Spoštovane kolegice poslanke in poslanci, gospe in gospodje. Pričenjam 23. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Roberto Battelli, Stanislav Brenčič od 14. ure dalje, dr. Pavel Gantar, Franc Kangler, Anton Kokalj, Mojca Kucler Dolinar od 17. ure dalje, dr. Matej Lahovnik, Alojz Posedel, Alojz Sok, Davorin Terčon in Zmago Jelinčič Plemeniti. Na sejo smo vabili predsednika Republike Slovenije, dr. Janeza Drnovška k 21. točki, predsednika Vlade Republike Slovenije, gospoda Janeza Janšo, k 1. in 19. točki, predstavnike Vlade Republike Slovenije k vsem točkam dnevnega reda, predstavnika Državnega sveta Republike Slovenije k 8. točki, skupino Mladih Slovenije v imenu pet tisočih volivcev k 10. točki, kandidatko za ministrico za delo, družino in socialne zadeve, gospod Marjetko Cotman, k 19. točki, kandidatko za varuhinjo človekovih pravic, dr. Zdenko Čebašek Travnikar, k 21. točki, predstavnico nadzornega odbora Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov k 16. točki in predstavnika Sodnega sveta k 21. točki dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na določitev dnevnega reda 23. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Predlog ste prejeli s sklicem, dne 7. decembra 2006. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu z drugim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Prehajamo na predlog za umik točke z dnevnega reda, in sicer poslanska skupina Socialnih demokratov predlaga, da se z dnevnega reda umakne Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o železniškem prometu, ki je bil vložen v nujni postopek. Predlog imate pred seboj in sprašujem predstavnika, če želi besedo. Prosim, gospod Potrč.
Hvala lepa. Gospod podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Jaz mislim, da bo Državni zbor ugotovil, da z obravnavo tega zakona ni nikakršnih, niti formalnih niti vsebinskih razlogov. Če bi dali kaj nase, ne mi zameriti, končno velja tudi za vodstvo Državnega zbora to, potem bi morali ugotoviti, da Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o železniškem prometu ne more biti obravnavan po nujnem postopku. V formalnem smislu se Vlada sicer sklicuje na 143. člen Poslovnika in pravi, da bi sicer lahko nastopile težko popravljive posledice, pri tem pa zanemarja dejstvo, da je te težko popravljive posledice, ki jih sicer ne dokaže, ampak najavlja, povzročila sama. In v pravu je nemogoče, pa tudi nekorektno, da najprej povzročaš situacijo, ki se nanjo kasneje sklicuješ. In Vlada pravi, da bi ena direktiva naj začela veljati že koncem leta 2005, druga pa v aprilu leta 2006 in ker je tema dvema direktivama rok implementacije že potekel, je zdaj to razlog za nujni postopek. To je nemogoče, nekorektno, pravno nesprejemljivo. Seveda, mnogo hujše od tega je pa dejstvo, da se po vsebini spreminja cel zakon, da se poleg zakona razveljavlja tudi Zakon o preoblikovanju in privatizaciji železnic, da se s spremembo zakona deloma ukinja tudi Zakon o poslovni sanaciji holdinga, da se je s predlogom zakona spreminjajo odločitve, ki so bile o organiziranosti železnice sprejete na referendumu, da lahko pride do bistvenega posega v eno temeljnih odločitev, dekoncentracijo opravljanja različnih funkcij po državi, in da se vzame pomemben del pristojnosti, ki jih je doslej na področju železnic imel Maribor z ustanovitvijo Agencije za železniški promet, da ne govorim o tem, da je Vlada pripravljala to reorganizacijo preko svoje skupine skoraj dve leti, državni zbor bi moral pa o tako tehtni odločitvi odločati v dobrem tednu dni. Jaz vas prosim, da resno razmislimo, ali je mogoče sprejeti odgovornost na Državnem zboru, da tako odločitev sprejme, posebej tudi, ker gre za institucijo, ki bo v naslednjih letih bistveno pripomogla k urejanju železniške infrastrukture preko investicij, ki so potrebne, in predlagam, da podprete naš predlog in da ta zakon obravnavamo na naslednji seji. Hvala.
Hvala lepa. Predstavnika Vlade ni, da bi mu dal besedo, zato sprašujem, če želi kdo obrazložiti glas oziroma povedati svoje mnenje v imenu poslanskih skupin. Prosim, gospod Milan Petek v imenu LDS.
Hvala, podpredsednik. Torej, kot rečeno, v imenu poslanske skupine LDS se pridružujemo predlogu Socialnih demokratov za umik 7. točke dnevnega reda, to je Predlog zakona o železniške prometu. Utemeljujemo pravzaprav na podoben način, kot so Socialni demokrati že povedali. Ta zakon je v pripravi dve leti. Torej pol mandata je Vlada potrebovala, da je dala v proceduro zakon, ki ga je pripravljala tako imenovana strokovna skupina, za katero nihče ne ve, kdo jo je sestavljal, kakšna imena so v njej bila, sedaj pa želi Vlada, da v desetih dnevih, odkar je šel zakon v proceduro, sprejmemo tako pomembne odločitve, ki sistemsko celovito posegajo na organiziranost sistema Slovenskih železnic, posegajo na organiziranost in ponovno centralizirajo področje, ki je v Maribor bilo preneseno s prejšnjim zakonom. Torej ta postopek je nedemokratičen, negira vlogo Državnega zbora kot najvišjega zakonodajnega telesa, saj povzroča, da matično delovno telo šele v ponedeljek zvečer obravnava zakon, mi ga pa moramo naslednji dan, zjutraj v torek, obravnavati na Državnem zboru. Torej sami sebi režemo vejo, ki jo želimo javnosti večkrat prikazati, kako pomemben, kako demokratičen organ smo. V tem primeru, torej, to sami sebi negiramo. Eden izmed elementov, kot sem rekel, tega našega zavračanja je tudi ponoven dokaz, da Vlada centralizira Slovenijo. Že ustanovljene in že delujoče institucije, ki so bile nekoč prenesene v subcenter, drugi center Slovenije, torej temu centru torej ta Vlada noče priznati kompetentnosti, ponovno vrača v Ljubljano, govorimo seveda o direkciji, ki pod okriljem ministrstva izvaja naloge direkcije vodenja investicij. Torej, LDS-vi poslanci želimo sodelovati aktivno pri pripravi in obravnavi zakona, ponujamo roko poslancem koalicije, ponujamo roko Vladi, da naša prizadevanja, naša želja po sodelovanju podpre, in to lahko naredimo samo tako, da zakon umaknemo z dnevnega reda, ga ponovno vloži Vlada v proceduro po normalnem postopku, v katerem v prvi splošni obravnavi, če že ne v javni razpravi, damo pripombe na tako pomemben zakon kot Zakon o železniškem prometu je. Torej, še enkrat, podpiramo predlog za umik točke z dnevnega reda.
Hvala lepa. V imenu Slovenske ljudske stranke bo predstavil stališče gospod Janc. Prosim.
Hvala, predsedujoči in spoštovani minister, kolegice in kolegi! V Slovenski ljudski stranki nasprotujemo umiku te točke dnevnega reda iz različnih razlogov. Bom naštel. Prvič zato, ker je ta zakon že dolgo v pripravi, usklajuje se že kar predlogo morda, to je že več kot leto dni, to je prvi razlog. Drugi razlog je, da imamo v ponedeljek sklic Odbora za promet, kjer se bo ta zadeva obravnavala skupaj s predstavniki Vlade, zainteresiranimi predstavniki Agencije in poslanci. V kolikor na tem odboru ne bo nekega soglasja primernega za nadaljevanje se bo zadeva avtomatsko ustavila in ne bo prišla na sejo Državnega zbora. In čemu bi zdaj to umikali in čakali potem v ponedeljek na Odboru za promet in potem ugotavljali, da zadeva vendarle "gre skozi". Verjamem, da so različna mnenja tako v poziciji, kot opoziciji, kot tudi v koaliciji, verjamem, da bo zanimiva razprav na Odboru za promet, da bodo dali določena pojasnila verjetno minister, Vlada in tako naprej. Skratka, mislim, da bi nekaj prehitevali po desni, če bi zdaj umikali. Če pa zadeva ne bo pripravljena ustrezno, kot si želimo tudi v koaliciji in verjetno tudi v opoziciji, potem zadeve preprosto na bo na dnevnem redu. Zato mislim, da je to prehitevanje neumestno in bomo mi proti temu odmiku točke z dnevnega reda današnje redne seje. Hvala.
Hvala lepa. V imenu Slovenske nacionalne stranke, gospod Zagorac, prosim.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni! V Slovenski nacionalni stranki bomo predlog umika točke z dnevnega reda podprli. Podprli z velikim veseljem. Decentralizacija države je, če preberete koalicijsko pogodbo, vsi tisti, ki ste jo podpisali, temelj te koalicijske pogodbe in s tem zakonom delate to, da v bistvu kršite koalicijsko pogodbo, radi bi centralizirali institucije v samem centru. In še en razlog - poleg tega, da ste zakon predlagali po nujnem postopku, kar se mi zdi popolnoma nesmiselno - , to je to, da zakon sam po sebi narekuje, zahteva od tega državnega zbora v takšni obliki, kot smo ga dobili, zahteva rebalans državnega proračuna. In mislim, da zakoni, ki zahtevajo od države kakršnekoli finančne zahteve, imajo kakršnekoli finančne posledice za državni proračun, se ne smejo obravnavati po nujnem postopku. V tej državi, na tem področju še ne gori. Nobena življenja niso ogrožena. Preberite si, kdaj se skliče oziroma kdaj se zakon predlaga po nujnem postopku! Odbor ste sklicali za v ponedeljek popoldan, torek bi naj zakon obravnavali, zakon, ki jemlje zadnjo državno institucijo mestu Maribor, bi naj obravnavali dan kasneje. Prav zanima me, da kar veliko število poslancev prihaja s te lepše strani Trojan, kako boste takrat glasovali in kako boste to opravičili pred svojimi volivkami in volivci. Še ena zadeva, zakaj enostavno ne sprejmete dejstva, da bi zakon obravnavali na januarski seji s sodelovanjem koalicije oziroma opozicije, se opravičujem. Mislim, da to ni nič slabega. Opozicija mora sodelovati, ker je to temelj, bom rekel, vsake demokracije. Nekdo je omenil, da je zakon dolgo v obravnavi. Ja, mogoče res. Na Vladi Republike Slovenije. Sam kot opozicijski poslanec več nimam vpliva na Vlado Republike Slovenije, da bi lahko sodeloval v vladnih predlogih. Zato se mi zdi popolnoma smiselno, da se tak zakon umakne z dnevnega reda in da o njem razpravljamo januarja, mogoče februarja. Ne gori voda, ni še tako strašno. Za decentralizacijo pa, kolikor boste imeli pogum, mogoče še kakšno leto kasneje. Hvala.
Hvala lepa. Po Poslovniku ima predstavnik predlagateljev pravico še dodatno obrazložiti predlog. Prosim, gospod Potrč.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Jaz verjamem, da vsi ugotavljamo, da razen podpore predlogu s strani predlagateljev uvrstitve te točke na dnevni red in njihovih zagovornikov ni bil izrečen en stavek in ena beseda, ki bi utemeljevala, da ta točka ostane na dnevnem redu. Tudi dejstvo, ki ga je navedel gospod Janc, tega namreč ne podkrepi. Ker to, da je od 18. februarja, na kar sem tudi jaz opozoril, strokovna skupina v Vladi [[...]]
Prosim lepo, da se umirite!
[[...]]temeljito proučevala vprašanja zakona in njegove spremembe, še ne pomeni, da je utemeljen razlog, da moramo mi v Državnem zboru, ki imamo formalno odgovornost sprejeti zakona, o tem odločati v tednu ali nekaj več dneh. To je degradacija Državnega zbora in kršitev Poslovnika. Jaz razumem, da lahko želite poslanke in poslanci koalicije izničiti vrednost tega Državnega zbora na tako pomembnem zakonu, kot je organizacija Slovenskih železnic, tudi zaradi investicij, ki jih bo, in upam, da bodo v korist tej Sloveniji v bodoče opravljala, ob vseh problemih, ki se z njimi srečujemo v Slovenskih železnicah, na kar smo že večkrat opozarjali, da to odloči sama. Samo potem, gospe in gospodje poslanci iz koalicije, sprejmite za takšno odločitev sami odgovornost. In požrite vse besede, ki ste jih doslej govorili o referendumu, o ljudski volji, o demokraciji in podobnem. To enostavno ne gre. In nič nagajanja ni s strani opozicije. Tokrat ko vam predlaga, ko moleduje, da vendar dajmo vsebino tako pomembnih rešitev obravnavati v nekem normalnem, mirnem postopku in da se nič ne bo zgodilo, nobenega dokaza, nobenega predloga niste dali, če se to preloži z decembra na januar. Kaj se bo zgodilo? Ali ste povedali? Saj ne veste povedati, kaj se bo zgodilo. Če bi se pa kaj zgodilo, je to spet samo krivda Vlade, ki pravočasno ni bila sposobna implementirati dveh direktiv, za katere je že zdavnaj vedela, da bodo roki zapadli, eden konec preteklega leta, eden pa aprila letos. Pa še tega ne upate povedati. To, kar se bo dogajalo na odboru - morda, samo bodimo iskreni, naše izkušnje, vemo dobro, kakšne so na odboru: koalicija mora glasovati tako, kot zahteva Vlada, in koalicija bo glasovala tako, kot zahteva Vlada in lahko ima to pravico, samo naj potem pove, da ta Državni zbor je samo še za koalicijo, kadar se Vlada tako odloči, in da ni pripravljena sprejeti nobenega resnega pomisleka, da so nekatere stvari pa takšne, da zahtevajo širšo obravnavo in po možnosti tudi sodelovanje opozicije. Jaz resno predlagam, da pred glasovanjem še enkrat razmislite in da podprete naš predlog. Hvala.
Hvala lepa. Žal ste, mag. Žnidaršič, zamudili priložnost, sem prej pozival, tako da se pač opravičujem, ampak nadaljujemo in zaključujemo razpravo o predlogu umika. Prosim, da pred glasovanjem preverite delovanje glasovalne naprave. Ni individualnih obrazložitev glasu, razen postopkovno. Gospod Džuban, postopkovno.
Hvala lepa, predsedujoči. Moj proceduralni predlog je, da omogočimo predstavniku Vlade oziroma ministrstvu, da poda svoje stališče. Predlog utemeljujem z naslednjim. Včeraj smo se mi neformalno srečali na Ministrstvu za promet, kjer je predstavnik Ljudske stranke, Franc Kangler, odprl debato o tem proceduralnem predlogu Slovenskih demokratov za umik točke z dnevnega reda - se opravičujem, ta napaka se zgodi večkrat - in diskusija, ki je včeraj tekla na predlog predstavnika Ljudske stranke, ponavljam, je tekla v tej smeri, da tudi ministrstvo razmišlja o tem, da podpre predlog, da se točka umakne z dnevnega reda. Razlogov je dovolj in veliko in sam predsednik odbora Franc Kangler je ugotavljam, s čimer so se predstavniki ministrstva strinjali, da z ozirom na časovno stisko ni druge možnosti, da se skliče seja v ponedeljek zvečer, pomeni, nočna seja odbora in vprašanje, kako bodo strokovne službe pripravile poročilo o tej seji, kako bo sploh ta seja izgledala in da naslednji dan obravnavamo točko, kar je neizvedljivo. Da ne govorim o vsebinskih razlogih, kjer eni in drugi ugotavljajo in ugotavljamo, da je potrebno zakon dodelati, spremeniti in po tej poti ga ni možno kvalitetno dodelati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Veš predlog gospod Džuban po poslovniku sicer ni možen, smo pa v praksi že dajali možnost predstavniku Vlade, če temu nihče ni nasprotoval. Sprašujem, ali kdo nasprotuje predlogu gospoda Džubana? Hvala lepa. Vidim, da nihče. Dajem besedo državnemu sekretarju dr. Verliču.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Vlada Republike Slovenije je na 98. redni seji določila besedilo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o železniškem prometu in predlaga Državnemu zboru, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o železniškem prometu obravnava po nujnem postopku, saj bi lahko prišlo do težko popravljivih posledic za državo. Vi veste, da je neimplementacija evropskih direktiv v slovenski pravni red že postala nujnost, da je Evropska komisija predala državo na Evropsko sodišče. Predlog besedila je dodelan, je usklajen z evropskim pravnim redom, zato predlagam, da tega umika seveda ne podprete in da se postopek nadaljuje po nujnem postopku. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Cvikl, še en postopkovni predlog. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Jaz mislim, da je pravkar povedano s strani gospoda državnega sekretarja veliko presenečenje za Državni zbor. V tem Državnem zboru smo namreč bili v preteklosti ob razpravi o nekaterih pomembnih dokumentih za leto 2007, 2008 seznanjeni z ravno nasprotnim. Vlada Republike Slovenije je v mnenju k amandmaji [[...]]
Gospod Cvikl, to ni razprava, predlog [[...]]
Bom takoj povedal.
Vam bo časa zmanjkalo za predlog.
Moj proceduralni predlog je, da je to, kar je gospod državni sekretar povedal, kontriramo z mnenjem tukaj neprisotnega ministra za finance gospoda Bajuka, ki je ob obravnavi državnega proračuna, ko smo poslanci opozicije predlagali dodati sredstva na železniški program utemeljeval, da to ni mogoče v skladu z evropskimi direktivami in da zaradi ni potrebno podpreti amandmaja opozicije. In danes, manj kot mesec dni po tistem, ko smo sprejeli državni proračun, imamo drugo mnenje Vlade. Potrebno je sprejeti zakon po nujnem postopku, ki bo v proračunu za 2007 zagotovil dodatne milijarde, ki smo jih mi predlagali z amandmaji. Lepo prosim, Vlada, odločite se. Kaj je za vas spremljanje evropskih direktiv? To, kar je bilo mnenje Vlade, pisno mnenje, predstavljeno s strani ministra za finance pred slabim mesecem, ali to, kar ta hip tukaj govori gospod državni sekretar. In moj proceduralni predlog je, da najmanj, kar potrebujemo, potrebujemo mnenje ministra za finance ali pa umik nekih že sprejetih sklepov tega Državnega zbora, ko smo naredili ravno nasprotno temu, kar predlaga zdaj gospod državni sekretar - sprejetje zakona po nujnem postopku in nujni rebalans za leto 2007.
Hvala lepa. Predlog smo slišali, je tudi zabeležen na magnetogramu. Zdaj pa dokončno zaključujem razpravo. In prehajamo na odločanje o umiku navedene točke. Prosim, da preverite delovanje znamenite oranžne lučke. Glasujemo. Hvala lepa. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za umik je glasovalo 30, proti 35. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 35.]] Pomeni, da predlog ni sprejet. Predlogov za širitev dnevnega reda nisem prejel. Prosim za malo posluha. Ne me siliti v to, da že na začetku prekinem sejo zaradi nemira v dvorani. Še zadnji opomin. Hvala. Glasujemo o določitvi dnevnega reda. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 16. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 16.]] Ugotavljam, da je dnevni red 23. seje zbora določen. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O REFERENDUMU IN O LJUDSKI INICIATIVI. EPA 1091-IV . Za razpravo imamo 3 ure in 17 minut. Predlog zakona je v obravnavo predložila Vlada Republike Slovenije. Dajem besedo ministru dr. Virantu, ki ga tudi pozdravljam v naši sredini.
Hvala lepa.
Ponovno prosim, da se umirite, preden minister spregovori in nadaljujte vašo živahno debato zunaj te dvorane.
Spoštovane poslanke in poslanci! Lepo pozdravljeni. Najprej si bom malo dvignil govorniški pult, da zagotovim ustrezen visok nivo razprave. Začel bom s tem, z odgovorom na vprašanje, česa v Zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o referendumu in ljudski iniciativi ni. Kajti to, česar ni, je verjetno eno od osrednjih vprašanj tega zakona. Marca letos je potekel odložni rok iz odločbe Ustavnega sodišča o razveljavitvi tako imenovanega predhodnega referenduma. V razpravi o tej noveli referendumskega zakona se je odprlo tudi vprašanje, ali predhodni referendum vrnemo v naš sistem ali ga pa morebiti nadomestimo s kakšno drugo obliko, sorodno obliko referenduma, zlasti je bil v igri referendum švicarskega tipa, tako imenovani zakonodajni referendum švicarskega tipa. Za tako rešitev dvotretjinske podpore v Državnem zboru nismo našli ali bolje rečeno, koalicija glede tega vprašanja ni bila enotna, zato zakon predvideva samo naknadni zakonodajni referendum. Predhodnega referenduma torej v Sloveniji ne bo več in posledično sem prepričan, da bomo v Sloveniji manj referendumov, kot pa smo jih bili vajeni doslej. Namreč, če pogledamo statistiko, večina dosedanjih referendumov je bila predhodnih. Referendum v zvezi z vračanjem investicij v Telekomunikacijsko omrežje, referendum v zvezi s TET3, železnicami, nedeljskim obratovalnim časom in volilnim sistemom. Predhodni referendumi so po pravilu povzročali praktične težave, pri referendumu o nedeljskem obratovalnem času je pravzaprav nastal pravi cirkus, lahko bi govorili kar o komediji zmešnjav. Predhodnih referendumov torej ne bo več. In še enkrat, posledica tega bo, da bomo Slovenci manj odločali na referendumih kot doslej. Sedaj pa nekaj o tem, kaj v zakonu je, torej katere spremembe Zakon o referendumu prinaša. Prinaša spremembo, ki zagotavlja večjo resnost referendumskih pobud, in sicer se število potrebnih podpisov pod pobudo, ki inicira zbiranje 40.000 podpisov, dviguje s 1.000 na 2.500. Prvotni vladni predlog je bil 5.000, vendar smo kasneje v usklajevanjih - tudi z opozicijskimi strankami, konkretno so Socialdemokrati našli kompromisno rešitev - dvignili na 2.500. Ta dvig praga sicer ni drastičen, vendar gotovo vpliva na povečanje resnosti referendumskih pobud. Bistveni namen je seveda v tem, da se prepreči, da bi z neresnimi pobudami vtikali palico v zakonodajno kolesje in zavirali delo Državnega zbora. Druga pomembna sprememba se nanaša na možnost tako imenovanega referendumskega dne. Torej, na možnost, da se določi dan izvedbe referenduma, glasovanje na referendumu tako, da se združi s kakšnim drugim referendumom ali z volitvami. Ugotovili smo, spet bom rekel, pri usklajevanju tega zakona z opozicijskimi strankami, da bi takšen instrument, možnost odlaganja glasovanja na referendumu za eno leto, ki bi bil samo v rokah večine v parlamentu, lahko povzročil zlorabe in manipulacije, in da je zato prav, da se takšna odločitev sprejme s širšim konsenzom, to je z dvotretjinsko večino poslanskih glasov. Kaj to omogoča? Omogoča racionalizacijo. Omogoča, da bo v določenih primerih prišlo do tega, da bomo imeli namesto dveh referendumskih glasovanj ali namesto volitev in referendumskega glasovanja, vsakega posebej, oboje skupaj. Vsaka taka poteza, vsaka taka odločitev pomeni prihranek davkoplačevalskega denarja v višini približno 700 milijonov. Dvotretjinske večine seveda ni enostavno doseči, zato ni verjetno, da bi se to pogosto dogajalo, vendar dovolj je, da se ta možnost izkoristi enkrat samkrat, pa smo dosegli svoj namen in učinek, ki ga s tem zasledujemo. Zakon prinaša tudi debirokratizacijo ali volivcu prijaznejšo ureditev pri zbiranju podpisov v podporo referenduma. Govorim o zbiranju 40.000 podpisov. To bi lahko postavili tudi v kontekst odpravljanja administrativnih ovir, s čimer se intenzivno ukvarjamo. Podpise bo mogoče zbirati vsak poslovni dan, in to ves poslovni čas, ne samo med uradnimi urami. Torej, vsak dan od ponedeljka do petka, če bomo odprli v sobotah, seveda, tudi na tisti dan. Olajšuje omogoča oddajo podpisa tudi tistemu, ki se ne more fizično zglasiti na upravni enoti zaradi bolezni, zaradi tega, ker je bolnici ali v tujini in podobno, in omogoča tudi zbiranje podpisov v elektronski obliki. Torej zbiranje elektronskih podpisov. S tem smo se precej ukvarjali, zastavili smo si vprašanje, ali je kakšna ovira ali kakšen argument proti tej možnosti, glede na to, da nam tehnologija to omogoča, da je že zelo veliko število slovenskih državljanov, ki imajo digitalno potrdilo, certifikat, in ugotovili smo, da bi v bistvu edini argument proti temu zaviranje zbiranja podpisov. To pa ne bi bil legitimen argument. Zato smo to možnost uvedli. Torej možnost zbiranja podpisov v elektronski obliki. Zlorabe so praktično izključene, podpisi se overjajo s kvalificiranim digitalnim potrdilom kateregakoli pooblaščenega izdajatelja. Sprememba je tudi v tem, da se rešuje hipotetična situacija, ki lahko nastane, če niti "za" niti "proti" ne dobita večine vseh oddanih glasov oziroma vseh tistih, ki so glasovali. Ta situacija je možna. Na referendumu o Zakonu o RTV Slovenija je skorajda prišlo do te situacije. Nekaj časa so izidi kazali tako "za" kot "proti" pod 50% in seveda v takem primeru, če bi do tega prišlo, bi se vnela velika bitka za interpretacijo, kdo, kaj, v tem primeru zmaga. To dilemo sedaj odpravljamo, ker se upoštevajo veljavni glasovi. Teh je pa vedno več kot 50% na eni ali na drugi strani, razen v tako rekoč znanstvenofantastičnem primeru, da bi bilo število glasov popolnoma izenačeno, identično. Zakon prinaša tudi zakonsko ureditev referenduma o mednarodnih povezavah, ki ga je ustava predvidela, pa še ni bil doslej zakonsko izpeljan, usklajuje zakon z odločbami Ustavnega sodišča in pa nekoliko natančneje ureja kontrolo referendumskega vprašanja. Ta pa je pri naknadnem referendumu bistveno enostavnejša, kajti tukaj je vprašanje zelo enoznačno: Ali ste za to, da zakon stopi v veljavo? Torej ni vseh tistih vsebinskih dilem in pomislekov ali vprašanj, ki se pojavljajo pri predhodnem referendumu. Toliko za uvod. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval tudi Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Zato prosim predsednico odbora, gospo Mojco Kucler Dolinar, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa predsedujoči. Lep pozdrav kolegom poslancem, kolegicam poslankam in ministru dr. Virantu! Odbor Državnega zbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na 27. seji obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o referendumu in ljudski iniciativi. Članice in člani odbora smo razpravljali o predlogu zakona, še prej pa je predstavnik predlagatelja, minister za javno upravo, podal dopolnilno obrazložitev k predlogu zakona ter povedal in obrazložil vzroke za potrebne spremembe. Predstavniki Zakonodajno-pravne službe so povedali, da so bile v pretežni meri upoštevane pripombe iz njihovega pisnega mnenja in so bile podane v obliki amandmajev koalicijskih poslanskih skupin, izpostavili pa so predvsem še bedno razmerje glede pooblastil za odločanje predsednika Državnega zbora in pa tudi določbo 32. člena, ki je predstavljala poseben problem glede vprašanja kvoruma v zvezi z udeležbo na referendumu. K predlogu zakona je bilo podalo stališče s strani Državnega sveta Republike Slovenije, iz katerega izhaja, da Državni svet predlog zakona podpira. Članice in člani odbora so v razpravi večinsko podprli predlagane spremembe in dopolnitve zakona, med drugim pa je razprava tekla tudi o danes že omenjenem tako imenovanem švicarskemu delu referenduma in o njegovi morebitni uvedbi. Nekateri člani pa so menili, da ni razloga, da mora biti po novem pobuda volivcev za zbiranje podpisov podprta z 2500 volivci, pa tudi, da bi bilo po njihovem mnenju bolje, da bi bil referendumski dan predviden točen z določenim dnevom. K predlogu zakona so bili na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe vloženi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin in tudi sprejeti, odbor pa je kot svojega sprejel tudi amandma k 32. členu. Na koncu pa so bili sprejeti tudi vsi členi zakona skupaj in jih odbor kot takšne predlaga tudi v sprejetje temu spoštovanemu zboru. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvi ima besedo gospod Potrč v imenu Socialnih demokratov.
Hvala lepa. Gospod minister Virant, kolegice in kolegi, gospod podpredsednik! V poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je referendum tako pomemben inštitut neposrednega odločanja, da je dobro in prav, da na podlagi odločitve Ustavnega sodišča, ki je razveljavljal predhodni zakonodajni referendum, čim prej sprejmemo odločitve, ki bodo nesporno pokazale, na kakšen način, v katerih primerih, po kakšnem postopku je mogoče ta pomemben vidik ljudske demokracije in neposrednega sodelovanja državljank in državljanov pri oblasti uveljaviti. Zato smo se v pripravah tega zakona temeljito angažirali, možnost za to nam je dala Vlada oziroma minister Virant, ki se je zavedal dvotretjinskega odločanja in potrebe, da se že v pripravljalnih fazah, ne pa samo v kratkih procedurah, ki jih imamo v Državnem zboru, doseže neko temeljno soglasje. S strani poslanske skupine Socialnih demokratov je to temeljno soglasje doseženo in menimo, da predlagana vsebina zakona vključuje tisti minimum, ki je zadosten za njegovo sprejetje. To ne pomeni, da smo zadovoljni z njim v celoti, vendar minimum je dosežen. Soglašamo, da ni več predhodnega zakonodajnega referenduma, ker smo ves čas doslej opozarjali, da je v zvezi s predhodnim zakonodajnim referendumom tudi največ pasti, največ nejasnosti in največ možnosti, da se ga morda zlorablja tudi proti uveljavljanju normalne zakonodajne vloge in funkcije Državnega zbora, saj ga je mogoče predlagati izključno zato, da niti do zbiranja podpisov ne pride, ampak da se sama procedura v Državnem zboru za nekaj mesecev odloži. Kadarkoli smo o tem doslej govorili, je sedanja koalicija menila, da je kakršenkoli poseg v Zakonu o referendumu nedemokratičen, nas veseli, da je sedaj kot koalicija ugotovila, da to le ni v celoti tako in da so nekatere korekcije koristne. Drugo. Mi bi sicer želeli, da bi, kar je gospod minister tudi uvodoma povedal, namesto zakonodajnega referenduma bil uveljavljen sistem tako imenovanega sprejema zakona na podlagi ljudske iniciative, do sedaj ni bilo za to pripravljenosti, morda še bo, na matičnem delovnem telesu je nekaj možnosti odprtih, povedal bi pa o tem samo tri stavke, ker se iz tega dela velika "fama", da je to nekaj groznega, je pa v bistvu zelo blizu tistega, kar že imamo. Mi bomo na tej seji Državnega zbora - mislim, da v tem mandatu drugič ali tretjič - obravnavali zakon, ki so ga pripravile državljanke in državljani s preko 5 tisoč podpisi. To bi bila tudi prva faza, če bi šli na ljudsko iniciativo. Druga faza bi pa bila, če bi Državni zbor - kar se bo morda pri Zakonu o vrtcih, ki ga bomo tokrat obravnavali, dogodilo - zavrnil nadaljevanje postopka in sprejetje, potem bi v takem primeru se lahko zbralo 40 tisoč volivk in volivcev in bi rekli: "Ne, predlagamo, da ta zakon, ki ga je Državni zbor zavrnil, gre na referendum." In to bi bila v poenostavitvi vsa umetnost te nove rešitve ljudske iniciative, ki se zdi vam ta moment v koaliciji tako nemogoča in grozna. Ker dodate k temu, da bi v tem primeru tudi Državni zbor lahko svoj zakon oblikoval, je samo dodatek, ki bi lahko bil ali pa ne, in bi pač v tem primeru imeli referendum v dveh zakonih. Nič hudega, kljub temu so rešitve, ki so v tem zakonu pripravljene dobre. Predvsem je dobro, da imamo možnost, da se skupaj koalicija in opozicija kdaj dogovorimo, da na en dan opravimo več referendumov. Predvsem je možno, da je olajšano zbiranje podpisov, da je večja javnost, kako morajo poslovati upravne enote pri zbiranju predpisov, in predvsem je dobro, da je jasno, da se v času, ko ljudi ni, to so pa božične in novoletne počitnice in počitnice preko leta, v teh dneh ne morejo razpisati roki za zbiranje podpisov, kar bi se jih v tem času enostavno zbrati ne dalo. Vsebina, tako kot je pripravljena, torej omogoča, da jo v poslanski skupini podpremo.
Hvala lepa. Ponovno vabim k besedi gospo Kucler Dolinar, da predstavi stališče Nove Slovenije.
Lep pozdrav še enkrat, tokrat v imenu poslanske skupine Nove Slovenije. V poslanski skupini Nove Slovenije imamo pri sprejetju sprememb tega zakona pred očmi predvsem dejstvo, da je referendum neposredna oblika odločanja državljanov o nekem pomembnem vprašanju, zato je v izogib manipulaciji z referendumom, predvsem pa v izogib morebitnemu občutku prikrajšanja do te pravice potrebna jasna določitev pogojev za uporabo referenduma. Spremembe so tako potrebne zaradi nujnosti natančne in natančnejše ureditve referenduma o spremembi Ustave in nekaterih drugih določb, ki omogočajo ali bi lahko omogočale nekatere zlorabe referenduma ter neracionalno ravnanje in pa nepotrebno oviranje zakonodajnega postopka. S predlagano ureditvijo se ohranja trenutna ureditev, po kateri je v naši državi v veljavi institut naknadnega zakonodajnega referenduma. V poslanski skupini se nam zdi ustrezna sprememba, ki zagotavlja nekako večjo resnost referendumskih pobud in zahtev, saj bo po novem morala biti pobuda volivcev za zbiranje podpisov podprta s podpisi 2.500 volivcev, doslej je bilo to število 1.000 volivcev. Vendar pa zakon nekako olajšuje zbiranje podpisov tudi s tem, ko predvideva dajanje podpre zahteve za razpis referenduma z varnim elektronskim podpisom. Določene pomisleke smo imeli do prvotnih predlogov v zvezi z uvedbo enotnega referendumskega dne, če bi bil ta že fiksno določen v zakonu, ker bi to lahko obravnavo oziroma odločanje o posameznem vprašanju preveč odmaknilo od dneva, ko bi se pojavilo. Zato se nam zdi ustrezna rešitev zadnja predlagana rešitev, da referendumski dan, enotni referendumski dan, določimo tukaj v Državnem zboru z dvotretjinsko večino. Podpiramo tudi predlagane rešitve glede ustreznejšega pravnega varstva vlagateljev pobude in zahteve za zakonodajni referendum, glede tajnosti podatkov o podpisnikih referendumske pobude, možnosti oseb, ki zaradi bolezni, invalidnosti, prestajanja zapornih kazni ali drugih podobnih oblik zadržanosti ne moremo osebno pri upravnem organu izraziti podpore referendumski zahtevi, ter tudi možnosti oseb, ki se jim dajejo, ki so v času zbiranja podpisov v podporo referendumski zahtevi v tujini in da od tam tako svojo podporo tudi izrazijo. Res pa smo nekoliko zadržano gledali na izpostavljeno stališče, ki je bilo tudi danes že omenjeno, v zvezi s tako imenovanim švicarskim tipom referenduma; torej v zvezi z vprašanjem do absolutno obveznega referenduma, ki bi pomenil,da bi sicer državljani v celoti neposredno izvrševali zakonodajno funkcijo, vendar pa bi vloga predstavniškega telesa, torej parlamenta, bila izgubljena do neke mere. Tak referendum namreč bi predstavljal lahko bolj kot ne neko negacijo predstavniškega sistema, zato tudi v Evropi in v svetu ni pogosta praksa in ga ustave predpisujejo le izjemoma. Kot že omenjeno, ustave nekaterih švicarskih kantonov ga imajo. Zato menimo, da bi morali natančno razmisliti o morebitni uvedbi podobne vrste referenduma. Predvsem pa je stališče poslanske skupine, da v okviru do sedaj znanih postopkov, ki smo jih imeli v naši državi, skušamo le-te izboljšati procesno, tako da se ne bi pojavljala vprašanja, in pa najti rešitve, za katere bi bili z večjo gotovostjo lahko prepričani, da so ustrezne. Kajti tudi po tem, ko je slediti razprave v zvezi z referendumom v Švici, te ne dajejo najbolj ustrezne slike. Spremembe zakona, ki pa ga imamo danes na mizi, pa bomo podprli.
Hvala lepa. V imenu Slovenske ljudske stranke bo spregovoril gospod Presečnik.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Referendum je pomembna oblika izvajanja neposredne demokracije, ki je bil v času samostojne Slovenije kar nekajkrat uporabljen pri urejanju različnih zakonskih materij, še posebej pri vstopanju Slovenije v zvezo Nato in Evropsko zvezo. Zakon o referendumi in ljudski iniciativi je bil sprejet leta 2004. Pomembnejša sprememba na področju referenduma in ljudske iniciative se je zgodila 11. marca letos, ko je potekel suspenzivni rok Ustavnega sodišča, do katerega bi Državni zbor lahko skladno z Ustavo uredil predhodni zakonodajni referendum. Ustavno sodišče je namreč ugotovilo, da zakon o referendumu v delu, ki se je nanašal na predhodni zakonodajni referendum, vsebuje neskladne določbe in neustavne pravne praznine. V zvezi s temi pomanjkljivosti je bil določen rok za popravo, v katerem pa Državni zbor ni sprejel jasnejših določil glede predhodnega zakonodajnega referenduma. Posledično je bil z 11. marcem leto ta institut tudi odpravljen. Ključni cilj obravnave novele zakona je torej predvsem uskladitev z odločbo Ustavnega sodišča. Predlog sledi rešitvi, da se ohrani zgolj naknadni zakonodajni referendum, kot ga pozna večina držav članic Evropske unije. Takšno ureditev v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo. Znani so namreč mnogi zapleti in vprašanja, ki so se zastavljala ob prehodnih zakonodajnih referendumih. Po našem mnenju naknadni zakonodajni referendum omogoča državljankam in državljanom zadostno možnost za izvrševanje neposredne demokracije. Dodatno pozitivno spremembo prinaša bolj jasno in določno opredeljen institut naknadnega zakonodajnega referenduma. Postopki od pobude volivcev naprej, so zelo jasno določeni in odpravljajo dvome, ki so v sedaj veljavni ureditvi vsekakor obstajali. V zvezi z referendumom se povečuje število podpisov, potrebnih za podporo pobudi za razpis referenduma. Povečanje tega števila 1000 na 2500 v poslanski skupini podpiramo, saj menimo, da je 2500 primerna številka, še posebej, če upoštevamo, koliko podpisov je potrebno zbrati za sam razpis referenduma. To povečanje bo po našem mnenju prispevalo predvsem k zmanjšanju zlorab v smislu nepotrebnega oviranja zakonodajnega postopka. S predlogom se ureja tudi posebna oblika referenduma, ki je bila v naš ustavni sistem uvedena s sprejemom novega 3a. člena Ustave Republike Slovenije. Ta ureditev je seveda potrebna. V zvezi s tako imenovanim referendumskim dnem menimo, da je predlagana rešitev dobra in onemogoča zlorabo predlaganega referendumskega dne. Ob pripravi predloga je bila namreč temeljna bojazen, da bi se referendumski dan zlorabljal v smislu nepotrbnega odlašanja odločitve o referendumskem vprašanju, če bi bilo posamezni politični opciji to v interesu. 2/3 večina navzočih poslancev je potrebna za razpis referenduma, če od dneva razpisa do dneva glasovanja preteče več kot 45 dni, je zadostna garancija za preprečitev morebitnih zlorab. Predlagani zakon prinaša še nekatere druge popravke, ki zakonsko besedilo izboljšujejo, predvsem v smislu večje preglednosti in jasnosti. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlagani zakon podprli, podprli pa bomo tudi koalicijski amandma, ki se nanaša na pripombo Zakonodajne službe Državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zagorac v imenu Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni! 3. člen Ustave Republike Slovenije, Slovenija je država vseh svojih državljank in državljanov, ki temelji na trajni in neodtujljivi pravice slovenskega naroda do samoodločbe. 2. člen govori o tem, kako lahko to svojo neodtujljivo pravico tudi uveljavljajo. Moram reči, da verjetno po vseh do sedaj slišanih izvajanjih svojih spoštovanih kolegov smo v Slovenski nacionalni stranki edini, ki bomo nasprotovali uvedbi oziroma uveljavitvi tega zakona. Za to imamo, mislim, da kar dovolj tehtne razloge. Prva stvar, ki jo zakon uvaja, ne bom rekel, da sprememba zakona ni potrebna; potrebna je predvsem v tisti smeri, kjer zakon določa lažjo izvedbo referenduma in pa se prilagaja času in modernizaciji posamezne države. Vendar pa ena stvar mi nekako ne more pobegniti. Vsi tukaj se boste strinjali, da je referendum najvišja oblika demokracije, najvišja oblika poleg volitev, na kateri lahko ljudje odločajo o nečem, o čemer se strinjajo s tem, kar mi tukaj delamo, in o čemer se ne strinjamo. In prva sprememba, ki nekako tako bode v oči, je sprememba povišanja števila potrebnih podpisov za predlog po izvedbi posameznega referenduma. To zvišanje s 1000 na 2500 se mi zdi tako, kot da bi Vlada v enem trenutku se želela zaščititi pa reči, čim manj referendumov bomo imeli, tem boljše bo za to državo, ampak se mi pa zdi po drugi strani tudi, da gre za tak lepoten popravek, ki smoga dali zato, da se lahko o njem pogovarjamo. Verjamem, da noben referendum do sedaj v tej državi ni bil nesmiseln. Vsi so imeli svoj smisel, vsi so imeli svoj namen, tako tisti referendumu, ki smo jih predlagali kot opozicija, skupaj z vami, ki ste danes koalicija, v prejšnjem mandatu, kot referendumi, ki jih sedanja opozicija predlaga napram zakonom, ki jih predlaga sedanja koalicija. Zato verjamem, da nobenega ne bo, ki bo v tej dvorani rekel, da je katerikoli referendum bil nesmiseln. Prav tako se mi zdi, da v kolikor se ena skupina ljudi dobro organizira, lahko zbere tako 1000 kot 2000 podpisov ali pa 2500. V kolikor bi se Vlada resnično želela zaščiti, bi ta prag dvignila na 10 tisoč, 15 tisoč, kajti zdi se mi, da je to bila intenca Vlade po dvigu podpisov in pa zmanjšanju referenduma. Kar se tiče govora o tem, da ta zakon uvaja, vsaj v predstavitvi zakona in skozi medije smo lahko prebrali, da gre za neke vrste racionalizacijo. Racionalizacijo si lahko po našem prepričanju predstavljamo skozi dva vidika. Prvi vidik so finance, ker vemo, da vsak referendum stane toliko in toliko milijonov, in olajšanje postopkov. Zdaj, da bi govorili o kakšnem olajšanju postopkov, zato da se nek referendum izvede, se mi zdi, da v tem zakonu ne moremo govoriti. In verjamem, da se boste vsi tukaj strinjali z mano. Da gre za zmanjšanje financ, za racionalizacijo stroškov izvedbe referenduma, pa ravno tako ne, predvsem zaradi tega, ker se mi zdi, da uvedba referendumskega dne bi bila tista, ki bi povzročila zmanjšanje stroškov, kajti odvili bi se lahko dva, trije referendumi skupaj z volitvami in bi takrat racionalizacija oziroma zmanjšanje finančnih sredstev bilo razumljivo. Ampak, ne, ta Vlada predlaga, da Državni zbor lahko - in vsi, ki smo kadarkoli šli mimo kakšne pravne fakultete vemo, da med "lahko" in "mora" obstaja bistvena razlika. In glede na to, da ta Vlada, vsaj po dosedanji praksi, tudi ni uspela včasih zagotoviti navadne večine za kakšen zakon, se bojim, da tudi tega referendumskega dne ne jemlje resno in ne moremo govoriti o racionalizaciji in mogoče malo več pri obravnavi amandmajev, ampak samo beseda še o tem, veste, med racionalizacijo in demokracijo, da je lahko takrat, ko govorimo o referendumu, zelo tanka meja, res zelo tanka meja. Ali pomeni racionalizacija tudi povečanje demokracije, ko dvigujemo število potrebnih podpisov, pa naj se vpraša vsak sam. V Slovenski nacionalni stranki predloga zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rezman v imenu DeSUS-a.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. In pozdrav vsem želim! V zvezi s spreminjanjem Zakona o referendumu in ljudski iniciativi je najprej potrebna velika stopnja soglasnosti in drugič, zdi se, da je v predhodnih postopkih bila tudi dosežena. Tako vsaj kažejo vsi dosedanji nastopi in to, da morebiti nekatera izmed skupin tega ne bo podprla, prav nič ne najeda tega osnovnega usklajenega stališča. Seveda je sprejemljivost predlaganega zakona za različne poslanske skupine ali stranke najbrž različna, bilo je poprej v postopkih priprave teh nekaj razlik in nekaj razlik tudi sedaj še ostaja. Vendar ni dvoma o tem, da gre za enega izmed mehanizmov demokracije. Tako rekoč vsi se zelo pogosto na to sklicujemo, na demokracijo, na demokratičnost namreč pri čemer nisem vedno prepričan, da se vsi zavedamo, da so modeli, tipi, oblike demokracije lahko tudi zelo različne in da se je tudi znotraj demokratičnih želj za demokratično ureditvijo dogajalo marsikaj, kar je bilo v nasprotju z človekovimi pravicami, svoboščinami in še čim. Torej, sama apologija abstraktne forme demokracije tudi ne bo zadoščala. Eden izmed poizkusov zagotavljati čim večjega vpliva ljudi, politične volje ljudi v največjem možnem številu, je seveda tudi referendum, kar zopet postavlja vprašanje, ali je res, da je referendum najvišja možna oblika demokracije. Tudi če bi se po naši lastni praksi ozrli, bi videli, da za marsikoga marsikdaj to ni bilo tako. Sigurno pa je ena izmed temeljnih razlik bila vsaj v dosedanjem procesu priprave tega predloga zakona razlika v zvezi z ocenjevanjem potrebnosti predhodnega ali pa nujnosti predhodnega referenduma oziroma potrebnosti in možnosti vpeljevanja švicarsko-bavarskega modela referenduma. V poslanski skupini DeSUS smo podpirali ves čas pripravo te spremembe zakona, in sicer v verziji brez predhodnega referenduma. Tudi naše izkušnje - bodisi da gre za 5 tistih referendumov, ki so bili predhodni oziroma tiste tri, ki so bili naknadni - so takšne, da se moramo nad njimi najbrž zamisliti. Niso bile vse tako zelo posrečene ali pa niso bili tako zelo posrečeni vsi ti referendumi, tudi rešitve ne. Kasneje smo z drugimi odločitvami - in v ponedeljek oziroma torek bomo, kot kaže, v zvezi z železnicami - ugotavljali, da pravzaprav odločitve na referendumu niso vedno takšne, ki bi bile najbolj posrečene oziroma najbolj prave rešitve. V poslanski skupini DeSUS nismo najbolj navdušeni nad tem, da bi ohranili predhodni referendum tudi zavoljo tega, ker sodimo, da razprava: strokovna, argumentirana, ob prisotnosti strokovne javnosti mora teči tukaj, v parlamentu, v parlamentarnih prostorih z neposrednim soočanjem, argumentiranjem in spreminjanjem, kadar je treba pač kaj spreminjati. Tudi zato nismo najbolj navdušeni nad predhodnim referendum zato, ker na nek način, pogojno rečeno odvezuje nas od odgovornosti. Sicer pa mislim, da je prav, da vso odgovornost prevzemamo na sebe za odločitve in da kasneje, če odločitve niso bile dobre, pač volja ljudstva sankcionira naše morebitne napačne oziroma slabe ponujene rešitve. Druga pomembna področja so področja, ki odpravljajo nekatere pomanjkljivosti, ki so bile doslej opažene, ki pa po moji sodbi vsaj tudi niso čisto brez slabosti, brez šibkih točk. Tako na primer glasovanje v roku od 30 dni do 1 leta. Seveda ni vseeno, ali se glasuje takrat, ko je stvar najbolj prisotna, ali takrat, ko je še deloma odmaknjena, ko se stvari že zamegljujejo in ko se fokusiranja naše pozornosti preusmeri kam drugam. Tudi kar zadeva več referendumov hkrati ali pa hkrati referendum in volitve, je lahko kdaj pa kdaj problematično. Kako bo - recimo - ob hkratnem izpeljevanju volitev vplival neki posamični, parcialni interes, ki ga obravnavamo z referendumom, ni mogoče naprej določati. Lahko pa to pomembno vpliva na siceršnjo voljo volivcev. Kasneje bomo videli v izpeljavi v implementaciji teh referendumov, ali so bile vse rešitve dobre in posrečene. Glavnina teh rešitev, ki so predlagane je pa takšna [[...]]
Čas vam je potekel.
[[...]]da jih poslanska skupina DeSUS podpira skupaj z amandmajem k 32. členu.
Hvala. Besedo ima mag. Grims v imenu Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! Vsem lep pozdrav v imenu SDS. Zagotovo se nobena stranka v Sloveniji tako zelo ne zaveda pomena referenduma, neposrednega odločanja najvišjega suverena, torej ljudstva, kot SDS. Z neposredno odločitvijo ljudstva je povezana vsa naša zgodovina. Od tega, da je bil naš podmladek prvi, ki je predlagal nekoč odločitev ljudstva o samostojni Sloveniji do referendumov, ki se jih vsi še zelo dobro spominjate in so ključno zaznamovali slovenski politični prostor. Recimo, pred volitvami 2004 je bil to zagotovo referendum v zvezi s tako imenovanimi izbrisanimi. Ustava Republike Slovenije daje temu poseben pomen. Torej so se tega zavedali že tudi očetje slovenske Ustave in ni tisti člen relevanten, ki je bil prej citiran. Relevanten je drugi odstavek 3. člena Ustave Republike Slovenije, ki je kristalno jasen: V Sloveniji ima oblast ljudstvo. Uresničuje jo neposredno. In potem šele na drugo mesto daje posredno uresničevanje, seveda, po načelu delitve oblasti na zakonodajno, izvršilno in sodno. Danes bomo odločali o zakonu, ki v bistvu pomeni ureditev pravnega reda skladno z neko ustavno odločbo, ki je precej globoko posegla tudi v demokratične standarde te države. Namreč, ustavna odločitev Ustavnega sodišča v praksi pomeni ukinitev predhodnega zakonodajnega referenduma in tega sedaj tudi v tem predlogu ni. Predlog, tak kot je, je seveda kompromis. Kot takšnega ga sprejemamo in ko takega ga bomo v SDS tudi podprli. Vendar ob tem želimo zelo jasno opozoriti na en problem, ki se mu nekateri izogibajo, je pa po našem mnenju ključen. Namreč, vseeno je s to odločitvijo Ustavnega sodišča prišlo do nekolikšnega znižanja že doseženih demokratičnih standardov te države. Naj to povem na najbolj enostaven način. Zakon, za katerega ne bi glasovala neka večina v parlamentu, katerakoli večina že, po sedaj veljavni ureditvi zaradi te odločitve Ustavnega sodišča sploh ne more več priti na odločanje. Sploh ne more več priti na referendum. In zaradi tega smo predlagali, da bi se to na nek način uredilo drugače. In predlagali smo švicarski model in iskreno obžalujemo, da ni bilo mogoče najti zadostne količine soglasja, da bi do tega tudi prišli. S tem bi naredili dvoje. Prvič bi se izognili tej slovenski pogruntavščini predhodnega zakonodajnega referenduma, za katerega kot oblike najbrž ni res potrebno kaj dosti žalovati. Po drugi strani pa bi odprli ta demokratični prostor, da bi lahko ljudstvo kot najvišji suveren dejansko odločalo o prav vseh zadevah v okviru Ustave Republike Slovenije. S tem bi se izognili še eni pasti, ki je bila že še kako opazna v razpravah nekaterih kolegov, ko so predstavljali sedajle stališča svojih poslanskih skupin. Namreč, referendum danes marsikdo razume ali pa ga je razumel do sedaj predvsem kot orožje v postopku. To se pravi, kot neko - po domače rečeno - kajlo, ki se jo je lahko zabijalo in se jo seveda tudi sedaj še vedno dalo. Le nekoliko težje bo zabijati v zakonodajno kolesje, ko steče postopek sprejemanja nekega zakona v Državnem zboru. Zaradi tega se to potem poskuša kompenzirati na druge načine. Z dvigom, recimo, števila potrebnih podpisov, pa še z drugimi uporabljenimi metodami, ki so bili in so še v zakonu. Vsemu temu bi se izognili s švicarskim modelom, kajti tako, kot je bil že predstavljen, to bi pomenilo, da o njem odloči najprej Državni zbor, če zakon, ki ga da ljudska iniciativa, sprejme, sploh ni problema. Če pa ne, pa ima možnost ponuditi tudi svojo rešitev in potem odloči ljudstvo in njegova odločitev je dokončna. In trdno smo prepričani v SDS, da bi bilo, da bi bilo tako. To temo zagotovo pustimo na ta način odprto in upamo, da bo v bodoče, če ne prej, v naslednjem mandatu mogoče zbrati zadostno stopnjo soglasja in storiti tudi še ta korak. Danes pa bomo, kot rečeno, ta kompromis, ta zakon, ki je predlagan, podprli. Hvala in srečno.
Hvala. In še poslednji ima besedo dr. Gaber v imenu Liberalne demokracije Slovenije.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik! Gospod minister, kolegice in kolegi! V Liberalni demokraciji Slovenije bomo predlagano spremembo zakona podprli. Naj se tudi sam pridružim mnenju tistih, ki pravijo, da je bil postopek usklajevanja tega predloga zakona korekten in verjetno tudi mnenju še koga, da bi bilo pametno, če bi še ob kakšnih drugih priložnostih ravnali na ta način. Stopnja dogovora bi bila večja, trajnost zakonov verjetno tudi, pa legitimnosti. To z gotovostjo ne bi nič škodilo, prej koristilo. Nam se zdi - kot je bilo tukaj že poudarjeno - da s tem zakonom smiselno dograjujemo sistem neposredne demokracije v Sloveniji. S tem premikom praga navzgor s 1000 na 2500 potrebnih zbranih podpisov povečujemo resnost pristopa k referendumu. Prag pa ni dvignjen tako, da bi ga resna iniciativa ne mogla prestopiti. Da vsi skupaj resno mislimo s tem, da naj bo to omogočeno, dokazujemo na drugi strani s tem, da je čas, v katerem se zbira in se lahko zbere podpise, tako v tej točki kot tudi v primeru, ko gre za 40 tisoč, predvsem ko gre za 40 tisoč podpisov, določen tako, da se referendumska opravila ne vtikajo v čas počitnic in da je tudi dni za zbiranje podpisov po naši presoji zadosti. Še bi bilo mogoče našteti nekatere od elementov, ki so dobri in jih ta zakon prinaša. Sam pa bi rad ob tem, ko pravim, da ga bomo mi podprli, opozoril na to, da se strinjamo, da se standard dostopa do neposrednega odločanja s to ureditvijo znižuje. Okrog tega ni treba nič prav posebej skrivati. Sam namenoma v tem trenutku ne bom bral stališč nekdanje pozicije in sedanje opozicije do teh vprašanj. Jih pa imam tukaj pred seboj. Tisto, kar se mi zdi pomembno, je, da ko se tega zavedamo in ko se zavedamo tudi, da predhodni referendum ni bil najbolj posrečena oblika tega dostopa do izvrševanja neposredne volje ljudi, da je dolžnost tega parlamenta, da naredi korak naprej, in sicer v tisti smeri o kateri je govoril tudi kolega Grims. Namreč, da dokončno najdemo dogovor o pravem zakonodajnem referendumu švicarsko-bavarsko-ameriškega tipa. Sam ne mislim, da so tu vse stvari že kar na sebi dorečen. Tu bi bil potreben resen dogovor strank v tem parlamentu. Tudi resna diskusija v strokovni javnosti, vendar v strokovni javnosti brez predsodkov do referenduma, brez tega, da bi bili že v naprej prepričani, da česa takšnega ni mogoče izvesti. To bi prispevalo k stopnji konsenzulane demokracije na Slovenskem, ki jo potrebujemo v tem trenutku, namreč tiste, v kateri šteje dogovor, ne pa preprosto preglasovanje. To bi dolgoročno verjetno povečalo legitimnost demokratične ureditve. Kakšne druge - kot je rekel Churchil - razen demokratične kljub vsem slabostim pa na tem svetu še nismo iznašli. Tako da mi računamo, da bo ta dogovor in ta pogovor še mogoč. Mi smo pripravljeni zagotoviti svoj del glasov. Tri stranke so danes tukaj že izrazile pripravljenost, da v to smer gredo in kolikor sam vem te tri stranke premorejo zadosti glasov, da je to lahko sprejeto tudi v skladu s potrebno dvotretjinsko večino v tem parlamentu. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne, 13.12.2006. V razpravo dajem 17. člen ter amandma poslanske skupine SNS. Tu pa bi vseeno prosil, da se formalno prijavite po računalniku. Minister pa, če želi besedo, pa z roko. Hvala lepa. Prvi ima besedo gospod Zagorac.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni! Še enkrat bom poudaril, da izmed osnov vloženega zakona, ki je pred nami, je bila tudi racionalizacija. Že prej uvodoma, ampak mi je zmanjkalo časa, bi rad povedal, da racionalizacija in možnost demokratičnega odločanja ljudi - v tem primeru je ta meja lahko zelo, zelo tanka. Sam se sprašujem, spoštovani gospod minister, pa verjetno mi boste razložili, po kakšnem ključu ste prišli do številke 2500. Kaj vas je vodilo k temu, da ste rekli 2500 in ne 2000, 3000, 3500? Se mi zdi, da tam nekje do 4000 je bila tista razumna meja, v kateri lahko, bom rekel, ljudje ali pa organizirane skupine, ki želijo, resnično želijo oziroma imajo neke argumente za to, da se referendum izvede, te podpise tudi zberejo. V kolikor bi želeli, pa sam v to ne verjamem, ampak upam, da boste tudi vi potrdili mojo misel, da bi se Vlada želela zaščititi pred ljudmi s tem, da bi referendum onemogočila. Še enkrat poudarjam, sam v to ne verjamem, ker potem bi bila to zelo slaba Vlada in ne ljudska Vlada, bi ta prag dvignila nekam visoko. 2000 podpisov, kot jih predlagamo v Slovenski nacionalni stranki, bom rekel, predstavlja 10% ljudi, ki živijo v glavnem mestu Republike Slovenije. Po zadnjem podatku živi v Ljubljani 221 tisoč 725 ljudi. Se pravi, približno nekje 10%, [[pardon, se opravičujem, hvala za ta popravek, se vam zahvaljujem]] 1% ljudi, ki živijo v glavnem mestu. Se mi zdi, da je to en tak podatek, po katerem bi lahko Vlada določila to število podpisov. Druga zadeva, ki me bega pri številu podpisov, je neke vrste dvoličnost največje koalicijske stranke. Dvoličnost v primeru pa, da ne bo čudnih pogledov, bom rekel, imam pred seboj magnetogram, in sicer za 4. točko dnevnega reda 7. aprila 2004 leta. Točka je imela naslov Obravnava predloga za začetek postopka za spremembo Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona, ko smo govorili o referendumu. Takrat je govornik, ki je predstavljal stališče danes največje koalicijske stranke dejal: "Odločno nasprotujemo poskusom, da bi radikalno omejili vsebino referenduma in mu za uspešnost postavili izredno težko dosegljive pogoje oziroma kakorkoli dvignili število potrebnih podpisov za izvedbo referenduma." Takrat so bile vloge zamenjane. Sedeli ste na naši strani, na opozicijski strani in ste temu nasprotovali. Danes pa to predlagate. Danes to predlagate. Dvignili ste podpise, ne rečem, da ste jih dvignili radikalno, ampak ste jih dvignili. Zaostrili ste pogoje, katerim ste še pred dvema letoma odločno nasprotovali. In me zelo zanima, od kod ta sprememba. Jaz verjamem, da tako kot pravi en pregovor: "časi se spreminjajo in ljudje z njimi." To je spoštovanja vredno, da se ljudje prilagajmo času. Ampak, ko gre pa za referendum kot najvišjo obliko, bom rekel, možnosti vplivanja ali pa eno izmed najvišjih oblik možnosti vplivanja ljudi na življenje v tej državi, po tej politiki v tej državi, se mi zdi pa malo dvorezen meč. Ta dvoličnost me posebej zbada. Dajte mi povedati tudi odgovor; 2000 podpisov, kot predlagamo v Slovenski nacionalni stranki, ali se vam zdi teh 2000 podpisov, spoštovani gospod minister, ki predstavljate Vlado, smiseln oziroma zakaj se vam zdi 2500 podpisov pa bolj smiselnih od 2000 podpisov? Še eno vprašanje, ker vem, da imate še čas: Ali bi se vam zdelo bolj smiselno, če bi naredili 3000 podpisov ali 2500, pa tisto mejo, preko katere pa ne gremo v tej državi? Že na začetku sem vas vprašal, od kod ste dobili razen, da je bilo to usklajevanje, ker vemo, da rabimo dve tretjini v tem Državnem zboru, da ta zakon potrdimo, ali je 2500 podpisov plod usklajevanja z bom rekel večino opozicij? Ali je 2500 podpisov pa neki realen prag? Zakaj ga je pa potrebno v tej državi imeti? Če že govorimo o racionalizaciji in ravno pri tem amandmaju gre za to, da je ta meja med racionalizacijo in demokracijo zelo tanka, me zanima tudi poslanska pobuda moje spoštovane poslanske kolegice Barbare Žgajner Tavš, ko je predlagala, da naj bo minister pristojen vsako leto z uredbo, z bilo kakšnim podzakonskim predpisom, za katerega ima Vlada pač pristojnost, uvesti neki referendumski dan. Takrat se mi pa zdi, da bi prišli do tega, ko bi pa v državi imeli en dan, ko bi se izvajali referendumi. V kolikor pa gre za zakone, ki ne morejo čakati, ki so smiselni, da so sprejeti prej, pa lahko v zakonodajnem postopku v Državnem zboru, tak je bil predlog, z dvotretjinsko večino glasov, ki bi pa morala biti vezana zgolj na vmesno obdobje do referendumskega dne, določili neki drug dan. To je bilo pa nesprejemljivo. Se mi zdi, da če je beseda racionalizacija v sami obrazložitvi predloga zakona zajeta, se mi zdi, saj ljudje v tej državi in pa tudi ni, če si bomo priznali, sami po sebi smatramo pod racionalizacijo "šparanje". Se pravi nekaj bo država privarčevala, če bomo to naredili. Danes ne vidim razloga, zakaj bi privarčevala. Vi ste napisali besedo "lahko", kot sem že dejal uvodoma. Težko najdete navadno večino "kamoli" dvotretjinsko. Mislim, da vlada te intence, da bi kakršenkoli referendumski dan v tej državi bil, nima. Mogoče se bom vključil v razpravo še kasneje, ko bom dobil odgovore z vaše strani in pa pomisleke spoštovanih kolegov v tem Državnem zboru. Še enkrat sprašujem: Zakaj 2500, od kod vam ta meja? Kje se dobili ta limit? Kje ste ga našli? Saj nima neke zdrave logike. Tisti, ki zbere 1000, zbere tudi 2500, kolikor je organiziran, je pa 2500, tudi ne predstavlja neke zaščite Vlade. Kar sem povedal, da sam ne verjamem, da se je Vlada hotela v ta namen zaščiti. In pa še ena zadeva v razmislek. Predhodni zakonodajni referendum. Tudi temu včasih niste nasprotovali, ko ste bili v opoziciji. Danes pa ga nekako ukinjate, ker mislite, da gre za zavlačevanje nekega zakonodajnega postopka. In mogoče še zadnja misel. Razmislite o takoimenovani možni uveljavitvi četrtega zakonodajnega postopka takrat, ko se ljudje ne strinjajo s kakšnimi stvarmi, ki jih predlagate. Tudi to pobudo ste dobili s strani Slovenske nacionalne stranke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod minister.
Hvala. Bom šel kar po vrsti. Najprej ste poskušali malo nespretno argumentirati ali pa dokazati spremembe v stališču SDS, ko ste citirali magnetogram z razprave o ustavnem zakonu. Če se ne motim, o spremembah Ustave. Namreč, Ustava določa, da je potrebno za razpis referenduma zbrati 40.000 podpisov. In nikomur niti na misel ne pade, da bi to številko spreminjal. Tako, da mi se o tem sploh ne pogovarjamo danes. Kar se tiče omejitve, vsebinske omejitve tem, ki gredo lahko na referendum, smo pa natanko takih mislih. Naše stališče je bilo in je še danes, da ne gre, torej, da se ne da omejevati vsebinsko tistih tem, ki bi lahko šle na referendum, ampak morajo biti vse teme, torej, možne teme za referendumsko odločanje. Razen, če je referendumsko vprašanje protiustavno. Tukaj se je govorilo o 40.000 podpisih. Tu ni nobene spremembe v stališču. Drugič, mi ne otežujemo vložitve zahteve za referendum, ampak jo olajšujemo. Ko se zbira 40.000 podpisov, je v zakonu kar nekaj poenostavitev, ki bistveno pripomorejo k temu, da lahko pobudnik lažje zbere teh 40.000 podpisov. Prvič, rok je podaljšan s 30 na 35 dni. Drugič, ta rok se ne šteje v obdobju poletnih dopustov in čez božično-novoletne praznike. Tretjič, podpisuje se lahko vsak dan, ves poslovni čas. Četrtič, podpisuje se lahko tudi v elektronski obliki. To so zelo zelo resne poenostavitve zbiranja podpisov. Kar se pa tiče tiste iniciacije zbiranj podpisov. Torej, da sploh prideš do tega, da lahko začneš zbirati 40.000 podpisov, tu smo se postavili na stališče, da mora biti ta številka takšna, da preprečuje neresne pobude. Kaj je neresna pobuda? To je tista pobuda, za katero je jasno, da sploh nima šanse, da bi zbrala 40.000 podpisov. In če lahko nekdo v 35-tih dneh zbere 40.000 podpisov in jih overi pri upravni enoti, torej overjenih podpisov pri upravni enoti, potem sigurno lahko v 7-ih dneh zbere nekaj tisoč, torej 2.500. Tudi več, tudi do 5.000 podpisov brez kakršnegakoli overjanja. Torej na stojnici, na ulici tako rekoč. Tako, da ta številka zanesljivo ni previsoka in ne bo zadržala nobene iniciative za referendum, ki ima kakršnokoli možnost, da zbere 40.000 podpisov. V to sem prepričan. Zakaj ravno 2.500? Vlada je predlagala 5.000. Mi menimo, da bi bila 5.000 prava številka, da ne bi bila previsoka. V usklajevanjih smo prišli do 2.500. Seveda ta diskusija, ali je prav 2.500 ali 2.300 ali 2.600. To je tako, kot da bi vprašal: Zakaj ravno 90 poslancev, zakaj jih pa nimamo 92 ali 88? Ampak, zakaj Ustava pravi ravno 90? Zakaj smo se tu odločili ravno za 2500? Pri teh številkah je treba nekje presekati in neko število izbrati. Ves čas me eno vprašanje žuli, namreč: Kaj mislite s tem, da je meja med racionalizacijo in demokracijo tanka? Te misli ne razumem. Ker če je meja med nečim in nečim tanka, to pomeni, da eno hitro preide v drugo. Ali to pomeni, da racionalizacija lahko preide v demokracijo ali da demokracija lahko preide v racionalizacijo? To misel sem si zapisal, pa ne vem; Ali je tako modra, da je preveč modra, da je ne razumem, ali ste se zmotili pa ste hoteli reči, da je tanka meja med racionalizacijo in zmanjševanjem demokracije?
Hvala lepa. Želite repliko? Ja, prosim.
Hvala še enkrat za besedo. Pa bom začel po vrsti, tako kot ste vi začeli, in sicer z vprašanjem glede na dvoletno prakso v tem parlamentu pod vašo Vlado. Kdo bi vam pa zaupal, ko ste govorili, da se govori o ustavnem zakonu? Res je, danes otežujete pogoje, dvigujete število potrebnih podpisov za to, da se referendum začne izvajati, da se začnejo zbirati podpisi, teh 40.000, ki jih določa Ustava. Te pogoje dvigujete. Kdo pravi, da jutri, pojutrišnjem, naslednji mesec ne boste prisvetil v ta Državni zbor in iskali konsenz, da ne bo več 40.000, ampak 50.000? Ni garancije. Tudi vi mi je verjetno ne morete dati za naslednji dve leti razen, če mi jo date ustno sedaj tukaj na seji. Kar se tiče neresnih pobud za izvajanje posameznega referenduma, sam moram reči, da se mi nobena pobuda, ki je bila kadarkoli dana, pa tudi mogoče z vaše strani, pa če se spomnimo nazaj Zakona o odpiralnem času trgovin, sicer se je referendum izvedel, ampak vemo, kako se je zgodba nadaljevala, bi jo lahko ocenili mogoče kot neresno za nekoga ali pa resno za koga drugega. Zato se mi zdi, da podcenjevati ljudi v tej državi in reči, da dajejo neresne pobude za določen referendum, za določeno kritiko do določenega zakona, se mi zdi s strani ministrskega mesta zelo neresno in podcenjujoče do tistih ljudi, ki kakorkoli skušajo zbrati tudi teh 1000 do sedaj potrebnih podpisov, se mi zdi, da za določeno skupino ljudi, tudi če zberejo v tem določenem času 999 podpisov, 900 podpisov ali pa če želite 40 podpisov, se mi zdi vsaka pobuda za referendum dobrohotna in mogoče vredna razmišljanja Vlade, da en segment ljudi pa vseeno ni zajet. Zato se mi zdi, da neresnih pobud za referendum ni. Strinjam se v tistem delu, ko ste rekli, da tisti, ki bo zbral tisoč, jih bo zbral tudi 3500. Ampak potem se mi ne zdi smiselno zakaj dvigovati. Zakaj dvigovati, če vi sami pravite in ocenjujete nauk kot jaz, da kdor bo zbral tisoč podpisov, jih bo zbral tudi dva in pol? Zakaj potem dvigujemo? Dajte mi razložiti, zakaj dvigujemo. Če jih zberem 1000, pa jih zberem tudi dva pa pol, ne vidim haska. Hasek bi videl takrat, če bi se hotela Vlada zaščititi in bi rekla, bomo limit postavili pa nekam zelo visoko, kjer pa noben ali pa bodo samo tisti res ta grozno resni in organizirani pobudniki to lahko zbrali. Po vašem govoru in pa verjetno tudi tistih, ki bodo nasprotovali našemu amandmaju, se mi zdi, da je vseeno, ali imamo tisoč, tisoč ena, dva pa pol, tri, po vašem do pet tisoč podpisov. Ampak to vsak zbere. Zakaj potem dvigujemo, saj potem je vseeno, ali je tisoč ali je pet. Kot sem že dejal na odboru za notranjo politiko, se mi zdi, da gre za en tak lepoten popravek ali pa željo, da se zbere 2/3 v tem parlamentu, da zakon dobi podporo. In pa racionalizacija, demokracija. Misel sploh ni modra, je čisto taka splošna. Človek malo razmisli o zakonu, ki ga predlagate, pa lahko hitro pride do nje. Mogoče me niste razumeli, ker sem rekel, da je tanka linija med racionalizacijo in pa demokracijo. Pomeni, da iz racionalizacije lahko hitro pridemo tudi v kar drug sistem, ki smo ga že bili vajeni ali pa, bom rekel otežujemo pogoje demokracije, kot smo si jih zadali leta 1991. Če dvigujemo neke podpise, pa če se vsi strinjamo, da je referendum ena oblika vplivanja ljudi na delovanje te države, pa potem če dvigujemo podpise, potem otežujemo pogoje vplivanja. Tukaj se boste strinjali. Ne vem pa, kaj smo racionalizirali v tem primeru. Finančno v nobenem primeru nismo profitirali, če dvigujemo podpise. Razen v primeru, če bi mejo nastavili tako visoko, da referenduma sploh ne bi moglo biti v tej državi. Takrat se strinjam, da bi racionalizirali, ampak bi uvedli tudi en drug sistem. Ko pa govorimo o razliki 1000 in pa 2500 podpisov, ker vi sami pravite in ugotavljate nauk kot jaz, da ni razlike, da vsaka resna skupina jih bo zbrala ali tisoč ali dva pa pol, potem pa ne racionaliziramo nič. Dejansko formalno pravno pa otežujemo pogoje za izvajanje te demokratične volje. Zato je lahko ta razlika med racionalizacijo, kot jo navaja ta Vlada, in pa demokracijo oziroma nedemokracijo v tej državi, lahko tanka. In je vprašanje, vprašanje, kaj dejansko želite storiti. Kot ste mi sami odgovorili, ste pač dali 2500 podpisov zato, ker menite, da je to enako kot 1000. Tisti, ki bo izbral 1000, bo tudi zbral dva pa pol. Tukaj pa se ne morem strinjati z vami. Verjamem, da tudi ne nasprotujete amandmaju Slovenske nacionalne stranke, ker smo z 2500 predlagali 2000, ker to je enako. Med 1000 in 5000 kot je predlagala Vlada, med 1000, kot je bilo do sedaj, in 5000, kot je predlagala Vlada, ni razlike. To ste sami povedali. Vsaka resna skupina to zbere. Neresna pa tudi do tisoč ne pride potem takem, lahko sklepam. Potem tudi ne nasprotujete amandmaju SNS-ja, da pa je za teh, za začetek postopka za izvedbo referenduma potrebnih pa 2000 podpisov. Verjamem, da ne, ker ni razlike. Hvala.
Gospod minister, imate besedo.
Hvala. No, najprej tisto, nesporazum sva razčistila. Dejansko je bil "lapsus" z vaše strani. Niste govorili o tanki liniji med demokracijo in racionalizacijo, ampak med racionalizacijo in zmanjševanjem demokracije. Zdaj, glede podpisov je pa zadeva taka. Jaz sam se zavzemam za dvig tega praga na 5000 podpisov. Tako, da zakaj smo spustili na 2500, vam bo lahko razložil gospod Potrč, ki bo pač k temu zakonu prispeval tisto število glasov, ki je dodatno potrebno za dvotretjinsko večino. To, da 1000 ni enako 2500, pa mislim, da ni nobena učenost. Med 1000 in 2500 je 1500 razlike. 5000 bi bila po mojem prava številka. To bi bila prava številka. In zakaj pravim, da je vsakdo, ki ne uspe zbrati 5000 podpisov pod tako pobudo, neresen? Tisti, ki ne uspe zbrati 5000 podpisov pod pobudo za razpis referenduma, se očitno "heca" s pobudo za razpis referenduma. In ta, ki se "heca", vzame dragoceni čas službam Državnega zbora in vtakne palce v zakonodajno kolesje, tako da nekaj časa Državni zbor v nekem segmentu ne more delati, ne more peljati zakonodajnega postopka. Ni pa to čisto nobena ovira. Ovira bi bila, če bi bilo to število tako visoko, da bi se lahko zgodilo, da nekdo ne uspe zbrati 5000 podpisov, čeprav bi jih kasneje lahko mogoče zbral 40000 v 35-ih dneh overjenih pri upravni enoti. Jaz sem pa trdno prepričan, da številka 2500, po mojem pa tudi 5000 tega ne preprečuje. In niti za milimeter ne otežuje poti do referenduma, razen za tiste, ki se "hecajo".
Hvala lepa. Gospod Miran Potrč, imate besedo. Prosim. Oprostite, izvolite, gospod Zagorac.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči. Ampak se mi zdi, da pa spoštovani kolega gospod Miran Potrč le ni tisti, ki bo zagovarjal predloge Vlade, zakaj ste prišli na 2500 podpisov. Jaz verjamem, da gospod Potrč dobro ve, od kod ideja do 2500 podpisov. Ampak nikjer na listi, ko govorimo o predlogu zakona, ne vidim kot predlagatelja njega, ampak vidim Vlado Republike Slovenije. To je tako, kot če bi vi rekli, veste kaj, ali pa pri naslednjem, kot ste že imenovali "lapsus", upam, da se tudi tukaj strinjava. Tokrat je bil pa "lapsus" na vaši strani, da bo naslednji predstavnik Vlade rekel, bo pa gospod Tanko vam razložil, ker je sodeloval zraven. Pa se opravičujem, da sem uporabil njegovo ime. Zato bi prosil predsedujoči, da obrazložitve zakonov, ki jih predlaga Vlada, le naj razlaga Vlada in ne opozicijski poslanci. Hvala.
Besedo ima gospod Miran Potrč. Prosim.
Hvala lepa. Vprašanje števila podpisov, ki so potrebne, da se sproži postopek zbiranja 40000 podpisov je pomembno, pa kljub vsemu ne edino in najpomembnejše vprašanje tega zakona. Jaz bi rad svoj odnos do načina odločitve in tudi do amandmaja povedal. Meni je bilo ob pripravi predloga zakona jasno, da Vlada želi z dvigovanjem podpisov otežiti prvo odločitev, ki je pogoj za to, da Državni zbor razpiše rok za zbiranje podpisov in sem to kot dejstvo sprejel. S predstavniki Vlade sem razpravljal o tem, ali je to potrebno in do kakšne mere je potrebno in kakšne so posledice. To diskusijo smo z gospodom ministrom vodili. Jaz soglašam, da sem na številko 2500 v imenu naše poslanske skupine pristal kot kompromis. Sedaj, kaj je bil moj argument? Trditi, da je 1000 dokončna številka in da se o njej ne da pogovarjati, se mi ni zdelo smiselno, ker tudi, ko smo se v prejšnjem mandatu pogovarjali o nekaterih spremembah in dopolnitvah Zakona o referendumu in ljudski iniciativi, smo imeli v mislih potrebo po morebitnem povečanju te številke. Hkrati je pa bilo mogoče stališče, da seveda ni vseeno, kako visoka je ta številka, ker v primeru, da presega neko možnost hitrega zbiranja o teži predlagatelja, da bi sploh zagotovili zbiranje podpisov 40 tisoč volivk in volivcev. Kaj je bilo tu moje stališče? Za politične stranke to ne sme biti problem. Za sindikate najbrž manjši problem. Posebej tiste, ki so večji in številčnejši, za nekatera civilno družbena gibanja, ki so etabelirane in organizirana. Imeli so takšne primere, ko so invalidi recimo kot množična civilno družbena organizacija zbirali podpise, ni bil problem. Za nekoga, ki se danes organizira interesno za neko vprašanje in za neko področje, ki je za njega pa lahko zelo življenjsko, pa seveda zbrati 1000, 2000, 2500, 5000 ali pa eventualno še več, pa ni več tako enostavno vprašanje. Zaradi tega smo menili, da prenapenjati lok na tej točki ne bi bilo koristno. Menila je to tudi Vlada in povedala, prav, če je to eden od tistih vprašanj, ki je lahko za Socialne demokrate pogoj za soglasje k zakonu, smo pripravljeni, ker ni to edino in najbolj bistveno vprašanje zakona, se o neki vmesni številki pogovarjati in smo pristali, kar nas zadeva in tudi predlagatelja, Vlado, na 2500. Jaz ga še danes sprejmem. Raje bi videl, da je 2000. Ampak povedati, da bo tudi, če bi bil 2000, sprememba zakona po kvaliteti nekaj čisto novega, pa ne morem pristati. Bi, gospod Zagorac, eno stvar rad povedal v svoje mnenje. Jaz kljub vsemu tudi iz izkušenj, ki jih imamo, ločim resne in neresne podpisnike. V kakšnem smislu? Ali želijo zbirati podpise in jih zbrati 40 tisoč ali morda so ne sedaj, ko gre za naknadni referendum, ker to je manj pomembno, čeprav lahko tudi, ker gre kljub vsemu za tisti rok na koncu dveh mesecev, približno dokler zakon ni uveljavljen, posebej pa prej, ko je šlo za predhodni referendum, ali so želeli samo zavleči zakonodajno proceduro ali so imeli namen, da zberejo podpise in da poskušajo vsebino preizkusiti na referendumu? Vi veste dobro, da smo imeli, pa ne bom z imenom imenoval primere, kjer so bili podpisi 1000 zbrani, kasneje, ko so se zbirali podpisi na upravnih enotah, jih je bilo veliko manj kot teh 1000, kar najbrž kaže na neresno prvo idejo ali pa na kasnejšo ugotovitev, da ne bo šlo, pa so se zato umaknili in imeli smo primere, ko so se bili podpisi zbirali tik pred koncem mandatnega obdobja z vednostjo, da zakon sploh ne bo več prišel na dnevni red. Če bi bil pa še v juniju, juliju, preden so se začeli podpisi, 1000 se jih je pa zbralo, bi zakon morda bil sprejet. Tako, da v tem pogledu takšna možnost obstoja. Jaz mislim, da je to dvotretjinski zakon, da je neke kompromise na tej točki treba iskati. Sam pa imam interes, da se možnost referenduma dopusti tudi res civilni družbi in interesnim organizacijam, ker stranke to lahko naredimo. Tista stranka, ki ni sposobna v tednu dni zbrati 1000 podpisov, bog pomagaj. Najbrž bi težko kaj lepega sama o sebi govorila. Razen tega mi imamo možnost referendum razpisati tudi preko odločitev poslancev v Državnem zboru. Zato sem se zavzemal za to, da številka ni prevelika. Kaj je pa pravo? Meni bi bilo najljubše, če bi 1000 ostalo, kar mene zadeva. Ampak reči, da se ne da diskutirati o nekem manjšem povišanju glede na primere, ki sem jih prej našteval, pa tudi ne bi bilo smiselno. Hvala.
Hvala lepa. Ker vem, da so še interesenti za drugo prijavo, odpiram prijavo. Prosim. Hvala lepa. Prvi je na vrsti dr. Gaber.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik! Spoštovane kolegice in kolegi, gospod minister! Mi pozdravljamo tudi to razpravo o tem, kaj se dogaja s tem pragom. Tokrat delimo mnenje predlagatelja, da ta prag ni prav posebej sporen. Mi smo se celo uskladili v teh pogovorih, ki so potekali izjemoma tudi z opozicijo o tem vprašanju. Bomo podprli rešitev, ki je v zakonu. Bila bi ta rešitev še bistveno lepše sprejeta mislim, da, če bi se mi uspeli dogovoriti za tisto, kar sem omenil že prej, da bi ob dejstvu, ko odpravljamo predhodni referendum in drži trditev kolege Zagorca, da je bilo veliko žolča prelitega v teh prostorih na temo, kako bo konec demokracije praktično, če ga ne bomo imeli. Ampak, ker so se pozicije potem zamenjale, je sedaj drugačna logika na delu. Ampak, če bi, ko to odpravljamo in se verjetno zopet lahko strinjamo v večini, da to na sebi ni zelo vprašljivo, bil mogoč dogovor o tem, da bi ne imeli situacije, v kateri smo danes v resnici v tem parlamentu. Ko parlament uvršča na dnevni red zakon, ki bo, če bo sprejet tak, kot je predlagan, v nasprotju z voljo ljudstva, ki je bila izražena ne referendumu. In ta parlament je nedavno tega sprejel Zakon o odpiralnem času trgovin, ki je prav tako v nasprotju z voljo, ki je bila tam izražena. Sedaj, jaz ne zahajam v to, ali je odločitev, ki je sprejeta pametna ali ne. Osebno sem na primer pri odpiralnem času trgovin prepričan, da je odločitev pametna. Da je ta boljša, kot je bila tista, ki je bila sprejeta, kar zadeva pamet na referendumu. Vendar pa to stanje ni pametno za raven in za legitimnost demokratičnih postopkov v državi. Če nek postopek imaš nastavljen tako, da pripelje do določenega rezultata, potem je zelo slabo, če se morajo ljudje, ki so enkrat zagovarjali eno, potem sprenevedati, ko gre za neko drugo odločitev in se delati, da niso zagovarjali nekega določenega stališča. Zato je bolje dati zakon pred volivke in volivce, omogočiti parlamentu, da pride s svojim proti zakonom in naj gresta oba zakona na glasovanje. In tisti, ki bo dobil večino, seveda, ta naj velja in naj ne bo več v rokah parlamenta, da bo odločitev tako ali drugače spoštoval ali pa obšel. In še enkrat ponovim, takrat bo bistveno manj diskusije o tem, kje je prag v tem konkretnem primeru. In glede na to, da je prag strank, ki so se izjasnile za to, da so tako rešitev pripravljene podpreti, prestopljen, da imajo te stranke v seštevku več kot dve tretjini glasov v tem parlamentu, bi pričakoval, da bomo v nadaljevanju v nekaj mesecih, tega ne kaže delati prek noči, pol leta je nek primeren rok, prišli na dan z zakonom, ki bo zakonodajni referendum omogočil. Če prav razumem, ga bo podprla tudi SNS. Vsaj tako razumem to pritrjevanje.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo mag. Grims.
Hvala za besedo. Moram reči, da redko so trenutki, ko mislim, da je lahko vsakdo od nas upravičeno vesel, da je član tega Državnega zbora in to na osnovi tako kvalitetne in argumentirane razprave, kot je danes. Kajti, ta razprava se v veliki meri, največji meri, dotika prav tistega bistva vrednot, ki so pravzaprav temelj vsakega konsenza v politiki v danem primeru temeljnih vprašanj demokracije, nivoja že dosežene demokracije in seveda korakov, ki bi jih lahko skupaj storili, da bi že doseženo še izboljšali. Kljub temu pa se v razpravi pojavljajo tudi nekatere besede, pogledi, ki pa jih je potrebno dodatno osvetliti. Prvo, kar se tiče vprašanja podpisov, ki se mu sedajle daje tako izjemno veliko težo, je tukaj treba nekaj poudariti, kar mislim, da tudi ministru ni uspelo v zadostni meri, da ta zakon prav v tem delu prinaša neko povsem drugačno kvaliteto. Res je število podpisov sedaj večje. Vendar bo omogočeno tudi zbiranje podpisov preko interneta, kar je bistveno drugače, kot smo bili navajeni do sedaj. To marsikaj potem tudi olajšuje. Sedaj, s tega vidika moram reči, da Vlado v tem delu, ko uvaja tovrstno metodo v zbiranje podpisov, inicialnih podpisov za referendum, zelo podpiram. Povsem nekaj drugega, da ne bo kakšne zmešnjave, je potem odločanje preko interneta, kajti tam pa sem med tistimi, ki so zagotovo v tem Državnem zboru največji skeptiki o recimo volitvah in glasovanju na samem referendumu o odločanju preko interneta. Kajti, žal predobro poznam tisto temno plat interneta. Mulci bi rekli hekerstvo. Vem, kaj se vse da narediti tudi v najbolj zaščitenih in varovanih sistemih. Tako da je s tega vidika, če želimo ohraniti verodostojnost, s tem tudi demokratičnost in legitimiteto sprejetih odločitev, potrebno veliko mere previdnosti ohraniti še naprej takrat, ko gre za sprejemanje končnih odločitev. Kot rečeno, ko pa gre za zbiranje podpisov, pa to še kako podpiram. Sedaj, tisto, v čemer pa nas ta razprava v tem delu oddaljuje od jedra, pa je to, kar sam tudi kot zelo pozitivno zaznavam v tem Državnem zboru. Vendar hkrati moram dati en odgovor na besede kolege poslanca iz vrst SNS, ki je prej omenjal nekakšno dvoličnost sedanje vladajoče stranke. Očitno je menil SDS. Glede na to, da sem skozi vseh 15 let bil v SDS tisti, ki je bil nekako zadolžen za referendume in tudi za zakonodajo v zvezi z referendumi in volitvami. Lahko vam z vso odgovornostjo zagotovim in to tudi dokažem, če želite, da smo se ves čas dosledno zavzemali za čimvečje in čimbolj svobodno in dokončno odločanje ljudstva kot suverena in to brez omejitev. Ista zgodba iz leta 2004, ki ste jo omenjali, je v resnici zgodba o nečem drugem. Takrat je bil v predlogu ustavne spremembe notri tudi člen oziroma določilo, po katerem bi bila pravica do referenduma zelo močno omejena. Res, da je bil v igri švicarski model vendar s hudimi omejitvami, ki so bile po našem trdnem prepričanju nelegitimne in nepotrebne. Mi smo ves čas zagovarjali tisto, kar danes, kot razumem, zagovarjamo vsi, da je Ustava sama po sebi tista, ki daje okvir pravice do referenduma. To se pravi, da ni potrebno nikakršno nezaupanje, nikakršnih dodatnih omejitev. Kajti, do referendumov, kot se je takrat govorilo, da se ukinejo vsi davki in preneha funkcionirati država ali se ukine policija, kot se je tudi enkrat govorilo, do takšnega referenduma ne more priti, ker to preprečujejo jasna ustavna določila. Tak referendum bi bil v nasprotju z drugimi določili Ustave Republike Slovenije. Kdor bi s čim takšnim poskušal, bi se soočil z varuhom ustavnosti v našem pravnem redu. To pa je Ustavnim sodiščem. To se pravi, takšnega referenduma ne bi bilo možno izvesti. Zdaj, v tem dogovarjanju, v tokratnem mandatu tovrstnih pomislekov sam nisem več zaznal. To se pravi, štejem, da je to s tem doseženo splošno soglasje, da smo sedaj že vsi na tem stališču. To štejem kot izjemno velik premik naprej, ki omogoča, da potem skupaj iščemo najboljše odločitve. Zakaj ni prišlo do predloga že v tokratni fazi? Zaradi tega, ker po mojem trdnem prepričanju je glede na dosedanje ustavne presoje Ustavnega sodišča skoraj s 100% zanesljivostjo mogoče trditi, da se ni mogoče izogniti ob uveljavljanju švicarskega modela, če ga dosledno uvedemo ob predhodni spremembi Ustave. In glede tega, sem zaznal, je prišlo pri nekaterih parlamentarnih skupinah do pomislekov in zaradi tega pač tega nadaljnjega koraka nismo storili. Vendar kot rečeno, razumem pri vseh voljo, da s takšnimi pogovori nadaljujemo. Trdno upam, da če ne v tem, pa v prihodnjem mandatu pridemo do tega, da bo švicarski model referenduma zares uveljavljen. S tem mimogrede bi postalo to vprašanje, ki se mu zdaj daje tako veliko težo, postalo popolnoma brezpredmetno. Kajti, pri vprašanju podpisov je v ozadju ves čas samo vprašanje tega, da se je referendum zlorabljalo oziroma pobudo za referendum se je zlorabljalo kot procesno orožje v zakonodajnem postopku za njegovo zaustavitev, tako kot je prej že omenil eden od mojih poslanskih kolegov v razpravi. Vsi smo to počeli kdaj v svoji zgodovini. Kdor bo zanikal, mu lahko ostali kolegi hitro kaj podstavijo pod nos. Seveda pa je prav zaradi tega prišlo tudi do nekega negativnega predznaka pri institutu referenduma in včasih tudi do nesporazuma. Ko se je pa s kakšnim referendumom še kako resno hotelo, pa zaradi tega splošnega vtisa potem ali pa morda tudi napačnega vtisa v političnih elitah ni prišlo do slednje izpeljave in dejansko smo imeli izpeljanih referendumov v Sloveniji še sorazmerno malo, če smo pošteni sami do sebe. Zlasti, če se primerjamo s tistim državami z najbolj razvito neposredno demokracijo. Sam osebno moram povedati, ne samo, da sem vedno nasprotoval kakršnimkolim oviram, mimogrede, ki so bile nekatere tudi predlagane v teh postopkih sedaj, ampak sem zagovarjal pač, da mora imeti ljudstvo prvo in zadnjo besedo in trdno sem prepričan, da ne samo glede zakonodajnega referenduma, da bi bilo celo vredno se usesti skupaj in razmisliti tudi o tem, da bi seveda pod zelo posebnimi, ostrimi pogoji dovolili tudi možnost, da ljudstvo samo zahteva referendum o spremembi Ustave, ne le potrditvenega, kot je že sedaj zapisano v Ustavi, ampak tudi da bi kot povedano pod nekimi zelo posebnimi, jasnimi pogoji, lahko predlagalo posamezno spremembo in potem tudi o njej samo odločilo. Kajti, če sem o čem prepričan, sem prepričan o tem, da je dovoljevati najvišjemu suverenemu ljudstvu z okvirom ustave in zakonov, ki ga postavljamo, mu tukaj, da odloča samo v največji možni meri, tudi gesta zaupanja v ljudstvo in da si slovenski narod to brez dvoma zasluži. Mislim, da dokazuje vse zgodbe z referendumi, ki so bili dejansko izpeljani v minulem obdobju od referenduma o samostojni Sloveniji naprej. Kajti, prav vsakokrat je šla razprava v smeri vsebine in v smeri vrednot tistega jedra politike, ki bi moralo biti vedno osrednje vodilo katerekoli javne razprave. To štejem kot kvaliteto kot demokratično kvaliteto, ki jo je vredno ohraniti in nadgrajevati. Iz tega razloga - kot povedano - zagovarjam sam in skupaj s kolegi v SDS rešitve, o katerih smo govorili. Toliko z naše strani. Kot povedano, zakon, ki je danes tu, rešuje marsikaj. Je kompromis, pa vendar ima določene kvalitete, ki izboljšujejo tudi nekatere do sedaj slabo postavljene rešitve. Naj omenim samo še eno, ki se je dotika, potem že tudi naslednji amandma. To pa je vprašanje tistega, če sprožiš hkrati več referendumskih vprašanj, več referendumov o nekem podobnem problemu. Kako potem v takem primeru ugotavljaš izid? Tudi to se bo sedaj s tem zakonom končno ustrezno razrešilo. Kajti, če bi bila taka rešitev nekoč že v zakonu, potem se marsikateri zaplet, ki po mojem mnenju ni bil dober za Slovensko demokracijo, ni bil dober za prav ta institut referenduma, ki je na neki način najboljša varovalka pred katerimikoli strankami kot mi, do katerih seveda v demokraciji vedno lahko pride, potem se vse tisto, kar se je, zagotovo ne bi zgodilo na tak način, kot se je, zagotovo ne. Mislim, da v danem trenutku lahko kot to gesto zaupanja v ljudstvu storimo dvoje, da skupaj podpremo danes predlagani zakon in pa potem ga seveda nadaljujemo z razpravami in poskušamo doseči tako veliko stopnjo soglasja po možnosti konsenz, da bi odprli pot za dejanski zakonodajni referendum, ga enkrat za vselej popolnoma ločili od zakonodajnega postopka preostalih zakonov v Državnem zboru. To namreč pomeni uvedbo švicarskega modela. Potem referendum ne bi bil več nikakršno procesno orožje, ampak bi z njim uveljavili tisti institut, ki ga v demokraciji mora imeti. Kot rečeno, da ima ljudstvo prvo in zadnjo besedo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Zagorac ima repliko.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Zelo kratka replika glede na to, da sem bil omenjen kot poslanec SNS. Prva zadeva, teža podpisov. Veste, Vlada dviguje število podpisov, ne mi. Mi jih skušamo znižati glede na predlog Vlade. In ne mi reči, da ste na podlagi tega, da bo moč po internetu zbirati podpise, prišli do te številke, da je 2.500 prava številka, glede na to, da vključujemo internet. In ko ste govorili o dvoličnosti. Obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o referendumu in ljudski iniciativi, premier, veste molk je včasih zlato in poslanci včasih delate škodo premierju. Takrat je zastopal stališče opozicijski stranke in dejal: "Mi lahko zberemo 1.000 ali pa 2.000 podpisov. To kakšna velika težava ni, pa verjetno tudi druge stranke, ki so organizirane. Težje pa je to za civilno družbo. Tukaj pa je razlika med tisoč in dva tisoč tako velika, da bi ta zakon, v kolikor boste sprejeli to težnjo," to je bil namreč amandma, "potem morali spremeniti tudi naslov. To ni zakon o ljudski iniciativi, ampak je potem zakon o omejevanju ljudske iniciative, ker bo ta prag previsok, da bi katerakoli iniciativa civilne družbe lahko v tako kratkem času sprožila zahtevo. 2.000 je desetkratno povečanje sedanjega števila in dejansko omejuje potem pravico do vložitve ljudske iniciative za pobudo referenduma. Za preprečitev zlorab je 1.000 popolnoma dovolj." Nadaljevanje vašega takrat poslanskega kolega, ne vašega, ampak tisti, ki so sedeli v parlamentu, gospoda Kelemine: "Seveda jih ni težko zbrati, če imaš za to zadaj sindikate, ki jih kontroliraš. In jim potem daš dekret, da morajo zbrati podpise, potem ni problem. Vendar nekako čisto nevtralno ljudsko iniciativo je pa gotovo zelo velik problem in zelo velik korak zbrati 2.000 podpisov. Zato pod nobenim pogojem mi tega ne bomo podprli." današnji SDS, takratna druga kratica stranke. Veste, toliko o dvoličnosti in o tem, da se ljudje s časom spreminjajo. Takrat je 2.000 predstavljalo grozen problem. Vi danes dvigujete na dva in pol, pa ne mi reči, da na podlagi interneta in da ljudska iniciativa uporablja internet in bo to danes to šlo lažje, ali pa bodo celo "hekerji", kot ste jih sami imenovali, jaz jih ne bom imenoval "mulce", uporabljali internet in pomagali bodisi Vladi bodisi opoziciji, da bodo lahko zbrali podpise. To ste govorili, ko ste bili v opoziciji. To je govoril premier. Danes dela nekaj drugega. In kot sem sam dejal, časi se spreminjajo, ljudje se spreminjajo s časom, ampak načelnost je pa zelo fina zadeva, v kolikor lahko ostane. Dajte, prosim lepo, naj vam enkrat prinesejo kaj ste zagovarjali, in ne govoriti tukaj neumnosti [[...]]
Čas je potekel za repliko [[...]]
[[...]]in da ne zavajate slovensko javnost. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Žgajner Tavš.
Hvala lepa. No, več ali manj je s to repliko kolega Zagorac povedal pravzaprav tudi tisti, kar sem želela sama v razpravi okoli amandmaja, ki smo ga vložili v Slovenski nacionalni strank. Pa se bom morda, da ne bom ponavljala istih besed, da ne bom znova poudarjala o dvoličnosti nekaterih, ki danes s cinizmom na obrazu spremljajo in hvalijo zakon, ki je pred nami. Rekla bom, da je zakon - ja, res, v veliki večini prinaša pozitivne spremembe, pozitivne spremembe za tiste, ki bodo v bodoče uporabniki tega zakona, pa vendar tako velikih besed oziroma takšnega hvalospeva pravzaprav ne morem tako zelo pozitivno sprejeti, kot ga je ali pa so ga sprejeli nekateri kolegi pred menoj. Tisti kolegi, ki seveda prihajajo iz koalicijskih oziroma vladnih strank. Ljudstvo je prvo in zadnje oziroma mora imeti prvo in zadnjo besedo. Se strinjam, vsekakor in tudi ta zakon je pisan, ne za nas poslance v Državnem zboru, ampak predvsem za ljudstvo, za ljudsko iniciativo, širše množice, ki lahko ravno preko tega zakona sodelujejo neposredno v postopkih odločanja oziroma v demokraciji, če hočete. In pomembno je, ne zgolj, kako resni in neresni so podpisi, ki so dani k neki pobudi za razpis referenduma, ampak pomembno je, da se poslanci v Državnem zboru zavedamo, kako resen je rezultat nekega referenduma. Pa smo bili pred nekaj meseci priča, kako zelo poslanci v tem Državnem zboru ne spoštujejo, kako zelo Vlada ne spoštuje resnosti rezultata na referendumu. Zakon o trgovini je čudovit primer, spoštovani kolegi in kolegice. Čudovit primer, ko ste v opoziciji, zagovarjate in daste, ne vem, resne ali pa neresne podpise k zahtevi za razpis referenduma. Ko pa pridete na drugo opcijo, ko vodite politiko, pa takrat ljudje niso več pomembni, njihova odločitev ni več resna. In dovolite mi zgolj in samo še eno zadevo, ker sem prej poslušala številne replike, replike ministra Viranta, ki je pravzaprav podpisan pod ta zakon. Tudi minister Virant je bil, vsaj na trenutke, sem imela občutek, zelo ciničen, ko je repliciral poslanskemu kolegu Zagorcu, ali pa, ko je govoril o amandmaju Slovenske nacionalne stranke, ki govori v prid temu, da se zmanjša število potrebnih podpisov za vložitev pobude za razpis referenduma. Dejstvo je, da je še vedno na predsedniku Državnega zbora tista odločitev, da reče neki pobudi "ja" ali pa da reče neki pobudi "ne" in jo sprejme v postopek. Upam, da se boste strinjali z menoj. In predsednik Državnega zbora je tisti, ki lahko reče, pobuda ni popolna, ki določi rok, nov rok, do katerega je potrebno pobudo dopolniti, in predsednik Državnega zbora je tudi tisti, ki lahko reče, da je za dopolnitev pobude potrebnih novih toliko in toliko podpisov. V tem primeru, spoštovane kolegice in kolegi, 2500 podpisov, čez noč lahko postavi predsednik Državnega zbora tak rok. Pod aktualnim predsednikom Državnega zbora smo že imeli v tem mandatu te primere. In če za poslanske skupine, poslanke in poslance v Državnem zboru ni problem zbrati 2500 podpisov, verjamem, da za marsikoga v tej državi, pa naj bo še tako organizirana skupina ljudi, pa je čez noč zbrati 2500 podpisov. In zato sem še vedno zagovornik, velik zagovornik, tistega, kar je v obstoječi zakonodaji, in ocenjujem, da je 1000 podpisov še vedno dovolj. Tisoč podpisov dovolj, pa se bom tukaj navezala na miselnost ali pa besede gospoda Janeza Janše, da se preprečijo tudi zlorabe. Pomembno je, kako zelo se spoštuje volja ljudi, volja ljudi, izražena na referendumu. To naj vam bo, spoštovane kolegice in kolegi, ki imate izvršilno moč, to naj vam bo v vodilo. Jaz bom vsekakor podprla amandma, kajti ocenjujem, da ne nazadnje, še vedno velika večina ljudi nima potrebnega interneta, nima potrebnega certifikata, da bi lahko tovrstne podpise prispevala po elektronski poti. Pač niso vsi ljudje v tej državi "mulci", ki se dobro spoznajo na računalnik.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujemo razpravo o tem pričujočem amandmaju in dajem v razpravo 32. člen in amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS. Vidim, da nihče ne želi razpravljati. Zato razpravo zaključujem. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 10. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 18. uri in 25 minut. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGO OBRVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PRAVICAH INDUSTRIJSKE LASTNINE IZ DELOVNEGA RAZMERJA, EPA 1122-IV . Za razpravo imamo 35 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Med nami pozdravljam ministra mag. Vizjaka s sodelavko in sodelavcem in ga tudi vabim k besedi. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Danes je pred nami zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o pravicah industrijske lastnine iz delovnega razmerja, ki ga želimo preimenovati, in sicer želimo iz zakona spraviti vse tisto, kar v skladu z opredelitvijo pojmov ne sodi v to sfero, zlasti ko govorimo o videzu izdelkov, ko govorimo o tehničnih in drugih izboljšavah, zato želimo tudi preimenovati zakon v Zakon o izumih iz delovnega razmerja. Zelo pomembno se mi zdi povedati, da praksa varovanja pravic, topoglednih pravic, v Evropski uniji ni poenotena in zato se tudi ta zakon pretežno zgleduje in sledi rešitvam iz nemške zakonodaje. Glavna razloga za sprejetje novele zakona sta posodobitev zakona in pa tudi odprava pomanjkljivosti, ki so se pokazale pri njegovem izvajanju. Ključno, kar pa se mi zdi poudariti, je naravnanost oziroma sporočilo zakona, ki gre v smeri, da stimulira delodajalce k večji inventivnosti njihovih zaposlenih. Torej, zakon je pomemben korak v smeri, da se nagrajuje ustrezno inventivnost ljudi, ki so vključeni v delovni proces, bodisi tistih, ki tudi nosijo to inventivnost kot obseg del in nalog, bodisi tudi tistih, ki tega ne nosijo in to storijo. S tem želimo povečati delež inovativnosti in inovativnosti naših podjetij, kakor tudi aktivirati ljudi k večjemu angažmaju na tem področju. To se mi zdi zelo pomembno pri zagotavljanju večje konkurenčnosti slovenskega gospodarstva in s tem tudi uspešnosti slovenskega gospodarstva v evropskem in globalnem zahtevnem okolju. Kako se predlagane rešitve nanašajo na določitev nagrade delavcev in na izvensodno reševanje sporov pri poravnalnem svetu, ki ga ustanovi oziroma ki je ustanovljen pri Uradu Republike Slovenije za intelektualno lastnino? Predlog zakona ne bo imel finančnih posledic za državni proračun ali za druga javna finančna sredstva in zato predlagamo, da zakon sprejmete, kot je predlagan, z amandmaji, ki jih je sprejelo tudi matično delovno telo.
Hvala lepa. Predlog zakona kot je običaj je obravnaval tudi Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo in prosim predsednika, ki ga pa žal ni, da predstavi poročilo. Torej sledi poročilo oziroma predstavitev stališč poslanskih skupin in vabim k besedi gospoda Mikoliča v imenu Nove Slovenije.
Lepo pozdravljeni, spoštovani predsedujoči, spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! V poslanski skupini Nove Slovenije smatramo, da je potrebno na vseh delovnih mestih ustvariti takšno delovno okolje, ki bo spodbujalo vse oblike in rezultate ustvarjalnosti, tako posameznikov kot skupin. Smatramo, da je to ena od ključnih aktivnosti, ki lahko pripeljejo k izboljšanju konkurenčnosti, tako gospodarskih kot negospodarskih subjektov, na domačem, predvsem pa na tujem trgu. Kako čim bolj spodbujati inovativnost zaposlenih? Po 10 letih izvajanja Zakona o pravicah industrijske lastnine iz delovnega razmerja so se pokazale pomanjkljivosti, ki jih je nujno potrebno odpraviti, da bo inovativnost stimulativna za zaposlene. V poslanski skupini Nove Slovenije podpiramo sprejetje novele zakona, ki bolje ureja razmerje med delavci in delodajalci na tem področju. Predlog zakona vsebuje tri glavne problemske sklope, in sicer s področja veljavnosti Zakona o pravicah industrijske lastnine iz delovnega razmerja, kjer se odpravlja podvajanje z Zakonom o avtorskih in sorodnih pravicah, ostala dva problemska sklopa se pa nanašata na nagrajevanje delavcev ter manj zahtevne spremembe z izvensodnim reševanjem sporov. S področja veljavnosti zakona o pravicah industrijske lastnine iz delovnega razmerja se po vzoru tujih rešitev izvzema vse, kar ni izum, saj je poleg pravic iz industrijske lastnine urejal tudi tehnične in druge izboljšave, ki pa niso pravice iz industrijske lastnine. Za službeni izum ne šteje več izum, ustvarjen v šestih mesecih po prenehanju delovnega razmerja, ampak zgolj izum, ustvarjen v času trajanja delovnega razmerja. Jasno se določa, da delavcu vedno pripada nagrada. Višina je odvisna od okoliščin, primera, kar določajo jasneje določeni kriteriji v zakonu. Zakon mora spodbujati predvsem ustvarjanje rešitev najbolj zahtevnih tehničnih problemov, to so izumi, in s tem prispevati k dvigu konkurenčnosti gospodarskih subjektov. Zato se zavzemamo tudi v naši poslanski skupini. Tehnične se izboljšave se s tem vračajo v izvorno področje delovnega prava, po vzoru primerljivih tujih zakonodaj. Spodbujanje tovrstnih inovacij je že urejeno v splošnih panožnih kolektivnih pogodbah, delodajalci pa lahko s svojimi internimi pravili to še dodatno spodbudijo in navedejo ustrezno sistemsko nagrajevanje. Ker se s spremembami strinjamo, bomo v Novi Sloveniji zakon tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. V imenu SLS bo spregovoril gospod Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavcema, spoštovane kolegice in kolegi! Zakon o pravicah industrijske lastnine iz delovnega razmerja je bil sprejet v letu 1995 in noveliran leta 2002, zaradi uskladitve z drugimi predpisi. Predlog novele zakona se nanaša predvsem na nekaj popravkov s področja podvajanja vsebine tega zakona z Zakonom o avtorskih in sorodnih pravicah ter na področju nagrajevanja delavcev in izvensodnega reševanja sporov. Predlagana novela torej prinaša potrebne spremembe in jo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo. Sprememba zakona naj bi zagotovila tudi bolj stimulativno okolje za spodbujanje inovativnosti. Mislim, da se vsi zadevamo, da je inovativnost ključna dejavnost vsake organizacije, vsakega podjetja za dolgoročno uspešnost. Podjetja, ki ne vlagajo v inoviranje, dolgoročno ne more obstati. Lahko bi celo rekli, da zakonska regulativa v tem konkretnem primeru nekako določamo oziroma podrobneje urejamo obvezno nagrajevanje delavcev za inovacije, ki jih podjetje uporabi za sebe oziroma pri svojo proizvodnji. V poslanski skupini upamo, da bo ta novela imela vsaj v kakšnem primeru pozitivni učinek oziroma spodbudo za večje in inovativno angažiranje delavcev. Kot povedano, bomo poslanci Slovenske ljudske stranke predlagani zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Rezman v imenu DeSUS-a.
Hvala lepa, še enkrat, gospod predsedujoči. Tako kot drugod po svetu se tudi v Sloveniji zavedamo pomena, znanja, inovativnosti, kreativnosti, ustvarjalnosti, zlasti mi so to pišemo v vse naše razvojne programe in želimo to spodbujati. Primerjalno gledano z drugimi deželami bi ne smeli biti preveč zadovoljni na tem področju; ne kar zadeva števila inovacij, izumov na prebivalca ali na zaposlenega, ne kar zadeva velikosti dodane vrednosti, ne kar zadeva števila patentiranih izumov, itd. Skratka, to je področje, ki mu moramo posvečati dovolj in več pozornosti, in zato tudi mi v poslanski skupini DeSUS podpiramo ta predlog, ki delamo lahko k temu, k čemur težimo, pripomore. Ne gre samo za to, da se odpravljajo posamične pomanjkljivosti, čeprav je tudi to res, in morebiti je dobro tudi to, da lahko tu in tam povemo, da se sami zadevamo svojih hib, jih skušamo odpravljati in ne sledimo tako, kot bi radi kdaj nekateri prikazali, zgolj lakajsko sledimo tistim zakonodajnim predlogom oziroma tistim direktivam, ki jih v Evropski uniji sprejmejo in jih moramo preprosto implementirati pri nas. Mi ocenjujemo, da je ta zakon vreden podpore tudi zavoljo tega, ker ureja nekoliko pregosto prekrita posamična zakonodajna področja, delovno-pravno zakonodajo, zakonodajo, ki ureja avtorske pravice, in zakonodajo, o kateri sedaj govorimo, kar je izraženo tudi v predlogu za spremembo samega zakona. Gre torej za to, da se ta zakon spreminja v zakon, ki izpostavlja področje izumov, ne več toliko izboljšav, tehničnih in drugih, in tudi ne avtorskih pravic, ki sodijo na druga področja. Gre torej za to, da se zakon, ki je sedaj nekako [[..]] [[Nerazumljivo.]] [[..]]izčisti in da se jasneje opredelijo obveznosti in pravice. Gre za to, da se zagotavlja večja varnost izumov tistih, ki izumljajo, gre tudi za to, da se skuša zagotoviti ustreznejše, tudi z novimi merili, nagrajevanje, in za zaščito pravic tistih, ki lahko imajo to pravico ob določenih nagradah izumiteljem, da uporabljajo oziroma ekonomsko izkoriščajo, gospodarsko izkoriščajo izume. To vse bi utegnilo prispevati kaj k našemu hitrejšemu razvoju in zato tudi razprava doslej ni pokazala kakšnih večjih pomislekov pri posamičnih poslankah in poslancih, ampak bolj ali manj enotno podporo. V poslanski skupini DeSUS bomo predlog zakona, ki govori o urejanju razmerij med tistimi, ki izumljajo, in tistimi, ki ekonomsko izkoriščajo, uporabljajo te izume, torej predlog zakona, ki ureja nagrajevanje in spodbuja inovativnost, zlasti tisti del, ki zadeva izume, podprli.
Hvala. In še poslednji ima besedo gospod Ljubeljšek v imenu SDS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor, spoštovani minister in predstavnika Vlade! Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke bo podprla predlagano spremembo in dopolnitev Zakona o pravicah industrijske lastnine iz delovnega razmerja, ker menimo, da se pomembno izboljšuje zakonska podlaga za spodbujanje inovativne dejavnosti. Sedanji zakon je bil sprejet leta 1995 in dopolnjen v letu 2002. Z njim se urejajo pravice delavcev in delodajalcev iz inovacij, med katere se šteje izume, videze izdelkov ter tehnične in druge izboljšave. Uporaba zakona v praksi je pokazala kar nekaj pomanjkljivosti, in sicer v veliki meri se izenačuje obravnavo tehničnih in drugih izboljšav z izumi, kar posledično pomeni izenačevanje nagrajevanja in zaradi tega zmanjšanje motivacije za izume. Za službeni izum se šteje tudi izum, ustvarjen v 6-ih mesecih po prenehanju delovnega razmerja, kar je povzročalo določene težave, omogočanje delodajalca, da odlaša z odločitvijo o prevzemu izuma. Zapletene so tudi določbe o nagradah posameznim delavcem ali skupini delavcev, ki so ustvarili izum, tako za pomembne kot manj pomembne izume. Neoptimalno je bilo tudi delovanje poravnalnega sveta z vidika učinkovitosti in stroškov. To so glavni razlogi za posodobitev sedanjega zakona in za odpravo pomanjkljivosti, kar v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke zelo podpiramo, in sicer da predlagana novela zakona temelji predvsem na načelu izumiteljstva, pravica industrijske lastnine mora pripadati praviloma izumitelju in ne nadrejenemu delodajalcu, vendar pa se delodajalcu omogoča, da prevzema izum, delavcu pa mora v zameno vedno pripadati nagrada, ne glede na to, ali gre za psoredni ali neposredni izum. Z novelo se predlaga tudi, da se zaradi jasnosti ločitve izumov od drugih inovativnih izboljšav po vzoru tujih zakonodaj področje videzov izdelkov izvzame iz zakona, kar se bo naprej urejalo z določbami zakona o avtorskih in sorodnih pravicah, izvzamejo pa se tudi tehnične in druge izboljšave, ki se prenesejo v področje delovnopravne zakonodaje ali pa, da delodajalec že v svojih internih aktih predvidi načine in postopke za spodbujanje inovativnosti, vključno z nagradami, izvzamejo pa se tudi izumi, ki so bili ustvarjeni po prenehanju delovnega razmerja. Z novelo se tudi jasneje vzpostavi obveznost delodajalca, da v primeru prevzema službenega izuma delavca vedno nagradi, kar ni bila do sedaj praksa. Jasneje so določeni tudi kriteriji za določitev višine nagrade, jasneje so določene tudi nagrade za soizumitelje, pomembne pa so tudi določbe, ki preprečujejo delodajalcu, da bi svoje odločitve o prevzemu izuma odlašal. V poslanki skupini Slovenske demokratke stranke bomo vedno zagovarjali in podpirali vse rešitve in spremembe zakonodaje zakonskih določil in ukrepov, ki bodo izumitelje spodbujali k ustvarjanju izumov, kar bo dolgoročno vplivalo na dvig inovativnosti zaposlenih, in k ustvarjanju rešitev zahtevnih tehničnih problemov, s tem pa posledično k dvigu konkurenčne sposobnosti gospodarskih podjetij. To pa je tudi temeljni namen predlagane novele zakona, zato jo bomo v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke vsekakor podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. In ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih, zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. V skladu s 139. členom Poslovnika, bo zbor glasovanje o zakonu opravil v ponedeljek, 18. decembra letos, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. In prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O AVTORSKIH IN SORODNIH PRAVICAH. Skupni čas za razpravo je dve uri in 25 minut. Tudi ta zakon je v obravnavo predložila Vlada Republike Slovenije, zato dajem besedo predstavniku Vlade, ministru mag. Vizjaku.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Zakon o avtorskih in sorodnih pravicah je bil tudi sprejet leta 1995 in je bil v tem času doslej velikokrat dopolnjen, zadnjič januarja letos. Namreč, na tem področju se tudi precej spreminja na področju Evropske skupnosti in prav je, da v tej smeri tudi sledimo tem trendom v Sloveniji. Še več, namreč zaščita intelektualne lastnine, avtorskih in tudi sorodnih pravic je pomemben ukrep za zagotovitev konkurenčnejšega gospodarstva, za zagotovitev inovativnosti inovacijskih politik in tega se na ministrstvu zavedamo in tudi v Vladi. Vendar pa hkrati morajo biti rešitve, ko govorimo o tej zaščiti, učinkovite in nediskriminatorne do kogarkoli. Zato je tudi glavni namen sedanje novele o avtorskih in sorodnih pravicah zagotoviti predvsem učinkovit sistem določanja tarif kolektivnih organizacij in seveda večjo učinkovitost kolektivnega upravljanja avtorske in sorodnih pravic. Predlagana je vzpostavitev celovitega sistema, ki omogoča določitev tarife samo v enem primeru, in to v tistem primeru, ko dogovor ni mogoč, ni možen, ko dogovor med predstavniki avtorskih organizacij, kolektivnih organizacij, ki zastopajo sorodne pravice in uporabniki, ni mogoč. Samo v tem primeru. In nikakor ne želimo, da bi rešitve iz tega zakona nadomestile dialog in dogovarjanje, temu ni tako. Ne želimo pa tudi, da v kolikor dogovora ni, obvelja rešitev in pravica enega, kateregakoli, kajti prepričani smo, da sodi to področje v področje dogovarjanja. Zato sedanje rešitve sedanjega zakona niso ustrezne in jih nadgrajujemo s tem besedilom. S podobno rešitvijo smo prišli v Državni zbor tudi že januarja letos, ko smo uvajali tako imenovano arbitražo. Takrat, je parlament sprejel drugačno odločitev od tega, kar smo predvsem iz enega razloga, čisto iz formalnopravnega razloga, kajti arbitraža naj bi bil institut reševanja sporov, ki mora biti vnaprej dogovorjen in ga mora vnaprej priznati tudi pogodbene partnerice. In vsled tega smo pravzaprav razumeli sporočilo, da parlament načeloma ne nasprotuje reševanju sporov, vendar je takrat nasprotoval načinu, kako smo to zapisali. Torej, z načinom, ki ga uvajamo tu, svet za avtorsko pravo, je možno strokovno ter uravnoteženo določiti pravice takrat, kadar jih žal v dogovorni obliki med uporabniki oziroma med avtorji in koristniki ni bilo mogoče dogovoriti z dialogom. In vsled tega ne podpiramo amandmajev Liberalne demokracije, ki izničujejo ta prizadevanja Vlade in ministrstva. Zelo pomembno je, da je svet za avtorsko pravo, strokovna institucija, uravnoteženo sestavljena in da je to pravzaprav tudi v nekaterih drugih državah način izhoda v sili, kadar dogovor ni mogoč. Po tej rešitvi smo posegli tudi zaradi tega, ker se namreč ta vprašanja v Sloveniji doslej niso uspešno reševala, zlasti ne, ko govorimo o SAZAS-u. V SAZAS-u do danes ni uspelo na podlagi dialoga se dogovoriti niti o načinu dogovarjanja, kaj šele o vsebini dogovora, zato predlagamo svet in to obliko reševanja sporov.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora gospoda Ferija Horvata, da predstavi poročilo odbora. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister, s sodelavcema, spoštovane kolegice in kolegi! Odbor za gospodarstvo je kot matično delovno telo na 24. seji dne 6.12.2006 obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o avtorskih in sorodnih pravicah. Seji odbora so prisostvovali predstavniki predlagatelja zakona Ministrstvo za gospodarstvo in predstavniki Urada za intelektualno lastnino, Zakonodajno-pravna službe, Zavoda za uveljavljenje pravic izvajalcev in proizvajalcev fonogramov Slovenije, kratko Zavod IPF, Združenje skladateljev avtorjev in založnikov za zaščito avtorskih pravic Slovenije, SAZAS, Združenje avtorjev in umetnikov malih in drugih avtorskih pravic Slovenije, ZAM, Gospodarska zbornica Slovenije in Obrtna zbornica Slovenije. Odbor je bil seznanjen z obširnim mnenjem Zakonodajno-pravna službe, del pripomb te službe je bil upoštevan v predlogu za amandmaje odbora oziroma v amandmajih treh poslanskih skupin SDS, NSi in SLS. Odbor je bil seznanjen tudi s pripombami Zavoda IPF in predlogi za amandmaje, ki jih je vložil DeSUS, pripombami in predlogoma za amandmaje Združenja SAZAS, pripombami in predlogoma za amandmaje Gospodarske zbornice ter predlogom za amandmaje odbora poslanca Bojana Ruglja. Na odboru se je razvnela dokaj dolga in na trenutke tudi polemična razprava. V razpravi so bili izraženi pomisleki o primernosti skrajšanega postopka glede na očitno relativno pomembno spremembo veljavnega zakona, o čemer pričajo številne in dokaj različne pripombe in različni interesi zainteresiranih organizacij. V razpravi je bilo največ pozornosti posvečeno določbam 6. in 7. člena, konkretno Svetu za avtorsko pravo. Navedeni so bili argumenti za in proti predlaganim rešitvam, večinsko mnenje je bilo, da je zaželeno spodbujanje dogovarjanja o tarifah, intervenca sveta v primeru nedoseganja sporazuma pa naj bo le izjema. Zato je bil sprejet tudi predlog za amandma poslanca Bojana Ruglja, da se namesto sveta s stalno sestavo uvede svet z "ad hock" sestavo predstavnikov kolektivne organizacije in reprezentativnih združenj uporabnikov, odvisno od vsebine odločanja, o tarifi, o kateri ni bil sprejet dogovor obeh strani. S strani uporabnikov je Obrtna zbornica na seji podprla predlagano rešitev, sprejeti amandmaji so vključeni v dopolnjeni predlog zakona. Hvala.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Presečnik bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice poslanke in kolegi poslanci! Zadnja novela Zakona o avtorskih in sorodnih pravicah je bila sprejeta letos na začetku leta in se je nanaša predvsem na uskladitev z evropskimi predpisi. Uvodoma je potrebno poudariti, da je področje avtorskih pravic zelo občutljivo področje in da ga urejajo številni mednarodni dokumenti. Mnogi od njih zavezujejo tudi Republiko Slovenijo. Naj na tem mestu omenim le splošno deklaracijo o človekovih pravicah, in preambulo sporazuma Trips. Verjetno ni treba posebej opozarjati na problematiko varstva avtorskih pravic z vidika sodobnih tehnologij. Vsi namreč dobro vemo, da je danes veliko, upam si trditi, celo največ glasbe, filmov in drugih podobnih avtorskih izdelkov pri porabnikih prisotnih v obliki nedovoljenih kopij. Seveda takšno stanje še dodatno zaostruje razmerje na področju avtorskih pravic. Predlagana novela zakona je potrebna zaradi natančnejše ureditev postopka določanja tarif in še zaradi nekaterih drugih manjših popravkov v zakonu. Tarife so sestavni del skupnega sporazuma, ki ga v primerih množične uporabe varovanih del sklenejo kolektivne organizacije z reprezentativnimi združenji uporabnikov varovanih del. Zaradi mnogih sporov med uporabniki in kolektivnimi organizacijami je zadnja novela Zakona o avtorskih in sorodnih pravicah določila posebno arbitražo za potrebe izvensodnega reševanja sporov, vendar je bila novela po določenih amandmajih sprejeta v obliki, ki v delu arbitraže ne zagotavlja potrebnih učinkov, saj je pogoj za arbitražo arbitražni sporazum, za katerega je potrebno soglasje obeh strank. Danes obravnava novela pa predlaga uvedbo sveta za avtorsko pravo, ki bi na podlagi zahteve kolektivne organizacije in reprezentativnega združenja uporabnikov določil tarifo. Takšna rešitev je potrebna, saj v primeru sporov pri določanju tarife, glede na sedaj veljavni zakon, ni mogoče zakonito uporabljati varovanih del. Uporabniki v primeru nedoločene tarife namreč ne plačujejo nadomestil za uporabo, kolektivne organizacije pa seveda tarife tudi ne morejo zaračunavati. Z vidika zagotavljanja zakonitosti uporabe teh pravic se nam zdi predlagana rešitev ustrezna. Svet za avtorsko pravo je namreč po predlogu zakona strokovno in neodvisno telo, predsednika in člane imenuje minister, pri čemer dva člana predlagajo vse kolektivne organizacije, dva pa reprezentativno združenje uporabnikov. Predsednika sveta, pa predlaga pristojni organ, torej Urad Republike Slovenije za intelektualno lastnino. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predlagani zakon ocenjujemo kot primeren in ga podpiramo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Zagorac, bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovani prisotni! Veljavni Zakon o avtorskih in sorodnih pravicah je bil sprejet spomladi leta 1995. Do danes je bil dopolnjen in spremenjen 4-krat. Zadnje spremembe, kot smo že slišali od mojih predhodnikov, so bile predvsem uskladitve z evropskimi predpisi. Za zdaj imajo v naši državi dovoljenje za kolektivno upravljanje avtorskih in sorodnih pravic, pa bom navajal samo kratice: SAZAS, ZAMP in IMPS. Pred nami je sicer zakon, ki nekako ščiti z ustavo določene pravice posameznikom, govorim o avtorskih in intelektualnih pravicah. Prav je tako. Prav je tako, da se te pravice zaščitijo. Vprašanje pa je, ali ta zaščita omogoča oziroma dovoljuje tudi neopravičeno bogatenje. Prav je, da nekdo za svoj izdelek, za svoje delo, pa če želite pesem, film ali fotografijo, želi nek primeren zaslužek, ampak potrebno se je vprašati, na kakšen način se ta denar pridobiva in od koga se ta denar pridobiva. Pa če bom mogoče pristranski in se bom osredotočil samo na radio. Danes vsaka urarna - pa naj urarji ne razumejo tega zlonamerno - posluša radio, zato da čas hitreje mine. Dobi tri položnice, ki jih mora letno plačevati zato, da zaščitimo avtorske pravice nekoga, ki je to pesem spisal. Ali ne bi bilo mogoče lažje, če bi šli v to smer in bi rekli O.K., naj se mu nekaj plača, ker ga poslušamo, enako velja tudi za gostinske lokale, pa bi to dali na enkraten letni znesek, ki bi ga pobirala enotna agencija, organizacija ali kdorkoli, in potem ta znesek oziroma nabrani denar, za katerega pa vemo, da ga ni malo - in zato so tudi interesi in pa apetiti veliki, ko tak zakon sprejemamo, tega denarja ni malo - naj bo ta agencija, ta organizacija tista, ki bo usklajevala interese vseh, ki uveljavljajo avtorske oziroma druge sorodne pravice. Ne pa, da ljudje danes dobijo tri položnice, pa se nam zdi v enem trenutku mogoče nesmiselno, zakaj pa bi neko plačal, ali pa zamudi ali pa tudi ne zamudi, pa po dveh neplačanih položnicah blokiramo njegov žiro račun, ukvarja pa se z urarsko dejavnostjo. Se mi zdi nesmiselno. Prvi kosenz, ki bi ga morali doseči oziroma bi ga morali uporabniki teh pravic doseči, je notranji konsenz med seboj, kaj pravzaprav oni želijo, in priti s tem konsenzom bodisi pred ta državni zbor bodisi pred Vlado Republike Slovenije in povedati, mi se s tem strinjamo, takšen naj bo ta naš način, mi s tega stališča, recimo, izhajamo. Recimo, največjo problem, ki se pojavlja med ljudmi oziroma uporabniki, je bil SAZAS. Po njihovem so tarife sicer ustrezne, SAZAS dobi letno 2 milijardi slovenskih tolarjev. Morate priznati, da je to kar denar, ki ga SAZAS uporablja. In vprašanje je, kako, na kakšen način uporabniki, avtorji ta denar potem dobijo. Vlada je pred časom predlagala arbitražo, ampak roko na srce, ta zadeva nikoli ni zaživela za tiste, ki tega niso plačevali. Zakon se mi zdi, da je sam po sebi nekako neka vmesna rešitev med nekonsistentnostjo ali pa nekonsenzom tistih, ki ustvarjajo, in pa tistih, ki uporabljajo te storitve. In mislim, da prej kot slej bi bilo potrebno, pa tukaj apeliram s strani Slovenske nacionalne stranke na Vlado Republike Slovenije, da se predvsem zajezi piratstvo. Piratstvo - vemo, da internet zelo dostopna zadeva, prej smo o njem govorili, celo referendum bo možno razpisati ali pa zbirati podpise. In tukaj je težava. Ljudje ali pa "mulci", kot jih je imenoval gospod Grims, znajo to zadevo uporabljati in kršijo avtorske pravice. In tukaj je potrebno vzpostaviti zakonodajo. Treba je iti v korak s časom. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Rezman bo predstavil stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Hvala lepa. Zakon o avtorskih pravicah je, kakor je bilo povedano, bil večkrat že predmet razmišljanj in spreminjanj in dopolnjevanj. In tudi nazadnje še v našem mandatu je bilo tako. Takrat in danes gre, vsaj po naši sodbi, za isti problem. Res da se je spreminjalo še marsikaj drugega v tem zakonu, vendar temeljni problem je bil, kako, prvič, zaščititi avtorske pravice, in drugič, kako zaščititi tudi tiste, ki avtorska dela uporabljajo. Torej, kako zaščititi interes uporabnikov. Razkorak med tema dvema zaščitama je bil pogosto tolikšen, da je bilo sporazumevanje bolj ali manj neuspešno; za sporazumevanje predvsem pa tukaj gre. Ko govorimo o zaščiti avtorskih pravic, ki je za nas vse, domnevam, da nesporna in je absolutna, pa moramo upoštevati vsaj to, da gre za dve ravni. Prvič, za zaščito pravice, ko avtor da svoje avtorsko delo iz rok, in drugič za zaščito pravice, ko je to avtorsko delo že v obtoku, ko je že v sferi javnosti in ko torej nekdo drug posredno ščiti, kolektivne organizacije, posredno ščiti ta avtorski interes. In tukaj predvsem po moji sodbi pride do nesporazumov. Ko smo nazadnje spreminjali Zakon o avtorskih pravicah, je bil glavni problem pravzaprav problem arbitraže. Ne arbitraža sama po sebi, ampak arbitraža, kakršna je bila predvidena. Rekli smo ji takrat tudi prisilna arbitraža in takrat je argumentacija pomagala k temu, da smo se nekako bolj razumeli. Upam, da bo tudi danes tako. Aktualna zakonodaja namreč ima hibo, ki jo poudarja predlagatelj sprememb in se s tem tudi drugi strinjamo, namreč v tem, da ima nekdo možnost ohranjati obstoječe stanje, ki pa ni dobro za vse. Tisti, ki ni pripravljen na sporazumevanje, tisti ima to moč. In mi domnevamo, da je prav, da se ta moč oziroma ta nepripravljenost za pogajanja, za sporazumevanje vendarle omeji oziroma da se najdejo mehanizmi, da se prepreči ta zaščita nekega apartnega ločenega interesa. Pripombe k zakonodaji so imeli predvsem kolektivne organizacije ZASP, IPF in danes že večkrat omenjeni SAZAS in v poslanski skupini DeSUS smo sprejeli njihove pripombe na ta način, da smo jih oblikovali v amandmaje in jih predlagali v razpravo, predvsem zato, ker znotraj koalicije odnos do teh predlogo ni bil razčiščen, vsaj za našo poslansko skupino ne, in za voljo tega, da bi si na ta način omogočili možnost razprave in ponovno presoje, ali so amandmaji ustrezni ali ne. Temeljni problem za našo odločitev je bil problem odgovora na vprašanje, ali ta zakon in vpeljava sveta za avtorsko pravo preprečuje, onemogoča sporazumevanje. Jasen odgovor, o katerem smo govorili na matičnem delovnem telesu, je bil, da ne, in jaz se s tem strinjam. Tudi zavoljo tega smo nekatere amandmaje umaknili, in sicer iz naslednjih razlogov, ker svet v ničemer ne preprečuje sporazumevanja. Svet v ničemer ne oktroira, ne vsiljuje nekih tarif. Svet je inštrument, ki časovno vstopa kasneje, takrat, kadar sporazumevanje ni možno. In če pogledamo, bomo videli, da je to tudi zelo pogojna institucija, torej pred odločanjem je "če": če se sporazumi ne sprejmejo in je tudi časovno sosledje takšno, da je jasno, kaj je vzrok in kaj je posledica - vzrok je nesporazumevanje. In dejstvo, da sta se dve kolektivni organizaciji bili sposobni sporazumevati in sklenili sporazume, ena pa ne, je argument za to, da je neka arbitraža kasneje tudi potrebna, sicer lahko nekdo ščiti zgolj svoj interes, kar pa ni v interesu ne javnosti in ne tistih, ki jih imenujemo z izrazom uporabniki. Zato smo mi te amandmaje umaknili, ne bomo podprli teh dveh amandmajev, ki sta sedaj predlagana, podprli pa bomo predlog zakona, kakršen je predlagan.
Hvala. Gospod Rugelj bo prestavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem navzočim, seveda pa predvsem ministru za gospodarstvo, gospodu Vizjaku, gospodu Prešernu in tudi gospe z Urada. Novela zakona o avtorskih in sorodnih pravicah v letu 2004 je spremenila več določb v kolektivnem upravljanju avtorskih in sorodnih pravic. Med drugim so bile na novo določene obveznosti kolektivne organizacije, da z reprezentativnimi združenji uporabnikov varovanih del sklepa skupne sporazume, v katerih se določijo predvsem pogoji, načini uporabe in višina nadomestil za uporabo teh del. V kolikor sporazum ni bil sklenjen, so veljale tarife kolektivne organizacije. Zaradi številnih nesoglasij in ker ni učinkovitega mehanizma za reševanje teh nesoglasij, Vlada predlaga potrebne spremembe Zakona o avtorskih in sorodnih pravicah. Bistvena novost predloga zakona je uvedba sveta za avtorsko pravo, ki na podlagi zahteve kolektivne organizacije ali reprezentativnega združenja uporabnikov določi primerno tarifo ali odloči o drugem spornem vprašanju. Svet po predlogu zakona sestavlja pet članov, po dva predlagajo reprezentativna združenja in kolektivna organizacija, predsednik sveta pa mora biti oseba, ki izpolnjuje pogoje za okrožnega sodnika, predlaga pa ga pristojni organ. Svet za avtorsko pravo ni državni organ in ni nosilec javnih pooblastil, je pa specializirano telo, pri katerem lahko stranke dosežejo dogovor glede primerne tarife oziroma mu prepustijo odločitev o tem. Želja je, da bi vse tarife nastale s pogajanji in ne v postopku pred svetom, vendar v primerih, kadar to ni mogoče, predlog zakona uvaja rešitev, ki omogoča rešitev spornega vprašanja, to je odločitev sveta kot strokovnega in neodvisnega telesa. Ne gre za obvezen postopek, temveč le za vzpostavitev možnosti rešitve spornega vprašanja v primerih, ko strani ne moreta ali celo nočeta priti do sporazuma. Primerjalno pravno gledano so institucije v smislu predlaganega sveta rešitev, ki se jo poslužujejo tudi v državah Evropske unije in drugod. Primernost tarif naj bi se v prvi vrsti dosegla s sporazumom strank, če pa sporazuma ni, pa zakonodajalec zagotovi primeren mehanizem, da morebitno blokado onemogoči ali pa preseže tako, da bodo varovane ustavno zagotovljene izključne pravice, obenem pa ne bo prišlo do zlorab monopola. Ustavna pravica avtorja je, da postavi ceno svojega dela. Seveda pa je enak pravica tudi uporabnika, da se odloči, ali bo delo za takšno ceno lahko kupil ali ne. Svet se bo ustanovil le na željo ene ali obeh vpletenih strani in seveda le v primeru, če pogajanja ne bodo pripeljala do sporazuma med uporabniki in kolektivno organizacijo. Zoper odločbo sveta je dovoljena tožba, ki se vloži pri Vrhovnem sodišču Republike Slovenije v 30-ih dneh od vročitev odločbe po vzoru Zakona o trgu vrednostnih papirjev. Kolektivnim organizacijam pa v skrajnem primeru ostane tudi možnost prepovedi uporabe avtorskih del, česar si seveda nihče ne želi. Pomembno je tudi poudariti, da je v zakonu predviden kriterij za določitev tarife, ki ga upošteva avtorski svet pri določanju tarife, in sicer da je le-ta primerljiva s tarifami v naših sosednjih državah EU, katere del smo tudi mi, seveda, ob upoštevanju in primerjavi našega bruto dohodka na prebivalca z dohodkom na prebivalca v primerjani državi ali več državah. Ostale spremembe in dopolnitve so manj zahtevne in imajo namen odpraviti pomanjkljivosti, ki v praksi povzročajo težave. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlog spremembe zakona seveda podpiramo, ker ne nazadnje prinaša spodbude, da bo do potrebnih dogovorov med zainteresiranimi stranmi le prišlo, kar je v interesu tako avtorjev kot tudi uporabnikov. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Slavinec bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije.
Dober dan! Lep pozdrav! V poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije zagovarjamo vse rešitve, ki bodo ščitile interese avtorjev na eni strani in uporabnikov, poudarjam, tudi uporabnikov na drugi strani. Vendar predlagana rešitev, ki jo imamo na klopi, ne vodi do tega cilja. S predlagano ureditvijo se uvaja svet za avtorsko pravo, to je nov, glede na navedene pristojnosti, skoraj oblastni organ, ki bo grobo posegel na področja zaščite intelektualne lastnine. S to ureditvijo se posega na področje avtorskih pravic, ki so nematerialne dobrine, kljub temu pa prav tako lastnina, kot vsaka druga premična in nepremična in pripadajo avtorju samemu. Za avtorske pravice velja, da so absolutne, kar pomeni, da avtorji postavljajo višino nadomestila za svoje pravice. Po drugi strani tudi ni dopustno,da v te pravice posega kdo tretji, še najmanj država. Ureditvi, ki uvaja tako imenovani svet za avtorsko pravo, ki bo arbitrarno mino ustvarjalcev ali uporabnikov, lahko tudi mimo že dogovorjenih partnerjev določi tarife takrat, kadar kolektivna organizacija in reprezentativno združenje uporabnikov niti po štirih mesecih pogajanj ne dosežejo dogovora. Torej, ne gre za to, da bi se svet aktiviral na soglasje obeh vpletenih strani, ampak avtomatsko, ko po štirih mesecih ne sklenejo dogovora. In prav zaradi tega nimamo nobene garancije, da, kot je bilo na predstavitvi povedano, svet, predviden kot tista motivacija k dogovarjanju, saj lahko ena izmed strani, katerakoli, k tem dogovorom pristopi "s figo v žepu" in namenoma dogovore zavlačuje do te mere, da potem res v funkcijo stopi svet. Svet za avtorsko pravo torej ni vezan na zahtevek strank in s tem pridobiva nesorazmerno prevelika pooblastila. Dileme, ki jih imamo v zvezi z ustanovitvijo sveta za avtorsko pravo, so še, da se ustanavlja kot nov samostojni organ, ki praktično ni samostojen, ampak obstoji nevarnost, zelo velika nevarnost, da bo pri svojem odločanju prisiljen upoštevati kriterije, ki niso strokovni, ampak bodo politični. Svet za avtorsko pravo na področju določene tarife tudi ni vezan na zahtevek strank, s čimer pa pridobiva nesporazmerno prevelika pooblastila, kar je še hujše, prav tako ni zagotovljeno zadostno sodno varstvo. Predlagana ureditev je tako imenovana državna ureditev in obstoji nevarnost, da bo tudi ta svet podobno kot mnogi drugi sveti, ki jih je ustanovila ta Vlada, deloval politično in bodo odločitve na škodo ene ali druge vpletene strani. Ministrstvo je kot enega izmed argumentov izpostavilo tudi dejstvo, da se avtorji in uporabniki niso uspeli dogovoriti o načinu, kako se bodo dogovarjali. Sedaj ne vem, ali je pa dejstvo, da so se v tem času že dogovorili. Velika večina se je dogovorila o tarifi in o načinu sodelovanja, zaradi tega tudi ta argument zveni popolnoma brezpredmetno. Glede na vse našteto, v poslanskem klubu Liberalne demokracije predloga zakona ne bomo podprli, če ostane brez predlaganih amandmajev. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Franc Horvat bo predstavil stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Relativno dolga in na trenutke tudi polemična razprava o predlogu zakona na matičnem delovnem telesu zbuja vprašanje, ali je bila primerna odločitev za predlaganje in obravnavo predloga zakona po skrajšanem postopku. Pisna mnenja, amandmaji in razprava so pokazali različne, celo biometralno nasprotne poglede na rešitve v zakonu. Poleg različnih strokovnih mnenj gre v veliki meri tudi za različne interese. Menimo, da je škoda, da tako s strani predlagatelja kot tudi s strani zainteresiranih organizacij ni bilo vloženega v fazi priprave zakona več naporov in pripravljenosti priti do dogovora oziroma kompromisa, ki bi bil širše sprejemljiv. Slabe in dobre izkušnje s podukom, kako pomembno je doseči sporazum, ko gre za različne interese, še pred odločanjem in preglasovanjem v Državnem zboru, je pokazal primer obratovalnega časa trgovin, s katerim smo se zelo veliko ukvarjali. Novela zakona bo po naši oceni dosegla cilj, to je spodbujanje dogovarjanja kolektivnih organizacij avtorskih in sorodnih pravic in porabnikov o tarifah, če bo čim redkeje ali pa čim manjkrat potrebno delovanje oziroma odločanje sveta, ki ga uvaja novela zakona. Zato bomo pozorno spremljali izvajanje zakona v pričakovanju in upanju, da ne bo v relativno kratkem času že čez nekaj mesecev potrebno zakona ponovno spreminjati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še poslednji ima besedo gospod Mikolič v imenu Nove Slovenije.
Še enkrat, hvala za besedo. V poslanski skupini Nove Slovenije smo mnenja, da idealnih rešitev, s katerimi bi bili zadovoljni vsi vpleteni akterji na področju urejanja avtorskih in sorodnih pravic, ni lahko najti. Zato smo že pri sprejemanju novele zakona pred pol leta imeli pomisleke, ali bo učinkovita v praksi, ker je pravzaprav ravno pri bistvenem delu v obravnavi v Državnem zboru ta novela doživela spremembo. To, kar pa imamo danes pred seboj, bi pa naj pomenilo zagotovitev učinkovitega sistema razreševanja vseh odprtih vprašanj med kolektivnimi organizacijami in uporabniki, predvsem pa zlasti na segmentu določanja tarif. Vlada je prepričana, in s tem soglašamo tudi v poslanski skupini Nove Slovenije, da je dialog vpletenih strani pri razreševanju odprtih vprašanj najboljši način, ki edini pripelje do optimalne rešitve. Predlagatelj meni, da veljavna ureditev ne spodbuja dogovarjanja med vpletenimi strankami, ampak ga do neke mere celo zavira, zato želi preseči to stanje z uvedbo Sveta za avtorsko pravo kot strokovnega, neodvisnega in nepristranskega organa. Trenutno v veljavni zakonodaji je v 163.a členu uvedena posebna arbitraža kot dodatno sredstvo za izvensodno reševanje spornih vprašanj med kolektivno organizacijo in reprezentativnim združenjem uporabnikov varovanih del. Predlagano je bilo, da lahko kolektivna organizacija ali reprezentativno združenje uporabnikov zahteva arbitražo, ki naj odloči o vsebini skupnega sporazuma, če ga nista sklenili po štirih mesecih pogajanja. Pri tem je bilo najpomembnejše, da nasprotna stran ne sme odreči sodelovanja v arbitražnem postopku. Predlagani 163.a člen Zakona o avtorskih in sorodnih pravicah je bil sicer sprejet, vendar kot sem že omenil, je bil v Državnem zboru dopolnjen oziroma spremenjen. Sprejeti in veljavni 163.a člen Zakona o avtorskih in sorodnih pravicah temelji na arbitražnem sporazumu, kar pomeni, da je že za sprožitev arbitražnega sporazuma potrebno soglasje obeh strani. Če arbitražnega sporazuma ni, nobena od njiju ne more sprožiti arbitražnega postopka, v kateri bi se določila vsebina skupnega sporazuma, katerega bistveni del je tarifa. S takšno ureditvijo pa niso ustrezno rešeni primeri, ko se kolektivne organizacije in reprezentativna združenja uporabnikov o vsebini sporazuma ne morejo dogovoriti, saj razen sodne poti ni na voljo nobene druge možnosti. Zato je bilo na seji odbora največ pozornosti namenjene novim določbam 6. in 7. člena, in sicer določbam o Svetu za avtorsko pravo. Člane odbora je zanimalo, ali te določbe o svetu na kakršenkoli način onemogočajo dogovarjanje oziroma sporazumevanje med kolektivnimi organizaciji in združenji uporabnikov ali pa morebiti predvidevajo nek instrument, ki zagotavlja večjo motivacijo vpletenih strani za sklepanje sporazumov. Odgovor na to vprašanje pa je ključen zato, da bo zakon tudi v praksi deloval. V poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da je temeljni namen predloga zakona prav spodbujanje dogovarjanja med kolektivnimi organizacijami in združenji uporabnikov. Novela zakona želi stanje uravnotežiti ter na vsak način omogočiti, da pride do pogajanja in dogovora med vpletenimi stranmi. Prav v ta namen so bile oblikovane določbe o svetu za avtorsko pravo, saj veljavne rešitve zakona ne zagotavljajo dovolj učinkovito doseganja sporazuma. Poudariti je potrebno, da če do dogovora pride, se določbe o Svetu sploh ne uporabljajo. Ne gre za obvezen postopek, temveč le možnost rešitve spornega vprašanja. Svet bo tako odločal le, če bo katera stran to želela, ker bo druga stran pogajanja onemogočila ali zavlačevala ali pa če bosta to zahtevali obe strani, ker ne bosta zmožni doseči dogovora. Ker si v Novi Sloveniji želimo, da bi se vse kolektivne organizacije in združenja uporabnikov dogovorile, bomo predlagano novelo zakona tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ob tej priliki tudi prisrčno pozdravljam študentke in študente in asistentko Univerze v Ljubljani Fakultete za pomorstvo in promet. Dobrodošli v Državnem zboru Republike Slovenije, dobrodošli v tako imenovanem hramu demokracije. Mi pa prehajamo na razpravo o dveh členih in dveh vloženih amandmajih k Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o avtorskih in drugih sorodnih pravicah. V razpravo dajem najprej 6. člen ter amandma poslanske skupine LDS. Sprašujem, če želi kdo besedo. Vabim vas, da se prijavite na običajen način. Prijava teče, gospod minister pa z roko, če boste želeli razpravljati. Hvala lepa. Prvi ima besedo gospod Školč, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Dovolite, da to diskusijo povežem praktično o obeh členih, ker sta na nek način itak nerazdružljiva. Tako se bom vrnil najprej k tej uvodni besedi ministra, kjer se je pokazalo, da gre pravzaprav za ključno spremembo zakona, ne v tisti točki, kjer je potrebna uskladitev bom rekel, z ureditvami v Evropski uniji, ampak, kjer gre za vprašanja arbitraže oziroma v tem trenutku pač tega, da država, ministrstvo prevzame odločanje o tem, kako se ravna z avtorskimi pravicami. Tudi vsi, ki so pač obrazlagali stališča, so se osredotočili na to odprto vprašanje. Dovolite, da podvomim, da minister popolnoma razume, kaj so avtorske pravice in kako jih gre ščititi, sicer ne bi govoril o tem, da je potrebno zagotoviti ne rešitev, ki bi zagotovila pravice enega, ampak da je treba zagotoviti pravico dogovarjanja. To so bile njegove besede. Moram reči, da v tem kontekstu je to popoln pravni novum. Ne gre niti za pravico enega, niti ne za kakšno izmišljeno pravico dogovarjanja. To je politična latovščina, ki pokrije to prikrito željo, da se poseže v avtorske pravice na neustrezen način. Če mi bo pa minister dokazal, da obstaja neka pravica dogovarjanja, ki stoji nasproti lastninskim pravicam, kar so avtorske pravice tudi v nekem smislu, potem se bomo lažje pogovarjali. Ampak mi se tu pogovarjamo o tem, kako ravnati z zaščito avtorskih in sorodnih pravic. Tudi ne gre za to,da bi imeli enake pravice, recimo, tisti, ki glasbo naredijo, jo izvajajo in kot tu mislijo kolegi v SDS, tisti, ki jo poslušajo. Tu ne gre za enake pravice. Kdor glasbo ustvarja, jo poustvarja, kdor jo spravi na nosilce zvoka, ima neke aktivne pravice, medtem ko je on drugi dolžan za to plačati. Tako ali drugače. Če kupi nosilec zvoka in to uporablja doma je, bom rekel, svoje naredil. Če plačuje RTV naročnino lahko to pač tudi doma dela, če pa ima poslovno dejavnost in to predvaja v javnem prostoru, potem je dolžan za to plačati. Lahko bi si pogledali, da na vseh nosilcih zvoka piše: Ni za javno predvajanje. To je tisti element, ki omogoča, da se pogovarjamo o tem. Oprostite, zdi se mi, da ste nekako na stališču tistih, ki so pač te pravice jemali kot zrak, ki ga lahko vsi dihamo, ne da bi bilo potrebno za njega plačati. Komunistična Kitajska, recimo, je imela zelo velike težave za včlanitev v Svetovno trgovinsko organizacijo ravno zaradi nespoštovanja teh avtorskih pravic, intelektualne lastnine in tako naprej. Ravno zaradi tega, gospod minister, vi pač počnete, bom rekel, nekaj zelo podobnega. Slišali smo danes tudi neko trditev, ki je res vredna komentarja. Da bo ta rešitev zelo dobra, če se bo malo uporabljala. Verjetno bo odlična, če se ne bo nič uporabljala. To je ena hinavska trditev. Zakaj predlagati rešitev, za katero vsi vemo, da je slaba, če se bo uporabljala, minister? Zakaj predlagati rešitev, da bi strašila one druge, da se morajo sporazumeti? Če se nekdo noče se sporazumeti, potem bo vedno lahko povzročil ta spor, da se lahko sproži Svet za to avtorsko pravo. Eden ali drugi to lahko povzroči in potem se bo zgodilo tisto, čemer pač tukaj nasprotujemo: da bo pač Svet z večino, ki jo konstruira ministrstvo kljub vsemu, odločil o tem, kakšna bo tarifa. Moram povedati, da smo neko podobno situacijo svoj čas že imeli, ko je Urad za intelektualno lastnino, če se ne motim, potrjeval tarife. Pa se je to pokazalo, da ni dobro, da na nek način pomeni nepotrebno državno regulativo. Sedaj pa mi pod neko drugo firmo, da se to imenuje Svet, da tudi take rešitve v Evropi obstajajo, prihajamo s tem znova na plan. Jaz vam zagotavljam, gospod minister, da rešitev, ki je sedaj veljavna, ki pa ni pripeljala do sporazuma vseh treh kolektivnih organizacij z uporabniki tudi ni v nasprotju z Evropskim pravom. Kjer imamo tako imenovane, kot vi pravite, državne ureditve, o njih lahko govorimo kot o sprejemljivih, če jih sprejmejo vsi. Če jih pa ena od strani v naprej ne sprejme, gospod minister, potem mi sicer preko parlamenta z zakonom to lahko dosežemo, ampak mi v bistvu s politiko priglasujemo interes tistih, ki so lastniki avtorskih in sorodnih pravic. In to bo danes Državni zbor naredil in pri tem bodo sodelovali, če prav razumem, tudi vsi partnerji koalicije. Zelo pošteno bi bilo povedati "fuj", ker druge besede za to, da se na ta način poseže v avtorske pravice, ni in se potem skriva za nekim leporečnem, da pa država skrbi za to, da se dogovorijo. Pred slabim letom smo slišali, da se z IPH ne morejo nikakor dogovoriti. Od takrat, ko je bila rešitev uzakonjena, je IPH praktično, pa še druga kolektivna organizacija, dosegel večino sporazumov, izskočil je SAZAS, ki takrat ni bil problem. To pomeni, da obstajajo tudi drugi instrumenti, ki lahko pripeljejo do te rešitve. Ampak to, dragi gospodje in gospe, da pa Državni zbor, bom rekel, servisira ministra v njegovi želji, da bi posegel v avtorske pravice, da ne bi v bistvu pravzaprav tisti, ki so lastniki, imeli zares možnosti, da v postopku odločitve zares sodelujejo, to je pa preveč. Še nekaj. Minister je tukaj mimogrede v svoji nevednosti tudi namigoval, da tisti, ki zagovarjajo, zagovarjamo avtorske pravice, da to delamo proti plačilu. Jaz lahko že v naprej s tega mesta povem, da to ne delam proti plačilu. Njegov kolega je rekel, da mu je ušlo. Jaz bi pa rad od ministra, da vseeno, če to govori, pove, če je kdo, ki to dela proti plačilu, pa tega ne bi smel. Ker se mi zdi tako podtikanje, tako namigovanje, če je v dvorani Državnega zbora, nevredno ministra. Če pa ima dokaze, da kdo nezakonito lobira za to ali ono ali tretjo stran, potem prosim, tukaj.
Hvala lepa. Gospod minister, želite? Na koncu, dobro. Potem dajem besedo gospodu Rezmanu.
Hvala lepa. Jaz sem napovedal, da ne bom podprl ne enega in ne drugega amandmaja, in sicer iz naslednjih razlogov. Prvi amandma se predstavlja kot redakcijski. In drugi je tisti, ki pojasnjuje, zakaj takšnega sveta za avtorsko pravo ne bi smelo biti oziroma zakaj se naj črta ta člen. V zvezi s prvim amandmajem seveda po mojem ni mogoče pritrditi, da bi to bil tako, bi rekel, bagatelen redakcijski amandma. To je anticipativen amandma, ki ima smisel samo, če 7. člena ni. Torej napoveduje to svojo smiselnost v tem smislu, da je treba odpraviti in potem bi bil zgolj redakcijski. Če bi najprej 7. člen sprejeli, potem bi šesti, ki je sicer časovno in po sistematiki predhoden, bil lahko res redakcijski. Ampak pot ni takšna, pot je obrnjena. Kar zadeva drugega, kar je bilo rečeno v zvezi s tem, ali je upravičeno pričakovati, da smemo zrak dihati brezplačno in uživati avtorske pravice brezplačno, se strinjam, da to ni tako. Avtorskih pravic ne moremo dobiti brezplačno, tudi zraka nimamo brezplačno. Bogato ga že plačujemo skozi različne takse itn., in je tako tudi prav. Kakor je prav, da ljudje plačujemo zrak, ki ga vdihavamo, tako je prav tudi, da plačujemo avtorske pravice. Ampak zopet menim, da bi morali razumeti to, da je ta izključna, absolutna avtorska pravica bila, ta možnost je bila dana takrat, ko avtor nekaj da v javnost ali ne da. In takrat odloča tudi o tem, pod kakšnimi pogoji. Ko je to v javnem obtoku, potem je seveda ta avtorska pravica že na neki drugi ravni in je ne zastopa niti ne tisti, ki je bil dejansko, najpogosteje, ki je bil dejansko avtor, ampak neka organizacija, ki nastopa v njegovem imenu in nima pri vsakokratnem aktu, bom rekel, pooblastila, da natančno to počne, kar počne. Lahko bi nespametno početje kakšne kolektivne organizacije za zaščito avtorskih pravic pomenilo celo to, da avtorji, ki so dali svoje avtorsko delo v obtok, ne bodo dosegli cilja, da bodo drugi to lahko bodisi gledali, bodisi brali bodisi poslušali. Celo do takšnega absurda bi lahko prišlo. Namenoma absurdno to predstavljam. Tretja stvar, ki se mi zdi tudi vredna razmisleka, je, ali je to, da bi bilo najbolje, če ne bi bilo kazni, dobro ali ne. Mislim, da je res. Dobro je, če je malo kazni, če je malo prekrškov, malo kaznivih dejanj itn. Najboljše je, če tega ne bi bilo. Ampak nikjer v zakonih ne najdemo tega, da bi živeli od iluzij, da nihče ne bo nič takega, kar ni dovoljeno ali kar ni priporočljivo, počel, in bi se v naprej odrekli slehernim, pod narekovaji, "sankcijam", zato ker nimajo samo kaznovalnega namena. Imajo tudi nek drug, bom rekel, proaktivni preventivni namen in jaz mislim, da je prav tako. In tukaj jaz razumem, morebiti res napak, ampak jaz razumem to kot spodbudo k temu, da bi se vendarle sporazumeli. In če sta se dve organizaciji znali sporazumeti, je to dokaz, da svet, ki ga sedaj ni, in arbitraža ni nekaj, kar bi preprečevalo sporazum, samo da imajo različno stopnjo volje in pripravljenosti posamični subjekti, ki naj bi se sporazumevali, in ta svet, ki ima pravico odločanja pod določenimi pogoji, je pač ventil za rešitev problematike takrat, kadar bi prišlo do popolne blokade. Ta popolna blokada pa bi pomenila v bistvu obrambo pravic enih, ne vseh, samo enega dela tistih, ki bi se morali sporazumevati. In če malo bolj trdo rečem, to je pravica obrambe arogance ene izmed kolektivnih organizacij v slovenski družbi.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda ministra za gospodarstvo.
Hvala lepa. Najprej nekaj trditev želim res zanikati. Najprej prva. Svet ni noben državni organ. Svet za avtorsko pravo je neodvisno strokovno telo, ki je sestavljeno na eni strani iz predstavnikov avtorjev oziroma imetnikov teh pravic in na drugi strani uporabnikov. Ima predsednika, ki ga predlaga strokovna inštitucija Urad za intelektualno lastnino. Se pravi, to je uravnotežen strokovni organ, ki pride na vrsto samo kot varovalka, kot izjema, kot posledica, če se v nekem normalnem času ne uspe dogovoriti eni z drugo stranjo okoli odprtih vprašanj, katerihkoli. Lahko tudi obratno. Lahko bo Svet za avtorsko pravo, ker vidim, da pravzaprav tu veje neka bojazen, da se bodo degradirale pravice imetnikov avtorskih pravic in sorodnih pravic. Lahko je obratno. Lahko bo svet postavil višji standard, kot je sedaj, in v večji meri določil tudi, bodisi tarife, bodisi katerekoli druge zadeve. Jaz ne bi to enostransko jemal. In pravzaprav vidim namigovanja predvsem v tej smeri ohranitev obstoječih pozicij, češ, izgubili bomo nekaj, kar bi sicer bilo verjetno tudi logično, da izgubimo, vendar tega ne želimo, ker želimo pravzaprav nekim skupinam, za katere se deklariramo kot tukaj predstavniki ohranitev pravzaprav nekih nevzdržnih ali pa neprimernih rešitev. Tudi tu je bilo s strani predstavnikov Liberalne demokracije povedano, češ, da se niso sposobni dogovoriti. Še enkrat, uspeli smo se dogovoriti samo za uveljavitev novih pravic, za spremembo obstoječega sistema tarif SAZAS-a ni bilo moč doseči tudi ne dogovora, da se bodo dogovarjali, kaj šele dogovora o vsebini. O novi pravici se je razmeroma enostavno dogovoriti, ker je pač nekaj novega in imajo pravzaprav tukaj interes oboji. Pa še nekaj bi poudaril, kar se mi zdi bistvo in je poslanec Školč večkrat navajal. On je govoril pravzaprav izključno o individualnih avtorskih pravicah in ne o kolektivnih. In še nekaj, tudi Ustavno sodišče je napotilo zakonodajalca, da zagotovi primerni mehanizem, da morebitno blokado varovanja avtorskih pravic onemogoči ali preseže in da bodo varovane tudi nemožnosti zlorabe teh pravic. To je napotilo, ki smo ga tudi tukaj sledili. In prav vse te rešitve so tudi v skladu z bernsko konvencijo, kakor tudi s protimonopolnimi ukrepi mednarodne organizacije za intelektualno lastnino. Rešitve so primerljive in korektne.
Replike ali novi krog? Gospod Školč, replika, tri minute prosim.
Najprej replika. Poglejte, jaz tudi, če sem rekel samo avtorske, vedno govorimo o avtorskih in sorodnih pravicah in treh kolektivnih organizacijah, da ne bo nesporazuma, tako da to skrajšamo, ad1. Ad2, minister je pač še enkrat izkazal, da ni sposoben stati za svojimi besedami. Pozval sem ga, da pove, kdo je tisti, ki nezakonito proti plačilu zagovarja določena stališča, pa tega ni naredil. S tem končujem, bom rekel, to polemiko z njim. Ad3, minister zavaja, ko reče, da bo ta svet morebiti zagotovil višji standard. Poglejte situacijo, ko bi se sporazumeli lastniki in uporabniki pravic za 10 enot. Oboji bi se strinjali, svet bi pa rekel ne, 15 enot boste morali plačati. To je tisto, kar vi mislite, da je teoretično možno. Teoretično je to seveda možno, praktično pa se to ne bo zgodilo. To je, bom rekel, latovščina, ki ne temelji na poznavanju sporov glede uveljavljanja teh pravic.
Gospod minister, prosim.
Replika. To seveda ne more [[...]]
Razprava, ne replika [[...]]
[[...]]do tega primera sploh ne more priti, kot ste omenili, da če se dva domenita za 10, potem svet določi 11, če se dva domenita, sveta ni.
Samo, da pojasnim, to ni bila replika. Ker replika na repliko ni možna, ampak razprava, v katero se lahko minister vključi kadarkoli. Zdaj pa odpiram drugi krog prijave, ker vidim, da je še nekaj zainteresiranih. Prosim, da se prijavite. Prvi ima besedo gospod Mikolič.
Hvala še enkrat. Bistvo sprememb tega zakona je ravno v 6. in 7. členu. Če podpremo amandma poslanskega kluba Liberalne demokracija, potem pravzaprav tako nismo nič naredili. Jaz sem trdno prepričan, da bomo čez pol leta spet ta isti zakon obravnavali v tem Državnem zboru. Zato vsekakor v poslanski skupini Nove Slovenije predlagane amandmaje ne bomo podprli. Bi pa rad dodal še to, da nekateri govorite kar na pamet. Glede uvajanja sveta za avtorsko pravo, ali bo potrebno, da bo aktivno delal ali se bodo na eni strani avtorji oziroma kolektivne organizacije in uporabniki dogovorili, da tega sveta sploh ne bo potrebno v določenem primeru uporabiti. Počakajmo. Tudi kolega Školč nekako prejudicirate, tudi če bo ta svet deloval, bo vedno deloval na škodo avtorjev oziroma kolektivnih organizacij. Vsaj tako sem razumel oziroma imate bojazen, da bo tako. Pa dajmo prvi primer skozi ta postopek, če bo potrebno, da se bo aktivno vključil, pa bomo videli. Jaz sem trdno prepričan, da ne moremo mi danes naprej govoriti, kdo bo pri tem potegnil krajši konec. Jaz sem prepričan, da bo v tem primeru prišlo do takšne rešitve, seveda s strani Sveta za avtorsko pravo, ki bo konec koncev dal zadovoljstvo enim in drugim, da bomo končno le-ta nerešeni vozel enkrat odvezali in da do teh zagat in problemov v prihodnje ne bo prihajalo. Še enkrat bi poudaril, jaz sem trdno prepričan, da je to eden od instrumentov, ki bo pa le dal večjo spodbudo obema vpletenima akterjema, da se bosta pred posegom Sveta za avtorsko pravo dogovorila o primernih tarifah. Vsekakor amandmaja ne bom podprl.
Hvala lepa. K besedi vabim gospo Širco.
Ta eksperiment, ki ga uveljavljate sedaj z dokaj svežim popravkom zakona o avtorskih in sorodnih pravicah, je dejansko zelo zelo, ne samo vprašljiv, ampak nevaren. Nevaren, sicer gospod minister, je smešno, ko nastopate v vlogi tistega, ki je "bog i batina", zaradi tega, ker morate v imenu države poseči z nekim nedorečenim modelom in zagotovo zelo ekskluzivnim v polje, kjer menda ni možno dogovorov. S tem ko smo videli, da dogovori so možni, zaradi enega primera, kjer se še ni zgodilo to dogovarjanje dokončno, pa je takoj potrebno spremeniti zakon, dokazati božjo roko ministra, ki določi pravila igre, ki so lahko nevarna za delovanje v bodoče. Mimogrede, gospod minister, vi imenujete Svet, vi določate člane, glede na predloge sicer, ampak vi ste tudi tisti, ki jih lahko odpokličete, itd. Mislim, da ta način, ki je velika posebnost po mojem v pravnem sistemu, bi lahko grobo primerjali, in se bo lahko uveljavljal tudi drugje, recimo, da se, zelo grobo primerjavo bom dala, ne moreta zmeniti dva v ločitvenem ali kakšnem drugem postopku, pa bomo vnesli v zakon nek Svet, ki bo določil pravila igre, recimo, družinskih razmerij in bo poravnal nekaj. Se pravi bo stopila država v tudi neko intimo, v neke stvari, ki bi se morale določevati in sporazumno dogovarjati in puščati odprte. In priznam, da jaz dvomim, da ne bo šlo v prid tistih, za katere se je znotraj vseh konvencij in vseh pravil zagotovo potrebno prizadevati, in to so avtorske pravice. Mimogrede naj povem, spomnite se, kakšni močni argumenti so bili tudi v tem prostoru januarja izrečeni, češ, ah ti avtorji, poglejte, tudi v hotelih hočejo pridobivati svoje avtorske pravice, ko se po radijskih, televizijskih in drugih valovih širi njihova glasba. Poglejte si, minister, eno evropsko državo, ki je prav v teh dneh prišla do odločitve, sodne odločitve, da je potrebno tudi v hotelskih in drugih javnih prostorih, še posebej teh namestitvenih, plačevati avtorske pravice. Ampak, vi, gospod minister, pravite, ni nobenega problema, saj ta svet čudežni bo vstopil v igro šele takrat, ko sporazum ne bo možen, ampak hkrati v tem členu točno navajate, katere kriterije bo pri tarifah in pri določanju tarif potrebno vzeti v obzir. Recimo, da ta sporazum, ki bo nastal po tem eksperimentalnem sodnem svetu, ki ga uvajate, bo prinašal nove kriteriji, ki bodo začeli izpodbijati tiste, ki so pa bili določeni z nekim sporazumom. Nastal bo odprt krog, rušili se bodo drugi sporazumi. In kaj bo konec teh dogovorov? Ponovno tudi v drugih sporazumih bo začel igrati določeno vlogo ta svet, ker se bodo zatekli k njemu in postavile se bodo take norme, kot jih boste vi, gospod minister, ali pa nekdo za vami ali kdorkoli ob vas želel. Kajti nedvoumno je, da seveda pod krinko nekega neodvisnega sveta bo država s svojo regulacijo igrala določeno vlogo. Zakaj se jaz bojim? Zaradi tega, ker še nisem prepoznala, da bi ne ministri, z določeno zelo redko izjemo, ne uradniki in nekdo drug kdaj stopil v interes avtorjev v tistem smislu, kot bi bilo potrebno stopiti. Zakaj? Zaradi tega, ker se intelektualno delo v tem slovenskem prostoru premalo ceni in se ga razume kot zaslužkarstvo. V podtonu vašega dosedanjega izvajanja je točno to bilo. To so zaslužkarji, ki neke milijarde pridobivajo v nekih organizacijah in ker so tako pomembne, se ne znajo tudi dogovoriti.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Školč.
Hvala lepa. Da ponovimo tisto vajo, da bomo bolj natančni glede tega, da bi lahko ta svet zagotovil zastopnikom teh avtorskih pravic več, kot so sicer želeli. Minister ima prav, ko pravi: "Če se sporazumejo, nas ne zanima". Kaj pa če se za 10 enot ne sporazumejo in da ti drugi ne bodo pripravljeni niti 10 enot plačati. Ali boste vi potem rekli: "Ne, 10 ste zahtevali premalo, 15 boste morali plačati". Vi nam obljubljate to. Jaz vam tega ne verjamem. Ne verjamem vam pa zaradi tega, ker ima gospod Mikolič prav, ko pravi, da imamo bojazen, da to ne bo delovalo v korist zaščite avtorskih in sorodnih pravic. Zakaj jaz recimo v to ne verjamem? Mi smo imeli do sedaj dvakrat razpravo na to temo. V obeh teh razpravah se je minister eksplicitno postavil na stališče gospodarskih združenj, eksplicitno na stališče tistih, ki zastopajo to, da so te avtorske pravice oziroma zahteve nemogoče, prevelike, da se s temi organizacijami ne da pogovarjati in tako naprej. Tako je prvič predlagal obvezno arbitražo. Ko mu je to spodletelo v Državnem zboru, zdaj prihaja s svetom, ki je pa v bistvu spet neke vrste prikrita arbitraža brez vseh potrebnih sodnih varstev. V to dvomim tudi zaradi tega, ker vse temelji na napačni predpostavki, ki jo tu z ministrom marsikdo deli, da gre za enake pravice obeh strani. Tu ne gre za enake pravice obeh strani. Tu ima pravice samo ena stranka. In to, kar pravi kolega iz DeSUS-a, vprašanje je samo, če ne poskuša za te pravice iztržiti preveč. Ampak tu se zastavlja vsebinsko vprašanje, ali je mogoče to sankcionirati z državno prisilo. Sam mislim, da ne. Odgovor, če nekdo zahteva preveč, je v redu, mi ne bomo več vrteli recimo glasbe. To je hipotetično možen odgovor. Tudi vi, če greste nekaj kupit v trgovino in ne boste dobili po ceni, ki ste jo pripravljeni plačati, zato ker bi radi dobili, ne boste mogli iti k ministru, da vam bo določil srednjo ceno ali pa za vas ugodno ceno, ampak boste ostali brez izdelka, ki ga želite. To bo vsa posledica. In avtorske pravice in sorodne pravice in uveljavljanje teh je na nek način potrebno razumeti, jaz se zavedam, da poenostavljam, kot lastnino. In to lastnino, na kateri pač temeljijo zaslužki ljudi, ki pač to počnejo. Svet, tako kot je sestavljen, je, bom pa rekel, slaba prikrita državna intervencija. Vi imate na tej shemi, da gre za dva enaka interesa, se pravi zastopnike teh uporabnikov in zastopnike izvajalcev, dva - dva, in potem imate predsednika, ki ga določi, ne bom pač zdaj rekel zanalašč Urad za intelektualno lastnino, ki opravlja bom rekel, absolutno pomembna dela in v tem trenutku še ni tako spolitiziran kot so drugi uradi, ampak ta pozicija, v katero ga pa zdaj porivamo, ga pa poriva v pozicijo tistih uradov, ki morajo biti kompatibilni z ministri. Če se spomnite razprave iz zakona o tem, kako je narejena državna uprava. Se pravi, če so kompatibilni z ministri, morajo narediti tisto, kar minister od njih pričakuje. In ta minister je vseskozi izkazoval dvoje stvari, da ne razume avtorskega prava, ne razume zakona, ki pokriva avtorske in sorodne pravice, in je absolutno pristaš tistih, ki prodajajo "kofete" in imajo pač ustrezno ozvočene različne lokale. To je vedno in povsod demonstriral. In kako mu verjeti, da bo nekdo, ki ga bo on tam določil, da bo ravnal v korist tistih ljudi, o katerih ne najde pravzaprav pretirano lepih besed, niti osnovnega spoštovanja do njihovega poklica. To je pač to. S tistimi, ki pa se z njimi ne strinjajo, pa obračunava s podtikanji.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Milan Petek.
Nekako smo tisti, ki smo sodelovali v prehodni fazi postopka na odboru, morebiti do sedaj pozabili ali pa še nismo povedali tega, kar menimo, da je razlog, da prihajamo do situacije, ko obravnavamo danes dva amandmaja, ki pač skušata prepričati vas poslance koalicije, da zakon na tak način, kot je predlagan, ni dober. Namreč to, da je zakon bil vložen po skrajšanem postopku, kar pomeni, da ni bilo tistega normalnega sestavnega dela neke procedure, ko bi morala širša javnost kaj reči o tem zakonu, ki po mojem mnenju, in to ponavljam, tako kot sem rekel na odboru za gospodarstvo, na perfiden način prinaša spremembo zakona, ki dobesedno terja širšo razpravo. In te ni bilo, te možnosti nismo dali niti eni strani, torej kolektivnim organizacijam, niti na drugi strani uporabnikom. In uporabniki še razumem, zakaj niso sodelovali, ker imajo na eni strani zaščitnika, to je ministra. Kolektivne organizacije pa tega zaščitnika nimajo. In bila jim je odvzeta ena pravica, ena možnost, ki jo pač niso mogli izpostaviti, lahko so je v omejenem obsegu in v času poudarjali na Odboru za gospodarstvo, vendar vemo, kako in kakšna je situacija in kakšno je razmerje moči. Zaradi tega smo se tudi že na odboru srečali z vprašanjem teh amandmajev, ki jih je najprej širše, kot so sedaj predlagani, vložil DeSUS, gospod Rezman, ki je pošteno povedal, če ga razprava ne bo prepričala bo amandmaje umaknil. In jih je umaknil, še preden je prišlo do prave razprave, po mojem mnenju. Ker prava razprava se je sprožila šele takrat, ko je LDS prevzel amandmaje, kot amandmaje, ki naj bi jih odbor podprl. Žal verjetno ne moreš najprej umakniti amandmajev, pa ne dati posredne podpore, kasneje pa te amandmaje podpirati. Ampak to ni moja stvar, to je stvar gospoda Rezmana, da ugotovi zakaj je to naredil. Razprava pa je pokazala to, kar danes nekateri razpravljavci predstavljajo, da je temelj za vsako tako situacijo, v kateri se lahko obe strani najdeta pravzaprav dogovarjanje. In prav smešno je zvenelo, ko sta dva poslanca govorila, da ta zakon omogoča dogovarjanje med temi akterji. Ta zakon pravzaprav tega ne omogoča, preprečuje ali pa napeljuje k temu,da se ena stran ne dogovarja, ker daje pravzaprav potuho s tem, ko ustanavlja svet, da nekomu, ki mu ne "paše" dogovarjanje o tarifi, enostavno se ne dogovarja več z nasprotno stranjo, ampak prepusti to odločanje organu, svetu, ki naj bi po besedah ministra bil neodvisen zaradi tega, ker dva člana predložita oziroma predlagata obe strani, tretjega pa Urad za intelektualno lastnino. Kot da Urad za intelektualno lastnino ni v sestavi ministrstva. In nam prodajati to, kako bo zaradi tega, ker ga urad predsednika predlaga in na koncu oblikuje ta organ, da ne bo pristranski. Po naši presoji bo podobno, kot je bilo včeraj, predvčerajšnjim poslušati v zvezi z interpelacijo do ministra Bručana, ko so nekateri vprašani v medijih, direktorji javnih zavodov, ki jih imenuje ministrstvo oziroma Vlada, kot papige ponavljali, kako je minister dobro delal, kako spreminja stanje, kako je vse v zdravstvu perfektno, jasno je pa, da so v položaju, ko morajo zagovarjati ministra zaradi tega, ker so njegovi uslužbenci posredno njegovi uslužbenci. Tu obstaja analogija z uradom in zaradi tega menimo, da to niso dobre rešitve, da bi to morali prepustiti kolektivnim organizacijam in pa uporabnikom. In dokaz, da se to da, so dosedanje aktivnosti tako IBF-a, tako ZAMP-a, nekoliko manj SAZAS-a, ki so našli v tem času, odkar smo nazadnje sprejemali novelo zakona, način, da so se dogovorili in so sprejeli večino teh dogovorov. Samo zaradi enega primera, za katerega mislimo, da bi morali imeti še nekaj časa na razpolago, ministrstvo oziroma Vlada predlaga spremembo zakona in potem nam gospod Mikolič pravi, poizkusimo. Ja, ne! Najprej moramo poizkusiti uveljaviti določilo enega zakona, šele takrat nastajajo podlage, da bomo lahko rekli, sedaj pa nikakor ni bilo možno doseči tega dogovora, uporabiti vseh instrumentov od mediacije, do arbitraže pa iti spreminjat zakon, pa še takrat spreminjati zakon na način, kot sem rekel, da bi morali pravzaprav imeti širšo razpravo. Ustanavljamo torej svet, temu podajamo pristojnosti, ki jih po logiki stvari ne bi smel in ne bi mogel imeti in postavljamo katerokoli stran od teh, ki bodo predložili, da svet o tem odloča, v položaj, da nimajo zagotovljenega pravnega sodnega varstva, ker bo na naslednji stopnji odločalo Vrhovno sodišče, ne da bi mogli uporabniki ali pa kolektivne organizacije predložiti dodatne argumente, torej dodatne razlage, dejstva, pojasnjevanja itd., ampak bodo prepuščeni v odločanje Vrhovnemu sodišču, za katerega je še druga zgodba odprta. Mislimo, da zakon, ki bo v spremembi, pravzaprav tega ne bo niti omogočal in dovoljeval in bo, kot izgleda, tega treba ponovno spreminjati. In še nekaj, kar danes ni bilo rečeno. Hočeš ali nočeš, te kolektivne organizacije so odvisne od sredstev, ki jih imajo za svoje delovanje. Ta svet bo potreboval ali pa bo povzročal stroške katerikoli strani. Kakšni bodo, danes nihče ne ve. Vendar ta svet bo imel predsednika, bo imel člane, bodo morali strokovnjaki ali pa morebiti tudi zunanji strokovnjaki sodelovati, bodo se pokrivali prevozni stroški, dnevnice, vsi stroški torej, ki bodo nastali, in to so sredstva, ki jih bodo nekateri in običajno in tukaj je seveda na slabšem spet kolektivna organizacija, ker so materialno slabše kot pa druga stran, ki jo predstavljajo, torej tisti deli gospodarstva, pa čeprav so tudi te kolektivne organizacije del gospodarstva, lažje izbrali sredstva za te arbitraže. To je spet nekaj, kar nepotrebno zapleta to proceduro in nepotrebno torej nalaga, da se ukvarjajo ljudje s temi stvarmi, za katere bi se morali sami pravzaprav zavedati in se predhodno dogovoriti. Zaradi tega smo v Liberalni demokraciji menili, da sta ta dva amandmaja potrebna. Je pa res, da je normalno, ker je 6. člen pred 7. členom, zato je bilo najprej potrebno poseči v 6. člen. Gospod Rezman je govoril, da je to redakcijski popravek. Navsezadnje ni redakcijski popravek. Res je črtanje enega dela stavka, vendar je pa vezan na 7. člen. Ker pa 7. člen črtamo, smo pojasnili, da je vezan na 7. člen. Zaradi tega mislim, da proceduralno to ne sme biti noben zadržek. Res pa je, da je teh problemov ali pa teh proceduralnih odstopov bilo mnogo več na Odboru za gospodarstvo, ko smo pa govorili kar tako, brez spoštovanja marsikdaj nekih proceduralnih potreb. Torej Liberalna demokracija vas poziva, da je iz teh razlogov, ki upam, da jih dovolj nadzorno predstavimo, le prisluhnete spremembi teh dveh členov zakona.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Rugelj.
Hvala lepa. Mi je skoraj malo žal, ampak izgleda, da bom mogel očitno še enkrat ponoviti stvari, kot sem jih že danes na predstavitvi prebral in so tudi moje osebno mnenje, tudi kar se tiče teh amandmajev LDS-a. Naj na začetku poudarim, da so to bili na začetku amandmaji DeSUS-a na matičnem odboru. Ko je DeSUS v sami razpravi spoznal, da v bistvu ti amandmaji ključno spreminjajo zakon in tudi samo vsebino in pomembnost zakona, jih je umaknil, LDS pa je nato takoj vskočil in jih vložil in danes jih imamo tudi tukaj. To je normalna star, ampak prav je, da tudi jaz povem kako je bilo. Vi ste povedali malenkost drugače, ampak jaz vem, da je to prišlo v razpravi do tega. Naslednja stvar, ki bi jo poudaril, ki je tudi zavajanje tukaj notri, smo slišali od nekaj razpravljavcev, da je velika večina kolektivnih organizacij že sklenila sporazum. Zdaj vam bom povedal, kakšna je ta velika večina kolektivnih organizacij. To je ZAMP in pa IPF, SAZAS ga ni sklenil, ampak SAZAS ima proračun milijardo in pol in tudi tarife neprimerljive z IPF in ZAMP, ostali imajo pa par sto milijonov. Če imajo toliko. Glejte, v tem je vaša večina, ki jo tukaj poudarjate. Še enkrat bom povedal, da daleč največje cene in tarife ima trenutno SAZAS, kar pa ne pomeni, da je SAZAS tukaj v nekem podrejenem položaju. SAZAS se bo pogajal ravno tako, kot so se ostali. Jaz verjamem, da bo prišlo do tega dogovora. Zakaj do danes ni, ne vem točno, ampak verjamem pa, da bo. Pa še nekaj bi rekel. Vsi se zavzemate samo za pravice avtorjev, za pravice uporabnikov, ki so tudi naši državljani, tukaj pa se nihče nič ne zavzema. Jaz vam povem nekaj. Pravica avtorja, osnovna pravica je in tudi ustavna, da določi ceno svojega dela. Ampak tudi pravica uporabnika je, da se lahko odloči, ali bo to delo kupil ali ga ne bo kupil za takšno ceno, kot mu jo je avtor postavil. Ta pravica je in jo ima vsak uporabnik. In zdaj vam bom povedal, zakaj prihaja do tega, da je nujno priti do sporazuma, če ne pride do sporazuma, pa da svet odloči o tarifi. Glejte primer. Uporabnik ima televizijski sprejemnik, za katerega plačuje RTV naročnino. On ga ima zato, da je informiran, da posluša poročila, da gleda športne prenose, da gleda reklame in ne vem kaj še vse. Zato on plača RTV naročnino. In potem bi mu nekdo zaračunal ceno "zdaj boš pa še toliko plačal za to muziko, ki jo imamo mi ali pa nesi televizor ven". In kaj lahko uporabnik naredi? Samo televizor ven nese, ampak on ima ustavno pravico biti obveščen pa gledati še kaj drugega na televiziji, kot samo poslušati muziko. In to je čisto banalen primer, ki kaže na to, da do sporazuma moram priti na nek način, da ima uporabnik pravico se odločiti, ali bo to delo vzel ali ga ne bo vzel ali ga bo kupil ali ne. Tako kot ima avtor pravico postaviti svojo ceno. Kadar tukaj ne prideta skupaj, je žal potreben nek sporazum. In sporazumi se dogajajo. Sporazuma dva sta bila sklenjena, smo že videli in slišali. Jaz mislim, da naslednji sporazum še bo. Bi pa še nekaj poudaril, kar nasprotna stvar veselo poudarja že ves čas, mora druga stran poudariti še enkrat, kdor si je zakon prebral, ve, kako je sestavljen in ne bom ponavljal, ta avtorski svet, jaz mislim, da ima vsak pravico in da bo svoje najboljše predstavnike predlagal v ta avtorski svet. Tako jaz verjamem, da bo to nek strokovni organ, verjamem pa tudi, ne vem, ali ste prebrali zakon ali ga niste, ta strokovni organ bo upošteval tudi tarife, ki jih imajo naše sosednje evropske države, katerih člani ali del smo tudi mi. In jaz mislim, da bistveno od tega ne bo mogel nihče odstopati, seveda pa je jasno v primerjavi tudi glede na bruto prihodek na prebivalca pri nas in drugod. To pa je treba tudi upoštevati. In še enkrat vas bom spomnil, dajte še malo na določene pravice uporabnikov, gledati, ne samo določene pravice avtorjev, ki jih seveda vsekakor imajo in jih ni tukaj danes nihče zanikal, da nimajo avtorji teh pravic. Toliko bi jaz imel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Školč, imate repliko? Potem bi dal pa besedo še v tem krogu ministru, potem pa še enkrat odpiram prijavo. Prosim, da se prijavite. Prvi ima besedo gospod Rugelj.
Se bom v korist varčevanja časa odpovedal razpravi. Mislim, da sem dosti povedal zaenkrat.
Hvala lepa. Gotovo so vam vsi hvaležni za takšno gesto. Naslednji ima besedo gospod Rezman.
Jaz ne bom dedek Mraz, imam pa zelo malo časa, tako da bom skopo govoril. Rad bi najprej povedal to, da se zavedam zahtevnosti in [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]resnosti avtorskega prava in da ni mogoče kar z roko zamahniti, pa reči, aha, stvar je rešena na enostaven način. Vendar pa kljub temu mislim, da pač ta predlog, ki ga zdaj imamo v obravnavi je nekoliko boljši od obstoječega stanja. Zato to podpiram. Druga reč, ki bi jo rad povedal je, da seveda imamo tri partnerje, če poenostavim, imamo avtorja, imamo kolektivno organizacijo in imamo uporabnike. Če kolektivna organizacija pretirava s ceno, se lahko uporabniki odpovedo. Ampak [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]potem je na škodi avtor, ker bo onemel.
Hvala lepa. Še gospod Školč.
Kar se te zadnje dileme tiče, je v bistvu rešena z razmerjem med avtorji in njihovi zastopniki, se pravi, kolektivnimi organizacijami. In sami veste, da marsikdaj v teh organizacijah zaradi različnih potez tudi hudo vre. S tem zakonom se to ne razreši. Rad bi pa govoril o stvareh, ki jih tukaj govori gospod Rugelj. Ne o tem, kaj je DeSUS spoznal, ker imam sam predstavo, kako tečejo spoznanja v koaliciji in kako se zagotovi, da se na koncu glasuje v skladu z željami Vlade. Kar se tiče tega, ko je govoril, koliko kdo plačuje. Ko smo govorili o tem, da je večina organizacij sklenila sporazum, smo povedali točno to, kar je res: dve od treh sta sklenili. Kar se tiče denarja, je pa potrebno povedati, da do točke, ko je bil zakon zaostren, da je potrebno plačevati tudi druge vrste nadomestila, ne samo tista, ki jih pobira SAZAS, recimo IPF, če se prav spomnim zadnje novelacije zakona v tem zboru, ni uspel pobrati nobenega denarja, potem pa. S tega vidika je razprava v Državnem zboru le rodila neke sadove. Ampak to niti ni tako važno. Gospod Rugelj govori o tem, da obstajajo enake pravice avtorja in uporabnika. To moram reči, da preprosto ni res. Niti v tistem smislu, ko definira, kaj je avtorjeva pravica, še manj pa v tistem smislu, da ima uporabnik pravico, da to kupi ali ne kupi. Če bi ostalo pri tem, pika, potem se sploh ne bi prepirali. Če bi bila cena previsoka, ne bi kupil, če bi bila ustrezna, bi pač kupil. Ampak ta zakon, gospod Rugelj, uvaja nacionalizacijo avtorskih pravic s pomočjo ministrstva in koalicije, tisto, proti čemer se je vaša stranka zmeraj borila. Vi niste zadovoljni s postavljeno ceno, zato jo v enem delu nacionalizirate, jo zbijete, kot bi rekli v vašem besednjaku, da so komunisti nekomu nekaj ukradli, vi avtorjem ukradete in daste uporabniku. Vi ste, bom rekel, ene vrste novodobni Robin Hood. Vzamete tistemu, ki ima, in daste tistemu, ki nima, in zraven trdite, da gre za, bom rekel, zakonito in pravično dejanje. Seveda imate pomešane tudi pojme, kaj je uporabnik. Uporabnik je lahko samo fizična oseba. Podjetje ni uporabnik. In kar se tiče tega, kako je to rešeno z vami kot naročnikom RTV-ja, je popolnoma jasno, da vam ni potrebno nič drugega plačevati razen tega, kar plačate po položnici, ki jo dobite skupaj z elektriko. In če ste naročnik kabelskega paketa, tudi kabelskemu operaterju plačate tisto, kar je potrebno, in on za vas naprej. Vi ste svoje rešili. Če pa imate podjetje, potem morate ločiti, tudi če ga imate, ne vem, kot fizična oseba, da obstaja neka razlika. Podjetje, ki uporablja glasbo ob svoji dejavnosti za popestritev svoje dejavnosti ali pa samo zato, da pač tam zaposlenim ni dolgčas, pa je v drugačnem razmerju s tem. In tu nastopijo kolektivne organizacije, ki poskušajo te pravice iztirjati. To je neka razlika, ki bi jo pač morali razumeti, jo pa mogoče ne. In iz tega ven so tudi veliki nesporazumi, ki pa so tako veliki, da pravzaprav posegajo v temelje vaše ideologije. Vi ste sicer proti nacionalizaciji, hkrati pa jo na vsaki možni situaciji izvajate, ker ste hkrati dobri ljudje in hočete vsem dobro in ste Robin Hood.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Rugelj.
Hvala, gospod Školč. Ampak verjemite mi, da danes prvič slišim, da gostinec ni uporabnik. Ne vem, kaj je potem? S tem, da bi še to poudaril, jaz sem točno povedal, kaj je tista velika večina, ZAMP, IPF, to je vaša velika večina. Povedal sem vam pa tudi, pa tudi če gledamo proračun ali pa sedanje tarife, kot so jih dosegli, obe tarifi skupaj nista niti polovica SAZAS-ovega, so SAZAS-ove tarife. Tako da bomo malo imeli občutka, o čem se pogovarjamo. Jaz še vedno pravim, da najpomembnejša kolektivna organizacija in največja, tako po prihodku kakor po številu članov, še ni dosegla tega sporazuma, to je jasno. Sedaj, kaj je večina, ali je tam dva ali je ena, to je druga stvar. Tukaj moram še vedno odločno povedati. Pa tudi ostali uporabniki, vsaka fizična oseba doma, ko plačuje, kakor je gospod Školč povedal, neki prispevek oziroma naročnino za televizijo preko kabelske televizije. Poglejte, kabelska televizija mora tudi plačevati SAZAS-u, ne misliti, da daje iz svoje žepa kaj. Kabelska televizija to seveda veselo naprej zaračunava uporabnikom in spet so tukaj uporabniki na koncu. Kar se tiče pa tistih pravic, pa jih jaz nikakor nisem enačil avtorskih pravic in pravic uporabnikov. Jaz sem točno povedal, avtor ima pravico določiti ceno svojega dela, uporabnik pa mora imetei pravico odločiti se, ali bo tako delo seveda kupil ali ga pa ne bo kupil za tako ceno. Mislim, da so to osnovne pravice, ampak bistveno različne, gre se za tiste osnovne pravice, ki naj bi bile zagotovljene vsem državljanom, ne pa samo enemu državljanu, to je naša demokracija. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ugotavljam, da ne želi več nihče razpravljati. Zaključujem razpravo k amandmaju k 6. členu. V razpravo dajem amandma k 7. členu, čeprav je bilo o tem tudi že govora. Želi kdo razpravljati? Prijava teče. Gospod Bojan Rugelj, želite razpravljati? Se odpovedujete. Gospod Školč, imate besedo.
Jaz obžalujem, da gospod Rugelj ne nadaljuje s stvarmi, ki ji govori, ampak, gospod Rugelj, kar se tiče 7. člena, je bilo seveda veliko že povedanega in vsa argumentacija k temu stoji. V pojasnilo tega - gostinec seveda je oseba, ampak ne dobi računa, ker je oseba, ampak zato, ker ima dejavnost. Toliko, da ne bo okoli tega kakšnega posebnega nesporazuma. Če bi vi ostali, gospod Rugelj, pri tem, da je pravica uporabnikov, da kupijo ali ne bi se strinjali, o tem smo prej govorili. Ampak vi seveda mislite, da je mogoče s tem Svetom, prejšnjič z arbitražo, tretjič, ne vem, s čim boste prišli poseči v te pravice, s tem, čemur sam pravim nacionalizacija, delna, teh pravic. Jaz ne verjamem, da bomo prišli kaj bližje skupaj, predvidevam pa, da bo tako, kot je rekel gospod Mikolič, Državni zbor imel zelo hitro to spet na dnevnem redu, bodisi ker bo moral oblikovati mnenje za morebiten ustavni spor, ne dvomim pa, če bo prišlo do dobro formuliranega ustavnega spora, da bo Ustavno sodišče takšno rešitev moralo tudi izničiti. Sam bom vse te stvari z velikim veseljem podprl, podprl pa tudi zaradi tega, ker vidim, da minister ni v stanju niti obrazložiti vseh teh stvari niti odgovoriti na vprašanja, ki so mu bila zastavljena, kar se tiče diskvalifikacij, posebej kar se tiče konstruiranih pravic, ki jih je imel v svojem nastopu, da pravice enega in pravice dogovarjanja, ki jih nismo nikakor uspeli iz vseh naborov različnih pravic še dešifrirati. Pa tudi tega niste pojasnil, s katero konvencijo ali pa s katerim zakonom ali ustavo ta formulirani ti dve pravici, pravica enega in pravica dogovarjanja, na kateri ste utemeljil to rešitev. To je slaba popotnica za rešitev, ki temelji na neobstoječih, izmišljenih pravicah.
Hvala lepa. Gospod Rugelj, replika.
Hvala lepa. No, tukaj notri očitno, ne vem, ali ima kdo notri kaj v ušesih ali sedi na njih. Jaz sem že povedal, da uporabniki preko kabelske televizije dejansko plačujejo te storitve tudi na nek način tem kolektivnim organizacijam. Tako, da je jasno. Bi pa absolutno obsodil to mnenje oziroma takšne žaljive izjave gospoda prejšnjega, nekdanjega ministra za kulturo, ki zdaj obsoja novega ministra, da ni sposoben nečesa. Jaz pravim, da je ta zakon dober, zelo primeren in novi minister je naredil tisto in popravlja tiste stvari, ki bi jih bilo treba že zdavnaj narediti, pa jih ni nobeden naredil. Poglejte, jaz sem že enkrat rekel, da smo več ali manj uporabniki teh storitev vsi, če ne drugače, plačujemo preko RTV naročnine tem avtorjem denar. Ali so tarife primerne ali niso primerne, se bodo avtorji in interesna združenja sami izpogajali. Jaz verjamem, da se bodo, dve organizaciji sta ste že, zakaj se ne bi še tretja, tukaj ne vidim nobenih ovir. Še posebej sem pa res najbolj vesel, glede na to, da smo v Evropi, da je v zakonu tudi to notri, da se upoštevajo te primerljive tarife primerljivih sosednjih evropskih držav, ampak tudi ob upoštevanju našega bruto prihodka na prebivalca v primerjavi s sosednjimi državami. Jaz mislim, če smo že v Evropi, da daleč stran od teh tarif, ki vladajo drugod nekako primerljivo, tudi mi ne bomo mogli priti. Je pa tudi resnica to, če bi kdorkoli hotel na koncu koncev blokirati ta pogajanja in izsiljevati sceno pred našimi uporabniki, vemo, kdo so naši uporabniki, vsi državljani. Da pa se seveda na konec tudi Svet, ki je popolnoma strokovno telo, katerega člane predlagajo tako kolektivne organizacije kot interesno združenje, enakopravno vsak po dva, predsednika predlaga Urad za intelektualno lastnino, da ne bi na koncu mogel ta Svet odločiti nekako ob upoštevanju tarif v sosednjih državah neko primero nadomestilo oziroma tarifo. Poglejte, če kdo tu pravi, da je to nemogoče, ali pa da to ta zakon ovira, ali pa karkoli, pogajanja, ta seveda veselo zavaja naše državljane. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Žal mi je, ko odpovedo argumenti, pridejo na vrsto žaljivke in diskreditacije. Poglejte, najprej nekaj dejstev. Namreč tako Bernska konvencija v 17. členu kakor tudi listina CIZAK priznavata poseganje v izključne pravice takrat, kadar je to primerno, in ne izključujeta tega. In to je praksa. Mi žal te prakse nimamo. Zakaj je nimamo? Ker imamo topogledno ureditev šele nekaj let. Da se nista ne ZAMP, ne SAZAS uspela dogovoriti od leta 2004, ko je začel veljati zakon, kajti prej je določal Urad za intelektualno lastnino tarife. Od takrat do danes se nista uspela več nič dogovoriti in je zato ta rešitev, še enkrat, ko bo tudi pravna praksa v Sloveniji, ko bodo avtorji začeli sprožiti tudi sodne postopke in bomo imeli prakso, tradicijo, takrat bo verjetno lažje. Mi imamo nove rešitve in zato je to tudi dopuščeno, kar nam priznavajo popolnoma vse mednarodne organizacije.
Hvala lepa. Želite razpravljati, gospod Školč? Odpiram prijavo. Gospod Školč, imate besedo.
Kdo koga tu žali, o tem bi veljalo govoriti. Jaz sem ministra poprosil, da pove, kje je kodificirana pravica enega in kje je kodificirana pravica dogovarjanja kot temelj, na katerem je zgradil to evropsko primerljivo rešitev. To je druga konvencija, ki ne govori o tem. Sam sem tudi v svojem nastopu rekel, da je to možna rešitev, da v to ne dvomimo. Rekel pa sem tudi, da ta rešitev, ki je sedaj, je tudi možna v evropski in svetovni praksi, da ni te vrste arbitra. In tisto, čemur mi nasprotujemo, je, da je ta rešitev odvečna. Nismo rekli, da je popolnoma neprimerna, da je odvečna pa zaradi tega, ker domnevamo, kako boste glede na vse poznavanje problematike, glede na vaša stališča v tem zakonu tudi ravnali. Tudi zato temu nasprotujemo. Da je to možno, vemo. Da pa niste sposobni utemeljiti teh stvaritev, pa še zmeraj stoji, ker tega niste naredili.
Hvala lepa. Očitno nihče ne želi razpravljati, zato zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali jutri v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 10. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 18.25. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 16. uri s 1. točko dnevnega reda, to je s poslanskimi vprašanji poslank in poslancev.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, spoštovani gosti, ministri! Nadaljujemo sejo Državnega zbora. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA - VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave 25 poslank in poslank. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je določen na podlagi dogovora z vodji poslanskih skupin v skladu 244. členom, drugim odstavkom 245. člena in 247. členom Poslovnika Državnega zbora. Najprej bodo minister za notranje zadeve, minister za promet, minister za obrambo in ministrica za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano odgovorili na vprašanja, postavljena na 22. seji zbora, na katera zaradi odsotnosti niso odgovorili. Na prva tri vprašanja poslancev opozicije in na poslansko vprašanje poslanca vladajoče koalicije predsedniku Vlade bo predsednik Vlade odgovarjal v ponedeljek, 18. decembra 2006, ob 15. uri. Poslanci, ki so prijavili po dve vprašanji, bodo drugo vprašanje postavili, ko bodo vsi prijavljeni poslanci postavili po eno vprašanje. Poslanci imajo za postavitev vprašanja na voljo tri minute. Predsednik Vlade in ministri odgovarjajo na vprašanje v največ petih minutah. Če je vprašanje postavljeno več ministrom, imajo vsi skupaj na voljo pet minut za odgovor. Poslanec, ki ne bo zadovoljen z odgovorom, lahko zahteva dopolnitev odgovora, ne more pa postaviti dodatnega, novega vprašanja. Prosim poslanke in poslance, da ste na to pozorni. Obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora poslanec predstavi v dveh minutah, dopolnitev odgovora pa sme trajati največ tri minute. V zvezi s to točko so se za danes opravičili naslednji ministri: minister za zunanje zadeve, dr. Dimitrij Rupel, minister za obrambo, gospod Karl Erjavec, od 17. ure dalje. V primeru, da poslanec na postavljeno vprašanje danes ne bo dobil odgovora, mu morata predsednik Vlade ali minister v 30. dneh predložiti pismeni odgovor. Poslanec, ki je postavil vprašanje, na katerega ni bilo odgovorjeno, lahko izjavi, da vztraja pri ustnem odgovoru; v tem primeru bom vprašanje uvrstil na naslednjo redno sejo Državnega zbora. Na klopi ste prejeli pregled poslanskih vprašanj in pobud, na katera v poslovniškem roku še ni bilo odgovorjeno. Na 22. seji Državnega zbora sta poslanki Darja Lavtižar Bebler in Mojca Kucler Dolinar ter poslanci Miran Potrč, Rudolf Petan, Matjaž Han, mag. Tomaž Štebe, Srečko Prijatelj in Samo Bevk postavili poslanska vprašanja ministru za notranje zadeve, gospodu Dragutinu Mateju, ministru za promet, mag. Janezu Božiču, ministru za obrambo, gospodu Karlu Erjavcu, in ministrici za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, gospe Mariji Lukačič. Ker ministrica in ministri na seji niso bili prisotni, sta poslanki in poslanci zahtevali ustni odgovor na naslednji seji zbora. Zato dajem najprej besedo ministrom in ministrici, da odgovorijo na vprašanja. S tem v zvezi vas obveščam, da je poslanka Darja Lavtižar Bebler odstopila od zahteve po ustnem odgovoru, zato ji bo minister za notranje zadeve na poslansko vprašanje odgovoril pisno. Minister za notranje zadeve, gospod Dragutin Mate, bo odgovoril na vprašanje gospoda Mirana Potrča o delu policije pri preprečevanju in zatiranju kriminalitete. Gospod minister, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Hvala poslancu za vprašanje, ki sem ga prejel na prejšnjem zasedanju. Rad bi se seveda tudi opravičil, kot sem se že tudi takrat, da nisem bil prisoten na tisti seji. Ravno tisti dan se je na Svetu ministrov v Bruslju odločalo o vstopanju v schengenske informacijske baze in je bilo neobhodno, da sem bil na tistem zasedanju, zato se na žalost zasedanja v parlamentu nisem mogel udeležiti. Če bi odgovoril na vprašanje, ki mi je bilo postavljeno, bi želel seveda povedati, da Ministrstvo za notranje zadeve in policija v skladu s svojimi pooblastili stalno, redno spremlja dogajanja, ki se dogajajo na področju javne varnosti, na celem območju Republike Slovenije in pri tem seveda sprejema odločitve, da zagotavlja potreben javni red in mir na vseh področjih države. Pri tem seveda striktno upošteva določena načela, ki veljajo v policijskem pristopu, do reševanja vprašanj. To je en od osnovnih principov, je sorazmerna uporaba sile, ki še vedno zagotavlja potreben javni red in mir, ki se mora zagotavljati na območju cele države. Če se dotaknem nekaterih točk, ki so bile posebej izpostavljene, predvsem v ustni obrazložitvi vprašanja, ki se nekoliko razlikuje od tistega, ki je bilo pisno posredovano. Moram reči, da zelo težko povežemo nekatere dogodke, ki so bili tukaj opisani: primer Ivančna Gorica, primer Izola, primer Jesenice, te zadeve nimajo nobenega skupnega imenovalca. Moram pa reči, da je seveda policija v vseh primerih s sredstvi, ki jih ima na razpolago, poskušala zagotoviti takšno stopnjo javnega reda in miru, da niso bili ogroženi drugi posamezniki in da ni prišlo do nekih hujših posledic. Vsekakor se pa ne moremo strinjati z nekaterimi trditvami ali namigi, da se bi kakorkoli uporabljala, policija ali kdorkoli drugi v Ministrstvu za notranje zadeve za razreševanje volilnih vprašanj in ostalih zadev. Kot vemo, v Izoli smo bili priča nekaterim združevanjem ljudi, ki je po naši Ustavi dovoljeno, povezano tudi z drugimi členi Ustave, ki govorijo o svobodnem izražanju besede. Vendar ta dejanja niso bila prijavljena, tako kot naši predpisi to predvidevajo, zato smo v vseh primerih, ne samo v tem primeru, ukrepali, tako da smo izdajali plačilne naloge, proti nekaterim drugim dejanjem, ki so se zgodila in ki jih policija je proučevala in nekatere še proučuje, bodo podane tudi kazenske ovadbe. V samem govoru je bilo tudi predstavljeno dejstvo, da se dopušča v državi sovražni govor in da je to vzrok, da pride do takšnih posledic, kot smo jim bili priča. Pri tem bi seveda rad omenil tudi nekatera druga dejstva, ki niso bila omenjena. Jaz sem bil izredno negativno presenečen, da je eden od poslancev Državnega zbora prek medijev javno pozival ljudi na zborovanje, na blokade cest, celo organiziral je strukture civilne zaščite in zastonj delil hrano ljudem, ki so prišli na takšno zborovanje. To je skrajno nesprejemljivo. Policija ta dejanja obravnava, jih bo okvalificirala in tudi ukrepala, ne glede na to, kakšno delo kdo opravlja. Takšno dogajanje se je zgodilo, da ne bomo preveč ugibali, v Kočevju in to je počel župan občine Kočevje, ki je seveda tudi poslanec. To je sovražni govor. S tem se lahko vsi strinjamo. In spodbujanje k temu, kar se je neposredno dogajalo na določenem območju Slovenije. In to je ravno tako nesprejemljivo kot vse ostalo, kar ste gospod poslanec tudi vi omenjali, da je sovražni govor. Ukrepalo se je tudi proti vsem tistim, ki so neprijavljeno organizirali zborovanja kjerkoli v Sloveniji. Hvala.
Hvala. Gospod Potrč, izvolite.
Hvala lepa. Gospod minister, jaz najprej ne soglašam in se tudi čudim, ko govorite, da mnogi dogodki, ki sem jih jaz opisal, nisem pa opisal vseh, nimajo skupnega imenovalca. Po mojem bi policija morala razmišljati o tem in tudi Vlada. Da je skupni imenovalec morda nezaupanje do oblasti. Dejstvo, da prihaja v vse več primerih tudi do samovoljnih, lahko tudi nezakonitih ravnanj. Če bi se - hvala bogu, ta moment se ne - te stvari stopnjevale, bi to pomenilo tudi elemente ogrožanja javne varnosti na drug način, kot kadar gre za povsem posamične pojave. In jaz verjamem, da vi veste, da je teh primerov kar precej, in da vi veste, da tudi policisti opozarjajo, da mnogokrat razmere v policiji, odnosi med njimi niso takšni, da bi lahko zagotavljali v celoti varnost in uresničevanje vseh nalog. Zato tudi pričakujejo, da bo minister za notranje zadeve in da bodo ostali ministri v Vladi bolj pazljivi do opozoril, ki tudi z njihovih vrst prihajajo; ne pa, da bodo politizirali stvari tako, kot so se nekateri primeri poskušali dogoditi. In enako bi vas prosil, pričakoval, da ste mnogo bolj skrbni v ocenah ravnanj, ker za to nimate pravice tudi ne našega poslanca. Jaz imam magnetogram njegovih izjav na radiu, ne vem, če jih imate vi. V teh izjavah ni drugega kot poziv, da se ljudje zberejo, da bi zagotovili, da bi Vlada, sedanja Vlada, vi, gospod minister, in predsednik Janša imeli enak odnos do vseh občin v Sloveniji.
Hvala. Gospod minister, prosim za odgovor.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz sem to bolj razumel kot komentar, ne kot dodatno vprašanje, bom pa vseeno odgovoril na njega. Jaz zelo resno jemljem vsa opozorila, ki jih dobim iz sistema, sem verjetno eden redkih ministrov na področju notranjih zadev, ki je do sedaj vpeljal namesto na mesec pa pol, da lahko pride katerikoli delavec do mene in mi lahko izrazi svoje težave ali probleme, ki jih čuti v sistemu, in jih potem poskušamo reševati. Seveda vseh individualnih težav, ki jih posamezniki imajo, se ne da rešiti ali pa nimajo vseh osnov, da bi se lahko na takšen način, vendar zelo pozorno spremljam, kaj se dogaja v sistemu. Zelo pozorno, veliko pozornosti posvečamo temu, da bi se odnosi znotraj policije izboljšali, vendar moramo vedeti tudi to, da so se nekatere stvari gradile nekaj let, celo desetletje in pripeljale do določene točke, ki je kasneje lahko povzročilo določene težave. Primer: opuščanje policijskih oddelkov na ozemlju Slovenije nekaj čez 50 policijskih oddelkov je bilo opuščenih leta 1996, ne lani, ne predlani, ne leta 2003, in marsikje, v marsikaterem lokalnem okolju so zaradi tega nastale določene težave in zapleti, s katerimi se sedaj spopadamo. Policija je že poskušala z nekimi testnimi vzpostavitvami varnostnih okolišev, kot smo jih imeli in kot smo jih poznali v preteklosti, da bi spet dobil policist, ki dela na terenu, veljavo dela na terenu in v skupnosti, kot se danes moderno temu reče, in s tem seveda nadaljujemo. Naš cilj je pripeljati policiste spet v skupnost in delo s skupnostjo, ne pa jih imeti nekako zaprte za pisalnimi mizami in pisarniško delati. To je proces, ki se ga ne da spremeniti v pol leta, je dolgotrajen proces, ker je bilo toliko in toliko let grajen sistem na drugačen način; in seveda tukaj imamo sedaj posledice, s katerimi se soočamo. Glede politizacije, ki je bila tudi omenjena, moram pa zelo jasno povedati, da Policije ne politiziramo. Jaz nimam nobene namene politizirati Policije v nobenem trenutku in Policija mora delovati kot strokovni organ v skladu s svojimi zakonskimi pooblastili. To je edino, kar se od Policije pričakuje in zahteva. Vsaka politizacija pa je popolnoma odveč in lahko bi celo obratno opažali, ko nekdo strokovno ne izpolnjuje kriterijev, se mu poišče neko drugo delo, za katerega je bolj primeren, poskuša ta oseba na vsak način to prikazati kot neko politično diskreditacijo. Jaz ne vem kakšno, ker so v Policiji vsi samo strokovnjaki in če vsi politično delujejo znotraj sistema do sedaj. Hvala.
Gospod Potrč, želite predlagati razpravo? Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod minister! Naš interes je, da zagotovimo, da bi lahko normalno in učinkovito opravljali svojo funkcijo, da bi bila slovenska Policija, ki je v svoji zgodovini in tudi danes, hvala bogu, naredila marsikaj dobrega, ostala in bila visoko strokovna, neodvisna, samostojna institucija, seveda s političnimi usmeritvami, ki jih za delovanje minister ima. In upam, da bomo ne samo na podlagi vaših vprašanj, ampak na podlagi odgovorov, ki ste jih še dolžni Komisiji za javno upravo in za notranjo politiko na mojo zahtevo v zvezi z anketo, ki še ni bila opravljena, lahko temeljito razpravo opravili. Mislim, da je boljše, da to storimo takrat. Zaradi tega danes posebne razprave po 246. členu ne bom predlagal. Hvala.
To je pa zloraba Poslovnika, gospod Potrč. Vzeli ste si to možnost, da se razpravljali, ko veste, da to ni tako po Poslovniku. Upam, da je bilo zadnjič. Gospod minister za promet, mag. Janez Božič, bo odgovoril na vprašanje gospoda Rudolfa Petana o vzrokih za poslikavo vlakov. Izvolite, gospod minister.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljene poslanke in poslanci! Spoštovani gospod Rudolf Petan. Grafiti so velik problem v celotni Evropi, ne le na vlakih, temveč tudi na drugih površinah in jih je vsako leto več. Tega početja nihče ne odobrava, še manj pa dovoljuje. Tega se vsi zavedamo, vključno z zaposlenimi v Holdingu Slovenske železnice, saj porisana vozna sredstva v potnikih spodbujajo različne občutke, v večini primerov gre za nelagodje in odpor. Preprečevanje teh dejavnosti je izredno težko. Varovanje železniških vozil na postajah, kjer se zadržujejo v nočnem času, bi bilo povezano z visokimi stroški, saj bi za učinkovit nadzor morali zgraditi ograje okrog postajnih površin, namestiti kamere in zaposliti varnostnike. Nekatere železnice so zaradi velikih stroškov v borbi proti grafitarjem obupale in jih jemljejo kot del subkulture. Za Holding Slovenske železnice pa to ne velja, zato grafite v okviru možnosti dosledno odstranjujejo in jih bodo tudi v bodoče. Je pa odstranjevanje grafitov s potniških garnitur povezano z velikimi stroški in izpadom že tako premajhnega števila vozil iz uporabe. Čiščenje ene garniture sodobnega elektromotornega vlaka Desiro stane okrog 200 tisoč tolarjev. Ob čiščenju pa pogosto prihaja tudi do poškodb, kar pomeni še dodatne stroške in dodaten izpad vozil. Da ne bi s čiščenjem dodatno poškodovanih vozil kakor tudi zaradi nujnosti obratovanja voznih sredstev, ki jih ni možno izvzeti iz obratovanja, večkrat poskusijo predvsem z oznakami na vlakih in vagonih, ki morajo biti zaradi predpisov nujno vidne. Gre za identifikacijo številke vozila, osnovni tehnični podatki in podatki o zadnjem pregledu ali popravilu. Vsako odstranjevanje grafitov je povezano z večdnevnim izpadom vozila iz uporabe, ki pa vedno ni izvedljivo. Tudi mene ta za nekatere ljudi tako imenovana urbana umetnost moti, pri čemer pa je sreča, da so vlaki popisani z zunanje strani, tako da se potniki kljub temu lahko v notranjosti počutijo relativno udobno in varno. Spoštovani gospod poslanec Petan, žal vam z odgovorom nisem mogel dati rešitve problema. Globoko pa sem prepričan, da je za potnike veliko bolj moteče stanje kvalitete voznih sredstev kot njihov zunanji izgled. Odgovorni v Holdingu Slovenske železnice se trudijo tako z odstranjevanjem grafitov kot tudi za izboljšanje kvalitete prevoza, tudi z nabavo novih voznih sredstev, ki sukcesivno prihajajo v Slovenijo. Hvala lepa.
Hvala. Želite, gospod Petan, dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala za besedo. Torej, to se dogaja v času, ko se železnice tako rekoč borijo za svoj obstoj, ko imajo ogromne izgube, ki ne segajo v milijarde, ampak v desetine milijard, pogovarjamo se o redu velikosti desetih milijard. In sem prepričan, da se železnice borijo za vsakega potnika. Ampak takšni vlaki, ki zgledajo, oprostite izrazu, kot mrtvaški vozovi, ki so pobarvani s sivo, črno, belo, kar je grozno, vam lahko povem, da naravnost odbijajo potnike; še tiste, ki so eventualni potencialni potniki. V začetku je bilo to samo na starih kompozicijah, tako imenovanih gomulkah, zdaj pa opažam, da je to že tudi na novih Siemensovih vlakih, ki niso stari niti eno leto. Dobil sem cel kup odzivov na moje vprašanje zadnjič, pa bom kasneje, če bo čas, tudi kaj prebral. Rekel bi pa še to, da za takšno grafitiranje so potrebne ogromne količine barve in ogromno časa. Sami ste dejali, da je samo za čiščenje potrebnih nekaj dni. Ja, kako so jih pa lahko pobarvali?! To je verjetno še bolj zamudno, da niso pobarvali stekla in vrat, se pravi da so morali zaščititi, kar pomeni ogromno časa. To se pravi, da pri tem verjetno celo nekdo pazi, da jih kdo ne zmoti. V tem je problem, ne samo v tem, če so neke grafite naredili, ampak to je pobarvano vse razen strehe. Barve so pa grozne; če bi bile vsaj rožice narisane, bi mogoče človek še razumel. To je uničevanje lastnine, ki gre v milijarde! Če bi se železnice kopale v denarju, bi to razumel, ampak enostavno tega ne razumem. Da pa me kasneje predsednik ne bo opomnil, bom povedal, da sicer ne bom zahteval razprave, jo bom pa opravil in si bom vzel ta čas, ko bomo imeli naslednji teden razpravo o železniškem prometu. In prosim, da mi takrat predsedujoči ne bo vzel besede, češ da to ni predmet razprave. Je predmet razprave, če dajemo železnicam, ne vem, pol milijarde evrov dodatnih sredstev, potem se moramo tudi o tem pogovoriti, da se te imovine ne uničuje. To, kar sem pa dobil, pa bom ministru mogoče poslal po mailu, tako kot sem tudi sam dobil, da bo videl, da je to resen problem, da to ni moja izmišljotina o nekih grafitih.
No, poslanec si seveda ne more rezervirati, kako bo predsedujoči takrat ravnal, ko boste razpravljali o železnicah. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa za dodatno pojasnilo in argumente, ki so izzveneli, lahko rečem, iz kar upravičenih ocen, ki so realnost tega današnjega sveta. Ponovno bom pozval vodstvo Slovenskih železnic, da konkretneje ukrepa, da se prepreči, kar se pač preprečiti da. Težko ocenjujem, koliko časa potrebujejo tisti, ki barvajo vlake na ta način oziroma grafite, ampak prepričan sem, da se zagotovo da s poostrenim nadzorom prispevati. Pa tudi razprava v Državnem zboru na temo Zakona o železniškem prometu bo dala nekaj odgovorov, kajti prisotni bodo tudi predstavniki Slovenskih železnic, ki bodo lahko tudi konkretno pojasnili, zakaj se to dogaja v tako velikem obsegu. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, dolžan ste tudi odgovor na vprašanje, ki ga je postavil gospod Matjaž Han o stanju železniškega sistema. Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa za besedo pa tudi za poslansko vprašanje gospoda Matjaža Hana. Na poslansko vprašanje, kako bo Vlada spoštovala referendumsko voljo ljudi, izraženo januarja leta 2003, glede na to, da novela Zakona o železniškem prometu želi Slovenske železnice organizirati kot enovito podjetje; in ali lahko zagotovite, da s sprejetjem te novele Slovenija ne bo kršila evropskega pravnega reda in se zaradi tega morebiti znašla v postopkih pred evropsko komisijo ali celo evropskim sodiščem, bi pojasnil naslednje. Zakon o referendumu in ljudski iniciativi ureja zadeve, ki se nanašajo na prvi del vašega vprašanja. V tretjem odstavku 25. člena tega zakona je zapisano, eno leto po izvedbi referenduma Državni zbor ne more sprejeti zakona, ki bi bil v nasprotju z izidom referenduma. Državni zbor ne more sprejeti zakona, ki bi bil v nasprotju z izidom referenduma, niti ponoviti referenduma o istem vprašanju, kar samo po sebi odgovarja na del tega zastavljenega vprašanja. Na drugi del vprašanja pa lahko odgovorim, da je konsolidirani tekst direktive Sveta z dne 29. julija 1991 o razvoju železnic skupnosti, ki vključuje Direktivo 2001/12/ES z dne 26. februarja 2001 in potem Direktivo 2003/51/ES z dne 29. aprila 2004 in pa akt o pogojih pristopa Češke republike, Republike Estonije, Republike Cipra, Latvije, Litve, Madžarske, Republike Malte, Republike Poljske, Slovenije, Slovaške republike in prilagoditvah pogodb, na katerih temelji Evropska unija. V poglavju Ločitev upravljanja infrastrukture prevoznih sredstev, v 6. členu pravi: 1. točka - Države članice sprejmejo potrebne ukrepe za zagotovitev izdelave in objavljanja ločenih izkazov uspeha in bilanc stanja na eni strani, zaposlovanja prevoznikov v železniškem prometu, ki je povezano z njihovimi prevoznimi storitvami, in na drugi strani zaposlovanje, povezano z upravljanjem železniške infrastrukture. Javna finančna sredstva, ki so dodeljena za eno od teh dveh področij dejavnosti, se ne smejo prenesti na drugo področje dejavnosti. Računovodstvo za ti dve področji dejavnosti izraža takšno prepoved. 2. točka - Države članice lahko tudi predvidijo, da je za takšno odločitev potrebna organizacijska delitev na področje znotraj enega podjetja ali da infrastrukturo opravlja ločen subjekt. 3. točka - Države članice sprejmejo potrebne ukrepe za zagotovitev, da se za pravičen in enakopraven dostop do železniške infrastrukture odločilne funkcije, navedene v tako imenovani prilogi 2, prenesejo na organe ali podjetja, ki sami ne zagotavljajo prevoznih storitev v železniškem prometu. Ne glede na organizacijske strukture je treba dokazati, da je bil ta cilj dosežen, vendarle lahko države članice pobiranje uporabnin in odgovornost za upravljanje železniške infrastrukture, kot so na primer naložbe, vzdrževanja in financiranje, prinesejo na prevoznike v železniškem prometu ali kakšen drug organ. Uporaba odstavka 3 je v skladu 40.b, predmet poročila komisije, ki mora biti predloženo najpozneje do 15. marca 2006. Na osnovi tega besedila smo pripravili predlog zakona o železniškem prometu, ki bo tudi, upam, v najkrajšem času v obravnavi v Državnem zboru. Od enovitega železniškega podjetja smo ločili kar ta člena, kar zahteva priloga 2, in sicer seznam bistvenih funkcij, [[Nerazumljivo.]] 6-3, priprava in odločanje o izdaji licenc prevoznikom v železniškem prometu, vključno z dodeljevanjem posameznih licenc. Potem odločanje o dodeljevanje vlakovnih poti, vključno z opredelitvijo in oceno razpoložljivosti ter dodeljevanje posameznih vlakovnih poti. Potem še odločanje o zaračunavanju uporabnin za uporabo infrastrukture. In zadnje, spremljanje, izpolnjevanje obveznosti javne službe pri zagotavljanju nekaterih storitev in zakonsko zahtevali, da vodi ločene računovodske evidence in da objavlja ločene izkaze uspehov. V drugem delu vprašanja sprašujete, kako ocenjujem delo uprave Holdinga Slovenskih železnic ter nadzornega odbora v preteklih dveh letih ter tudi, ko gre za podatke o morebitnih nagradah članov uprave Holdinga Slovenskih železnic ter vsebinah in nagradah članov nadzornega sveta. Uprava Holdinga Slovenskih železnic je imela zagotovo dobre namene ustvariti pogoje poslovanja, ki bi podjetju zagotavljalo imenovano poslovanje, vendar so ji bili zunanji pogoji poslovanja tako na prihodkovni kot na odhodkovni strani, ti pa delujejo neprekinjeno, nenaklonjeni. To je pripeljalo do odstopa tudi njenega generalnega direktorja, za katerega je ravno sedaj v dnevnem časopisju nov razpis. Glavna naloga nadzornega sveta je predvsem skrb za zakonito delovanje družbe. In to delo, kolikor lahko sledim, opravlja dobro. To je ocena, ki jo lahko tudi potrjujem. Holding pa je izplačeval sejnine predsedniku, članu nadzornega sveta v skladu s sklepom Vlade Republike Slovenije in drugih prejemnikov članov nadzornih svetov. Nagrade članov uprave v obdobju, za katerega sprašujete, ni izplačeval.
Hvala. Gospod Han, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani ministri, spoštovani kolegi! Tudi jaz bi dal nekaj komentarjev. Sicer z odgovorom, ki mi ga je dal spoštovani minister ne morem biti zadovoljen, ker karkoli se dogaja v Slovenskih železnicah ta trenutek lahko mirno rečem, da gre v tisto rubriko "saj ni res, pa je". Prvič, bi rekel tako, da Slovenske železnice že tri meseca nimajo prvega strojevodje. Verjamem in vem, da je bil prvi razpis neuspešen, vendar na ta vlak, ki pelje navzdol, se verjetno noče noben strojevodja usesti. Če pokomentiram, da je Vlada v tem mandatu predložila v Državni zbor poroštvene zakone samo na področju železnic za dobrih 107 milijard tolarjev kreditov, če prištejemo tu še Darsove poroštvene kredite, lahko ocenjujemo, da se država resnično navadno zadolžuje. Žal je to, bom rekel, eden ključnih resorjev ministrstva za promet. Da pa ne govorim, da Državni zbor postavlja v pozicijo tako rekoč čez noč, da mora sprejeti novelo Zakona o železniškem prometu, zato ker je Vlada zamudila ti dve leti in ni pravočasno dala zakona v proceduro in je tudi koalicija danes zavrnila naš predlog, predlog Socialnih demokratov, ki ga je dal moj kolega Miran Potrč, da vendarle ustavimo konje in da spregovorimo še o tem problemu, se mi zdi nekorektno. In drugič, ko je bil na obisku v Sloveniji komisar za promet gospod Barrot je jasno in glasno povedal, da enovito podjetje ni v skladu z evropskimi direktivami. To tudi vi sam gospod minister dobro veste. V glavnem gre za parcialne in neke interese posameznih ljudi na Slovenskih železnicah, predvsem ko govorim o sindikalistih. Zato vas prosim, da mi na te odgovore še odgovorite.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa na dodatnih vprašanjih. Zelo na kratko bi rekel. Zakon o železniškem prometu je res nastajal dolgo obdobje. Gre za zelo zahtevno tematiko, moram odprto demantirati, da je gospod komisar Jacques Barrot rekel, da takšna organiziranost, kot jo predlagamo v zakonu, ki je v proceduri že v Državnem zboru, torej čaka na vrsto obravnave, je neskladen z evropskimi direktivami. To preprosto ni res. Jaz bom ob obravnavi tega zakona tudi vam prinesel direktive evropskega sveta, ki zelo jasno govorijo o tem, kar sem tudi že uvodoma navajal. Torej, direktiva zahteva ločitev računovodskih evidenc ne pa tega, da upravljavec in operater ne moreta biti v isti družbi. Zahteva ločenost evidenc, ločenost računovodskih izkazov in poslovanja v ločeni zgodbi. Ne bi dajal ocene, da je bil zakon v usklajevanju res dolgo časa. Vendar tudi že v preteklosti, ko so evropske direktive bile postavljene, ni prišlo do sprememb tega zakona in uskladitve z evropskimi direktivami. Jaz sem na nek način zadovoljen, da bo do obravnave prišlo. Upam, da tudi do sprejetja tega zakona, ki mora biti dejansko čimprej pod streho zato, ker enostavno s 1.1.2007 Slovenija mora odpreti trg prevozniških storitev. Torej dopustiti tudi drugih operaterjem, kar je največji očitek Evropske unije, da Slovenija mora zagotoviti izvajanje te direktive. Toliko v mojem delu. Mislim pa, da bo verjetno veliko besed in razlag še v času razprave v zvezi s tem zakonom. Hvala.
Hvala. Gospod minister, še en odgovor ste dolžan, in sicer mag. Tomaž Štebe je postavil vprašanje glede stanja oziroma obnove državnih cest ob prenosu na lokalne skupnosti. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani poslanec, mag. Tomaž Štebe. Po Zakonu o javnih cestah so obvozne ceste tiste ceste, ki nadomestijo del državne ceste skozi naselje. Obvozne ceste pa so dejansko preložitve tras državnih cest, ki potekajo skozi naselja na nove trase ob njihovem robu in izven naselij. Nadomeščeni deli državnih cest, ki potekajo skozi naselje, se, kot to določa Zakon o javnih cestah, opustijo kot državne ceste in prenesejo med občinske ali nekategorizirane ceste. Odločitev o spremembi kategorizacije državnih cest in nadomeščenih delov državnih cest, ki se ohranjajo kot prometne površine, ter o prenosu nadomeščenih delov državnih cest med občinske ali nekategorizirane sprejme Vlada z uredbo. Spremembe in prenosi se po medsebojnem usklajevanju interesov države in občine in ob upoštevanju meril za kategorizacijo javnih cest opravijo skladno z Zakonom o javnih cestah enkrat letno. S prenosom nadomeščenih delov državnih cest med občinske ceste ti deli cest preidejo v izvirno pristojnost lokalnih skupnosti. S predajo obvozne ceste, prometa obvoza državna cesta prevzame daljinski oziroma regionalni promet, nadomeščena cesta skozi naselje pa lokalni promet. Občina lahko te prometne površine uredi oziroma preuredi v skladu s svojimi potrebami. Prometna ureditev na teh prometnih površinah je pristojnost občine, ki prometno ureditev lahko določi sama, seveda skladno z določili Zakona o varnosti cestnega prometa. O izgradnji oziroma ob gradnji obvozne državne ceste z vidika države, hkratna investicija tako v gradnjo obvozne ceste kot tudi v prenovo nadomeščene ceste ni opravičena. Nadomeščena prometna površina bo namreč po izgradnji obvozne ceste prešla v last in pristojnost lokalne skupnosti ter bo lahko dobila predvsem povsem novo prometno vlogo v naseljih skladno s potrebami lokalne skupnosti. Tudi po Zakonu o javnih cestah je država pristojna le za gradnjo in vzdrževanje državnih cest. Lokalne skupnosti pa gradijo in vzdržujejo občinske ceste, kot določa Zakon o lokalni samoupravi. Pri tem pa ni nobenega dvoma, da je država obvezna. Državne ceste je treba vzdrževati in obnavljati tako, da ob upoštevanju njihovega pomena za povezovanje prometa v prostoru, gospodarnosti vzdrževanja in predpisov, ki določajo nivo, standarde in normative vzdrževanja omogoča varno odvijanje prometa. Naj poudarim, da si na Ministrstvu za promet prizadevamo, da so državne ceste, ki so predmet prenosa med občinske ceste, v čim boljšem stanju. Pri tem lahko ugotovimo, da zagotovljena sredstva v Proračunu Republike Sloveniji za leti 2007 in 20087 ob gradnji obvoznih cest omogočajo primerno ureditev v delu državnih cest skozi naselja, ki se po izgradnji obvoznih cest prenesejo med občinske ceste. Slednje velja tudi v primeru državne ceste, ki danes poteka skozi naselje Mengeš in bo nadomeščena z obvozno cesto naselja Mengeš. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Štebe, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Hvala lepa za odgovor, gospod minister. Ampak poanta vprašanja je bila v tem: Zakaj ne bi obnovili državne ceste, ki preidejo med lokalne ceste, po izgradnji obvoznih cest? Kajti obnova državnih cest pred izgradnjo obvozne ceste pomeni velike težave. Prvič, zapore, preusmeritev prometa ali gradnjo ob prisotnosti tranzitnega prometa, kar povzroča velike težave in tudi večje stroške obnove takih državnih cest. Če spremenimo pristop in post-festum, po izgradnji obvozne ceste obnovimo pod enakimi kriteriji prej državno, sedaj lokalno cesto, se izognemo vsem težavam gradnje ob še prisotnem tranzitnem prometu, ki se tako preusmeri. Gre za to, ali je možno tak pristop uvesti in seveda potem olajšati take obnove in tudi znižati stroške takih obnov. Hvala lepa za odgovor.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa za dodatno vprašanje ali komentar. Lahko rečem to, da sem jaz odgovoril, zakaj in na kakšen način prihajajo ceste ob priliki, ko se zgradi nova prometna infrastruktura in se pridobi pridobitev, ki je na nek način pod ingerenco Ministrstva za promet oziroma Direkcije za ceste v primeru državnih cest in v primeru avtocest Darsa. In mislim, da ni potrebno ponavljati teh razlogov. Tisto, kar bi rekel. Problem, ki je, je vedno denar. Če bi država imela zadosti denarja, bi zgradila novo infrastrukturo, obnovila tisto, ki jo predaja občinam. Bili bi vsi zadovoljni in veseli. Žal je potreb po modernizaciji državnega cestnega omrežja bistveno več, kot je sredstev na razpolago. Dobro veste, da smo za proračun za 2007 in 2008 planirali oziroma načrtovali bistveno več denarja za ta namen. Zato na nek način rešujemo tudi te najbolj goreče probleme, ki so zagotovo in ki ostajajo. Vendar tukaj pričakujem več strpnosti. Seveda pa bi opozoril ob tej priliki tudi na drugi del zgodbe, ko občine pridobijo novo pridobitev, ali obvoznice, ali novo državno cesto, ali celo avtocesto, pa nočejo prevzeti državne ceste, ki je na nek način postala občinska cesta. Tudi take primere imamo. Skratka, gre za dokaj zapletene relacije med državo in občinami. Upam, da bo s prihodnjimi leti prihajalo iz državne blagajne več denarja za namen modernizacije cestnega omrežja, državnega cestnega omrežja, ki je dolžine 6.000 kilometrov. In od tega je po naših ocenah in ocenah strokovnjakov uničeno skoraj več kot 50%.
Hvala. Sedaj bo minister za obrambo gospod Karl Erjavec odgovoril na vprašanje Srečka Prijatelja glede vojaških stanovanj v Postojni. Izvolite, gospod minister.
Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci in ostali prisotni! Poslanec Srečko Prijatelj je spraševal: Koliko vojaških stanovanj je na območju občine Postojne še praznih? Kako misli ministrstvo racionalizirati sredstva za obnovo, ter kako naseliti vojake v ustrezna stanovanja, da bi se zmanjšali potni stroški? Na to vprašanje dajem naslednji odgovor, in sicer. Potrebe po vojaških stanovanjih so opredeljene glede na perspektivno določitev poveljstev Slovenske vojske in enot na območju celotne države ter seveda na razpoložljivo nastanitveno, operativno, skladiščno in drugo vojaško infrastrukturo. Na tej podlagi so bili tudi izdelani programi prilagajanja oziroma obnavljanja vojaške infrastrukture. Naj povem, da se je perspektivnost določila na podlagi novih potreb, ki so nastale zaradi profesionalizacije Slovenske vojske in pa tudi glede na vključitev Slovenske vojske in Slovenije v zvezo Nato. Naj povem, da se je perspektivnost določila na podlagi novih potreb, ki so nastale zaradi profesionalizacije Slovenske vojske in tudi glede na vključitev Slovenske vojske in Slovenije v zvezo Nato. Naj povem, da prevzeta vojaška infrastruktura od bivše Jugoslovanske ljudske obrambe je bila namreč v celoti prilagojena naborniškemu sistemu in obrambnim potrebam prejšnje države. Naj odgovorim, da na območju Občine Postojna imamo praznih 89 vojaških stanovanj in je tudi izdelan program, na podlagi katerega bomo 60 stanovanj obnovili do leta 2008. Na vprašanje, zakaj ni bilo to storjeno prej, so razlogi v tem, da ni bila določena perspektivnost objektov za rabo Slovenske vojske glede na vse te spremembe, kot sem omenil, profesionalizacije Slovenske vojske in članstva v zvezi Nato, ki uveljavlja koncept kolektivne obrambe in drugačne obrambne potrebe za obrambo naše države. Glede vprašanja, kako naseliti vojake v ustrezna stanovanja, da bi zmanjšali potne stroške, naj povem, da po obstoječih predpisih o povračilu stroškov prevoza na delo, ki veljajo v javnem sektorju in veljajo tudi v Slovenski vojski, ni predvideno, da zaposlenemu, ki bi odklonil službeno stanovanje, ne bi obračunali prevoznih stroškov. To velja tako v javni upravi kot tudi v Slovenski vojski. Naj pa povem, da smo uveljavili tudi za pripadnike Slovenske vojske vse rešitve, ki so bile na področju javnega sektorja sprejete za racionalizacijo te vrste stroškov.
Hvala. Gospod Prijatelj, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani ministri, kolegice in kolegi! Jaz verjamem v dobronamernost odgovora spoštovanega ministra, vendar ta problem ni prisoten samo v Postojni. Prosta stanovanja so povsod po Sloveniji. Ta stanovanja propadajo, spoštovani minister, so neurejena in grdo jih je videti v urbanih naseljih. Medtem ko mladi nimajo možnosti, da bi dobili stanovanja, ta stanovanja ostajajo nezasedena. 150.000 stanovanj v Sloveniji primanjkuje. In vemo, da mladi težko najdejo prvo zaposlitev. Težko najdejo tudi stalno delovno razmerje, kar je pogoj za najem kredita, da bi si lahko rešili svoj stanovanjski problem. Ob tem pozdravljam mlade na tribuni! In, seveda, toliko bolj je neodgovorno, da ima Državni zbor prosta stanovanja, da ima Ministrstvo za obrambo prosta stanovanja in verjetno še kako drugo ministrstvo. Tudi notranje ministrstvo bi lahko našlo kako stanovanje. Te stanovanjske kapacitete, če smo se že odločili, skoraj dve desetletji bosta kmalu minili od tega, kar smo samostojni, da jih imamo zanemarjena in prepuščena propadanju, bi lahko dali tudi kaki mladi družini po nekomercialni najemnini ali pa celo v uporabo zastonj, dokler se ne pokažejo resnične potrebe po zasedbi. Po drugi strani pa opažamo enormne stroške, ki jih imajo ministrstva zaradi tega, ker se ljudje vozijo iz drugih krajev ravno v te kraje, kjer so proste kapacitete. Primer Postojne. Je po pet v enem avtu na dan iz Murske Sobote, in vsi dobijo plačane potne stroške. Zato, spoštovani minister, bi želel bolj natančen odgovor: Koliko je teh stanovanj v Sloveniji, ki so prosta? Kakšne stroške povzročamo s tem in zakaj se Vlada ne odloča na način, ki bi bil sprejemljiv tudi za vso družbo, za mlade, da ta stanovanja da v najem po nekomercialnih cenah, tudi za nedoločen čas in v uporabo mladim? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala za to dopolnjeno vprašanje oziroma mnenje, komentar. Povsem se strinjam z vami, da je neracionalno in nesprejemljivo, da so v 15-ih letih ta stanovanja še vedno prazna in ne služijo svojemu namenu. Vendar, če ste me dobro poslušali, naj povem, da dolgo časa ni bila določena perspektivnost posamezne vojaške infrastrukture. Moram reči, da odkar sem minister za obrambo, to je pa od decembra 2004, smo takoj pripravili program obnove stanovanj, in sicer tistih stanovanj, ki so za Slovensko vojsko perspektivna. To pomeni, da imamo tam enote, poveljstvo, ki jih bomo lahko naselili z vojaki oziroma s častniki. Naj povem, da hkrati je tudi pripravljen program odprodaje teh stanovanj in pa tudi program, s katerim določena stanovanja dajemo brezplačno občinam. Naj povem, vi ste vprašali za konkretni primer, za občino Postojno, da sem v lanskem letu podpisal sporazum, s katerim smo štiri stanovanja dali brezplačno občini Postojni v okviru dogovora, ki ga imamo glede uporabe poligona Poček in da pripravljamo še pogodbo za tri takšna stanovanja. Medtem, ko je ostalih 60 stanovanj perspektivnih in jih bomo do leta 2008 obnovili. V letošnjem letu 10, v naslednjem letu 20 in v letu 2008 še nadaljnjih 30 teh stanovanj. In tako politiko uvajamo v vseh tistih občinah, kjer imamo takšna službena stanovanja. Naj pa povem, da premoženje Ministrstva za obrambo ne obsega samo stanovanj, ampak tudi druge nepremičnine, kot so dom JLA in druge nepremičnine. Tudi v tem smislu se dogovarjamo s posameznimi občinami, da prenašamo te objekte v njihovo last, zato da se tam izvaja neka kulturna ali pa recimo knjižnična dejavnost. Res pa je, da so ti prenosi zapleteni, ker imamo zelo togo zakonodajo. Minister za javno upravo pripravlja nov Zakon o razpolaganju z državnim premoženjem, kjer bo mogoče, da bo država brezplačno prenašala tiste nepremičnine, za katere nima interesa, na lokalno skupnost, ki pa lahko s temi objekti bolj racionalno razpolaga.
Hvala. Želite, predlagate razpravo? Izvolite, gospod Prijatelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Skladno z 246. členom bi želel resnično predlagati, da Državni zbor razpravlja o tem, kajti država ni samo na tem področju slab lastnik. Država je na vseh, jaz verjamem v vašo dobronamernost, spoštovani minister. Verjamem v te izrečene besede, ki ste jih povedali, ampak še vedno ostaja toliko in toliko odprtih vprašanj na tem področju. Stanovanja so prazna, propadajo in vsako leto tudi izgubljajo na ceni. Ne vidim razloga, da bi napisali opravičilo za tako neodgovorno ravnanje države, ki uničuje državno lastnino. Zato bi želel splošno razpravo na to tematiko. Ker vem, da je ta isti problem tudi prostih stanovanj namreč tudi v Državnem zboru in tudi na Ministrstvu za notranje zadeve. Mogoče tudi na katerem drugem resornem ministrstvu so prosta stanovanja. Dejstvo je, da država lahko z dobro gesto te stvari reši v eni od popoldanskih, ne dopoldanskih, popoldanskih sej. Samo eno uro bi namenili tukaj v Državnem zboru in ta problem bi bil rešen, mladi pa toliko bolj zadovoljni. Zato, predlagam splošno razpravo o tej problematiki. Hvala lepa.
Hvala. O predlogu poslanca gospoda Srečka Prijatelja, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za obrambo na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil v okviru jutrišnjih glasovanj. Ministrica za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano gospa Marija Lukačič bo sedaj odgovorila na vprašanje Mojce Kucler Dolinar glede pobud za ukinitev obveznega članstva v Kmetijsko-gozdarski zbornici Slovenije. Izvolite, gospa ministrica.
Hvala za besedo. Hvala za vprašanje, ki se nanaša na obvezno članstvo Kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije. O gospodarskih in političnih spremembah po letu 1990 je bila izpostavljena nova organiziranost kmetijstva. Nekatere institucije so se ukinjale. Druge pa so se ustanavljale tako tudi Kmetijsko-gozdarska zbornica Slovenija. Ocenjujem, da ima zakon vrsto pomanjkljivosti, ki jih je potrebno čimprej odpraviti. Med te štejem v prvi vrsti uvrstitev majhnih kmetovalcev med obvezne člane, ki nikakor ne sodijo v Kmetijsko-gozdarsko zbornico. Zato se je koalicija zavezala, da je potrebno dvigniti višino katastrskega dohodka, ki ga morajo dosegati fizične osebe za obvezno članstvo v Kmetijsko-gozdarski zbornici. V tem smislu se tudi pripravlja sprememba Zakona o zbornici. Hvala.
Hvala. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite, gospa Kucler.
Ne toliko dopolnitev, kot rada bi izrazila zadovoljstvo nad razmišljanjem tudi gospe, spoštovane ministrice Lukačičeve in si želim, da bi do teh sprememb čim prej prišlo in bi jih tudi obravnavali v tem zboru, kakor hitro bo mogoče. Hvala.
Hvala. Gospa ministrica je dolžna še odgovor na vprašanje, ki ga je postavil gospod Samo Bevk o problematiki zatiranja rastlinskih škodljivcev. Izvolite.
Hvala tudi za to vprašanje, ki se nanaša na preprečevanja prekomernega razmnoževanja ogrcev poljskega majskega hrošča. Škoda zaradi ogrcev poljskega majskega hrošča je vključena v škodo, ki jo povzročajo naravne nesreče. Tako je bilo v letu 2006 136-im oškodovancem dodeljena pomoč za odpravo posledic v letu 2006 in v višini 34 milijonov tolarjev. Za leto 2006 še škoda ni znana. Ministrstvo je pripravilo program preprečevanja prekomernega razmnoževanja ogrcev poljskega majskega hrošča. Za njegovo izvedbo pa je Vlada namenila 101 milijon tolarjev. Kmetje, ki so izvajali ukrepe, so lahko zahtevali povračilo sredstev za izvajanje ukrepov. Tako je bilo vloženih 109 vlog in porabljenih samo 48 milijonov tolarjev od odobrenih 101 milijona tolarjev. Vemo, da je leto 2007 tako imenovano hroščevo leto. Ko bodo v mesecu maju letali odrasli hrošči, samice pa odlagala jajčeca v tla pod travno rušo. Zaradi te biološke faze ne bo škode na travinju, bo pa na listih dreves. V skladu z dobro kmetijsko prakso zato načrtujemo organizirano zatiranje tega škodljivca, za kar pa je potrebno zagotoviti ustrezno pravno podlago. V ta namen je v pripravi sprememba Zakona o zdravstvenem varstvu rastlin, ki bo vložena v postopek na Vlado v mesecu januarju 2007. V zvezi z vprašanjem ekološke pridelave hrane pa ministrstvo že sedaj z izdatnimi sredstvi podpira ta program in se v njega lahko vključijo vsi zainteresirani kmetje.
Hvala. Gospod Bevk, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Gospe ministrici se zahvaljujem za njen odgovor. Mislim, da je to resen problem. Samo leta 2005 je bilo zaradi majskega hrošča uničenih 800 hektarjev travnikov na našem področju. Ta problem pa se širi tudi na območje izven idrijske občine proti Logatcu, Ljubljani. Tudi v nekaterih drugih območjih Slovenije je že zaznaven. Bolj problematično je to, da je bilo od 101 milijona, ki so bili na razpolago za reševanje te problematike, porabljenih samo 48 milijonov tolarjev. Mislim, da je to tudi zaradi tega, ker kmetje niso vedeli, da bodo lahko upravičeni do teh sredstev in se niso upali investirati v te ukrepe. Kajti, to niso tako majhni ukrepi, kot izgleda na prvi pogled. Namreč, točno se ve, kakšen je naravni ciklus razvoja majskega hrošča. Mislim, da bi se temu, tako rečem terminskemu načrtu morale prilagoditi tudi ustrezne strokovne službe na ministrstvu in na sami Vladi, kot se določeni ukrepi sprejemajo. Kajti, prišlo je do nekaterih nedopustnih zamud. Tako kmetje niso vedeli, ali bodo res upravičeni do teh sredstev ali ne. Zato bi bilo pametno razmisliti ali ne bi teh 50 milijonov tolarjev namenili tudi za to sistematično zatiranje majskega hrošča, ne pa samo za povrnitev že nastale škode, kakor je to danes primer? Glede eko kmetijstva pa bi povedal še to, da ima dejansko Slovenija najslabše razmere EKO površin v Sloveniji, saj kljub 1.700 EKO kmetijam je na tržišču zelo malo teh izdelkov. Mislim, da bi lahko država z nekim sistematičnim načrtom to tudi spodbudila in tudi ta področja, ki so prizadeta.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Strinjam se z vašim predlogom, da bi razliko sredstev, ki niso bila porabljena, porabili kot preventivno ukrepanje za naslednje leto. Moram pa povedati, da bo zakon na poslanskih klopeh v začetku naslednjega leta, ker bomo določili pogoje in načine tega preventivnega ukrepanja in imeli boste možnost sodelovati pri tem. Kar zadeve ekološke pridelave pa se popolnoma strinjam z vašo pobudo. V Sloveniji imamo 4% vse pridelave, ekološke pridelave v primerjavi z Avstrijo 8% te pridelave. Rekla sem, da mi dajemo izdatno pomoč, zelo visoko pomoč na hektar vsem tistim ekološkim kmetovalcem, ki se želijo s to vrsto proizvodnje ukvarjati. Imamo tudi izdelan nacionalni strateški načrt ekološke pridelave, ki smo ga pripravili in dali v potrditev Bruslju. V skladu s tem načrtom bomo naslednjih sedem let izvajali ekološko pridelavo.
Hvala. To so bila vprašanja iz prejšnje seje. Prehajamo na prvi krog novih vprašanj poslank in poslancev. Gospa Majda Širca bo postavila poslansko vprašanje ministru za kulturo. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod Vasko Simoniti, radi poudarite, da je stanje na področju filma tudi po vaši zaslugi dobro, pravzaprav vsak dan boljše. Sicer je vprašanje: Kaj je dobrega v tem, da 14 dni pred koncem leta slovenski filmarji ne vedo, kaj bodo delali januarja oziroma v letu 2007? Ključni ljudje, ki ste jih postavili vi gospod minister in ki odločajo o filmski produkciji, so namreč zavrnili vse projekte in že sprejete sklepe, ki so bili potrjeni in pridobljeni v postopku javnega poziva. Izmišljajo si nove, povsem nerealne pozive, zavračajo njim nevšečne in slovenskemu filmu kopljejo usodni grob. Ampak, ne gre za to, kar vas želim vprašati. Gre tudi za konflikt interesov pri odločanju o razdelitvi proračunskega denarja na področju filma. Gospod Stane Malčič, nekoč član, kasneje predsednik nadzornega sveta, trenutno tudi predsednik oziroma namestnik odpisane direktorice filmskega sklada, je soodločal o naknadnem vlaganju in sanaciji filma, pri katerem je tudi sam sodeloval. Gre za pred leti posneti film Mokuš, producenta Pegas d.o.o., ki je dobil 20 milijonov tolarjev sredstev. Še več, z različnimi nezakonitimi telovadbami je nadzorni svet želel temu filmu dodati še 37 milijonov tolarjev in še več. Vi gospod minister ste iz svoje rezerve prav temu producentu dodali še 5 milijonov tolarjev. Pogojno sicer primer ni sporen, če ne bi pri tem filmu sodelovala pri odločanju oziroma pri snemanju tega filma kar dva člana Nadzornega sveta Filmskega sklada Republike Slovenije, eden kot scenograf, drugi kot organizator, kot fotograf in pripravljalec končnega obračuna filma. Eden je danes član nadzornega sveta, ki odloča o financiranju, drugi predsednik nadzornega sveta, celo namestnik odpisane direktorice in celo svetovalec RTV in mogoče še kakšen večkratni funkcionar. To kar me zanima, gospod minister je: Kako gledate na tak konflikt interesov? Kako dopuščate tako očiten oseben interes? In ali ste ali boste posredovali protikorupcijski komisiji ta primer? Ali boste ukrepali pri sumu klientalizma? In ali ste sploh ukrepali pri tako očitnem kršenju etičnih in tudi pravnih norm? Hvala za odgovor.
Hvala. Gospod minister, imate besedo.
Hvala lepa. Najprej bi rad opozoril, da je gospa poslanka kot dolgoletna politična delavka in funkcionarka številnih forumov verjetno seznanjena s tem, da je vprašanje, ki smo ga dobili danes na ministrstvo, popolnoma drugačno od tega, ki ste ga postavili sedaj. Vendar se tej njeni potezi ne čudim, ker se stalno eno in isto ponavlja. Pa vendarle bom skušal odgovoriti v zvezi z njenim vprašanjem sledeče. Torej nobenega konflikta interesov ni bilo. Vsaj jaz nisem s tem seznanjen. Ker, kolikor mi je znano, Nadzorni svet Filmskega sklada pri svojem delu ne vpliva na vsebino in vrednotenje posameznih filmskih projektov, temveč deluje v skladu s pozitivno zakonodajo. Vsi sklepi Nadzornega sveta Filmskega sklada so sprejeti v skladu z njegovim poslovnikom ter tako zakoniti in legitimni. Nadzorni svet filmskega sklada projektov prispelih na poziv ali pa razpis ali pa o določenem delu ne presoja. To počnejo določene strokovne programske komisije. O delu končne ocene, podeljene posameznemu projektu, pa odloča o tem tudi direktor sklada. Vsekakor so o filmu, o katerem ste govorili, odoločali tisti, ki so bili pred gospodom Malčičem na delovnem mestu direktorja, ne pa seveda gospod Malčič, ki je danes tudi vršilec dolžnosti direktorja Filmskega sklada. Glede tega, ali je to moralno opravičeno ali sporno ali o kakšni koliziji z dobrimi praksami, da tako rečem, pa je seveda vprašanje torej, ki ga lahko naslovite na Komisijo za boj proti korupciji, s katerimi imate dobre izkušnje in o kateri smo govorili javno tudi ob interpelaciji proti meni, kjer se je pokazala vaša etična drža zelo jasno in javno. Prav je, da izražate skrb, da stvari, ki so moralno sporne, pridejo na plano in da se o njih pogovori. Ne nazadnje o tem govori vaš primer, zelo jasno, ne nazadnje se lahko spomnimo človeka, ki je ponaredil diplomo pred leti, pa je bil član tudi neke stranke. Tako, da ponarediti diplomo ali pa seveda si s političnimi vzvodi večati svoj lastni proračun, seveda je nedostojno. Logično, da se bom zelo skrbno in z vso skrbnostjo posvetil temu problemu, v kolikor je prišlo do kolizije interesov, in pa do določenih etičnih prekrškov, da tako rečem, vendar v tem trenutku sem obveščen, da teh in takšnih etičnih prekrškov v zvezi s tem ni bilo.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite, gospa Širca.
Najavila sem vam jasno vprašanje: Kaj se dogaja s filmom, da je ob koncu leta program ničen, se pravi, da programa ni? Povedala sem vam, da priprave na snemanje filma trajajo dolgo, da je potrebno definirati program in zasesti kapacitete Viba filma in da je zato nedopustno, da se s takimi odločitvami, kot jih izvaja trenutno nadzorni svet in v.d. direktor in posledično, za kar odgovarjate tudi sam, dela škodo slovenskemu filmu. Odločitve danes, pravite, da odločitve strokovne komisije so merodajne. Včeraj ste še trdili, da o njih odloča nadzorni svet, kar seveda je res. Nadzorni svet je odločil to, da ni odločil nič in da je sredi decembra na hitro v 14-ih dneh pozval k novemu pozivu, ki ga je nemogoče realizirati do konca leta. Mogoče bo nastala škoda, v kolikor bo moral denar nazaj romati v proračun in filmarji bodo morali križem rok gledati v naslednjem letu. Zagotovo pa, ker vidim, da niste seznanjeni natančno s sklepi Nadzornega sveta Filmskega sklada, prosim, poglejte si na internetnih straneh, kar sem tudi sama naredila. Kako so se potvarjali sklepi, kako se pojavijo v filmu, ki ni zagledal luč belega dne? Isti ljudje, kot tisti, ki odločajo o njem, ali ni to več konflikt interesa, da se usmerja denar, ne samo 20, tudi 37, pa potem še vaših pet, za katere vas tudi sprašujem: Zakaj ste jim namenili dodatnega denarja, za saniranje točno tistega projekta, kjer sodelujejo ljudje, ki danes odločajo o filmu? Sedaj tisto, kar se sprašujem je: Ali za tiste filme, ki zaradi takega in drugačnega razloga niso mogli dokončati in priti do konca realizacije, morajo za take filme postati filmarji oziroma režiserji direktorji sklada, da si na tak koruptiven in klientelističen način priskrbijo denar?
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Torej, kar zadeva programa in oblikovanje programa Filmskega sklada. Torej, rekel bi to, že v letu 2005, ko je bil narejen program za leto 2006, ta program ni bil nič prej narejen kot v letošnjem letu, torej decembra meseca 2005 in je bil potrjen februarja 2006. In takrat kakšnega podobnega vprašanja ni bilo. Verjetno zaradi tega, ker vam je prijalo, da so ljudje na teh mestih, ki so bili v letošnji jeseni odstavljeni. Ni bilo nič narobe s tem, da je bilo v istem času. Ker je prišlo do zamenjave vodstva v Filmskem skladu v zadnjih dveh mesecih, program kot tak ni mogel biti nič prej narejen. Bo pa narejen v zakonitih rokih. V naslednjih dneh bo do tega programa prišlo. Kot sem obveščen, je program narejen in bo povsem pravočasno in v vseh rokih narejen. Jaz verjamem, da bo vodstvo našlo skupni jezik s producenti, z organizacijo snemanja filmov v naslednjem letu. Seveda pa bodo morali tisti, ki so se prijavili kot kandidati za snemanje filmov, izpolniti vse tiste nujne potrebne pogoje, ki so za to predvideni. Upam, da bo prišlo ob tem, ko bodo predložili vso potrebno dokumentacijo, do stika in dialoga in bodo lahko organizirali filmsko proizvodnjo v zastavljenih ciljih in ukrepih. Za ostale stvari smo dali še dodatna sredstva. Torej, moram reči, da je Filmski sklad dajal dodatna sredstva. S tem sam nimam nič. Se bom pa vsekakor zelo skrbno o tem poučil in preveril. Skozi svoje kompetence, ali je Filmski sklad prekršil in ali je bilo to kakorkoli v zvezi z današnjim vodstvom.
Hvala. Gospa Širca, izvolite.
Glede na to, da minister v tem trenutku ne razpolaga z natančnejšim vpogledom v omenjene primere, bi predlagala, da se v skladu s Poslovnikom opravi na naslednji seji razprava. Tudi zaradi tega, da bo minister pridobil še dodatne podatke. Poleg tega, da vidimo in preverimo, ali se bodo današnje obljube, da bo program pripravljen in tudi v celoti potrjen v januarju, izpeljale ali ne. Zato predlagam, da se o tem opravi diskusija na naslednji seji. Tudi v luči tega, kako in če se slovenski film pelje v pogubo, tisto, ki je bila znana že v začetku 90-ih let, ko so z njim upravljali isti ljudje kot zdaj sredi 2006. Hvala lepa.
Hvala. O predlogu poslanke gospe Majde Širca, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za kulturo na njeno poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločal v okviru jutrišnjih glasovanj. Sedaj bo poslanec gospod Matjaž Han postavil poslansko vprašanje ministru za pravosodje. Izvolite.
Hvala lepa, še enkrat. Spoštovani predsednik, spoštovani ministri, spoštovani minister za pravosodje! Vprašanje, ki je povezano z materialnimi oškodovanci II. svetovne vojne, vam zastavljam že tretjič. Prvič sem vam ga zastavil ustno na novembrski seji lanskega leta in potem še pisno februarja letos. V svojih odgovorih ste se ves čas sklicevali na Medresorsko komisijo Vlade za obravnavo vprašanj vojne škode, ki ji tudi sam predsedujete. Priznati moram, da so bili vaši dosedanji odgovori korektni. To me je navdalo tudi z upanjem, da bomo že letos dobili rešitve v obliki predloga zakona, ki ste ga v vaših odgovorih tudi obljubljali. Sedaj pa je vendarle jasno, da se bo reševanje tega vprašanja zamaknilo vsaj še v naslednje leto. Problem materialnih oškodovancev II. svetovne vojne ni nov, ampak se vleče že dolgo dolgo let. Krivično bi bilo zato trditi, da je za njegovo nereševanje kriva le sedanja Vlada. Do sedaj, žal, nobena Vlada ni pokazala prave volje, da najde rešitev, ki bi bila ustrezen kompromis med finančnimi zmožnostmi države in zahtevami oškodovancev. Kljub temu pa dolgoletno nereševanje problema sedanje Vlade in vas, kot pristojnega ministra, ne obvezuje dolžnosti, da ta vprašanja reši. V vašem zadnjem pisnem odgovoru ste zapisali, da je medresorska komisija Vladi že februarja poslala izhodišče za pripravo zakona. Omenjeni zakon naj bi uvrstili v delovni program Vlade v primeru, da bodo stališča potrjena. Zakona v letošnjem delovnem programu nisem zasledil. Zato me, spoštovani minister, zanima: Ali so bila predlagana izhodišča za Vlado nesprejemljiva in v kolikor so bila nesprejemljiva, v čem? V kolikor pa so bila izhodišča sprejeta pa me zanima: Zakaj v Državni zbor še vedno ni bil vložen predlog zakona, ki bi bil pripravljen na teh izhodiščih? Se pravi: Kdaj lahko vendarle pričakujemo vložitev predlaganega zakona v obravnavo v Državni zbor? Spoštovani minister, prosim, da mi navedete tudi: Katere aktivnosti so letos od februarja dalje tekle, da se problem materialnih oškodovancev II. svetovne vojne razreši in na katerih vsebinskih točkah so največja vprašanja oziroma razhajanja? Za odgovor se vam najlepše zahvaljujem.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod predsednik Državnega zbora! Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovani gospod poslanec Han, hvala tudi za vaše vprašanje. Medresorska komisija za obravnavo vprašanj vojne škode je proučila zahteve društev in posameznikov ter vso razpoložljivo dokumentacijo, ki se ne nanaša na materialno vojno škodo, ki je med II. svetovno vojno nastala na ozemlju Republike Slovenije. Na podlagi omenjene analize je komisija konec leta 2005 sprejela predlog za delno povračilo škode materialnim oškodovancem II. svetovne vojne, v katerem je zbrana celotna problematika, ki se nanaša na vprašanje vojne škode. Podatki kažejo, da je bilo v II. svetovni vojni na ozemlji sedanje Slovenije na zasebnem premoženju, gre za zasebno premoženje, ne za javno, približno 150.000 oškodovancem povzročeno za 23 milijard takratnih dinarjev oziroma valoriziano na sedanjo vrednost vsaj 540 milijard tolarjev škode. Predlog vsebuje izhodišča za sprejem zakona, ki bi uredil vprašanje povračila za materialno vojno škodo. Medresorska komisija pa je ocenila, da bi bilo za delno povračilo materialne vojne škode, ki je bila med drugo svetovno vojno povzročena na zasebnem premoženju, smiselno nameniti 170 milijard tolarjev. Kar pomeni približno 30% ocenjene in valorizirane vojne škode. Spremembo zakona bi sledilo zbijanje in vrednotenje, po dokončanju postopkov pa bi se v naprej predvidena sredstva med oškodovance razdelila sorazmerno z višino njihove ugotovljene škode. V začetku letošnjega leta je tako, kot ste že omenili, komisija posredovala predlog v vladni postopek. Konec februarja letošnjega leta ga je obravnaval Odbor Vlade Republike Slovenije za državno ureditev in javne zadeve, vendar je bilo gradivo zaradi nadaljnjega usklajevanja zlasti glede vira sredstev odloženo. Gradivo o materialni vojni škodi je bilo posredovano v usklajevanje koalicijskim strankam. Glede na obseg škode, ki je bila povzročena v II. svetovni vojni, bi bilo potrebno tudi za njeno delo, povračilo zagotoviti precejšnja finančna sredstva. V kolikor bo Vlada Republike Slovenije sredstva uspela zagotoviti, se bo začelo s pripravo zakona, ki bi ga v takem primeru Vlada tudi predložila v sprejem Državnemu zboru Republike Slovenije.
Hvala. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite, gospod Han.
Hvala lepa. Ne bi želel dodatnega odgovora. Vendar upam, spoštovani minister, da mi ne bo potrebno, že četrtič, še enkrat vas vprašati glede tega vprašanja. Upam, da so danes tisti, ki poslušajo ta Državni zbor, slišali neke vaše odgovore. Verjamem, da bomo v naslednjem letu to zgodbo pripeljali do srečnega konca, če bo spoštovani minister Bajuk tudi vendarle tukaj malo pomagal, in da bomo vendarle tem ljudem, ki so bili oškodovani med II. svetovno vojno, bom rekel, na nek način tudi pomagali. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Miro petek bo postavil poslansko vprašanje Ministru za finance. Izvolite.
Spoštovani ministrski zbor, spoštovane kolegice, kolegi, spoštovani gospod Bajuk! Generalni direktor Carinske uprave Slovenije Franc Košir, sicer tudi neuspeli kandidat za župana Kranja s strani LDS, je te dni ponovno razburil duhove na Koroškem. V času, ko se bomo v parlamentu in slovenski javnosti začeli pogovarjati o regionalizmu in pokrajinah, je gospod Košir najavil ukinitev Carinskega urada Dravograd. Torej urada, ki pokriva celotno Koroško regijo. Z reorganizacijo nameravajo regijsko koroško carino priključiti k Mariboru oziroma k Celju. Od desetih carinskih uradov Slovenije je dravograjski carinski urad v letošnjem letu glede pobranih davkov na dodano vrednost trošarin in carinskih dajatev na šestem mestu v državi. Torej je po obremenjenosti skoraj v zlati sredini, ne pa nekje na repu, kar bi mogoče še opravičevalo napovedan ukrep. Carina na Koroškem se je v zadnjih letih že precej skrčila. Pred vstopom Slovenije v Evropsko unijo je bilo na Koroškem 90 carinikov. Sedaj jih je še 32. Ne drži podatek slovenskih carinskih oblasti, da z ukinitvijo Carinskega urada v Dravogradu koroško gospodarstvo ne bi bilo prikrajšano. Gotovo bi bila večja izguba časa in s tem denarja. Višji bi bili potni stroški in vse to ob znanem dejstvu, da so s Koroške do Celja in Maribora slabe cestne povezave. Ta izguba bi veljala tako za gospodarstvo, gospodarstvenike kakor tudi za zaposlene na carini. Že danes smo priča veliki dnevni emigraciji z enega konca države na drugi konec, predvsem carinikov in policistov, kar to državo tudi precej stane. Minister za finance dr. Andreja Bajuka sprašujem: Ali je seznanjen s tovrstnimi razmisleki slovenske carine? Ali podpira ad hock in po prepričanju mnogih tudi precej sporne odločitve carinske uprave in njenega direktorja Franca Koširja? Gospod minister, hvala za odgovor.
Hvala. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Tudi hvala za vprašanje. Najprej bi moral reči, da, kar se tiče trditve, da gospod Košir najavlja ukinitev carinskega urada Dravograd, po mojem spoznanju to ne drži. V skladu z Zakonom o carinski službi je za ustanavljanje in ukinjanje carinskih uradov pristojna Vlada Republike Slovenije. Predlog za ukinitev ali odstranitev pa lahko poda generalni direktor carinske uprave. Carinska uprava od leta 2004, ko je bila izvedena reorganizacija carinske službe zaradi vstopa Slovenije v EU, ni dala Ministrstvu za finance ali Vladi Republike Slovenije nobenega formalnega ali neformalnega predloga za ukinitev Carinskega urada Dravograd ali kateregakoli drugega carinskega urada. Razmišljanja ali pa govori o ukinitvi Carinskega urada Dravograd verjetno temeljijo na obsegu dela v tem carinskem uradu in tudi v razmerju med cariniki in upravo, saj 24 zaposlenih na upravi opravlja povezana opravila za 11 delavcev v operativi. Takšno razmerje med številom zaposlenih na Upravi Carinskega urada Dravograd in številom zaposlenih na izpostavi predstavlja 215% v korist uprave, medtem ko v povprečju med upravo in operativo v vseh carinskih uradih znaša 37%. Glede na sklep Vlade Republike Slovenije v postopku zmanjševanja zaposlenih v državni upravi se CURS že sedaj srečuje s kadrovskimi težavami, saj mora ob nenehnem povečevanju prometa zmanjševati število zaposlenih. To tudi dela. Tako se je število zaposlenih v obdobju od 1.5.2004 do 31. oktobra 2006 zmanjšalo s 1883 na 1800 delavcev. V skladu s kadrovskim načrtom za 2007 pa bo morala Carinska uprava Republike Slovenije zmanjšati število zaposlenih še za 18 delavcev. V letu 2008 pa dodatno celo za 34 delavcev. Carinska uprava v tej zvezi izvaja določene organizacijske spremembe in premešča zaposlene z manj obremenjenih lokacij na bolj obremenjen. Ker je ta vir že v glavnem izčrpan, bo potrebno razmišljati o globljih posegih in z reorganizacijo spustiti določene kadre za prerazporeditev na tiste lokacije, kjer so bolj potrebni. Carinska uprava mora namreč predvsem skrbeti za tekoč in čim manj oviran pretok blaga iz tretjih držav v Evropsko skupnost in obratno. Ob vsem povedanem, pa moramo posebej poudariti, da sta vsakršno vznemirjanje koroške javnosti in skrb za koroško gospodarstvo neutemeljeni. Tudi ob morebitni organizacijski spremembi Carinskega urada Dravograd. Namreč, koroško gospodarstvo zagotovo v ničemer ne bo prikrajšano. Zgolj neke vrste organizacijska sprememba urada v izpostavo namreč na gospodarstvo ne bi imela popolnoma nobenega učinka, saj bi ne glede na organizacijsko obliko kot izpostava carinska družba nudila koroškemu gospodarstvu popolnoma enak servis še vedno v Dravogradu. Podjetja bi tako lahko nemoteno opravljala vse carinske postopke na svojem območju in ne bi bila v ničemer prikrajšana. Pri tem tudi ugotavljamo, da bomo ob morebitnem premeščanju zaposlenih upoštevali zlasti stalno bivališče le-teh in predvideno lokacijo nove zaposlitve vse z namenom minimiziranja potnih stroškov. Kot sem navedel že v uvodu tega odgovora, je za ustanavljanje oziroma ukinjanje carinskih uradov ali carinskih izpostav pristojna Vlada Republike Slovenije in ne generalni direktor Carinske uprave. Zato do samovoljnega odločanja ne bo prišlo in ne more priti. Dodajamo še, da je Carinska uprava Republike Slovenije organ v sestavi Ministrstva za finance. Generalni direktor uprave pa je v skladu z Zakonom o državni upravi odgovoril ministru za finance. V skladu z navedenim generalni direktor ne deluje mimo ministra in ministrstva v celoti in tudi ne pričakuje, da se bo to zgodilo. Hvala.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite.
Hvala lepa. Gospod minister, hvala za odgovor. Vprašanje je o umestnosti ukinjanja tovrstne organiziranosti. Če pogledamo malo v zgodovino na Koroškem, so pred kakšnimi 10-imi leti že ukinili davčni urad, ki so ga lani oziroma predlani ponovno vrnili. To je davčni urad v Dravogradu. Pred 10-imi leti so prestavili koroške Dacarje v Maribor. In v tem obdobju so spoznali, da pač je bila to precej neumna poteza. Pred 30-imi leti so na Koroškem ukinili železnico od Otiškega vrha do Velenja. Danes, gospodje ministri, gledate, kako bi to železnico ponovno umestili v prostor. Vendar, prosim gospod minister, da ste pri teh odločitvah precej tankočutni, ko se boste pač odločali okoli tega. Hvala.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, gospod poslanec. Dejstvo je, bomo vse te vaše skrbi resnično vzeli na znanje in bodo prisotne, ko bo prišel trenutek, ko bo treba o teh stvareh odločati. Dejstvo pa je, kot ste sami že povedali v vašem nagovoru v začetku. V Dravogradu se je znatno zmanjšalo število uslužbencev na carinskem uradu. Od 75, ki jih je delalo tam 30. maja 2004, to se pravi na predvečer, ko smo vstopili v Evropsko unijo, jih je danes na 31.10 - to imam zadnji podatek- le 35. A vendar je še vedno potrebno določene stvari tam urediti. Do sedaj pa ni prišlo do formalnega predloga ali pa neformalnega. Bomo pa seveda, mislim, da imate prav, da je treba te stvari gledati z neko dolgoročno perspektivo. Dejstvo je, da je Carinska uprava en organ v sestavi Ministrstva za finance, ki je zelo uspešno izpolnila svoje odgovornosti, kar se tiče izpostave schengenske meje in okrepila delo, ki je bilo potrebno na drugih delih države. To je v svojem bistvu že narejeno. Torej, sedaj gledamo s popolnoma drugačnega zornega kota. Hvala lepa.
Hvala. Dr. Mitja Slavinec bo postavil poslansko vprašanje ministru za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo.
Spoštovani gospod minister, dr. Jure Zupan. Vaše ministrstvo je konec novembra objavilo razpis za podelitev koncesij za izvajanje visokošolskih študijskih programov. Med drugim ste zapisali, da bodo koncesije podeljene za visokošolske zavode s področja Goriške, Gorenjske oziroma Savinjske regije za redni študij na programu I. stopnje, ki spada po istem delovnem področju na družboslovne vede, pravne vede, kmetijstvo, zdravstvo. In pa še bolj pri objavi izbranih predlogov oziroma kandidatov me je zbodlo dvoje dejstev. Prvo je, da že sam razpis in, kot rečeno, še bolj izbrani kandidati ne sledijo usmeritvi vašega ministrstva in strategije razvoja Slovenije. Torej, povečati vpis v naravoslovne tehnične usmeritve in pa decentralizirati in regionalizirati tercialno izobraževanje. Razpis favorizira nekatera območja Republike Slovenije, pri čemer na škodo ostalih delov ni razbrati pozitivne diskriminacije, da bi se favorizirala tista območja Slovenije, kjer je tercialno izobraževanje bistveno manj razvito od slovenskega povprečja, kot na primer v Pomurju, ampak območja, kjer je že dobro razvito. Spoštovani gospod minister, zaradi tega vas sprašujem, kajti mnogi se težko znebijo občutka,da je pri tem šlo za vse prej kot strokovne razloge. Govori se o političnih razlogih. In vam dajem priložnost, da to demantirate. Navedeno namreč eksplicitno kaže, da s tem ne sledite tistemu, za kar se vaše ministrstvo zavzema in tudi ne sledite skladnejšemu regionalnemu razvoju. Naj vas opozorim na dejstvo, ki ga oba zelo dobro poznava. Za prvi in do sedaj edini visokošolski program v Pomurju ni bilo takrat dovolj sredstev za financiranje. Fakulteta za kmetijstvo Univerze v Mariboru je morala med drugim poiskati svoja lastna sredstva in tudi Pomurska regija je morala poiskati sredstva za vzpostavitev tega programa, in je naravoslovni, sedaj pa seveda najdete sredstva za podelitev koncesij naštetim fakultetam v tem razpisu. Hvala za odgovor.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Spoštovani gospod predsednik. Spoštovani gospod poslanec! Resnično v novembru letošnjega leta je naše ministrstvo izvedlo razpis za koncesije za visokošolske študijske programe I. stopnje. Na tem razpisu smo sledili vsem smernicam našega ministrstva, predvsem kar se tiče regionalizma in pa konkurence, da širimo konkurenco, da širimo regionalnost. Tu je treba upoštevati še eno dejstvo, ki ga ves čas poudarjam, namreč, da je najprej ponudba, da se pozanimamo, kje so programi, kakšni so programi, in potem razpišemo koncesije, ko vidimo, da so programi sposobni in življenjski. Zato moram reči, da sem vesel, če bo prišel z vaše strani, iz Prekmurja, ker mislim, da je Prekmurje izjemno pomembno območje Slovenije, ki je v tem smislu potrebno novih šolskih programov, zlasti visokošolskih, tako na področju kmetijstva, biotehnike, strojništva, turizma in tudi ekonomije oziroma poslovnih ved s področja povezovanja vseh teh programov, ki sem jih navedel, torej multidisciplinarnega visokošolskega izobraževanja. Tu lahko z vso gotovostjo in odgovornostjo trdim, ko bodo na vašem območju taki programi obstajali in ko bomo to tudi pregledali v nekem okvirnem predpogledu, bomo z veseljem razpisali koncesijo za te programe. Ko bo to res pregledano in bodo zagotovljeni vsi pogoji, pa bomo z veseljem tudi realizirali to koncesijo. Tu posebej poudarjamo, da se zavedamo tega, da je treba razvijati posebej tista območja, kjer tega nimajo, vendar pa pri tem posebej poudarjam in še enkrat povem, da naj območja, ki želijo imeti visokošolske programe, morajo te visokošolske programe sami pripraviti. To posebej poudarjamo. In tu se je tudi videlo, da je novogoriško območje izredno aktivno, izredno samoiniciativno, pripravlja programe, se povezuje z gospodarstvom, samo ogromno prispeva in tako aktivno okolje producira nove programe in mi jim gremo tudi naproti. Še enkrat poudarjam, lepo prosim, in vam bomo šli v pomoč, ko bodo programi pripravljeni pri vas, oglasite se, dali bomo še dodatne informacije, kaj je treba narediti, v povezavi z našimi službami, da bodo programi res pripravljeni tako, kot je treba. In potem bomo za take programe z veseljem razpisali koncesije. V konkurenci, kjer boste kvalitetni in boste imeli vse tiste pogoje, ki so za to potrebni, vam bomo koncesijo tudi z veseljem podelili. Hvala lepa.
Hvala. Izvolite, gospod Slavinec.
Hvala lepa za odgovor in obljubo. Prva, ki jo kar takoj tu izrekam, je že omenjena Fakulteta za kmetijstvo. Glejte, Pomurje je investiralo 20 milijonov za zagon te fakultete in res apeliram na vaše ministrstvo, da priskrbite ta sredstva, da bo program lahko funkcioniral podobno kot vsi ostali naprej, kajti gre za že potrjen program, ki pa še vedno nima v celoti zagotovljenih sredstev oziroma jih zagotavlja lokalno okolje. Težko si predstavljam, da bi konkurenco ščitili na ta način, da spodbujamo nove programe tam, kjer jih je že veliko, saj kakršenkoli program v Pomurju nikakor ne bo direktna konkurenca edinemu, dosedanjemu. Opozarjam pa na to, da je z vsemi temu tako imenovanimi Jambrekovimi prodajalnami diplom duh začel bežati iz steklenice in težko ga bo zaustaviti. Spoštovani minister, med fakultetami, ki so dobile koncesijo, je mimogrede tudi Mednarodna fakulteta za družbene in poslovne študije Celje. Zanima me, kdo je dekan, da se z njim povežem, da bom videl, kakšen je postopek brez študentov. Moja informacija je namreč, da fakulteta še ne izvaja programa in torej zgolj na papirju dobiti koncesijo, me zanima, kaj so tiste stvari, ki k temu prevedejo. Še enkrat, da zaključim. Vsekakor pričakujemo, da bo Svet za visoko šolstvo ne iskal dlake v jajcu in zavrnil programe iz proceduralnih predlogov, kot recimo program ekonomsko poslovne fakultete za dislocirano izvajanje v Radencih, ampak tudi v tem primeru lahko pozitivno diskriminacijo izkazal kot recimo pri prej omenjenih programih. Hvala.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Hvala lepa tudi za dodatno vprašanje. Če se vrnem na začetek. Tukaj bi opozoril, da to vaše konkretno vprašanje ni bilo navedeno v poslanskem vprašanju in vam sedaj konkretnega točnega odgovora ne morem dati. Vam pa bomo poslali pisni odgovor tistih, ki se nanašajo na točne podatke za Celje. Kar se tiče Sveta za visoko šolstvo, je pa tukaj potrebno povedati, da dejstvo, da se ministrstvo in nihče drug v delo Sveta za visoko šolstvo ne vmešava. To je ena od osnovnih zahtev, da je Svet za visoko šolstvo avtonomen, to vsi želimo. In tukaj, prosim lepo, mi sprejemamo odločitve Sveta za visoko šolstvo in ga tudi gledamo kot avtonomno telo, ki strokovno odloča, zato ima strokovna telesa, ko s tem formira strokovno komisijo za vsak program in potem tisti program tako pregleda. Jasno je, da so lahko osebna mnenja o tem, ali tako telo dela v redu ali ne, so gotovo pogojena tudi z odločitvami, pogojena z občutki, koliko blizu smo nekemu programu ali ne, vendar pač te določene odločitve jemljemo na znanje in z njimi živimo. Dejstvo pa tudi je, da lahko seveda ministrstvo to tudi počne, da od časa do časa pošlje Svetu za visoko šolstvo določene usmeritve, za katere meni ministrstvo, da so primerne, ni pa seveda tukaj na tem, da bi od Sveta karkoli zahtevalo, mu dajalo navodilo ali da bi celo spreminjalo njegove odločitve. Svet je pri svojem delu avtonomen in potem te usmeritve upošteva ali pa ne. Menimo, da je bilo sedaj delovanje s svetom dokaj urejeno, da smo v redu sodelovali in da smo pri tem dosegli določene uspehe. Jaz nikakor ne dvomim, da bomo skupaj tudi s službami, ki so pri nas, te vaše probleme konkretno za ta program, ki ste ga omenili, rešili. In jaz dejansko ne vidim nobenega problema. Ponovno tudi poudarjam, da se mi zdi, da je Prekmurje in pa Pomurje, če pogledamo celoten del, še Prlekijo, področje, kjer potrebujemo bistveno več visokošolskih programov, kot jih imamo do sedaj in bom vesel, ko bodo ti programi pripravljeni, in bomo dali koncesijo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Franc Feri Horvat bo postavil poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, Janez Podobnik sprašujem: Kaj namerava storiti Vlada Republike Slovenije, da vrtine termalne vode, ki so rezultat raziskav oziroma vrtanj podjetja Nafta Lendava in so v lasti tega podjetja, v primeru prodaje oziroma nakupa podjetja s strani tujih oseb ne bi prišle te vrtine tudi v last tujcev. Po grobih ocenah naj bi bilo samo v Pomurju, zlasti v Prekmurju, okoli 200 tako imenovanih raziskovalnih vrtin. Vrtine termalne vode so zelo pomembno naravno bogastvo, ki je še posebej dragoceno za manj razvita območja, kot je Pomurje. Mnoge so že tudi v eksploataciji, bodisi v terminalnih kopališčih za energetske potrebe, kmetijske potrebe in podobno. Vrtine termalne vode so v razvojnih programih, tako regionalnem razvojnem programu kot tudi v nekaterih lokalnih in podjetniških programih, opredeljene kot pomemben dejavnik razvoja, in to za več namenov. Na primer za razvoj turizma, zlasti termalnega, za energetsko izrabo, za kmetijstvo, še posebej za vrtnarstvo, za pridelavo zelenjave, cvetja in podobno. Že doslej so se pojavljale dokaj velike težave pri interesentih za izkoriščanje teh vrtin, tako pri lokalni skupnosti, kot pri podjetjih. V primeru, da bi te vrtine prešle v tuje lastništvo, bi se lahko pojavile nepremostljive ovire za čim večjo izrabo tega naravnega vira. Zato bi, po mojem mnenju in po mnenju tudi mnogih Pomurcev, županov in drugih, morala država pravočasno ukrepati in po možnosti ohraniti to naravno bogastvo v nacionalni lasti na državni ali na lokalni ravni ali podobno. Vnaprej se vam zahvaljujem za odgovor, gospod minister.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod poslanec Feri Horvat, dovolite, da že uvodoma ob vsebini vašega poslanskega vprašanja, tokrat v imenu več resorjev, to je medresorsko vprašanje, vsaj kolega dr. Žagarja in mag. Vizjaka, povem, da Vlada razmišlja podobno, kot je intenca vašega vprašanja. Razmišljamo, da najdemo ustrezne poti, da te vrtine ostanejo v okviru, pa recimo najširše, nacionalnega lastništva. Dovolite mi, da vam odgovorim iz dveh vidikov. Prvi je formalno postopkovni, drugi pa tudi, kakšen je sam status, lastniški status teh raziskovalnih vrtin. Glede formalnega statusa. Vrtine podjetja Nafta Lendava so kot objekt za črpanje v lasti tega podjetja, toda podjetje Nafta Lendava nima podeljene vodne pravice niti nima rudarske pravice koncesijskega značaja. Kaj to pomeni? To pomeni, da bi vodno pravico za izkoriščanje termalne vode morala pridobiti, če bi termalna voda iztekala na površini v površinske vode. Rudarsko pravico, za to je pristojen resor, ki ga vodi mag. Vizjak, pa, če bi se termalna voda vračala v vodonosnik, iz katerega se črpa. Lastnik tega objekta lahko pridobi vodno ali rudarsko pravico za črpanje termalne vode na podlagi vloge za izdajo koncesije. Če gremo po črni varianti, pa recimo, da bi bila celotna Nafta Lendava prodana nekemu kupcu, lahko je evropski, slovenski ali pa iz neke druge destinacije, Vlada ima tukaj diskrecijsko pravico in se lahko odloči, da bo pridobila koncesionarja tudi preko javnega razpisa. V tem primeru mora nov koncesionar objekt za črpanje od lastnika odkupiti. Kaj je objekt za črpanje? To so v bistvu naprave, ta majhna ploščad nad vrtino itn. Tukaj razmišljam podobno, kot je kolega dr. Žagar že tudi predlagal v okviru teh vladnih postopkov mag. Vizjaku, ki je tudi odprt za razmišljanje v to smer. Imamo več poti. Morda bi bila ena od teh ta, da država, ki je sicer formalno preko lastniških struktur močna v lastništvu Nafte Lendava, ampak morda bi lahko država na nek način te naprave za simbolno ceno prenesla na občine. Občine bi pa potem vstopile v formalne vloge in bi pridobile vlogo in bi lahko potem bil to eden od pomembnih virov, o katerem mi govorite, razvoj turizma ali pa energetska izraba kot pomemben obnovljiv vir kmetijstvu in vrtnarstvu. V primeru, da se spremeni lastnik podjetja, bi nov lastnik z nakupom podjetja ne dobil avtomatske koncesijske pravice, samodejno, ampak bi morala prenos koncesije na novega lastnika potrditi Vlada, če gre za vodno pravico oziroma minister za rudarstvo, če je to rudarska pravica. Če bi Vlada ugotovila, da novi lastnik ne izpolnjuje pogojev, ki so bili zahtevani ob podelitvi koncesije, lahko tudi reče, da se koncesija ne podeli. Sedaj pa samo še, kakšen je formalni status teh raziskovalnih vrtin. Skupaj lahko ugotovimo, da so bile to raziskovalne vrtine in so bile opravljene z denarjem davkoplačevalcev. To je močan argument, da lahko sedaj Vlada razmišlja, kako bi lastništvo le-teh prenesla ali v opravljanje in lastnino občin ali pa na kakšen drug način. Pravno premoženjska razmerja, formalno, na opuščenih raziskovalnih vrtinah so zavedeno v poslovnih knjigah kot osnovna sredstva Nafte Lendava oziroma njenih hčerinskih družbah, na podlagi ustanovitvenih bilanc, s katerimi so sredstva prehajala iz enega gospodarskega subjekta na drugega, takrat še v pogojih družbene lastnine. Le-ta je bila potem ob ustanovitvi posameznega gospodarskega subjekta dana v upravljanje oziroma v gospodarjenje. Ta sredstva so del ustanovnega kapitala družb, vsako poseganje vanj pomeni tudi v nekem smislu vstop v to kapitalsko relacijo posameznih družb. Ampak jaz govorim samo o napravah za črpanje, torej ploščad, ki so nad vrtino. Torej samo ta del lastništva je tisti, ki je lahko zaveden v poslovne knjige. Vse ostalo pa je predmet drugih postopkov. Gospod poslanec, mi bomo tudi na podlagi vašega vprašanja, še dodatno, zelo aktivno poiskali ustrezne postopke, da bi to pomembno vprašanje, ki je vezano na lastništvo raziskovalnih in drugih vrtin v Prekmurju, rešili tako, da bi lahko postal to pomemben regionalni razvojni element za razvoj Pomurja, še posebej pomurskih občin in prekmurskih občin. Hvala.
Gospod Milan M. Cvikl, bo postavil poslansko vprašanje ministru za finance. Izvolite.
Gospod predsednik. Poslanke in poslanci, gospod minister. Pred manj kot mesecem dni smo sprejeli spremembe proračuna za leto 2007. To je bil že drugi proračunski dokument za leto 2007, ki ste ga predlagali vi kot gospod minister. Najprej je bilo konec leta 2005, ko ste predlagali proračun za 2007, pred slabim mesecem smo sprejeli njegove spremembe. Hkrati smo sprejeli tudi predlog proračuna za leto 2008. In glej ga vraga, nekaj tednov za tem je Vlada sprejela program stabilnosti. V programu stabilnosti pa pravite, da sicer ste nameravali biti pri javnofinančnih zavezah resni, nameravali ste zmanjšati primanjkljaj proti slabemu odstotku bruto domačega proizvoda, vendar vmes se je zgodil Božič. Zgodil se je seveda predlog ministra za promet, da je potrebno z zakonom o železniškem prometu spremeniti okvire delovanja železniškega prometa. Pravite, na tej podlagi manj kot mesece dni po tistem, ko ste tukaj v tem Državnem zboru zavračali amandmaje opozicije, s katerimi bi za železniško infrastrukturo zagotovili potrebna sredstva, manj kot mesec po tistem, ko ste kot Vlada pisno zavrnili amandmaje opozicije, ki bi zagotovili dovolj denarja, da bi se v letu 2007 in 2008 izvajale ključne prioritetne naloge na železniškem križu, rekli: "Res je." Potrebno bo priti v Državni zbor, po nujnem postopku sprejeti zakon o spremembah zakona o železniškem prometu in za železnice bomo morali na podlagi novega programa stabilnosti Vlade Republike Slovenije zagotoviti desetine milijard tolarjev več. Gospod minister, sprašujem vas: Ali bo potreben rebalans proračuna za leto 2007? Ali bo potreben rebalans proračuna za leto 2008? Kako ga boste izpeljali, kje boste varčevali, kje boste dodajali denar? Prosim, da na to odgovorite, ker menimo, da ni ustrezno, da v manj kot mesecu dni bistveno spreminjamo javnofinančne okvire v Republiki Sloveniji, ker Vlada ni uspela slediti amandmajem opozicije. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Hvala za vaše vprašanje. Dejstvo je, da živimo v času, v katerem se marsikaj spreminja, predvsem na področju javnih financ. Program, ki ga je Vlada sprejela v novembru 2005, Ukrepi reform za povečanje blaginje v Republiki Sloveniji, se izvaja. Seveda se izvajajo tudi določene spremembe strukturnega značaja na tem področju, predvsem pa na tem, ki ga je omenil gospod poslanec, kar se tiče pristopa te Vlade k reševanju dolgoročnega vprašanja Slovenskih železnic. Res je, da ko smo pripravljali proračun, še ni bilo jasno, v katero smer bo to dejansko tudi šlo. Potrebovali smo, jasno, tudi pravno podlago za nek verodostojen in vzdržni pristop, kar se tiče dolgoročnega financiranja teh potreb, ki so se izvedle šele kasneje. Državni zbor je sprejel Zakon o javno-zasebnem partnerstvu kasneje, ko je bil proračun že tudi sprejet ali pa vsaj že prej pripravljen. Dejstvo je, da bo treba na podlagi odločitev, ki so bile sprejete kasneje, kar se tega tiče, uvesti določene spremembe. Ministrstvo za finance to pripravlja in bomo pravočasno v Državni zbor tudi prišli z določenimi predlogi, ki bodo potrebni. Sicer pa sem prepričan, da sta proračuna, tako za leto 2007 kot za leto 2008, pripravljena na realnih temeljih. Kot veste, se pripravlja proračun oziroma se okvirni program določi meseca maja. Kar imamo takrat v Sloveniji na razpolago, so podatki spomladanske analize s strani Urada za makroekonomske analize in razvoj. Ta podlaga se je izkazala že sedaj, kar se tiče deloma leta 2006, pa tudi do leta 2007, da je nekoliko bolj konzervativna, kot pa se dejansko izvaja. Gospodarska rast je nekoliko večja, kot je bilo predvidevano. Kot veste, je bila za leto 2006 predvidena 4,3% gospodarska rast, in sicer v jesenskem poročilu lani. Potem se je v spomladanskem povečala na 4,7, trenutno pa zadnji podatek Statističnega urada Republike Slovenije za tretji kvartal nam pa govori o morebitni rasti BDP za 5,6%, kar bo znatno povečalo tudi gospodarsko rast v letu 2006 v celoti kot podlaga tudi za nadaljnje delo 2006. Smo v obdobju, v katerem se sprejema določena zakonodaja. Mi bomo seveda v skladu z Zakonom o javnih financah pravočasno poročali Državnemu zboru in predlagali takšne spremembe, ki bodo ustrezne in v skladu s poročilom, ki ste ga vi sedaj omenili, in to je ta program Stabilnosti, ki smo ga pred nekaj dnevi, po 1. decembru poslali tudi na Evropsko komisijo. V tem poročilu programa Stabilnosti so že vključeni tudi zakoni, ki so bili sprejeti kasneje. Na podlagi tega tudi sedaj pripravljamo in analiziramo, kakšne spremembe bodo potrebne. Če bodo potrebne, vam je znano, spoštovani gospod poslanec, da v skladu z Zakonom o javnih financah mora to minister za finance Vladi predlagati. Jaz prav gotovo nameravam tudi to napraviti. Sicer pa mislim, da je le potrebno tudi gledati na te stvari na podlagi izkušenj do sedaj, da je Ministrstvo za finance zelo vestno delalo na tem področju. Ta Državni zbor bo imel vse priložnosti in tudi vi osebno, gospod poslanec, vsa vprašanja zastaviti, ko bomo mi lahko preračunali in izračunali, katere so posledice v letu 2007 na podlagi sprejete zakonodaje. Hvala.
Hvala. Želite dopolnitev odgovora gospod Cvikl? Izvolite.
Gospod minister, jaz bi vas rad opozoril, da se slovenski parlament še ni preselil v Bruselj. Vi pravite, da ste v Bruselj postavili dokumente, ki bodo temelj za nekaj, kar bomo v Državnem zboru šele sprejemali. Državni zbor je sprejel državni proračun, Državni zbor je ob tem bil seznanjen z gibanji v posameznih ključnih kategorijah, na primer na področju socialnih prejemkov. Vi ste pa ravnokar Evropsko unijo obvestili, da bodo v Sloveniji socialni prejemki za 56 milijard nižji, kot so bili leta 2005. Vi ste ravnokar obvestili Evropsko unijo, da bodo izdatki za investicije za 50 milijard nižji, kot so bili v letu 2005. Vi ste ravnokar obvestili Evropsko unijo, da je deficit centralne ravni države, državnega proračuna ne 149 milijard minusa in ne 90 milijard, kot bomo na naslednji seji Državnega zbora obravnavali ob sprejemanju zaključnega računa proračuna Republike Slovenije. Trdili ste, da ob obravnavi predloga proračuna Zakon o javno-zasebnem partnerstvu še ni bil sprejet, bil je predložen in obveščate Evropsko unijo, da boste na podlagi še nesprejetega zakona o spremembi in dopolnitvah Zakona o železniškem prometu investirali dodatne desetine milijard. Gospod minister za finance, mi nimamo problema s tem, da bomo dodali denar za železnice. Zanima me, zanima nas: Kako boste prihranili ta denar v proračunu in kje v proračunu boste dobili te prihranke. Nasprotovali bomo namreč prihrankom na socialnih transferih ali pa prihrankom, ki recimo bi pomenili predvsem večje zadolževanje. In zato vas prosim, pojasnite nam to, predvsem pa pojasnite nam in gospodu Božiču: Kdaj bo ta rebalans uveljavljen, da se bo lahko začel izvajati resno železniški program, ne pa, da v bistvu delamo vse v zadnjih dneh pred novih letom?
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Seveda v tem trenutku in v dveh minutah, ki so mi na razpolago, ne morem obrazložiti celotne problematike javnih financ v Republiki Sloveniji, morebitne stvari, ki se bodo spremenile in so se spremenile od trenutka, ko je bil v Državni zbor predložen proračun Republike Slovenije, in to je bilo septembra meseca. Seveda sprejetje ali predložitev nekega proračuna ne pomeni, da so potem vse stvari zabetonirane, zacementirane in da ne moremo nič spreminjati. Prav gotovo, kot sem v svojih uvodnih besedah povedal, Vlada Republike Slovenije dela naprej. Izvajajo se določene spremembe in pa izvajajo se ukrepi, ki so bili sprejeti in že oznanjeni. To ima svoje posledice, posledice bodo pravočasno upoštevane in tudi predlagane. Če bodo spremembe proračuna potrebne, bodo predlagane v ta Državni zbor za odobritev, saj ne moremo delati samovoljno in drugače. Kar pa se tiče poročanja Evropski komisiji, pa vam je tudi znano, kolikokrat na leto mora Slovenija poročati. In poroča na podlagi podatkov, ki so na razpolago v tistem trenutku, ko so pač dani. Tudi lani, decembra lani smo poročali Evropski komisiji na podlagi tega, kar smo pač takrat vedeli. In kar smo pričakovali, je bilo, da bomo imeli 4% gospodarsko rast. Dobro veste in tudi na podlagi podatkov, ki so vam znani, da izvajanje proračuna v letu 2006 do sedaj kaže, da bomo znižali primanjkljaj, da bo manjši, kot je bilo predvideno v proračunu. Izvajanje proračuna dejansko poteka na podlagi vestnega gospodarjenja s sredstvi, ki so nam zaupana. Mislim, da je vsaka vaša nervoznost ali pa predčasna ocena očitno predčasna. Ta Državni zbor je še vedno bil pravočasno obveščen o vsem, kar slovenska Vlada namerava. Ukrepi o reformi so vam tudi znani. Ne vem, zakaj se čudite, da jih izvajamo. Morda je to proti vašim pričakovanjem, ampak pri tem vam pa ne morem pomagati. Hvala.
Hvala. Želite predlagati razpravo? Izvolite.
Najprej gospodu ministru svetujem, brez razburjanja, smo pred novoletnim časom. Poglejte, gospod minister, če bi mi obravnavali državni proračun tako, kot smo ga običajno obravnavali, bi ga obravnavali na tej seji Državnega zbora in bi morali upoštevati tudi božično darilo za Slovenske železnice oziroma vse kar je potrebno narediti na Slovenskih železnicah. In to smo tudi predlagali. Kar pa želim v proceduralnem predlogu pojasniti, je pa naslednje. Republika Slovenija ima samo eno Vlado in samo en Državni zbor. In Vlada poroča Državnemu zboru o javnofinančnih okvirih ob proračunu in skladno s proračunskimi pravili. Gospod minister je ravnokar rekel, da poročajo Evropski komisiji na najbolj končnih podatkih. Veste, gospod minister, čez dober mesec bomo obravnavali zaključni račun proračuna za leto 2005, prej sem to že povedal, bom še enkrat ponovil, ki je bil poročan v Državni zbor z 90 milijardnim primanjkljajem. V Evropsko unijo ste ga poročali v višini preko 149 milijard. Tudi Računsko sodišče vas je na to obvestilo. Zato mislim, da je potrebno si vzeti čas in minister je sam rekel, več kot dve minuti bi bilo za to potrebno, da opravimo razpravo o neustreznem odgovoru gospoda ministra. Gospod minister je povedal, da se je Vlada odločila sprejeti program stabilnosti, ki je bistveno drugačen, v ključnih elementih, kot so v tem Državnem zboru sprejeti proračunski dokumenti. Tako bistveno drugačen je, da bo zahteval rebalans proračuna za leto 2007 in bo zahteval pomembne spremembe proračuna za leto 2008. Poleg tega pa je najbolj bistveno pri tem to, da je Vlada Republike Slovenije rekla, da bo do konca svojega mandata leta 2008 dosegla ta 1% cilj. Sedaj pa Vlada pravi, da bo ta cilj dosežen šele leta 2009. In še drugi zelo pomemben cilj, ki si ga zastavlja Vlada in to je ta, da naj bi se delež javnofinančnih odhodkov zmanjšal za 2% točki. Sedaj pravijo, ne, ne samo 2%, kar 4% točke bo zmanjšano, ampak do leta 2009. Kaj pa kažejo podatki? Da bo v obdobju vladavine te Vlade javna poraba še zmeraj po zgodovinsko najvišji ravni v letu 2006 še zmeraj zelo visoka, potem bo pa v enem letu, v letu 2009, se ta javna poraba zmanjšala kar za 2,4% točke ali 200 milijard javnofinančnih odhodkov. Gospod minister, menda niste čarovnik? To se preprosto ne da. Te podatke, o tem poročate v Evropsko unijo in predvidevate veliko zmanjševanje socialnih transferov, veliko zmanjševanje investicij in zato predlagam, da opravimo razpravo o neustreznem odgovoru gospoda ministra in o tem odločamo v skladu z mojim proceduralnim sklepom. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. O vašem predlogu bomo odločali jutri v okviru točke glasovanj. Naslednje poslansko vprašanje pa bo zastavila poslanka Barbara Žgajner Tavš, in sicer ministru za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo. Izvolite, prosim.
Hvala lepa. Lep pozdrav spoštovane kolegice in kolegi in tudi spoštovani ministrica in ministri! Minister, jaz bom začela poslansko vprašanje z besedami, ki ste jih izrekli nedavno tega, ko ste ob dveletni oceni, pretekli oceni ocenili vaše delo oziroma delo vašega ministrstva prav dobro. Jaz vas sprašujem: Ali veste, da se pod to oceno prav dobro skriva tudi zakon, ki čaka na Ustavnem sodišču presojo ustavnosti? Ne nazadnje, pa so to bile besede tistih, ki so prizadeti zaradi vašega dela, vašega sistema vpeljevanja in izvajanja bolonjske reforme. Nepremišljeno spreminjanje zakonodaje, neusklajevanje s partnerji v visokem šolstvu, škodljivi ukrepi na področju financiranja visokega šolstva in izničevanje bolonjske reforme. To so konkretni očitki, spoštovani minister. Novela zakona o visokem šolstvu in uredba o uvedbi in uporabi klasifikacijskega sistema izobraževanja in usposabljanja sedanjo univerzitetno izobrazbo kot tudi bolonjski magisterij stroke uvrščata v isto, to je sedmo raven izobrazbe. Na podlagi tega je mogoče videti, da uredba in visokošolska novela izenačujeta dosedanjo univerzitetno izobrazbo z drugo bolonjsko stopnjo. Okoli 15 tisoč podpisov je bilo zbranih v okviru peticije podpisov, ki nasprotujejo začetku uporabe te uredbe, ki naj bi začela veljati prihodnje leto, minister. Pa ste preslišali vseh 15 tisoč podpisnikov te peticije. Ne nazadnje ste minister pred dnevi sprejeli uredbo o javnem financiranju visokošolskih zavodov in drugih zavodov, ki so člani univerz. Predlog sprememb sedanje uredbe so univerze ostro kritizirale. Novela uredbe naj bi namreč po oceni univerz poslabšala finančni položaj visokega šolstva. Resornemu ministrstvu, se pravi vam, pa so univerze tudi očitale, da je predlog nove uredbe pripravilo resorno ministrstvo brez sodelovanja univerz. Skladno s tem, vas seveda tudi sprašujem o financiranju bolonjskega študija, tiste druge stopnje, minister, ki jo danes enačite z univerzitetno izobrazbo in s tem očitno izničujete bistvo bolonjskega študija oziroma reforme. Sprašujem minister: Glede na to, da smo proračun že sprejeli [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]in da ste ob obravnavi proračuna dejali, da je pač potrebno postaviti prioritete v naši državi, ali je prioriteta res financiranje bolonjskega študija.
Hvala. Minister prosim za odgovor.
Hvala lepa za besedo, hvala lepa gospod podpredsednik. Hvala lepa za vprašanje, gospa poslanka. Najprej je treba razčistiti neke nedoslednosti, ki ste jih navedli v vprašanju. Vi ste rekli, da je bilo 15 tisoč podpisov danih zato, da se ne bi izenačil magistrski študij, strokovni, z drugo univerzitetno stopnjo. To ni res. 15 tisoč podpisov je bilo danih zato, da bi se višješolska izobrazba dala v sedmo stopnjo. In to je natanko v nasprotju s tistim, kar ste potem rekli naprej. V tistih podpisih, 15 tisočih, o magisteriju, o strokovnem in o drugi bolonjski stopnji ni bilo nič besede. To najprej. Kar se tiče univerzitetne izobrazbe in pa druge bolonjske stopnje, če greva zdaj na to, kar ste vi vprašali, je dejstvo, da smo tehtali in da je bilo na tehtnici to, da pokažemo, to je bil tudi namen uredbe KLASIUS, in to bi še enkrat ponovil, da bo vsem jasno, ker ves čas govorimo o dveh stvareh in govorimo drug mimo drugega. Namen uredbe KLASIUS in pa ureditve v osem ravni je pokazati Evropi, ko bo priznavala, ko bo gledala vsem državam zunaj Slovenije, ko bodo gledali naše diplome, ko bodo gledali naše izobraževanje v preteklosti, v katero od teh ravni se uvršča. In to smo naredili. In tam smo rekli, da se višješolsko izobraževanje uvršča v šesto, ena stopnjo, visokošolsko strokovno izobraževanje - govorimo vse o bivši - se uvršča v šesto, dve, in univerzitetna izobrazba z diplomo se uvršča v sedmo stopnjo. To je tisto, kar smo povedali v tujini. In s tem se v načelu strinjamo. Kar se pa tiče uredbe, vam pa povem to, da smo se z univerzami na štirih sestankih o tej uredbi uskladili. Toliko o vsem. Dejstvo pa je, da pri taki stvari niso zadovoljni vsi. In kar bi še posebej poudaril, ko smo želeli posebej nagrajevati tiste, ki bodo naredili dobre bolonjske programe, s posebnim denarjem, ko smo rekli, v celoti je toliko denarja in ga je več, poudarjam, da ga je več, kot ga je bilo lansko leto, vzeti 6% in teh 6% nameniti tistim, ki so naredili bolonjske programe, so univerze rekle ne, ne, mi tega ne bi radi, mi si želimo karto vse skupaj. In tukaj je ravno problem. Ko želimo usmerjati denar v bolonjske programe, in to želimo, in moj odgovor na vaša vprašanja, ali želimo financirati bolonjske študije, je da. In jih želimo pospeševati in je namen bolonjske reforme ravno v tem, da razdelimo na prvo bolonjsko stopnjo in na drugo. V prvi bolonjski stopnji mora biti večina izobraževanja v terciarnem sistemu, na drugi manj in na tretji še manj. To je ta stožec, ki je nujen. In zato želimo te stvari urejati tako, kot jih urejamo. Jasno pa je, da želimo na tiste univerze, v tiste prostore, v tiste programe, ki so se pretvorili v bolonjske, dati več denarja, ampak za ta denar univerze niso pripravljene tekmovati, ampak želijo, da vsaka svoje po svoje razdeli. V tem ministrstvo ima določene pristojnosti in ima tudi določene obveznosti, da to naredi. Uskladili smo se na 4%. Po vaših željah to ni dovolj, po njihovih je to preveč, vendar kompromis je bil dosežen in takšen je moj odgovor. Hvala lepa.
Hvala vam. Dopolnilno vprašanje, poslanka Barbara Žgajner Tavš, izvolite.
Minister! Ko ste omenili doslednost ali pa nedoslednost, bodimo dosledni. Nisem govorila o višješolski izobrazbi, ampak je problem visokošolska strokovna izobrazba. Do sedaj so imeli diplomanti z visokošolsko strokovno izobrazbo sedmo stopnjo. Če bi želeli resnično v okviru Evrope narediti njim korist, potem bi jih pustili v sedmi stopnji. Dovolite pa minister, omenili ste financiranje dobrih bolonjskih programov. Ja, mogoče je prebrati tudi vaše besede, da se bo financiralo oziroma da bo ministrstvo spodbujalo konkurenco in bodo lahko za proračunski denar konkurirale tako javne kot tudi zasebne šole. Glede na to, da imamo danes v naši državi tri enakovredne, enakopravne univerze, torej univerzitetne programe, vas sprašujem: Kdaj bo v ta visokošolski prostor prišel zasebni sektor? To so namreč tudi usmeritve, ki jih pozna Evropa, Evropska unija, v okviru bolonjske reforme. Nemčija, konkretno, je uvedla bolonjsko reformo, vendar se v državi ustanavljajo zasebni visokošolski programi, tako imenovani elitni programi. In glede na to, da se bojim, da bo šla tudi v Sloveniji bolonjska reforma v tej smeri, da bomo na eni strani imeli državne univerze, tiste tri univerze, ki jih imamo zaenkrat, ki bodo množične, dostopne širši javnosti, po drugi strani pa bomo imeli elitne univerze, ki bodo dobile ekstra točke tudi pri zaposlovanju oziroma diplomanti teh fakultet, denar pa bo šel iz državnega proračuna.
Hvala. Minister, izvolite, prosim.
Hvala lepa. Moram priznati, da nisem ujel vprašanja. Glejte, če še enkrat ponovim, zdaj ste v tisti točki 15 priznali, da ste želeli, da uvrstimo visoko šolstvo s sedmo stopnjo, kam naj pa potem uvrstimo tiste z magisterijem. To smo razčistili, in me veseli, da ste to zdaj spoznali. Kar se pa tiče javnega in zasebnega, to je bilo zdaj dodatno vprašanje, vendar je popolnoma jasno, da želimo imeti tako javne kot zasebne ter da bo šel javni denar za koncesijo za pospeševanje konkurenčnosti in kvalitete. Tu ni nobenega dvoma. Želimo imeti in pospeševati konkurenčnost, ker vidimo, da javne šole ne vršijo tako močne konkurence med seboj, zato želimo s koncesijami pospeševati tudi zasebno šolstvo. In imamo že zelo dobre zasebne šole. Če pogledamo Univerzo v Novi Gorici, ki danes še nima statusa državne univerze, je njihova kvaliteta glede na zadnje dosežke izjemno visoka. Zato menimo, da ravno zato želimo dobiti take univerze, take programe, ki bodo imeli, kot vi pravite, ekstra točke. Vendar ekstra točke - ne vem, kaj si pod to besedo res predstavljate, "ekstra točke" -, te točke bodo dajali študentje, ki se bodo vpisovali. Tisti študentje, ki bodo želeli več znanja, ki bodo pripravljeni na trše delo, se bodo prijavljali na univerze, ki bodo zahtevale več. In to je tudi namen. Mene bo samo veselilo, ko se bodo začeli študentje vpisovati na fakultete, ki so po mnenju boljše. In že sedaj imamo indikacije, da določeni programi, ki so slabši po ocenah samih študentov, imajo letos manj vpisa. Treba je povedati, da se konkurenca veča, letos je tisoč študentov manj vpisanih, to je dejstvo. Letos smo na začetku tistega petletnega obdobja, ko bomo iz 23 tisoč iz populacije pred 19-imi leti, ki se je rodila, ko drsimo iz 23 tisoč na 19 tisoč študentov, ko bo vsako leto 1000 otrok oziroma 1000 mladih ljudi manj, kot je bilo preteklo leto, zato bo konkurenca vedno hujša. In to želimo imeti. Hvala lepa.
Hvala vam. Poslanka Barbara Žgajner Tavš, proceduralno 3 minute. Izvolite.
Hvala lepa. Tudi jaz bom izkoristila možnost, ki mi jo daje poslovnik, 246. člen, in prosila ostale poslanske kolegice in kolege, da bodo podprli predlog za širšo razpravo o odgovoru ministra za visoko šolstvo. Minister, ne vem, ali nočete razumeti ali pa resnično tako zelo dobro zavajate oziroma hočete zavajati širšo slovensko javnost, ne zgolj mene. Jaz imam papirje v rokah in ko govorimo o visokošolski strokovni izobrazbi, lahko bi, če bi želeli, tudi zato, da bi imeli ti diplomanti enakovreden ali pa boljši položaj v okviru Evrope, Evropske unije, le-te, namesto da ste jih uvrstili v podraven 6/2, le-te uvrstili v 7. raven, minister. Lahko bi, če bi hoteli, pa niste hoteli. Ne nazadnje minister, da pojasnim še nekaj dejstev, zaradi katerih pravzaprav bi bilo smiselno opraviti širšo razpravo, ker na začetku smo poslušali, da se bo v celoti financirala celotna bolonjska stopnja. Prva in druga. Danes je mogoče brati, da se bo financirala bolonjska stopnja, tista druga stopnja, le v primerih oziroma, da bo to veljalo le za tiste študente, ki nimajo po drugi bolonjski stopnji enakovredne izobrazbe, to je sedanje univerzitetne izobrazbe. Ampak to ni tisto, kar ste na začetku govorili, minister. In to je tudi drugo od tistega, kar ste zagovarjali na matičnem delovnem telesu v okviru proračuna. Če razumem narobe, potem je prav, da opravimo širšo razpravo, da boste imeli možnost, da postavite oziroma obrazložite meni in vsem tistim ostalim, ki ta sistem razumemo napak. Ne nazadnje minister, ko sem omenila elitne univerze. Brati je mogoče, da univerza hkrati ne more biti množična in odlična. To so usmeritve v Evropi, Združene države Amerike poznajo podoben sistem. To bi za kako slovensko univerzo bil ta sistem bil celo ustrezen. Ne nazadnje beremo lahko tudi, ko sem omenila tiste ekstra točke, minister, diplomantov na elitnih fakultetah oziroma univerzah, potem o poklicnih možnostih diplomantov ne bo več odločal samo formalni naziv, ampak dejstvo, da prihajajo s te ali one elitne univerze, ki šele da nazivu dejansko težo. Jaz sprašujem: Ali bomo v naši državi dobili elitne fakultete, univerze in se bodo naši diplomanti oziroma bodoči študenti delili na tiste, ki bodo lahko študirali na državni univerzi in tiste, ki bodo imeli denar in bodo lahko študirali na elitnih univerzah in seveda imeli tudi boljše možnosti za pridobitev kakšne dobre funkcije v naši državi?
Hvala lepa. O vašem proceduralnem predlogu bomo glasovali jutri. Mi pa nadaljujemo s poslanskimi vprašanji. Na vrsti je poslanec mag. Janez Drobnič, ki bo zastavil poslansko vprašanje ministru brez listnice zadolženemu za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. Izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni! Državni zbor Republike Slovenije je sprejel ustavne spremembe, s katerimi je določil možnost ustanavljanja pokrajin v Republiki Sloveniji. S tem smo dobili še eno raven upravljanja oziroma samoupravnega organiziranja na regijski ravni, torej še eno raven. V zvezi s tem se porajajo vprašanja, kakšne bodo posledice tega, in sicer v finančnem smislu, v organizacijskem smislu zaposlovanja administrativnega in ostalega kadra, potem usklajevanje reguliranja. Ko omenjam štiri ravni, pomeni, da imamo lokalno raven, potem bomo imeli tudi pokrajinsko raven, državno raven in evropsko raven, kljub temu, da je v Sloveniji pravzaprav samo dva milijona prebivalcev in tudi glede površine. Torej, zapletenost regulacije na štirih ravneh. V zvezi s tem ste tudi podali predlog oziroma osnutek potrebnih zakonov, ki jih bo potrebno dopolniti ali spremeniti. Gre tudi za vprašanje politične obremenjenosti. Štiri ravni, na vseh štirih ravneh se izvajajo volitve, parlamenti oziroma sveti, potem izvršna veja oblasti in administrativni kader. Kakšne so te posledice? Ali je kdo v tej državi, morda Vlada, izračunala, ugotovila te posledice, ki bodo nastale v zvezi z ustanavljanjem pokrajin? Ali so bili poslanci Državnega zbora tako koalicije kot opozicije seznanjeni z vsemi temi posledicami? Kakšna je ta finančna posledica? Po nekaterih ocenah bi to pomenilo na enega zaposlenega med 20.000 in 30.000 tolarjev na letni ravni, seveda ob pogoju, če imamo neko dodano vrednost, je treba povedati, kakšna je to dodana vrednost. Če te dodane vrednosti posebne ni, se je treba vprašati, kako pravzaprav naprej. Ravno sedaj pripravljate paket sistemske zakonodaje, ki bo ustavne določbe glede oblikovanja pokrajin tudi implementirala.
Hvala. Minister, prosim za odgovor.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Jaz osebno sem prepričan, da če želimo narediti naslednji korak na nivoju policentričnega razvoja Slovenije oziroma skladnejšega regionalnega razvoja, da je ustanovitev pokrajin nujna in jaz sem tudi prepričan, da ste imeli v mislih to tudi takrat, ko ste v Državnem zboru potrjevali ustavne spremembe. Ustavne spremembe na tem področju so na nek način predpogoj, da po bistveno lažji poti lahko tudi pridemo do pokrajin. Če pogledamo vidik skladnejšega regionalnega razvoja, potem bi navedel samo en podatek. Mi v tem trenutku merimo razmere na tem nivoju skozi tako imenovani indeks razvojne ogroženosti, in sicer, na nivoju dvanajstih statističnih regij. Ta indeks razvojne ogroženosti vsebuje posamične kazalce s tega področja, od družbenega bruto proizvoda, brezposelnosti in še nekatere druge. In ko pogledamo ta indeks na nivoju enajstih statističnih regij, lahko ugotovimo, da je razmerje med najmanj razvito statistično regijo in najbolj razvito ena proti dva. Ko pa pogledamo na nivoju dvanajstih statističnih regij, pa to razmerje v trenutku naraste z ena proti dva na ena proti deset do ena proti dvajset. In če želimo narediti naslednji korak in torej preusmeriti ta negativen trend, sem prepričan, da je ustanavljanje pokrajin nujno. Ko so bile sprejete ustavne spremembe, smo v naši službi nemudoma pristopili k pripravi ustrezne zakonodaje, paketa štirih osnovnih zakonov s področja ustanavljanja pokrajin, in sicer Zakona o pokrajinah, ki govori o pristojnostih, nalogah in strukturah ter vseh vprašanjih s tega področja, potem Zakona o financiranju pokrajin, Zakona o volitvah v pokrajine in Zakona o postopku za ustanovitev pokrajin, kjer je postopek, ki je predviden za ustanovitev pokrajine, povezan s soudeležbo občinskega nivoja. Občine so še vedno tiste oziroma državljanke in državljani, ki živijo pri nas v občinah, so še vedno tisti, ki bi naj sodelovali v tem procesu. Če pogledamo to zakonodajo, potem moram reči, da smo skozi to zakonodajo, katere usklajevanje v tem trenutku poteka na najširši možni ravni, tako v političnem delu med poslanskimi skupinami oziroma strankami znotraj Državnega zbora, ne nazadnje je bila zakonodaja v celoti predstavljena vsem strankam, želimo tudi dobiti ustrezen odziv, ker želimo pripraviti najbolj možno kvalitetno zakonodajo s tega področja. To je izjemno zahteven projekt, ki posega v upravljanje države, in ne gre za projekt za nekaj prihodnjih let, pač pa je od tega odvisen tudi nadaljnji razvoj Slovenije, pa tudi nivo upravljanja v tem drugem nivoju. Na drugi strani še vedno potekajo aktivnosti, tudi kar zadeva usklajevanje te zakonodaje v strokovnem smislu. Kar zadeva finančnih posledic, o katerih ste postavili vprašanje. Osebno trdim, da v osnovnem načelu je in mora ta operacija biti finančno nevtralna. To pomeni, da je osnovni namen ustanavljanja pokrajin selitev pristojnosti in nalog skupaj s finančnimi viri in ustreznimi administrativnimi strukturami, ki že določene naloge na tem področju danes opravljajo, z državnega nivoja navzdol na ta drugi nivo lokalne samouprave, torej ta pokrajinski nivo. Če ne bomo uspeli projekta peljati v tej smeri, potem se lahko tudi osebno strinjam, da gre stvar v napačno smer. In potem ne bomo dosegli tistega, kar želimo doseči s pokrajinami, torej, na nek način tudi naslednjo razvojno priložnost. Naloge, ki bi se naj prenesle navzdol, smo tudi ocenili skozi vidik državnega proračuna. Po projekciji za leto 2007 so te naloge ocenjene tam nekje na okroglo 370 milijardah slovenskih tolarjev. Odvisna je ta številka dejansko potem od končne odločitve, kar zadeva tega dela. Konkretna ustanovitev pokrajin pomeni, da se s temi sredstvi več ne bo upravljalo iz centra, ampak da se bo upravljanje s temi sredstvi preneslo na ta pokrajinski nivo. Kar zadeva določenih dodatnih inštitucij, je lahko res, da določeni dodatni stroški nastanejo iz samih organov, ki so potrebni, ki so predvideni za samo upravljanje pokrajin, vendar so tukaj še tudi drugi vzgibi in momenti. Predvsem ta, ki govori o bistveno bolj učinkovitem upravljanju teh sredstev. Jaz sem osebno prepričan, da bliže so sredstva končnemu porabniku, bistveno bolj učinkovito se z njimi upravlja.
Hvala lepa. Dopolnilno vprašanje. Poslanec Drobnič, izvolite.
Hvala lepa, za dodatno možnost. Seveda je sedaj težko postavljati vprašanje vam, ko so vendarle bile že ustavne spremembe opravljene. Vendar sem postavil vprašanje pravzaprav celotnemu Državnemu zboru, ali se je, preden se je šlo v te spremembe, presodilo, kakšni so učinki, namreč 14 ali 15 parlamentov od 33 do 55 članov, seveda ti zagotovo ne bodo delali zastonj, potem vsi organi, ki so, potem vsa izvršna oblast na tej dodatni ravni. V zvezi s temi vprašanji sem se pogovarjal tudi z nekaterimi ministri na evropski ravni in so spraševali, da se odločamo za samoupravni način, z volitvami in vsem tem, ko smo pa vendarle imeli v prejšnji ustavi možnost izvedbe postavljanja pokrajin s strani lokalnih skupnosti. Sedaj je ustavna sprememba narejena in jaz bi vam zelo priporočal, da v luči tega vprašanja proučite in se odločite, kar se pač da v okviru tega odločiti, da bodo stroški čim manjši, ker bodo zelo veliki. Glede teh ustavnih sprememb pa moram na koncu spoštovanemu občinstvu povedati, da jaz pri teh spremembah sam nisem sodeloval nisem v Državnem zboru, ker sem bil takrat minister in nisem o tem odločal. Odločali ste, seveda, poslanci Državnega zbora. Sicer pa sem zadovoljen z odgovorom.
Hvala. Dopolnilno odgovor, izvolite minister.
Hvala za besedo. jaz bi samo še enkrat poudaril, da osnovni namen tega projekta ni povečevanje stroškov. Osnovni namen tega projekta je narediti naslednji korak na področju lokalne samouprave, vzpostaviti tisti segment, ki nam ne nazadnje tudi manjka, na katerega nas ves čas opozarjajo tudi s strani EU in tudi nekatera vprašanja bi verjetno bistveno lažje reševali. Kot sem pa omenil, je seveda osnovni namen preseliti naloge skupaj s finančnimi viri in vse skupaj z ustreznimi administrativnimi strukturami iz državnega nivoja na ta lokalni nivo in povečati učinkovitost upravljanja s temi sredstvi. Sedaj se bo s to problematiko ta Državni zbor aktivno ukvarjal potem, ko bo sprejemal najprej ta osnovni paket zakonodaje, nenazadnje tudi zadnji zakon iz tega paketa, ta zakon o ustanovitvi pokrajin, ki ga je potrebno sprejeti z 2/3 večino in tudi v tem delu, je pa varovalka, ki lahko zagotavlja, da bo projekt šel v pravi smeri. Jaz se seveda lahko strinjam v tem delu, da v kolikor bi ta projekt pomenil neke bistveno povečane dodatne stroške in ne bi imel dodane vrednosti, potem je ta projekt lahko tudi zgrešen. Namen, pa ni ta, ampak je v bistvu namen tudi z vidika recimo skladnega regionalnega razvoja in policentričnega razvoja pospešiti tudi ta segment. Hvala lepa.
Hvala. Naslednje poslansko vprašanje bo zastavil dr. Slavko Gaber, in sicer ministru za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! Dovolite mi, da začnem s čestitko gospodu ministru. Namreč čestitam mu, da se je vendarle odločil, ker ni posebej pogost pojav v tej Vladi, da je tokrat povabil prej, preden je dokončno sprejel uredbo univerze, vsaj na pogovor o tem sistemu financiranja. Zelo rad bi mu čestital tudi zato, da se je z univerzami dogovoril o tem, kako se bo uredba dogradila, vendar mu ne morem, ker po informacijah, ki jih imam, do dogovora ni prišlo, postavljen je bil ultimat, da bodo, ali sprejeli predlagane spremembe z nekaterimi popravki njegove osnovne uredbe, ali pa bo ostal on in vlada kar pri tistem, kar so na začetku želeli za hrbtom vseh treh slovenskih univerz sprejeti na Vladi sami. Ministra pa sprašujem, ker je sam javno govoril o tem, da naj bi univerze dobile več denarja, in sicer realno več, gospod minister, za študijsko dejavnost v tej državi. Kako se to odraža v številkah? In koliko več tega denarja bodo dobile univerze glede na uredbo, ki je bila v uveljavi, dokler je niste spremenili? Prav zanimalo bi me to v številkah, vam pa že v naprej povem, da mi preračune o tem, koliko manj denarja bodo dobile, posedujemo. Tako da, če slučajno tudi vi razpolagate s temi podatki, da bodo dobile manj denarja, potem pričakujem, da mi boste to priznali in da mi boste povedali, na kakšen način boste torej ob tem, ko zmanjšujete sredstva za študijsko dejavnost, realno v tej državi, ob tem, ko širite mrežo visokega šolstva tudi med prijatelje vladajočih strank - govorim o prijateljih, ker so bolj ali manj vsi gospodje moškega spola, ki odločajo o teh stvareh, prava moška združba. Kako boste zagotavljali višjo kakovost visokega šolstva ob boloniji, ki ste jo sprejeli na ta način, da ste vsem naložili, da morajo, če hočejo imeti izobrazbo takšno kot je danes v veljavi za vse, ki so opravili diplomo, opraviti najmanj tudi drugo stopnjo bolonjskega študija? Prav zanima me, kakšen je vaš odgovor.
Hvala. Prosim za odgovor minister.
Hvala lepa. Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani gospod poslanec, dr. Gaber. Ponavlja se ista zgodba. Najprej se moramo zmeniti, kaj to pomeni več in kaj pomeni manj. To, kar vi govorite, je manj od pričakovanj. Če pa govorimo o realnih številkah, pa pomeni več. Realno več. In to je tisto, kar želim poudariti. Potem pa gremo na razdelavo tega, kar pomeni več ali pa manj. Dejstvo je, da smo za celotno šolstvo, vem, kaj me boste prej vprašali, vendar samo toliko potrpljenja, da razložim celoto, za celotno šolstvo, za terciarni sistem smo v dvoletnem obdobju, v dvoletnem obdobju, ker proračuni se sprejemajo za dve leti, namenili 16% več denarja, torej od 52 milijard 700 tisoč na 61 milijard 240 tisoč, torej skupaj 8 milijard in pol več, v dveh letih. Dejstvo pa je, sedaj pa pridemo na tisto, kar me vi ves čas sprašujete, namreč samo za delček, za dejavnost visokega šolstva. Ker v tem delu, v celotnem visokem šolstvu je seveda večji del investicije in tukaj se vsi strinjamo. Pri deležu za dejavnost visokega šolstva pa smo v dveh letih povečali iz 47 milijard na 51 milijard 100 milijonov, skupaj za 3 milijarde 900 tisoč, razdeljeno po letih, v letošnjem letu za leto 2007 za 2 milijardi 200 tisoč in za leto 2008 milijardo 700 tisoč. V odstotkih je to 2,5% več od inflacije, ki je bila uradno ugotovljena preko UMAR-ja, torej 2,5%, če prištejemo inflacijo, potem ostane še 2,5% realno več. In sedaj je bilo moje vprašanje in tudi vsem ostalim, če se na univerzah nič ne spremeni, torej ostane vse tako kot je, potem je jasno, da potrebujejo natančno toliko denarja, kot bi bilo povečano za inflacijo. To pomeni, da gre vse, 2,5% za izboljšave. In to morajo narediti sami, ker imajo financiranje v kosu. Torej, samo za izboljšave porabijo 2,5%. In to je tisto, kar želimo doseči, da sami ugotovijo, kaj se je izboljšalo in tja dajo denar, ker so avtonomni in ker imajo financiranje v kosu. To je naš namen, lahko bi. Sedaj pa pridemo na vprašanje, zakaj pa, če smo dali v terciarno izobraževanje 8% več, zakaj pa nismo dali na dejavnost visokega šolstva tisto, kar bi prejšnja uredba zahtevala in želela in bi na investicijah pač zmanjšali malo manj in bi dosegli tisto, kar želimo. To je vprašanje, ki je v resnici finančno. In odgovor je zelo preprost. Lahko bi nadaljeval, bom povedal samo primer Univerze na Primorskem. Univerza na Primorskem je neko investicijo prekoračila iz milijarde na dve milijardi. To je narejeno in bo treba plačati. Ne glede na to, kako se bo to naredilo, bo to plačalo naše ministrstvo, preko visokega šolstva, preko [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]stvar je narejena, računi tečejo, če se ne plača, bodo samo obresti. In sedaj, bi se mi lahko delali lepega in bi to plačali preko visokega šolstva, mi pa želimo to plačati normalno preko investicij, tako kot je in tukaj so problemi. Tukaj so problemi, imamo seveda na obeh straneh želje po zidanju, po tem [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]na zadolževanju, na vsem tem, ker so avtonomni, ker imajo "lampsam", potem pa pridejo na ministrstvo in želijo to plačati. Mi želimo stvari postaviti na svoje mesto in imajo dovolj denarja za tisto kar delajo, imajo dovolj denarja, če se nič ne spremeni, za tisto kar pa spremenijo imajo pa samo za tisti del 2,5% od celote in to za spremembo po naših ocenah zadostuje. Torej, toliko o tem načrtu. Jaz se zavedam, gospod poslanec, da je permisivna vzgoja, da damo tistemu, ki želi vse kar želi, možen način dela, jaz pa s permisivno vzgojo ne strinjam in želim kreativno v tem delu posegati na to področje, da v primeru, ko permisivna vzgoja ne zadostuje, ki ste jo vi izvrševali nad univerzami, so sedaj vse začudene in so v tem določenem času takšne kot so. Želimo, da se obnašajo bolj racionalno. Hvala lepa.
Hvala vam. Dopolnilno vprašanje, kolega Gaber, izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Gospod minister, midva se očitno precej razlikujeva. Jaz univerz nisem vzgajal, me pa rahlo v smeh spravlja, da jih vi vzgajate, govorimo namreč o najvišjih znanstvenih in pedagoških institucijah v tej državi. Upam, da to ni vladna politika, ampak o tem mogoče kdaj drugič. Poglejte, moji podatki govorijo, jaz vas bom zaprosil v nadaljevanju, da mi dostavite svoje. Naši preračuni kažejo, da bi moralo visoko šolstvo po uredbi, ki je veljala, dokler je niste prilagodili vašemu uspehu, bolje rečeno neuspehu v proračunskih pogajanjih znotraj Vlade, prinesti visokemu šolstvu za dejavnost v letu 2007 50,8 milijarde tolarjev. Vi ste zagotovili 49,5 milijarde tolarjev. Minus, ki ste ga pridelali je 1,3 milijarde tolarjev. V letu 2008 bi po prejšnji uredbi, ki je bila naklonjena visokemu šolstvu, morali zagotoviti 53,9 milijarde tolarjev. Vi ste zagotovili 51,1 milijardo tolarjev, kar je 2 milijardi 800 milijonov tolarjev minusa. S temi minusi vi govorite, da greste v izboljševanje kakovosti na tem področju. Ne gre za to, da so oni izražali želje, gospod minister, vi niste zagotovili sredstev, ki bi jih morali in ste postfestum šli spreminjati uredbo. Po toliko je silno sožitje znotraj Vlade in tista vaša znana teza, da se vi o vsem dogovorite, na račun visokega šolstva morda.
Hvala. Naslednje poslansko vprašanje bo zastavil poslanec Bojan Kontič, in sicer ministru za promet ter ministru za okolje in prostor. Izvolite, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani ministri, ministrica! Leto dni nazaj je Vlada Republike Slovenije pod vodstvom predsednika Janeza Janše obiskala Koroško in obiskala je tudi Savinjsko Šaleško pokrajino. V obeh pokrajinah so predsednika seznanili s težavami, ki jih prinaša neurejena prometna infrastruktura. Predsednik je takrat verjetno tudi po pogovoru z vami zagotovil prebivalkam in prebivalcem Koroške pa tudi Savinsko Šaleške pokrajine hitro cesto, hitro cesto v sklopu tretje razvojne osi, hitro cesto, ki naj bi se pričela graditi leta 2008. Sedaj je konec leta 2006, torej imamo še eno leto do leta 2008. Zanima me: Ali je načrt za izgradnjo avtoceste, hitre ceste v letu 2008 še vedno realnost ali pa se je med tem karkoli spremenilo? V času lokalnih volitev je predsednik izrazil željo, predsednik Vlade, da bi tudi v Velenju dobili kooperativnega župana, ki bi bil pripravljen sodelovati z Vlado pri umestitvi hitre ceste v Savinjsko Šaleško pokrajino. Jaz lahko iz tega mesta brez skrbi zagotovim predsedniku in tudi vam, da so vsi župani Koroške pokrajine pa tudi Savinjsko Šaleške zelo pripravljeni sodelovati pri projektu hitre ceste. Me pa skrbi, da ta projekt ni realen oziroma, da je bil preoptimistično zastavljen. Na to sem opozarjal že nekajkrat pa vas vseeno v izogib moji zaskrbljenosti sprašujem: Ali je realno, da bomo s hitro cesto pričeli takrat, kot je obljubil s terminskim planom seveda gospod Janez Janša?
Hvala. Minister Božič, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani poslanec, Bojan Kontič! Kakor vam je najbrž že znano so se na pobudo našega Ministrstva za promet v letu 2006 začeli postopki priprave državnih lokacijskih načrtov na vseh treh delih tretje razvojne osi. Te postopke vodi v skladu z veljavno zakonodajo kolega minister Janez Podobnik torej Ministrstvo za okolje in prostor. Pri usklajevanju in potrjevanju pa v vseh fazah dejansko sodeluje Ministrstvo za promet. Pobuda za severni del tretje razvojne osi, to je od meje z Republiko Avstrijo do avtoceste Koper-Šentilj, kamor sodi tudi odsek od Arje vasi do Velenja pa je bilo Ministrstvu za okolje in prostor predložena oktobra 2004. Za ta odsek se že izdelujejo strokovne podlage. Njihov naročnik je Družba za avtoceste Republike Slovenije, naloga pa se sofinancira iz sredstev EU, ki so namenjena regionalnemu razvoju. Ob upoštevanju veljavne zakonodaje, prostorske in okoljevarstvene, zakonodaje s področja oddaje javnih naročil in druge zakonodaje, katere uporaba je obvezna v postopku priprave državnega lokacijskega načrta je Ministrstvo za okolje in prostor pripravilo terminski plan do sprejema uredbe. Takoj, ko bo uredba sprejeta, bodo stekla izvedbena dela, vključno s projektom gradnje, odkupom zemljišč in samo gradnjo. Med tem pa se na obstoječi glavni cesti med Arjo vasjo in Velenjem odpravljajo ozka grla v skladu s planom upravljavca cest, to je Direkcijo Republike Slovenije za ceste. Dinamika izvajanja ukrepov temelji na razpoložljivih sredstvih in stanju pripravljenosti tehnične dokumentacije. Dela na kritičnih odsekih, to so predvsem ureditve križišč in preplastitve, se bodo skladno s sprejetim proračunom nadaljevala v prihodnjem letu 2007 in 2008, za kar je planiranih okoli 500 milijonov tolarjev. Prav tako pa je v načrtu razvojnih programov za izvajanje ukrepov na tej cesti v letih 2009 in 2010 predvidenih nadaljnjih 280 milijonov tolarjev. Kolega minister Janez Podobnik bo pojasnil terminski plan.
Hvala lepa. Najprej bi ugotovil, spoštovani gospod poslanec, da je tretja razvojna os eden najpomembnejših infrastrukturnih in regionalno razvojnih projektov, ki jih je aktualna Vlada pričela uveljavljati, uresničevati. To lahko skupaj ugotovimo. Preden pa zasadiš prvo lopato, je pomembno, da tak infrastrukturni objekt umestiš v prostor. Na vaše konkretno vprašanje, ali je napoved predsednika Vlade še vedno realno izvedljiva, je moj nedvoumni odgovor naslednji. Če ne bo sprejet nov zakon o prostorskem načrtovanju, potem ta napoved ni uresničljiva. Že jutri pa bo prva obravnava novega predloga zakona o prostorskem načrtovanju, ki v prostorskem smislu in časovni dinamiki odpušča realno možnost, da bi se to cesto umestilo v prostor v takem dinamičnem postopku, da bi bila napoved predsednika Vlade z začetkom del v letu 2008, ki ni januar 2008, ampak morda kateri od drugih mesecev, še realno uresničljiva. Zelo sem vesel te napovedi o kooperativnosti županov in tudi podžupanov. To je pomembno vprašanje. Ne nazadnje tudi zato, ker bo pri odločitvi o najustreznejših variantah zelo pomemben element, ki mu rečemo družbena sprejemljivost. Midva dobro poznava, da je tam še nekaj odprtih vprašanj. Tukaj tudi, kot tisti, ki skupaj z mag. Božičem koordiniram vodenje medresorske delovne skupine, sem odprt za sodelovanje z vsemi župani na tem območju. Istočasno torej, ob samem poteku priprav državnega lokacijskega načrta, ta je v polnem teku na podlagi veljavne zakonodaje, ki je dolga, komplicirana, ampak jo bomo nekoliko spremenili, pa smo šli tudi v pripravo, torej v izvajanju je pa projekt celovitega razvoja na območju tretje razvojne osi. Denar je bil zagotovljen, izvajalec je kar nekaj svojih del že opravil, opredelil je razvojne značilnosti tega območja, opredelil je tudi, še posebej scenarije razvoja prometne ponudbe in kar je najpomembnejše in to je bilo veliko zanimanje s strani občin [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]regionalnih razvojnih agencij, šlo je za vprašanje primerjav posameznih koridorjev in predlogov izbora najustreznejšega koridorja. V januarju bi želeli na podlagi te študije skupaj s strokovnjaki s strani prometa, razvojnih vprašanj in drugih, ta scenarij nekako ponovno proučiti. Bila je tudi opravljena recenzija z vidikov, prometno tehničnega vidika, ekonomskega in drugih in bi radi že sprejeli neke osnovne odločitve glede [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Če se bo to zgodilo ob pomoči občin, je torej napoved še vedno uresničljiva.
Hvala. Dopolnilno vprašanje poslanec Kontič, izvolite.
Hvala lepa. Lahko rečem, da sem vesel odgovora, da sem vesel optimizma, kajti to, da se ta cestna povezava, hitra cesta nujno potrebuje za ta prostor, je vsem znano. In tudi vem in poznam vaša prizadevanja, tako ministrstva za promet, kot tudi ministrstva za okolje, da bi se to storilo, kar se najhitreje da. Jaz sem prepričan, da bo zakon sprejet. Do sedaj so bili še vsi zakoni, ki jih je Vlada predlagala, sprejeti in ne dvomim, da bi ta, ki se bo jutri obravnaval, ne bil sprejet. Bi pa tudi sam ugotovil oziroma lahko ugotovim podobno kot vi, da ne mislimo januarja 2008, da ima leto 2008 12 mesecev in tudi, če se začne decembra 2008 bo to še vedno v letu 2008 in je vse pohvale vredno, če bo do tega prišlo. Torej pozdravljam optimizem, kajti informacije, ki so bile, so kazale, da tega pred letom 2010 ne bo. Pri tem je seveda pomembno, da se na obstoječi cesti zagotovi pretočnost in da se posegi na tej cesti delajo tako, da se v tem času, dokler ne bo hitre ceste, na obstoječi cesti Arja vas-Velenje opravljajo dela tako, da bo promet tekoč. Kajti, če še dodatno zdaj postavljamo ovire na tem cestišču, bomo še dodatno ovirali prevoz, predvsem imam v mislih tovorna vozila, ki služijo predvsem gospodarstvu. Bi pa bilo dobro razmisliti o priključku na avtocesto, Celje ima v tem trenutku tri priključke, ima tudi deteljico Velenje oziroma Arja vas-Koroška, ima diamantni priključek in to je težava, ki bi jo bilo potrebno odpraviti.
Hvala. Sprašujem, kateri minister bo podal stališče na vprašanje? Noben. Dobro. Hvala. Naslednji bo poslansko vprašanje zastavil mag. Tomaž Štebe, in sicer ministru za okolje in prostor. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospodje ministri, kolegice in kolegi! Poslansko vprašanje se nanaša na problematičnost oziroma včasih celo usodnost zaradi neukrepanja oziroma prepočasnega ukrepanja inšpekcij, kot tudi drugih organov nadzora nad zagotavljanjem oziroma izvajanjem zakonitosti, tudi policije. V vprašanju se želim omejiti na okoljske in urbanistične inšpektorje. Postavljam ga pa zaradi tega, ker v nekaterih primerih vse intervencije niso pomagale, zato se sedaj obračam kot poslanec direktno na gospoda ministra. Za neukrepanje je v veliki meri kriva izpostavljenost inšpektorjev kot oseb, česar se zavedamo, ki so kršiteljem, znani z imenom in priimkom, bivališčem in podobno. Praviloma delujejo v lokalnem oziroma regionalnem okolju. Vse to, poleg neposrednih vplivov, pritiskov na neukrepanje, tudi podkupovanja, vpliva na toliko nezakonitih posegov v prostor, ki niso sankcionirani oziroma pravočasno preprečeni. Ali je možno zmanjšati vpliv lokalnega okolja na neukrepanje oziroma premalo odločno ukrepanje inšpektorjev? Ali bi bili lokalni vplivi manjši, če bi inšpektorji delovali izven svojega okolja in le z uradno, neosebno identifikacijo? Morda je to vprašanje tudi za ministra za javno upravo. Po drugi strani je problem, če se ne ukrepa pravočasno, saj se kršitev poglobi do stanja, ki je včasih lahko celo razumljivo, pa kljub temu še vedno povsem nesprejemljivo, da ni možno brez dodatnih zapletov odločno ukrepati. Inšpektorji imajo vsa pooblastila, da odločno ukrepajo vsaj v smislu ustavitve nadaljnjih kršitev. Razlogov v premajhnem številu ne bi smelo biti več, inšpektorjev namreč. Sankcija mora biti izvedena takoj. Stran, ki je sankcionirana, pa ima na voljo sodno zaščito, kar pa ne zadrži izvedbe sankcije. Inšpektorji morajo z večjo odgovornostjo in pravočasno kaznovati, odpraviti kršitev, in to odgovorno in odločno. Za vse to pa bi morali biti ustrezno pooblaščeni in verjetno tudi usposobljeni ter plačani. Prosim pa vas tudi za odgovor: Kako in kdaj bo ministrstvo sankcioniralo tri primere, ki sem jih navedel v pismenem delu vprašanja? Ni treba, da odgovarjate ravno za te tri primere, bom pa vesel, če boste poskrbeli, da se bodo dejansko sankcionirali oziroma uredili. Hvala lepa, minister, za vaše odgovore.
Hvala vam. Minister, prosim za odgovor.
Hvala lepa gospodu mag. Štebetu za vprašanje. Najprej glede vaše pobude, ali bi bili lokalni vplivi manjši, če bi inšpektorji delovali izven svojega okolja, vi predlagate, le z uradno, neosebno identifikacijo. To je res tema, ki je vezana na sistem delovanja inšpekcijskih služb in jo lahko preučimo v okviru sodelovanja tudi z resorjem, ki ga vodi dr. Virant. Odgovori na nekaj drugih vprašanj, ki jih odpirate. Glede pritiskov na inšpektorje. Narava inšpekcijskega dela je takšna, da inšpektor na take pritiske ne sme pristati. Če ravna drugače, pomeni, da ravna v nasprotju z zakonom, ki mu daje pooblastila, oziroma ni primeren, da opravlja naporno, odgovorno, velikokrat nehvaležno delo inšpektorja. To je prvo. Drugo. Omenjate ne ukrepanje inšpektorjev. Vaš podatek je točen predvsem v tem smislu, da se res, tudi mi to opažamo, se je v zadnjem obdobju povečala kršitev gradbene zakonodaje. Torej, če se to dogaja, potem bodimo odkriti, to ni v principu posledica delovanja inšpekcij in inšpektorjev, ampak je potrebno pogledati, ali ni morda kaj narobe v segmentu zakonodaje. Ena od naših ocen je, zato imamo tudi, bi rekel, podlago v ocenah, da je v zadnjem obdobju, ko je Zakon o ureditvi objektov uvedel inštitut lokacijske informacije kot akta, ki ga izdaja lokalna skupnost in v katerem velikokrat ugotavljamo, da se zelo nejasno definira kaj investitor lahko in česar ne sme zgraditi, da se prav na podlagi tega instrumenta ugotavlja večje število kršitev. Zato bomo z novim zakonom ta instrument odpravili in ga nadomestili z drugim. Glede odročnega ukrepanja inšpektorjev, kar sprašujete, je potrebno vendarle povedati, da inšpektor ne more se odločiti, nima diskrecije, ampak mora na podlagi zakona točno v okviru predpisanega postopka določiti sankcijo oziroma globo, ima pa tudi pri nezakonitih zgrajenih objektih skrajni ukrep, ta pride v poštev, če ni možna legalizacija ali pa če zavezanec po svoji krivdi ne izvrši inšpekcijskega ukrepa, kljub naloženi denarni globi. V vašem vprašanju ste tudi navedli tri primere. Mi smo jih detajlno obdelali, vam bomo tudi posredovali pisne odgovore. Prvi se dotika po vaši oceni nezakonite gradnje v območju industrijske cone Mengeš-Topole, po vaši oceni je bila zaradi ne ukrepanja inšpekcije oškodovana tudi občina Mengeš. Mi smo dobili detajlni odgovor inšpektorata in vam ga bomo tudi posredovali. Podobno velja tudi za območje Hidrotehnika VGP, delniška družba. Omenjate primer delovanja inšpekcije v primeru Lafarge cement v Zagorju, najverjetneje ste mislili na Trbovlje. Tukaj je bilo v okviru inšpekcijskega nadzora nesporno ugotovljeno čezmerno obremenjevanje okolja z misijo žveplovega dioksida in je že v septembru 2003 na podlagi veljavnega Zakona o varstvu okolja bilo s strani inšpekcije odrejeno, da mora Ministrstvo za okolje in prostor temu gospodarskemu subjektu odrediti pripravo in izvedbo sanacijskega programa. Podjetje je ta program pripravilo, izdelalo ga je in ker gre za takšne naprave, ki lahko povzročijo onesnaževanje večjega obsega, bo morala ta gospodarska družba tudi pridobiti okoljevarstveno dovoljenje. Ta postopek intenzivno poteka. In še nekaj. Do takrat pa mora končati tudi s celovito sanacijo. In kar nekaj posegov je to podjetje že sprejelo, da se sanacija zgodi in javnost bo prav tako v tem postopku sodelovala, ko se bo preverjalo, ali se izpolnjuje vse okoljevarstvene zahteve. In še eno vprašanje je bilo, konkretno vprašanje, vezano je na gradbeno dovoljenje glede investitorja, ki se mu je dovolilo gradnjo štirih večstanovanjskih objektov na zemljiščih v katastrski občini Karlovško predmestje. Trenutno je ta zadeva na Vrhovnem sodišču, kjer je bila zoper odločitev Upravnega sodišča vložena pritožba. Ampak zelo konkretno vam bomo tudi o tem primeru pisno odgovorili. Hvala.
Hvala vam. Dopolnilno vprašanje. Izvolite kolega Štebe.
Hvala lepa za možnost dopolnilnega vprašanja. Gospod minister, vsaj dva od teh primerov poznam in tudi te odgovore že poznam. Vaši podrejeni oziroma nadrejeni inšpektorjem, so te odgovore že posredovali. Žal ne ukrepajo. Vi ste to podedovali, tako te primere kot naveza na vaš cement, kot tudi podedovali ste te odgovorne ljudi, ki so nadrejeni inšpektorjem. Jaz pravzaprav v tem trenutku, glede na ostalo zapisano o vprašanju, ne krivim toliko več inšpektorjev, ker verjetno se je marsikaj dogajalo od tistega, kar sem navajal, ampak krivim nadrejene, ki v toliko letih kljub opozorilom še vedno dajejo enake odgovore, vam tudi v tem primeru. In mislim, da je čas, da ukrepate v smislu odgovornosti teh ljudi. Direktor inšpekcijskih služb in vodja inšpekcijskih služb. Vse te odgovore poznamo, komunikacija je tekla, rezultatov ni. Črna gradnja na zazidljivem območju, za katero ni nobenega problema legalizacije oziroma pridobitve gradbenega dovoljenja. Ne govorim o črnih gradnjah na nezazidljivih območjih, kjer boste morali razmisliti o podobnem ukrepu, kot je bil Jazbinškov v letu 1993. Ampak take zadeve so pa nedopustne in to toliko let. Zadaj je pač interes. Ekonomski interes, ne si povzročiti prekmalu stroška in seveda gladko kršiti vse predpise. Mislim, da je čas, da ukrepate pri tistih odgovornih, kajti za ukrepanje pri inšpektorjih je prepozno. In v vsakem primeru ukrepati je treba takoj prvi trenutek, ko se zakoliči objekt in preveriti vse elemente gradbenega dovoljenja. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Dopolnilni odgovor, izvolite gospod minister.
Hvala lepa. Jaz bi rad v enem konkretnem primeru pojasnil vlogo, ki jo ima tudi ministrstvo in minister. Gre za primer, v katerega sem se sam kot minister tudi vključil in ga dobro poznam, seveda v okviru svojih pristojnosti. Gre za obremenjevanje okolja z emisijo žveplovega dioksida in drugih emisij v primeru Lafarge cementa v Trbovljah. Tukaj je bilo številno, velikokrat v javnosti posredovano stališče tudi nekaterih nevladnih organizacij in organizacij civilne družbe v Zasavju, da pristojni inšpektorat ni opravil svojega dela. Ampak jaz vas vprašam, če je pristojni inšpektorat na podlagi veljavnega Zakona o varstvu okolja, ko je ugotovil, da se nesporno čezmerno obremenjuje okolja z, v tem primeru žveplovim dioksidom, in je odredil pripravo in izvedbo sanacijskega programa ministrstvu in smo to z odločbo zahtevali in sedaj podjetje ta program je izdelalo in v okviru tega sanacijskega programa tudi izvaja nekatere velike investicije, ki so težke več kot milijardo slovenskih tolarjev, in če je ta organizacija v okviru veljavnega Zakona o varstvu okolja prišla v pridobivanje okoljevarstvenega dovoljenja in je odredil pripravo in izvedbo sanacijskega programa ministrstvu. Mi smo to z odločbo zahtevali in sedaj podjetje je ta program izdelalo in v okviru tega sanacijskega programa tudi izvaja nekatere velike investicije, ki so težke več kot milijardo slovenskih tolarjev. In če je ta organizacija v okviru veljavnega zakona o varstvu okolja prišla v pridobivanje okoljevarstvenega dovoljenja in to je julij 2007 je "death line" in ob tem bo tudi sodelovala javnost in bo samo, če bo izpolnjevala vse okoljevarstvene zahteve. Če teh ne bo, potem ne bo dobila do predpisanega roka odločbe o delovanju te naprave. Tukaj ni razlogov, da bi dvomil v neučinkovito ravnanje inšpekcijskih služb in tudi službe, ki jo sam vodi. Ta primer ne more biti pravi. Res pa je, da je bistveno bolj kompliciran postopek, ki je vezan na nekatere druge postopke, ki so še posebej vezani na gradnjo investitorjev na nekaterih zemljiščih, ki jih omenjate in tako naprej. In kot rečeno bi ob nadaljnji proučitvi tega primera pisno odgovorili na vaše vprašanje.
Hvala. Naslednje poslansko vprašanje bo postavil poslanec Ljubo Germič, in sicer prav tako ministru za okolje in prostor. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, ostali ministri, kolegice in kolegi! Glede na vašo oceno gospod minister, da bo v letih od 2004 do leta 2020 nastalo v Sloveniji približno za 400.000 ton odpadno azbestno cementne kritine, ki pa je le eden izmed vrste izdelkov, ki vsebujejo azbest, sem vam pred nekaj več kot letom in pol na četrti redni seji Državnega zbora postavil poslansko vprašanje o izvajanju predpisov o ravnanju z materiali in odpadki, ki vsebujejo azbest, o nadzoru nad izvajanjem teh predpisov, obveščanju o širše javnosti, o nevarnostih teh odpadkov ter o možnosti uvedbe dodatnih finančnih vzpodbud za strokovno zamenjavo gradbenih materialov, ki vsebujejo nevarni azbest. Po mojem mnenju se stanje na tem področju od takrat ni bistveno izboljšalo, zato lahko velikokrat tudi še v medijih zasledimo novice o zapletih pri odstranjevanju strešne kritine, ki vsebuje azbest. Po mojem mnenju se ne spoštujejo predpisi, dela pa najpogosteje izvajajo za to nepooblaščeni izvajalci. Pogosto lastniki in izvajalci del za izogibanje svojih obveznosti tudi izrabljajo določbe predpisov, ki urejajo to področje. Po mojem mnenju je nesprejemljivo, da do vrste nepravilnosti prihaja celo pri sanaciji javnih stavb, posebej je potrebno izpostaviti stavbe vrtcev in šol in zdravstvenih ustanov. Naj vas ob tem spomnim samo na zaplete, nepravilnosti pri zamenjavi kritine na stavbah ljubljanskih vrtcev. Po mojem mnenju so za takšno stanje vsaj trije razlogi: slab nadzor nad lastniki oziroma investitorji ter izvajalci takšnih del, še vedno slaba obveščenost in osveščenost širše javnosti o nevarnostih azbestnih odpadkov ter o potrebnih postopkih za varno ravnanje z njimi ter cena, ki se giblje okoli 2.500 tolarjev na kvadratni meter odstranjene azbestne kritine v skladu s predpisi. Na podlagi navedenega, gospod minister, vas sprašujem naslednje: Koliko pregledov oziroma nadzorov je v letu 2005 in v letošnjem letu opravila pristojna inšpekcija obnovitvenih in rušitvenih delih, pri katerih je prišlo do ravnanja z materiali, ki vsebujejo azbest, to posebej še z dejstvom, da ste navedli, da je bilo v letu 2004 samo 9 takšnih pregledov? Kakšne ukrepe je odredila inšpekcija in kakšne so bile izrečene sankcije za odkrite nepravilnosti? Zakaj niste izpolnili obljube, dane v odgovoru na 4. seji, pred letom in pol, da boste skupaj z Agencijo za okolje pripravili in izdali posebno zgibanko, s katero bi poskušali izboljšati vedenje najširši javnosti o nevarnosti odpadkov, ki vsebujejo azbest, s katerimi ukrepi boste izboljšali stanje na področju sanacije azbesta v okolju, in sicer ne samo pri spoštovanju predpisov po odstranjevanju približno 24 tisoč ton izrabljene [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]azbestno-cementne kritine na leto, temveč tudi v številnih drugih primerih o uporabi azbesta in azbestnih izdelkov in ali čutite objektivno odgovornost v zvezi z ukrepi, ki [[...]]
Hvala. Prosim za odgovor.
Hvala lepa. Najprej glede tako imenovane objektivne odgovornosti. Tudi zato, ker se sam zavedam, kako pomembno je to vprašanje, sem v letošnjem letu, bilo je septembra, predlagal Vladi in je na moj predlog sprejela uredbo o prevzemanju odpadnih azbestno-cementnih gradbenih izdelkov na odlagališčih komunalnih odpadkov in o določitvi najvišje cene njihovega odlaganja. Vesel sem, da je ta odredba naletela kljub vsemu, ta uredba naletela, kar na dober sprejem, Uradni list št. 97 in v njej je tudi seznam odlagališč komunalnih odpadkov z navedbo občin, od koder se morajo odpadni azbestno-cementni gradbeni izdelki prevzemati v odlaganje. To je zelo pomembna odločitev. Druga zadeva, strinjam se, obljube, da bomo pripravili posebno zgibanko, še nismo do današnjega dne uresničili. Moram pa vam povedati, da v okviru operativnega programa ravnanja z nevarnimi odpadki, ki je v programu in ga bomo v kratkem sprejeli, imamo posebno poglavje, ki je posvečeno informiranju in izobraževanju in zloženka je sestavni del tega gradiva. Upam, da bo v prvih mesecih prihodnjega leta zagledala luč sveta. Še nekaj podatkov. Inšpektorat za okolje in prostor se je v tem primeru bolj izkazal kot v preteklih letih, v letu 2005 je opravil 98 inšpekcijskih pregledov, ob tem je izrekel 28 ukrepov za odpravo pomanjkljivosti, dva pa postopka o prekršku. Zanimivo, v letošnjem letu do današnjega dne pa je opravil že 200 pregledov. 200 pregledov, izdal pa je kar 72 ukrepov in uvedel 6 postopkov o prekršku, to je pa velika rast, glede na leto 2004. Katere so najbolj pogoste kršitve, ste jih že omenili; nepravilno ravnanje z azbestnimi materiali kot odpadek, se je pa tudi ukrepalo, če pri odstranjevanju strešne kritine niso bile izvedene predpisane meritve azbestnih vlaken v okolju. Glede šol ali pa vrtcev, imam pač podatek, da je bil tukaj avgusta letos uveden en sam postopek. Šlo je za odstranitev azbestne strešne kritine enega od vrtcev v Ljubljani, da ga pač ne imenujemo. Eno od vprašanj je bilo tudi kaj bomo storili, da se ta dinamika odstranjevanja tega nevarnega gradbenega materiala nadaljuje. Na zadnji seji Nadzornega sveta ekološkega sklada je bila tudi informacija o zaključku letošnjih javnih razpisov za akreditiranje in ugotovili smo, da se je zelo, zelo povečalo število že koriščenih kreditov v letošnjem letu za zamenjavo azbestno cementnih kritin na strehah, 847 milijonov tolarjev je bilo za to uporabljeno. Tudi številne šole, vrtci in druge javne ustanove so ga izkoristile pa tudi številne fizične osebe in kot zanimivost, ko je letošnjega junija ali julija toča zelo prizadela del Slovenije in so bile številne strehe prizadete, smo v sodelovanju z Ekološkim skladom omogočili, da so lastniki teh stavb dobili ta relativno ugodni kredit Ekološkega sklada, torej to je ena od dodatnih poti, ki kaže, da se resno zavedamo tega problema in bomo nadaljevali torej z zamenjavo gradiva glede kritin. Je pa seveda tudi pomembno vprašanje zamenjave azbestno cementnih cevi, ki jih pač koristimo za pitno vodo in tudi tukaj imam podatek, da kar številne slovenske občine, ko prijavljajo kohezijske in druge projekte praviloma tudi prijavo projekt zamenjave teh cev z zdravju neoporečnimi cevmi. Hvala lepa.
Hvala, vam. Dopolnilno vprašanje, kolega Germič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod minister za odgovore. Seveda nimam razloga, da bi dvomil v navedbe, ki ste jih tukaj predstavili, seveda bi pa komentiral to tudi v povezavi s sprejemanjem tako imenovanega azbestnega zakona. Vi veste, da tukaj nekako ne najdemo skupnega jezika s stališči Vlade nekateri poslanci v tem Državnem zboru in seveda, ko smo dobili mnenje, glede na zakon, ki so ga vložili pravzaprav koalicijski poslanci, je bilo v tem mnenju navedenih kar vrsta nekih elementov, ki bi jih bilo potrebno zagotoviti, preden bi lahko odločali o tem, da so do posebnih pravic, zaradi obolelosti, torej do odškodnin zaradi obolelosti pod vplivom azbesta v okolju ne samo v tovarnah, kjer se je delalo z azbestom, se je dalo iz tega mnenja Vlade razbrati, da se bo ukvarjala z vrsto študijami o tem, kaj je okolje in na kakšen način definirati okoliščine in vzročne povezave med tem, kaj je izpostavljenosti azbestu in posledice zaradi azbesta. Seveda, gospod minister, vi vodite resor, kjer govorite o varstvu okolja in seveda zanima me: V kakšnem delu vi vidite participacijo vašega ministrstva v tem, da seveda nemudoma prihaja do ukrepov in raziskav, ki bodo ugotavljali te vzročne povezave, kajti ko govorimo o okolju in definiciji okolja ravno primeri, o katerih sva govorila, to je odstranjevanje kritin z cementno azbestnimi izdelki govorijo o tem, da bo to zelo težko vprašanje. In celovitost obravnave tega vprašanja na Vladi bo izredno pomembna. In zanima me vaše stališče do tega mnenja, ki ga je Vlada posredovala na temo azbestnega zakona.
Hvala. Gospod minister, prosim.
Hvala lepa. Hvala na dopolnilnem vprašanju. Res je, pristojnost nad to problematiko je delno deljena, nekateri drugi kolegi, ministri v Vladi ga pokrivajo, ampak okoljska vprašanja so tako ali drugače povezana tudi z vprašanji, ki se dotikajo človekovega zdravja. Rad bi najprej povedal, da imamo, prej nisem uvodoma to zastavljal, v slovenskem zakonodajnem okviru tri uredbe in tri pravilnike, ki se vsi dotikajo ravnanja z odpadki ali sploh, ki so vezani na emisijo azbesta v zrak ali pa so vezane na azbestno cementne izdelke ali pa so vezane na pogoje, pri katerih se lahko pri rekonstrukciji ali ustanovitvi objektov uporabljajo oziroma lahko se odstranjujejo materiali, ki vsebujejo azbest. Res pa je, da je Zakon o prepovedi proizvodnje in prometa z azbestnimi izdelki ter o zagotovitvi sredstev za prestrukturiranje azbestne proizvodnje v ne azbestno prav tako zelo pomemben zakon, ki pa se dotika zelo konkretnega statusa takšnega ali drugačnega določenega števila državljank in državljanov Republike Slovenije. Jaz sem bil v zadnjih dveh letih kar sem minister večkrat v osebnih ali pisnih strokovnih stikih tudi z Inštitutom za varovanje zdravja, katerega direktorica je pravzaprav na to temo doktorirala v ZDA in je vrhunska poznavalka problematike azbesta. In na nekaterih segmentih sodelujemo in bomo tudi v bodoče sodelovali in jaz bi bil odprt za takšno rešitev, ki bo korektna tako do tistih, ki jih je delo v okviru, govoriva o delovnem okolju, ki jih je zelo prizadelo, ko so v preteklosti, ko stroka še ni bila 100% prepričana, kako zelo je škodljiv azbest za zdravje ljudi, tukaj mislim, da smo že našli korektno rešitev za to skupino državljank in državljanov. Bistveno večje, bolj komplicirano pa je vprašanje za vse tiste državljanke in državljane, ki so ali živeli v bližini teh gospodarskih subjektov, ali pa so delovali v drugih delovnih okoljih, v katerih se je kasneje tudi pokazalo, da so bili sestavni del njihovega življenjskega okolja tudi izdelki, premazi z negorljivimi snovmi, v katerih so bili prav tako azbestni delci. To vprašanje čaka še Vlado in upam, da bomo našli takšno rešitev, s katero se boste tudi poslanke in poslanci strinjali. Hvala.
Hvala vam, minister za odgovor. Naslednji bo poslansko vprašanje postavil poslanec Srečko Prijatelj, in sicer prav tako ministru za okolje in prostor. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovana kolegica, spoštovani ministri in ministrica! Že leta 2001, spoštovani minister, je bilo na vas naslovljeno oziroma na takratnega ministra naslovljeno vprašanje, zakaj se dovoljuje Kemiplastu proizvodnjo še naprej, ker so bili že takrat evidentirani izpusti, ki so povzročili pomor rib, pa tudi v neposredni bližini zajetja pitne vode onesnaževali okolje. Takratni lastnik je zatrdil - tudi zdaj je ta gospod še vedno lastnik, gospod Kadič -, da ima kupljenih več tisoč hektarjev na Madžarskem, kamor želi preseliti to tovarno. Pred nedavnim ste rekli, da ste predvsem minister, ki rad rešuje probleme. In danes slovenska javnost od vas pričakuje zelo jasen odgovor, ker so namreč dejstva, ki jih bom navedel, zelo kontradiktorna. 21. avgusta letošnjega leta je prišlo v nekdanjem obratu Iplasa, današnjem Kemiplastu, do eksplozije. Takrat, kot tudi danes direktor navaja, da so pred časom sicer končali tritedenski remont in da v Kemiplastu vsak dan ustvarjajo 100.000 evrov prihodka, kar po njegovih besedah prav gotovo ne more biti razlog za zaprtje in da ne verjame, da bo minister tako odločil. In seveda, če v tovarni ne gori, niso dolžni niti gasilcev spustiti v prostore predelave. Tako vehementno je on zagovarjal svoja dejstva, in to se je tudi zgodilo. Po ocenah je bilo najmanj milijon škode. Počil je glavni predelovalni reaktor. In zopet so bili v okolje izpuščeni strupeni plini, kar je dejansko povzročilo onesnaženje okolja. Kot reakcijo na to ste vi dejansko imenovali strokovni svet, ki je kasneje tudi izdal odločbo, ki pa glasi, da morajo zapreti obrat, na osnovi ugotovljenih dejstev inšpektorja, kar pa se ni zgodilo, spoštovani minister. Namreč, to se je zgodilo 9. maja, ko ste to napisali, 15. maja pa ste to že ovrgli. Pa še nekaj bi vas vprašal. V zvezi s tem, kar so obljubljali vaši poslanci v predvolilni kampanji v Kopru, bom navedel naslednje. Namreč, Žarko Pregelj in Olga Franca [[opozorilni znak za konec]] sta zatrjevala, da ta tovarna mora iti iz prostora in da bo tu nastal trgovsko-logistični center, po zagotovilih vašega, torej, njihovega predsednika, kar ste vi.
Vaš čas! Hvala. Prosim za odgovor. Izvolite.
Hvala lepa. Drži, da sem predsednik mojih odličnih kolegov, gospoda Preglja in gospe Olge Franc v Kopru. Najprej, nisem točno razumel, da bi strokovni svet - najverjetneje menite oziroma ste imeli v mislih delovno skupino, ki pokriva področje delovanja Kemiplasta, ki je imela 12 sej [[vse zapisnike in ugotovitve imam s seboj]] . Do pred kratkim ga je vodil dr. Marjan Vezjak [[?]] , direktor direktorata za investicijo [[...]]zadeve. Ker pa je sedaj spremenil svoje delovno področje in tudi delodajalca, je on postal podpredsednik, medtem ko to skupino vodi mag. Žerjav, [[...]]za okolje in prostor in seveda ta strokovni svet nima mandata, nima nobene pristojnosti, da bi lahko zaprl neko delovno organizacijo, nek sistem. Tega mandata žal nima. In morda je šlo tukaj za nesporazum ali pa je bil kakšen drug postopek. Moram vam povedati še to, da sem prav danes prejel tudi dopis krajevne skupnosti Dekani, ki bo v kratkem sklicala tudi zbor krajanov, ki se ga bodo tudi udeležili predstavniki našega ministrstva. Gre za vprašanje, ki je vezano na postopek pridobitve gradbenega dovoljenja, ki je vezan na nek postopek, ki se je vrsto let, ki je vrsto let potekal na sodišču in je prav v tem mesecu bil zaključen. Sodišče je dalo prav delovni organizaciji v tem primeru. In sodba sodišča je pravnomočna. Ampak istočasno je treba povedati, da, to bom pa ponovil, na podlagi Zakona o varstvu okolja smo v slovenski pravni red prinesli direktivo o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja okolja, zato morajo na podlagi te direktive vsi onesnaževalci, ki povzročajo onesnaževanje večjega obsega, pridobiti integralno okoljevarstveno dovoljenje, to je ITPC, do, zadnji rok, 31. oktober 2007. Seznam teh podjetij je tudi javno prisoten na spletnih straneh Agencije za okolje. Moram povedati, da je tudi Kemiplas pred kratkim vložil to vlogo za pridobitev integralnega okoljskega dovoljenja. Prej sem razlagal, kakšni bi bili postopki in kaj bi moralo to podjetje v tehnološkem smislu urediti, da bi lahko realno računalo, da bi tako dovoljenje dobilo. To bo, o tem bo odločal sam postopek. Drugače pa je bila ena od osnovnih nalog te strokovne medresorske komisije ta, da je iskala finančne in druge vire in tudi tukaj je bila pomembna vloga našega ministrstva, ob sodelovanju tudi s krajani in civilno iniciativo, da bi se proizvodnja preselila. Zelo blizu smo bili rešitvi, da bi SIT lahko pridobil zelo ugoden kredit, da bi torej prešlo do preselitve te tovarne na eno od drugih lokacij, v eno od držav, ki je tudi članica Evropske unije. Zadnja podana informacija, ki jo imam pred seboj, je ta, da dokončne odločitve, da bi lastnik Kemiplasa d.o.o. sprejel ta finančni aranžma; torej tega podatka nimam. Jaz še zmeraj upam, da bi se to zgodilo. S tem smo tudi opravili delno mediatorsko vlogo na našem ministrstvu, tudi naša pristojnost, da iščemo ugodne finančne aranžmaje, da se potem, da lahko podjetja preselijo svojo proizvodnjo na neko drugo lokacijo. Ampak smo tudi to storili in bi še zmeraj upal, da se bo torej, da bo ta dogovor realiziran. Drugače je pa to podjetje bilo pod, jaz bi rekel, zelo stalnim nadzorom pristojnih inšpekcijskih služb in če se je kadarkoli ugotovila katerakoli od nepravilnosti je bilo tudi seveda podjetje sankcionirano. Zadnje meritve obratovalnega monitoringa, ki so zelo sveže pa potrjujejo, da so bili parametri v okviru zakonsko dovoljenih vrednosti, to se pravi, da ni formalnih razlogov, da bi inšpekcija naložila ali začasno zaprtje obrata ali pa dodatne tehnološke ukrepe, da bi se spremenili parametri v okviru emisij, ki jih ta proizvodnja sicer lahko povzroča. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dopolnilno vprašanje, kolega Srečko Prijatelj. Izvolite.
Minister za boljše razumevanje, 9. maja je Ministrstvo za okolje in prostor odpravili odločbo inšpektorata za okolje, s katero je ta podjetju Kemiplast Dekanu prepovedal obratovanje proizvodnje in seveda 15. maja ste že v bistvu obravnavali pritožbo na tem vašem ministrstvu, ki je ugotovilo, da je pritožba utemeljena, ker izpodbijanje odločbe ni mogoče izvršiti na način in v roku, ki ga je v bistvu, ki je določeno. Poglejte, kaj se je zgodilo 22. avgusta tega istega leta. Zgodila se je eksplozija v obratu in seveda 2.9. po včerajšnji seji piše Delo Strokovnega sveta, ki ga je imenoval okoljski minister Janez Podobnik, je še za spoznanje bolj jasno, da bo Kemiplast v Dakanih pred Koprom deloval še najmanj leto ali dve. Samo mesecev kasneje, spoštovani minister, ne se sprenevedati, veste, to so izrezki iz Dela pa ste vi trosil obljube na predvolilni kampanji, da boste to tovarno zaprli. Kdo laže? Prebral vam bom tudi to: "Kemiplast je potrebno izseliti v letu dni v območje tovarne pa namestiti prometno logistični trgovski center." To je v vašem imenu povedal gospod Žarko Pregelj. Delo, spoštovani minister. Zakaj se sprenevedate tukaj in zavijate stvari v celofan? Dejstvo je, da ta tovarna nima potrebnih dovoljenj za obratovanje in dejstvo je, da morate nekaj ukrepati, če ravno ustvarjajo 100 milijonov, 100 tisoč evrov dnevno. Poglejte, na to vas opozarja tudi ta peticija, ki ste jo tudi vi prejel in ni samo podpisana s strani enega, ampak krajevni skupnosti Hrvatini pobegi [[..]] [[Opozorilni znak.]] [[..]], itd. To ste tudi vi prejeli. Nič niste odgovoril na to, spoštovani minister, zopet sprenevedanje. Do kdaj, povejte, do kdaj? Ali morajo tam umreti ljudje, da boste ukrepal?
Hvala. Odgovor, gospod minister. Izvolite.
Hvala lepa. Zavrnil bi vašo oceno, da gre za sprenevedanje. Ne nazadnje sem se sam večkrat osebno srečal s predstavniki krajanov v Ljubljani, v Dekanih in še na drugih lokacijah, v Mestni občini Koper. Obljube, iz mojih ust niste slišali obljube, da bom tovarno zaprl. Minister tovarn ne zapira. Tovarno se zapre, če se v okviru veljavnih postopkov, kjer imajo pomembno vlogo inšpekcijske službe, ugotovi, da tehnološka rešitev je takšna, da je okolju neprimerna in da tovarna ne more dobiti obratovalnega dovoljenja, veva pa kateri rok je, rok je oktober 2007, do takrat in če meritve pokažejo, da je obratovalni monitoring takšen, da se ne presežejo vrednosti, potem ni formalnih postopkovnih možnosti, da bi pristojni inšpektorat predlagal tako rigorozen ukrep, kot ste ga omenjali, torej zaprtje tovarne. Sem pa povedal, da imamo pred seboj zapleten postopek pridobitve okoljevarstvenega dovoljenja IPDC dovoljenja, zadnji rok je oktober prihodnje leto in če bi se po tem postopku pokazalo, da tovarna ne more pridobiti potrebnih tehnoloških rešitev, potem to podjetje ne more dobiti soglasja za nadaljevanje svoje proizvodnje. Kar se pa tiče dela strokovnega sveta, ki se je sestali 12-krat, javno je bilo njegovo delo vedno, veliko je bilo tiskovnih konferenc. Ključni namen Ministrstva za okolje in prostor je bil ta, da je združilo tako lokalne ljudi, Mestno občino Koper, lastnika tovarne in državo, Vlado, skupaj z inšpekcijami in Agencijo Republike Slovenije za okolje. Vsi ti so tudi člani tega strokovnega sveta in naš ključni namen je bil, da najdemo finančne vire, da bi omogočili lastniku, da bi dejavnost te tovarne preselil na drugo lokacijo. Ta predlog je še vedno aktualen. Našli smo tudi ugoden finančni aranžma. Želim, da bi se to izpeljalo v dogovoru z lastnikom, kajti lastnik je tisti, ki se bo potem odločil, ali bo ta finančni aranžma sprejel ali ne. Hvala lepa.
Hvala vam. Proceduralno, kolega Prijatelj. Izvolite.
Ja, seveda, spoštovani predsedujoči, skladno z 246. členom Poslovnika bi izkoristil to možnost in še enkrat povedal spoštovanemu ministru. Vaša inšpekcijska služba je ugotovila, da je potrebno podjetje zapreti, in to 9. maja, vi pa ste to odločbo ovrgli 15. maja, tako je zapisalo Delo. To so dejstva. Ta tovarna onesnažuje okolje še 40 let, spoštovani minister. In meritve, ki ste jih izvajali "post festum" v tem okolju, so bile napovedane, vedno znova ste se tam napovedali. Ugotovili ste to, kar ste ugotovili, in dejansko je, da se ta škoda vedno znova povzroča v večji obliki, kot je bila do sedaj izražena v prostoru. Na to so vas opozorili tudi prebivalci tamkajšnjega okolja z novo peticijo, kot sem že prej povedal, 21.11. je bila naslovljena na vas. Prosil bi vas, spoštovani minister, da se resnično opredelimo do tega vprašanja strokovno, da ugotovimo dejstva, ker to tovarno vodi tujec, ki ima zelo zelo zelo nizke standarde do zaščite okolja, in tam je tudi vodovarstveno zbirno območje. Zavedajmo se tega, da cel Koper pije to vodo. Če se bo kaj zgodilo, to odgovornost prevzemate vi. Tam je rižanski vodovod. Jaz vas s tega mesta opozarjam, da to odgovornost kazensko, materialno in še kakšno drugo, boste nosili sami. To se bo zgodilo slej ko prej. Ravno zaradi tega ogrožanja okolja, varnosti ljudi in tudi vsesplošne ekološke bombe zahtevam, da se v bistvu o tem razpravlja na razširjenem odboru, ker ta agonija traja že 40 let, spoštovani minister. Vedno znova se dogajajo eksplozije v tej tovarni; dejanske eksplozije reaktorjev, pogini rib, zastrupitev okolja z izpušnimi plini, kar opozarjajo tudi okoliški prebivalci. In ne vidim druge možnosti, kot da se ali ustrezno zahteva vgraditev sodobne tehnologije v to proizvodnjo ali pa da ga zapremo. To, da bo nekdo rekel, da ima dnevno 100 tisoč evrov proizvodnje in da to ni razlog za zaprtje, oprostite, to je za mene za lase privlečen razlog, da bi lahko na njem vztrajali s proizvodnjo.
Hvala. Kot rečeno, jutri v okviru glasovanj bomo glasovali tudi o vašem proceduralnem predlogu. Nadaljujemo, naslednji ima besedo poslanec Dušan Kumer, ki bo zastavil vprašanje ministru za pravosodje. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani ministri, spoštovana kolegica in kolegi! Najbolje je, da za začetek citiram enega od ključnih stališč premiera Janeza Janše leta 2003, ko je ta Državni zbor prvič na izredni seji obravnaval afero SIB banke. Vsi se spomnimo, da je bila to takrat top tema opozicije, današnje pozicije, za argumentiranje klientelističnega in koruptivnega stanja v državi. Citiram: "Samo nekdo, ki ima moč in povezave od prej in ki si jih je še okrepil, ko je prišel na oblast, lahko stvari tako pelje, da nihče ne odgovarja, da pristojne institucije ne vlagajo kazenskih ovadb in da se ob tem posamezniki enormno bogatijo. Ne gre za ideološke razloge povezav, pač pa te politične povezave omogočajo korupcijo, omogočajo netransparentno delovanje in omogočajo blokado dela državnih institucij. Uradna institucija, ki jo Vlada ima za preprečevanje korupcije, je opozorila na zadevo, nič se ni zgodilo, lopovščina se je nadaljevala," konec citata. Še mnogo mnogo besedil in sodb je bilo izrečenih na tej dveh izrednih sejah Državnega zbora o tej aferi, o tej lopovščini, kot sta to poimenovala gospod Janša in gospod Bajuk. Toda glej farso te zgodbe, te afere! Zdaj, ko sta nekdanja največja poznavalca zakulisja te afere gospod Janša in gospod Bajuk, v Vladi, je ta ista Vlada sklenila z nekdanjim prokuristom Energetike, zoper katerega potekajo sodni postopki v zvezi s to afero, afero SIB, najemno pogodbo za prostore, ki jih ima v najemu gospodarski oddelek Okrožnega sodišča v Ljubljani. Kaj si človek lahko misli ob takšnem ravnanju izvršne oblasti? Zato vas, minister Šturm, sprašujem: Ali menite, da je to spodobno in moralno, da institucija, ki ne nazadnje vodi kazenski postopek proti državljanu, zaradi nezakonitega gospodarskega dejanja, ki je dobilo veliko etiketo korupcije in klientelizma, s tem istim državljanom stopi v pravni posel, v najemno razmerje? In drugič: Katere prostore uporablja ministrstvo in katere uporabljajo pravosodni organi? Kateri so v lasti ministrstva in katere ima v najemu? Kdo so lastniki še drugih prostorov, ki jih ima v najemu, in koliko znaša najemnina?
Hvala lepa. Minister, prosim za odgovor. Izvolite.
Hvala za besedo. Hvala tudi za postavljeno vprašanje. Vendar moram reči, da je spoštovani gospod poslanec prvi del vprašanja postavil povsem na novo, ni ga posredoval pismeno, pismeno je posredoval vprašanje v popolnoma drugačni obliki. Tako moram reči, očitno to v tem Državnem zboru postaja že neke vrste praksa. Toda če bi spoštovani poslanec želel dobiti natančen odgovor na zastavljeno vprašanje, bi bilo priporočljivo, da bi ga oblikoval v ustreznem, za to poslovniško določenem času. Naj odgovorim najprej na naslednje. Ministrstvo za pravosodje za nemoteno poslovanje uporablja za lastne potrebe prostore na Zupančičevi, na Glinški, na Dalmatinovi in Beethovnovi. Prostori na Zupančičevi in Glinški so v lasti Republike Slovenije, na Dalmatinovi in Beethovnovi so pa v najemu. Vendar ima ministrstvo poleg svojih uprav za izvrševanje kazenskih sankcij od letošnjega leta naprej v upravljanju tudi prostore, za katere so najemne pogodbe sklenili pravosodni organi. Ministrstvo je vstopilo v najemna razmerja, ki so jih sklenila sodišča, tožilstva in državna pravobranilstva, in je seveda nadaljevalo s sprejetimi pogodbami. Pri tem si je ministrstvu tudi zelo prizadevalo, da je zmanjševalo najemnine in je doseglo v letošnjem letu prihranek 100 milijonov pri tovrstnih najemninah. Seveda so najemodajalci zelo različni, med njimi najdemo tako družbe v zasebni lasti kot tudi društva, pa tudi politične stranke. Tako eno od sodišč v Sloveniji uporablja tudi poslovne prostore, kjer je najemodajalec prav politična stranka, ki ji pripada tudi spoštovani gospod poslanec, ki je postavil to poslansko vprašanje.
Hvala. Kolega Kumer, izvolite.
Hvala lepa. Najprej glede na postavljeno poslansko vprašanje glede časa. Citiral vam bom predsednika Vlade, ki je ob priložnosti, ko je bil opozicijski poslanec, v tej klopi dejal: "V normalnih parlamentih - in jaz mislim, da naš parlament je normalen - opozicija sprašuje, Vlada odgovarja, ne pa, da moraš toliko in toliko dni prej postavljati vprašanja." Več kot dve leti ste na oblasti in lahko bi tudi Poslovnik, če je to ovira, spremenili. Drugič. Sektor za logistiko znotraj pravosodnega ministrstva, direktorata za pravosodje ima v svojem opisu nalog v zvezi z zagotavljanjem vseh materialnih in prostorskih pogodb za urejanje, glede na zagotovila ministra Viranta, da je informacijski sistem boljši, kot je bil v preteklosti, bi lahko te podatke dobili v minimalnem času, tudi če bi danes zjutraj postavil to vprašanje, če zares informacijski sistem deluje. In drugič; bom jaz podal podatek, ki sem ga vzel iz medmrežja, ker jaz nimam pristopa do tega informacijskega sistema: gospodarski oddelek Okrožnega sodišča v Ljubljani za nove prostore na Miklošičevi ulici v Ljubljani plačuje 6 milijonov tolarjev, to je 25 tisoč evrov mesečne najemnine, in sicer podjetju Domicilj, v katerem je eden od zastopnikov in lastnikov Igor Jurij Pogačar, ki je znan iz znane, še bolj znane afere SIB banke. Skratka, še enkrat sprašujem, minister. Ali menite, da je to moralno, etično - in ne vem kaj še naj dodam -, da tisto, kar je predvsem vaša stranka in večina ministrov te Vlade v tem Državnem zboru pred leti govorila negativnega, da je to lopovčina, danes s temi istim ljudem sklepa pravne posle?
Hvala lepa. Minister Šturm.
Hvala tudi za to postavljeno vprašanje. Moram zavrniti ponovno spoštovanega poslanca. On vprašanja, na katerega bi lahko odgovorili na podlagi podatkov, ki jih imamo, ni postavil. Njegovo vprašanje se je glasilo: Katere prostore uporablja Ministrstvo za pravosodje? Ministrstvo za pravosodje omenjenih prostorov ne uporablja. Povedal sem, katere prostore uporablja Ministrstvo za pravosodje. Poslovni prostor, o katerem je govoril, uporablja, kot vidim, sodišče. Ko bi poslanec Kumer svoje vprašanje pravilno naslovil, bi dobil tudi prav gotovo zelo natančen podatek. Vendar, žal, tega ni storil. Naj povem še to, da je Ministrstvo za pravosodje pač vstopilo v najemna razmerja, ki jih je sklenilo Okrožno sodišče, Okrožno sodišče, na katerem je bil nekdanji predsednik gospod Zalar, ki tudi v tem trenutku ni na mestu predsednika sodišča. Sedaj se nadaljujejo razmerja, ki so bila sklenjena takrat, in to je tudi razlog, zakaj Okrožno sodišče te prostore tudi uporablja. Vendar je nemogoče vnaprej predvideti, kakšno misel ima gospod Kumer, ko zastavlja vprašanje. Zato bi v bodoče prosil za preciznejše vprašanje.
Kolega Kumer proceduralno.
Hvala lepa za besedo. V skladu s 246. členom predlagam širšo razpravo, kljub temu pa znotraj tega predlagam, da dobim natančnejše podatke in bom argumentiral z naslednjim. Ker ste mi postregli v prvem odgovoru s podatki o prostorih, ki jih v najem daje ena od političnih strank, to je tista stranka, kateri jaz pripadam, in to ne ministrstvu, ampak očitno tistim, ki spadajo, ki urejajo stvari v tem sektorju za logistiko oziroma ki urejajo Direktorat za pravosodno upravo, katere direktor je Rajko Kotnik, če ste dobili ta podatek, bi dobili lahko vse ostale podatke. Moje vprašanje pa se je glasilo: Katere prostore uporablja ministrstvo in organi [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Ampak ne glede, še enkrat, se izgovarjate, našli pa ste za en del, ki ne spada v ministrstvo, ste pa našli podatek. In tako kot ste [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] in tako kot ste ta [[...]]
Minister Šturm, prosim vas.
[[...]]podatek našli, bi lahko našli tudi ta podatek, katerega sem vam jaz dal. Zato predlagam, da na širši razpravi dobim te natančne podatke.
Hvala. Tako se bo tudi zgodilo. Jutri v okviru glasovanj bomo glasovali o vašem proceduralnem predlogu. Naslednji bo poslansko vprašanje zastavil poslanec Boštjan Zagorac, in sicer ministru za promet.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči, spoštovani prisotni, tisti redki, ki še vztrajate. Spoštovani minister! Vprašanje je zelo konkretno in pričakujem tudi zelo konkretne odgovore. Ne pričakujem politične razlage, pričakujem konkretne odgovore v številkah. In sicer: Koliko počivališč - to verjetno imate pred seboj - je bilo predvidenih v projektu izgradnje avtoceste med Lendavo in Mariborom? Koliko teh počivališč bo dejansko narejenih in kolikšen odstotek v tej relaciji avtoceste je predvidenih za tako imenovani odstavni SOS pas? Kajti podatki, ki se, ali pa govorice, kakorkoli, upam, da jih boste demantirali, ki se širijo, ne kažejo na nič dobrega. In vse, kar želim glede na to, da sva oba toliko seznanjena, da veva, koliko tega na takšni relaciji mora biti, pričakujem vaše številke. To je to. Hvala.
Hvala vam. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Hvala za vprašanje, gospod poslanec, Boštjan Zagorac. Torej, v sklopu sprejetih državnih lokacijskih načrtov za avtocestne odseke na petem prometnem koridorju so na relaciji med Mariborom in Lendavo, torej Pincami, načrtovani naslednji spremljajoči objekti. V Mariboru, to je tip štiri, bencinski servis, motel, restavracija, počivališče. Državni lokacijski načrt je tik pred sprejemom. Naslednji je v Lenartu, Lormanje, to je tip dve, gre za bencinski servis in počivališče. Potem je naslednji Sveti Juri, Slovenske gorice, je tip 3, bencinski servis, restavracija, počivališče. V Murski Soboti - tip 4, bencinski servis, motel, restavracija, počivališče. Dolinsko, to je Turnišče, tip 1, gre samo za počivališče. Zadnji je v Lendavi, torej kot Pince, tip 2, bencinski servis in počivališče. Za avtocestne odseke od Maribora do Pince je po državnih lokacijskih načrtih predvidena izgradnja v polnem, torej normalnem, prečnem profilu, to je 26,2 metra z možnostjo fazne izgradnje. Glede na gostoto predvidenega prometa je bila v letu 2002 z vidika gospodarnosti naložbe izdelana študija možnih racionalizacij normalnih prečnih profilov na pomurski avtocesti do meje z Madžarsko, ki jo je januarja 2003 obravnaval tudi projekti svet Darsa. Ta je v svojih zaključkih soglašal in utemeljeno podprl predlagane racionalizacije, ki v bistvu pomenijo izgradnjo avtoceste od Maribora do Pirnice z odstavnimi pasovi v profilu 24,6 metra, v nadaljevanju do meje z Madžarsko pa v profilu 21,6 metra brez odstavnih pasov. Zaključki omenjene študije so služili kot ena izmed osnov pri vrednotenju investicijskih vrednosti, sprejetih z Resolucijo o nacionalnem programu izgradnje avtocest v letu 2004. Skupna dolžina pomurskega avtocestnega kraka od razcepa Dragučova do Pinc je 84 kilometrov. Odstavni pas avtocest je tako predviden na avtocesti Maribor-Lenart od začetka odcepa v razcepu Dragučova do priključka Pirnice, to je skupaj 5 kilometrov. Odstavni pas je izveden na mostu preko Mure na avtocesti Vučja vas - Beltinci 1 kilometer. To pomeni, da bo pomurski avtocestni krak izveden z odstavnim pasom v skupni dolžini 6 kilometrov, kar je približno 7% skupne dolžine avtocestnega kraka. Pri tem je treba poudariti, da so se odkupi zemljišč izvajali za polni prejšnji profil in da se premostitveni objekti ter nekateri podporni ukrepi, ki jih kasneje ne bi bilo mogoče dograjevati, že v prvi fazi gradijo v širini polnega profila, to je v širini 26,2 metra. In ko se bodo prometne potrebe izkazale, se lahko avtocesta brez večjih dodatnih stroškov dogradi, razen tistega, kar je treba vložiti v asfaltno prevleko in spodnji ustroj avtoceste. Hvala lepa.
Hvala. Dopolnilno vprašanje, kolega Boštjan Zagorac, izvolite.
Hvala, spoštovani minister, za to vaše zelo izčrpno mnenje. Moram reči, da prepričanje, pa ne bom skrivnosten, enega izmed vaših partnerjev - ne pri ne izdelavi projekta, temveč konkretizaciji te avtoceste, je malo drugačno od vaših želja in od projektov. Po informacijah, ki jih imam, pa verjamem, da me boste popravili, se na relaciji od Lendave do Maribora ta trenutek ne izvajajo dela za niti eno počivališče. Oprostite, gre za partnerje, ki jih je izbrala država. Omenili ste 7% odstavnega pasu, po mojih informacijah gre za 1,3% oziroma eno tretjino odstavnega pasu, za katerega ta trenutek, ko se izvedbena dela že izvajajo, imate dovoljenja. Veste, to me po eni strani spominja na tisto šalo med starim in novim politikom, kjer stari politik povabi novega pa pravi: "Glej, kaj sem si ustvaril!" Pa pride hiša, pa hiša z bazenom, pa reče: "Kako si pa to lahko naredil? Je rekel: "Vidiš tiste daljnovode? Med njimi je 100 metrov razmaka in ne 50, kot pravi zakon, tako je nastala hiša!" Novi po dveh mesecih mandata pravi: "Ali vidiš tisto avtocesto? Oni pravi, da ne. Je rekel: "A vidiš, tako je pa nastala moja hiša in moj bazen. Upam, da v tem primeru Vlada Republike Slovenije ne ravna tako in bo dejansko izvršila to, kar ste vi povedali meni in kar je tudi v projektu zapisano, in boste dejansko izvedli. Toda po informacijah, ki jih imam, pa upam, da me boste demantirali, ker še imate to možnost, se ne izvajajo nobena gradbena dela za izvedbo kakršnegakoli počivališča in trenutno gradbena dela samo za eno tretjino [[...]] [[opozorilni znak za konec]] cele relacije odstavnega pasu. Hvala lepa.
Hvala vam. Gospod minister, dopolnilni odgovor, izvolite.
Hvala lepa za možnost dodatnega odgovora. Res je, da se v tem trenutku še ne gradijo vsi objekti, vezani na počivališče, po vseh teh naštetih lokacijah, ki sem jih omenjal. Vendar je to obveznost iz lokacijskega načrta. In najprej je treba zgraditi avtocesto, potem pa vse spremljajoče objekte. In gradnja teh objektov bo sledila tudi skladno z letnim - torej, vsi ti objekti in lokacije za začetek gradnje bodo navedene v letnem planu razvoja in obnov, ki bodo sledile v naslednjih letih. Drugo vprašanje: ta procent, ki sem ga povedal, drži. Predlagam gospodu poslancu, da se mu tudi lahko v pisni obliki točno dajo podatki, na katerih odsekih se bodo izgradili in se zelo preprosto lahko izračuna, odstotek avtoceste, ki bo z odstavnimi pasovi. Hvala lepa.
Hvala vam. Proceduralno, kolega Zagorac, izvolite.
Hvala za besedo. Glede na to, da se je minister v večji meri strinjal z mojimi navedbami, vsaj glede tega, kar se trenutno izvaja in kar predvideva lokacijski načrt, in glede na to, da smo v tem Državnem zboru - pa mi je žal, da ni več koalicijskih poslancev, ki so s takšno lahkoto pritiskali na tipko "za", ko je šlo za državni proračun. Tam smo namenili sredstva, tudi za leto 2007, pa tako vi kot jaz veva, da mogoče v 2007 in 2008 za ta namen oziroma sredstva so predvidena, ne bo pa del izveden, za katerega smo namenili sredstva. Predlagam, da Državni zbor za takšno, bom rekel, nekonkretno izdelavo oziroma trošenje proračunskih sredstev opravi širšo razpravo. Spoštovani gospod minister, če je mogoče in pa ali smo od te Vlade navajeni že preveč. Jaz ne verjamem, resnično ne verjamem in to so me naučile dveletne izkušnje, da se bodo ene stvari izvedle. Mislim, da enostavno oziroma vem, da je enostavno zmanjkalo finančnih sredstev, bodisi finančnih sredstev bodisi želje, volje ali pa okoriščenja nekoga. Mogoče. Ne vem. Predvidevam. In vso intenco za to imam, da lahko utemeljeno predvidevam, da so ta finančna sredstva šla kam drugam. Ni še dokumentacije, ni dokumentov, ki bi vam dovoljevala, da bi se dejansko uresničila tako počivališča kot odstavni pasovi, kot so predvideni v projektu. Zato se mi zdi, da o takem banalnem, nenamenskem trošenju proračunskih sredstev razpravlja Državni zbor. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. O vašem proceduralnem predlogu bomo v skladu s Poslovnikom Državnega zbora odločali jutri v okviru točke glasovanj. Gospa Pečanova, vas lahko prosim, če ste malo tiše na telefonu? Bomo sejo Državnega zbora prekinili za pet minut, da gospa Pečanova do konca opravi telefonski klic. Sejo prekinjam. Nadaljevali jo bomo ob 19.57. Hvala.
Spoštovane poslanke, poslanci! Nadaljujemo s prej prekinjeno sejo zaradi telefonskega pogovora poslanke. Dokler je še minister Božič z nami, samo toliko, da obvestim tudi ostale poslance, da se mag. Tomaž Štebe, katerega vprašanje je bilo namenjeno ministru Božiču, odločil in prekvalificiral svoje vprašanje v pisno. Ministru se zahvaljujem za udeležbo. Hvala. Besedo pa ima poslanec Ivan Jelen. Poslansko vprašanje bo zastavil ministrici za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Poslanke in poslanci, ministrica, ministri! Zakon o divjadi in lovstvu v tretjem odstavku 81. člena določa, da mora Vlada oziroma pristojno ministrstvo določiti upravljavce lovišč in le-tem podeliti koncesijo za trajnostno gospodarjenje z divjadi v loviščih. Večino izvršilnih predpisov je izdal že prejšnji minister, nekatera tudi sedanja ministrica, vendar pa še do danes ni bilo rešeno vprašanje določitve upravljavcev lovišč. Na koalicijskih usklajevanjih dne 21.9.2005 in 24.12.2005 je bil soglasno sprejet sklep, da je ministrica dolžna poskrbeti za izvajanje obstoječega zakona ter da se čim prej razpišejo tudi koncesije. Vlada se je do sedaj izgovarjala, da zadeve ne more uresničiti, ker glede navedenega člena poteka ustavna presoja na Ustavnem sodišču Republike Slovenije. Od 9.11.2006 tudi tega izgovora ni več. Ustavno sodišče je namreč izdalo odločbo, v kateri je odgovorilo pobudniku za oceno ustavnosti Zakona o divjadi in lovstvu in s tem zavezalo Vlado, da uredi navedeno problematiko. Kot nam je znano se je ministrstvo odločilo za drugačno pot, namesto da bi udejanilo odločbo Ustavnega sodišča in noveliralo obstoječi zakon, se je raje odločilo za pripravo povsem novega Zakona o divjadi in lovstvu, s čimer se je izognilo takojšnji podelitvi zahtevanih koncesij, ki izhajajo iz določb obstoječega zakona, pridobilo pa si je tudi odlok za možne bodoče izmike ustavne zavezanosti. Zato sprašujem, gospa ministrica: Zakaj se ne udejanji veljavnega Zakona o lovstvu kot to terja odločba Ustavnega sodišča?
Hvala vam. Ministrica, prosim za odgovor. Izvolite.
Hvala za besedo, hvala za to vprašanje. Ministrstvo za kmetijstvo je pravočasno pripravilo Predlog uredbe o podelitvi koncesij za trajnostno gospodarjenje z divjadjo v loviščih Republike Slovenije, vendar Vlada odločitve o izdaji navedene uredbe ni sprejela oziroma ni izdala, ampak je na 38. redni seji dne 1.9. sklepom naložila ministrstvu, da pripravi nov predlog zakona. V smeri pospešenega reševanja problematike je bil na Ustavno sodišče podan tudi predlog za prednostno obravnavo zadeve, da se čim prej zagotovi pravilno izvajanje zakona oziroma da se pripravijo ustrezne nove rešitve. Kot ste sami že ugotovili, je Ustavno sodišče dne 11.10. in 9.11. odločilo glede skladnosti veljavne zakonodaje s področja divjadi, lovstva, gozdarstva ter varstva okolja z Ustavo Republike Slovenije, zato je ministrstvo že pripravilo Osnutek zakona o spremembah in dopolnitvah veljavnega zakona o divjadi in lovstvu v skladu s tem odločbami. Ministrstvo torej pri svojem delu ni ubralo napačne poti, ampak je sledilo sklepom Vlade in odločitvam Ustavnega sodišča.
Hvala lepa za vaš odgovor, dopolnilno vprašanje, poslanec Jelen. Izvolite.
Mi se s tem, da se stvar z novim zakonom ureja, ne strinjamo. Še vedno mislimo, da je treba odločbo Ustavnega sodišča udejanjiti brez izmikanja, kar je postalo skoraj praksa vseh vlad, pa tudi sedanje. Hvala.
Hvala za vaše mnenje. Mi nadaljujemo s postavljanjem poslanskih vprašanj. Besedo ima poslanka Breda Pečan, svoje poslansko vprašanje bo postavila ministri za pravosodje. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod minister, dr. Lovro Šturm! Zagotovo poznate izjemno dobro Ustavo, glede na to, da je to vaše področje, vendar bom vseeno prebrala 11. člen Ustave, kjer piše, da je uradni jezik v Sloveniji slovenščina, na območju občine, v kateri živita italijanska ali madžarska narodna skupnost, pa je uradni jezik tudi italijanščina ali madžarščina. Tudi v Zakonu o notariatu, v drugem odstavku 13. člena, piše, da na območjih občin, kjer je uradni jezik tudi italijanščina ali madžarščina, sestavlja notarske listine na zahtevo stranke v obeh uradnih jezikih - notar, seveda. To pomeni, da lahko razumemo to določilo 13. člena Zakona o notariatu tako, da bi moral biti notar, ki je imenovan na dvojezičnih območjih naše države, usposobljen oziroma bi moral znati aktivno italijanski ali madžarski jezik, poleg seveda aktivnega znanja slovenščine. Zato vas sprašujem gospod minister: Kako to, da sta bila v petek, 8. decembra, imenovani za notarja na prosti notarski mesti s sedežema v Kopru in Izoli osebi, ki po mojih informacijah nimata ustreznega znanja italijanskega jezika. Znano mi je sicer, da je Ministrstvo za pravosodje 25. avgusta letos v Uradnem listu razpisalo devet prostih notarskih mest, med njimi tudi eno s sedežem v Kopru in eno s sedežem v Izoli. Glede na to, da je splošno znano, da je območje Okrajnega sodišča Koper, in v tem okviru tudi občini Koper in Izola, dvojezično območje, vas sprašujem, gospod minister: Kako to, da v omenjenem razpisu niste postavili kot enega od pogojev za imenovanje notarjev aktivno znanje italijanskega jezika? Dobro vem, da v 8. členu Zakona o notariatu ni napisano, da mora notar aktivno obvladati tudi enega od obeh uradnih jezikov na dvojezičnih območjih poleg aktivnega znanja slovenščine. Pa vendarle je, mislim, da prej omenjeni 13. člen, drugi odstavek 13. člena, dovolj jasen, da bi lahko iz tega povzeli, da mora ali aktivno znati italijanščino pri nas ali pa mora imeti stalno zaposlenega sodnega tolmača. Hvala.
Hvala. Minister Šturm, prosim za odgovor.
Hvala za besedo in tudi za postavljeno vprašanje. Res je, da Zakon o notariatu, tako kot ste omenili, spoštovana gospa poslanka, v 8. členu ne določa kot pogoj znanja italijanskega in madžarskega jezika v primeru, da ima notar sedež na območjih, kjer je uradni jezik italijanščina in madžarščina. In res je tudi to, da drugi odstavek 13. člena Zakona o notariatu, tako kot ste omenili, navaja, da na območjih, kjer je uradni jezik tudi italijanščina in madžarščina, da se sestavijo notarske listine, če stranka uporablja italijanski ali madžarski jezik, v obeh uradnih jezikih. Vendar je v četrtem odstavku omenjenega 13. člena določeno tudi to, da če stranke oziroma drugi udeleženci pri sestavljanju listine ne razumejo jezika, v katerem je listina sestavljena, mora listina vsebovati klavzulo, da jim je bila vsebina v celoti prevedena. Prevaja notar ali na zahtevo stranke sodni tolmač. Opozoriti je potrebno še na določbo 55. člena Zakona o notariatu, ki v prvem odstavku določa, da mora pri sestavi notarskega zapisa sodelovati tolmač, če kateri od udeležencev pravnega posla ne obvlada uradnega jezika ali če tako zahteva stranka, kadar sama ali kdo od udeležencev ne razume jezika, v katerem je listina sestavljena. V drugem odstavku nadalje določa, da je tolmač lahko tudi oseba, ki je zaposlena pri notarju, če ima sicer vse lastnosti za pisne priče. Četudi znanje italijanskega oziroma madžarskega jezika, torej ni eden od zakonskih pogojev, ki jih morajo izpolnjevati kandidati za imenovanje na notarska mesta na dvojezičnih območjih, želim omeniti, da nobeni od novoimenovanih notark na notarski mesti v Izoli in Kopru znanje in uporaba italijanskega jezika pri komuniciranju s strankami ne povzroča težav. Obe sta namreč tudi doslej, ena kot odvetnica, druga kot notarska namestnica, komunicirali s strankami tudi v italijanskem jeziku.
Hvala. Dopolnilno vprašanje? Izvolite.
Prvo, kar vam moram povedati, gospod minister, gospa, ki ste jo kot drugo omenili, ne obvlada aktivno italijanskega jezika. Rada bi vas pa tudi opozorila, gospod minister, da v 13. členu, ki ste ga navajali, govorite 3. in 4. odstavek o uporabi tujega jezika in tolmačih, se zelo dobro razume, kadar gre za tujce, ne pa za državljane Republike Slovenije, ki so italijanske ali madžarske narodnosti. Zato vas pa sedaj na koncu še sprašujem: Ali boste, gospod minister, predlagali Vladi Republike Slovenije, da predloži Državnem zboru Predlog dopolnitve zakona o notariatu, v katerem bi dopolnili 7. točko 8. člena tako, da bi se glasila: "Da aktivno obvlada tudi slovenski jezik, na dvojezičnih območjih pa aktivno obvlada italijanski oziroma madžarski jezik."? Tako bi nedvoumno razumeli, da notar, ki opravlja javno službo, ki je sicer svobodni poklic, vendar opravlja javno službo - imenovan je s strani države -, da mora na dvojezičnih območjih, kjer je v uporabi kot uradni jezik tudi italijanščina ali madžarščina, znati italijanski jezik; tako kot morajo znati sodniki, kot morajo znati odvetniki in še marsikateri drugi javnih uslužbenec. Tukaj seveda ne gre za javnega uslužbenca, gre pa vendarle za človeka, ki opravlja javno službo in javne zadeve. Zato bi moral kot uradni jezik obvladati oba.
Hvala lepa. Minister, izvolite.
Spoštovana gospa poslanka. Vašo pobudo sprejemam. Pri naslednjem noveliranju Zakona o notariatu bomo vašo pobudo uvrstili med pobude vseh, ki želijo kakorkoli prispevati k izboljševanju sedanje zakonodaje.
Hvala lepa za vaš odgovor. Naslednja na vrsti za postavljanje poslanskega vprašanje je poslanka Marjetka Uhan. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Spoštovani vsi, ki ste tukaj prisotni, lep dober večer želim. Ker se je minister za obrambo opravičil, bi želela, da bi mi dal pisni odgovor tako ga bom verjetno prej dobila. Sprašujem pa ga v zvezi s sušo v kmetijstvu oziroma zanima me: Kdaj bo pripravljena končna ocena škode v kmetijstvu iz letošnjega leta? Kdaj bo to obravnavala Vlada, kdaj bodo dobile občinske komisije, občine in kmetje odgovore? Kakšen je terminski plan za to? Za ta odgovor bi prosila ministra Erjavca. Na enako temo pa imam tudi vprašanje za ministrico za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, za gospo Marijo Lukačič. Prav v tem času dobivajo kmetje odločbe, češ, da morajo povrniti preveč izplačane akontacije za sušo, ki se je zgodila v letu 2003, izplačana pa v letu 2004. Kako to, da prav v tem obdobju dobivajo te odločbe? Ali je to spet ena izmed podedovanih nalog, ki jih morate vi opraviti? Je pa izredno neprijetno oziroma v teh dneh odmeva še dodatno k ostalim neprijetnim vprašanjem. Hvala lepa.
Hvala vam. Ministrica, prosim za odgovor.
Hvala tudi za to vprašanje. Zdaj, odločbe po katerih sprašujete, izdaja naše ministrstvo in jih vroča upravičencu preko Agencije za kmetijske trge, kot to določba Zakon o upravnem postopku. Tu gre za pritožbe, ki so bile vložene v preteklosti, in sicer na odločbe iz leta 2003. Naj povem, da je bilo 2700 takšnih pritožb, ki smo jih podedovali, in da v bistvu zdaj zaključujemo in čistimo za nazaj vse te pritožbe, na dan jih odpošljemo približno 40, tako da bo zdaj zaključena ta naloga, vendar je treba povedati, da če v pritožbenem postopku se ugotovi, da je upravičenec prejel več akontacije, kot je potem znašala dejanska škoda, je v skladu z Zakonom o odpravi posledic naravnih nesreč dolžen to razliko vrniti v roku treh let po pravnomočnosti te odločbe.
Najlepša hvala za vaš odgovor. Želite dopolnilno? Samo prosim vas, če bi lahko drugič malo višje dvignili roko. Izvolite.
Mene zanima: Ali je to z zakonom, ki smo ga sprejeli v letu 2005, ali je že prej veljal ta zakon? Če mi lahko to odgovorite, ker se mi zdi čudno, da bi zakon sprejemali za nazaj oziroma da bi to veljalo za tiste, ki so dobili že leta 2004, pa bi morali zdaj vračati ta sredstva. Hvala lepa za odgovor.
Hvala. Izvolite, prosim.
To je v skladu z zadnjo spremembo Zakona o odpravi posledic naravnih nesreč in velja tudi za te pritožbe.
Hvala lepa. Poslanec Samo Bevk bo zastavil poslansko vprašanje ministru za finance. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Slovenija se bo s 1. januarjem kot 13. država Evropske unije priključila območju evra. S tem bo Slovenija utrdila finančno in gospodarsko povezanost z Evropo. Za ta projekt sta zaslužni obe vladi, ki sta z dobrimi strateškimi, operativnimi odločitvami uspeli izpolniti maastrichtske kriterije, ki so bili pogoj za sprejem evra. Vladno podrejanje prihodnosti Slovenije zgolj temu cilju je lahko vprašljivo z vidika uspešnega razvoja Slovenije, saj se je na račun prevzema evra Vlada zavestno odpovedala potrebnim reformam, zanemarila dialog s socialnimi partnerji, izvajala nepregledne in sumljive privatizacijske posle, ki so bili bolj namenjeni prijateljem kot državi. Nedosledno je reformirala zbornične strukture in še kaj bi se našlo. Pri prevzemu evra moramo pohvaliti tudi Banko Slovenije, ki je gospodinjstvo v Slovenijo z evrokalkulatorji, da bodo prebivalci lažje spremljali pretvorbo cen. Bolj žalostno pa je, da gospodarski subjekt že danes dvigujejo cene, dražijo izdelke in življenje, da bodo na račun prevzema evra lahko zaslužili več. Socialni demokrati zagovarjamo nevmešavanje politike v gospodarstvo, vendar bo morala prav ta Vlada odgovoriti na vprašanje, kako bo zaradi prevzema evra in splošnih dražitev, ki smo jih priča, uravnavala fiskalno politiko države. Podražitve bodo za finančnega ministra blagodejne, saj dvig cen za 5% v povprečju pomeni višje prihodke državnega proračuna iz naslova davka na dodano vrednost. Takšno povišanje cen namreč ustreza dvigu stopnje DDV za 1% točko, kar si Vlada pravzaprav želi. Kot Socialnega demokrata pa me bolj zanima in skrbi, kako bodo preživeli ljudje, ki se jim bo realni dohodek konec meseca zmanjšal za 5, 10 ali celo več tisoč tolarjev. Zato me zanima, gospod minister dr. Bajuk: Za koliko se bo inflacija v Sloveniji zaradi uvedbe evra po vaši oceni povečala? S kakšnimi ukrepi boste omejili rast domače inflacije in jo zadržali pod evropskim povprečjem, da bi zagotovili konkurenčnost slovenskemu gospodarstvu in da se položaj razpoložljivih mesečnih dohodkov prebivalk in prebivalcev Slovenije v evropski družini ne bo poslabšal? Prav tako pa me zanima: Kako smo na operativni ravni pripravljeni na prevzem evra? Namreč, do tega prevzema je samo še 17 dni, tri ure, 44 minut in 42 sekund.
Hvala. Ministra Bajuka prosim za odgovor. Izvolite.
Hvala lepa za vprašanje. Sicer je težko odgovoriti v tako kratkem času na vse, kar ste izpostavili. Res je, da je Republika Slovenija v tem obdobju od konca leta 2003 in do sedaj, od takrat, ko je padla odločitev, da bo Slovenija dejansko vstopila v evro območje, da je ta odločitev bila sprejeta pod prejšnjo Vlado. Res pa je tudi to, da je v tem triletnem obdobju, odkar smo vstopili v čakalnico ERM2, bilo 5/6 pod to Vlado, 1/6 pa pod prejšnjo. Sicer pa nikdar nisem oporekal in se vedno zavedam in sem tudi izpostavil, da je to dejansko nacionalni projekt, ki ga ni treba si pripisati nikomur drugemu kot celotni družbi, ker je ravno v takšnem vzdušju bilo mogoče izpeljati določene stvari, med katerimi sem pa vedno izpostavljal in tudi še izpostavljam pomembnost socialnega sporazuma in pa spoštovanje socialnega sporazuma, tako od partnerjev kot tudi od Vlade same. Dobro poznate, spoštovani gospod poslanec, da ravno pri davčni zakonodaji spremembe od leta 2004 niso bile zamrznjene, smo jih uvedli bistveno zaradi tega, ker je bila znižana stopnja, najnižja stopnja od 17 na 16%, kar se tiče dohodnine, in to kot del socialnega sporazuma. In ker smo tudi znali to spoštovati, je to spoštovanje dejansko obrodilo svoj sad, ki ga danes tudi imamo. Kar se tiče bojazni glede dviga cen. S tem problemom se soočamo že od samega začetka. Na razpolago smo imeli vse izkušnje drugih držav članic, ki so prevzemale evro. In smo sledili vsemu, kar so bile njihove napovedi in napotila, da se marsikateremu takemu problemu izognemo. Zato smo tudi vztrajali pri tem in ta Državni zbor je sprejel zakon, ki je uvedel dvojno označevanje cen od 1. marca 2006. S tem se ustvarja možnost, da se ljudje veliko bolje spoznajo in začnejo razumevati novo vrednost in nove številke, ker je to lahko ključnega pomena ravno zaradi teh stvari, ki so tudi vaša skrb, sicer pa prav gotovo tudi naša, s strani Vlade. Kar se tiče morebitne inflacije. Veliko je v teh dneh govora, več pa govorjenja, kar se tiče dviga cen. Dejstvo je, da je Statistični urad Republike Slovenije objavil podatke, kar se tiče inflacije, za mesec november. V mesecu novembru je inflacija dejansko padla pod tisti nivo, ki ga je še šest tednov nazaj predvideval Urad za makroekonomske analize in razvoj. Bistveno je, da je ta inflacija padla predvsem zaradi tega, ker so padle ali pa se niso povišale, kot je bilo takrat predvideno, cene nafte in naftnih derivatov. To, kar se pa s tehničnega vidika imenuje "core-inflation", se pravi, srčika inflacije v Sloveniji, se pa še vedno suče okrog 1% in ni nikakršnih jasnih nakazil s tega vidika. Res pa je, da smo organizirali poleg dvojnega označevanja cen tudi mobilizacijo civilne družbe na tem področju. Vlada je podprla Zvezo potrošnikov, ki je uvedla v Sloveniji mrežo organizacij, ki dejansko pazijo na to, ali se cene dvigujejo ali ne. Zato smo tudi zaprosili medije, da bodo to, kar ta mreža dejansko odkriva, tudi posredovali slovenski javnosti. Ker, končno, živimo v odprtem tržnem gospodarstvu in nesmiselno bi bilo, da bi zdaj uvedli neko zamrznitev cen, to bi bilo popolnoma nesmiselno, pa tudi nesprejemljivo. Zato stavimo vse na boljše informiranje prebivalstva, kar se tudi dogaja. Sami ste tudi omenili to simbolično dejanje, ki je zelo pomembno s strani Banke Slovenije, ki je vsakemu gospodinjstvu poslala mali kalkulator, ki omogoča deliti z 239,064, ki je težko za vsakega človeka tako na hitro napraviti. Torej, mi računamo na to, da bo informirano prebivalstvo dejansko izvedlo to, kar v prostem tržnem gospodarstvu ima; in to je pravica, da kupi ali pa nekupi ali pa kupi pri sosedu. To, da ljudje glasujejo s svojimi lastnimi [[..]] [[Nerazumljivo.]] [[..]]Mislim, da je to zelo pomembno, zato moram vsi, ne samo Vlada tudi civilna organizacija in tudi organizacije podjetnikov, in to so Gospodarska zbornice, Obrtna zbornica in pa nova [[...]] [[Opozorilni znak.]] [[..]]
Vaš čas za odgovor je potekel. Dopolnilno vprašanje, izvolite.
Hvala lepa za odgovore, gospod minister, da boste lahko nadaljevali, bi povedal še to. Evrsko cenovno zavezo bi seveda morali skleniti dosti prej, banke so te podražitve izvedli na začetku leta. Tako recimo NKB je neke storitve podražila za 116%, Pošta Slovenije za 164%, to lahko beremo na spletnih straneh v teh dveh. Imamo še težave s tehničnim prevzemom evra. Ne vemo še oziroma večina ljudi ne ve, kdaj bodo bankomati prenehali oziroma kdaj bodo delali zadnji dan, naslednji dan v novem letu, itd., kdaj bodo lahko dobili ljudje v denarnico dovolj gotovine. Potem, bral sem danes na spletni strani, da so problemi s sortirnimi napravami, ki slovenske kovance za 1 evro izločijo kot ponarejene in jih ne prepoznajo. Poleg tega sem slišal danes, da bodo kovanci s slovenskimi simboli, da se bodo utopili v tem velikem evropskem bančnem sistemu in da čez nekaj let bomo plačevali z nemškimi, avstrijskimi in italijanskimi evrskimi kovanci, kar bo sicer vseeno, simbolično pa bo le problem. Potem me zanima: med 29. decembrom in 3. januarjem naj bi bilo v večini bank onemogočeno elektronsko bančništvo. Ali je res, da bo zaradi zaokrožitve navzdol neobdavčenih samo še 95 tisoč 856 tisoč tolarjev oziroma 400 evrov mesečno pri študentskem delu in ne več 100 tisoč, kot je bilo to doslej? Še nekaj takih vprašanj bi lahko postavil. Zanima me: Kako te kritične točke odpravljate v teh dneh do konca leta oziroma do 1.1.2007? Sedaj je samo še 17 dni, 3 ure pa 37 minut in 8 sekund. Ta ura teče na spletni strani.
Hvala lepa. Spet je zelo veliko vprašanj. Koliko me spomin ne bo varal, bom pa nadaljeval tam, kjer sem pač končal, ko se mi je čas iztekel. Tudi združenje trgovcev je na podlagi ravno tudi nasvetov s strani Vlade pa Evropske komisije pozvalo vse svoje člane in trenutno se to tudi popisuje. Popisuje se izjava njihovega članstva, da bodo spoštovali zaokroženje cen, tako kot je v zakonu predvideno. Ti podatki so pa tudi posredovani Zvezi potrošnikov. Mi zaupamo v ta del. Kar se pa tiče tehničnih priprav za prevzem evra, ta procedura že poteka 18 mesecev, imamo nek koordinacijski odbor, ki ji predsedujeta tako Banka Slovenija kot Ministrstvo za finance, organizirano je na različnih segmentih, tudi z vsemi podjetniki, z organizacijami in vzpostavljena je neka infrastruktura, ki bo lahko odgovarjala na probleme, ki se pojavljajo. Danes ste mi omenili nek pojav, češ, da bankomat ne sprejema slovenskega kovanca za en evro. To mi ni znano, prav gotovo bomo to reševali. Marsikaj se bo tega tudi pojavilo. Kar se pa tiče vaše zaskrbljenosti, če bomo uporabljali v Sloveniji tudi druge evre, ki ne bodo imeli slovenske podobe: prav gotovo se bo to tudi zgodilo, ker tudi ni prepovedano, če se boste slučajno peljali malo čez mejo iz Nove Gorice v Gorici, boste lahko s slovenskim evrom plačali in prav gotovo boste dobili nazaj kakšen finski evro, pa še pogledali ne boste, da je tako. To se bo seveda dogajalo. Ne bo pa toliko evrov s slovenskimi podobami, ko jih je, recimo, s francoskimi ali pa nemškimi, to pa mislim, da vsakdo to razume. Pomembno pa je, da slovenski kovanec pa le ima slovensko podobo in tudi slovenska sporočila. Jaz sem zelo ponosen na to, da so se te strokovne komisije in končno tudi Vlada odločila, da smo zapisali ravno Prešernove besede "Žive naj vsi narodi" kot sporočilo našega narodnega upanja in tudi zavezo s svetovno javnostjo, da spoštujemo prav vse. To je sporočilo te male Slovenije nam sami in drugim tudi. Kar se pa tiče konkretnih stvari, ki ste me spraševali, trenutno v teh dneh prihajajo tudi v gospodinjstva še zadnja brošura, kjer je obrazloženo na zelo poljuden način [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]], kako, katere ure in kdaj se bodo te stvari reševale. Hvala.
Hvala vam. Končali smo s prvim krogom poslanskih vprašanj in prehajamo na drugi krog. Besedo ima poslanka Darja Lavtižar Bebler, in sicer za ministra za pravosodje. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor, tako rekoč že komorni zbor, spoštovani gospodje ministri. Gospod minister, dr. Lovro Šturm, vprašanje, ki sledi in ga naslavljam na vas, se vam seveda gotovo zdi že poznano, saj sem vam ga postavila že na 19. redni seji Državnega zbora julija letos. Glasilo pa se je takrat in tako se glasi tudi danes: Kdaj namerava Republika Slovenija podpisati in ratificirati konvencijo Združenih narodov proti korupciji? Julija letos je bil vaš odgovor kratek in jedrnat. Rekli ste: "Predvidevam, da že letos." Leto 2006 se izteka, brez vedeževalke lahko predpostavljam, da se vaše predvidevanje ne bo uresničilo, uresničila pa se bodo moja predvidevanja, in sicer, da se bo ob prepočasnem pristopanju h konvenciji lahko zgodilo, da bo prva konferenca držav članic te konvencije minila brez nas, torej brez Slovenije. In tako se je tudi zgodilo, zgodilo se je 10. decembra letos. Torej, prosim, gospod minister, za jasen odgovor: Kdaj bo konvencija vsaj podpisana in potem po možnosti tudi ratificirana? Hvala.
Hvala. Prosim za odgovor.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Hvala tudi za vprašanje, spoštovana gospa poslanka. Spoštovani Državni zbor! Naj tudi sam ponovim, tako kot sem že rekel enkrat, res sem takrat izrazil upanje, da bomo lahko to konvencijo v celoti ratificirali že letos, vendar je bilo moje pričakovanje vezano na oceno, da bo Ustavno sodišče opravilo in zaključilo presojo ustavnosti obeh zakonov, ki ta trenutek urejata v Sloveniji navedeno področje. Kajti šele potem, ko bo Ustavno sodišče opravilo svojo presojo, bo mogoče končno oceniti, katero naj bo tisto telo in kakšno naj bo. Gotovo se bo Ustavno sodišče o tem tudi izreklo, ki bo zadostilo pogojem iz 6. člena konvencije. Ne glede na to, da pričakujemo oceno Ustavnega sodišča, pa naj povem tudi to, da medtem vendarle vsa pripravljalna dela tečejo, teh ni malo. Naj omenim tudi to, da smo medtem pripravili vse potrebno za jezikovni pregled, tako da je s tega stališča vse pripravljeno, čakamo pa na dokončno odločitev. Medtem je prišla tudi spodbudna novica, Slovenija je bila v mednarodnem primerjalnem pregledu, ki ocenjuje stanje na področjih korupcija, ocenjena bolje kot preteklo leto, uvrščena je bila na višje mesto, tako da je to tudi nekaj, kar je na tem mestu treba tudi posebej vsem nam povedati in na to naj tudi opozorim.
Hvala lepa. Dopolnilno vprašanje, izvolite poslanka Bebler.
Hvala lepa za besedo ponovno. Torej, to da je Slovenija zdaj nekoliko bolje uvrščena, kar zadeva korupcijo, s tem konkretnim primerom in problemom, da še nismo ratificirali te konvencije, pravzaprav nima nobene direktne zveze. Še več ali pa nasprotno; celo bi veljalo, da je verjetno to tudi v neki korelaciji to dejstvo, da smo sedaj bolje uspešni v neki korelaciji z dejstvom, da protikorupcijska Komisija še vedno deluje in da torej ni bila ukinjena, tako kot predvideva zakon, ki je sedaj v presoji pred Ustavnim sodiščem. In tudi to, da Ustavno sodišče še ni presodilo o tej zadevi, ne pomeni, da ne bi mogli podpisati in ratificirati konvencije Združenih narodov, ker sem prepričana, da bi se to spodobilo. Tudi zato, ker se Slovenija uvršča v krog tistih držav, ki hočejo tudi kaj več storiti konkretnega na področju boja proti korupciji. Vi ste tudi takrat v odgovoru meni rekli, ne želimo pa delati vtise navzven, da samo nekaj podpišemo, kar ni že pred vami. Z ratifikacijo želimo preiti od besed k dejanju. Torej, kaj vam, gospod minister, brani preiti od besede k dejanjem? Vemo, da gre v primeru korupcije za zelo hudo socialno bolezen in Slovenija se je nekako že na mnogih področjih zavezala, da bo sledila modernim trendom na tem področju. In: Ali boste torej le prešli od besed k dejanjem in kdaj? Hvala.
Hvala vam. Minister, izvolite prosim.
Prav lepa hvala tudi za to dodatno podstavljeno vprašanje, ki mi omogoča, da povem še kaj več o tej stvari. Naj nekaj ponovim, seveda ponovno to, da je ocena Ustavnega sodišča zelo pomembna, kajti pod presojo ustavnosti ni samo eden zakon, ampak oba zakona. Torej tudi tisti zakon, ki ureja delovanje sedanje komisije. Zato je težko presoditi, kakšna bo odločba Ustavnega sodišča, in zato v tem primeru čakamo. To pa ne pomeni, da Vlada ne deluje na drugih področjih in gotovo je tudi dosedanje delo Vlade pokazalo in prispevalo k temu - v tem delu se namreč ne morem strinjati z oceno spoštovane gospe poslanke, da bi samo delovanje sedanje komisije k temu pripomoglo - gre za kompleksno oceno, pripomoglo k temu, da se je naša skupna ocena izboljšala. Seveda pa Vlada povzema različne ukrepe na teh področjih. Prepričan sem, da bomo že letos tudi doživeli kaj novega v tem pogledu.
Hvala lepa. In prehajamo na zadnje, 36. poslansko vprašanje, ki ga bo zastavil dr. Mitja Slavinec. Državni zbor je vaš. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister, gospod Janez Podobnik. Tehnološki razvoj za seboj ob dobrih potegne tudi stanske učinke in eden izmed teh je tudi prekomerno onesnaževanje okolja. Eden izmed takšnih primerov je tudi obremenitev okolja z elektromagnetnim valovanjem. Na srečo tega v splošnem ni toliko, da bi presegalo naravno ozadje. Težje in hujše pa je, seveda, v okolici virov elektromagnetnega delovanja, torej v okolici oddajnih stolpov. Če so ti stolpi izven naselij, ni težav, če pa so oddajniki postavljeni v strnjenem naselju, potem so pa težave za prebivalce, ki tam živijo, toliko hujše. To ne nazadnje opredeljuje tudi pravilnik, ki najvišje dovoljene vrednosti loči glede na strnjeno naselje in območja izven naselij. Na problematiko prekomernega sevanja in posledično ogrožanja zdravja krajani širom Slovenije pogosto opozarjajo, lahko navedemo več primerov in eden izmed takih je tudi v Pomurju, na primer, oddajnik na hribu v Pečarovcih. Pri vsem tem me je v oko zbodlo in vidim srž problema v dveh dejstvih. Lastniki na oddajne stolpe pogosto dodatno montirajo oddajnike, ki potem presegajo dovoljene vrednosti in prekomerno, nevarno obremenjujejo okolje. Druga stvar, pri meritvah in analizah tega vpliva se pa pogosto - tak je bil tudi primer v omenjenih Pečarovcih - zlorablja ali pa napačno tolmači pravila, kaj je še v naselju, kaj pa je izven naselja. Zaradi tega, spoštovani gospod minister, me zanima: Ali ima vaše ministrstvo nadzor nad montažo dodatnih oddajnikov na že obstoječe stolpe v Sloveniji in ali za to izdajate ustrezna dovoljenja? In če da, potem me zanima: Koliko je teh oddajnikov in kolikšna je odzivna moč oddajnikov konkretno v Pomurju? Če pa tega podatka nimate, me pa zanima: Kako boste preprečili nadaljnje nepooblaščeno in tudi nedovoljeno montažo teh oddajnikov? Ter: Kaj boste storili, da odstranite tiste oddajnike, ki so montirani brez dovoljenj in zato kritično ogrožajo zdravje prebivalcev v okolici oddajnikov? Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod poslanec, gospa poslanka! Najprej bi vam rad povedal, da sem bil v drugi polovici aprila v okviru delovnega obiska v pomurski regiji prav sam v dolgem pogovoru s krajani Pečarovcev, kjer so me opozorili, da ob dejstvu, da je v bližini oddajnika na tem območju več občanov zbolelo za najhujšimi oblikami bolezni, tudi rakastih obolenj. Jaz sem potem tudi resno pristopil se tudi angažiral pri samih bi rekel lastnikih nekaterih naprav na tej lokaciji. Obrnil sem se takoj na Radiotelevizijo Slovenijo, družbo Mobitel pa tudi na Inštitut za neionizirana sevanja. Eden od odgovor, ki me je razveselil vsaj v tem smislu, je bil ta s strani RTV-ja, pravijo, da bodo umestili novo lokacijo za oddajni stolp v sosednjo občino, kjer le ta ne bo v bližini neposrednih naselij. Drugače pa bi rad vam povedal, da se sam in tudi ministrstvo zavedamo pereče problematike na področju ugotavljanja morebitnih vplivov neioniziranega elektromagnetnega sevanja na ljudi in okolje. Imate prav, veliko je tukaj skrbi, tudi nezadovoljstva ljudi je, in menim, da je bilo prav, da se je že v preteklosti še takratno Ministrstvo za informacijsko družbo skupaj s takratnim MOP-om odločilo in je ob dejstvu, da bi našli čim večji konsenz stroke, ustanovilo Forum EMS, to pa je, prostor, kjer bi naj se našlo sprotne, pravočasne in strokovno korektne odgovore. Tudi kodeks dobre prakse velja v okviru tega foruma; to pomeni dogovor, krepitev dialoga z lokalno skupnostjo, javnostjo, okoljski, estetski vidik, itd. Glede vašega zadnjega vprašanja, žal na ARSU oziroma v okviru naših institucij nimamo glede na število in odzivno jakost oddajnikov za samo Pomurje točne številke, koliko je. Če boste pa na tem ostajali, bomo pa šli od občine do občine in bomo tudi to številko pridobili. Za nadzor je pristojno - te uredbe, ki ste jih omenjali, to je o elektromagnetnem sevanju v naravnem in življenjskem okolju - je pristojna inšpekcija za okolje in naravo. Za visokofrekvenčni vir sevanja je potrebno izvesti občasne meritve vsako tretje koledarsko leto, za nizkofrekvenčni vir pa vsako peto koledarsko leto. Inšpekcija za okolje je v lanskem letu opravila 67 inšpekcijskih pregledov in je izvedla kar 43 ukrepov. Leta 2006 pa je bilo opravljenih 26 pregledov in je bilo izrečenih 16 ukrepov. Predvsem so bili ti ukrepi v zvezi z zagotavljanjem prvih meritev oziroma obratovalnega monitoringa. Investitorji gradnje baznih postaj mobilne telefonije, če smo konkretni za njih, bi v postopkih izdaje gradbenih dovoljenj poleg projektne dokumentacije morali dobiti tudi strokovno oceno. V postopku oddaje uporabnega dovoljenja pa mora investitor priložiti tudi poročilo o prvih meritvah obratovalnega monitoringa velikosti elektromagnetnega polja. Tukaj se potem vidi, ali so bile izmerjene vrednosti v mejah dovoljenega. Moram vam še posebej povedati, da v primeru oddajnika v Pečarovcih je bilo večje število prijav občanov in institucij, tudi občina se je angažira, Puconci, občini smo pred kratkim posredovali zelo detajlni odgovor. Bilo je več meritev opravljenih, mejne vrednosti pa niso bile niti enkrat prekoračene. Meritve so bile pa pogosto opravljene. Vsaka bazna postaja, katere oddajana moč presega 100 vatov, pa je glede na določila visokofrekvenčni vir sevanja, to pa pomeni, da mora investitor v tem primeru izbrati takšne tehnične rešitve, ki zagotavljajo, da mejne vrednosti niso presežene. Pomembna je prva meritev velikosti elektromagnetnega polja in lastnik mora zagotavljati obratovalni monitoring. To pa pomeni občasne meritev. Upravni organ je v tem primeru ali ministrstvo za nekatere objekte, za ostale, ki pa so kot pomožni, pa so upravne enote. Za gradnjo samostojnih objektov baznih postaj mobilnega javnega telekomunikacijskega omrežja pa mora investitor pridobiti gradbeno dovoljenje v okviru postopka, kot velja za pridobitev gradbenega dovoljena. Torej, glede na odgovorjeno, bi ponovno tudi predlagal, kot sem že, da bi se o tej vsebini enkrat detajlneje seznanili tudi naš odbor za okolje, morda nekoliko detajlneje, enkrat smo o tej temi že govorili. Vedno znova vidim, da se dogajajo konflikti na terenu med krajani, investitorjem in tistim, ki je gradbeno dovoljenje izdal, in ponovno ponujam forum, torej mesto, kjer bi prišlo do te komunikacije, do čim večjega, bi rekel, razumevanja te dejavnosti, torej forum EMS, ki deluje. Hvala.
Izvolite.
Hvala lepa za odgovor in še toliko bolj za pobudo. Z veseljem bom predlagal odboru za okolje, da se srečamo tam in stvari poskušamo razčistiti, ampak kar je še pomembnejše, da dosežemo končni cilj in se res oddajnik preseli s te lokacije, ki je res v strnjenem naselju. Zato me zanima: Kdaj bodo lastniki oddajnik preselili - kajti to obljubljajo že zelo dolgo časa? Pri tisti drugi zadevi ne gre za moje vztrajanje, da te podatke pridobimo, ampak gre za to, ker so to zelo pomembni podatki, in vam bom zelo hvaležen, če jih res čim prej lahko dobimo. To so zelo pomembni podatki za same krajane in iz teh podatkov bomo tudi videli, da je s preseganjem mejnih vrednosti tako ali tako. Mejne vrednosti morda res niso presežene, v kolikor se gledajo tiste vrednosti, ki so predpisane za območja izven strnjenega naselja, kajti to je tista zloraba, na katero sem prej opozarjal, podatki se merijo na tisto področje, ki naj bi bilo izven naselja, ampak je znotraj vasi. Zaradi tega ponovno opozarjam, da je treba vršiti strog monitoring nad tem, koliko se dodatnih oddajnikov na posamezni stolp montira, kajti, kot vidimo, nad tem ni nobenega nadzora. To je seveda ključni podatek, kolikšna je skupna moč, ki jo neki stolp oddaja, in da se ne zlorablja pravilnik in če je nek stolp na območju vasi, na strnjenem nasilju, potem je treba upoštevati tiste vrednosti, ki veljajo za strjeno naselje [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Minister, izvolite.
Hvala lepa. Glede vašega dodatnega vprašanja iz dopisa, ki sem ga prejel in sem ga potem tudi posredoval občini, ki je, sem prepričan, potem tudi seznanila krajane Pečarovcev, je razvidno, to je dopis Javnega zavoda RTV Slovenija, da so redno opravljali meritve, sami, pa tudi Institut za varovanje zdravja. Rezultati obeh institucij so identični in dokazujejo, da na najbolj kritičnem mestu dosežejo 24% dovoljene vrednosti elektromagnetnega sevanja, če se ne motim, je to v župnišču. To je bližina cerkve. Na ostalih merilnih točkah pa je izmerjena stopnja pod 10% dovoljene vrednosti po uredbi. Torej, kljub temu pa so pričeli postopek umestitve nove lokacije za oddajni stolp v sosednjo občino, kamor bodo torej preselili njihove naprave, ki so tudi vir sevanja. Potem je pa tukaj odgovor s strani Mobitela. V kolikor bi se RTV objekt selil na drugo lokacijo, bi seveda tudi družba Mobitel preselila svojo bazno postajo na to novo lokacijo, pravi pa, da po njihov izkušnjah pomeni, da bi v tem primeru morali postaviti poleg te, še vsaj eno ali pa celo novi bazni postaji na območja, ki bi ob prestavitvi ostala brez signala. Torej je pomembno tudi, kje sama lokacija je. In še en podatek, meritve - to je pa globalni podatek za Slovenijo - meritve, ki so jih v okolici nizko - in visokofrekvenčnih virov elektromagnetnega sevanja do sedaj izvedle pooblaščene institucije v Sloveniji - govorimo o pooblaščenih, pooblastilo dobijo na Agenciji za okolje -, kažejo, da obremenitev naravnega in življenjskega okolja z elektromagnetnimi sevanji nikjer ne presega mejnih vrednosti, kot jih določa ta uredba. Prav tako pa iz teh meritev tudi izhaja, da je običajna izpostavljenost ljudi zaradi sevanja baznih postaj v Sloveniji več kot 100-krat manjša od predpisanih mejnih vrednosti, kot se določa z uredbo za prvo območje zaščite pred elektromagnetnimi sevanji. Ampak ne glede na to, pa ponovno z vso resnostjo odpiram in srečujem s tem vprašanjem in menim, da bi bilo dobro, da bi izkoristili to kampanjo, merilno kampanjo v okviru projekta Foruma EMS, ki sodeluje s skupnostjo občin Slovenije, ta pa zagotavlja, da lahko občine dobijo brezplačen najem merilnega sistema in s tem občanom ali pa neki lokaciji nudijo informacijo o 24-urni obremenjenosti njihovega okolja z elektromagnetnim sevanjem, še posebej v bližini baznih postaj mobilne telefonije. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Vsem ministrom in ministrici se zahvaljujem za današnjo udeležbo in za podane odgovore poslankam in poslancem. Mi bomo točko prekinili, torej to točko dnevnega reda, in jo nadaljevali v ponedeljek, 18. decembra ob 15. uri popoldan, ko bo na štiri poslanska vprašanja poslancev opozicije in enega vladajoče koalicije odgovarjal predsednik Vlade, gospod Janez Janša. S tem tudi prekinjam 23. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Lep večer naprej!