spremembo zakona omogoča ureditev glede registracije mladinskih svetov. Doslej je na tem področju vladala dvojnost, del se je opravljal po Zakonu o društvih, del pristojnosti nad njimi pa so imele upravne enote. V kratkem naj bi bile vse registracije društev prenesene iz upravnih enot na Ajpes. S spremembo v tem zakonu in sklicevanjem za Zakon o društvih, se bo to rešitev v peljalo tudi za mladinske svete, zato se v spremembah zakona uveljavljajo tudi isti nadzorni organi nad mladinskimi sveti kot nad društvi. V LDS upamo, da bodo vse rešitve pripomogle k dobremu oziroma boljšemu delovanju mladinskih svetov na lokalnem nivoju kot tudi nacionalnega mladinskega sveta in predvsem, da bodo mladinski sveti ustanovljeni v vseh lokalnih okoljih v Sloveniji. V Poslanskem klubu LDS zakon podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dejan Levanič, v imenu Poslanske skupine SD.
Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani podpredsednik! Danes v Državnem zboru Republike Slovenije sprejemamo paket dveh zakonov, ki sta v prvi vrsti namenjena okoli 400 tisoč državljankam in državljanom Republike Slovenije ali približno 20% vse populacije. V preteklih razpravah smo veliko časa namenjali predvsem različnim družbenim skupinam, a le redki statistični podatki napovedujejo tako skrb vzbujajočo prihodnost kot njim, torej mladi. Delež mladih v prebivalstvu naj bi namreč po podatkih Statističnega urada v prihodnjih 17. letih padel z 20 na 14%, torej skoraj za tretjino. Zato je toliko bolj pomembno, da mladim zagotovimo možnosti za aktivno participacijo v institucijah demokratične države in seveda civilni družbi, kjer bodo lahko jasno, predvsem pa učinkovito zastopali svoje interese. S predlaganim paketom obeh zakonov bomo dodali še en kamenček v mozaik strpnih in argumentiranih razprav, kjer višina glasu in demonstracija moči premožnejših in bolje organiziranih ne bo edino vodilo pri sprejemanju pomembnih odločitev. Novela zakona, ki je prvi na dnevnem redi, prinaša le manjše popravke, ki so potrebni zaradi uskladitve z Zakonom o javnem interesu v mladinskem sektorju. Najpomembnejša spremembe je odprava spodnje starostne meje za članstvo v mladinskem svetu lokalne skupnosti. Ta je bila doslej 15 let, kar je onemogočalo participacijo organizacij z večjim številom mlajših članov. Ostale spremembe pomenijo le manjše popravke, ki na utečeno stanje delovanja mladinskih svetov ne bodo vplivale. V dosedanjem poteku zakonodajnega postopka smo v Poslanski skupini Socialnih demokratov posebno pozornost posvetili stališčem Mladinskega sveta Slovenije in Skupnosti občin Slovenije. Predlagala sta določbo, ki bi omogočila, da se v eni lokalni skupnosti lahko ustanovi le en medijski svet. S tem bi v bistvu sledili enotnemu zastopanju mladih na lokalni ravni, občine pa bi imele zgolj enega sogovornika v procesu oblikovanja in implementacije politik, ki zadevajo predvsem mlade. Intenco predloga smo soglasno podprli prisotni na seji matičnega delovnega telesa, a žal rešitve, ki bi bile v skladu z veljavnim pravnim redom kljub naporom ni bilo moč najti. Pravne službe so namreč opozarjale, da bi s tem lahko prišlo do neskladja z 42. členom Ustave, ki govori o svobodi združevanja. Ne glede na to, verjamemo, da je interes mladih v lokalni skupnosti enotno zastopanje njihovih stališč, poleg tega pa bodo z enotnim zastopanjem lažje uresničevali pravice, ki izhajajo iz obeh zakonov. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o mladinskih svetih podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Alenka Jeraj, v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem. V Poslanski skupini SDS bomo podprli Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o mladinskih svetih. Mi smo sicer za sejo odbora pripravili nekaj manjših sprememb, predlagali nekaj amandmajev, ki jih v tej obravnavi nismo ponovili, vendar pa menimo, da gre za pomembne spremembe, ki se dotikajo mladinske politike, mladinskih struktur in mislimo, da je dobro, da se nekatere stvari bolj podrobneje uredijo, zato kot rečeno, zakon podpiramo.
Hvala lepa. Še gospod Tadej Slapnik v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Preambula revidirane evropske listine o vključevanju mladih v lokalno in regionalno življenje pravi da je ključnega pomena pri gradnji bolj demokratične, vključujoče in uspešne družbe, da je javno sodelovanje mladih pri odločitvah in dejavnostih na lokalni in regionalni ravni. Sodelovanje v demokratičnem življenju lokalne skupnosti pa je več kot zgolj udeležba mladih na volitvah. Ustvariti moramo razmere za odkrit dialog med mladimi, lokalnimi in regionalnimi oblastmi, mladim in njihovim predstavnikom pa omogočiti, da so enakovredni akterji pri politikah, ki se nanašajo nanje. Te strukture morajo biti predstavniške in stalne, ukvarjati pa se morajo z vsemi zadevami, za katere mladi izrazijo zanimanje. Z novelo Zakona o mladinskih svetih usklajujemo področni zakon z vsebino predloga Zakona o javnem interesu v mladinskem sektorju, ob tem pa se dopolnjujejo določila, za katera se je izkazalo, da so pomanjkljiva oziroma nedorečena, povečuje pa se tudi nadzor nad delovanjem mladinskih svetov. Pri pripravi krovnega zakona iz področja urejanja mladinskih politik je ministrstvo upoštevalo stališče Mladinskega sveta Slovenije, da se določb Zakona o mladinskih svetih ne vključi v krovni zakon, ampak da se ga v okviru potreb popravi in uskladi z novim krovnim zakonom. Po 10 letih od sprejema Zakona o mladinskih svetih ima zato Državni zbor priložnost oceniti tudi njegove učinke. V Poslanski skupini Zares ocenjujemo, da predvsem pri ustanavljanju in delovanju lokalnih Mladinskih svetov zakon ni dosegel pričakovanj. Zaskrbljujoči so namreč podatki, da je v Sloveniji v 10 letih od sprejema zakona ustanovljenih le 49 lokalnih mladinskih svetov, od teh pa jim je leta 2009 na javnem razpisu za sofinanciranje delovanja s strani Urada za mladino Republike Slovenije sredstva pridobilo le 15 izmed njih. Lokalni mladinski sveti niso ustanovljeni niti v četrtini slovenskih občin, dejansko pa delujejo v manj kot 10% občin. V Poslanski skupini Zares se ne strinjamo, da je vzrok za to zgolj domneva, da v manjših lokalnih skupnostih obstoječa ureditev predstavlja preveliko administrativno oviro za ustanavljanje. Pogoj za ustanovitev lokalnega mladinskega sveta je obstoj vsaj treh za ustanovitev zainteresiranih mladinskih organizacij v lokalni skupnosti, kar teoretično lahko predstavlja oviro v posameznih zares majhnih občinah, a v veliki večini temu ni tako. Uspešno delujoči Mladinski sveti v nekaterih manjših lokalnih skupnostih pa so dokaz, da postopek registracije lokalnega mladinskega sveta ni administrativno nič bolj zahteven od registracije društva. Kje so torej razlogi, vzroki za to, da se mladinske organizacije na lokalni ravni ne povezujejo in sodelujejo med seboj? Pomemben vzrok je zagotovo v tem, da jih k temu v lokalni skupnosti nihče ne spodbuja z izjemo simboličnih sredstev, ki jih za letno delovanje lokalnih mladinskih svetov namenja Urad za mladino Republike Slovenije in v povprečju ne presegajo 800 evrov letno. Lokalne skupnosti z redkimi izjemami ne zagotavljajo sredstev za delovanje mladinskih svetov. Očitno napačna pa je, kot vse kaže, tudi domneva zakonodajalca, da bodo imele v lokalnem mladinskem svetu interese delovati v boju za lokalna proračunska sredstva konkurenčne mladinske organizacije. Pri razpisih lokalnih skupnosti namenjenih financiranju lokalnih mladinskih organizacij aktivno članstvo v lokalnem mladinskem svetu mladinskim organizacijam ne prinaša dodatnih točk, kaj šele, da bi članstvo v lokalnem mladinskem svetu predstavljajo pogoj za sofinanciranje iz lokalnih proračunov. Med ustanovljenimi mladinskimi sveti pa je bilo tudi žal veliko takšnih, ki so zaradi notranjih nesoglasij zamrznili svoje delovanje, marsikateri pa tudi razpadli. Upanje zato vzbuja informacija, da pristojno ministrstvo zagotavlja sredstva evropskega socialnega sklada za delovanje mreže za vzpodbujanje lokalnih mladinskih struktur. V Poslanski skupini Zares pričakujemo, da bo v obdobju svojega delovanja poleg ustanavljanja novih mladinskih svetov pripomogla tudi k iskanju do danes neodgovorjenih odgovorov in vzrokov za pomanjkljivo participacijo mladih na lokalni ravni. V Poslanski skupini Zares bomo predlagano spremembo Zakona o mladinskih svetih podprli, a ob tem opozarjamo, da temeljni vzroki za pomanjkljiv razvoj in delovanja lokalnih mladinskih svetov ostajajo in da se vseh izmed njih ne da odpraviti zgolj s sprejemanjem zakona.
Hvala lepa. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o dopolnjenem predlogu zakona bomo opravili danes, v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 15. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O JAVNEM INTERESU V MLADINSKEM SEKTORJU: v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo gospodu ministru za šolstvo in šport dr. Lukšiču.
Cenjeni gospod podpredsednik, hvala za besedo. Poslanke in poslanci. Zakon o javnem interesu v mladinskem sektorju je v nastajanju že kar lep čas. Nam je uspelo, predvsem pa mladinskemu svetu, da je pripravil zakon, ki, po naši oceni, uživa visoko stopnjo soglasja. Gre za definicijo področja mladinskega sektorja. V tem zakonu se uzakonjajo neke druge opredelitve, ki so pomembne za delovanje mladinskega področja. Gre za opredelitev javnega interesa na tem mladinskem področju. Zakon izpostavlja nosilce v javnem interesu na področju mladinskega delovanja, Urad Republike Slovenije za mladino opredeljuje kot osrednji organ, ki koordinira delo na mladinskem sektorju. Določa posvetovalno telo, to je Svet za mladino. Vnaša državne nagrade s tega področja. Opredeljuje mladinske centre kot tvorbe sui generis. V navezavi tudi z zakonom, ki je bil ravnokar v obravnavi, določa pogoje in postopke za pridobitev statusa delovanja v javnem interesu. Uvaja strateški dokument Nacionalni program za mladino. In na ta nacionalni program je prenesena tudi vsa vsebina. Naj obvestim ta visoki zbor o tem, da je zakon na Uradu za mladino v pripravi, pardon, nacionalni program v pripravi in naj bi bil sprejet v začetku leta 2011. Zakon o delovanju opredeljuje načine in postopke za sofinanciranje mladinskega sektorja in opredeljuje razmerja med državo in lokalnimi skupnostmi. Zakon je v predhodnih obravnavah doživel visoko podporo in soglasje vseh mladinskih organizacij. Predlagam Državnemu zboru, vam, spoštovane poslanke in poslanci, da zakon podprete. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino kot matično delovno telo. Prosim gospo mag. Majdo Potrata za predstavitev poročila odbora.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana gospod minister in gospod direktor Urada za mladino. Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino je obravnaval predlagani zakon na 17. seji 29. aprila 2010. Zakonodajno-pravna služba je dala pripombe k desetim členom. Tudi Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport je povedala svoje mnenje in zakon podprla. Menila je, da bo sprejem zakona omogočil boljši razvoj mladinskega sektorja, ker doslej na državni ravni ne obstajajo ustrezni mehanizmi za razvijanje in uresničevanje mladinske politike. Podprla pa je tudi Nacionalni program za mladino. Ustno je predstavil poročilo Drago Žura. Komisija za narodni skupnosti je podobno kot prejšnji zakon, preučila kot zainteresirano delovno telo. V svojem poročilu je predlog zakona podprla in pozdravila predlog predlagatelja, da se mladinskim organizacijam avtohtonih narodnih manjšin dodeli status nacionalnih mladinskih organizacij. Odboru so bila posredovana tudi mnenja Mestne občine Ljubljane ter mestnih občin Novo mesto in Velenje, mnenje Občine Radovljica, Madžarske samoupravne narodne skupnosti in stališča Skupnosti občin Slovenije. Vloženi so bili amandmaji, in sicer štirih koalicijskih poslanskih skupin k desetim členom, Poslanske skupine SDS k petim členom in Komisije za narodni skupnosti k dvema členoma. Odbor za kulturo, šolstvo in šport je opravil razpravo in glasovanje o posameznih členih in amandmajih. Dr. Igor Lukšič je uvodoma povedal, da zakon opredeljuje področje mladinskega sektorja, določa javni interes mladinskemu sektorju ter izpostavlja njegove nosilce in subjekte. Z zakonom se določa tudi obvezujoč strateški dokument Nacionalni program za mladino, ki vsebuje strateške cilje in ukrepe za njihovo uresničevanje in je podlaga za sofinanciranje programov v mladinskem sektorju. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da je bila večina podanih pripomb upoštevana v amandmajih koalicije, druge pa so bile pojasnjene. V razpravi o posameznih členih so člani in članice odbora ter drugi vabljeni največ pozornosti namenili določbam 8. in 14. člena in v razpravi predvsem govorili o vodenju Sveta Vlade Republike Slovenije za mladino in delovanje mladinskih svetov v javnem interesu. Nekateri člani odbora so menili, da je Svet Vlade za mladino strokovno in posvetovalno telo Vlade in da je zato nesmiselno, da ga vodi predstavnik Vlade. Menili so, da bi Svet moral voditi predstavnik nevladnih organizacij, ker bi tako bolje opravljal svojo funkcijo, drugi pa so menili, da ima Vlada večjo odgovornost, ko vodi mlade in da so podobne rešitve glede svetov tudi v drugih zakonih. Predstavnik Vlade je pojasnil, da je Vlada zainteresirana, da se posvetuje v zvezi s svojo politiko, ne pa da samo popušča pritiskom mladih, da vplivajo nanjo. Obstaja pa še dovolj prostora za katerokoli drugo civilnodružbeno organiziranje mladinskega sektorja, kjer lahko na drugačen način vplivajo na vladno politiko. V nadaljevanju razprave je bilo veliko govora tudi o tem, kdo lahko pridobi status v javnem interesu, ali naj bo to katerakoli organizacija, in znova se je odprlo vprašanje, ali je v dovoljšni meri upoštevana pravica do svobodnega združevanja iz drugega odstavka 42. člena Ustave. Po končani razpravi o posameznih členih predloga zakona in vloženih amandmajih je odbor sprejel deset amandmajev koalicijskih poslanskih skupini in Komisije za narodni skupnosti k 6. členu. Ni pa sprejel amandmajev, ki jih je vložila Poslanska skupina SDS k trem členom in Komisije za narodni skupnosti k 6. členu, zato so brezpredmetni postali trije amandmaji Poslanske skupine SDS in amandma Komisije za narodni skupnosti. Pripravljen je bil dopolnjeni predlog zakona, v skladu s 133. členom Poslovnika Državnega zbora, in to besedilo dopolnjenega predloga je pred vami in predlagamo, da ga sprejmete. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. V imenu Poslanske skupine DeSUS bo govoril poslanec Matjaž Zanoškar. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi. Dovolite, da predstavim stališče Poslanske skupine DeSUS glede Predloga zakona o javnem interesu v mladinskem sektorju. Poslanci Demokratične stranke upokojencev se strinjamo s predlogom zakona in ga bomo seveda v celoti podprli, saj menimo, da je področje mladinske politike ključen element v verigi vseh družbenih procesov vsake države. Prav je, da ima ta generacija priložnost medgeneracijskega sodelovanja v soustvarjanju družbe in s tem soodgovornost za prihodnost. Ugotavljamo tudi, da so mladi v splošnem pogledu razmeroma dobro organizirani in zastopani ter tudi zelo dejavni v svojih programih in aktivnostih na nacionalni ravni in v lokalnih okoljih, je pa pomanjkljiva oziroma nezadovoljiva normativna ureditev področja mladinskega sektorja. Ustrezni mehanizmi na državni ravni so predpogoj za razvoj in uresničevanje mladinske politike. Po naši oceni bo s tem zakonskim predlogom omogočen boljši razvoj mladinskega sektorja, saj prinaša dobre normativne okvire za izvajanje ukrepov vseh vladnih resorjev in programsko povezovanje v okviru nacionalnega programa ter formalno podlago za delovanje posvetovalnega telesa Vlade Republike Slovenije za mladino, ki se z zakonom opredeljuje kot temeljni organ dialoga med vladno in nevladno sfero na področju mladinske politike. Zakon določa obvezno oblikovanje Nacionalnega programa za mladino kot strateškega dokumenta. Le-ta bo na osnovi celovitega pregleda v razmere mladih ter v javnem interesu opredelil strateške cilje po posameznih resorjih mladinske politike in bo kot tak služil za podlago pri prepoznavi glavnih problematik in posledično pri pripravi nadaljnjih potrebnih ukrepov, hkrati pa bo pomenil podlago za uresničitev zastavljenih ciljev. Zakon opredeljuje temeljne pojme, ki se nanašajo na mladinski sektor; podaja definicije pojmov in področij mladinskega sektorja, opredeljuje javni interes, način njegovega uresničevanja in sofinanciranja, opredeljuje nosilce in subjekte javnega interesa ter način usklajevanja interesov. Zagotovo je pomembno dejstvo, da pomeni ta povezovanje in participacija mladih na lokalnem nivoju ključen prispevek v širši nacionalni nivo, zato pozdravljamo večjo vlogo avtonomnosti in iniciativnosti na lokalni ravni. Zakon vsebuje tudi druga pomembna načela, ki bodo v orientacijskem smislu v veliko pomoč pri izvajanju tega krovnega zakona in seveda vseh ostalih predpisov, vključno s predvidenim nacionalnim programom. Verjamemo, da bo ta način zagotovljal učinkovito uresničevanje javnega interesa v mladinskem sektorju. Predlog zakona prinaša veliko dobrih stvari, ki bodo zanesljivo pomagale pri boljšemu razvoju mladinskega organiziranja v državi, zato ga bomo poslanci v Poslanski skupini DeSUS v celovitosti podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil gospod Ljubo Germič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Še enkrat vsem lep pozdrav. Zaradi pomena, ki mora država dati mladinskemu sektorju, v Poslanski skupini LDS pozdravljamo zakon o javnem interesu v mladinskem sektorju. Mladi namreč pomenijo del prebivalstva, na katerega mora biti družba posebej pozorna, saj je od razvoja mlade generacije odvisen tudi dolgoročni razvoj naše družbe. V Poslanskem klubi LDS smo prepričani, da je mogoče ključne družbene probleme dolgoročno reševati le z dialogom z mlado generacijo, izboljšanjem položaja mladih in ustvarjanjem priložnosti, v katerih bodo mladi znali izkoristiti svoje priložnosti in zmožnosti. V LDS se zavzemamo za realizacijo politike, ki bo omogočila oblikovanje strokovne, izobražene, motivirane in odgovorne mlade generacije, ki bo dolgoročni temelj družbenega razvoja Slovenije. V LDS podpiramo cilje zakona, v okviru katerih se opredeljuje celotni mladinski sektor, določa javni interes v njem in določa način uresničevanja javnega interesa v mladinskem sektorju. Doslej v Sloveniji polje mladinskega delovanja ni bilo v celoti zakonodajno pokrito, urejeno je bilo le področje mladinskih svetov in skupnosti študentov. Organiziranje mladih je tako pri nas kot v Evropi v stalnem razvoju in zato potrebuje nove zakonodajne rešitve. Glavni pripravljavec in izvajalec nalog na področju mladinskega sektorja na nivoju države je Urad za mladino pri Ministrstvu za šolstvo in šport, ostali sektorju, ministrstva se samo občasno vključujejo v posamezne projekte. Menimo, da je predlog zakona, ki je pred nami, korak v pravo smer. V LDS veliko pričakujemo od nacionalnega programa za mladino, ki bo nastal na podlagi zakona. S tem dokumentom bodo določeni strateški prednostni cilji in ukrepi za njihovo uresničevanje, kar bo podlaga za sofinanciranje programov mladinskem sektorju. Ker bo program sprejet za 9 let bo šlo resnično za dolgoročni dokument, saj se s takšnim dokumentom na dolgi rok načrtuje delovanje v mladinskem sektorju. Pri tem opozarjamo na njegovo odprtost za spremembe in dopolnila, saj gre v primeru mladinske politike za segment družbe, ki se najhitreje spreminja in morda program ne bo uspel sproti slediti vsemu dogajanju. V predlogu zakona je posebej pomembna opredelitev javnega interesa na področju mladine in načinov njegovega uveljavljanja, o čemer govori 5. člen, ki pravi, da se javni interes na področju mladinskega sektorja uresničuje z zagotavljanjem normativnih in drugih pogojev za razvoj področij mladinskega dela in vključevanja mladinskih vsebin v strategije, politike ter ukrepe, ki vplivajo na mlade in drugič, finančne podpore mladinskim programom in programom za mlade, vključno s podporo mladinski infrastrukturi. Zakon opredeljuje nosilce javnega interesa v mladinskem sektorju, ki so država in samoupravne lokalne skupnosti, kar pomeni, da mora tudi lokalna skupnost nuditi pogoje za delovanje mladinskih organizacij v smislu organizacijskih in prostorskih pogojev ter tudi finančnih sredstev. Od lokalnih skupnosti se tudi pričakuje, da bodo zaznavale potrebe mladih v svojih okoljih, kajti v različnih okoljih so potrebe mladih različne. Oblikovanje mladinske politike temelji na mnogih domačih in tujih dokumentih, med drugim na priporočilih Sveta Evrope že iz leta 1991, pa na Konvenciji o otrokovih pravicah, Beli knjigi Evropske komisije z naslovom Nova spodbuda za evropsko mladino v letu 2001, ki je določila okvir za sodelovanje na področju mladine, sledila je Rotterdamska deklaracija 2004, priporočila na predloge Evropske komisije v novem mladinskem programu Mladi v akciji za obdobje 2007 in 2013 in drugo. Temeljni domači dokument doslej je bil v letu 2005 sprejeta strategija Urada za mladino Republike Slovenije na področju mladinske politike do leta 2010, ki je opredelila ključna področja mladinske politike. Vendar pa za doseganje ključnih ter dolgoročnih ciljev na področju mladinskega sektorja to ni bilo dovolj. S predlogom zakona, ki ga danes sprejemamo, dajemo podlago za sprejem nacionalnega programa za mladino, s katerim bodo povezali vse sektorje in udeležene v mladinskem sektorju. V Poslanskem klubu LDS resnično upamo, da bo zakon omogočil bolj usklajevano delovanje vseh organizacij v mladinskem sektorju, mladinski organizaciji, organizaciji za mlade, posameznikov, mladinskih svetov, mladinskih klubov tako na državnem kot tudi na lokalnem nivoju. Zato podpiramo sprejetje zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče narodnih skupnosti bo predstavil gospod Lazslo Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, gospod direktor, kolegica in spoštovani kolegi! Naj poudarim, da pozdravljamo in podpiramo Predlog zakona o javnem interesu v mladinskem sektorju, ker se s tem opredeljuje mladinski sektor in se določi javni interes na tem področju ter način uresničevanja omejenega interesa. Skratka, zakonsko se ureja področje, ki do sedaj ni bilo celovito definirano. V fazi sprejemanja zakona so se vključevale tudi narodne skupnosti, saj z vidika uresničevanja tako imenovanih narodnostnih pravic, udejstvovanje njunih članov skupnosti v mladinski politiki izredno pomembno. V Poslanski skupini smo zadovoljni, da smo pri sprejemanju in usklajevanju amandmajev našli skupn jezik in tako smo tudi z vidika avtohtonih narodnih skupnosti uspeli nadgraditi prvotno besedilo predloga zakona. Pomembno je, da smo bili enotni v spoznanju, da so se med nosilce javnega interesa v mladinskem sektorju poleg države in samoupravnih lokalnih skupnosti na narodnostno mešanem območju uvrstile tudi avtohtone samoupravne narodne skupnosti. Taka rešitev je tudi z vidika ustavnega statusa organizacij narodnih skupnosti v celoti utemeljen. Pomemben vsebinski premik v pozitivni smeri je dosežen tudi na področju priznavanja statusa nacionalne mladinske organizacije, ki v primeru pripadnikov italijanske in madžarske narodne skupnosti ter romske skupnosti upošteva njihovo kvantitativno in vsebinsko specifiko. Zaradi omenjenih razlogov bo predlog zakona deležen naše podpore. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Dejan Levanič.
Hvala lepa za besedo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo Predlog zakona o javnem interesu v mladinskem sektorju. S predlaganim zakonom namreč po dveh desetletjih v slovenskem pravnem redu končno opredeljujemo mladinski sektor ter definiramo javni interes v njem, za kar gre seveda velika zahvala Uradu Republike Slovenije za mladino in pa seveda Ministrstvo za šolstvo in šport. Koncept zakona, ki predstavlja določen odmik od pretirano pokroviteljskega odnosa politike do mladih, izhaja predvsem iz razumevanja mladih kot enakovrednih, enakopravnih in aktivnih državljanov, ki so sposobni v družbi prevzemati tudi najodgovornejše vloge. Kot se verjetno spomnite, smo jim enkrat v tem mandatu to vlogo že priznali, ob spremembi ZOFI-ja smo namreč predstavnike dijakov vrnili nazaj v svete šol. Besedilo zakona, ki pa je pred nami, pa tokrat gre še korak dlje. V uvodnih določbah predlog zakona opredeljuje temeljne pojme, torej vse kar se na mladinskem polju dogaja, navaja področja, ki jih mladinski sektor zajema, opredeljuje tudi javni interes v njem ter določa državo in lokalne skupnosti kot nosilce javne interesa. Treba je na tej točki posebej poudariti, da predlog daje pravno podlago za ustvarjanje nekega stimulativnega okolja tudi v lokalni skupnosti, ki lahko postane eden izmed ključnih dejavnikov za doseganje višje ravni participacije in zastopanosti mladih. Lokalna skupnost bo namreč lahko uresničevala mladinsko politiko tako, da bo v skladu s svojimi potrebami in pa z možnostmi sprejela tudi lokalni progam za mladino in ustanovila razna delovna telesa za mladinska vprašanja. Socialni demokrati verjamemo, da bodo občine izkoristile priložnosti, ki se v vsakem lokalnem okolju skrivajo v mladih in tako lažje ter hitreje reševale nekatera aktualna vprašanja. Udejstvovanju mladih na lokalni ravni bodo predvsem v pomoč tudi mladinski centri, ki so v predlogu zakona posebej opredeljeni. Mladinskim centrom država v zadnje obdobju posveča posebno pozornost in jim seveda poleg razpolaganja z infrastrukturnimi pogoji daje tudi pomembno programsko vlogo. Ključnega pomena je namreč to, da v odločitve, ki zadevajo predvsem mlade, vključimo mlade same. Za zasledovanje cilje aktivnega državljanstva na ravni države je ravno tako treba ustvariti neko ustrezno institucionalno podlago, neke kanale, preko katerih lahko mladi polno razvijejo svoje potenciale, torej sodelujejo in odločajo. Zato predlagatelj v nadaljevanju zakona definira naloge upravnega organa, pristojnega za mladino ter na normativni ravni opredeljuje svet vlade za mladino. Do sedaj smo imeli svet vlade za študentska vprašanja, v tem mandatu je ustanovljen tudi svet vlade za mladino, kar je zelo pomembno, da predvsem mladi, ki delujejo na mladinskem polju, lahko aktivno sodelujejo pri odločitvah, ki zadevajo njih same. Ustanovitev sveta vlade za mladino je tako jasen signal, da vlada priznava mlade kot kompetentne sogovornike v procesu oblikovanja in izvajanja mladinskih politik. Da to ne bo zgolj še eden izmed organov, priča tudi dejstvo, da ga bo vodila ministrica oziroma minister, ki bo nosil pomemben del odgovornosti za implementacijo tistega kar bo seveda na takšnem svetu dogovorjeno. Ne nazadnje s svetom za mladino pridobivajo vsi akterji na področju mladinskega sektorja nekega kompetentnega sogovornika na vladni strani. Socialni demokrati tudi z zadovoljstvom ugotavljamo, da predlagani zakon ustvarja pravno podlago za strateški in medresorski nacionalni program za mladino, ki smo ga predlagali že v alternativnem vladnem programu. Na takšen program čakamo že veliko let, mnoge države so ga sprejele in na podlagi njega uresničujejo mladinske politike, predvsem pa koordinirajo ministrstva, ki so zadolžena za izvajanje politik na področju mladine, in jih seveda preverjajo, ter na koncu ugotavljajo, kakšni so dosežki. Nacionalni program za mladino ne prinaša zgolj temeljnega programskega dokumenta ali zgolj enega izmed dokumentov, ki ga potrebujemo, pač pa tudi zagotavlja, da bodo mladi ostali na dnevnem redu dela Državnega zbora tudi v bodoče. Tako naj bi težko pričakovani dokument v roku 18-ih mesecev obravnavali, minister je napovedal že prej, in sprejeli v Državnem zboru ter nato vsake tri leta vrednotili njegovo uresničevanje. Podobno kot nekateri strateški dokumenti z mladinskega polja na ravni Evropske unije bo nacionalni program za mladino veljal za obdobje devetih let, kar zagotavlja neko konsistentnost politik, ki se bodo v bodoče, seveda, sprejemale. Socialni demokrati bomo zakon, ki smo ga dolgo čakali, podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Potreba po normativni ureditvi je pripeljala do predloga omenjenega zakona in tudi zakona o mladinskih svetih, ki se dopolnjujeta, in smo ga danes že obravnavali. Z omenjenima zakonoma bi formalizirali ustrezne mehanizme za razvoj mlade populacije naše družbe. Naj tako omenim, da v Evropi ni enotnega koncepta ureditve, ampak vsaka država rešuje problematiko po svoje, pač glede na specifične razmere, močno pa se krepi zavest, da je področju treba posvečati veliko pozornosti. Zato so različni organi Evropske unije sprejeli dokumente s tega področja. Svet ministrov EU je sprejel resolucijo. Poleg tega dokumenta pa je tudi svet Evropske unije v času slovenskega predsedovanja sprejel resolucijo o participaciji mladih z manj priložnostmi. Tako je zavedanje potenciala mladih našlo tudi svoje mesto v evropski usmeritvi. Vsi pa se zavedamo, da je ta segment družbe pomemben dejavnik tudi pri izvajanju programa reform Lizbonske strategije. Tudi zato se je na ravni Evropske unije oblikovalo več programov, ki zajemajo delovanje mladih. Vsi ti programi slonijo na priporočilih Sveta Evrope in konvencije Združenih narodov. Potrebno je omeniti, da je Evropska komisija izdala belo knjigo z naslovom Nova spodbuda za evropsko mladino iz leta 2001. Osnovni poudarki iz dokumenta so zlasti participacija, prostovoljno delo, informiranje in predvsem boljše zavedanje organov oblasti o zadevah, ki se nanašajo na mlade. Opredeljeni pa so tudi inštrumenti za dosego tega cilja. V naši državi je ključni dokument s tega področja strategija, sprejeta leta 2005. Ključni izvajalec politike in ukrepov za mladinski sektor pa je Urad Republike Slovenije za mladino, ki je organ v sestavi Ministrstva za šolstvo in šport. Mladinsko problematiko, pa je potrebno zajemati v vseh širini, zato je izvajanje obstoječe strategije lahko primerna podlaga za nadaljnjo poglobitev opredelitve mladinske problematike. Predlagani zakon o javnem interesu v mladinskem sektorju opredeljuje, se pravi določa, da se v poldrugem letu po sprejemu tega zakona sprejme Nacionalni program za mladino, ki naj postane temeljni programski dokument, ki bi opredelil prednostne naloge in ukrepe, ki so v javnem interesu na področju mladinskega sektorja in seveda v skladu z zakonodajo. Torej tudi s tem zakonom naj bi nacionalni program naj bi vseboval tudi finančne vire, nosilce delovanja, pričakovanja določil, določil pa naj bi tudi kriterije za merjenje, se pravi, ugotavljanje učinkov. Nacionalni program naj bi se sprejemal za obdobje petih let, sprejemal pa bi naj Državni zbor, ki pa bi naj tudi obravnaval poročila o učinkovitosti dela. Eden od ciljev, se pravi opredelitve mladinskega interesa, torej tudi tega zakona, je opredelitev mladinskega dela kot javnega interesa, določitev nosilcev in razmerje med njimi in tudi način usklajevanja. V Slovenski demokratski stranki smo v predhodnem zakonodajnem postopku imeli svoje zamisli in načela, ki smo jih opredelili preko amandmajev, ki pa žal niso našli razumevanja pri vladajoči večini, čeprav so bili podprti tudi s strani mladinskega sektorja. Kljub temu pa menimo, da je zakon potreben, da je še vedno primarna podlaga za opredelitev javnega interesa v mladinskem sektorju, zato v Slovenski demokratski stranki omenjeni zakon podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil gospod Lojze Potočnik.
Spoštovani. Predlog zakona o javnem interesu v mladinskem sektorju predstavlja dolgo pričakovan začetek celovitega zakonskega urejanja mladinskega sektorja. Poleg dveh zakonov, ki urejata organiziranost le določenega dela mladinskega sektorja, to je leta, 1994 sprejetega Zakona o skupnosti študentov in leta 2000 sprejetega Zakona o mladinskih svetih, namreč slovenska politika do danes ni uspela ustrezno zakonsko odgovoriti na potrebe po celoviti ureditvi mladinske politike v Sloveniji. V zakon o javnem interesu v mladinskem sektorju predstavlja prve korake na tej poti, saj opredeljuje temeljna področja mladinskega polja in določa javni interes v njem. Definira nosilce in subjekte v mladinskem sektorju ter opredeljuje organe in njihove pristojnosti, ki so nosilci javnega interesa. Zakonu so natančno opredeljeni pogoji in postopki za pridobitev statusa organizacije v javnem interesu v mladinskem sektorju. V zakonu je zapisan tudi pomemben korak, ki bo sledil sprejetju zakona, to je priprava in sprejem strateškega dokumenta na tem področju, Nacionalnega programa za mladino. V njem bodo opredeljeni strateški cilji, ukrepi za njihovo uresničevanje in bo predstavljal potrebno podlago za sistemsko sofinanciranje programov v mladinskem polju. Mladinski sektor se je namreč v zadnjih 15-ih letih zavidljivo razvil tako na organizacijski, infrastrukturni in predvsem vsebinski ravni in bistveno prehitel sprejeto zakonodajo, ki bi morala urejati to področje. Zaradi tega je potrebno priznati, da po več kot 10-ih letih razprav, priprav in pričakovanj po celoviti in sistemski ureditvi področja mladinske politike v Sloveniji predstavlja zakon o javnem interesu mogoče manj, kot so od njega pričakovali najaktivnejši nosilci mladinske politike v Sloveniji. Bela knjiga o mladinski politiki ugotavlja, da mladi sestavljajo spreminjajočo se skupino, ki bo stopila na trg delovne sile in si nekoč ustvarila družino, mladi namreč nenehno prehajajo od učenja k delu in obratno, njihove individualne poti pa so bolj raznolike kot v preteklosti. Za mlade šole in univerza, delo ter družbeno okolje nimajo več enake združujoče vloge kot včasih. Mladi tudi vse pozneje, kot kaže, postajajo samostojni. Vse to se pogosto kaže v občutku krhkosti, izgubi zaupanja v obstoječe sisteme odločanja ter nezadovoljstvu s tradicionalnimi oblikami participacije v javnem življenju tudi v mladinskih organizacijah. Nekateri mladi menijo, da ustanove, oblasti ne izražajo vedno njihovih interesov, ker te ustanove snujejo starejši za sebe. Vse več mladih zapade v brezbrižnost ali v individualizem, mnogi tudi preizkušajo skrajne oblike izražanja svojih stališč. Večina pa jih vendarle želi vplivati na usmeritve, vendar za to ne najde ustreznega načina. Ne glede na vse to imajo mladi vedno veliko za povedati. Konec koncev, ravno nanje še zlasti vplivajo gospodarske spremembe, demografska neuravnoteženost, globalizacija in kulturna raznolikost. V času vedno novih negotovosti se od mladih pričakuje, da bodo oblikovali stabilne nove družbene odnose, drugačne načine izražanja solidarnosti ali premoščanja razlik ter poiskali nove načine za bogatenje novih družbenih odnosov Bela knjiga o mladinski politiki zato od snovalcev politike na državni in evropski ravni pričakuje, da bomo takšne procese spreminjanja omogočili in mlade spodbudili, da postanejo najdejavnejši člani naše družbe. S Predlogom zakona o javnem interesu v mladinskem sektorju to počnemo, zato ga bomo v Poslanski skupini Zares podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Janez Ribič.
Hvala za besedo. Spoštovana ministrica, minister, spoštovani prisotni. Mnenje Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke k Predlogu zakona o javnem interesu v mladinskem sektorju. Ključni slovenski dokument do letos je bil v letu 2005 sprejeta Strategija Urada Republike Slovenije na področju mladinske politike, ki je z opredelitvijo ključnih področij mladinske politike in oblikovanja ciljev, ukrepov in programov na teh področjih izboljšala pogoje za mladinsko delo. Svet ministrov Evropske unije je z resolucije leta 2005 državam članicam predlagal, da pospešijo udeležbo mladih v mehanizmih predstavniške demokracije. Pred nami je zakon, ki skuša to urediti, kot pravi predlagatelj. Zakon določa, da se javni interes na področju mladinskega sektorja uresničuje z zagotavljanjem normativnih in drugih pogojev za razvoj področij mladinskega dela in vključevanja mladinskega vidika v strategije, politike ter ukrepe, ki vplivajo na mlade, in finančne podpore mladinskim programom in programom za mlade, vključno s podporo mladinski infrastrukturi. Z zakonom naj bi se omogočil boljši razvoj mladinskega sektorja, ker do zdaj na državni ravni ne obstajajo ustrezni mehanizmi za razvijanje in uresničevanje mladinske politike. Posebej so v tem zakonu določene pristojnosti upravnega organa, pristojnega za mladino, in predvidena ustanovitev posvetovalnega telesa vlade za to področje. Strinjamo se, da bomo z zakonom lokalnim skupnostim prepustili iniciativo na lokalni ravni, tako kot je določeno v zakonu z izvajanjem občinskih načrtov za mlade. V poslanski skupini pa želimo tudi opozoriti, da zakon posega v zelo občutljivo področje, na katerem se vsega ne da regulirati zgolj z zakonskimi določbami in formalnostmi. Mlade je treba predvsem vzgajati v odgovorne, odločne in samostojne ljudi in zavedne državljane. Zato morajo imeti pogoje za ustrezen razvoj, najprej v svojih družinah in širše v družbi. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo, da zakon določa obvezujoč strateški dokument Nacionalni program za mladino, ki mora vsebovati strateške cilje in ukrepe za njihovo uresničevanje in bo podlaga za sofinanciranje programov v mladinskem sektorju. Zelo pomembno pa je, kako bomo uredili, da bo financiranje pravično, pregledno in učinkovito. Vprašanje je, če bo to zagotovljeno s tem, da bodo do sredstev upravičeni predvsem tisti programi, ki jih izvajajo mladinski sveti in mladinske organizacije v javnem interesu. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o dopolnjenem predlogu bomo opravili 30 minut po prekinjeni 15. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O INTEGRITETI IN PREPREČEVANJU KORUPCIJE, V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložite predloga zakona dajem besedo ministrici Irmi Pavlinič Krebs. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani in spoštovane. Temeljno vprašanje, ki si ga zastavljajo sodobne demokratične države in njeni prebivalci je, ali sicer legalno izvoljene javne oblasti in vsi, ki nam je dan mandat, da opravljamo z javnimi sredstvi in odločamo o družbenih vprašanjih, ta svoj mandat izvršujemo dejansko in vedno v javnem interesu. Odločevalski in upravljavski procesi so skoncentrirani v rokah maloštevilnih izvoljenih in imenovanih predstavnikov. Zaupanje v elementarno poštenost posameznika, četudi se pričakuje, se je v dejanskem ravnanju javnih oblasti širom celotnega planeta pokazalo kot nezadostno. Zloraba moči oblasti za zasebne interese in za interese kapitala, brez katerega je obstoj političnih strank, ki so temelj javnih oblasti, videti nemogoč, je nedopustna praksa. Imenuje se korupcija in ogroža vladavino prava in zaupanje ljudi v državne institucije, zmanjšuje politično stabilnost in socialni mir in zagotovo ni v javnem interesu. Moč in vpliv javnih oblasti morata biti zato ustrezno regulirana in neodvisno nadzirana. Tega se zavedajo v mnogih državah, vzpostavljajo sistemska okolja za preprečevanje korupcije, krepitev transparentnosti in integritete javnega sektorja, saj se zavedajo, da s tem zagotavljajo temelje za zakonito, pregledno in pošteno delovanje države kot javnega servisa. Vzpostaviti opisano okolje je bil tudi naš cilj, ko smo v sodelovanju s Komisijo za preprečevanje korupcije pripravljali rešitve Predloga zakona o integriteti in preprečevanju korupcije, ki je danes v procesu odločanja pred vami, spoštovane poslanke in poslanci. Predlagane rešitve so celovite in zelo restriktivne za nosilce moči in vpliva in skladne s prvič, mednarodnimi standardi. V letu 2008 je Državni zbor Republike Slovenije potrdil Predlog zakona o ratifikaciji Konvencije Združenih narodov proti korupciji, in ti mednarodni standardi so v novelo zakona vgrajeni, skladno s priporočili organizacije za ekonomsko sodelovanje in razvoj OECD. Ko je le-ta v postopku priključevanja naše države ocenjevala standarde, je ugotovila, da jih je bivša vlada v letu 2006 pomembno poslabšala, zato smo v procesu pridruževanja izboljšali, zvišali nivo teh standardov in tej organizacijo povedali, da je postopek sprejemanja zakona, ki je skladen s priporočili OECD, v procesu zakonodajnega postopka in so ocenili predlog novele, ki je danes pred vami, kot ustrezen. Torej tak, ki v sebi odgovarja na vprašanja na način, kot to počnejo sodobne demokracije. Ne nazadnje smo težili k temu, da so rešitve skladne s spoznanji družbe, z zahtevami slovenske javnosti in spoznanji Komisije za preprečevanje korupcije in smo za uspešen boj proti korupciji dejansko odgovorili in uredili tudi boj proti perečim družbenim vprašanjem na področju preprečevanja korupcije. In ne nazadnje je ta predlog skladen z zahtevami iz odločbe Ustavnega sodišča. Le-ta je v letu 2006 razveljavila več členov Zakona o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo. Torej, zakon, ki sem ga citirala, je tisti, ki je znižal standarde na način, da je Ustavno sodišče ob presoji tega predpisa ocenilo njegovo neustavnost v pomemben delu, komisiji dovolila, da je nadaljevala delo, [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]in danes, rešitev ki je pred vami predlagam, da jo z visokim političnim konsenzom sprejmemo in tako pokažemo, da je samoomejevanje javnih oblasti zavedanje vseh predstavnikov, ki zastopamo ljudi. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa ministrica. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Predstavitev poročila odbora bo podal dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Predlog zakona o integriteti in preprečevanju korupcije je Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje obravnaval na 31. nujni seji 8. aprila 2010 in na njenem prvem nadaljevanju 6. maja 2010. Članice in člani odbora so imeli na razpolago precej gradiv. V osnovi je bil to predlog zakona, mnenje Zakonodajno-pravne službe, tudi mnenje Občine Izola, Sodnega sveta, Mestne občine Maribor, Mestne občine Ljubljana, Evropske centralne banke, Državnega sveta, pripombe Zavoda za informiranje in sodelovanje in razvoj nevladnih organizacij in stališče Vlade do mnenja Državnega sveta. K predlogu zakona so bili za obravnavo na matičnem delovnem telesu vloženi amandmaji poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS in Poslanskega kluba LDS z dne 8. aprila 2010 ter amandmaji poslanske skupine SDS 8. aprila 2010. Poslanske skupine SD, Zares, DeSUS in Poslanski klub LDS so dne 19. 4. vložile še popravke nekaterih amandmajev z dne 8. aprila 2010 in predlog za amandmaje odbora. Odboru sta predloge za amandmaje vložila tudi člana odbora Vito Rožej in Tadej Slapnik. Pred začetkom obravnave predloga zakona je član odbora, predstavnik Poslanske skupine Zares gospod Rožej, obrazložil zahtevo njihove poslanske skupine po nujni seji odbora. Uvodoma pa je ministrica za javno upravo gospa Pavlinič Krebsova podala dopolnilno obrazložitev. Na drugi seji, torej na nadaljevanju, pa je sodelovala državna sekretarka Tržanova. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Sonja Karlovšek pa je ob predstavitvi mnenja povedala, da je večina pripomb Zakonodajno-pravne službe upoštevanih z vloženimi amandmaji poslanskih skupin koalicije. Državni svet, ki ga je zastopal gospod Bogomir Vnučec, je med drugim predlagal dopolnitev določbe 9. člena, tako da bi tudi Komisija Državnega sveta za državno ureditev lahko predlagala enega od članov komisije. Do mnenja Državnega sveta je stališče zavzela Vlada Republike Slovenije, in sicer pisno stališče z dne 5. maja 2010, v katerem ugotavlja, da so nekateri predlogi Državnega sveta že povzeti v amandmajih koalicijskih poslanskih skupin. Odbor se je seznanil tudi s pisnim mnenjem Sodnega sveta. Pripombe k predlogu zakona je podala tudi Zavod center za informiranje, sodelovanje, razvoj nevladnih organizacij. Odbor se je seznanil tudi z mnenjem nekaterih lokalnih skupnosti, ki sem jih naštel v uvodu, kot tudi z mnenjem Evropske centralne banke. V razpravi so predstavniki Poslanske skupine SDS povedali, da bo Poslanska skupina SDS podprla zakon, v kolikor bodo sprejeti amandmaji te poslanske skupine. To se sicer ni zgodilo, namreč amandmaji Poslanske skupine SDS so bili v celoti zvrnjeni. Odbor je na podlagi osmega odstavka 131. člena Poslovnika sprejel samo svoje amandmaje, sprejel tudi izključno, amandmaje koalicijskih poslanskih skupin, opozicijske pa je v celoti zavrnil. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje in na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora je pripravljeno besedilo predloga zakona, ki ste ga prejeli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališ poslanskih skupin. Besedo ima v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke gospod Silven Majhenič.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana ministrica. Predlagani zakon o integriteti in preprečevanju korupcije uvaja rešitve, ki presegajo klasično pojmovanje preprečevanja korupcije in drugih družbeno nevarnih pojavov, ter ureja sistemsko preprečevanje korupcije tako, da določa pristojnosti, metode in ukrepe komisiji pri krepitvi integritete in transparentnosti javnih funkcij ter pri izvrševanju javne oblasti. Poleg tega spodbuja aktivno in usklajeno delovanje državnih organov, institucij civilne družbe, nevladnih organizacij pri preprečevanju korupcije. Cilji in nameni predloga zakona so nedvoumno dobrodošli. V Sloveniji obstaja jasna potreba po sprejemu predpisa, ki bi celovito in temeljito uredil področje boja proti korupciji. Korupcija ogroža demokracijo, vladavino prava, družbeni red in socialni mir ter zaupanje ljudi v pravno in socialno državo, zato je Ustavno sodišče v svoji odločbi poudarilo, da preprečevanje korupcije izhaja iz samih temeljev vsake pravne države. Predlagani zakon želi odgovoriti na dejanske družbene potrebe po krepitvi integritete in transparentnosti javne oblasti ter po učinkovitem preprečevanju korupcije vendar je kljub dobronamerni usmeritvi predloga in odličnim izhodiščem lahko sporna dikcija posameznih členov, ki morajo biti še posebej glede na občutljivo materijo, na katero se nanašajo, nedvoumno oblikovani. Tudi Zakonodajno-pravna služba je namreč podala pripombe k več kot polovici členov predloga zakona, Sodni svet pa je v svojem mnenju poleg drugega tudi navedel, da je predlog zakona premalo pregleden. Skladno s pričakovanji je bila večina členov predloga zakona na matičnem delovnem telesu deležna široke razprave in posledično tudi sprememb. Predlog zakona poleg dikcije členov odpira tudi drugo pomembno vprašanje. Pojavlja se namreč konkreten problem imenovanja novih članov Komisije za preprečevanje korupcije, ki jim 30. septembra 2010 poteče mandat. Postopek imenovanja je namreč potrebno začeti pol leta pred iztekom mandata sedanjih funkcionarjev. Predlagani zakona, ki je v proceduri, pa spreminja postopek imenovanja, zmanjšuje število članov komisije s pet na tri, sedanji predsednik in namestnik pa po poteku mandatov ne moreta biti ponovno imenovana na funkcijo v komisijo. V Slovenski nacionalni stranki smo sicer mnenja, da si zakon, na katerega je vloženih več amandmajev, kot je členov, zasluži temeljito prenovo oziroma se pričakuje, da bo zakon napisan na novo. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke se bomo o morebitni podpori oziroma nepodpori Predloga zakona o integriteti in preprečevanju korupcije odločali v času glasovanja glede na potek razprave in potrditve amandmajev, od katerih so nekateri sprejemljivi tudi za Slovensko nacionalno stranko. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Poslanskega kluba LDS bo stališče predstavil gospod Milan Gumzar.
Hvala za besedo. Spoštovana gospa ministrica, predsedujoči, kolegice in kolegi! Lepo pozdravljeni. Poslanci Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bomo o Predlogu zakona o integriteti in preprečevanju korupcije glasovali o lastni vesti, prav tako bomo glasovali po lastni vesti tudi po vloženih amandmajih, saj za zakon nismo dobili znotraj poslanskega kluba soglasja. Z zakonom se nagrajuje in transparentno dopolnjuje področje preprečevanja, odkrivanja in analiziranja korupcije. Glavni cilj predlaganega zakona o integriteti in preprečevanju korupcije je, da država zagotovi pogoje, da uslužbenci in funkcionarji svoje delo opravijo pošteno, profesionalno in transparentno. Cilj zakona je tudi spodbujanje poštenega in transparentnega vedenja javnih uslužbencev in dobrih praks vseh, ki so del procesa odločanja. Z zakonom se vzpostavljajo potrebni pogoji za uresničevanje ustavnih načel, kot so načelo ustavnosti in zakonitosti, načelo delitve oblasti, načelo sorazmernosti v uresničevanju in omejevanju pravic, načelo enakosti pred zakonom in načelo enakosti pravne varnosti. Tudi Ustavno sodišče je v svoji odločbi poudarilo, da preprečevanje korupcije izhaja iz samih temeljev pravne države. Korupcija kot taka namreč ogroža demokracijo, vladavino prava, družbeni red in socialni mir ter zadnje, a ne najmanj pomembno, zaupanje ljudi v pravno in socialno državo. Z novimi izboljšavami, rešitvami, ki se uvajajo v zakonu, se torej krepi pravni red države. Slovenija je od leta 2000 od Poročila skupine držav proti korupciji pri Svetu Evrope sprejela vrsto dokumentov in ustanovila neodvisen organ za preprečevanje korupcije in koordinacijo protikorupcijske aktivnosti. Za ves napredek na področju preprečevanja korupcije je bila pohvaljena s strani Sveta Evrope, OECD-ja, Evropske unije in Združenih narodov; še več kot to, slovenske rešitve so postale vzor celi vrsti evropskih držav, zlasti v jugovzhodni Evropi. Po tem obdobju in dobri praksi, ki nam jo priznavajo prej omenjene mednarodne organizacije, je čas, da se v skladu s spremembami področje preprečevanja in odkrivanje korupcije izboljša in nadgradi. Kot prvo, predlagani zakon uvaja vrsto rešitev, ki presegajo klasično pojmovanje preprečevanja korupcije in ostalih družbi nevarnih pojavov. Z ojačanimi pristojnostmi in pooblastili prenovljene komisije kot samostojnega in neodvisnega državnega organa, ki ima cilje in naloge v krepitvi integritete ter preprečevanju korupcije, se zagotavlja, da bodo institucije in posamezniki s strokovno pomočjo komisiji aktivno prispevali k preprečevanju in predvsem odpravljanju vzrokov korupcije in drugih nezakonitih oblik ravnanj v širšem in ožjem javnem sektorju na državni in lokalni ravni. Kot že rečno, s posodobitvami, zakonskimi rešitvami se celovito in sistemsko ureja preprečevanje korupcije na način, da določa pristojnosti, metode in ukrepe komisije pri krepitvi integritete in transparentnosti javnih funkcij ter pri izvrševanju javne oblasti. V prvi vrsti se zahteva in uvaja učinkovito zaščito prijaviteljev koruptivnih ravnanj ter, kar je novo v zakonu, to je področje lobiranja; uvaja se nadzor nad profesionalnim in etičnim delovanjem lobistov. Zakon tudi opredeljuje izdelavo in uresničevanje načrtov integritete kot pomoč pri implementaciji zakona in protikorupcijske strategije posameznih organov državne in lokalne oblasti; omejevanje in odpravljanje konfliktov interesov, preglednost sprejemanja daril in nadzor nad premoženjskim stanjem in uresničevanje nacionalne protikorupcijske strategije. Ključne novosti zakona so poleg izboljšanja in modernizacije sistema odkrivanja in preprečevanja korupcije v določitvi neodvisnega in samostojnega državnega organa, so tudi v določitvi nadzora nad tem organom, ki ga bo imel Državni zbor, in določbe o lobiranju. Novi zakon o integriteti in preprečevanju korupcije je potreben tudi zaradi ratifikacije konvencije Združenih narodov proti korupciji - v tem predlogu zakona se sledi določbam konvencije. Poleg tega bomo letos postali člani OECD-ja, člani družine najrazvitejših 30-ih držav. Priporočila, ki so jih oblikovale države članice v boju proti nepoštenemu ravnanju javnih oblasti in korupcije so v celoti upoštevane v predlogu zakona. In ne nazadnje je tu odločba Ustavnega sodišča zoper zakon, ki je razveljavilo, da je večina členov dokaj sodobnega zakona iz leta 2004, ko je bil ustanovljen neodvisni organ za preprečevanje korupcije [[...]] Vse navedeno se v predlogu zakona spreminja, izboljšuje in nadgrajuje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Potrč v imenu Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci. V Poslanski skupini Socialnih demokratov se zavedamo, da korupcija ogroža demokracijo, vladavino prava, družbeni red in socialni mir, zato smo si vseskozi prizadevali, da se to področje uredi. To smo dokazali tudi v prejšnjem mandatu, ko smo nasprotovali ukinitvi zakona, ki je ukinjal protikorupcijsko komisijo. Ko je bil zakon sprejet, smo zahtevali oceno ustavnosti zakona, posebej zato, ker je zakon ukinjal neodvisni organ, ki je dotlej samostojno opravljal ustavne funkcije, kot so nadzor konflikta interesov med javnim in zasebnim sektorjem, nadzor nad premoženjskim stanjem funkcionarjev in druge sistemske naloge na področju odpravljanja vzrokov za korupcijo. Ustavno sodišče nam je dalo prav. Naložilo je Državnemu zboru, da ugotovljeno neskladje v šestih mesecih odpravi, toda tega prejšnja vlada ni storila. Bila je celo proti zakonu o integriteti v javnem sektorju, ki smo ga pripravili takratni opozicijski poslanci. Za sedanjo opozicijo je torej korupcija nesprejemljiva pri drugih, pri sebi jih ne skrbi. Zato smo sklenili, da bomo v tem mandatu to področje uredili celoviteje, da bomo uvedli rešitve, ki presegajo klasično pojmovanje preprečevanja korupcije in drugih družbi nevarnih pojavov. In to je po našem prepričanju sedaj vsebina predloga zakona. Predlog zakona sedaj celoviteje in sistemsko ureja preprečevanje korupcije tako, da določa pristojnosti, metode in ukrepe komisije pri krepitvi integritete in transparentnost javnih funkcij pri izvrševanju oblasti. Uvaja se učinkovitejša zaščita prijaviteljev koruptivnih ravnanj. Uvaja se nadzor na področju lobiranja, kar je novost v našem pravnem redu, hkrati pa lobistom nalaga, da delujejo profesionalno in etično. Zakon zahteva dosledno uresničevanje nacionalne protikorupcijske strategije, opredeljuje izdelavo in uresničevanje načrtov integritete ter zagotavlja pomoč pri uveljavljanju zakona in protikorupcijske strategije posameznim organom državne in lokalne oblasti. V zakonu se opredeljuje tudi omejevanje in odpravljanje nasprotja interesov, določa se preglednost sprejemanja daril in nadzor nad premoženjem funkcionarjev, uradnikov na položaju uradnih oseb, odgovornih za javno naročanje, poslovnih oseb in lobistov s stalnim prebivališčem v Sloveniji. Prav tako zakon omogoča krepitev aktivnega in usklajenega delovanja državnih organov, institucij civilne družbe in medijev pri preprečevanju korupcije. Ker je takratna koalicija urejanju protikorupcijske zakonodaje med drugim nasprotovala tudi predvsem zaradi njenega predsednika gospoda Draga Kosa, v novem predlogu zakona, tako kot je vlada obljubila, ne dovoljujemo ponovnega kandidiranja sedanjega predsednika in članov protikorupcijske komisije. Glede na to, da smo oziroma da imamo v Sloveniji vzorno urejeno to področje doslej, saj smo bili od ustrezne mednarodne institucije GREKA, celo večkrat pohvaljeni, mora biti naš cilj, da področje integritete in preprečevanje korupcije še naprej krepimo ter s pozitivnimi ukrepi odvračamo vse tiste, ki so zajeti v tam zakonu o koruptivnem delovanju. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo zato predlagani zakon o integriteti skupaj z amandmaji štirih koalicijskih poslanskih skupin podprli. Hala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Branko Grims v imenu Poslanske skupine SDS. Prosim.
Spoštovani! Tudi v imenu Slovenske demokratske stranke vsem prav lep pozdrav. Potem ko je sedanja vladajoča garnitura v minulem mandatu skrajno krčevito nasprotovala vsakemu poskusu, da bi se ustvarilo zakonske pogoje za učinkovit pregon korupcije - spomnil bi, da to ni šlo samo pri zakonu proti korupciji, ampak da je bilo to še bolj očitno pri upiranju novi zakonodaji v zvezi s kazenskim pregonom, torej glede kazenskega zakonika, ki učinkovito kaznuje, poostruje kazni za korupcijo in uvaja tudi nekatera dejanja kot kazniva s področja korupcije, ki prej sploh niso bila - , je sedaj vladajoča koalicija predlagala svoj novi zakon. Žal lahko ugotovimo le eno: Predlog zakona o integriteti in boju proti korupciji, kot se pompozno imenuje, ki ga je v zakonodajni postopek poslala Vlada, je zgolj le še en dokaz, da gre sedanji vladajoči garnituri kvečjemu za zaustavljanje resnice in predvsem za delanja vtisa na javnost, kako zelo se vladajoča elita sedaj bori proti korupciji, ki jo bo dejansko s tem zakonom polnopravnih nedoločnih in raztegljivih formulacij, ki omogočajo obširne zlorabe, dejansko soustvarjala in celo institucionalizirala ona sama. Besedilo tako med drugim določa kar financiranje nevladnih organizacij iz sredstev davkoplačevalcev po tem zakonu, hkrati pa uzakonja formalno sodelovanje s temi istimi nevladnimi organizacijami. In nevladne organizacije bodo s tem dejansko degradirane v vlogo plačanih zagovornikov komisije - torej komisije, oblikovane po tem zakonu - in s tem vladajoče elite, saj bo sedaj vladajoča politična opcija po zakonu monopolno oblikovala to komisijo. Uzakonja se torej dodaten piar vladajoče koalicije pod krinko civilne družbe in na račun denarja davkoplačevalcev; če stvari imenujemo s pravim imenom, institucionalizirana korupcija z jasnim političnim predznakom, za kar se bo zlorabljalo denar davkoplačevalcev. Predlog zakona o integriteti in boju proti korupciji bo tako ostal za zgodovino kvečjemu kot briljanten primer nadaljevanje izročila o butalcih s strani tranzicijske levice v duhu "v boju proti korupciji bomo skorumpirali kogar bo treba in naj stane kar hoče". Trenutno vladajoča elita bo v imenu boja proti korupciji z denarjem davkoplačevalcev skorumpirala nevladne organizacije kot del civilne družbe in na osnovi kakšnega svojega dodatnega piarja delala vtis doma in v tujini o svoji borbi proti korupciji. Z denarjem davkoplačevalcev bo torej kupovala javno podporo nevladnih organizacij v svoji, po novem kar uzakonjeni, skrbi za svoj videz, za svoj imidž ali, če želite, za svojo nečimrnost. Da bo mera polna so v Vladi v zakon vtaknili tudi lobiranje in lobiste. V SDS smo predlagali, da bi to zelo občutljivo in v modernem svetu zelo pomembno področje uredili s posebnim zakonom, ki bi ga ta občutljiva tema zagotovo zaslužila, vendar je vladajoča koalicija to, tako kot vse druge amandmaje SDS, zavrnila. Zdaj smo prišli do položaja, ko so v Vladi oziroma vladajoči koaliciji - nestrokovno ali namerno, izberite sami - kratko malo prezrli, da nevladne organizacije oziroma ključni posamezniki v njih pogosto v praksi nastopajo tudi kot lobisti določenih interesov. In ker bo komisija, pristojna za boj proti korupciji, po samem zakonu financirala te nevladne organizacije, ki bodo na to nastopali kot tudi njeni, iz denarja davkoplačevalcev plačani lobisti, je edini logičen zaključek, da pod krinko boja proti korupciji ta zakon institucionalizira sistemsko korupcijo znotraj civilne družbe. Nič čudnega, da profesor ustavnega prava dr. Lovro Šturm že nekaj časa opozarja, da živimo v obdobju vladavine sistemske kleptokracije. Predlog zakona o integriteti in boju proti korupciji je v nekaterih delih očitno protiustaven. In vse je napisano na to, da vladajoče očitno skrbi za njihov videz. Še več, v samem osnutku zakona, tako kot ga je Vlada poslala v parlament, je izrecno pisalo: "dajanje videza", ki ga je sankcioniralo. Poslušajte, [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]znan primer v modernem svetu, da bi nekaj, kar bi zgolj dejalo videz, tudi če dejansko nič ne vpliva na nek proces ali odločitev, imelo za to hude materialne posledice, tako kot je to predvideval ta zakon. Zdaj je to sicer zamegljeno z drugo formulacijo, z "možnostmi", vendar vsebina ostaja, vsebina, ki je ustavno sporna in ki je v SDS ne podiramo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavila gospa Cvetka Zalokar Oražem.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana ministrica in državna sekretarka, spoštovani kolegi in kolegice! Danes nas čaka dolga razprava o Predlogu zakona o integriteti in preprečevanju korupcije. Temeljni cilj predlaganega zakona je, da država zagotovi pogoje, da uslužbenci in funkcionarji svoje delo opravljamo pošteno in profesionalno, saj si želimo, da bi dosegli na tem področju višji standard. Cilj zakona je tudi spodbujanje poštenega in transparentnega vedenja in odločanja javnih uslužbencev ter spodbujanje dobrih praks vseh vpletenih v procesih odločanja. Predlagani zakon uvaja rešitve, ki presegajo klasično poimenovanje preprečevanja korupcije in drugih družbeno nevarnih pojavov. Prav tako zakon predvideva nadaljnji obstoj Komisije za preprečevanje korupcije. V Poslanski skupini Zares menimo, da je omenjena komisija, tako imenovana Kosova komisija, upravičila svoj obstoj, delo opravljala dobro in odmevno in zato je tudi prav, da se takšna oblika ohranja. To je velika razlika od namenov prejšnje, tako imenovane Janševe vlade, ki je želela to, tako imenovano Kosovo, komisijo ukiniti. Z ustanovitvijo in pristojnostmi prenovljene protikorupcijske komisije kot samostojnega in neodvisnega državnega organa za krepitev integritete ter preprečevanja korupcije se zmanjšujejo tudi stroški za plače funkcionarjev, saj se število teh zmanjšuje od trenutno petih na tri funkcionarje. Zahtevno vlogo posameznikov in institucij, zlasti civilne družbe nevladnih organizacije in medijev pri krepitvi integritete in transparentnosti ter pri preprečevanju korupcije in drugih nezakonitosti v javnem sektorju predlagani zakon, po naši oceni, krepi demokracijo na teh pomembnih področjih družbenega življenja. Tu se razlikujemo od kolega, ki je predstavljal predhodno stališče, prav na točki vloge nevladnih organizacij in civilne družbe, v teh procesih, kjer mi vidimo, da je ta vloga lahko pozitivna, prav gotovo, in tudi smiselna pri vključevanju v to delo. Pri predlogu zakona moramo v Poslanski skupini Zares posebej izpostaviti poglavje o lobiranju, ki je novost, ker v slovenskem pravnem redu prvič ureja registracijo lobistov, njihove pravice in obveznosti, nadzor nad njihovim delom in sankcije za kršitve, storjene pri lobiranju. Lobiji in lobiranje so namreč pojav, ki jih zaradi njihove dvojne narave, ki se izraža tako v zaželenih kot tudi v neželenih vsebinah in oblikah pojavljanja, sodobni politični sistemi poskušajo, kot je navedeno zgoraj, z določanjem pravnega urejanja, nadzorom in sankcioniranjem narediti bolj pregledne. Tako se med njimi med drugim skuša preprečiti zlorabe in podkupovanja, torej nezaželene vzorce obnašanja lobistov in lobiranih. Nevarnost korupcije, ki z nepreglednim oziroma skritim sistemom vplivanja in kupovanja odločitev ogroža demokratično delovanje političnih sistemov, je spodbudilo več držav, tako da je to marsikje sedaj urejeno. Čeprav je predlog v tem poglavju, po naši oceni, dober, imamo amandmaje, ki želijo to črtati, ki jih mi ne bomo podprli, saj menimo, da so predlagane kvalitetne in dobre rešitve, tudi po mnenju strokovne javnosti. Če bi seveda lobiranje izločili iz zakonske materije - in niso nam znani in poznani motivi, da se to predlaga - , bi bilo marsikaj drugače tudi v primeru afere Patria. Zato seveda ostaja odprto vprašanje, komu in zakaj kdo nasprotuje urejanju lobiranja, kajti očitno si vsi ne želimo oziroma si nekateri želijo odprtega lova, nereguliranih zadev, nezakonitih metod in tudi denarja iz naslova provizij. Mi v Zares-u prav gotovo ne, in zaradi tega amandmajev SDS-a, ki pravzaprav ne želijo oziroma črtajo celotno poglavje lobiranja, ne bomo podprli. V Poslanski skupini Zares bomo predlog zakona podprli v celoti, saj menimo, da lahko s tem predlaganim zakonom dosežemo napredek pri premagovanju korupcije in nepoštenega delovanja posameznikov, predvsem seveda funkcionarjev, v naši državi.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Gvido Kres.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, spoštovana gospa sekretarka, spoštovani kolegice in kolegi. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pripravljeni predlog zakona o integriteti in preprečevanje korupcije dojemamo kot izhodišče za ureditev te vsebine, vendar pa smo mnenja, da je preveč nedorečenosti in nepreglednosti, da bi predlog zakona v takšni obliki podprli. Morda imajo prav tisti, ki pravijo, da se je pripravljavcem zakona preveč mudilo zaradi raznih razpisov in podobno. Odraz tega je najverjetneje tudi število amandmajev, ki so prispeli na matično delovno telo s strani koalicijskih strank. Vsekakor tudi poslanci Slovenske ljudske stranke podpiramo težnje po zajezitvi korupcije, ureditev tako imenovane protikorupcijske komisije in seveda tudi zakonsko ureditev lobiranja. Smo pa prepričani, da vse to ne sodi v isti zakon. Lobiranje je zagotovo toliko pomembna, zahtevna in z marsičem prepletena dejavnost, da bi sodila v svoj zakon. Predvsem pa bi bila verjetno potrebna širša diskusija samo na temo lobiranja, preden zadevo normativno urejamo. Konec koncev se lobiranje danes še vedno dojema kot nekaj negativnega, po mojem mnenju neupravičeno. Med drugim smo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke zaskrbljeni tudi nad mnenjem Sodnega sveta, katerega predstavniki so zatrdili, da predloga zakona v takšni obliki ni moč podpreti. Najverjetneje se tudi oni nadejajo sprememb vsaj v točki, kjer govorimo o objavi premoženjskega stanja, kar je po njihovem mnenju ustavno sporno. Med drugim so precej neusklajene določbe o imenovanju in nadzoru nad delom protikorupcijske komisije in tudi določbe, ki se nanašajo na osebe zasebnega prava. Prav tako so nedodelane rešitve v zvezi z župani in podžupani in njihovim participiranjem in možnostjo nadzora v javnih skladih, javnih podjetjih in podobno. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke torej menimo, da se Predlog zakona o integriteti in preprečevanju korupcije, tudi po sprejetju amandmajev, ne da postaviti v okvire, v katere sodi, in zato ga ne nameravamo podpreti, saj si želimo, da bi v Sloveniji enkrat končno dobili res dober in učinkovit protikorupcijski zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Anton Urh.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Predstavil bom stališče Poslanske skupine DeSUS k Predlogu zakona o integriteti in preprečevanju korupcije. V slovenski javnosti prevladuje mnenje, da je korupcije v Sloveniji vedno več in da je to velik problem. Tako je pokazala javnomnenjska raziskava stališča o korupciji leta 2009. Da je korupcija v Sloveniji zelo velik problem, namreč meni kar 70% anketiranih, 72% pa jih ocenjuje tudi, da je v primerjavi z obdobjem pred letom 1990 narasla. Sodeč po rezultatih te raziskave lahko ugotovimo, da se je kritičnost prebivalk in prebivalcev izrazito povečala. Delež tistih, ki korupcijo v Sloveniji ocenjujejo kot velik oziroma zelo velik problem, namreč v zadnjih letih narašča, če je bilo leta 2007 o tem prepričanih 62%, je ta delež v letu 2009 kar 70%. Potem je dobro vedeti, da je zelo malo anketiranih, 4,6%, imelo osebno izkušnjo s korupcijo, kar po oceni Poslanske skupine DeSUS kaže na to, da so ljudje prepričani, da se v Sloveniji dogaja predvsem tako imenovana "velika korupcija" v krogih politike centralnega državnega aparata. Večina anketirancev meni, da podkupnine v javnih službah sprejema precej javnih uslužbencev. Zelo velik del, torej 12,5%, pa jih meni, da skoraj vsi javni uslužbenci prejemajo podkupnine. Kot najbolj skorumpirane kategorije pa sodelujoči v raziskavi ocenjujejo odvetnike, notarje, zdravnike in zdravstvene delavce. Tem kategorijam pri oceni verjetnosti, da bo posameznik moral ponuditi denar, darilo ali uslugo, sledijo inšpektorji, poslanci, sodniki in sodni uslužbenci. Na dnu lestvice se že tradicionalno uvrščajo zaposleni na občinskih upravah, davčni uslužbenci, učitelji in profesorji. Glavne razloge za korupcijo anketiranci vidijo le v neučinkovitem pregonu korupcije, pomanjkljivi zakonodaji ter prenizkih kaznih. Po naši oceni bo k bolj učinkovitem preprečevanju korupcije pripomogel tudi dolgo pričakovani Predlog zakona o integriteti in preprečevanju korupcije, s katerim naj bi država zagotovila pogoje, da uslužbenci in funkcionarji svoje delo opravljajo pošteno, profesionalno in transparentno. Ena od novosti v zakonu so tudi določbe o lobiranju. Lobisti se bodo morali registrirati, kar bo opravila protikorupcijska komisija. Za kršitve lobistov so predvidene kazni, tudi odvzem licence in prepoved opravljanja lobistične dejavnosti. Kot pomembno novost lahko izpostavimo določilo, da bodo morali vsi, ki sklepajo pogodbe v javnem sektorju, za storitve oziroma nabave v pogodbe obvezno vključiti protikorupcijsko klavzulo. Z zakonom naj bi uredili tudi zaščito prijaviteljev korupcije, kar prav tako v Poslanski skupini DeSUS pozdravljamo, saj bo ta zaščita po naši oceni ljudi, ki opazijo morebitno korupcijo, spodbudila k prijavi sumljivega dogajanja, brez strahu za lastno varnost. Prav tako pozdravljamo tudi novo poglavje nasprotje interesov, v katerem pod grožnjo sankcije ni več dopuščeno, da bi pri kateremkoli postopku sodeloval kdo, ki je imel v tem postopku zasebni interes. V Poslanski skupini DeSUS si želimo, da bo predlog zakona, ki je pred nami, resnično prinesel tudi v praksi dobre rešitve, bolj učinkovito odkrivanje korupcije, bolj transparentno delovanje funkcionarjev in obenem povečal ugled javnemu sektorju. Zato bomo predlog zakona tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in amandmajih k členom, ki jo bomo opravili na podlagi novega pregleda amandmajev, ki smo ga prejeli danes na mizo, torej novega pregleda z datumom 18. maj 2010. Novi pregled je bil vložen, ker sta dva amandmaja bila pred začetkom obravnave spremenjena. Prehajamo na razpravo o členih in amandmajih k vloženim členom. Gospod Grims, proceduralno? [[...]] [[oglašanje iz klopi.]] [[...]]Se opravičujem, nismo še pri njem, ampak bomo vsak čas. Prehajamo torej na razpravo o 9. členu in amandmajih k 9. členu. Prvi amandma je vložila poslanska skupina SDS, drugi pa poslanske skupine koalicije. Ker je prvi amandma povezan tudi z 22. členom bomo opravili razpravo o 9. in 22. členu skupaj. Če bo sprejet amandma k 9. členu, bo postal brezpredmeten 2. amandma k temu členu, če pa ne bo sprejet, pa 22. člen. Se še kdo prijavlja k razpravi o 9. in 22. členu? Ministrica. Še kdo od poslank in poslancev? Več se jih prijavlja. Dajem čas za prijavo. Kdor želi, naj se javi. Besedo ima gospod Branko Grims.
Spoštovani! Najprej k obema amandmajema, ki sta zdaj povezana v en sklop, en kratek uvod glede pravnega besedila, ki je pred nami. Problem tega besedila je, da je poln raztegljivih dvoumnih formulacij, ker je v ozadju, po oceni SDS, tudi zelo veliko sprenevedanja. Dejstvo je, da je ta zakon na nek način lahko tudi šolski primer tega, kako se ne sme pisati zakonov. K 90 členom tega zakona, kolikor jih zakon sploh šteje, je bilo vloženih 94 amandmajev, torej je bilo vloženih več amandmajev, kot pa je sploh vseh členov, ki jih ta zakon ima. Kot zanimivost naj omenim, da je k temu zakonu večino amandmajev vložila kar vladajoča koalicija, ki se tega, da je zakon pomanjkljiv, v nekaterih delih tudi očitno protiustaven, nedvomno zaveda. In potem so sledili še popravki amandmajev, amandmaji na lastne amandmaje in tako naprej. Gre torej za nekaj, kar je v očitnem nasprotju s pravnim redom, kar v ničemer ne bo pripomoglo k več pravnemu redu, ampak ravno nasprotno. Velika verjetnost je, da bo prav zaradi teh pravno nedoločnih, raztegljivih, dvoumnih formulacij in kupa sprenevedanja, ki je v zakonu, zakon kvečjemu še pripomogel k večjemu pravnemu neredu v tej državi. Prav zagotovo pa bo dodatno pripomogel k pojmovnemu neredu. V uvodnem delu zakona smo želeli doseči na seji odbora omejitev, da bi veljal zgolj, ampak v celoti, za javni sektor. Tudi to je bilo zavrnjeno. Zdaj se spopadamo z določbami, ki opredeljujejo postopke oblikovanja komisije po tem zakonu in predvsem glede tega kdo jih imenuje. Tukaj bi opozoril, da zakon, kot je zdaj predlagan, zelo veliko vlogo daje predsedniku države. Po opozorilih vseh ustavnopravnih strokovnjakov, ne glede na to, kateremu del političnega spektra pripadajo, že nekaj časa sledijo opozorila, in to je točka njihovega soglasja, praktično konsenza ustavnopravne stroke, da vedno znova dodatna in dodatna nalaganja različnih imenovanj, kadrovskih rešitev predsedniku države že presegajo ustavni okvir. Po Ustavi je to sicer možno in dopustno, vendar stvari, tako kot so postavljene zdaj, gredo v povsem nasprotni smeri od tiste, ki jo je imel v mislih zakonodajalec oziroma ustavodajalec, ko je pisal novo slovensko ustavo. Tisti, ki naj bi primarno opravljal imenovanja, je po slovenski ustavi parlament. Največji možen nesmisel, ki ga žal prepogosto slišimo tudi v tem prostoru, je, da minister ali predsednik države ni politik, in da torej imenovanje, ko enkrat poteka tam čez, ni politično imenovanje. Seveda je ravno tako neposredno voljen, kot je voljen poslanec. In v trenutku, ko je oseba voljena na demokratičnih volitvah, je seveda jasno, da gre za politika. Tudi predsednik države je politik par excellence, zato seveda ta argument ne zdrži. Opozarjam pa na rešitve, ki izhajajo iz slovenske ustave, ki narekujejo, da je najbolj demokratična pot in tudi najbolj naravna pot v skladu s slovensko ustavnopravno ureditvijo tista, ki poteka preko Državnega zbora, kjer so vse stvari transparentne, kjer so zastopane vse politične opcije - pozicija in opozicija in kjer je torej prostor za argumentirano soočanje dejstev in predlogov. In s tem ciljem predlagamo, da se prenese postopek imenovanja tja, kamor to sledi iz slovenske ustave - v Državni zbor. Torej preko pristojnega delovnega telesa oziroma ko gre za postopek razrešitve, preko ustreznega števila poslancev. Nam ni potrebno sprenevedanje, mi nasprotno - želimo učinkovit pregon korupcije, mi želimo učinkovit pregon vseh dejanj, povezanih s kriminalom in zato zavračamo sprenevedanje.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kar zadeva zakon, o katerem zdaj razpravljamo, bo deležen moje podpore. Tudi drugi amandma k temu členu, o katerem zdaj govorimo, ne more pa biti deležen moje podpore prvi amandma, amandma Poslanske skupine SDS iz zelo preprostega razloga. Če bi ga sprejeli, bi s tem tako rekoč spodmaknili tla zakonu, kakršen je bil predlagan, in mu, vsaj jaz, dajem vso podporo. Zakaj pravzaprav gre? Gre za to, da se z amandmaje skuša upreti temu, da bi vnesli v zakon novosti, in sicer kar zadeva imenovanje in kar zadeva nadzor. Zakon preprosto predvideva, da je treba ločiti to funkcijo imenovanja od funkcije nadzora, kar mislim, da je tudi prav. S tem, ko to postori, se moramo vprašati, kako mi razumemo institucije, o katerih govorimo. Govorimo o državnozborski komisiji, govorimo o Državnem zboru in govorimo o predsedniku Republike Slovenije. Vsaj po moji sodbi je funkcija predsednika države sama po sebi, ne da jo povezujemo s kakršnimkoli imenom, umeščena v naš red tako, da kaže na to, da ji zaupamo. Ker je tudi volilni sistem temu prilagojen, mora biti to večinsko zaupanje tudi potrjeno. Ni nekega posebnega razloga, da bi morali biti zelo suspektni pri tem, da kakšne naloge zaupamo tudi predsedniku države. Sam sicer mislim, da je bistveno manj politično determiniran strankarsko kot pa bodisi opozicija ali koalicija v Državnem zboru. Tudi zato mislim, da je lahko potem tisti, ki je imenovan s strani predsednika republike Slovenije, tolikan bolj deležen tudi našega zaupanja, je manj odvisen od razmerij v Državnem zboru in bolj samostojen pri svojem delu in pri odločanju. Razen tega, da to zaupanje funkciji predsednika, ki, ko je potrjen na volitvah, je tudi osebno pridobil veliko zaupanje v naši državi, je zelo pomembno tudi to, na kakšen način pride do tega, da predsednik Republike Slovenije nekoga imenuje. In ta način je pravzaprav skorajda neodvisen od njega. Predsednik je tisti, ki pozove, predsednik je tisti, ki ne preceja o tem o predlogih, ki so prišli, ampak je to nekdo drug. Torej komisija, ki je sestavljena iz eminentnih ljudi, ki jih tudi eminentne institucije pri nas predlagajo, presodi o primernosti posamičnih kandidatov. Jaz sodim, da je tako postopek tisti, ki zagotavlja manj političnosti, kot je to prejšnji zakon zagotavljal, in je tudi zaupanje v predsedniško funkcijo tisto, kar je oboje dovolj močno, da lahko, vsaj jaz zavrnem predlog amandmaja, ki je bil predlagan in da lahko podprem zakon, kakršnega je predlagala Vlada.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Jaz se vsekakor tukaj ne morem strinjati z mojim predgovornikom, gospodom Rezmanom, ki pravi, da je prejšnje imenovanje predsednika protikorupcijske komisije bilo manj politično, kot bo lahko zdaj. To seveda ne more biti res. Zakaj? Smo pri 9. členu, ki govori o imenovanju komisije, imenovanju protikorupcijske komisije. V eni izmed alinej je jasno zapisano, da je predsednik države tisti, ki imenuje predsednika protikorupcijske komisije in pa tudi namestnika. Če izhajamo iz predpostavk, ki jih vidimo tudi na splošno v družbi, ki se odvijajo s strani predsednika države, potem sama lahko rečem, da je po našem mnenju bistveno boljša rešitev, če želimo zares zagotoviti čim bolj neodvisno preganjanje tako korupcije kot klientelizma, da upoštevamo amandma, ki smo ga predložili v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke. Mi namreč menimo, da bi morali takšne funkcionarje komisije imenovati Državni zbor na predlog Mandatno-volilne komisije. To pomeni, da je takšna ureditev po našem mnenju bistveno bolj primerna in tudi v skladu z Ustavo Republike Slovenije in tudi v skladu z načelom enakosti. Sama namreč menim, da glede na to, da predsednik države je politična oseba in je vsekakor tudi politično opredeljena oseba. To ni oseba, ki nima nekih političnih opredelitev, ampak, kar je še najhuje, ta predsednik države, ki ga imamo danes, ne samo, da je politično opredeljen, on se tudi do določenih tem obnaša izrazito strankarsko, kar pa je velik problem. In če bo to komisijo oziroma njenega glavnega predsednika komisije in tudi namestnika določil predsednik države, za katerega vemo, kako politično opredeljen je, se bojim, da ne bomo dosegli ciljev učinkovitega preprečevanja in preganjanja korupcije. Razen, če vladajoči koaliciji to sploh ni cilj in namen. Se pravi, da se ne preganja korupcija. Mene namreč v tem trenutku, glede na tudi dosedanje izjave predsednika države, nihče ne more prepričati, da bo predsednik države dr. Danilo Türk v tem primeru izbiral po načelu ali po ključu strokovnosti in primernosti ta dva kandidata. Prepričana sem, da se bo predsednik države bistveno bolj opredeljeval po ključu politične pripadnosti in kompatibilnosti z neko politično opcijo. In to je tisti glavni problem in tista past, ki jo prinaša 9. člen tega zakona. Verjamem, da sicer na prvi pogled izgleda izjemno lepo, če te imenuje predsednik države na takšno pomembno funkcijo, ampak treba se je vprašati, ali ta predsednik države dejansko deluje po načelu kriterijev strokovnosti. Ali bo bistveno bolj deloval po političnem načelu, po politični pripadnosti in kompatibilnosti? Sama ne verjamem, da bo politično izbran predsednik protikorupcijske komisije preganjal tiste, ki so bodisi blizu krogu predsednika države ali pa blizu koalicijskim političnim strankam. O tem me ne bo nihče prepričal. Poglejmo samo enega izmed zadnjih primerov glede nacionalnega preiskovalnega urada. Prišlo je do dokazane korupcije in klientalizma, vendar pa gospod Kos, ki je na čelu današnje protikorupcijske komisije, ni izdal nikakršnega mnenja na to temo. Pa čeprav je sam dejal, da bo naslednji dan po interpelaciji zoper notranjo ministrico pač izdal neko mnenje v zvezi s to zadevo. Vendar še danes nismo prišli do konca temu. Vem, da se bo v nadaljevanju razvila debata o tem, kako lahko presojamo predsednika države, da se bo politično opredeljeval, kako lahko rečemo, da je strankarsko opredeljen in tako naprej. Poglejmo samo dogodek izpred leta dni. Ko se je zgodila afera Golobič, je gospod predsednik države z vsemi zmožnostmi, ki jih ima, začel braniti predsednika stranke Zares. Se pravi, izrazito politično je deloval, izrazito strankarsko in niti prejšnja dva predsednika države, ne gospod Kučan, ne gospod Drnovšek, nista bila tako strankarsko politično opredeljena v tem smislu, da bi se ob takšnih dogodkih opredeljevala in ščitila ljudi. In tukaj vidim glavni problem. In vidim, da je razburjenje v koaliciji zelo veliko, ko se govori o tem naravnost, ampak verjamem, da boste v nadaljevanju lahko tudi povedali svoje mnenje, v kar seveda ne dvomim, da ga boste. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo? Najprej gospa ministrica.
Hvala lepa. Vlada amandmaja Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 9. členu ne podpira. Gospa Irgl je izjemno lepo prikazala ravno problem, ki smo ga želeli predlagatelji, ko smo razmišljali, kako opredeliti organ, ki bi imenoval tri funkcionarje, torej predsednika in oba namestnika, Komisije za preprečevanje korupcije, kako razdeliti funkcijo imenovanja, nadzora, med različne veje oblasti, zato da bi očitek predvsem Vladi, ker v vladi je skoncentrirane pač največ izvršilne oblasti, bil torej čim bolj odtegnjen aktualni vladni večini. Vaš primer, ko ste govorili, da je gospod Kos primer politične kompatibilnosti z vladno večino, ampak gospod Kos je bil imenovan ravno na podlagi postopka, ki ga vi danes predlagate. Mandatno-volilna komisija vsakokratne aktualne politične oblasti v parlamentu in vladi je odraz večine tistih koalicijskih parlamentarnih strank, ki imajo javno oblast, če hočete, v določenem trenutku. Ta oblast je razporejena med dve neodvisni veji oblasti, izvršilno, torej vlado, in parlamenta, vendar se ve, da parlamentarna večina podpira vladno večino, da lahko politiko, ki jo pripravi vlada v pomembnem delu, potrdijo vladajoči koalicijski poslanci, saj so skupaj z istim programom nagovorili volivke in volivce. Tudi predlog, ki bi ga oblikovala, tako kot vi predlagate, Mandatno-volilna komisija in bi ga potrdila vladna večina v Državnem zboru, večina vladajočih, ta očitek politične kompatibilnosti z aktualno vladajočimi ravno potrjuje. Mi smo se želeli izogniti temu očitku, ker želimo, da je res ta komisija, da so ti trije funkcionarji neodvisni od aktualne oblasti. Zato je postopek izbora bistveno bolj pomemben kot organ, ki na koncu izvede akt imenovanja, kot je zelo lepo gospod Rezman povzel postopek osnovnega predloga 9. člena. Izbirna komisija je sestavljena iz petih članov. Med temi člani, ki jih predlagamo, ni videti vladne večine. Samo enega imenuje Vlada Republike Slovenije, drugega Državni zbor Republike Slovenije. Mi smo predlagali celo komisijo, kjer ima predsednika opozicija, pa nas je Zakonodajno-pravna služba opozorila, da Vlada kot predlagatelj ne more diktirati Državnemu zboru, katera komisija bo kakšno nalogo opravila in da je stvar poslovnika ter Državnega zbora, da bo dodelil to nalogo tej komisiji. Mi seveda upamo, da bo ta, ki smo jo v prvem osnutku predloga zakona predlagali, pa na predlog Zakonodajno-pravne službe ta predlog uskladili z mnenjem Zakonodajno-pravne službe. Tretji, neprofitne organizacije zasebnega sektorja ali nevladne organizacije s področja preprečevanja korupcije. Ni jih veliko, pa so. Potem sodni svet izmed svojih članov, gre za od vlade popolnoma neodvisno telo, in uradniški svet izmed svojih članov. Uradniški svet je tisti organ, ki preverja kompetence najvišjih državnih uradnikov, ki kandidirajo na javnih natečajih za javne funkcije. Sestava uradniškega sveta od nastopa mandata te vlade je absolutno in popolnoma nepolitična. Vlada imenuje štiri predstavnike v ta 12-članski strokovni organ, vendar smo imenovali dva strokovnjaka s področja zasebnega prava, ki se ukvarjata s kadrovskimi postopki v svojem poklicnem delovanju, in dva strokovnjaka iz akademske sfere, ki se ukvarjata s kadrovskimi postopki. Vse z željo, da dobimo kot politiki, ki na koncu izbiramo izmed kompetentnih kandidatov, najboljšega, da bi to presojo, ta strokovni organ naredil čim bolj strokovno, brez vpliva politike. Izbirna komisija bo izvedla postopek izbire primernega kandidata. Pogoji za to, da bo nek človek lahko primeren kandidat, niso enostavni. Tudi tu smo poskrbeli za to, da bi človek poleg te strukture, ki definirajo kompetence: ustrezna izobrazba, nekaznovanost in tako naprej, seveda jasno definiramo kot temeljni pogoj, da se je v svojem desetletnem dosedanjem delu izkazal, da je primeren za opravljanje te funkcije. To presojo bo opravila izbirna komisija, ko bo izmed teh kandidatov, ki se bodo lahko prijavili na javni poziv, ki ga bo naredil pravnoformalno urad predsednika Vlade, se bodo prijavili, torej izbirna komisija bo pripravila nabor ustreznih kandidatov, ki bodo morali kar zahtevne zakonske pogoje izpolnjevati. Predsednik Vlade bo iz tega nabora imenoval primernega po predlogu izbirne komisije, ki je popolnoma apolitična, sestavljena izjemno pluralno, imenoval. Ne drži, jaz bi zelo jasno in glasno želela poudariti, gospod Grims, nobena ustavnopravna stroka o tem konkretnem zakonodajnem postopku niti v postopku sprejemanja predpisa na Vladi v javni razpravi, ki je bila izjemno dolga in smo jo opravili s civilno družbo, s stroko in z vsemi, ni, in ne nazadnje Služba Vlade za zakonodajo in Zakonodajno-pravna služba ni nasprotovala in rekla, da je ureditev, ki jo predlagamo, neskladna z Ustavo. In dejansko tudi ni. Gospod Grims, to je vaš razlog zato, da ne želite sprejeti besedila tega predpisa, ki je strog do politikov, ki je strog do javnih oblasti, ki je izjemno, izjemno restriktiven. Ko sem predstavila predstavnikom Državnega sveta predlog zakona, moram povedati, da so ga podprli soglasno, brez glasu proti, zaradi, se mi zdi, opozorila, ki so ga sprejeli zelo resno: da tak predpis ne more biti vsakih nekaj let spremenjen in stopnja omejevanja javnih oblasti ne more za vsakokratno novo oblastjo znižati nivoja boja proti korupciji v državi. Tega javne oblasti nimamo pravice, stopnja zaupanja ljudi v naše delo, v delovanje državnih institucij je na takšnem minimumu, da jim moramo s soglasno podporo in z relativno stabilno ureditvijo zagotavljati, da smo v sistem vgradili varovalke, kjer se mi, ki imamo največ moči v procesu odločanja in porabe javnih sredstev, samoomejujemo. In da jim dovolimo, da nas nadzirajo neodvisni. In ta komisija, ki jo vzpostavljamo ponovno kot popolnoma neodvisen organ v odnosu do ostalih vej oblasti, delati mora v skladu z zakonom in ustavo. Ampak želimo, da je odvisna od aktualne politične večine. In predsednik države bo izmed teh primernih kandidatov izbral najprimernejšega in ga tudi imenoval. Da lahko predsednik države imenuje posamezne funkcionarje, izhaja iz 107. člena Ustave Republike Slovenije, ki določa pristojnosti predsednika republike. In sicer, "predsednik republike imenuje državne funkcionarje, kadar je to določeno z zakonom". In zakon, ki ga predlagamo, jasno in transparentno, ne zamegljeno, tako kot ste neupravičeno kritizirali ta del zakona, opredeljuje postopek imenovanja treh funkcionarjev protikorupcijske komisije, ki delujejo v senatu, z večino odločajo o pojavih, ki so družbi nevarni. In znova očitek, ki je bil desetkrat izrečen: na odboru, danes, da ne boste podprli tega zakona, ker ni skladen z ustavo. To je čista, čista laž in zavajanje javnosti. Potem ko vi stokrat ponovite isto reč, seveda verjamejo, da kaj na tem pa že drži. Ne, ne drži. Moj stavek, ki sem ga zdaj prebrala, vas postavlja na laž. Če zakon določi, da predsednik države imenuje funkcionarja, je to zakonito in skladno z ustavo, ki daje nam, ki predlagamo zakone, in parlamentarni večini mandat, da z zakonom podeli predsedniku Vlade pristojnost imenovanja državnega funkcionarja. Samo ta pristojnost je bila dana predsedniku države. In v pomembnem delu, v petih členih, gospod Grims, opredeljujemo pa pomembne naloge, ki jih ima Državni zbor. To sta oba organa, torej predsednik države, izvoljen na neposrednih volitvah in tudi Državni zbor, izvoljen na neposrednih volitvah. To je pač največja legitimnost, najbolj legitimna organa na državni ravni, ki sta voljena neposredno na volitvah, imata bistvene in pomembne pristojnosti. Predsednik ustavnoskladno imenovanje, Državni zbor pa ohranja štiri pristojnosti. Najprej seveda sodeluje v izbirni komisiji s svojim kandidatom, je eden izmed petih. Komisija je dolžna po 19. členu enkrat na leto poročati Državnemu zboru, točno z datumom, do 31. maja tekočega leta za preteklo leto. Dejansko nadzor nad opravljanjem nalog komisije opravlja Državni zbor, ob obravnavi poročila, ko bodo morali ti funkcionarji podati poročilo, bodo morali podati tudi oceno trenutnega stanja na področju preprečevanja korupcije Državnemu zboru, ki je lahko predlagatelj boljše resolucije, boljših predpisov na področju boja proti korupciji. In dejansko bo Državni zbor oziroma njegovo telo, ki ga tudi Vlada ne more predlagati, ker ga bo Državni zbor sam določil. Komisija bo nadzirala premoženjsko stanje treh funkcionarjev, potem sprejemanje daril, nasprotje interesov ter nezdružljivost funkcije funkcionarjev komisije za preprečevanje korupcije. Še en člen je zelo pomemben. Državni zbor je naveden tudi kot predlagatelj za razrešitev kateregakoli od funkcionarjev protikorupcijske komisije, če ocenjuje, da ne deluje v skladu z zakonom oziroma ustavo. Za čas aktualnega mandata dela protikorupcijske komisije bo lahko Državni zbor ocenjeval delo in če bo ocenil, da deluje komisija v nasprotju z zakoni oziroma ustavo, ki uokvirja delo te komisije, bo predlagatelj razrešitve. Ocenili smo in me veseli, da tudi večina na Državnem zboru, da ta razdelitev bistveno bolj zagotavlja, da se ne zgodi to, na kar gospa Irgl upravičeno opozarja, da bi aktualna politična večina imela vpliv na imenovanje tega organa, ki mora biti neodvisen, da lahko opravlja svojo funkcijo tako, kot jo opredeljuje zakon, drugi predpisi, resolucija o delovanju proti korupciji in tako naprej. Tako ni mogoče argumentirano podpreti vaše predlagane rešitve, ker jo, strinjajoč se z gospo Irglovo, ocena političnih strank, da aktualni Državni zbor s svojo aktualno vladajočo večino lahko politično lažje usmerja v izbor vladi bolj ustreznega kandidata, ker s to večino skozi Mandatno-volilno komisijo mirno predlaga nekoga, ki ji je po godu. Zato jaz predlagam ponoven razmislek slovenski demokratski stranki, ki je predlagala rešitev, kajti ocenjujemo, da ravno naša rešitev sledi njihovi intenci manj političnega vplivanja aktualnih oblasti na na proces imenovanja treh pomembnih funkcionarjev komisije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vidim še interes za razpravo. Gospod Grims, razprava? [[Da.]] Dajte se prosim, kdor še želi razpravljati, prijaviti k razpravi. Besedo ima gospa Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Rada bi se opredelila najprej do celotnega zakona, ki ga nameravam, tako kot je bilo to v mnenju poslanske skupine povedano, podpreti. Temeljni argument je pač ta, da dolgo časa spremljam obravnavo usode protikorupcijske komisije. In takrat, ko so se oglašali najbolj glasno tisti, koliko jim je do preganjanja korupcije, so se pravzaprav najbolj trudili zaustavljati protikorupcijsko komisijo, ki je takrat delovala, Historiata pa ne bom razlagala. Zato se mi zdi popolnoma razumljivo, da je zelo pomembno to, kako imenujemo vodstvo komisije. In 9. člen je oprt ali pa odprt za najštevilčnejše posege in dvome, ali je predlagani postopek dober ali ne. Sama menim, da je tako, kot je v osnovnem zakonu zapisano in kot je s predlaganim amandmajem malo popravljeno, da se zapolni neka vrzel ali neka negotovost, ustrezno, zato nameravam podpreti amandma, ki so ga vložile koalicijske poslanske skupine. Ne nameravam pa podpreti amandmaja poslanske skupine SDS, ker mislim, da to, kako so se lotili in kako utemeljujejo ustreznost svojega predloga, ne odpravlja tiste težave, proti kateri se tako odločno ali vsaj v besedah zavzemajo. Po njihovem predlogu je pravzaprav vse v rokah Mandatno-volilne komisije Državnega zbora. Da je Mandatno-volilna komisija političen organ tako kot smo politični funkcionarji vse poslanke in poslanci, je popolnoma razumljivo. Da bo torej ta izbirni postopek od poziva preko vsega drugega v rokah koalicijske večine, je popolnoma razumljivo. Tukaj jaz ne vidim nobene drugačne možnosti. Nisem pa tudi prepričana, da bi štela za veliko prednost to, da je v amandmaju predlagano, da bi morali predsednik in podpredsednika protikorupcijske komisije priseči pred Državnim zborom. Prisega sama, akt prisege same ne more biti zagotovilo ne vem kako zelo nepolitičnega in vestnega opravljanja, saj navsezadnje je področje dela opredeljeno in vsak javni funkcionar mora delati v prid države in državljank in državljanov. Tudi ne vem, zakaj bi morali ravno funkcionarji priseči pred Državnim zborom. Spomnim se, da so tudi nekateri dosedanji funkcionarji prisegali pred Državnim zborom in jih to ni obvarovalo, da bi ne ravnali tako, da jim ni mogoče priznati, da so ravnali samo v prid drugih, ne pa tudi v lastni prid. In še neke kodekse smo sprejemali in ne vem kaj še vse, pa je bilo vendarle mogoče marsikaj ugotoviti. Če nam ni ta princip, po katerem Mandatno-volilna komisija o vsem odloča - od poziva prek izbire do imenovanja in prisege pred Državnim zborom, potem je treba najti nek drug način. In jaz ne razumem, zakaj ne bi mogel poziva in izbirne komisije usmerjati oziroma imenovati predsednik države. Tretja alineja 107. člena Ustave govori, da predsednik države imenuje državne funkcionarje, kadar je to določeno z zakonom. V ničemer ta člen ne omejuje števila zakonov, po katerih lahko predsednik države dobi neko funkcijo za imenovanje. In stvar osebne presoje je, ali se mu zdi, da sme po njegovi presoji - vsak posameznih tako govori, vsaj imam občutek v tej dvorani, da sam presoja, ali predsednik države sme imenovati enkrat po enem zakonu ali po dveh, po desetih, če pa pri desetih, je pa, bog ne daj, že preveč. Zaradi tega, ker razmišljamo o tej stvari stališč ad personam ne pa ad rem. In zdi se mi, da bi bil končno čas razmišljati o tem, kakšne so pristojnosti predsednika države, zakaj ga volimo na neposrednih volitvah in katere funkcije pravzaprav sme opravljati. Trdim, da je po tretji alineji 107. člena Ustave popolnoma ustrezno, da to naredi, zato še enkrat, ne bom podprla amandmaja Slovenske demokratske stranke, ker se mi zdi predlagana rešitev neustrezna. Rešiti pa je treba imenovanje na način, da bo zagotovljena čim večja neodvisnost od trenutne politične volje. In zato se mi zdi tudi dobro, da je tako zastavljeno, da vsak funkcionar lahko ima v tej komisiji samo dva zaporedna mandata in da se mandat predsednika komisije ne pokriva z mandatom podpredsednikov. Tako je tudi tu do neke mere navzkrižje časa in imenovanja in možnost spremembe in nadaljevanja dela zagotovljena. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Anton Anderlič.
Nekaj izkušenj s tega področja v Sloveniji imamo. Ali dobre ali slabe, predvsem bi lahko temu rekel neuporabne za to, da bi naredili nek konsistenten sistem, ki bi zagotavljal transparentnost, preglednost, nadzor in da bi tisti, ki so vključeni v vse te postopke, ravnali skladno z zakoni in bi bili tudi predmet kakšne presoje. Mi imamo v sedanjem obdobju priložnost spremljati spore ene komisije z drugo, ki si razlagata, kako naj bi kdo razumel kateri poslovnik kakšne komisije je pravi, kaj mora kdo poročati in podobno. To ni dobro in zato se iščejo boljše rešitve. Meni je žal, da ste podali obrazložitve oziroma primere držav, ki niso primerljive s Slovenijo. Ne vem, zakaj niste dali Finske ali kakšno drugo, Francija gotovo ni, Romunija tudi ne, Luksemburg tudi ne, Poljska tudi ne, bila pa bi recimo Finska, kjer smo v zadnjih dveh, treh letih dodobra poučili, kako Finska spremlja nekatere pojave korupcije in kako jih kaj hitro sankcionira, če so v to vpleteni recimo nosilci političnih funkcij. Sam mislim, da je pri teh zadevah treba vedno gledati na to, ne samo, kakšne barve je mačka, ampak, ali ta lovi miši ali ne. In v tem delu imamo opravka s tem. Ali je ta postopek najboljši ali bo dal prave rezultate, je težko reči. Sam mislim, da je sestava komisije - resnici na ljubo, zelo težko si predstavljam, kako bodo neprofitne organizacije zasebnega sektorja s področja preprečevanja korupcije izmed svojih članov [[teh organizacij je veliko]] se uskladile, dale enega in potem bo ta nastopal v tej komisiji v imenu vseh. Najbrž je zaradi tega dan tudi amandma in popravek amandmaja koalicijskih poslanskih skupin, ki je tudi nejasen. Ta pa je nejasen, ker pravi: "Če predlagatelj za člana izbirne komisije v roku iz prvega [[?]] ne bodo imenovali, bo tisti del, ki bo imenoval, opravljal to delo." Ampak ne piše, koliko jih pa mora biti. Najbrž mora vsaj eden biti v tej komisiji, da ta komisija sploh lahko začne delati. Ne more se pa reči, da se jih pozove, če ne bodo, bo pa komisija, pričela s svojim delom v sestavi z do tedaj imenovanimi člani. Izbirna komisija v tem primeru odločitev sprejme z večino glasov imenovanih članov. Vemdar ne piše, koliko jih od teh štirih, petih mora biti. Morata biti dva, trije? Štirje? Ne vem. Najbrž bi veljalo, da Zakonodajno-pravna služba vendarle pogleda, ali je to usklajeno ali ne. Verjamem, da je bolje po sedanjih izkušnjah, o katerih sem že prej govoril, da predsednik države stopi v neko funkcijo, ker se v principu, razen, mislim, da na 20 ali koliko let, ne pokrivajo volitve predsednika države in parlamenta oziroma vlade, ker tam je petletni mandat, tukaj štiriletni. In zato je tudi lahko bistveno bolj neodvisen ali pa seže čez tisto, kar je mogoče reči za prekrivanje interesov, konflikt interesov in podobno. Konec koncev, do sedaj imamo v Sloveniji izkušnje, da so le vsi predsedniki države bili trn v peti, recimo, enemu delu političnega spektra. Kar seveda pomeni, da so bili neodvisni in da so uživali neko zaupanje. Kako bi to presegli s tem, da bi to nalogo opravljali v Državnem zboru oziroma Mandatno-volilna komisija, smo imeli priliko videti v nekaterih primerih imenovanja. Ne glede na pluralno strukturo v parlamentu, so se je pravzaprav določene stvari delala izključno po enih kopitih. Ampak to je tudi neuporabno pri tej stvari. Pri tem amandmaju Poslanske skupine SDS se vidi intenca, ki gre stran od filozofije zakona in principov, ki se jih želi uvesti, zato je ni mogoče podpreti. Strinjam se s tistimi, ki pravijo, kako je mogoče, da je pri 90 členih 95 amandmajev. Tega nikoli ne boste slišali iz mojih ust, pa tudi če gre za našo vlado. Ampak verjemite, da smo imeli v vseh sestavah državnega zbora povsem enake primere. To, da se z novimi in novimi podatki, z iskanji boljših rešitev zakon dopolnjuje, dograjuje, je mogoče samo vprašanje, ali ne bi raje počakali in ga malo kasneje dali v proceduro, kot potem dajali amandmaje. Ampak to ne more vplivati na odločitev o tem, ali zakon potrebujemo ali odgovarja na osnovno vprašanje, da bolje urejamo to, recimo temu, dosti pereče vprašanje. Tudi v Sloveniji je očitkov več kot dovolj. In če kdo, potem parlamentarne stranke ter poslanci moramo biti posebej zainteresirani, da te stvari naredimo tako, da bodo stvari pod kontrolo, pod nadzorom, in to tistih, ki bodo neodvisni, strokovni in bodo lahko javnosti poročali o tem, ali delamo v interesu državljank in državljanov ali delamo, če hočete, za svoj račun in podobne stvari. Samo to je cilj. Jaz bom še razmislil, ali bom ta amandma oziroma popravek amandmaja koalicijskih poslanskih skupin podprl, ker ga ne razumem in mislim, da bi otežil delo, ker je neizvedljiv. Če piše, da bo to mogoče opraviti tudi v manjšem sestavu, kot je predpisana komisija, potem je treba reči, koliko je to manjše število. Za enega manj, za dva, za tri, za štiri? Teoretično se lahko zgodi, da nihče od teh ne bo imenoval, pa bo komisija še vseeno, če to možnost dopuščate. Jaz je ne bi dopustil, ker oni so dolžni to narediti. Če jim zakon nalaga, da bodo to naredili, morajo to naredijo. Ne pa, da rečemo, ker niso naredili, bo pa komisija delala brez tistega, v imenu katerih [[...]]Ne vem, ali že imate kakšno idejo, zakaj bi do tega sploh prišlo. Če mislite, da se, neprofitni ne bodo mogli organizirati ali kdorkoli drug. Ampak zakoni se po mojem trdnem prepričanju ne pišejo tako, da se reče, sestava je taka, ti pa ti, te institucije, ker tukaj imate resne institucije, imate Vlado, imate Državni zbor, imate Sodni svet, imate Uradniški svet, da ti ne bodo spoštovali zakona in da ne bodo v rokih, pa še potem, ko bodo pozvani, dali svojih kandidatov v tako pomembno komisijo. Tega jaz ne verjamem in ne razumem. Dokler ne bom dobil pojasnila o tem amandmaju oziroma popravku amandmaja, ga ne mislim podpreti, ker je ta 9. člen tako popravljen, kot ga je odbor pripravil, sorazmerno sprejemljiv ali pa vsaj jaz ne vidim kakšnih velikih problemov. Tudi iz obrazložitve tega poročila dela na odboru nisem uspel zaznati te spremembe, tudi sestava komisije, zakaj je prišlo do te spremembe, glede na zakon, kot ste tudi tukaj imeli. Uradniški svet ste sicer spustili, pa ste ga s temi neprofitnimi zamenjali, ne vem, zakaj. Ampak to je bilo očitno narejeno na odboru, ni pa poročila oziroma v poročilu ni vidno, zakaj. Ker bi tudi ta osnovna, teh, po mojem prepričanju, nepotrebnih amandmajev in dopolnil bila ustrezna, da se ponovno vračam k osnovni tezi, k cilju, da izboljšamo stanje na tem področju. Jaz ne ocenjujem vrednostno, koliko je, da ne bo kdo rekel, da govorim o tem, da je ena sama korupcija, ampak govorim o tem, da je treba vzpostaviti vse mehanizme, da je ne bi bilo oziroma da se bo preprečevala v skladu z zakonom in da bodo to opravljali tisti organi, ki jih bo na nek transparenten način potem tudi ustrezen organ postavil.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod Anderlič! Da vam pojasnim te dileme, ki so se vam pojavile. Nevladne organizacije so sodelovale tudi na odboru, kjer smo obravnavali amandmaje in pripravljali dopolnjeni predlog zakona. Predstavnik nevladnih organizacij CNVOS gospod Forbicij je pojasnil, da imajo nevladne organizacije v internih aktih točno določene postopke, so večkrat predlagateljice posameznih kandidatov v razne komisije in da naj ne skrbi Zakonodajno-pravne službe, ki je opozorila na to situacijo in je opozorila tudi po tem, ko je bil pripravljen dopolnjeni predlog zakona. In sicer pravi, da ima Zakonodajno-pravna služba probleme s tem, kaj se pa zgodi, če v izbirno komisijo, ne imenuje v roku članov vseh pet predlagateljev. Na to dilemo koalicijske partnerice ustrezno odgovarjate s predlogom amandmaja, da ne bi prišlo do zastoja. Tu so neki roki, ko naj se opravijo ti izbirni postopki, s tem se tudi varuje integriteta kandidatov, ki so kandidirali oziroma so se javili na poziv in tako naprej. Poziv, kjer vzporedno gresta oba akta, poziv, ki ga pripravi kabinet predsednika države, in poziv, da institucije, Državni zbor in prej našteti, predlagajo kandidata. Gospod Anderlič, vi boste zagotovo vedeli bolj kot marsikdo drug zaradi svoje dolge parlamentarne zgodovine, kjer se je kakšno delovno parlamentarno telo pooblastilo za predlaganje kakšnega kandidata, in tukaj morebiti bo delovno telo, kjer bo opozicija imela večino, da postopek ne bo izpeljan v roku. Kaj to pomeni za delo te izbirne komisije? Mi smo predlagali v osnovnem tekstu, da je to Komisija za nadzor nad javnimi financami, ki jo vodi vsakokratna opozicija, ne sedanja. In lahko bi se zgodilo, da kdo od teh, govorim predvsem o političnih, manj strokovnih organih, to je Vlada ali pa Državni zbor, v neki točki ne bi imenoval kandidata. Ali to pomeni, da ta izbirna komisija ne bi mogla začeti z delom? Zakonodajno-pravna služba opozarja na to, ampak ona je opozorila skozi nevladne organizacije. Mogoče one nimajo teh postopkov. Tukaj imamo zagotovilo predstavnika nevladnih organizacij, da je ta postopek pri njih zelo jasen in da pri njih ni vprašanje, da bodo imenovali. Ste pa opozorilo pripravili, če bi ne bil en kandidat imenovan. Dejansko ima problem zdaj z izbirnim postopkom ministrica Katarine Kresal za izvedbo izbirnega postopka, ker je ena od institucij posredovala ime kandidata, ki je odsoten in bo dlje časa odsoten. To vam je verjetno poznamo. Zakonodajno-pravna služba opozarja, da bi se bilo pametno odzvati in urediti vprašanje, kaj, če kdo izmed teh v roku ne da kandidata. Ocena Vlade je, da je predlog amandmaja primeren, torej predsednik republike ponovno opozori tistega, ki v prvem določenem roku ni dal članov v izbirno komisijo. Če še v tem roku ne da člana, lahko izbirna komisija opravi svoje delo, da lahko predsednik Vlade odloča z do tedaj imenovanimi člani. Mislim, da je predlog koalicijskih partneric tukaj ustrezen in Vlada ga podpira. Hvala.
Replika, gospod Anderlič. Izvolite.
Ministrica, zdaj ste me prepričali, da res ne smem podpreti tega amandmaja, in ga tudi ne bom. Če je Zakonodajno-pravna služba namigovala na neprofitne organizacije, potem bi morali razmisliti, da neprofitne organizacije črtate, če ni zagotovil. Vsi ostali so pa dolžni po zakonu narediti [[...]]Ja, bral sem tudi jaz v časopisih, da so neke težave pri nekem drugem imenovanju, ampak takšnih situacij z nobenim zakonom ne moreš preprečiti, da nekdo, ki ima namen, bom rekel, zavlačevati, da se to ne bo zgodilo. Ampak, če so zakonu dolžni to narediti [[...]]Jaz se strinjam s tem, da ste spremenili Komisijo za nadzor javnih financ v Državni zbor, da je to v popravljenem tekstu. In to je v redu. Ni bilo dovolj, vsaj po mojem mnenju, in iz tega gradiva se ne vidi, zakaj ste šli namesto Uradniškega sveta v neprofitno organizacijo, čeprav vsem, da se ukvarjajo s temi zadevami oziroma Računsko sodišče, ga zdaj ni več, pa so te. Ko pa govorite o tem, da se zavarujete s tem, da bo ta komisija lahko delala, če kdo ne bo predlagal, potem morajo biti navedene sankcije, če kdo tega ne naredi, če ima ta pooblastila, kaj se zgodi naprej. Ne pa, da se preprosto reče, da komisija pa bo delala v tej sestavi. Saj za to jo vendar imenujemo! Da Državni zbor, Vlada, Sodni svet, Uradniški svet ne bodo delali v skladu z zakoni, si jaz ne znam predstavljati. Zato vse te razlage niso, vsaj po mojem prepričanju, ustrezne. Osnovni tekst se mi zdi povsem dovolj, sploh, ker je že prej poziv, pa ponovni poziv, pa prijava in tako naprej. Če pa nimamo elementarnega zaupanja v sistem in v zakonodajo in da bo vsak opravil svoje, potem je pa vse skupaj tako ali tako brez zveze. Kot rečeno, ne amandmaja pod številko 1, ne amandmaja pod številko 2 oziroma popravljenega pod številko ne bom podprl, če v razpravi res ne bo kakšnih dodatnih pojasnil. Sicer pa zakon bom kot rečeno [[...]]
Hvala. Besedo ima gospod Grims.
Vidim, da je vendarle je slišati glas razuma, kajti v dveh točkah je očitno popolno strinjanje vsaj med nami in gospodom Anderličem, da 95 amandmajev k 90 členom zakona, ni ravno dokaz kvalitete zakona, ampak ravno nasprotno. Priča o tem, da je bil zakon na hitro "zmašen" skupaj in samo zanima me, kakšni so bili stroški tega zakona. Vem pa, kdo jih bo plačal. Davkoplačevalci. Tisto, o čemer se še bolj strinja, je to, na kar je opozoril gospod Anderlič. To je, da so nekateri členi nejasni in zato očitno protiustavni. To je tisto, na kar sem že opozarjal sam na začetku, če citiram: "Gre za zakon, poln pravno nedoločnih in raztegljivih formulacij, ki omogočajo tudi zlorabe." Zato sem dejal, da je zakon očitno protiustaven v tem delu. Ko pa sem govoril o pristojnostih predsednika republike, spoštovana gospa Krebsova, če boste vsaj sedajle prisluhnili, sem govoril o tem, da to po opozorilih ustavne stroke presega tisti ustavni okvir, ki je bil mišljen s strani ustavodajalca. To pa je, da primarno imenovanja in tudi zakonodajno vlogo opravlja Državni zbor, medtem ko, tako kot ste sami povedali, ampak sem tudi jaz to povedal, če bi me poslušali, gospa Krebsova, ustava dovoljuje, da se z zakonom pooblasti tudi predsednika države za določena imenovanja, vendar je to postalo tako ekstenzivno, da je zaradi tega začela ustavna stroka opozarjati, da je to že pretiran proces. V zadnjem obdobju je namreč tega vse več in več in zaradi tega prihaja tudi do težav. In sedaj pridemo do ključnega problema vaših besed. Ne to, da ste rekli, da lažem, ker me niste poslušali očitno, o tem, da sem povedal točno tisti, ker sem vodil, se lahko prepričate iz magnetograma, ampak o tem, da obračate stvari na glavo. Lepo vas prosim! Vem, da je slaba vest huda reč, ampak vi ste utemeljili - sedaj pa pojdiva po vaših besedah - tri stvari. Da je tukaj napisan Državni zbor med tistimi, ki imenujejo člane komisije za izbor zato, ker omogoča hitri postopek. Prej, da bodo tudi ostali, ki nas spremljajo, vedeli za kaj gre, je v prvotnem predlogu namreč pisalo, da je to Komisija za nadzor javnih financ Državnega zbora Republike Slovenije. V čem je razlika? V tej komisiji ima vedno opozicija večino, v Državnem zboru pa tisti, ki ima Vlado. In če se hoče doseči ideološki monolit, vladni monolit, potem se napiše Državni zbor. Ta komisija se pa črta. Izgovor, da je pa to zato, ker bi lahko tukaj prišlo do blokade, je pa čisto privlečen za lase, kar se lahko prepričate iz naslednje alineje. V prvotnem predlogu je bilo napisano, da imenuje enega od članov tudi Računsko sodišče, kjer se zagotovo ne bi zapletlo. To je sodišče, ki hitro odloča, brez zapletov. In ker gre za to, da bi šlo izmed njenih članov, potem tam zagotovo ne bi bilo zapletov. Sedaj je to nadomeščeno z dikcijo neprofitne organizacije zasebnega sektorja s področja preprečevanja korupcije, kjer pa res seveda lahko pride do zapletov. To se pravi, da vas že to popolnoma očitno postavlja na laž. Ni razlog hitrost. Razlog je to, da se hoče doseči popoln ideološki monolit v tej komisiji. Naslednja stvar, ki je očitno neresnična. Uporabili se izraz "izjemno pluralno", ko ste govorili o tej komisiji. Kako je s to izjemno pluralnostjo, sem ravnokar povedal. Sestavljajo jo Vlada Republike Slovenije, kjer ima večino tranzicijska levica, Državni zbor Republike Slovenije, kjer ima večino tranzicijska levica, neprofitna organizacija zasebnega sektorja s področja preprečevanja korupcije. To je zanimivo predvsem zato, ker malo naprej v zakonu pa najdete dikcijo, da bo kar ta komisija sama financirala potem nevladne organizacije. Domnevam, da so mišljene neprofitne organizacije zasebnega sektorja s področja preprečevanja korupcije. To se pravi, da bodo tisti sami izbirali, kdo bo njih sam financiral. Sistemska korupcija "par exellence". Čestitam za to duhovitost, vsaj skrivate ne, za kaj v resnici gre. In potem Sodni svet izmed svojih članov in Uradniški svet izmed svojih članov. Kako je tam z večino in kdo jih imenuje, najbrž ni treba zgubljati besede. No, pa poglejmo, če je to izjemno pluralno, potem rajši ne bi naprej komentiral. Ampak, ko pa gre za nadaljnji postopek, pa v celoti imenovanje opravi predsednik države, torej ena oseba. Kako je pa tam potem z izjemno pluralnostjo tega postopka? Če bi bil parlament, o čemer smo govorili in kar predlagamo v SDS, potem je tukaj res pluralnost, ker so prisotne vse politične opcije. Pri predsedniku države pa je nemogoče obiti aktualno in realno stanje. Imamo samo enega predsednika države, ki je odlikoval bivšega šefa Udbe. Potem je unicum v celotni Evropski uniji in kolikor je meni znano celo na celem svetu, demokratičnem svetu zagotovo. To je tudi protievropsko, kajti kdor ne ve tovariši Slovenije so poskušali znotraj socialistične internacionale pridobiti podporo za to dejanje, pa so jih posebej nemški social demokrati kategorično zavrnili, da je to nezdružljivo z evropskimi vrednotami, ker je Evropa nastala na padcu berlinskega zidu. Berlinski zid je pa bil utemeljen na udbah, stasijih, kgbjih in vseh ostalih tajnih političnih policijah vseh vrst ter na sistematičnem kršenju človekovih pravic. To se pravi, tukaj o kakšnem pluralizmu res ne moremo govoriti. Še več. Kaj se je potem zgodilo? V podporo temu dejanju se je postavila natanko samo politična stranka, SD, tako da glede tega tudi tukaj ni mogoče nobeno dvoumje, gre za direktno povezavo in za jasno prepoznavno izjemno pluralnost, kot temu pravi sedanja ministrica, v postopku imenovanja. Zakaj torej v resnici gre in zakaj ste proti temu, da se to opravi v parlamentu? Ja, odgovor je več kot očiten. Zato, ker - iz istega razloga zaradi katerega predlagate, da bi, recimo, ko gre za televizijo imela eno izjemno veliko vlogo tako imenovana organizacija civilne družbe - z Zato, ker vas zanima oblast brez odgovornosti. Če neko imenovanje opraviš v parlamentu, potem je jasno, kdo je imel večino, kdo je glasoval za in kdo s tem prevzema tudi odgovornost za posamezno kadrovsko rešitev. Če z zakonom enkrat za vselej odrediš in preneseš to na nekoga drugega, seveda izbereš takšnega, ki je iz istega gnezda. Potem si si zagotovil oblast okoli ovinka in kadar je kaj narobe rečete, veste to je pa civilna družba, to je predsednik države, s tem pa mi nimamo nič, čeprav gre v resnico natanko za eno in isto prepoznavno politično opcijo. In zato je v tem primeru vaše vztrajanje očitno zgolj odraz tega, da vas zanima oblast brez odgovornosti. Pa še več je, še bolj očitno je nekaj drugega. Še največ dve leti, štiri mesece in deset dni, po hitrem izračunu, nas loči od naslednjih volitev, ko se bo zanesljivo glede na fenomenalne, uspešne dosežke sedanje vlade zamenjala oblast. Vas očitno zanima oblast brez odgovornosti tudi še po tem, ko bo ljudstvo mandat za oblast namenilo nekomu drugemu. Za to v resnici gre. Ker se ti mandati med seboj ne prekrivajo, ampak so nekateri daljši in na to je cela stvar naravnana in zato očitno gre. Iz tega razloga, da to vrnemo v celoti v okvir Ustave, da ima oblast vsakokrat tisti, ki mu jo nameni ljudstvo, da so stvari transparentne in pluralne, gospe in gospodje, pa ne v besedah, ampak v dejanjih v Državnem zboru, predlagamo in s tem tudi utemeljujemo naš amandma, naj to imenovanje opravi sedanji oziroma bodoči izvoljeni državni zbor. Da pa gre v resnici samo za to, tudi tisti argument, češ, da je bil zdaj imenovani imenovan v Državnem zboru. Kakšen argument pa je to?! To je ravno nasprotno od teg, s čimer je gospa ministrica utemeljevala. Seveda je bil, vendar je jasno, kdo ima vso odgovornost, da je osebo, ki je bila vpletena v kršenje človekovih pravic nekemu novinarju, imenoval na tako občutljivo mesto. Jasno kdo ima odgovornost - tisti, ki ga je takrat imenoval. Večino pa so imeli isti, kot jo imajo danes. In tega vas je strah, ker je potem tudi odgovornost očitna. In zato se še enkrat vračam k osnovni trditvi - vas zanima oblast brez odgovornosti. Zato je cel zakon napisan tako, kot je. Vas ne zanima učinkovit pregon korupcije in kriminala. Če bi vas, potem bi v prejšnjem mandatu z vsemi možnimi sredstvi podprli sprejem novega kazenskega zakonika, ki pa res omogoča učinkovit pregon korupcije in kriminala, ampak ste temu dosledno nasprotovali. In zato so stvari jasne, če jih samo hočemo videti.
Hvala. Besedo ima gospod Rezman.
Hvala lepa. V dosedanji razpravi je nekatere že zaneslo v smer obračunavanja z aktualnim predsednikom, z njegovo osebnostjo. Jaz pa bi rad spomnil, da zakon ni pisan ne za tega predsednika, ne za prejšnjega, ne za kasnejšega, ampak je zakon pisan, kot zakon mora biti - abstraktno. In na to sem hotel opozoriti tudi v svoji uvodni razpravi in zdaj samo v kratkem to še enkrat ponazorim. Mi imamo na eni strani akt, akt poziva in akt imenovanja. In oboje opravi predsednik. Ko poziva, da splošen poziv. V tem splošnem pozivu ne more biti namigov, katera stranka naj kaj kandidira in katera ne. In je ta očitek političnosti povsem brezsmiseln. Ko pa gre za proces, torej za drugo stran, pa tega procesa ne opravlja v celoti in arbitrarno predsednik, ampak je poprej imenovana za to komisija, na način, kakršnega je pač Vlada predlagala in za katerega mislim, da je korekten. Predsednik torej dobi v imenovanje ali v odklonitev nekaj, kar je bilo s strani drugih ocenjeno kot primerno. Zato je očitek, da je to strankarsko usmerjeno in bolj politično, kot če bi Državni zbor odločal, mislim, da napačen.
Hvala. Besedo ima gospod Kumer.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana ministrica. Spoštovane kolegice in kolegi. Za začetek bom rekel, da je laž lahko tudi nedolžna, toda kleveta je vedno naklepna. In na koncu bom štiri naklepne klevete, ki so bile danes izrečene v enem od uvodov in kasneje potrjene na koncu te svoje krajše razprave, tudi izpostavil. Moram reči naslednje. Zakaj sem pristaš tega, da imenovanje te komisije damo iz prostorov Državnega zbora. zato, ker smo pet let v Državnem zboru na vse mogoče načine diskreditirali to neodvisno samostojno protikorupcijsko komisijo, ki je komaj leta 2005 zagledala luč sveta. Prej o tem 15 let sploh nismo imeli pojma in nazadnje je prišla takratna pozicija s predlogom zakona, da bi mi urejali te stvari v Državnem zboru, s to komisijo. In danes, ko poslušam to diskusijo, po mojem, me navaja nazaj, zato se tako krčevito borite proti temu, da bi to šlo v pristojnost nekoga drugega. In o tej pristojnosti nekoga drugega bom rekel nekaj več. In sicer, naša ustava zares izrecno ne predvideva in ne ureja protikorupcijskega delovanja. Mogoče je to celo pomanjkljivost, ampak mi smo mlada država in mogoče bomo kdaj ob kakšni ustavni spremembi, tudi to uredili in takrat teh problemov ne bomo imeli, o katerih se danes pogovarjamo. Res pa je, da je ta predlog zakona nadgradnja 5-letne izkušnje, ki smo jo imeli z bojem proti korupciji in odpravljanjem protikorupcijskih dejanj. In še enkrat bom rekel, 5 let smo diskreditirali in onemogočali, da bi se ta neodvisna komisija, neodvisna od politike, samostojna komisija utrdila v tem slovenskem prostoru, in da bi seveda na nek način skušala preventivno delovati na preprečevanju in zmanjševanju korupcijskih potez in dejanj. In seveda nekateri nalašč to počnete in mešate to s posledicami, ko šele takrat nastopijo organi, ki sankcionirajo stvari, ki so se že zgodile. In zdaj na temo predsednika države. Jaz bom rekel popolnoma nasprotno kot nekateri tukaj trdite. Moralno-politična avtoriteta, največja v tej državni, je institut predsednika države. Predsednik države je bil z večino volivk in volivcev izvoljen na volitvah in nobeden, nobeden, zdaj bom pa uporabil to besedo nobeden, tudi če smo mi izvoljeni od ljudstva, nima, ne more imeti pravice, da tako grdo govori o instituti te največje moralno-politične avtoritete v tej državi. Lahko si misli, kar hoče, ampak javno pred slovensko javnostjo pa to paberkovanje in to klevetanje instituta predsednika države - to je predsednik ali pa kdorkoli to je - to preprosto ne gre. In tisti, ki danes govorite, da govorite to zdaj o tem predsedniku, o tej personi, in da prejšnja dva pa nista bila, ni res. Poglejte si, kaj ste govorili prejšnjih petnajst let ali pa sedemnajst let, od leta 1991 naprej kaj ste govorili o vseh predsednikih države. Lepo prosim, zadržite se tisti, ki ste takrat, ko je prvi predsednik predsedstva nastopil svojo funkcijo - in o katerem sem v prejšnjem mandatu tudi veliko grdega slišal v tej dvorani - ste hodili še v vrtec. Zares ste hodili še, in prosim, ne govorite grdo o teh ljudeh. Zdaj pa o klevetah. Sem si jih zapisal tukaj in jim moram energično zavrniti, bile pa so izrečene s strani predstavnika poslanske skupine, največje poslanske skupine, opozicijske, ki je nastopil v imenu poslanske skupine. Ampak poslušajte, jaz ne bom imenoval tega laž, ker je kasneje v diskusiji vse potrdil. To bom rekel, da gre za navadno klevetanje. Poglejte, kaj je rekel. Prva kleveta. Da je sedanja pozicija v prejšnjem mandatu kot opozicija, preprečevala pregon korupcije. Od kod ta kleveta? Prej sem povedal, štiri leta smo se borili za to, da ostane ta neodvisen organ in apelirali, da oblast, takratna, ki je imela v upravljanju državo, seveda s svojimi organi sankcionira korupcijska dejanja, ki so se dogajala ali pa stvari. Poponoma čista kleveta, politična kleveta. Druga. Da smo mi zaustavljali resnice in z institucionalnimi posegi skušali preprečevati, da bi se stvari razreševale. Popolna kleveta. Od kdaj in od kje, na čem temeljijo? Na čem temeljijo v prejšnjem štiriletnem mandatnem obdobju, da smo mi to počeli. In ta je pa kronska. Butalci tranzicijske levice. Jaz ne bom rekel, da me kdo žali s tem, ampak imamo tudi tranzicijsko desnico, in imamo tranzicijsko sredino, in imamo tranzicijske nebuloze, imamo tranzicijske, nevem kaj še vse. Marsikaj imamo in marsikdo je v tem tranzicijskem obdobju od tega kaj imel. Pri prejšnji točki smo govorili o prehrani v šoli. 40 milijonov, ki se kaže, indici kažejo, da je bilo pri patrijah odnesenega v žepu, je za dve leti pokrita ali pa tri leta pokrita prehrana. Naj jo tisti vrne nazaj, ki je teh 40 milijonov odnesel. In še zadnja kleveta. Da smo z javnim delovanjem kupovali naklonjenost javnosti, da se ja ne bi institucije borile proti korupciji. Od kod, na čem temelji ta kleveta. Še enkrat bom poudaril, laž je lahko zares nedolžna, ampak vsaka kleveta je pa naklepna in te štiri klevete so naklepne.
Hvala. Gospod Grims se je javil k repliki. [[...]] [[Oglašanj iz klopi.]] [[...]]V redu, želi še kdo razpravljati o tem členu in amandmajih? Odpiram prijavo, prijava teče. Gospod Grims, izvolite, imate besedo.
Najprej moram reči, da sem vesel za ta perfekten primer totalitarnega refleksa, ko si nekdo jemlje pravico, da odloča, o čem kdo lahko in kdo ne sme razpravljati v Državnem zboru. To je zagotovo praksa, ki je bila običajna pred tridesetimi leti. Nekaj takšnega smo videli tudi v zapisnikih nekdanje Udbe, ki smo jih preučevali v pripravah na eno izmed izrednih sej v tmu mandatu. Ampak je pa zanimivo, da se to pojavi tudi zdaj. Vsekakor vsaka stvar in vsako dejanje, spoštovani kolegi iz SD-ja, v demokraciji, ki ga stori nek politik, neka javna oseba, je lahko predmet javne polemike. Še več, prav je, da je predmet javne polemike. Spomnil bi vas, da ste tako sedli na tanek led, ko ste prisegali pri odločbah Ustavnega sodišča. Kolikokrat smo vas slišali, ko ste vpili: "O odločbah Ustavnega sodišča se ne razpravlja, njih se samo izvršuje! Nimate pravice razpravljati o odločbah Ustavnega sodišča!" Potem sem šel sam enkrat, ker sem imel tega dovolj v kevder, grem lahko spet iskati tisto knjigo, ker imamo na srečo dobro knjižnico v Državnemu zboru, in sem vam prinesel učbenik Ustavnega prava, v katerem izrecno piše, da je to, ali se javno razpravlja tudi v parlamentu o odločbah Ustavnega sodišča in to kritično razpravlja, celo kriterij demokratičnosti posamezne države. Skratka popolno nasprotje tistega, s čimer ste leta in leta zavajali javnost. Zdaj pa pojdimo naprej. Izrazi, ki jih uporabljate - čeprav moram reči, da se jih včasih človek naleze, in to priznam tudi kot lastno napako - ko vedno znova slišimo iz vaših vrst, kako nekdo laže ali pa kleveta, so neprimerni. So pa nalezljivi, to pa priznam. Zato bom uporabljal izraz, ki je primeren glede na temo, ki jo obravnavamo. Spomnil bi, da se je enega od veljakov sedanje oblasti, konkretno enega od ministrov, ujelo, da ni govoril resnice, ko je javnosti zatrjeval, da nima nobenih deležev v tujini. Pa se je izkazalo, da jih seveda ima in potem je predsednik republike rekel, veste to je samo napaka, to je samo napaka. V redu, potem je to "napaka po predsedniku", zato bom jaz govoril pri vas o "napakah po predsedniku". Prvo, če bi pozorno poslušali, bi vedeli, da sem prej govoril, da ste preprečevali, da bi vzpostavili učinkovit zakonski okvir za preprečevanje korupcije. Pri tem sem posebej opozoril na vaše nasprotovanje v minulem mandatu, ko je šlo ne samo za Zakon o borbi proti korupciji ampak še posebej za Kazenski zakonik. Kajti Zakon o borbi proti korupciji, seveda vsi vemo, je lahko na nek način neka preventiva, če je dobro zastavljen. Tisto, kar pa dejansko sankcionira stvari, je pa Kazenski zakonik in zato so tam stvari mnogo bolj usodne in tudi mnogo bolj transparentne. In pri Kazenskem zakoniku, ki je nekatera dejanja s področja korupcije, ki prej niti kazniva dejanja niso bila, šele v zakonu skladno z evropskimi normami ste bili izrecno proti - vsa pravna sredstva, vsa demokratična sredstva ste ubrali, da bi preprečili uveljavitev tistega zakona. Pa na srečo še danes velja in omogoča učinkovit boj zoper korupcijo. Če seveda tisti, ki imajo oblast, to dejansko želijo. To se pravi, v tem primeru lahko vse tisto, kar ste pripisali meni, pripišete sebi. Ste pa storili "napako po predsedniku", to pa upam, da boste priznali. Drugo. Ko ste govorili o Butalcih tranzicijske levice - ne vem, kje ste to slišali -, sem pa uporabil, da gre za primer, bom citiral: "Predlog zakona o integriteti in boju proti korupciji bo ostal za zgodovino kot briljanten primer nadaljevanja izročila, se pravi, kulturnega izročila, ki je slovensko nacionalno izročilo, če želite, o Butalcih s strani tranzicijske levice. V boju proti korupciji bomo skorumpirali, kogar bo treba, in naj stane, kolikor hoče." Na kaj se je to nanašalo? Na dejstvo, da vi hkrati v istem zakonu, tem zakonu, ki ga danes obravnavamo, želite posebno vlogo nameniti nekaterim nevladnim organizacijam. Konkretno, pri členu, pri katerem smo, govorite o tistih s področja boja proti korupciji, po drugi strani pa predvidevate financiranje teh istih organizacij po samem zakonu. In ti isti ljudje, ki bodo torej financirani po tem zakonu z denarjem davkoplačevalcev, saj gre vendar za denar davkoplačevalcev, bodo sami izbirali, kdo bo v komisiji in torej, kdo bo odločal o izboru tistih, ki jih bodo kontrolirali. Perfekten začaran krog ali pa, če želite, institucionalizirana sistemska korupcija. In na to sem opozarjal. Zato upam, da se boste za drugo "napako po predsedniku" posebej opravičili. In tretje se nanaša točno na to, kar sem že pojasnil. To ni tisto, kar je bilo, ampak to vi danes uzakonjate. Če bi zakon pozorno prebrali, bi vedeli, da ste v isti zakon dali lobiranje, nadzor nad lobiranjem, borbo proti korupciji, hkrati iste, ki jih financirate kot nevladne organizacije, postavljate v sistemsko vlogo po tem zakonu in obenem to imenujete boj proti korupciji. Dejansko je vse skupaj zmetano, oprostite izrazu, skupaj iz različnih rešitev, in tak sistem zanesljivo ne bo učinkovit. Mi smo tudi poskušali z amandmaji in še poskušamo z amandmaji vzpostaviti drugačen okvir, da bi vsaj en del tega zakona, ki ga bržkone potrebuje ta država, rešili in postavili v nek tak okvir, da bi lahko dejansko deloval. Kajti tak ne bo deloval, to je jasno, tak bo kvečjemu omogočal zlorabe in povzročal dodaten pravni nered. In smo predlagali, da bi se tisto lobiranje izločilo, da bi se za to oblikoval poseben zakon, ker gre za izjemno zahtevno temo, kar dokazujejo obširne razprave o lobiranju, o vsej problematiki, ki potekajo, če želite, od Združenih držav Amerike do nekaterih evropskih držav in konec koncev je v Sloveniji, je javni diskurz o problematiki lobiranja že dalj časa prisoten. In po drugi strani gre za zelo občutljiva vprašanja, ker gre za vprašanja, ki so lahko povezana tudi s področjem varovanja človekovih pravic. In zaradi tega nekatere te silno raztegljive formulacije, ki so v tem zakonu, niso primerne. Jaz celo trdim, z vso odgovornostjo, da so očitno protiustavne, ravno zato, ker so nejasne, ker potem omogočajo silno različna tolmačenja. In ne reči, da to ni res, ker na to, da so nekatere te stvari lahko celo očitno protiustavne, je opozorila tudi pravna služba Državnega zbora. Saj ni bilo samo 95 amandmajev na ta zakon, ki ima, mimogrede, 90 členov, kar priča seveda o neki kvaliteti. Pa ne bi še enkrat o tem, kakšna je ta kvaliteta, ampak je šlo tudi za izjemno dolgo, argumentirano, obsežno poročilo pravne službe Državnega zbora, kjer so opozorili na še in še dilem. In tudi na sami seji odbora, na kateri smo bili, je ista pravna služba opozorila, da nekatere te dileme vendar še ostajajo, da niso dobro rešene. In mislim, da je prav tista, na katero je kolega Anderlič opozoril, ena od njih, ki v končni fazi omogoča silno zabavno tolmačenje: Če Vlada imenuje enega člana, je torej en član imenovan, ker ni definirano število teh članov, potem lahko on veljavno odloča z večino svojih glasov. In kje je potem ta silna pluralnost, o kateri je predstavnica Vlade prej govorila? So stvari, ki pač niso dobro pravno definirane v tem zakonu. Hitite pa zaradi tega, ker ste sami zamudili postopek in se to imenovanje že odvija po sedanjem zakonu, ampak ta postopek je že zunaj. Predsednik države je že objavil razpis po dosedanjem zakonu oziroma v Uradnem listu je bil že objavljen, da bomo precizni, že pred časom. To se pravi, ste roke pravzaprav že zamudili. In sedaj hitite tukaj, pa še enkrat se bomo s tem hitenjem srečali pri prehodnih določbah, kamor ste zapisali, da se ta zakon uveljavi naslednji dan, čeprav zato ni nobenega materialnega razloga, ni nobene nesreče, ne vem, ujme ali kaj podobnega, ki bi opravičevala, zlasti glede na tisto silno resolucijo, ki ste jo sami tukaj sprejeli, ob naših opozorilih, da ni realna glede na ravnanja aktualne koalicije, da naj bi bili ti postopki samo res res izjema. V danem primeru gre za čisto navadno vladno šlamparijo, prepozni postopek in s tem opravičujete tako rešitev. Ampak tega v tisti resoluciji ni. Tega celo v pravu ni. To je pač samo v vašem konkretnem ravnanju.
Hvala. Besedo ima gospod Luka Juri.
Hvala lepa. Bom zelo kratek. Predlagal bi, da se v tej razpravi poskusimo osredotočiti na tisto, kar je tema. Zadnja minuta mojega sogovornika se je na to osredotočila, ostalih devet in pol, žal, ne. In tudi v prejšnji razpravi, ki je prav tako trajala deset minut, ni bilo kaj dosti mesa. Glede vseh teh sklepov in povezav, kjer smo prešli 360 stopinj, od začetka do konca zakona, vmes pa smo se dotaknili 20 let slovenske zgodovine in vseh njenih fenomenov, pa bi samo komentiral, da je to bolj odraz in ogledalo načina razmišljanja tistega, ki takšen način razmišljanja danes tu prikazuje. Hvala.
Ste bili imenovani? Ja. Izvolite, imate repliko, gospod Grims.
Samo predlagam spoštovanemu kolegu Juriju, s katerim se ponavadi tako dobro razumeva, da se uskladi o obravnavi tem in omejitvah kar s svojim strankarskim kolegom gospodom Kumrom, ki je govoril pred menoj. Kajti vse tisto, na kar so se nanašale njegove besede, se je v resnici nanašalo na moj odgovor gospodu Kumru.
Hvala. Ne, ni replike na repliko. Gospod Potrč, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Najlepše je sprovocirati kolegice in kolege s svojimi razpravami k ugovoru, potem pa reči, da se ne sme ugovarjati. Mislim, da to ni lepo. Je pa možno kot neka govorniška bravura, ki jo je sedaj naredil gospod Grims. Rad bi poudaril, da sem trdno prepričan, in za to je mogoče najti tudi dokumentacijo, da je točna moja trditev v predstavitvi stališč poslanske skupine, da smo si v prejšnjem mandatu zastonj, brez uspeha, štiri leta prizadevali, da bi onemogočili takratni vladajoči koaliciji, to je pa sedaj predvsem stranka SDS, da onemogoči delovanje protikorupcijske komisije kot samostojnega in neodvisnega organa. Vi ste naredili s svojimi aktivnostmi prav vse, da protikorupcijska komisija ne bi mogla delovati. Zakon je bil ob vašem sodelovanju in ob vaši podpori ukinjen. Predlog našega zakona, ki smo ga pripravili, ni bil sprejet. Zavedali ste se, da so odločitve, ki ste jih sprejeli, protiustavne, ker vas je o tem z odločbo Ustavnega sodišča Ustavno sodišče opozorilo. Reklo je izrazito, da sicer protikorupcijsko delovanje po svoji formi s tem imenom ni vsebina Ustave, po svoji vsebini pa je, ker Slovenija mora biti pravna država in delovanje koruptivno ni v skladu z delovanjem pravne države, tako da o tem ni nobenega dvoma. Škoda je, če boste poskušali za nazaj prepričevati ljudi, ker to je smisel nas. Namreč, ne morete prepričati, da ste v prejšnjem mandatu iskreno želeli protikoruptivno delovanje. Niste ga želeli oziroma ste onemogočali, da bi inštitucije, ki k temu lahko pripomorejo lahko delovale. Zmanjševali ste jim vsak moment formalne možnosti ali ugled, ali jih obsojali za konkretna stališča in konkretna ravnanja. Zdaj imamo zakon, ki naj bi te stvari uredil. Najprej glede formalne vložitve zakona. Res je, tudi meni ni všeč, da je imel veliko pripomb in veliko amandmajev, samo prav bi bilo, če smo že korektni, da povemo, da je približno četrtina amandmajev vloženih v povezavi z enim od inštitutov, ki ga zakon ureja, po mnenju vaše stranke SDS, pa naj ne bo vsebina tega urejanja. To je vprašanje lobiranja in tam ne gre nič za vsebinsko ureditev, ampak za načelen pristop, v katerem predlagateljica Vlada in vladna koalicija menita, da je prav, da enkrat začenjamo vprašanje lobiranja tudi urejati. Ne zato, da bi lobiranje spodbujali ali pa dovolili, ampak zato, da bi ga imeli urejenega in pod nadzorom. Ker danes ni, deluje pa kljub vsemu in najbrž na način, ki ni koristen za funkcioniranje države. Naslednje, kar je v zvezi z amandmajem. Bistveno je, če delamo primerjave, kaj je boljša ureditev. Najbrž boste težko javnost prepričali, da je boljša tista ureditev, ki je bolj enostavna in daje vso politično moč aktualni večini v Državnem zboru in Vladi. Ni, to je možno. To je možno, vendar prav gotovo Državni zbor in Vlada v tem primeru odločata tudi politično, saj se slej ko prej v politično odločanje, konkretno glasovanje spremeni. In vsaka odločitev, ki je tudi v tem letu in pol, ko ste gospodje iz SDS v opoziciji, bila na Mandatno-volilni komisiji sprejeta, je bila tako ali drugače z vaše strani grozno kritizirana kot politična odločitev, kot zloraba oblasti, kot zloraba večine, kot koalicijski valjar, ki ne upošteva nobenih kazenskih predlogov, ki jih vi dajete. Takšne iste ocene - kako naj verjamem, da jih ne bi dajali tudi v primeru, če bi bila sprejeta odločitev, ki jo vi predlagate, da bi Državni zbor normalno, z večino glasov, ne na drug način, ker na drug način ne zna in ne sme odločati, sprejema odločitve o sestavi protikorupcijske komisije oziroma tega organa za integriteto. Zato ni nobenega dvoma, da bi bilo to bolj politično od rešitev, ki so dane danes. Narejen je poskus vključitve petih različnih organov v sodelovanje pri pripravi predlogov, od tega sta dva politična, Državni zbor in Vlada, dva, ki predstavljata naslednjo, drugo vejo oblasti, to sta Sodni svet in Uradniški svet, in tretji so neprofitne organizacije. Zakaj? Jaz razumem, pa me popravite, gospod Grims, če nimam prav, da neprofitne organizacije niso zato, ker jih bomo financirali, ampak so zato, ker je v okviru neprofitnih organizacij veliko neposredne javne skrbi za zakonito in nekoruptivno delovanje. Vedno se iz teh organizacij obračajo na javnost, tudi na parlament, na Vlado skupine in posamezniki, ki na to opozarjajo in tako sem jaz to razumel. Če vi mislite drugače, lahko poveste, samo bi morali kakorkoli na nek način to argumentirati. Zato mislim, da vsebina je bližja, pluralni poti določanja, ni pa idealna. Ni idealna in najbrž ne vem, kaj se idealnega da narediti, ampak boljša je od te, ki jo vi predlagate. Nič drugega, kot to, da odloča izključno in samo Državni zbor, pa niste predlagali, najbrž zato, da bi po sprejetih odločitvah v Državnem zboru govorili to, kar sem že prej rekel, da smo zlorabili politično moč, ki jo ta vladajoča koalicija ima in sprejeli odločitev, ki je politično motivirana, in bo tisti, ki bo predsednik ali pa namestnik predsednika v protikorupcijskem delovanju, deloval samo nam v korist in vam v škodo. To bi bilo neko normalno vaše rezoniranje, ker na ta način tudi rezonirate. Zato jaz mislim, da je ne glede na morda kakšno nedorečenost, treba koncept, kakor je bil pripravljen, vsaj z moje strani podpreti. Ker bi bil koncept, ki ga vi predlagate, bistveno slabši. Tretje rešitve pa nimamo. Hvala.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa. Želim popraviti gospoda Grimsa oziroma njegove zavajajoče navedbe. Zakon, predlog zakona zaradi števila vloženih amandmajev ne more biti ocenjen kot slab. Od tega ste 33 amandmajev prispevali vi. Ostali so bili nomotehnične narave, predvsem nomotehnične narave in v pomembnem delu je vsebina zakona ostala enaka. Očitate Vladi prepozen postopek. Gospod Grims, sprenevedanje prve vrste. Tistega dne v mesecu februarju, še pravočasno, ko je Vlada potrdila besedilo zakona, ste vložili Zakon o javnosti premoženja funkcionarjev, ki je delno urejal vprašanja, ki jih je urejal vladni zakon, in s tem preprečili obravnavo vladnega predloga, dokler se procedura z obravnavo vašega predloga ni izčrpala. Pa ste točno vedeli, da ta zakon, ki ga predlagate, ima protiustavne rešitve. Pa vendarle ste nas zaustavili v postopku. Toliko glede prepoznega postopka. Postopek imenovanja bi, v kolikor bi pač parlamentarna procedura brez vašega oviranja tekla normalno, bil končal že v mesecu maju, torej pravočasno za izvedbo postopkov po novem zakonu. Kot vam je znano, ta vlada mora varčevati. Komisiji za preprečevanje korupcije nalagamo veliko novih nalog, zato smo za financiranje teh nalog prihranili sredstva na način, da zdaj po novem predpisu v predlogu zakona ukinjamo dve funkcionarski delovni mesti in zagotavljamo v tem delu sredstva, da bo komisija lahko s temi prihranki opravljala dodatne naloge. In postopek imenovanja se po prehodni določbi 84. člena z dnem uveljavitve tega novega zakona prekine in postopek se bo peljal po novem zakonu. Ker želimo prihraniti sredstva, da bi se lahko iz prihranka financirale nove naloge. Zato smo tudi v prehodnih določbah vacatio legis morali - točno veste, da je bil predlog uveljavitve zakona skladen z resolucijo in zaradi takega ravnanja in želje, da bi bila imenovana komisija po novem zakonu, začne veljati zakon takoj. Smo pa v prehodnih določbah za institute, ki terjajo prilagoditev na novo ureditev, ustrezno uredili prehodna obdobja. Toliko v pojasnilo.
Hvala. Želite repliko? Izvolite, gospod Grims.
Ja, dve stvari zahtevata odgovor. Prvo kar se tiče rokov za sprejemanje posameznega zakona. Treba je stvari pravočasno predvideti, to je temeljna naloga vsake vlade. Drugič pa tudi, ko gre enkrat stvar v Državni zbor, po poslovniku Državnega zbora zanesljivo obstaja dovolj mehanizmov, če bi jih hoteli ali znali uveljaviti, od združevanja različnih zakonov pa tja do izrednih sej, če bi kdo cenil, da je to potrebno. Toliko samo kot odgovor, tako ta del seveda ne drži. Tisto kar pa je drugo in si zasluži bolj jasen odgovor, je pa ta pojav, ki se zadnje čase pojavlja pri predsedniku Vlade, zlasti pri ministrici Kresalovi, zdaj že žal tudi pri ministrici gospe Krebsovi, ki je sicer zelo cenim, to je pa ta pojav "vladnega kalimerizma". Kadarkoli je neka kritika, se začne potem delati nekdo žrtev in ne vem kaj, da mu je storjena krivica, pri čemer se pa včasih človek lahko samo še iskreno nasmeje. In ta obrazložitev zdajle je bila pa res za nasmejat. Sami ste rekli, približno 30 je bilo amandmajev, ki so bili vsebinske narave, preostali so torej nomotehnične, se pravi tam nekje enih 65 amandmajev k 90-členskemu zakonu je pa nomotehničnih na opozorilo pravne službe. Ja na kaj pa so ta opozorila? Na to, da nekaj notri pravno ni štimalo, da je slaba pravna dikcija zakona, da je zakon slabo pravno pripravljen, da ne ustreza obliki, namenu, ciljem, da bi bil lahko v takšni obliki sprejet, da je torej zakon pravno slab. Točno to, o čemer sem jaz govoril, s tem je seveda mogoče zavajati nekoga, ki ne ve kaj pomeni nomotehnika. Nomotehnika je ravno to, da so nejasna določila v zakonu, da nekaj pravno ni dobro definirano. In velika večina teh amandmajev, praktično vsi, ki jih je dala koalicija, so natanko takšne narave, da popravljajo pravne napake, slabosti, pomanjkljivosti, nejasnosti v tem osnovnem predlogu zakon. Ampak nekatere, žal, še vedno ostajajo. In za nekatere od teh - eno od njih je, recimo, tudi predstavil kolega Anderlič - sem osebno prepričan, da so tudi ustavno pravno sporne.
Hvala. Besedo ima gospod Gorenak.
Hvala lepa. Gospa ministrica, tam v preddverju sem vam že povedal, da ste ena boljših v tem, kako bi se že reklo, folklornem vaškem društvu, zelo resno delujete in jaz vas cenim. Čisto resno, jaz vam to povem tudi javno, včasih sem vam tudi zunaj to rekel. Ampak glejte, vse je res s tistim, kar ste prej govorili, da vas je opozicija prehitela z nekim zakonom. Ampak, poglejmo še en podatek, junija lansko leto sem jaz dobil prvi osnutek tega predloga zakona na mizo. V vašem vladnem programu bi to moralo biti, kakor se jaz spomnim, lani sprejeto. Torej lahko zdaj tudi v imenu opozicije rečemo, da, ker vi niste naredili, smo pa mi februarja to vložili. Torej tako približno to je, ne približno, kar točno. Ampak glejte zdaj kljub vsemu na 92t členov spisati 94 amandmajev, temu ne moreva reči dober zakon. Še bi lahko razumel, če bi opozicija spisala te amandmaje, ampak teh amandmajev je bilo s strani opozicije 40, vsi ostalih do 112, ki so prišli do zadnje obravnave, so bili pa koalicijski. Torej, to ni dober zakon. V nobenem primeru ne moremo temu tako reči. Zdaj je treba še to povedati. V času ko smo amandmaje obravnavali na odboru, odnosno ko sem dobil zahtevo Poslanske skupine Zares, da to obravnavamo na nujni seji, sem to nujno sejo tudi sklical pred rokom, ki mi ga nalaga Poslovnik, da bi ugodil vam, bom rekel, da ta zadeva gre skozi. Pa vendarle sami veste, da ni bilo mogoče v dveh urah, to je 120 minut, obravnavati 112 amandmajev. Potem so me pa vaši kolegi iz Poslanske skupine Zares dvakrat pisno obdolžili, da zavlačujem postopek. Kar ni res, jaz vem, da je gospod Kek to podpisal s težko roko, ker ni bilo predsednice, vodje poslanske skupine, pa vendarle niso korektni takšni postopki, res ne. Še naprej na vsebino. Poglejte, v tej državi imenujemo - mene te komisije ne prepričajo več. Jaz sem še verjel, ko je predsednik začelo o tistem Kasu govoriti, kako bo zdaj vse drugače, čeprav sem bil mogoče malo naiven poslanec. Namreč vsi tisti kasi so se zrušili že po dveh mesecih, to smo vsi videli. Ne delujejo več. Ne delujejo tudi te komisije več. Meni je zadeva v parlamentu bolj jasna. Tisti, ki ga imenuje, prevzema odgovornost, pa je to tista polovica parlamenta ali jutri ta polovica parlamenta. Ne vem, meni je to vseeno, ampak odgovornost je jasna. Poglejte v teh komisijah, mi imamo zdaj, jaz vam bom naštel tri komisije zdaj, danes govorimo o četrti komisiji pa še povedal vam bom za dve, tri, ki prihajajo. Mi smo že imeli te različne komisije, prva je bila Zakon o policiji. Kaj je bil rezultat? Nič od nič! Kandidat, ki je bil znan že pred zakonom in pred imenovanjem vseh komisij, je postal direktor, ker je bilo to dogovorjeno. Jaz ne bom rekel, da je bilo dogovorjeno v CK, ker bo to v šali, ne želim biti žaljiv, ampak dogovorjeno je bilo. Potem. Imamo nacionalni preiskovalni urad, dogovorjeno, kdo bo direktor, potem pa spremenimo zakon in naredimo lepo komisijo, ki bo namesto nas to delo opravila. Glejte, ne tako no, dobili ste volitve, zmagali ste na volitvah, recite: Mi želimo to in voljno, naredite to. Ne se skrivati za neko komisijo in za vsakega malo pomembnejšega šefa v tej državi že imenujemo komisijo. Že v zakonu predvidimo neko komisijo, ki je "kobajagi" neodvisna". Saj ni neodvisna, saj boste vi imenovali ali več ali manj vi imenovali člane te komisije in ne more biti neodvisna. In zato to skrivanje. Masko dol in reči, to in prevzeti odgovornost za to. To je boljša varianta, vsaj po mojem mnenju. Ta zakonom je torej tretji primer, ko imenujemo neko komisijo, za katero se potem vi lahko skrijete in rečete: "Saj to je pa predsednik države, to pa nismo mi. A nismo mi lepi? Ne, prevzeti odgovornost za odločitev. Kaj še prihaja? Prihaja zakon o tožilstvu. Imenovali bomo tožilski svet, imenovali boste tožilski svet, večino bo imel minister [[...]] [[Oglašanje iz dvorane.]] [[...]]Ja, in kaj se bo zgodilo? Nič ne bo kriv parlament, nič ne bo kriv minister, ampak bo neodvisna komisija, v narekovajih, obglavila gospo Brezigar. Ne tako delati. Prihaja še nek drug zakon, to je tudi tožilski zakon, ki bo pač ukinil neko skupino tožilcev v Ljubljani pri Vrhovnem tožilstvu, ker vam ni všeč. Imenovali boste nove, ki bodo pri okrožnem tožilstvu, to piše v osnutku zakona. Kaj sem hotel s tem pojasniti?! Prevzemite odgovornost, ljudje so vam zaupali, odgovorni ste, odločite, pa tudi če boste deležni kritik. Ampak prav je, da prevzemate to odgovornost. Saj ste povedali, da boste bolje delali in bolje vodili to državo. Dajte! Ne vem, zakaj ne bi tega naredili. Nekaj zadev tudi pri tej komisiji, ki jo danes imenujemo. Jaz sem vam zadnjič rekel, da bo to gospod Kečanović, ker je to dogovorjeno. Zdaj se išče služba za državnega sekretarja notranjega ministrstvua, to je gospoda Klemenčiča, in ga boste razglasili, morebiti, kot poročajo mediji, za neodvisnega naslednika gospoda Kosa. Ja, pa saj ja vsi vemo, čigav je. 10 let ideolog LDS, ampak ni član. To bo zdaj neodvisni strokovnjak, pa ne me farbat. Ne me farbat. To, je tisto, kar ni v redu. Prej je nekdo govoril, kritiziral predgovornika, torej gospoda Grimsa, in je rekel, da enkrat laže in ne vem kaj vse, hkrati pa je rekel, da je 40 milijonov odštetih za Patrio nekam šlo. Ja kam?! Kje pa, je kakšna ovadba?! Ni ovadbe. Jaz ne vem, da bi bila ovadba. Jaz te ovadbe ne poznam, poznam samo ovadbo zoper okoljskega ministra, ki je baje nekaj zagrešil. Torej, tudi to je laž po tem, če že vi govorite o nekih lažeh na tej strani. Toliko, bom rekel, na kratko. Jaz se nimam namena več oglašati. Tudi kar se tiče predsednika države - ja, moralno-politična avtoriteta, da, na dan izvolitve je to tudi postal, ker je toliko in toliko odstotkov ljudi v tej državi glasovalo zanj in je dobil to večino in zaupanje. Ampak, jaz sem globoko prepričan, da bi se moral v skladu s tem tudi obnašati, biti predsednik vseh državljanov, ampak vsaj moj ni. Mene ne zastopa. Nisem ga niti volil, niti ne dela v skladu z mojimi pričakovanji. Ampak, takšnih, kot sem jaz, je verjetno danes že 50%, vsaj mislim da. Tako, da ta avtoriteta, ki jo je on dobil, jaz se strinjam, da jo je dobil, jo pa tudi sam zapravlja, in jo enormno zapravlja vsak dan bolj. In gospa ministrica, malo poglejte še, ko boste že imenovali novega direktorja, preverite, koliko plačujejo za tiste prostore. Namreč, tam so najdražji najeti prostori, kjer ta komisija danes deluje. Bi bilo res veliko ceneje, namreč vsaj za 5 evrov ceneje dobite prostore v, kako že, Millenium Tower na Dunaju. Tam je ceneje za 5 evrov, najdražje je tam ceneje za 5 evrov, tako da bi to pogledali. In kvadraturo na enega zaposlenega poglejte, pa bo mogoče tam lahko še kaka vladna služba. Hvala lepa.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa. Vračam komplimente, gospod Gorenak. Samo eno napačno navedbo bi demantirala. Kadrovsko-akreditacijski sveti - ste rekli, da jih je Vlada zrušila in da ne delujejo več. Zmotno je razmišljanje, da je bil namen ustanovitve Kadrovsko-akreditacijskih svetov, torej skrajšano KAS, v tem, da bi politične oblasti in Vlada, ki kandidira v organe, kjer je država večinska lastnica, v javne sklade ali v javne zavode, da bi ne bila politična in da bi se s tem izognila odgovornosti. To ne drži. Kadrovsko-akreditacijski sveti delujejo. KAS imajo pooblastilo Vlade, da preverijo po javnem pozivu prijavljene kandidate za posamezno članstvo v nadzornih organih, svetih zavodov, naredijo seznam primernih kandidatov in resorni minister iz tega nabora potem predlaga Vladi v imenovanje, lahko tudi v pomembnem delu politično kompatibilnega predstavnika s te liste. Bistvo je, da gre za strokovne kandidate, in KAS še vedno opravljajo resno svoje delo. In Vlada upa in verjame, da so kandidati, katerih nabor je potem pred njo, kadrovsko usposobljeni za opravljanje nalog, ki jim jih je zaupala v imenu ustanovitelja v teh organih. Vendar Vlada posredno preko teh ljudi opravlja pomembne funkcije upravljanja in nadzora. Tako da upamo, da bodo ti KAS ostali tudi v prihodnje. S tem se pa Vlada kot ustanoviteljica v funkciji svoje odgovornosti nikakor ne more razbremeniti. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o tem členu? [[Da.]] Odpiram prijave. Gospod Franco Juri, prosim.
Hvala, gospod predsedujoči. Ko človek posluša to razpravo, se težko znebi občutka, da gre spet za razpravo o "one issue", torej, vse zreducirati na ideološki predsodek, češ da se v sedanjem osnutku oziroma sedanjem predlogu 9. člena komisijo imenuje po ustaljeni poti, ki velja za marsikatero imenovanje v tej državi. In če povzamemo in strnemo na bistvo, SDS predlaga, da se iz tega postopka umakne predsednik republike. Celotna razprava želi dokazati to animuznost, ki jo imajo do sedanjega predsednika republike, čeprav je to edini politik, ki je bil izvoljen neposredno, na neposrednih volitvah. In če koga zastopa, zastopa vse državljanke in državljane. V preteklosti smo imeli veliko opravka prav z očitki opozicije, da zamujamo pri oblikovanju takih sistemov in takih mehanizmov odločanja ter imenovanja, ki naj zagotovijo transparentnost, ki naj zagotavljajo nekoruptivno delovanje pri imenovanju in ki naj zagotavljajo tudi vzdržnost sistema, ki naj temelji prav na etičnih načelih, ki botrujejo takšnemu zakonu. No in pri vprašanju imenovanja te komisije se zapleta tam, kjer se vedno zapleta in prav kolega, ki najbolj kriči, ko nastopa, je zelo jasno povedal, da ga moti predvsem domnevna ideološka plat tega predstavnika države, ki naj bi predlagal po tem zakonu tudi kandidate za predsednika komisije. Torej, samo za to gre. In mi razpravljamo ure in ure o tem, ne da bi konkretno povedali ali slišali od opozicije, kakšen sistem imenovanja bi bil boljši. Oni so predlagali amandma, ki v bistvu še bolj povečuje netransparentnost imenovanja. Ja, ta vaš amandma je tako nepregleden, nerazumljiv, bi ga primerjali s poskusom, da bi zdaj ustavne sodnike in vse ostale funkcionarje, ki jih zdaj predlaga predsednik republike in ki jih potrjuje Državni zbor, v bistvu na enkrat razveljavili. Če bi obveljala ta vaša logika, bi morali spremeniti celotni sistem in dejansko odvzeti predsedniku republike marsikatero pristojnost. Zakaj? Ker vam ne paše, ker vam ni všeč, ali kar je odlikoval gospoda Ertla - tudi to smo danes slišali in to se mi zdi deplasirano, to ni na nivoju neke strokovne razprave. Gospod Gorenak, me gledate čudno, nisem ciljajl na vas, ampak na razpravo vašega kolega. Jaz pozivam kolege in kolegice, da se skušamo v nadaljevanju se skušamo osredotočiti na to kar je ključno in se prebijemo tudi k naslednjim členom, kajti to je dober zakon, to je zakon, ki končno odgovarja na marsikatera pričakovanja, tudi na pobude in sugestije, ki smo jih dobivali s strani opozicije, ko je želela prehitevati po desni in želela plasirati parcialne rešitve. Zdaj imamo ta celovit zakon, ki smo ga tako čakali, za katerega smo slišali večkrat tudi kritiko, češ da zavlačujemo, da koalicija ne misli resno s tem zakonom. Danes ga imamo tukaj, imamo tudi veliko amandmajev. Smo se ustavili pri tem, ki je izrazito ideološko obarvan, spet, in to ne prispeva k treznosti razprave. Zato jaz upam, da bomo čim prej prešli k drugim členom. Glede tega pa, ne morem podpreti predloga SDS, bom ostal kar pri 9. členu, ki ga predvideva predlog zakona oziroma Vlada. Hvala.
Hvala. Gospa Irgl.
Najlepša hvala za besedo. No, jaz se sicer nisem nameravala še enkrat oglasiti ob tem 9. členu in amandmaju, ki smo ga vložili v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, pa sem se odločila, da je treba vendarle še nekaj reči potem, ko sem poslušala razpravo gospoda Kumra. Gospod Kumer je namreč v svoji razpravi večkrat povedal, da naj bi predvsem na tej strani dvorane izrekli nekaj klevet tudi na račun institucije predsednika države in da sem sama kot poslanka Državnega zbora grdo govorila o instituciji predsednika države. Na to preprosto sama ne morem pristati. Jaz nisem nič grdega izrekla o instituciji predsednika države. Jaz institucijo predsednika države spoštujem. Ampak problem nastane nekje drugje. Jaz sem samo dejala, da je predsednik države, ki sicer res je, predstavlja tudi institucijo predsednika države v osebi, politično opredeljena oseba in kot takšna po mojem mnenju ne more imenovati oziroma biti odločilen faktor pri tem, kdo bo predsednik protikorupcijske komisije ali pa kdo bo namestnik predsednika protikorupcijske komisije, sploh, če želimo v tej državi enkrat stopiti na prste tistim, ki se ukvarjajo s korupcijo in klientelizmom. Žal to na takšen način ni možno. Tudi ne razumem, s čim naj bi sama grdo govorila o instituciji oziroma o predsedniku države. Jaz sem samo v svoji razpravi povedala, da sta tako gospod Drnovšek in gospod Kučan v svojih karierah kot predsednika države nista bila nikoli tako odkrito intenzivno navijaška do določene stranke ali pa politične opcije. To pa, oprostite, ni nikakršna kleveta in tudi ni nikakršno grdo govorjenje. Jaz sem samo povedala, kakšno je moje mišljenje kot poslanka Državnega zbora. Se pravi, vsi smo vedeli, kako sta predsednik, bivša predsednika opredeljena, vendar pa ob trenutkih, ko se je bilo treba zadržati, sta se zadržala. Se pravi, sta ravnala politično, modro in preudarno. Ta predsednik države pa se je v trenutkih, ko se ne bi smel opredeljevati, opredeljeval, predvsem v primeru afere Golobič. Zato jaz pravim, da bomo imeli tukaj še velike težave, glede na to, da ima predsednik države takšno moč pri sestavljanju te komisije oziroma pri imenovanju bodisi predsednika protikorupcijske komisije ali pa namestnikov. In mene, še enkrat ponavljam, nihče ne bo prepričal, da bo takšen predsednik države, ko bo imenoval nekoga, ga imenoval na podlagi strokovnosti in primernosti in ne na podlagi politične pripadnosti oziroma opredeljenosti. In potem se resno sprašujem, kako bodo ti ljudje preganjali korupcijo pri tistih ljudeh, ki so blizu krogu predsednika države ali pa levi politični opciji. To je problem. Drugače pa jaz osebno spoštujem institucijo predsednika države, sem pa izpostavila določene dileme, ker kot poslanka Državnega zbora lahko tudi kritično razmišljam tudi o predsedniku države. Jaz vem, da je bil on izvoljen, ampak to mu še ne daje pravice, tudi če je bil izvoljen s takim procentom, da potem po izvolitvi se pa izrazito strankarsko opredeljuje. To pa je problem predsednika države. Hvala.
Hvala. Gospod Žnidaršič, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, ki je slučajno ni. Kolegice in kolegi! Jaz bom podprl zakon in amandma koalicije k temu členu. S opravičujem - lep pozdrav tudi gospe ministrici - nisem videl zadaj. V glavnem želim povedati, da je zakon vendarle, za moj okus, pripravljen tako, da bo rešil vprašanje, ki ga želi pokriti s tem. Tudi s tem členom, ki govori o imenovanju predsednika in namestnika komisije. In mene prav nič ne moti, da bo v tej vlogi izbire in predlagatelja nastopil predsednik države, ki je prav ta poslednji, ki mu nekateri odrekajo, bi rekel, legitimnost pri njegovem ravnanju, zelo korektno predlagal ustavne sodnike in tako dalje, vse tiste kandidate, ki jih po svoji funkciji predlaga Državnemu zboru v sprejem. Pri tem ni nobenih težav. Kar zadeva oceno, da naj bi se predsednik opredeljeval strankarsko, jaz nisem opazil nobene take stvari. To, da je bil napaden celo z ustavno obtožbo samo zaradi ene medalje, ki jo med drugim sme po vseh pravilih predsednik države dati po svoji odločitvi, je pač premalo za take hude ocene in za tak hud poskus degradacije inštitucije, da se gre v ustavno obtožbo aktualnega predsednika republike samo zaradi tega, kajti drugih očitkov praktično in dejansko ni bilo. In odnos, o katerem je bilo govorjeno, do inštitucij se je pokazal, ko ste ostali trdno na tleh, na sedežih, ko je prihajal v dvorano takrat. To je bil odnos do institucije, ker je prihajal predsednik republike v dvorano. Tisti vaš odnos, vsebinski, je bil pa potem na vrsti pri ustavni obtožbi. Tako da, tukaj gre za neko razliko, ki ste jo vi po svoje razumeli in jo tudi tako javnosti prezentirali. Skratka, ne morem podpreti amandmaja, ki spreminja namero predlagatelja, da je tukaj predsednik republike tisti, ki bo predlagal, preko seveda ustreznega postopka verjamem tudi ob predhodnem posvetovanju za to izbiro, tako kot je to počel pri vseh drugih primerih. Mislim, da je ta rešitev dobra, boljša od obstoječih načinov imenovanja predsednika protikorupcijske komisije, in da bo predsednik republike opravičil tudi to dejanje, ko bo zakon veljal in ko ga bo potrebno izpeljati do konca. Podprl bom pa seveda amandmaje, ki jih je pripravila koalicija, ker izboljšujejo sicer predvsem nomotehnično slabo pripravljen zakon, ampak tukaj gre glavna odgovornost Zakonodajno-pravni službi Vlade Republike Slovenije, ker ne vem, da bi prišlo do pomembnih sprememb od prejšnje oblasti naprej, kar pomeni, da je stara ekipa za novo vlado pripravila tako slab zakon, da ga je potem naša zakonodajno-pravna služba praktično podrla v nomotehničnem smislu in pripravila ustrezne predloge za amandmaje. Tako da, tukaj nimam jaz nobene slabe vesti in ne bi obtoževal ministrice za slabo pripravljen zakon. Vlada ima svoj filter, če tisti ne deluje, je odgovornost na Vladi, ki tam ni nikogar zamenjala ali nagnala domov, ker slabo dela, in postavila ljudi, ki bi natančno pregledali zakon, preden ga pošlje Vlada v parlamentarno proceduro. Potem bi naša zakonodajno-pravna služba lahko samo še tisto, kar bi se eventualno spregledalo, popravila ali dopolnila, ne pa, da je morala opraviti vse delo na novo in od začetka in, da ne rečem, do zadnje podrobnosti, ki se vidi tudi iz letala, kar se je sedaj zgodilo pri tem zakonu. Tukaj je seveda težava v tem, da smo mi hrabro obdržali vse prejšnje ljudi, tudi tam, kjer ne delajo dobro in kjer nagajajo, da bi lahko vedno znova lansirali očitke, da je ta oblast zanič, v resnici je pa bila tolerantna do ljudi, ki so ostali na posameznih položajih, zdaj pa to. Hvala lepa. Jaz bom proti temu amandmaju SDS in podprl ostale amandmaje koalicije. Hvala.
Hvala. Gospod Kek.
Hvala za besedo. Predlaganega amandmaja ne bom podprl. Podprl pa bom zakon. In podprl ga bom samo iz enega razloga, ker je dober, ker je ministrstvo Irme Pavlinič Krebs pripravilo dober predlog zakona. In ko se sprašujete, od kje pravica predsedniku republike, da se opredeljuje do določenih stvari, je najmanj kar mu lahko očitate, da se opredeli do afere Golobič. Kajti to ni bila afera Golobič zaradi nekrivde ministra Golobiča, pač pa je bila afera, ker ste njegovo nekrivdo naredili za afero, ker je pol leta potreboval, da se je lahko kot preiskovanec udeležil preiskovalne komisije, ki ga preiskuje, da je tam odgovarjal na vprašanja in obtožbe, ki so se vlekle pol leta in so padale ena za drugo. Ob bok k 9. členu je pomembna novost tega zakona protikorupcijska klavzula. Zelo natančno jo razloži sama vlada, zato je najbolje, da kar citiram. "Ker javni sektor upravlja in razpolaga z javnimi sredstvi in javnim premoženjem, se pričakuje, da je pri tem ravnanju potrebna pričakovana in zahtevana visoka stopnja skrbnosti, zato je predlagatelj prepričan, da je navedeno javno premoženje potrebno zaščititi še posebej pri sklepanju poslov, ki vplivajo na višino in smotrnost uporabe prej navedenih sredstev. V tem členu zato zakon predpisuje obveznost, obvezne ustrezne vključene vsebine protikorupcijske klavzule ter sankcijo ničnosti pogodbe ob naslednjih pogojih. Če pogodba sklenjena na v prvem odstavku tega člena opisan način, torej, da gre za pogodbo, glede katere je kdo v imenu in na račun druge pogodbene stranke predstavnik ali posrednik organa ali organizacije iz javnega sektorja obljubil, ponudil ali dal kakršno korist za pridobitev sklenitev posla, ali da bi bil ta sklenjen pod ugodnejšimi pogoji ali za opustitev dolžnega nadzora nad izvajanjem pogodbene obveznosti ali za drugo ravnanje, ali opustitev, da so nastopile v istem odstavku določene posledice, torej, da je bilo organu ali organizaciji javnega sektorja povzročena premoženjska škoda, druga pogodbena stranka in z njo povezane osebe pa so se na ta način okoristile. Ob uresničitvi v istem odstavku opisanega dejanskega stanja, torej da je do tega ravnanja prišlo, da je škoda nastala in da je prišlo do nemoralnega in nezakonitega okoriščanja vpletenih zakon dopušča strankam pogodbe možnost, da lahko vključijo v pogodbo tudi druge določbe za preprečevanje korupcije ali drugega poslovanja, ki bi bilo v nasprotju z moralo ali javnim redom, pri čemer zakon te veljavnosti ne omejuje samo na domače ponudnike in prodajalce blaga in storitev in izvajalca del, ampak to velja tudi za tuje, ki nastopajo kot druga pogodbena stranka v prej navedenem, svojstvu ponudnika, prodajalca, izvajalca in podobno." V tem členu, in tudi v 9., so stvari natančno opredeljene in tudi razlaga, ki jo je Ministrstvo za javno upravo dalo, je razlog, da bom ta zakon podprl.
Gospod Kampuš, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi. Temeljni dokument bom seveda podprl. Podprl bom tudi amandmaje koalicije, ne pa 9. člena SDS. Je pa res treba povedati moje osebno mišljenje, da je seveda ta zakon korak naprej oziroma nadgradnja dosedanjega dela komisije, ki jo ocenjujem kot dobro, še bolj, prav dobro. Zakon je odgovor tudi na nove družbene prijeme, razmere in zagotavlja večjo transparentnost javne oblasti in verjetno tudi prispeva k večjemu preprečevanju korupcije v Sloveniji. Če ste že vsi imeli veliko povedati o našem predsedniku, to je tisti, ki je tudi seveda eden izmed tistih, ki predlaga, moram reči, da sem razočaran nad tem, kako vsi v en glas zatrjujete, kako globoko spoštujete predsednika, seveda, na račun tega, da bi predlagal, mu pa ne zaupate. Čudi me. Taka teorija pri meni, seveda, ne gre skupaj. Dobro je, da dejansko predsedniku komisije imenuje predsednik države. Nadzorno funkcijo še naprej opravlja Državni zbor, kar me posebej veseli, zaradi tega, ker sem v tej komisiji. O zakonu o preprečevanju korupcije in seveda kdaj in kdaj ne vemo, ali se ne znajdemo v katero smer bi šli, tako da bodo tudi te stvari jasnejše. Odlično je, da so bolj jasno opredeljene tudi naloge komisije, pristojnosti komisije, način njenega delovanja. Je pa res, da se ohranjajo nekatere naloge, kakor na primer izdajanje načelnih mnenj, seznanjanje javnosti. Posebej sem presenečen nad tem, torej nad novostmi, to pa je, da je osnutek poslan osebi ali pa organizaciji, da je uvedba protikorupcijske klavzule potrebna tudi v pogodbah. Iz tega izhaja tudi to, da naj se ne bi več ukvarjali s tem, da bi odkrivali laži, da bi preganjali kurje tatove, ampak vseeno pričakujem, da je to ali da se za koruptivnimi dejanji skrivajo velika kazniva dejanja. Tudi velika kazniva dejanja kot, na primer, če bi v pogodbi z Patrijo de facto bila protikorupcijska klavzula takšna, kot bi bila potrebna, potem bi verjetno ta zadeva že bila pri koncu. [[Oglašanje v dvorani.]] Ja, kolegi, morate pa nekaj razumeti, da je pa nekaj res: nesporno je ugotovljeno, da je denar za provizije v aferi Patria izplačan. Nesporno je ugotovljeno, da je denar izplačan. Seveda, ni pa še dokazano ali pa raziskano, kdo ga je dobil. In celo, če ocenjujem, da bo v kratkem prišla ena izmed ovadb, ki bo sprožena, kot je običajno pri nas, proti neznanemu storilcu. Je pa tudi res, da je na drugi strani danes čutiti zadeve, ki sem jih poslušal predvsem s strani SDS - moram danes prvič javno povedati - , da gredo vse te zadeve po domače, da je vse vnaprej dirigirano, da je vse dogovorjeno. Ne vem, ali je mogoče v prejšnji vladi to tako bilo. V tem trenutku že verjamem, da bodo vsi imenovani tako, kot v zakonu piše, da se bodo spoštovala načela, da bodo zadeve šle v tako smer, kot si vsi želimo, in da bo iz tega tudi izplen, ne samo blablabla. Da bo iz tega tudi izplen, vsi si to želijo. Torej, ne samo mi v parlamentu, ampak predvsem občanke in občani. Posebej sem vesel tega, kar izhaja tudi kot noviteta, torej, uvaja se normativ ali zaščita prijavitelja, česar do zdaj ni bilo. Potem gre zadeva še naprej, obvezno se izdela načrt integritete. Prvič imamo opravka z urejanjem področja lobiranja oziroma lobistov, kar je tudi korak naprej. In posebej me veseli tudi to, da smo prvič bili soglasni, kar ni nezanemarljivo - torej, veseli me, da je tudi Državni svet končno dal pozitivno mnenje, tako da upam, da bo danes ta osnovni dokument podprt. Hvala.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o tem amandmaju? Prijave tečejo. Gospod Tanko, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Mislim, da je amandma, ki smo ga predlagali in ki zadeva imenovanje komisije, korekten. Vložen je v skladu z vsemi pravnimi normami in prinaša pomembno spremembo na tem področju. Mislim, da je predsednik republike institucija, vendar bi predvsem morali stremeti za tem, da bi bila to res reprezentativna institucija. Mislim, da ni nobene potrebe, da predsednik republike postaja v čedalje več primerih tudi del izvršne oblasti. Se pravi, da prevzema določene izvršne naloge, predlaga čedalje več oseb na razne funkcije in tako naprej. Mislim, da bi morali predsednika republike pred takimi poskusi, sploh zato, ker gre za individualno funkcijo, in zato, ker gre tudi pri predsednikih republike ponavadi za zelo opredeljene osebe, tudi politično opredeljene osebe, da se pred tem zavarujemo. Menim, da je mnogo boljša rešitev, da funkcionarje imenuje dejansko organ, ki je tudi politično sestavljen, to pa je Državni zbor. Še posebej se mi zdi pomembno, ker v tem primeru na nek način protikorupcijska komisija odloča tudi kot sodna veja oblasti, arbitrira o tem, ali se je v nekem postopku nekaj dejansko zgodilo, in v tem primeru, ko to ugotavlja, tudi razsoja. Se pravi, izrečeo neko načelno mnenje, stališča ali kar koli in s tem pravzaprav tudi na nek način definira svojo odločitev o nekih konkretnih primerih. Govorimo v tem primeru tudi o postopkih proti posameznim osebam. In s tega vidika se mi zdi tudi zelo pomembno, da tisti, ki so imenovani v to komisijo in ki opravljajo funkcijo na nek, bom rekel, podoben analogen način kot arbitri, kot neka sodna veja oblasti, s katero posegajo v te zadeve, v neko delovanje posameznikov, da te osebe tudi zaprisežejo, da bodo ravnale pri svoji funkciji tako, da bodo spoštovale ustavo, zakon, da bodo spoštovale vestno in pošteno in uveljavljale interese skupnega dobrega pred zasebnimi interesi. Zaprisega se mi prav pri takšnih funkcijah zdi zelo pomembno, enako kot pri varuhu človekovih pravic ali pri sodnikih in tako naprej. Skratka dajem zelo veliko poudarka tudi temu delu, ki se nanaša na to, da javno prisežeš, da boš ravnal v skladu s tem. Pri predsedniku republike, ki je individualna funkcija, pa pravzaprav nikoli nismo docela na jasnem, kdaj gre pri njegovem ravnanju za neka prvovrstna ravnanja in kdaj gre v teh postopkih za neka drugorazredna ravnanja in stališča. Tukaj imamo že iz dosedanje prakse, torej v dveh, treh letih, večkrat smo naleteli na te primere, ko je prišlo do presoj stališča prvorazrednosti in drugorazrednosti. To so bile neke zadeve opredeljene kot prvorazredne, nekatere po našem mnenju celo zahtevnejše pa kot drugorazredne. In jaz pravzaprav ne bi prepuščal te zadeve temu načinu. Imamo tudi v dosedanji praksi relativno veliko težav z raznimi kadrovskimi paradigmami, z raznimi kadrovskimi načeli, tudi v konkretnih primerih Vlade. Predsednik Vlade je večkrat rekel, da bodo preko Kasov potekala ta nova kadrovska imenovanja, da to ne poteka in ne bo potekalo brez težav in da je potreben čas za to, vendar tega časa je že veliko minilo, postopki pa še vedno tečejo na nek neprimeren način, še vedno mimo, še vedno tako, da velja subjektivna, ne kolektivna izbira, da so Kasi več ali manj v veliko primerih tudi samo na neke institucije, ki služijo samo verifikaciji nekih osebnih odločitev na drugih ravneh. Kar zadeva pa ta zakon o integriteti se mi pa pravzaprav postavlja velika dilema tudi v tem, da je pravzaprav javnost obveščena hitreje in bolje kot Državni zbor, ki naj bi bil neka nadzorna institucija nad delom te komisije oziroma kateri naj bi ta komisija enkrat letno poročala. Javnost komisijo obvešča z objavo svojih načel, mnenj, stališč in odločitev sklicev sej in njihovih zapisnikov in tudi na te seje vabi predstavnike in tako naprej, medtem ko v naslednjem členu poroča ta komisija Državnemu zboru. Vendar, kako poroča? Poroča brez navajanja podatkov o vsebini in obsegu dela, poroča potem ob svojih sklepih in tako naprej. Skratka, ugotavljam, da je to poročanje Državnemu zboru, ki naj bi na tem delu imel neko nadzorno funkcijo, zelo osiromašeno in koncipiralo povsem drugače kot v obstoječih primerih. Sedaj imamo možnost, da komisija, ki nadzoruje delo, komisija za preprečevanje korupcije, lahko obravnava delo te komisije vsaj enkrat mesečno, se seznanja s temi stvarmi. Po tem novem zakonu je pa to samo enkrat letno obveznost komisije, da pripravi poročilo in to do 31. maja za tekoče leto. Skratka, po petih mescih je skrajni rok za obvestila. Jaz menim, da to ni primerno, če se res želimo ukvarjati s tem, da bomo naredili ali da želimo narediti nekaj pomembnega na področju korupcije - enkrat letno do maja naslednjega leta. Že v tem primeru, že v sedanjem primeru, ko smo imeli in je bila s pomočjo koalicije sprejeta tudi sprememba Poslovnika komisije, ki nadzoruje delo Kosove komisije, je bila ta komisija dolžna poročati državnozborski komisiji. Ampak kljub temu, da je 2-krat bil predsednik obstoječe Kosove komisije poražen pred Ustavnim sodiščem, tega noče izvrševati. Kako se bo potem ukvarjal s tem, recimo, z obravnavo tega poročila enkrat letno Državni zbor? Na kakšen način? Jaz menim, da sta pravzaprav transparentnost, preglednost na tem področju tudi odgovornost tistih, ki bomo to obravnavali, in ključnega pomena, če hočemo sploh resno zastaviti neko sistemsko delo na področju preprečevanja korupcije, klientelizma in podobnih zadev. Zdi se mi, da tudi ni primerno urejen prehod med starim in novim zakonom. Pravzaprav nikjer ne piše, kaj se bo zgodilo z zadevami, ki so zdaj v postopku, ne piše tako. Kajti, nova komisija lahko sprejme sklep, da se postopki ustavijo, recimo v primeru Jankovića, v primeru drugih zadev, ki so zdaj v postopku. In najbrž je razlog za spremembo tega tudi na tem področju - da bi se nekatere zadeve z novo komisijo, z novim zakonom na neškodljiv način zaprle in prekinile. Mislim, da je to tudi eden od razlogov, zakaj se na tem področju tako hiti in ureja zadeva na tak način. In ko se bo to lahko zgodilo, govorim o tej potencialni možnosti, potem državnozborska komisija, ki je nadzorna, in Državni zbor kot institucija nad to komisijo, ki ji je treba poročati, pravzaprav ne bo mogel o konkretnih zadevah, tako piše, kar zadeva poročanja Državnemu zboru, vprašati ničesar. Prav ničesar. 20. člen je v tem zakonu, ki ste ga predložili, povsem nedvoumen. O konkretnih zadevah ni možno, kajti ne moreš zahtevati podatkov, ki bi omogočali identifikacijo obravnavanih fizičnih ali pravnih oseb. To izrecno piše v 20. členu tega zakona. In jaz mislim, da ta določba tudi ni slučajna. Kajti ob prehodu z reorganizacijo komisije, z novo obliko dela komisije, z novimi pristojnostmi, bo pač prišlo tudi do presoje teh postopkov, ki so že zdaj na tej komisiji. In marsikaj od tega, kar je za sedanjo koalicijo problematičnega, in vemo, da je veliko teh zadev, že iz teh poročil, se bo lahko na nek neškodljiv način na novo presodilo, odločilo in izdalo neke izreke, zaključilo postopke in zgodbe bodo končane. Glede na to, kako te zadeve potekajo v sedanjem času, je to najbrž zelo verjeten scenarij. In bi morali vsi, ki delamo in ki spremljamo in odločamo o spremembi zakonodaje, o urejanju posameznih področjih tudi o teh zadevah, voditi zelo dobre račune. In takšne kombinacije, ki so zapisane v tem novem zakonu, silijo, da tisti, ki to beremo, razmišljamo na tak način. In podlaga je dejansko točno v posameznih rešitvah zakona. Vendar, ko to serijo teh členov povežemo med sabo, poskušamo dati neko zadevo, recimo montirati v 1. člen in pogledati, kako se lahko na koncu zaključi in kaj lahko o tem, kot poslanec, kot nekdo ki je odgovoren tudi za oblikovanje politike na posameznih področjih, vprašaš, potem vidiš, da teh zgodb ni mogoče več pripeljati v Državni zbor. Ne po formalni plati skozi poročilo komisije ne na nek drug način, da bi to na kakršenkoli način vprašal ali pa recimo zahteval izredno sejo Državnega zbora, na kateri bi obravnavali politiko na posameznem področju. Ko smo to v sedanjem mandatu zahtevali nekajkrat, se je vsakič zgodilo, da so bile te ključne teme zablokirane, da se izrednih sej ni sklicalo in tudi nismo mogli teh zgodb, teh zadev, ki bremenijo koalicijo, ki bremenijo posameznike, nismo mogli niti odpreti. Predsednik Državnega zbora je tukaj zgodbo zaključil, ne glede na vse določbe ustave, poslovnika in pa tudi drugih področnih zakonov. Skratka, predlagam koaliciji, ki bo danes odločala tudi o teh amandmajih, da je previdna pri tem, kaj oziroma katerih amandmajev ne bo podprla. S tem, ko se nekaterih zadev, nekaterih naših amandmajev ne bo podprlo, se bo definiralo tudi ravnanje komisije, tudi načrtovanje politike na tem področju. Tudi ne bo možno ničesar vprašati, zakaj nekdo, ki je storil veliko svinjarijo, ni v postopku, nekdo ki pa je morda pozabil plačati nek računček, pa bo v hudem prekršku in ne boš mogel nič, niti primerjave niti na tem področju nič narediti. Nekdo pa, ki je vpleten v milijonske ali pa sto milijonske zadeve, bo recimo formalno zaprt in o tem primeru ni možno in ne bo možno niti razpravljati. Prav zanima me, ko bomo obravnavali poročilo, spoštovana ministrica, kaj bomo lahko ob tem poročilu sprejemali - stališča, predloge, navodila za ravnanje pristojnih organov itn. Skratka, mi kakšne resne določbe v Poslovniku Državnega zbora z obravnavo tega poročila nimamo. Pri varuhinji človekovih pravic imamo nekatere zadeve, ko obravnavamo to poročilo, bo očitno samo splošen sklep, Državni zbor se je seznanil z neko načelno zgodbo in stop. Nič iz tega ne bo možno vprašati in nobenih zavezujočih zadev ne bo možno predlagati, ne Vladi ne komurkoli drugemu. In mislim, da bi ta zakon dejansko bilo potrebno zavrniti in ga s temi in še mnogimi drugimi pomisleki tudi ustrezno dopolniti. Hvala lepa.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovanemu gospodu Tanku samo dve pojasnili. 84. člen odgovarja na vaš strah, kaj se bo zgodilo s postopki. Zelo jasno je zapisano, da se postopki, začeti po Zakonu o preprečevanju korupcije, zaključijo po določbah Zakona o preprečevanju korupcije. Kar pomeni, da se, kot je običajna praksa, zaradi predvidljivosti seveda procesira po starem predpisu. Vprašanje pooblastil, ki jih ta zakon daje Komisiji za preprečevanje korupcije. Mi smo zelo natančno želeli v tem predpisu, ker gre za poseganje tudi v položaj funkcionarjev, smo izjemno želeli okrepiti preventivno nalogo in preventivne funkcije tej komisiji za preprečevanje korupcije. Zato je v 13. členu, ki je do sedaj izjemno prizadel mnogo funkcionarjev, kajti če kaj, je bila Kosova protikorupcijska komisija v tem mandatu neodvisna tako, da je pravzaprav ne mara nobena oblast, funkcionarji vseh vrst oblasti so pred to komisijo po oceni javnosti tudi zaradi zaupanja, ki ga uživa, bili deležni enakega vatla, bolj kot ne. Tako da, problem je tudi v tem, da Državni zbor je 90 nadziranih. Vlada je 18 nadziranih. In vprašanje ob obravnavanju poročila, da torej ta isti nadzirani tudi dirigirajo, kaj naj ta neodvisni organ v nadaljevanju dela, da manj nadzira, je po oceni tudi standardov mednarodnih aktov, ki smo jih ratificirali in ki nas vodijo, nepriporočljiva praksa. Vsak organ, ki je nadziran, naj se čim bolj izključi iz tega. Dejansko je ta zakon zakon, ki kliče po samoomejevanju vseh vrst oblasti, torej zakonodajne, izvršilne in sodne, v postopku, ko izvršujemo ta mandat, ki so nam ga zaupali volivci. In vsi smo enako, bi človek rekel, ranljivi za skušnjave moči, ki jo funkcije, na katero smo ali izvoljene ali imenovani, nosijo same po sebi. Zato ni pomembno, kateri organ je in katere vrste funkcionar je kdo. In zaradi tega, tudi zaradi občutljivosti teh položajev, smo glede na prakso, ki je bila, 13. člen - to je načelno mnenje komisije, ki so bila mimogrede tudi zdaj, gospod Tanko, brez osebnih podatkov organa, ki se je preiskoval ali posameznega funkcionarja. Da se je kdo prepoznal, je bilo lahko nesporno, ker je šlo za posamezna ravnanja, kdo je anonimno prijavil Kosovi komisiji, tudi medijem to poslal in ni bilo težko potem z načelnim mnenjem, ki je bilo, brez osebnih podatkov, seveda narediti križno primerjavo in priti tudi do funkcionarja, ki je bil obravnavan ali organa, katerega praksa se je preverjala. Ta standard tajnosti ostaja zdaj enak, dodana vrednost je, da sme preiskovani, organ ali funkcionar, odgovoriti na osnutek mnenja preden le-ta postane javno. Torej načelno mnenje, ki je javno, je protikorupcijska komisija objavila in je bil preiskovalec seznanjen istočasno kot javnost. To je bilo ocenjeno brez osebnih podatkov, ampak zdaj se daje možnost preiskovanemu, da se odzove, da neke vrste svoje odzive poročilo, tudi pove kaj bo naredil ali se s čim strinja, podobno kot je to ravnanje pri Računskemu sodišču. Tukaj smo želeli tudi zaščititi integriteto preiskovalcev na točki, kjer bi lahko prišlo do navzkrižja. In šele potem, ko poteče ta rok, ko nekdo ima pravico in da ali ne da svoje odzivno poročilo, lahko predstavi javnosti komisija to mnenje o določenem ravnanju brez identifikacijskih podatkov. Da pa je javnost seveda tisti pomembni element, ki vpliva na integriteto javnih oblasti, je pa nesporno. In komisiji pomembni in, bi lahko rekli, edini zaveznik v odnosu do vseh vrst javnih oblasti. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Lavtižar Bebler, izvolite.
Hvala za besedo gospod podpredsednik. Moram reči, da mi je malo žara, ki sem ga imela na zalogo ob tej razpravi, vzela ministrica, ki je zdaj tako mirno in rigorozno razlagala nekatere argumente. Tako da bom jaz tudi poskušala biti precej argumentirana. Ampak ne morem si kaj, da si ne bi priznala da sem danes slišala toliko neumnosti ob tej razpravi, da človek to enostavno zelo težko prebavi, ampak bom vseeno poskušala narediti vse po svojih najboljših močeh, da bom tudi povedala, s čimer se v tej dosedanji razpravi ob temu amandmaju ne strinjam. Jaz sama seveda tega amandmaja SDS k 9. členu ne morem podpreti, ker je za mene popolnoma nesprejemljiv. Tudi argumentacija, ki je bila tukaj navedena v prid temu amandmaju, je pa seveda pravzaprav svojevrstni dosežek o tem, kako stvari predstaviti povsem napačno in kako zavajati javnost, ki nas morebiti spremlja, če morebiti ni še povsem obupala. Najprej bi povedala tole, da se strinjam s tem, kar je prej povedal kolega Franci Žnidaršič, ki je rekel, da očitati temu predlogu zakona, da je sedaj pospremljen v tej proceduri s tolikšnim številom amandmajev, je po svoje nesprejemljivo. Zakaj? Zaradi tega, ker sploh ne bi smel priti tako nomotehnično slabo pripravljen v parlament. In sem se tudi pri drugih zakonih že pogosto spraševala, kako je mogoče, da z Vlade prihajajo tako slaba besedila predlogov zakonov. Ali ni vendarle tam neka služba Vlade za zakonodajo, ki bi morala preprečiti, da prihajajo tako slabi predlogi zakonov v parlament? Kdo je odgovoren, da pridejo tako slabi zakoni v parlament? In če podrobneje pogledamo to situacijo vidimo, da je to še vedno ista služba, ki je bila že v prejšnji vladi, vsaj čelo, vrh te službe je isti. Se tudi zelo pogosto sprašujem, kaj pravzaprav počnejo v Državnem zboru, ko praviloma prihajajo na seje delovnih teles in rečejo, mi se povsem strinjamo z mnenjem Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora in k temu pravzaprav nimamo ničesar dodati. Zelo zanimivo. Kje so bili doslej? Kaj so počeli doslej? Ampak to ni vprašanje s katerim naj bi se jaz posebej ubadala. To je najbrž vprašanje, Vlade same in tistih, ki pravijo, da tudi če delajo slabo, ampak ker seveda niso naši, se jih ne smemo dotikati in naj lepo tam v miru počivajo do naslednjih volitev. To je ena stvar. Druga stvar. Mi vemo, da smo podpisniki različnih konvencij, ki zadevajo organiziranje boja proti korupciji v državi. Konkretno smo ratificirali Konvencijo Združenih narodov, tovrstno, in seveda konvencijo Sveta Evrope, tovrstno. Bistvo obeh konvencij je to, da mora biti telo, ki skrbi za boj proti korupciji in za preprečevanje korupcije v neki državi, neodvisno, predvsem politično neodvisno, samostojno in strokovno. In seveda, če smo resno jemali to stvar, ko smo te konvencije ratificirali, potem moramo tudi, ko snujemo ta zakon, izhajati iz teh predpostavk, kako priti do komisije, ki bo dejansko politično nepristranska, ki ji bo država tudi zagotovila dovolj strokovnih kadrov in tudi sredstev za to, da bo lahko tudi strokovno usposobljena. In s tega vidika in glede na dosedanje izkušnje bi rekla, da jaz vidim, da je prav, da imenuje oziroma predlaga imenovanje glavnih akterjev teh članov komisije, zlasti predsednika komisije, predsednik države. Nekateri so sedaj tukaj iz opozicije oporekali, češ, res je sicer, da je naš predsednik republike dobil zelo visoko podporo na zadnjih volitvah, ko je bil izvoljen za predsednika republike, ampak mi že vemo, čigav on je. In ker vemo, čigav on je, ni pravi, da bi on imenoval predsednika komisije. Zelo zanimiva stvar. Pri tem pa seveda, recimo, naj mi bo oproščeno, generalna državna tožilka je bila ministrica za pravosodje v neki prejšnji Bajukovi vladi, kandidirala je na državnozborskih volitvah na listi SDS, kandidirala je za predsednico države s podporo SDS. Vse to je fino, vse to je legitimno in vse to je prav. In zaradi tega, kdo pa ji lahko očita, da bi vedeli, čigava je. Ne, mi ne vemo, čigava je. Ampak, poglej ga vrabca, gospod Klemenčič sicer res ni bil član LDS, ampak ve se, da že 10 let dela za LDS in torej se ve, čigav on je, pri čemer se ve, da bo on kandidiral za predsednika protikorupcijske komisije. Jaz tega ne vem, dobro je, pa verjamem, da še marsikdo ne. Ampak nekateri tu vedno vedo, kdo bo kandidiral za kakšno funkcijo, in še več. Vedo, kdo bo imenovan v tisto funkcijo. Vendar je to privilegij tistih, ki vse vedo, tja pa jaz osebno ne sodim, daleč od tega. Bil je izrečen stavek: "Končno naj bi postala funkcija predsednika reprezentativna funkcija." Ja, halo?! Kakšna funkcija pa to je? Saj je po naši ustavi jasno, da je funkcija predsednika republike predvsem reprezentativna. Tako zelo reprezentativna, da takrat, ko smo pisali ustavo, leta 1991, se je Demosova vlada na vso moč trudila, zavedajoč se, da bo naslednji prvi predsednik republike gospod Kučan, da ta predsednik ne bi imel pravzaprav niti česa predstavljati. Vsi pa so pristajali na to, da naj bi imel fikus pa tajnico, kaj več pa je že vprašanje. Temu primerno je tudi ustava narejena. In zdaj očitati temu predsedniku, ki je po isti ustavi predsednik republike, da izvaja neke izvršilne, politične dejavnosti, ki mu ne gredo, to se mi zdi enostavno res sprevržena stvar. Ampak, kaj ponujamo v zameno, kaj ponuja amandma SDS v zameno? Komisija Državnega zbora za mandatno-volilne zadeve naj bi bila tista, ki bi imela tu škarje in platno v rokah, kako bomo prišli do te protikorupcijske komisije. In pa posebno vlogo naj bi imela komisija proti korupciji. Pri čemer pa seveda vemo, da je ta komisija Državnega zbora proti korupciji sestavljena tako, da ima večino opozicija. Vemo tudi, da bo še za časa tega mandata prišlo do imenovanja nove komisije proti korupciji. Ampak to ni pomembno. Da imamo pa tam - naj mi bo spet oproščeno, lepo prosim - nekoga, ki je predsednik te komisije, ki ne plačuje tistih računčkov, o katerih je govoril - menda, ne vem, ničesar ne zatrjujem - gospod Tanko maloprej, in ki menda tudi ne razume, da če hoče narediti izpit iz nemškega jezika, da mora sam izpit opravljati. Narobe svet, bi lahko kdo rekel na podlagi vsega tega. Vsi ti argumenti pa so v tej razpravi v Državnem zboru pospremljeni še z besedami, češ, predsednik protikorupcijske komisije oziroma sama komisija je v bistvu neke vrste sodno telo in ta predsednik bi moral zapriseči na podoben način kot zaprisežeta sodnik ali varuh človekovih pravic, pravzaprav gre za primerljivo vlogo s sodnikom in varuhom človekovih pravic. Za božjo voljo, kdor to reče in je poslanec v Državnem zboru, pokaže, da pa res nima blage veze o tem, kakšno ustavno ureditev pravzaprav v Sloveniji sploh imamo. Ampak ni važno, kaj je res, kaj ni res, kaj drži, kaj ne drži. Važno je, da se kar naprej ponavljajo neke zadeve in neke teme o prvorazrednih, drugorazrednih dejavnostih in temah in da kar naprej asociiramo na nekaj, kar bodo ljudje že razumeli in bodo že znali dojeti, da je to, kar koalicija predlaga, slabo, to, kar pa mi govorimo, pa je edino zveličavno in edino dobro. Drage kolegice in kolegi, mislim, da res ni primerno, da bi se na ta način pogovarjali v Državnem zboru, kajti po moje pa res na ta način jemljemo čas in denar vsem, tudi bogu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Melita Župevc.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Seveda bom glasovala proti amandmaju Slovenske demokratske stranke. Že na odboru se je slišalo razpravo, ki je bila danes tudi v tem parlamentu, so bili pa nekateri danes bolj goreči, pa so imeli še več za povedati o predsedniku republike kot na samem odboru. Jaz na ta amandma ne pristajam zaradi argumentacije, ki je bila danes dana, to je kot je že omenila kolegica Darja Lavtižar Bebler, "ker vemo, čigav je predsednik, ker vemo, čigavi opciji pripada, ker vemo, kako se odloča, ker vemo, kako je bil izvoljen, s podporo katerih strank, ker vemo, da je politično opredeljen". To zame ni argument. Ker predlog, ki ga podaja Slovenska demokratska stranka v tem predlogu, je, da predlog naprej posreduje v odločanje Državnemu zboru Mandatno-volilna komisija Državnega zbora. Ta je pa politično neopredeljena. Predsednik je Dušan Kumer, notri sedimo poslanci koalicije, ki imamo večino in vsi mi smo politično neopredeljeni. To bi bila pa res politično neopredeljena odločitev in izbira. Se strinjam, vaša argumentacija več kot drži. Drugič. Ta predsednik republike je uvedel eno prakso, ki se ji reče "posvetovanja s poslanskimi skupinami". In jaz vem, da ta predsednik republike to prakso, kolikor mi je znano, kar dosledno izvaja. In na ta posvetovanja so verjetno, sem prepričana, vabljene vse Poslanske skupine, tudi poslanska skupina SDS. In jaz verjamem, da se predsednik, če je le mogoče, če je volja, posvetuje s predstavniki poslanskih skupin. In jaz moram reči, da kot članica Mandatno-volilne komisije nisem opazila nekega gorečega nasprotovanja predlogom, ki pridejo s strani predsednika republike v ta parlament. Zdaj ne vem, verjetno predsednik daje dobre argumentirane predloge ali pa opozicija nima argumentov, s katerimi bi tem predlogom nasprotovala. Kar se tiče njegovih opredeljevanj, rečeno je bilo, da je njegov problem v tem, da se je opredelil predsednik republike takrat, ko se ne bi smel opredeliti. Žal mi je, ampak v tem parlamentu ni poslanke in ni poslanca, ki bi predsedniku republike dovoljeval oziroma mu dopuščal, kdaj bi se predsednik republike lahko do katerekoli teme opredelil. In rečeno mu je bilo, očitano mu je bilo, češ kako je naklonjen tej oblasti, tej vladi. Jaz zelo pozorno spremljam izjave, nastope, ki jih ima predsednik republike, in moram reči, da sem večkrat zasledila, da pove tudi kakšno kritično argumentirano na račun te vlade. To ste verjetno preslišali, spregledali, načrtno pozabili nekaj od tega, verjetno. Pa še to, imena. Jaz sem že na Odboru za notranjo politiko slišala opozicija že ve, kdo bo novi predsednik protikorupcijske komisije. To je že znano. Saj potem so vsi amandmaji pa vse razprave danes povsem odveč, ker opozicija že ve, pa jaz tudi dvomim, da bo glede na vse obtožbe in vse argumente, ki ste jih vrgli na mizo, neko blazno povpraševanje po tem, da bi si veliko število ljudi želelo biti predsednik protikorupcijske komisije v Sloveniji. Jaz res dvomim. Po vsem, kar je bilo v javnosti že slabega povedanega o tej komisiji in v večini primerov po krivici, dvomim, da bi se ljudje ravno prerivali zato, da bi bili predsedniki oziroma predsednice protikorupcijske komisije. Sicer pa prav ta ista opozicija že leta trdi, da je Komisija za preprečevanje korupcije itak brez veze. Rečeno je bilo, da je nek brezzobi tiger, da je papirnati tiger, da je poštni nabiralnik, vse to je bilo slišano že v razpravah zadnja leta. V čem potem takšna skrb, kdo bo predsednik, če je pa komisija tako ali tako brez veze, če piše neka mnenja, ki jih nekdo upošteva ali pa jih ne. Očitno torej tudi vi ugotavljate, da ima Komisija za preprečevanje korupcije v tej državi neko težo, da njena mnenja štejejo, da ni kar tako brez veze. Bolje, da ste to pozno kot nikoli spoznali. Amandmaja Slovenske demokratske stranke, kot rečeno, ne bom podprla, ker me z argumenti niti malo niste prepričali, ker zame ni argument, da predsednik ni vaš, ampak da je naš. To je predsednik Republike Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Branko Grims. Prosim.
Hvala. Že pred kar nekaj časa je eden od spoštovanih poslanskih kolegov iz vrst vladajoče SD postavil retorično vprašanje, kako je mogoče hkrati poudarjati zaupanje, pomen neke institucije in po drugi strani kritizirati konkretna dejanja. Zdaj, naj mu odgovorim na en preprost način. Zaupanje v institucije je pomemben sestavni del kateregakoli političnega sistema. Brez vsaj minimalnega zaupanja v institucije dejansko ni mogoče učinkovito optimalno razvojno voditi nobene države na dolgi rok. Zato je zaupanje v institucije posebej pomembno in zato ga v SDS tudi poudarjamo. Drugo pa, ko gre za konkretna dejanja, kajti politiko, v to smo trdno prepričani, se mora ocenjevati po konkretnih dejanjih. In konkretna dejanja nosilcev javnih funkcij, političnih funkcionarjev, politikov katerokoli funkcijo že opravljajo, so zagotovo nekaj, kar lahko ocenjujemo, kar je lahko tudi predmet kritike. Če sem konkreten, glejmo tri primere, ko gre za načenjanje vprašanja zaupanje v institucijo predsednika države. Kajti politika mora vedno biti utemeljena na vrednotah. To rečemo vsi, to celo piše v učbenikih politologije. Politika mora biti vedno utemeljena na vrednotah in potem jo gre ocenjevati. Prvi primer, ko je bilo vprašanje pred Hudo jamo, če bo obiskal predsednik države ta kraj zločina, je bil ogovor približno tak, da ne gre drugorazrednih tem izkoriščati v take in drugačne namene. Kasneje se je pa še sprevrglo to na novinarje, češ da so napačno povzeli izjavo, čeprav je bila v celoti prikazana na televiziji. Zdaj pa poglejmo to z vrednostnega zornega kota. Kjerkoli v Evropi in če hoteče, to govorita tudi obe deklaraciji Sveta Evrope in Evropskega parlamenta, se zločin obsoja kot zločin, kdorkoli ga je že storil, in vedno se izrazi spoštovanje do žrtev. Saj ni res, da je Srebrenica največje povojno grobišče od druge svetovne vojne naprej na evropskih tleh, kot se dvestokrat na leto sliši v naših mediji. Največja grobišča so Huda jama, Celje, mariborski protitankovski jarek, Kočevski rog itn. To so največja povojna evropska grobišča. In celo naš kazenski zakonik pravi, da je treba imeti ustrezno spoštovanje, pozitiven odnos do žrtev, in da ne gre poveličevati totalitarnega režima v nobenem njegovem delu. To se pravi, ko gre za evropske vrednote, je bilo to dejanje v očitnem nasprotju z evropskimi vrednotami. Drug primer, odlikovanje šefov Udbe. Vsa Evropa je praznovala padec totalitarizmov, dve pomembni deklaraciji sta bili sprejeti, ena v Evropskem parlamentu - in mi smo sestavni del Evropske unije, druga v Svetu Evrope, ki sta izrazili evropske vrednote - torej obsojanje totalitarizmov in obsojanje nosilcev ključnih elementov tega sistema, med katerimi so izrecno navedene politične policije kot ključni elementi totalitarnega režima, kot najbolj obsojanja, najbolj zavrženja vredni. To je evropska vrednota. V Sloveniji - dejanje odlikovanja šefu Udbe, tajne politične policije totalitarnega režima. Popolno nasprotje. Tretji tak primer. Evropska vrednota je vodenje z zgledom, je spoštovanje načel poštenosti. V Sloveniji - ko se razkrije, da eden od ministrov ni govoril javno resnice, da je prikril, da ima v tujini nek lastniški delež, iz česar sledi, ne vem, vodenje z zgledom, da je treba s kapitalom pobegniti ali ga prenesti v tujino, morda tudi zato, da se izogneš izplačevanju davkov. Ali je to sporočilo javnosti, ki ga dajemo?! Kje pa je tukaj vrednota domoljubja, pozitiven odnos do domovine?! Dejanje predsednika, predsednik reče, to je bila samo napaka, pa naj razume kdor more. Tukaj je ta razlika med spoštovanjem do institucije, med željo, da bi vsi zaupali tej instituciji in konkretnimi dejanji, ki rušijo točno to spoštovanje in zaupanje v institucijo. Zato jih tudi poudarjam, ker niso dobra, ker niso ustrezna. Problem predsednika je tudi, ko ste nekateri rekli, da gre za argumente. On niti ni pri vprašanju impičmenta hotel poslušati argumentov opozicije. Spomnil bi vas, da je vstopil v prostor parlamenta šele po tem, ko je končal predsednik SDS svoj uvodni nagovor. In v politiki je vrednota poslušati tudi pomembna vrednota. Saj, konec koncev politika bi morala biti vedno zaradi ljudi, zaradi drugih, ne zaradi same sebe, zato je pomembno tudi poslušati. Naprej, in dovolite nekaj čisto kratkih odgovorov. Prej je bilo rečeno, da gre za en star zakon. To seveda ni res, to ni zakon, ki bi ga pripravila že prejšnja vlada, pa tudi če bi kakšen takšen osnutek ležal, ki je na zalogi, ljudje božji, ali ni še nihče opazil, da je že leto in pol minilo, od kar je nova oblast in celo, če bi šlo, pa ne gre, za to, da je to kakšen star zakon, je samo vprašanje, kaj ste pa potem delali leto in pol. In kakšen izgovor je to? To v nobenem primeru ne more biti več legitimen izgovor. Potem, precej komično je bilo slišati pomisleke zoper komisijo Državnega zbora, pri čemer je bilo posebej izpostavljeno s strani poslanke SD, da jo vodi poslanec SD Dušan Kumer, da očitno v SD niti svojemu kolegu Dušanu Kumru ne zaupate povsem, najbrž veste zakaj, ampak jaz moram reči, da me to čudi. Ko govorimo o dosežkih, ki ste jih nekateri navedli, dosedanje komisije, in ste med njimi posebej poudarili enako obravnavo. Veste, o tem pa dovolite, da vam navedem primer, ki to pokaže v precej čudni luči. Namreč, spomnil bi vas, da prav na začetku mandata sedanje oblasti, na zaslišanjih ministric in ministrov, smo razpolagali z mnenjem Kosove komisije, kot ji poljudno rečemo, da je kandidatka za ministrico za kulturo gospa Majda Širca v minulem obdobju kršila Zakon o boju proti korupciji, ker je odločala o neki vlogi, o zadevi, v katero je bil vpleten njen partner, šlo je pa za denar. In da je to pač kršitev Zakona o boju proti korupciji. In ko smo to izpostavili, je v 24 urah obelodanila ta ista komisija mnenje, da tega ni mogoče tolmačiti kot koruptivno dejanje, ker o tem, ali je to koruptivno dejanje, komisija ni posebej odločala. Ja, kateri zakon pa je bil kršen? Ali je bil kršen zakon o konjereji ali kateri?! Pisalo je: Kršen je bil Zakon o boju proti korupciji. In seveda takšno sprevračanje dejstev, takšno prilagajanje osebi, za katero gre, ne daje nobene verodostojnosti takšnemu telesu. Temu smo se mi želeli izogniti in zato predlagamo takšne amandmaje kot so, da se ne bi ta zgodba ponovila, da bi dosegli vsaj načelno enakost pred zakonom, kajti to v tem mandatu strahovito pogrešamo. Pa ne samo glede te komisije, tudi glede delovanja Ministrstva za notranje zadeve in še kaj bi lahko naštel. In čisto za konec. Omenjena je bila vladna služba za zakonodajo, češ da ne deluje dobro. Morda res v kakšnem primeru, ne vem, težko sodim, ampak spomnim pa se nedavno enega primera, ko smo opozarjali na mnenje vladne službe za zakonodajo, da je neka zadeva, ki jo je vlada kljub temu poslala v parlament, neustrezna, nezakonita in bi bila lahko celo protiustavna. Pa ste to takrat vsi preslišali, se pravi, najbrž ni problem v vladni službi za zakonodajo, ampak v tistih, ki njenih opozoril nočete slišati. Iz vseh teh razlogov je seveda predlog, ki smo ga predlagali, da se torej imenovanje prenese tja, kjer je po Ustavi primarno prostor za to, kjer so prisotne tako pozicija kot opozicija, vse politične sile in so postopki zato toliko bolj transparentni, edini ustrezen.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o obeh amandmajih k 9. členu? Je še interes za razpravo? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo k temu členu in amandmajih k temu členu. V razpravo dajem 14. člen ter amandmaje poslanskih skupin SD, DeSUS, Zares in LDS. Želi kdo o teh amandmajih k 14. členu razpravljat? Ugotavljam, da ne želi, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 16. člen ter amandma poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne želi, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 17. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Prosim za prijavo. Besedo ima mag. Branko Grims.
Tukaj smo zdaj neposredno pred členom, na katerega sem opozarjal že na začetku. Ob nekoliko drugačni uporabi besed in izrazov, kot so bili v osnutku, je jedro zgodbe še vedno isto in enako problematično. Po tem zakonu se predvideva posebna vloga določenega dela civilne družbe oziroma če sem konkreten, neprofitnih organizacij zasebnega sektorja s področja preprečevanja korupcije. Ne samo, da je predvideno sodelovanje z organizacijami, ki sem jih navedel, imajo celo posebno vlogo pri imenovanju komisije, ki potem odloča o primernosti vseh drugih kandidatov. In kaj se zgodi? Ta ista komisija je po tem istem zakonu prisotna za nadzor nad korupcijo in tudi nad lobiranjem. In tako imamo položaj, ko bo po tem istem zakonu ista skupina isti del civilne družbe financiran iz denarja davkoplačevalcev in hkrati potisnjen v vlogo piarovcev te iste komisije in s tem seveda politike vladajoče koalicije, ki ima pri njenem oblikovanju zaradi mehanizma, o katerem smo danes že toliko govorili, popoln ideološki in dejanski monopol. To je dobesedno degradacija dela civilne družbe, je neprimerna rešitev, ki je pa, to sem pa trdno prepričan, še kako pravno sporna. Tukaj ne gre za to, da bi potem odločali ti ljudje ali pa sodločali o zgolj nekih vsebinskih zadevah, morda o dobrih praksah kot je precej raztegljiva formulacija tukaj notri. Nasprotno, oni bodo financirani iz tega vira in sami bodo soodločali pri tistih, ki jih bodo potem kontrolirali, glede tega vira, pa še glede koruptivne dejavnosti, pa še glede lobiranja, ki bo seveda nujen sestavni del takšne vloge kot je predvidena v temu zakonu. Skratka začaran krog ali pa, če želite, čista sistemska korupcija. Da bi se temu izognili, predstavljamo čisto in preprosto rešitev, da se ta člen, ki predvideva financiranje teh organizacij s strani komisije, in to z denarjem davkoplačevalcev, v celoti črta.
Hvala lepa. Besedo ima ministrica Irma Pavlovič Krebs. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani gospod Grims, vaše besede v uvodnem delu so bile še bolj krute, zato moram pojasniti temeljno nerazumevanje konceptov v temu predpisu. Definirali ste, da dejansko vladajoča elita korumpira nevladne organizacije, institucionaliziramo korupcijo, to ste zdaj ponovno pojasnili z lepšimi besedami. Kaj so nevladne organizacije, kaj so sindikati javnega sektorja, govorimo o 17. členu, kaj je civilna družba? In kaj je za omejevanje oblasti bolj pomembno, kot da nevladne organizacije ostanejo nevladne, da pa zagotovo seveda sodelujejo z neodvisnimi državnimi organi na področju, ki ga same v interesu civilne družbe zasledujejo, pokrivajo, lobirajo, da je to področje dobro urejeno. V Sloveniji imamo tudi nevladno organizacijo, ki je glas civilne družbe, ne Vlade, Vlada je bila kritizirana s strani te nevladne organizacije, ker je zahtevala eksplicite ureditev zaščite žrtev protikorupcijskih ravnanj, kajti do zdaj zakonodaja ni ščitila ljudi, ki so korupcijo zaznali, pa je niso upali prijaviti zaradi strahu pred sankcijami javnih oblasti, ko bi jih prijavili pri njihovem nepoštenem ravnanju. Drugi odstavek, ki ga želite črtati, ne govori o financiranju teh nevladnih organizacij, ampak je zelo jasen in zasleduje cilje, ki jih vse demokratične države prakticirajo. In se zelo strinjam z vami, kar ste rekli: ne besede, dejanja so bistvena. In dejanja so, da nevladnim organizacijam, tudi ko jim dajemo delo, če hočete, ko jih v polju njihovega ravnanja, ki je zaželeno, ki je pomembno, ki je bistveno, tudi financiramo, ampak ne Vlada, protikorupcijska komisija. Ta člen, ki ga želite črtati, namreč pravi: "Komisija lahko," torej, ima možnost. V tujini so znane prakse, da komisije, nevladne, drugačne, torej neodvisne od vlade, sodelujejo z mednarodnimi organizacijami, s civilno družbo, z nevladnimi organizacijami s tega področja boja proti korupciji in pogosto, ker želijo priti v stik s civilno družbo. In če kdo, so predstavniki civilne družbe tisti, ki so njen pomočnik. In komisija lahko v okviru svojega finančnega načrta, gospod Grims, financira neprofitne organizacije ali nevladne organizacije s področja preprečevanja korupcije. Samo te, ki imajo isto nalogo, kot jo komisija pri izvajanju nalog na področju usposabljanja, informiranja javnosti, osveščanja ter prenašanja dobrih praks na področje uresničevanja namena tega zakona. Komisiji določamo pomočnika, tisto civilno družbo, ki se bori proti korupciji ravno tako, kot je temeljna naloga, ki jo s tem zakonom dajemo komisiji za preprečevanje korupcije. Lobiranje ste pa seveda pomešali, ko ste hkrati rekli, ja, najprej bodo financirali nevladne organizacije, hkrati bo pa ta ista komisija nadzorovala te iste nevladne organizacije, ko bodo te stopale v nejavne stike z javnimi oblastmi, taka je namreč definicija lobiranja in vplivale ter izražale svoje interese. V tem delu ta komisija nikogar ne bo financirala. V tem delu, torej v 17. členu, ona financira samo en tip nevladne organizacije, to je tista, ki ima enako poslanstvo kot komisija sama. In bo torej, ko bo lobiranje, o katerem bomo razpravljali v nadaljevanju, ker to poglavje ste predlagali za črtanje, nikakor ne bo ta organizacija registrirala svojega delovanja kot lobistična. Zakaj? Zato, ker je smisel delovanja nevladnih organizacij na področju preprečevanja korupcije javno delovanje, in to ni lobiranje. Če se glas te civilne družbe ne sliši, potem ne uspe doseči namena, kajti ona je glasnik civilne družbe v odnosu do javnih oblasti poslancev, ministrov, sodnikov, torej tistih, ki jim je zaupana pomembna moč v procesih odločanja in trošenja javnih sredstev. In če ni glasna, ni slišana. Torej zagotovo ne bo registrirana kot lobistična organizacija, ker je njen tip delovanja določen že v tem členu v drugem odstavku. Gre za organizacije s področja preprečevanja korupcije, za nobeno drugo. Zato dajmo komisiji dovoliti, da se obnaša tako kot komisija v tujih državah, da za svoje izpolnitvene pomočnike seveda vzame civilno družbo, organizirano v obliki nevladnih organizacij in seveda v okviru svojega finančnega načrta. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo poleg mag. Grimsa, razpravljati? Če ne, dajem prijavo. Mislim, da zaenkrat ne. Mag. Branko Grims, ima te besedo.
Poglejte, kaj pa je definicija korupcije, da kar vrnem s protivprašanjem. Ena od njih kot izvor postavlja pojem konflikta interesov. V vseh evropskih deklaracijah, resolucijah, aktih, če hočete razpravah, boste videli, da je prav konflikt interesov, eden od temeljnih elementov za oceno koruptivnega ravnanja. Zato je evropsko, da se konfliktu interesov dosledno izogibamo. V danem primeru pa zakon celo institucionalizira konflikt interesov. Zakaj? Ker bo iste organizacije, ki bodo peljale določeno politiko, da bodo izvajale določeno dejavnost, če želite, v razširjanje dobre prakse ali karkoli je že tukaj našteto, bodo neposredno financirane s strani te komisije in hkrati soodločale celo pri njenem oblikovanju, kar je že samo po sebi konflikt interesov. Ampak da je pot v pekel tlakovana z dobrimi nameni, si priigrajmo malo, kako bo to v praksi delovali. Pri denarju vsi vemo, da stvari postanejo občutljive. Popolnoma jasno je, da odloča o denarju tisti, ki ima v rokah pipico. To bo v danem primeru komisija, pri oblikovanju katere bo imela sedanja vladajoča elita popoln monopol, to smo že preigrali prej. In kaj se potem zgodi? Tisti trenutek, ko bi katera od organizacij civilne družbe, ki bo zdaj financirana in bo finančno odvisna, bo v konfliktu interesov, če želite, s to komisijo želela uveljaviti javno nek drug pogled, bog ne daj izreči kakšno kritiko na račun komisije, je vnaprej jasno, kakšen bo rezultat. Pipica se bo zaprla. In zato je tudi vnaprej jasno, kakšen bo izplen, kakšen bo končni učinek takega določila tega zakona. Da bo organiziran nek gremi, nek lobij, če želite, ali kakorkoli že temu rečete, ena skupina organizacij civilne družbe, ki jim bomo rekli neprofitne organizacije zasebnega sektorja s področja preprečevanja korupcije, ker pač tako določa zakon, ki bodo tulile v natanko isti rog, kot bo govoril predsednik te komisije. In če bo kdorkoli od tega odstopil, se mu bo, če že ne takoj, pa zagotovo naslednje leto, pipica priprla in nato zaprla in nato se bo deprivilegirano lahko samo še kesal za svoje dejanje. Zato bodo zaradi take vloge, zaradi takega konflikta interesov, v katerega jih ta zakon potiska, te organizacije dejansko degradirane na vlogo neke oblike neformalnih, vendar javnih piarovcev vladajoče elite. In za to v resnici tukaj v tem zakonu sploh gre: za kupovanje neke javne podpore, nekega dodatnega, prikritega, če želite piara, ki pa bo javen, vendar bo potekal preko nekih organizacij, ki bo šel v isto smer, kot bo želela vladajoča elita. To pa je nedopustno. To je čisto navadna sistemska korupcija in kupovanje nekih dodatnih vzvodov za zadovoljenje nečimrnosti oblastnikov. In zato to nima v tem zakonu kaj iskati, ker je isti zakon in celo isti subjekti v tem zakonu, ki po eni strani določajo, kaj bo komisija počela, določajo politiko te komisije, če želite, odločajo o denarju, po drugi strani pa je nanj neposredno vezana ta komisija. Mimogrede še to, tisti, ki morda niste politologi. Ali veste, da je ena od definicij nevladnih organizacij prav to, da niso neposredno financirane iz javnih sredstev? Ena od teh definicij to zelo jasno določa in jo verjetno vsi, ki ste to študirali, zelo dobro poznate. Sedaj jih pa postavljate v položaj, ko pa bodo financirane iz javnih sredstev. Formalno preko komisije, ampak ta komisija bo dobivala proračunska sredstva in bodo torej neposredno vezani na proračun. In potem se postavlja vprašanje, ali je to še to. V smislu tiste definicije, o kateri govorim, zagotovo ne. In s tem je ta krog zaprt. Zato je taka rešitev neustrezna. Neustrezna je pojmovno, neustrezna je pravno in neustrezna je z vidika preprečevanje korupcije, ki je ne bo preprečevala, ampak, nasprotno, jo bo institucionalizirala. In zakona o institucionalizirani korupciji dela civilne družbe zagotovo Slovenija ne potrebuje.
Hvala lepa. K besedi se je javil ministrica Irma Pavlinič Krebs.
Gospod Grims, enostavno ne drži. Ne gre za neposredno financiranje. Gre za zavajanje. Saj istega beremo, upam, da ja. Komisija lahko, če bo v okviru svojega finančnega načrta, svojega lastnega finančnega načrta želela pomoč nevladne organizacije s področja preprečevanja korupcije na področju, na primer, informiranja javnosti, da torej o nekem pojavu, ki je nedopusten, svojo moč, torej borbo proti korupciji, razširi skozi civilno organizacijo, da se dotakne torej ljudi, bo naredila, kaj? Morala bo spoštovati, ker je zavezana poslovanju po zakonu o javnih financah. Teh sredstev ne bo mogla neposredno deliti nevladnim organizacijam. Gre za javni razpis, javni poziv. Za izbiro in izvedbo točno določenega programa za določeno količino javnih sredstev. Komisija ne bo ekipirala sebe, ampak bo s pomočjo nevladnega sektorja izvajala samo eno in isto dejavnost. Tu seveda imamo mi problem. Tu imamo problem že v temelju politične stranke, ki zastopamo posamezne poglede o delovanju oblasti, javnih oblasti. Če je interes aktualne koalicije, da čim več ljudi vključi v procese odločanja, da čim več ljudem, čim bolj civilni družbi omogoči, da izjavlja svoje interese, je vaš pogled na oblikovanje javnih oblasti in koncentracija moči politike v Vladi in tako naprej tu popolnoma drugačen. To drži. In od prvega dne poslušamo, da so nevladne organizacije podaniki, hlapci aktualne oblasti. Gospod Grims, točno veste, da to ne drži. Da je tretji sektor izjemno kritičen do aktualne oblasti. Sindikati so tretji sektor. Nevladne organizacije z vseh možnih področjih, ko zagovarjajo interese varstva okolja in tako dalje, so izjemen kritik aktualne oblasti. In tako naslavljanje na aktualno oblast, ki pa je samoomejevalna bistveno bolj, kot ste vi, in omogočamo da ta prostor civilna družba, tudi organizirana v obliki nevladnih organizacij, prostovoljnih organizacij, zasede, da lahko govori in ji to tudi omogočamo. Tudi s sprejemom ustreznih predpisov, v nadaljevanju z zakonom o prostovoljstvu. V vseh zakonih in vseh dejanjih pravzaprav iščemo tržno nišo, kako razširiti in vključiti v procese odločanja čim več ciljne družbe, da bodo torej politike čim bolj uravnotežene, ki jih bomo sprejemali. To je zelo zahtevno, bistveno bolje je biti oblast, ki ne posluša civilne družbe. To je nesporno. Tudi nam bi bilo bolj udobno, ampak je manj demokratično. In ni prav. Ta del je enostavno zelo dober. In ogrožamo aktualno oblast, ker bo glas Komisije za preprečevanje korupcije bistveno bolj slišan skozi civilno družbo. Ampak se nam zdi to enostavno prav.
Hvala lepa. Prosim, besedo ima mag. Branko Grims. Želi še kdo razpravljati?
Hvala. Samo opozorilo. Lepo vas prosim, gospa ministrica, ne mešati jabolk pa hrušk! Govorite o procesu odločanja in vključevanju civilne družbe v proces odločanja. To tudi sam zelo podpiram, ampak tukaj pa govorimo o financiranju. In vse ste kar zmetali v isti koš, ko ste govorili o kakršnihkoli očitkih. Niti slučajno to ne velja za vse, ampak ta del, o katerem govori ta zakon, vi s tem zakonom porivate v vlogo, v kateri bodo objektivno sami prišli v vlogo konflikta interesov. In za povrhu vsega to ne bo samo problem za te organizacije, problem se pojavlja sistemsko tudi pri sami komisiji. Ista komisija je zdaj postavljena v vlogo tistih, ki bo delila v okviru svojega finančnega načrta ista bo kontrolirala in ista je pristojna za nadzor nad korupcijo. Kdo pa kontrolira nadzornike? To je pa tisto staro vprašanje demokracije, na katerega tukaj ni odgovora. V tistem delu, ki se nanaša na to komisijo, je Državni zbor dejansko omejen samo na nadzor, da ne prihaja do sprejemanja daril in podobnih zadev pri samih članih komisije. Od tam naprej pa nima možnosti zahtevati ničesar drugega več.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati k amandmaju k 17. členu? Ugotavljam, da ne želi. Ker nihče ne želi več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na 21. člen. V razpravo dajem 21. člen ter amandma poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 26. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 27. člen ter amandma poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 29. člen ter amandma poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 31. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo. V razpravo 34. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 44. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 45. člen ter amandma poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 46. člen ter amandma Poslanske skupine SD ter amandma Poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS. Želi kdo razpravljati o obeh amandmajih k 46. členu? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na 56. člen. Ker je amandma Poslanske skupine SDS k 56. členu, vsebinsko povezan z amandmaji istega predlagatelja k 57., 58., 59., 60., 61., 62., 64., 66., 67., 69., 70. in 71. členu, 73. členu in 74. členu, bomo o teh členih in amandmajih k tem členom razpravljali skupaj. V razpravo torej dajem 56. člen ter naštete vsebinsko povezane člene ter amandmaje. Želi kdo razpravljati? Ministrica Irma Pavlinič Krebs. Prosim.
Hvala lepa. To je tisto zadnje poglavje, lobiranje, za katerega predlagatelji predlagajo, da se kot celotno poglavje črta iz tega zakona. Lobiranje je v aktualnih demokratičnih državah zaželena dejavnost. Lobiranje, izražanje interesov javne oblasti želimo, da je predvsem javno. Zato smo, aktualna vlada, odprli polje in zagotovili procesno jamstvo civilni družbi, da ima v postopku oblikovanja politik sprejemanja predpisov zagotovljen prostor in čas, da javno izraža svoje interese. Resolucija o normativni dejavnosti in sprejet Poslovnik Vlade Republike Slovenije in tudi informacijska podpora temu procesu e-demokracije omogoča oziroma zavezuje Vlado, da ima vsak predpis od 30 do 60 dni v javni razpravi, kar pomeni odprt prostor za transparentno javno lobiranje, izražanje interesov različnih interesnih skupin. Procesni standard je torej zagotovljen. Javne blasti morajo po zaključku postopka odgovoriti argumentirano, ali so pripombe ciljne družbe, ki so bile dane na predlog predpisa, upoštevale oziroma argumentirati, zakaj ne. S tem procesnim standardom torej spodbujamo odprto javno lobiranje in transparentno sprejemanje odločitev na državni ravni v procesu oblikovanja politike, v procesu delovanja Vlade. To je en de: transparentnost, odprtost. To je že uzakonjeno. Drugi del, ki pa ni urejen in je izjemno pereč ter je tudi različno urejen, nekje pa popolnoma neurejen, pa je lobiranje kot zasebni stik, nejavni stik interesnih skupin v odnosu do javnih odločevalcev na državni in lokalni ravni, ne tistih, ki odločajo v upravnih postopkih, ne tistih, ki odločajo o posameznih pravicah, ampak tisti, ki odločajo o sprejemanju politik na državni in lokalni ravni. In ta nejavni stik z javnimi oblastmi, ministri in njihovimi uslužbenci, visokimi državnimi uradniki, poslanci, občinskimi uradniki, občinskimi župani, občinskimi svetniki, želimo urediti na način, kot ima to urejeno Evropska komisija, kot priporočajo smernice OECD, ne pa prekomerno posegati v zasebni sektor. To smo skušali urediti na način in predvsem naročiti javnim oblastem, kako se morajo obnašati do teh zasebnih interesov, ki bodo ne javno sporočeni, so pa legitimni, ne smejo pa biti takšni, da bi ta zasebni interes bil prodajan na način, da bi ta zasebni interes vključeval ugodnosti za posameznega javnega funkcionarja. In to je v tem poglavju urejeno. Zamujamo, gospod Grims, v letu 1999 je bil predlog zakona o lobiranju vložen v zakonodajni postopek, po tem obdobju nobena oblast tega vprašanja ni želela urediti, ne tista in ne vaša. Dejansko tu zamujamo, problemi pa kričijo po ureditvi. In ureditev, kot jo predlagamo, je po naši oceni ustrezna. Praksa bo zagotovo pokazala, da kaj ni najbolje, bomo pa potem to dopolnjevali. Želeli smo vendarle, upoštevaje te prakse, ta stik zasebnega interesa z javnim predpisati na način, ki ne bo preveč birokratski, pa vendarle se bo zagotavljalo in se bo vedelo, kateri zasebni interesi so prišli pred javne oblasti, ker bo treba voditi te stike zapisno, ker se bo moral ta lobiranec se registrirati in bo moral enkrat na leto poročati o teh svojih stikih. Tukaj mislimo, da je ureditev zelo primerna, smo jo tudi pilili do zadnjega, skušali narediti tako, da ne bi bila preveč zakomplicirana, ne premalo. Narekovala bo zagotovo izboljševanje te ureditve kot vsaka druga predlagana ureditev. Ampak zaenkrat se mi zdi, da bi bilo vendarle prav, da ostane v tem zakonu. Obnašanje javnih oblasti naj bo pošteno, je torej pošteno ravnanje, je integriteta in odnos in obnašanje javne oblasti do zasebnega interesa, ki se nejavno izraža, je primerna ureditev, ki sodi v ta zakon. Moramo urediti ta stik. Če so v nasprotju z zakonom izvajani povzročajo lahko veliko škode. Transparentnost teh stikov bo povzročila tudi sledljivost na tem področju. Hkrati pa spodbujamo te organizacije, v katerih nastopajo posamezniki, ki bodo izražali interese teh organizacij, da se registrirajo, kajti le-tem bodo morali vsi organi državne uprave, ko bodo videli področje, za katero so registrirani pošiljati predloge predpisov v obravnavo, da se bodo lahko o njih izjavili tudi na javen način, jih seznanjati tudi z dokumenti na temu področju. Ko pa je tudi pozitivna stimulacija k registraciji izražanja interesov. Še enkrat, pošteno odprto lobiranje je zaželeno, ker se tako krešejo mnenja o posamezni rešitvi o posameznem političnem vprašanju. In to v tem predpisu izrecno podpiramo, stimuliramo. Nedopustne prakse, povezane s ponujanjem ugodnosti javnim oblastem zato, da nek zasebni interes zmaga nad javnim to je pa nedopustno in seveda preganjamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim za prijavo za razpravo. Besedo ima mag. Branko Grims, prosim.
Vsi se najbrž še spomnimo fantastične, lahko bi rekli kar legendarne reklame, dobre vile. Vsi veste, kaj je bilo, ko je nekdo zaprosil za dobre vile. In nekako moram reči, da imam vtis, da si je tisti, ki je to oblikoval v končnem besedilu, tudi zaželel dobre vile. In potem zmetal s tistimi vilami nakup v ta zakon ravno vse, kar se je zdelo iz piarovskih razlogov sedanji koaliciji produktivno, da se bo kazala kot tista, ki aktivno preganja korupcijo. Vendar to ne opravičuje nedodelanih rešitev, ki so v temu zakonu. Ko gre za vprašanje lobiranja, je že sama definicija tukaj zelo ozka. Vprašanje lobiranja, če primerjate to recimo z nekaterimi rešitvami, ki jih poznajo v ZDA pa v nekaterih drugih državah, je tam to mnogo bolj kompleksno urejeno. To je problem, s katerim se čedalje bolj sooča ves razviti svet in Slovenija je zagotovo njegov sestavni del. Zato bi si brez dvoma zaslužil, da sodi v poseben zakon, kajti zdaj zaradi kontradikcije v tem samem zakonu bomo imeli opravka s silno raztegljivimi formulacijami. Poglejte malo, kaj med seboj posamezni členi tega dela pa tudi ostalih delov lahko povzročijo. In potem bo seveda na koncu vse prepuščeno arbitrarnemu odločanju tiste komisije, ki bo lahko delala čudovito in pošteno, lahko pa bo zelo zlorabljala to možnost arbitrarnega odločanja. Vendar, gospe in gospodje, materialne posledice, ki lahko zadenejo posameznika po tem zakonu, so izjemno hude. V določenih primerih trdim, da so tudi pretirane. To je problem tega zakona, ker iz piarovskih razlogov, da se to fino sliši, so nekatere kazni, materialne posledice torej, ki lahko zadenejo posameznika že zato, ker obstaja nekje neka možnost in tako naprej, da ne naštevam vseh dvoumnih formulacij v zakonu, zelo hude. In se bo zadeva potem prej ali slej bodisi lomila na posameznikih, lahko tudi v zasebnem sektorju, ki ga precej neprevidno omenja ta zakon, čeprav je tudi zasebni sektor in zasebna lastnina ustavna kategorija. Po drugi strani pa so formulacije take vrste, da bodo verjetno povzročile dolgotrajne sodne postopke, ki jih bomo znova plačevali davkoplačevalci. Zaradi tega bi bilo treba te stvari bistveno bolj pretehtati in ne hiteti samo zato, da se pač dela vtis, kako se nekaj dela. V danem primeru gre za realen primer, ki bi si zaslužil vso pozornost, vendar tudi ustrezne rešitve. Odkrivanje in preprečevanje korupcije ne more v nobenem primeru opravičevati dvoumnih formulacij, ki lahko v končni fazi povzročijo tudi hude kršitve človekovih pravic. Zato predlagamo, da se ta del črta in da se posebej izdela ustrezen zakon ob sodelovanju javnosti, skladno z zakonodajo, ki predvideva njeno vključevanje v postopek priprave posameznega zakona. Sicer pa to dobro poznate. Gre za to, da ste resolucijo o tem sami sprejeli, žal je ne spoštujete.
Hvala lepa. Besedo ima Zvonko Černač. Prosim.
Ob obravnavi našega zakona, ki je urejal podrobno področje, sem jaz že takrat rekel, kar se lobiranja tiče, ne zamujamo, ampak prehitevamo Slovenija trenutno glede na razvitost tega sistema in glede na prakse, v katerih živimo in glede na okoliščine in glede na standarde, ki veljajo v tej državi, je še zelo daleč od tega, da bi lahko to področje uredila na tak način. Pred časom so mediji poročali o nekem razpisu na Darsu, šlo je mislim za okoli 9 milijonov evrov, kjer je Državna revizijska komisija izločila ponudnika, ki je sorodnik šefinje premierjevega kabineta. Mediji so poročali o tem, da se je s tem ponudnikom potem, ko se je ta izločitev zgodila, dobil premier na neki kavi v neki gostilni, da se je s tem ponudnikom dobila tudi predsednica uprave Darsa, ki tega ni zanikala, in to v postopku, ko je tekla odločitev o tem, ali in na kakšen način bo konkurenčen ponudnik ta posel dobil. Šlo je torej za zasebni stik, nejavni stik s tistimi, ki ne odločajo neposredno, ampak so nosilci politične oblasti, predsedniki Vlade, ministri, tako približno ste vi gospa ministrica malo pred tem dejali. S tem zakonom bo samo ta razlika, da namesto tega konkretnega ponudnika bo v njegovem imenu te stike počel registrirani lobist. Nismo še zreli za to točko, zaradi razmislite, umaknite ta del zakona.
Hvala lepa. Besedo ima ministrica, Irma Pavlinič Krebs. Prosim.
Spoštovani gospod poslanec Černač! Javnost se z vami absolutno ne bo strinjala. Zrelost političnih oblasti, vladnih predstavnikov, ministrov, poslancev, da se samoomejijo, se jim zdi, da le-tem pritiče v točki in v trenutku, ko prevzamejo te funkcije. Če mi priznavamo, da smo kot javne oblasti nezreli, da bi samoomejili svoje stike in jih transparentno odprli pred javnostjo, kadar jih legitimno izražajo interesne skupine. Saj skupine imajo pravico imeti interese, ki koristijo samo eni skupini. Mi, ki odločamo o teh interesih, pa ne moremo in ne smemo podleči individualnim interesom, če so na škodo skupnim in javnim interesom. In imajo ljudje pravico vedeti, kdo s kom sestankuje, kdo izraža interese in drži, da evropske države nimajo in nimamo enotne prakse na tem področju. Drži. Ima pa Evropska komisija, ki se vedno bolj zaveda. Leta 2007 je bila sprejeta Zelena knjiga in Evropska komisija je sama uredila na zelo podoben način, kot mi to urejamo, kako naj v sedmih temeljnih pravilih nastopajo zastopniki interesov v odnosu do odločevalcev v evropskih institucijah. In ravno na enak način mi to urejamo. Stik. Lobiranci bodo javno registrirani. Vedelo se bo, katera organizacija zagovarja katero področje. To je normalno. In vedelo se bo, da bo dejansko ta nagovarjala, ko bomo pripravljali posamezni predpis, vladne predstavnike, uslužbence in poslance. In to bomo zapisali. Če pa bo ta organizacija ponudila odmeno za odločitev, ki bo samo v njeno korist, in bi slučajno javni uslužbenec oziroma funkcionar to odmeno sprejel, je pa to seveda kaznivo dejanje. Ampak sledi, kdo se s kom pogovarja, morajo biti transparentne. Evropska komisija je bila zrela. Imajo prostovoljno registracijo lobistov, zdaj jo bodo naredili kot obvezno. Na enak način. Tisti, ki se registrirajo, jim pošiljajo dokumente Evropske komisije v obravnavo, hkrati pa morajo registrirati svoja ravnanja. Amerika ima to uzakonjeno. Poslanci morajo zelo jasno, celo ustavno imajo regulirano lobiranje, in to že od, mislim, leta 1945 naprej. Je zelo jasno in so ti lobistični stiki kontrolirani, registrirani z zelo jasnimi predpisi. Mi tu dejansko sledimo zrelosti in sposobnosti našega prostora, pa vendarle so vključene smernice teh držav, ki so ugotovile, da ta praksa nadzora teh zasebnih stikov je izjemno pomembna. Ampak ne smemo mešati med sabo. Tu ne gre za zasebni stik v procesih, kjer teh stikov sploh ne sme biti. V postopkih javnega naročanja, v postopkih odločanja o pravnih postopkih, v postopkih odločanja stikov interesne skupine nekoga, ki je v tem postopku na eni strani, proti javnemu interesu ali proti stranki na drugi strani, ne more biti. Tega tudi ne urejamo. Urejamo samo zastopanje interesov posameznih organizacij v odnosu do javnih oblasti. Gre pa za zasebne stike. In definiramo, da lahko vplivajo v procesu odločanja. Tam pa imajo pravico in dolžnost vplivati. Kot sem povedala. Odprli smo sistemski prostor, Vlado samoomejili s procesnim standardom sodelovanja javnosti v postopku priprave predpisov in zdaj ciljamo še na zasebni stik med odločevalci in posameznimi interesnimi skupinami. In transparentnost bo po našem mnenju ravno pravšnja, da bodo ljudje imeli občutek, da so ti postopki sistemsko korektno urejeni. Je pa zelo problem, ko skoraj polovica politikov, ki boste odločali o tem predpisu, sporoča, da kot politiki nismo zreli, da bi to sploh počeli, kar se bojim, se bo kazalo v tem, kako bomo izvrševali ta predpis, ker to pač terja eno samodisciplino. Ameriški kongresniki jo imajo že dolgo, zato so jo sprakticirali, mi pa bomo to vajo samoomejevanja morali pričeti čim prej. Ljudje to od nas pričakujejo. In zrelost bomo merili po tem, ali bomo ravnali po tem zakonu. Mislim, da je prav, da po tem zakonu pravzaprav vsi, ki nam je bila zaupana moč, ga pošteno izvršujemo, tako kot je predlagan. Dobro bi bilo, če bi ga s pomembno večino politiki sprejeli. Bojim se pa, da tu soglasja o samoomejevanju skorajda ni bilo mogoče najti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo drug poleg gospoda Černača in mag. Grimsa besedo? Najprej gospod Zvonko Černač, ki se je javil prej.
Bojim se, da boste morali s to akcijo samoomejevanja začeti kar pri premierju. Če stiki z nekom, ki je v revizijskem postopku, s strani visokih političnih funkcionarjev niso dobri in priporočljivi, potem bo treba to vajo začeti najprej pri njem. Dovolj je prvi del, spoštovana ministrica. V postopku sprejemanja predpisov in odločitev se na javen način omogoča vplivanje, lobiranje, če lahko temu tako rečemo, in to je v javnem interesu. Ne želim si pa tistega drugega dela, da bomo na osnovi nekega lobističnega zakona ponovno prišli do uzakonitve, recimo, neke take zgodbe, kot se nam je zgodila pred leti, ko so bile uzakonjene nepotrebne avtomobilske nalepke ob registraciji vozil, ki niso bile namenjene ničemur drugemu kot samo temu, da so morali državljani preko milijarde bivših tolarjev letno plačevati nekemu privatnemu podjetju za nepotreben strošek. Niti promila javne koristi ni bilo v tem. In temu bi se po novem, kar vi uzakonjate, reklo lobiranje.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Branko Grims.
Ravno argumenti, ki jih je navedla gospa ministrica, govorijo za črtanje tega dela. Tisti del, za katerega sama pravi, da tega ne ureja posebej, je pravzaprav tisti, ki je najbolj problematičen, če pogledamo nekatera aktualna dogajanja, o katerih smo tudi v parlamentu že govorili. Primer, ko je na razpisu ministrice Širce za medije iznenada skočil kakšen medij za 50 mest navzgor, in se potem izkaže, da ima kakšen od poslancev koalicije take ali drugačne interese zraven, je zagotovo nekaj, kar bi sodilo v širši kontekst lobiranja in vprašljivih postopkov, tudi transparentnosti, če želite, delovanja Vlade. Ampak to pa je, se strinjam, urejeno še z nekaterimi drugimi zakoni. Treba jih bo spoštovati. Drug tak primer, morda še bolj aktualen na nek način, je vprašanje visokega vladnega funkcionarja, ki predlaga zamenjavo nekoga drugega, ker da se je dogovarjal z nekim tretjim, nosilcem neke javne funkcije, ampak za stvar, ki je v javnem interesu, vendar ga je zato zamenjal. Potem pa sam izjavi dvakrat, enkrat na televiziji, enkrat v intervjuju včeraj, da je pravzaprav sam trgoval s svojimi glasovi in da je dobro zlobiral te stvari. Če že na vladnem nivoju, ko gre za stike med javnimi funkcionarji, te stvari niso urejene, očitno prihaja do popolnoma dvojnih meril, do ravnanja po sistemu, saj poznate tisto, kar je dovoljeno nekomu, ni dovoljeno drugemu, kako bo šele potem, ko bo šlo za vprašanja zasebnega delovanja in zasebnega sektorja. Zato opozarjamo, da je treba te stvari prej dobro premisliti in zelo pretehtati vse rešitve, verjetno tudi ob sodelovanju nekaterih s katedre za kazensko pravo, pa še kakšne druge discipline. Zato bi to zahtevalo širšo razpravo, ker je problem mnogo širši, kot se zdi zgolj iz tega besedila, ki ste ga vtaknili v ta zakon. Lepo se sliši, da to ureja lobiranje, vendar ga niti slučajno ne ureja tam, kjer je najbolj problematično, in ga ne ureja v celoti. Predvsem pa se zavedajte, da gre tu tudi za vprašanja obče človeških vrednot, če želite, tudi enakih meril za vse in za varovanje človekovih pravic. Kot je zdaj ta stvar napisana, ne omogoča spoštovanja ne enega ne drugega ne tretjega. Zato pravno ni ustrezna in jo je treba črtati.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ministrica Irma Pavlinič Krebs, prosim.
Hvala lepa. Zamuda, ki ste jo očitali, je bila posledica tudi tega, da je bil zakon dolgo v javni razpravi, da so se o poglavju, ki je tudi urejalo lobiranje, pomembno izjasnjevale skupine, ki izvajajo lobiranje, in da smo jim zelo tankočutno prisluhnili. In če boste pogledali prvi predlog zakona, smo s to ureditvijo skušali interese med zasebnim in javnim uravnotežiti. In po moji oceni je ta ureditev, ki je zdaj predlagana res bistveno izboljšana. Se pa strinjam, nobena ne more biti perfektna, če jo prvič predpisuješ. Dajmo izvajati to, kar je zdaj, vsi, ki smo deležniki, ki smo naslovljenci, in bomo v nadaljevanju to izboljšali. Ena ali druga oblast. Upam, da ne spet ukinjali. In gospod Černač, interesne skupine nikoli ne lobirajo v javnem interesu. One vedno lobirajo v interesu skupine, ki jo predstavljajo. Naj si bodo to okoljevarstveniki, arhitekti, javni uslužbenci in ostali. Vsi, ko nagovarjamo javne oblasti, da naj se odločijo pametno, zasledujemo svoje interese. Zato je prav, da so ti interesi slišani po javnem postopku in hkrati imamo pravico, da spremljamo tudi, kako se dogajajo v postopku zasebnega stika teh interesnih skupin z javnimi oblastmi. Amerika ima to kot prakso, Evropska komisija poizkus, Nemčija to počne, Poljska je odprla samo transparentnost postopkov sprejemanja predpisov in tam daje na razpolago predpise, mi smo naredili pa en zaključen, sistemsko zelo ustrezen krog, kjer javno in zasebno, po moji oceni, za enkrat urejamo tako, da bomo javne oblasti tukaj ustrezno nadzirane in bomo transparentno ravnali. To pa je temeljni cilj tega zakona. Je samoomejujoče, ampak stvar je zrela, da se jo sprejme, kajti zaupanje ljudi v javne oblasti se mora dvigniti. Jaz upam, da z izvrševanjem tega predpisa bomo postopno dosegli tudi ta cilj.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o amandmaju k 56. členu in vsebinsko povezanih členih in amandmajih. [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 90. člen ter amandma poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 17. sejo Državnega zbora, ki bomo z glasovanjem nadaljevali ob 19.45.
Gospe in gospodje! Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo se prekinjeno 12. točko dnevnega reda - druga obravnava Predloga zakona o šolski prehrani v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 15. členu. Amandma je vsebinsko povezan z amandmajema istega predlagatelja k 21. in 33. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, sta amandmaja istega predlagatelja k 21. in 33. členu brezpredmetna. Če pa bo ta amandma sprejet, bo amandma pod številko 2 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 44. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 15. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo odločanje o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Besedo dajem predstavniku vlade kot predlagatelju zakona, če želi podati predlog za nadaljevanje obravnave. Prosim, minister Lukšič, imate besedo.
Hvala za besedo. Na podlagi prvega odstavka 178. člena Poslovnika in na osnovi tega, da je za izvedbo pripravljalnih postopkov po šolah treba pohiteti s sprejetjem zakona, predlagam, da se opravi tretja obravnava. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Predlog ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslank in poslancev. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 21. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 21.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v četrtek, 20.5.2010, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bo vključen sprejeti amandma in člen, h kateremu je bil amandma sprejet. Amandmaje k temu členu lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda - to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o mladinskih svetih, v okviru rednega postopka. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 74, proti nihče. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda - to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o javnem interesu v mladinskem sektorju, v okviru rednega postopka. Amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi. Ker pa je predlog zakona zaradi sprejetih amandmajev na seji matičnega delovnega telesa neusklajen, je Vlada pripravila uskladitveni amandma k 3. členu, ki ste ga prejeli na klop. O uskladitvenem amandmaju dajem besedo predstavniku Vlade, če ga želi obrazložiti.
Hvala, predsednik. Glede na to, da ste predlog sprejeli na mizo in je razvidno, da gre v resnici za eno drobno uskladitev, se pravi, da se doda "zveze društev" še v nek drugi člen, mislim, da podrobna obrazložitev ni potrebna. Hvala.
Hvala lepa. Želijo besedo poslanke in poslanci? Prosim, gospod Dejan Levanič. Prosim? Zdaj imate besedo poslanke in poslanci pri razpravi o uskladitvenem amandmaju. Ugotavljam, da ni želje za razpravo o uskladitvenem amandmaju in zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o uskladitvenem amandmaju. Odločamo o uskladitvenem amandmaju. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 71, proti nihče. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je uskladitveni amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, Dejan Levanič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo podprli predlog zakona o javnem interesu v mladinskem sektorju. S predlaganim zakonom po skoraj dveh desetletjih končno dobivamo v slovenskem pravnem redu mladinski sektor, definiramo javni interes v njem in koncept zakona vračamo predvsem v smer, kjer mladim omogočamo sodelovanje pri političnih odločitvah, kar je zelo pomembno. Z zakonom omogočamo, da bo lokalna skupnost lahko znotraj svojega delovanja omogočila mladim aktivno participacijo, da ne bo imela izgovorov, da ni zakonske podlage, da bo lahko ustanavljala razne odbore in komisije in seveda mlade vključevala v procese odločanja. Ustanovil se je že svet Vlade za mladinska vprašanja, ta zakon ta svet posebej opredeljuje. V preteklosti smo imeli zgolj Svet Vlade za študentska vprašanja, sedaj imamo tudi Svet Vlade za mladinska vprašanja, kar pomeni, da bodo vključeni vsi mladi, ki kakorkoli delujejo na mladinskem področju in bodo lahko soodločali o zadevah, ki so pomembne predvsem za mlade. Ključno področje, ki ga pa zakon vsebuje, je pa vsekakor nacionalni program za mlade, ki ga Vlada mora predložiti Državnemu zboru, kar bodo pomeni, da bodo vse akcijske vsebine, ki se bodo dogajale na področju mladih, zapisane v nacionalni program s konkretnimi ukrepi, predstavljene v Državnem zboru. Državni zbor bo imel možnost tudi o njih debatirati, predvsem pa preverjati, kakšna je implementacija. Zdi se mi zelo pomembno, da smo do tega zakona prišli in da smo enkrat naredili ta korak, ki ga nekatere države poznajo že kar nekaj časa. Še bolj pomembno bo, ko bomo pa v Državnem zboru konkretno debatirali o nacionalnem programu. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo zakon z veseljem podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 74, proti nihče. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o integriteti in preprečevanju korupcije, v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Odločamo o prvem amandmaju Poslanske skupine SDS k 9. členu. Amandma je vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 22. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, bo postal amandma k 22. členu brezpredmeten. Če pa bo ta amandma sprejet, bo postal amandma k temu členu pod točko 2 brezpredmeten. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 42. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 24.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o drugem amandmaju poslanskih skupin: SD, Zares, DeSUS in LDS k 9. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 23. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin: SD, Zares, DeSUS in LDS k 14. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 23. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 16. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 42. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 17. členu. obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS mag. Branko Grims. Prosim.
Spoštovani. V Poslanski skupini SDS bomo seveda glasovali za amandma, saj z njim želimo preprečiti zgrešeno odločitev, ki sledi iz predloga zakona, po katerem bodo neprofitne organizacije porinjene v vlogo, v kateri bodo dejansko soočene s konfliktov interesov. Namreč, tako kot je zakon zapisan zdaj, pomeni, da bodo nevladne organizacije dejansko degradirane v vlogo nekega dodatnega piara, v prvi vrsti komisije, ki jih bo financirala iz denarja davkoplačevalcev, in v drugi vrsti celotne vladajoče koalicije, če želite, vladajoče elite, saj je ves postopek imenovanja zastavljen tako, da ima sedanja vladajoča elita pri tem totalen monopol. Uzakonja se torej dodaten piar vladajoče koalicije pod krinko civilne družbe na račun davkoplačevalcev. Če imenujemo stvari s pravim imenom, ta zakon institucionalizira sistemsko korupcijo znotraj dela civilne družbe. Nič čudnega ni torej, da profesor ustavnega prava dr. Lovro Šturm že nekaj časa opozarja, da živimo v obdobju vladavine sistemske kleptokracije. Edini način, da se prepreči degradacija civilne družbe, v delu na katerega se ta zakon nanaša, je, da ta del črtamo. Namreč, sicer bomo prišli v položaj, ko bodo isti odločali o delitvi sredstev, denarju davkoplačevalcev torej, isti izvajali nadzor nad tem, isti odločali o tem, kaj je pri tem korupcija in kaj ne, in s tem bodo dejansko vsi, ki jih bo ta zakon zajemal znotraj civilne družbe, porinjeni v vlogo neke vrste lobistov. In ker ta zakon zajema v svojem drugem delu tudi lobiranje, pride do tega, da tisti, ki kontrolira, sam povzroči situacijo, ki jo sam nadzoruje, in krog je sklenjen. Iz tega razloga seveda zakona, ki bi se moral imenovati zakon o vzpostavitvi sistemske korupcije v delu civilnega sektorja, v SDS ne bomo podprli, če ta amandma ne bo izglasovan.
Prosim za pozornost v dvorani! Prosim, ministrica. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 42. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 21. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 44. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 26. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 44. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS k 27. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 40, proti 26. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 26.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 29. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za glasovalo 27, proti 43. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 31. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 43. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 34. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 43. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 44. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 42. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 45. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 22. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 22.]] Ugotavljam,da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 46. členu. Če bo ta amandma sprejet, bo postal amandma k temu členu pod točko 2 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 41. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 46. členu. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 40, proti 23. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 56. členu. Amandma je vsebinsko povezan z amandmaji istega predlagatelja k 57., 58., 59., 60., 61., 62., 64., 66., 67., 69., 70., 71., 73., in 74. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, bodo postali navedeni vsebinsko povezani amandmaji brezpredmetni. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS mag. Branko Grims.
Spoštovani. V Poslanski skupini SDS bomo glasovali za to, da se črta tisti del tega zakona, ki se nanaša na lobiranje in da se to ustrezno uredi v posebnem zakonu. Sedanji del, ki je vključen v te zakon, in to očitno precej na silo, saj so nekatere določbe izrazito kontradiktorne glede na ostali del zakona, je očitno vključen zgolj zaradi videza, ki je pravzaprav vodilo celotnega zakona. Zato, da se dela videz, kako se preganja korupcijo, toda problema se ne loteva tam, kjer je njegovo bistvo. Star pregovor namreč pravi, da riba vedno smrdi pri glavi in ta zakon se, ko se dotika lobiranja, glave sploh ne dotika. Ne dotika se primerov, ki naj bi bili po besedah predlagateljev že ustrezno urejeni. Ko smo bili priče in so bili tudi dokumentirani v tej dvorani, ko so, recimo, na razpisu za medijska sredstva iznenada znotraj razpisa nekateri poleteli za 50 in več mest navzgor, pa se je izkazalo, da ima tam poseben interes tudi kateri od poslancev koalicije. Ne dotika se primerov, ko je prihajalo po eni strani do pobud za razrešitev, po drugi strani pa do zatrjevanja, kako je to dosežek, ko je šlo za kupčkanje z glasovi in drugimi koristmi, ki jih lahko zagotovi posamezen funkcionar drugemu funkcionarju. Ne dotika se torej vsega tistega, kar v tem trenutku najbolj bremeni, in tudi dejansko bremeni, današnji dan in današnje dogajanje v slovenski politični areni. Po drugi strani je zakon napisan preozko, saj nekaterih vidikov te občutljive problematike, lobiranja torej, sploh ne zajema. Po drugi strani pa je zakon, tako kot je napisan, poln izrazito raztegljivih formulacij. In je s tega razloga v nekaterih delih tudi očitno protiustaven. Formulacije, ki se sklicujejo na možnosti ali, kot je bil prvotni predlog, celo zgolj na dajanje videza, pa potem izjemne hude materialne posledice, lahko tudi nepopravljive materialne posledice za posameznika, ki ga lahko zadenejo zaradi različnega tolmačenja posamezne od teh določb, seveda narekujejo, da bi se vse te rešitve ponovno pretehtalo, prediskutiralo v strokovni in najširši javnosti in se pripravilo zakon, ki bo evropsko in svetovno primerljiv. Sedaj se hoče prehitevati po levi, toda to lahko povzroči tudi hudo kršenje občečloveških vrednot in celo sistematične kršitve človekovih pravic. Zato predlagamo, da se ta del v celoti črta.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za 27, proti 44. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 90. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, mag. Branko Grims. Prosim.
Spoštovani! Predlagamo, da se uveljavi normalen rok za uveljavitev zakona, tako kot je bil konec koncev tudi prvotno predlagan. To pa je tisti rok, ki se običajno določi, ko gre za zahtevnejše spremembe zakona, in ta zakon je v celoti napisan na novo. Sedaj ste predlagali v besedilu, da zakon začne veljati naslednji dan po objavi. To onemogoča, da bi se vsi, ki jih zadeva ta zakon, normalno pripraviti na zahteve, ki jih bo pred njih postavil ta zakon in je v očitnem temeljnem, nepremostljivem nasprotju z resolucijo o normativni dejavnosti, ki jo je sprejel prav Državni zbor na vaš predlog in ob našem opozorilu, da vi v praksi ravnate drugače. Sedaj ravnate v neskladju, v očitnem nasprotju s svojo lastno resolucijo. Zakaj? Zato, ker hočete loviti roke, ki ste jih sami iz več razlogov v resnici zamudili. In v resoluciji o normativni dejavnosti med razlogi, zaradi katerih bi bil tak postopek upravičen, ko bi bile, recimo, neke posebne okoliščine, naravna katastrofa - razen če je ta vlada naravna katastrofa - pač upravičene, med temi razlogi ne boste našli vladne šlamparije. In tukaj tudi izgovori o tem, da je postopek trajal v parlamentu predlogo časa, zbledijo. Namreč, za zakon se je vedelo, da mora biti pripravljen dolgo časa, ta vlada obstaja že leto in pol, in po drugi strani znotraj procedure v Državnem zboru obstajajo mehanizmi od združevanja različnih predlogov pa seveda do različnih postopkov izrednih sej in tako naprej, ki bi jih lahko uporabili, če bi bilo to dejansko v interesu vladajoče koalicije. Sedaj se hoče na horuk zato, da se ne bi videlo, kaj je pravzaprav tisto žalostno vrednostno jedro tega zakona. Namesto učinkovitega pregona korupcije ta zakon predvideva zgolj zadovoljevanje vladne nečimrnosti, povzročil bo sistemsko korupcijo, zaradi nedorečenih rešitev v njem pa bo pripomogel k večjemu pravnemu neredu in pravni nevarnosti v državi Sloveniji. Zato predlagamo, da se vsaj podaljša uveljavitveni rok, da se vsi, ki jih ta zakon kakorkoli prizadeva, lahko ustrezno pripravijo na njegovo uveljavitev. Vsaj toliko pa že lahko privoščite vsem, ki jih ta zakon zadeva in vsaj toliko lahko spoštujete svoje lastne besede in svoje lastne resolucije.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za 28, proti 40. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo odločanje o amandmajih. S tem tudi zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo. Besedo dajem predstavnici Vlade kot predlagatelju predloga zakona, če želi podati predlog za nadaljevanje obravnave. Prosim, imate besedo.
Spoštovani predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani, spoštovane! V skladu s 138. členom Poslovnika, ker so izpolnjeni poslovniški pogoji, predlagam, da Državni zbor opravi tretjo obravnavo še na tej seji Državnega zbora. Hkrati bi ob tej priložnosti vljudno prosila poslance in poslanke opozicije, ki sicer ne bodo podprli predloga zakona, da temu procesnemu predlogu z enotretjinsko večino ne nasprotujejo. Vlada je kot predlagatelj v okviru varčevalnih ukrepov predlagala zmanjšanje števila funkcionarjev s petih ih na tri. Postopki imenovanja so dejansko v teku, tako da bi ob tej procesni oviri pomenilo, da bi tretjo obravnavo opravili šele junija, kar bi pomenilo za predlagatelje novih funkcionarjev zadrego. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, predlagatelj zakona predlaga, da Državni zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika zbora opravi še na tej seji tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotoval več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 39, proti 26. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 26.]] Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. Ker predlagani sklep ni bil sprejet, bo zbor tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji zbora. Na podlagi tretjega odstavka 137. člena Poslovnika Državnega zbora predlagam zboru, da sprejme naslednji sklep: Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi Vlada Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 2. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda - vprašanja poslank in poslancev. V skladu s predlogom poslanca Zmaga Jelinčiča Plemenitega bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Boruta Pahorja na poslansko vprašanje Zmaga Jelinčiča Plemenitega v zvezi s finančno pomočjo Grčiji. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 46. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da je sklep ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanca Zvonka Černača bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Boruta Pahorja na poslansko vprašanje Zvonka Černača v zvezi z izjavo predsednika Vlade v oddaji Polemika. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS Zvonko Černač.
V Poslanski skupini SDS bomo razpravo podprli. Včeraj je premier v odgovoru na vprašanja, ali mu je kdaj in v kakšnih okoliščinah predsednica hrvaške vlade obljubila teritorialni stik slovenskega z odprtim morjem, o čemer je javnost prepričeval prejšnji teden na soočenju v Polemiki, razkril, da takšnega zagotovila ni bilo. Premer je ves čas govori o stiku, nikoli o teritorialnem stiku oziroma neposredni teritorialni povezavi našega z odprtim morjem, kar je bistvena razlika. Arbitražni sporazum nam ne zagotavlja neposrednega dostopa do odprtega morja. Tudi če bi ga arbitri želeli dosoditi tega glede na določbe arbitražnega sporazuma ne morejo storiti. Notranjega zaliva, ki bo ujet med hrvaške in italijanske vode pa ni mogoče šteti za morje, kvečjemu za nek naraven bazen za kopanje. V prvem delu odgovora je premier glede obljube hrvaške predsednice vlade najprej dejal, da se je to zgodilo na Trakoščanih, to je bilo poleti lani. V drugem delu odgovora pa je premier že sam spremenil svoje stališče in je dejal, da je prišla obljuba Hrvaške o dostopu do odprtega morja 11. septembra lani v Ljubljani. Bežno se še spomnimo tistega sprehoda s premierko Kosarjevo po Ljubljani, premier sicer ni povedal, ali se je to zgodilo ob tisti kavici, ki sta jo s hrvaško premierko popila skupaj, vsekakor Slovenija ni dobila ne na Trakuščanih ne 11. septembra lani v Ljubljani nobenega formalnega zagotovila Hrvaške o njenem pristanku na ohranitev našega neposrednega dostopa do mednarodnih voda. Arbitražni sporazum je bil, kot vemo, podpisan kasneje in v njem ni možnosti, da bi Slovenija ohranila oziroma, kot pravi premier, dobila teritorialni stik z mednarodnimi vodami. Še več, hrvaško zunanje ministrstvo je v zadnjem demantiju, kjer je ponovno poudarilo, da hrvaška predsednica vlade ni nikoli obljubila Sloveniji teritorialnega stika z odprtim morjem, poudarilo - in tega naše ministrstvo ni zanikalo - da je bil predsednik Vlade Borut Pahor predhodno seznanjen z izjavo Hrvaške o tem, da nič v sporazumu ni mogoče smatrati kot pristanek Hrvaške na teritorialni stik slovenskega z odprtim morjem. Še več, s tem, da Hrvaška objavi takšno izjavo, se je celo strinjal. Predsedniku Vlade je bilo torej ob podpisu arbitražnega sporazuma popolnoma jasno, da Hrvaška Sloveniji ne priznava teritorialnega stika z odprtim morjem, kljub temu pa je takšen arbitražni sporazum podpisal. Še več, ves čas je zavajal slovensko javnost, da nam ta sporazum to omogoča. Treba je torej razčistiti motive in razloge, zakaj je predsednik Vlade to storil. Iz tega razloga bomo podprli razpravo o tem v Državnemu zboru. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo [[...]]Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine? Želi še katera od poslanskih skupin obrazložiti glas? Ne želi, v lastnem imenu dr. Luka Juri, prosim.
Hvala lepa. Ob obrazložitvi glasu želim obrazložiti, zakaj sem proti in obrazložitev je zelo enostavna in je osnovana na nekih osnovnih fizikalnih načelih. Namreč, stik je lahko stik ali pa nestik, polstika ni. Telefonski stik je lahko dober ali ga ni, samo komunikacija je lahko slaba. Torej, ko govorimo o tem, da je določeno ozemlje določene države v stiku z drugim ozemljem ali pa teritorijem, ugotovimo, da se stika, da je v stiku, sicer stika ni. To smo se naučili že pri fiziki v osnovni šoli. Zaradi tega bom glasoval proti, kajti razlike med stikom dveh območij in teritorialnih stikov dveh območij ni. To je, kot da bi rekli, da je nekaj črne barve ali črne črne barve. Je isto. Torej zaradi tega, ker stik je lahko samo stik in nič drugega kot stik, pa naj bo to v Piranskem zalivu ali v Stični, bom glasoval proti. Hvala.
Hvala lepa. Ker so želje za dodatne obrazložitve, prosim za prijavo. Vmes vam želim opozoriti, da bom dovolil samo obrazlaganje glasov in ne polemike, zato bodite pozorni. Obrazložitev glasu, v svojem imenu Jožef Jerovšek. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani! Gre za zelo ključno vprašanje, na katerem smo predsednika Vlade v tej dvorani oziroma na televiziji dobili na laži in zavajanju slovenskega naroda. Premier je v oddaji Polemika jasno izrazil, da se je s premierko Kosarjevo dogovoril o teritorialnem stiku Slovenije z Republiko Hrvaško. Pozneje ga je demantiralo hrvaško zunanje ministrstvo, še isti dan ga je demantiralo hrvaško zunanje ministrstvo, in potem je tukaj v tej dvorani tudi sam umaknil to trditev in to, da mu je hrvaška premierka to obljubila. Če bi to bila resnica, o tem bodimo prepričani, da bi predsednik Vlade ponudil pisne in druge dokaze, da je s Hrvaško in s hrvaško diplomacijo dogovorjena taka rešitev mejnega spora in rešitev v Piranskem zalivu, ki bo Sloveniji dejansko omogočal teritorialni stik z mednarodnimi vodami. Ob tem bomo spoznali, ob vsem tem, da je prišlo do kratkega stika pri predsedniku Vlade, ob kratkem stiku mu je pregorela vsa napeljava in očitno je podpisal sporazum s Hrvaško v kratkem stiku. Slovenci imamo oziroma s tujko še toliko bistveno bolj plastično znamo izraziti, kaj je to kratki stik in kaj se ob kratkem stiku zgodi. Res smo veseli, da nam je gospod Juri tako nazorno to pojasnil. Hvala.
Hvala lepa. Jaz bi prosil, ko boste obrazlagali svoj glas, oba še preostala, da ne nadaljujete s to elektrotehnično razpravo. Prosim lepo. Obrazložitev glasu, gospod Franc Pukšič, ki mislim, da je inženiring za tehniko. Prosim.
Ja sem, zato ne bom govoril o kratkem stiku, ampak o "kuršlusu" Ampak ta Vlada ima, celotna Vlada "kuršlus" ne samo na mednarodnem področju, ampak tudi na vseh ostalih področjih. Ampak pojdimo k točki. Zakaj pravzaprav je treba o tem razpravljati? Namreč, veste, razlika je, ali je ta stik slovenskih teritorialnih voda z mednarodnimi vodami ali pa bo seveda to stik preko služnostne poti. Ker, če je s slovenskimi teritorialnimi vodami stik z mednarodnimi vodami, potem seveda v te slovenske teritorialne vode ne more zahajati hrvaška policija in seveda nihče drug kot organi slovenske države. Če pa je to stik po služnostni poti, ki teče po hrvaških teritorialnih vodah in vodi nas v mednarodne vode, potem pa bodo seveda na tej služnostni poti tudi lastniki te služnostne poti, to so pa Hrvati in hrvaški organi. To je seveda bistvena razlika in tukaj je pravzaprav katastrofa, kar se bo zgodilo tako s slovenskim morjem, kot seveda s slovenskim gospodarstvom, preko Luke in tako dalje. In še nekaj. O vsem skupaj se bo začelo razpravljati ali pa se bi začelo razpravljati o tem sporazumu šele po podpisu pristopne pogodbe Hrvaške v Evropsko unijo, na kar kasneje ne bi imel več nihče nobenega vpliva oziroma ti politiki, vladni politiki, ki danes ta sporazum zagotavljajo, ko bi bil arbitražni sporazum torej razrešen, bodo takrat politiki že v glavnem - tudi tisti danes mlajši, že v pokoju. Zato pa hvala bogu v tej državi temu sporazumu ne verjamem [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Obrazložitev glasu v svojem imenu mag. Branko Grims in prosim za pozornost v dvorani. Prosim.
Spoštovani, mislim, da je zadeva veliko preveč resna, da bi jo obravnavali na ta način ali pa tako kot tisti vladni piar, po katerem ogenj med Pahorjem in Kosorjevo ne bo nikoli ugasnil; samo da nam v tem ognju ne izpari celotno morje; in to zavedno. Poglejte, problem je ustavnopravne narave. Na to opozarjajo številni pravniki. Prvič, izraz "junction", stik, kot ga prevajate, v angleškem pravnem jeziku v resnici pomeni povezavo. Tisto, kar nam bi nam garantiralo dostop, neposreden stik z odprtim morjem, kot napačno tolmačite, bi bil izraz "teritorial access to the high seas". To vedo tudi naši pogajalci, saj so ta pravilen izraz poskušali uveljaviti v teh pogajanjih, vendar so pokleknili pod klici iz tujine. In zato je notri izraz, ki nam ne garantira ničesar, in zaradi katerega je ta pogodba nesorazmerno tveganje za Slovenijo. Še več, prof. dr. Peter Jambrek, avtoriteta ustavnega prava, opozarja, da tako kot je zapisan sporazum sedaj, v resnici celo preprečuje, da bi nam določili neposredni teritorialni stik z odprtim morjem, ker zadevo mehanično loči. Najprej morajo arbitri določiti mejo, bočno mejo, in šele potem iskati povezavo z odprtim morjem. Iz česar kristalno jasno sledi, da neposredne povezave v tem začetnem določanju ne more biti in je celo ne sme biti. Zato, in ker gre za zadevo, ki ima lahko nepopravljive posledice za razvoj Slovenije, ni dobro, da se tega lotevamo na tak način, ampak bi morali temu posvetiti ustrezno razpravo v Državnem zboru. To dolgujemo tudi najširši javnosti.
Hvala. Ker so še želje za obrazlaganje glasu, prosim za prijavo. Ni pa treba upoštevati moje prošnje, seveda. Obrazložitev glasu, Melita Župevc, prosim.
Hvala lepa predsednik. Jaz bom glasovala proti predlogu, da se opravi razprava na naslednji seji Državnega zbora, zaradi preprostega dejstva, ker je naslednja razprava oziroma naslednja seja Državnega zbora 14. junija, referendum pa je 6. junija. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, Janja Klasinc. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik! Seveda bom tudi jaz glasovala, ne samo iz tega razloga, ki ga je navedla kolegica Župevčeva, ki je edino logičen, ampak tudi iz drugih razlogov. Mi smo v Državnem zboru razpravljali desetkrat o teh "junkcionih". Veste, če desetkrat ne morete razumeti, da je "junkcion" izraz v mednarodnem pravu za teritorialni stik, ki je bil večkrat uporabljen v odločbah mednarodnega sodišča v Haagu, potem ne boste niti enajstič, niti dvanajstič, niti trinajstič tega razumeli. Pač ne razumete. "Teritorial access" je pa dostop, tukaj pa je služnostna pot in seveda zato jaz ne morem nikakršnih razprav poslušati o tem, ali bo ali ne bo, in zavajanje v vsej nemoči, ker nimate argumentov zavajati slovensko javnost. In zato še enkrat ponavljam, glasujem proti.
Hvala lepa. Dejan Levanič, obrazložitev glasu. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Glasoval bom proti tej razpravi v Državnem zboru, ker se mi zdi, da je njen namen zgolj zavajanje javnosti, strašenje pred tem, kaj naj bi Slovenija izgubila, vendar nič od tega ne drži. Večkrat je to bilo že zavrnjeno s konkretnimi argumenti, ampak do konca te kampanje nas loči še kar nekaj dni, tako da bomo seveda verjetno priče še kakšnim izmed floskul, ki bodo podane v javnosti. Ne bom glasoval za to razpravo tudi zato ne, ker se mi zdi, da vse, kar smo v slovenski politiki zahtevali in kar sta se premiera dogovorila, je danes zapisano v arbitražnem sporazumu vse, kar je slovenska politika zahtevala v zgodovini svojih prizadevanj, da bi rešila mejno vprašanje, je zapisano v arbitražnem sporazumu. O vsem, kar smo nekako želeli, da bi arbitražno sodišče odločalo, bo tudi odločalo. In še konkretno, velikokrat se straši, da Slovenija ne bo imela stika z odprtim morjem. To ne drži, na to so opozorili veliko več mednarodnih pravnikov kot drugače. Pomembno pa je seveda povedati tudi to, da če bo arbitražno sodišče odločalo o čemerkoli drugem, kar je njegova naloga, potem nam njegove razsodbe ni potrebno upoštevati po Dunajski konvenciji, ki govori o delovanju in funkcioniranju arbitražnih sodišč, ki imajo nalogo narediti točno to, kar piše v arbitražnem sporazumu. V arbitražnem sporazumu pa lepo piše, da je treba določiti mejo na morju in kopnem, treba je določiti stik Slovenije z odprtim morjem, in kaj drugo Slovenija je, kot teritorij, torej stik z odprtim morjem, in seveda režim. Pri tem nekateri očitajo, da se bo uporabljalo samo mednarodno pravo, vendar to ni res, uporabljajo se bo tudi načelo pravičnosti, vitalnih interesov, zgodovinskih, relevantnih okoliščin in vse drugo, kar je pomembno za Slovenijo.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu Zvonko Černač, prosim.
Tudi sam bom glasoval za razpravo, zaradi tega, ker bomo razpravljali o okoliščinah, ki so se pojavile po tistem, ko je Državni zbor odločal o razpisu referenduma. 10. in 17. maja smo izvedeli nekaj, kar je zelo pomembno in kar je bistveno in govori o tem, da je premier podpisal sporazum ob jasnem vedenju in zavedanju, da nam ne omogoča teritorialnega dostopa do odprtih voda. Po arbitražnem sporazumu se meja na morju določa po mednarodnem pravu, po mnenju številnih mednarodnih pravnikov ta določba ne omogoča določitve meje tako, da bi imela Slovenija teritorialni dostop do mednarodnih voda, zaradi tega imamo v tej točki 3b opredeljen tako imenovan "junction", ki ga nekateri tolmačite kot stik. Tam piše "Slovenias junction to the high sea". Tudi premierju samemu se je v enem razgovoru na Televiziji Slovenija zareklo, da je Slovenija zahtevala "teritorial contact" in ga ni dobila. To izjavo je potrdila tudi hrvaška premierka Kosorjeva v hrvaškem saboru takrat, ko je bil ta sporazum ratificiran. Torej, jasno je, da je šlo za to, da se je izgubila možnost teritorialnega dostopa do odprtega morja. O tem govorijo izjave premierja Boruta Pahorja samega. Ne zavajati slovenske javnosti! Slovenski dostop do odprtega morja je popolnoma nekaj drugega kot teritorialni dostop Slovenije do odprtega morja. In zaradi tega, ker so te okoliščine zelo pomembne, tudi glede arbitražnega sporazuma samega in njegove formalne veljavnosti, je treba o tem opraviti razpravo v Državnem zboru, predvsem pa je treba izvedeti, kaj je premierja vodilo k temu, da je podpisal nekaj, za kar je vedel, da nam ne omogoča tega "teritorial contact" oziroma teritorialnega dostopa Slovenije, slovenskih voda do odprtega morja.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu Darja Lavtižar Bebler, prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Torej, naj začnem pri tem, kar sem nazadnje slišala. To, kar je podpisal premier, je tisto, kar je nekajkrat vmes potrdil Odbor za zunanjo politiko, kar je ratificiral Državni zbor, in podpisal je tisto, za kar je Ustavno sodišče Republike Slovenije povedalo, da ni v nasprotju z Ustavo. Samo to je podpisal. Prvič to. Drugič. Prosim, nekorektno je do javnosti, da kar naprej ponavljate neke krilatice, za katere verjetno upate, da bodo postale resnica, ampak vam povem - ne bodo postale resnica, ne morejo postati resnica! Ker, to o čemer govorite, nima nobene osnove v mednarodnem pravu morja in seveda nima nobene osnove v ratificiranem [[...]]
Brez polemike, kolegica [[...]]
[[...]]arbitražnem sporazumu [[....]]
Brez polemik.
Arbitražni sporazum je povedal natančno, kakšne naloge je naložil arbitražnemu tribunalu. In govorice o tem, da bomo mi ob morje - lepo vas prosim, ja kje ste se vzeli!? Morje bo.
Kolegica Darja [[...]]Beblerjeva, brez polemike [[...]]
[[...]]in morje bo [[...]]
Prosim, brez polemike.
[[...]]in naše bo, tako kot je vedno bilo.
Brez polemike, prosim.
In govoriti kaj "junction" je, kaj "junction" ni [[...]]
Kolegica [[...]]
Lepo vas prosim!
[[...]]Beblerjeva [[...]]
[[...]]Prepričana sem, [[...]]
Brez polemike.
[[...]]da nihče tukaj ni usposobljen za to, da bi relevantno odgovoril na vprašanje kaj "junction" po mednarodnem pomorskem pravu pomeni. In zato nehajte zavajati javnost.
Kolegica [[...]]
In seveda velika neumnost pa je, velika neumnost pa je, da zahteva razpravo o tej točki dnevnega reda, potem ko bodo ljudje, volivci povedali, kaj o tem arbitražnem sporazumu mislijo. In to je spet načrt, kako krasti čas in denar nam vsem [[...]]
Moram vas prekiniti. [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]Želite še obrazložiti glas? Prosim. Obrazložitev glasu, Franco Juri. Toda, ponavljam, brez polemik!
Glasoval bom proti tej razpravi, ker predlog temelji na neutemeljenih trditvah. Te neutemeljene trditve se stalno pojavljajo, zato bi bilo treba pojasniti javnosti, da v mednarodnopravni praksi, zlasti v odločbah meddržavnega sodišča, je bila beseda "junction", stik, vedno uporabljena v pravem smislu te besede. To pomeni, da izraža in opisuje neposreden fizičen stik med dvema ali več različnimi teritorialnimi enotami. To je jasno, mednarodnopravnim strokovnjakom je to jasno. Zato nima smisla nadaljevati s takimi špekulacijami, ki zamegljujejo bistvo problema. Služnostnih poti v sporazumu ni. Služnostna pot je zagotovljena že danes, in to s shemo tako imenovane ločene plovbe. Prosta plovba je zagotovljena na podlagi UNCLOS-a, to je, Konvencije Združenih narodov o pomorskem pravu; to vedo vsi, upam vsaj, očitno vedo, ampak tega nočejo povedati. Torej, brez skrbi, nobene izgube morja niti služnostnih poti ni, je pa možnost in določba, ki zagotavlja stik. Stik pa je bil neštetokrat že zapisan in tudi realiziran v odločbah meddržavnega sodišča v Haagu. Tudi v tem primeru delujemo brez statuta haaškega sodišča, ampak prav zaradi tega si lahko privoščimo večjo fleksibilnost in večja zagotovila glede samega stika.
Hvala lepa. Matevž Frangež, obrazložitev glasu.
V teh dneh je razprave o tej točki že veliko in ta razprava se bo v naslednjih tednih do referendumske nedelje še stopnjevala. Zato mislim, da je predvsem javni prostor priložnost za to, da razčistimo vsa vprašanja v zvezi z arbitražnim sporazumom in skušamo prepričati javnost, da ga je na referendumu vredno podpreti. Sam arbitražnega sodišča ne razumem kot neko Sloveniji sovražno telo, ampak kot uravnoteženo telo, ki bo skušalo poiskati najboljši skupni imenovalec in interese obeh držav, Slovenije in Hrvaške, in pri tem sledilo tistemu, kar je ključno v tem arbitražnem sporazumu, in izpolnilo svojo nalogo, ki je zapisana v točki 3b tega sporazuma: določitev stika Slovenije z mednarodnimi vodami. To je tisto, kar zagotavlja Sloveniji več od tega, kar imamo danes. To je tisto, kar zagotavlja pravično rešitev meje v skladu z interesi Republike Slovenije. Ne pričakujem pa, da bo arbitražno sodišče naredilo neko novo zgodovinsko krivico, ki bi še enkrat v zgodovini osiromašilo slovenske možnosti. In v tem pogledu tudi kot država z manj ugodnim geografskim položajem, prepričan sem, da v arbitražnem sporazumu vidimo tisto svetlo luč, ki lahko ta položaj izboljša. Čas je, da rešujemo probleme. To lahko vidimo na vrsti področij, s katerimi se ukvarjamo. In arbitražni sporazum je naše orodje za to, da rešimo problem, ki je bil predolgo v senci, ki je bil predolgo tarča in polje napajanja številnih notranjepolitičnih interesov. In očitno si ne želite rešitve tega vprašanja tudi zato, da se boste lahko še naprej napajali na tem nedvomno bogatem populističnem področju globokih nacionalnih čustev.
Hvala lepa. Niste sicer povedali, kako boste glasovali, domnevamo, da proti. Obrazložitev glasu Ivan Grill. Prosim. Proceduralno gospod Tanko.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik Državnega zbora! Jaz bi vas lepo prosil, da ste do vseh tistih, ki v tem Državnem zboru razpravljajo, v tem primeru pa obrazlagajo svoj glas, kako bodo glasovali, da ste enaki, da merite z enakimi vatli. Kolegico Lavtižar Beblerjevo ste petkrat opozorili, da naj ne polemizira s poslancem in ji niste vzeli besede. Pustili ste jo, da je govorila do konca. Medtem ko na drugi strani v trenutku, v prvem, drugem opominu, ko ga izrečete, že vzamete besedo. Ne sicer nam, ampak to se je dogajalo. Jaz bi vas lepo prosil, da ne zlorabljate poslovnika in da nimate s poslanci koalicije drugačnega stika kot s poslanci opozicije, da ohranite ta formalni donos na bazi poslovnika tak, da bo do vseh enak, da ne bo ravnanje tako očitno izstopalo v primerih, ko se pojavijo kršitve poslovnika s strani koalicije, in tako, bom rekel, da bodo ravnanja grobo zatrta in sankcionirana v primerih, ko se slučajno zgodi komu iz opozicije. Bodite pri svojih ravnanjih načelni, bodite, uporabljajte poslovnik tako, kot ste rekli, da ga boste, ker uporaba poslovnika je za vodenje Državnega zbora in za ohranjanje demokracije v Državnem zboru in posledično tudi na drugih zadevah, pravzaprav, primarna zadeva. In če tega ne spoštujete, če svojih besed sami ne upoštevate, potem verjetno je težko poslancem v Državnem zboru, predvsem poslancem opozicije, bi rekel, ravnati kako drugače, kot da odgovarjajo na te izzive, ki jih dajete. Vendar, prosim vas, da ste potem tudi do konca tolerantni do druge strani.
Hvala lepa. Jaz moram vaše očitne zavrniti. Razumem, da so pristranski, ker ste pač vodja poslanske skupine in opazite, če smem tako reči, napake na drugi strani, na svoji pa ne. Namen je, da spremljam obe strani in jih opozarjam, v skladu s poslovnikom, kadar se jaz odločim in po meri, kakršno imam v skladu s poslovnikom. Nadaljujemo z obrazlaganjem glasu. Ivan Grill, prosim.
Jaz bom seveda ta predlog sklepa podprl, kajti prav je, da v Državnem zboru resnično razpravljamo o neresnicah, ki jih je premier večkrat javno izrekel. Tudi če bi bila ta razprava po referendumu, za katerega verjamem, da bodo volivci glasovali proti arbitražnemu sporazumu, je prav, da se odkrije vse te neresnice, ki jih je Pahor večkrat izrekel. Bolj zagovarja ta arbitražni sporazum, bolj sam sebe lovi na neresnicah. Če bi bilo res vse to, kar sedaj zagovarja, da je bilo dogovorjeno s hrvaško premierko, potem mi tega arbitražnega sporazuma ne rabimo. Dajmo potem samo napisati nek ugotovitveni akt, kjer bomo vse te zadeve notri navedli! Tako pa, ker veste in tudi premier ve, da to ne drži, da bodo te odločitve šele po izteku tega mandata, po tistem, ko bo Hrvaška v Evropski uniji, se pač tukaj skuša ves čas zavajati javnost. Tako pa bomo po nepotrebnem izgubljali veliko sredstev, če bo arbitražni sporazum, ampak jaz sem prepričan, da ga volivci ne bodo podprli. In glede na številne očitke s strani koalicije, da mi ne razumemo mednarodnega prava, da ne razumemo besedi "junction" ali jih ne razume tudi vaš bivši poslanski kolega dr. Marko Pavliha, mednarodno priznan pravnik, jih ne razume dr. France Bučar, jih ne razume dr. Rajko Pirnat, jih ne razume dr. Miro Cerar, jih ne razume dr. Hribar. Mislim, da sem jih naštel več kot dovolj, in upam, da bodo vse te navedbe prepričale naše volivke in volivce, da bodo glasovali proti, kajti slovenski nacionalni interesi morajo biti za nas prioriteta, da imamo odprt dostop do mednarodnega morja in da bomo seveda na ta način tudi ostali pomorska država. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu, mag. Borut Sajovic. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. No moram reči, da te pobude za razpravo ne bom podprl, je nesmiselna, kajti 3. junija bodo o tem odločile volivke in pa volivce. Že uspeh te vlade in mandatarja je, da bo po dvajsetih letih prepirov in nesoglasij Slovenkam in Slovencem dana možnost, da se odločijo. Kakor koli že se bodo odločili, je prav, želim si predvsem to, da Slovenke in Slovenci ohranimo enotnost po referendumu in da seveda izid, kakršen koli že bo, ne bo služil naslednja leta različnim obračunavanjem in pa delitvam. Prepričan sem pa, da na referendumu lahko dobimo veliko tistega, česar ta trenutek nimamo: dobre sosedske odnose, dobro gospodarsko sodelovanje, večino v Piranskem zalivu in stik z mednarodnimi vodami, ki ga ta trenutek nimamo. Gre zagotovo za zahtevno pravno zgodbo in sporazum že sam po sebi pomeni, da če se po dvajsetih letih dva sporazumeta, da je to zagotovo nekaj dobrega in pozitivnega. Zato bom sam možnost te rešitve podprl. Pravni strokovnjaki so si seveda v teh mnenjih izredno različni, skrbi me pa, ker tisti, ki jim je negativno razmišljanje prevladujoče razmišljanje, že danes vnaprej vedo, da bo izid za Slovenijo negativen in slab. Tega pa ne ocenjujem kot dobro in pozitivno. Skrbi me, ker vsakdo, kdor ima pet minut časa, razlaga, kaj in kako je s to pravno zgodbo, še posebej je pa zanimiva praksa, recimo, na Gorenjskem ali pa zgornjem Gorenjskem, kjer to zahtevno, zapleteno zgodbo razlagajo tudi tisti, ki imajo potrdilo, da so pravno zmotljivi. To me pa skrbi.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, dr. Vinko Gorenak, prosim.
Hvala lepa. Sam ne bom ponavljal tistega, kar je bilo že tisočkrat povedano, ampak bom rekel tako: poglejte to, da imamo referendum 6. junija in ne 3., kot je bilo malo prej rečeno, razpravo o temu poslanskemu vprašanju pa nekoliko kasneje, je prav pametno, dobro in argumentirano, da jo imamo - ne glede na izid referenduma. Namreč, zakaj? Iz temeljnega razloga, ker je vsakdo za svoja dejanja, tudi predsednik Vlade, odgovoren vedno, tudi čez pet let bo odgovoren, saj sam pravi, da dejansko, kot vemo, bodo arbitri odločali mnogo let kasneje, ko bo že potekel verjetno rok trajanja te vlade. Tudi takrat bo odgovoren - zakaj potem ne bi bil 13. junija odgovoren? To je ena zadeva. Druga zadeva, ki se mi zdi zelo pomembna, je pa naslednja. V zgodovini Slovenije se nikoli ni zgodilo, da bi o tako pomembnih vprašanjih, ki govorijo o državni meji ali o osamosvojitvi in tako dalje, odločali tako, kot odločamo zdaj. Če bi devetdesetega leta oziroma ob osamosvojitvi in dogodkih v celoti in ob osamosvojitvi Slovenije ravnali tako, kot ravnamo zdaj, da bi ena skupina poslancev rekla ja, druga bi glasovala proti, verjetno do tega ne bi nikoli prišli. Res je, da so se eni malo poskrili, res je, da so eni rekli, da bomo travo jedli, tisti danes pa najbolj zagovarjajo, seveda, ta arbitražni sporazum, kar velja tudi kasneje ob vstopu v Nato, ob vstopu v EU. Politika se je poenotila; danes se ni poenotila. Danes premier to pelje kot svoj lastni projekt, to je projekt njegove politične bodočnosti, tako ga vsaj jaz razumem. Ampak tudi na svoji spletni strani sem napisal, da ga ne razumem več in res ga ne razumem več. Kar se tiče pa malo prej razprav, pa gospod predsednik Državnega zbora, jaz sem pa res, ko ste prekinili poslanko, ampak v zadnji sekundi, že upal, da ste se poboljšali, pa me niste prepričali. Hvala lepa.
No, vas nisem želel prepričati v ničemer, bi pa vas rad vprašal, kako boste glasovali o predlogu sklepa? [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Hvala lepa. Še želja po razpravi oziroma po obrazložitvi glasu? Prosim za prijavo. Obrazložitev glasu, Jože Tanko, prosim.
Hvala lepa za besedo. Jaz bom glasoval za razpravo o odgovoru predsednika Vlade na poslansko vprašanje in to zato, ker sem tako kot nekateri drugi prepričan, da ima Slovenija v tem delu Evrope najugodnejši položaj, je na stičišču petega in desetega koridorja in ima prosto pot do odprtih voda na Jadranskem morju. Glede na to, kakšen sporazum imamo pred seboj, sem prepričan, da je ogrožena naša pomorska pot, naše pomorsko okno in posledično tudi peti koridor. Nekatere spremembe na področju petega koridorja se že sprejemajo. Glasoval bom "za" tudi zato, ker bi rad razčistil pravzaprav, kakšen stik imamo. Če bi imeli teritorialni stik, to se pravi, da bi šli po svoji zemlji do odprtega morja, potem bi mi lahko sami razglasili tudi pomorske pasove. Ker tega in takega stika nimamo, pomeni, da bo to in te pasove moral razglasiti nekdo drugi in določiti nekdo drugi. Vsaka suverena država v primerih, ko ima svoje teritorialno morje in teritorialni stik z odprtim morjem, svobodno določa morske pasove, svobodno. Jih bo Hrvaška, jih je Italija, jih bi mi, če bi imeli tak stik, vendar takega stika nimamo, da bi lahko po svojem prišli do odrtega morja, do pomorskega okna in da bi tam tudi sami lahko razglasili pomorske pasove. Ker temu ni tako in ker je treba razčistiti vse sence dvoma, kot pogosto pravi naš premier, potem je treba podpreti tako razpravo, zato da bi te dvome razčistili. Jaz bom zato tudi ta predlog podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu. Prosim za prijavo. Obrazložitev glasu, Janez Ribič. Prosim.
Hvala za besedo. Nisem se imel namena oglašati, ampak vseeno, v Slovenski ljudski stranki se za mejo borimo že od 25. 6. 1991 in zahtevamo, da se Hrvati vrnejo z našega teritorija nazaj, tja kjer so bili do 25. 6. 1991. Tega niste podpirali, niti poslušali, posmehovali ste se našim prizadevanjem. Niti niste poslušali, da bi z dvotretjinsko večino o arbitražnem sporazumu odločali tukaj v Državnem zboru. Prepustili ste to državljanom, ker nočete biti krivi, če Slovenija ne bo več pomorska država. Zato bom glasoval za razpravo, pa če se bomo pogovarjali tudi po referendumu. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, Breda Pečan. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Jaz bom glasovala proti temu predlogu, tako kot bom glasovala na referendumu za arbitražni sporazum. Sicer bom glasovala proti temu predlogu zaradi tega, ker te obrazložitve, ki sem jih do zdaj poslušala, so govorile o vsem drugem, samo ne o tistem, kar je bilo [[...]]
Kolegica Pečan [[...]]
[[...]]ne polemiziram, govorim o tem [[...]]
Ni mogoče komentirati, razpravljati o drugih obrazložitvah. Prosim.
Ne komentiram razprav, [[...]]
[[...]]Prosim.
[[...]]ampak govorim o tem, da naj bi razprava tekla o odgovoru predsednika Vlade na vprašanje gospod Černača. Mi smo pa poslušali vse o arbitražnem sporazumu. Mislim, da nima smisla govoriti o odgovoru predsednika Vlade na vprašanje o tem, kaj se je pogovarjal z gospo Jadranko Kosor takrat, ko je bila tukaj na obisku v Ljubljani. To nima smisla. In zaradi tega bom proti. Zaradi tega tudi bom proti, ker mislim, da bodo tisti, ki si želijo imeti te razprave, zelo razočarani, ker bodo morali po uspešnem referendumu, ki bo z veliko večino potrdil arbitražni sporazum, morali seveda gledati v tla in se skriti pod klopi tukaj notri v Državnem zboru, če bodo slučajno izglasovali to razpravo. Zaradi tega bom glasovala proti, ker bi jim rada pomagala, da jih ne bi bilo sram po neuspešno izvedenem referendumu proti.
Hvala lepa. Skrivanja pod klopi v Državnem zboru ne bom dovolil. Obrazložitev glasu, Renata Brunskole, prosim.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni! Res je zanimivo poslušati predvsem vse tiste, ki danes govorijo o stvareh, ki so si jih želeli kar nekaj časa razrešiti, da govorijo o tem, da bodo glasovali proti sporazumu. Tisti, ki živimo na meji z Republiko Hrvaško, v neposredni bližini si verjetno tega ne predstavljamo - ne glede na strankarsko pripadnost ali pa nestrankarsko, kot sem sama. Menim, da tovrstne razprave kolegov, še posebej tistih, ki so morebiti v [[...]]
Kolegica Brunskole [[...]]
Se opravičujem. Razprave vseh tistih [[...]]
Dobro bi bilo, če bi slišali prej gospo Bredo Pečana, prosim [[...]]
[[...]]ki razmišljajo o tem, pa so predstavniki lokalnih skupnosti, in da razmišljajo o tem, da bodo glasovali proti območju, ki jih je izvolilo - jaz si kaj takšnega ne predstavljam. Nisem imenovala nobenega gospoda, nobene gospe kolegice poslanke ali gospoda poslanca, pa tudi če živi ob schengenski meji kot jaz. Menim, da je nekorektno. Glasovala bom za arbitražni sporazum, absolutno pa proti tovrstnemu predlogu. Upam, da nisem vznemirila katerih od kolegov, nisem želela, očitno imajo slabo vest. Sama živim v Beli krajini, kjer mi ljudje pravijo: "Pa dajte ljudi, ki razmišljajo drugače enkrat postaviti na realna tla!" In menim, da ta arbitražni sporazum bo to izpeljal. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu. Bojan Kontič, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Glasoval bom proti temu, da se opravi razprava o odgovoru predsednika Vlade na poslansko vprašanje SDS-a na naslednji seji - nekaj o tem je bilo že povedano: prvič zato, ker bo seja po opravljenem referendumu o arbitražnem sporazumu in ker sem prepričan, da to ne bo pomenilo nadaljevanja predreferendumske kampanje bi bilo dobro, da te razprave v Državnem zboru ne bi bilo in da se kolegi iz opozicije ne bi mogli na tej seji, ki bi jo sklicali, pri tej razpravi, sklicevati na to, kako v arbitražnem sporazumu, to, kar je zapisano, ne pomeni določitve teritorialnega stika slovenskega morja z odprtim morjem, in s tem pomagati sosedom argumentirati tisto kar menijo oni, da piše v arbitražnem sporazumu. Gre namreč za Slovenijo. Drugič, zakaj ne bom podprl te razprave. Razlog je v tem, da je ta razprava danes pri obrazložitvi glasu že bila opravljena.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 61, za je glasovalo 22, proti 39. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. V skladu s predlogom poslanca Rudolfa Petana bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za zunanje zadeve Samuela Žbogarja na poslansko vprašanje Rudolfa Petana v zvezi z arbitražnim sporazumom. Glasujemo. Navzočih je 62, za je glasovalo 22, proti 40. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Petra Verliča bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za promet dr. Patricka Vlačiča na poslansko vprašanje dr. Petra Verliča v zvezi s spremembo mednarodnega dogovora o gradnji železniškega odseka med Koprom in Divačo. Glasujemo. Navzočih je 61, za je glasovalo 22, proti 39. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Milenka Ziherla bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za zunanje zadeve Samuela Žbogarja na poslansko vprašanje Milenk a Ziherla v zvezi z novim stanjem v odnosih na Balkanu. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 39. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Aleksandra Zorna bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za kulturo Majde Širca na poslansko vprašanje Aleksandra Zorna v zvezi z ohranjanjem in varovanjem kulturne dediščine v Kobilarni Lipica in razvojem slovenskega turizma v Lipici. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 38. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Vinka Gorenaka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za notranje zadeve Katarine Kresal na poslansko vprašanje dr. Vinka Gorenaka v zvezi z angažiranjem pri najemu prostorov na Dimičevi v Ljubljani. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Tri številke so bile verjetno v javnosti akceptirane. Verjamem, da so si jih lahko zapomnili tudi vsi koalicijski poslanci, zato jih ne bi ponavljal. Na interpelaciji zoper ministrico za notranje zadeve smo eksplicitno ugotovili, in mislim, da je to že vsem jasno, kako je z najemom stavbe na Dimičevi. Tudi danes sem te številke ponovil, zato jih ne bom ponavljal. Treba je pa ponoviti oziroma obvestiti slovensko javnost in zaprositi poslance za podporo temu predlogu sklepa iz temeljnega razloga, ker se je po interpelaciji pokazalo, da ministrica za notranje zadeve ne opravlja svojih nalog, pač med službo ali ob službi ona in njeni sodelavci opravljajo naloge nepremičninskega agenta za najem različnih stavb, zlasti pa za najem stavbe na Dimičevi v Ljubljani. Kaj se je zgodilo lani v mesecu aprilu? Kriminalisti so tožilstvo obvestili, da se je ljubljansko okrožno tožilstvo s Slovenske seli na Dimičevo ulico. Tožilci so bili malo presenečeni, debelo so gledali, mislili so, da niso bili dobro obveščeni ali pa da imajo kriminalisti napačne podatke. Ampak pokazalo se je, da je to res. 16. julija lani je ministrica za notranje zadeve oziroma so njeni sodelavci poklicali tožilstvo. In želela si je ogledati prostore na Slovenski, gospa ministrica, kot da bi bila pravosodna in ne notranja ministrica. Tam so bili začudeni in so rekli, naj se obrne na Vrhovno državno tožilstvo. To se je tudi zgodilo, v njenem imenu sta se tam oglasil minister Zalar in gospod Škrlec kot državni sekretar. Tožilcem so dopovedovali, da imajo preslabe prostore in da je nujno potrebna selitev na Dimičevo. Celo slike so jim pokazali, kako lepa stavba je na Dimičevi. To pomeni, ker so tožilci to zavrnili, je šele potem ministrica začela z aktivnostmi za najem te iste stavbe za potrebe Nacionalnega preiskovalnega urada. To kaže na koordinirano akcijo obeh ministrov LDS-a, ministrice in ministra Zalarja, da sta zagotovila prostore na Dimičevi. Jaz verjamem, da je rezultat interpelacije bil kar kisel, ampak predvsem za tiste, ki so podprli interpelacijo. Zato jemljem razpravo, za katero si obetam, da jo boste podprli, kot na nek način odrešitev zlasti tistih, ki so jo podprli, kar seveda ne velja za Zares, ampak predvsem za SD. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj, kako bodo drugi glasovali o sklepu, ne vemo, ampak vi boste glasovali "za" ali ne, ste rekli, povedali. Hvala lepa, ker ste obrazložili svoj glas. Prosim, glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 35. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 35.]] Ugotavljam da sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 17. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Hvala lepa in lahko noč.