Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s 24. sejo Državnega zbora. Prehajamo na 34. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE PREDLOG PRIPOROČILA ZA ODPRAVO ZASTARANJA KAZENSKIH POSTOPKOV IN PREPREČEVANJE MOREBITNIH ZLORAB Predlog priporočila je v obravnavo zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom priporočila je skupina 19 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga priporočila dajem besedo predstavniku predlagatelja dr. Vinku Gorenaku.
Hvala lepa. Preden predstavim samo zahtevo, mogoče eno terminološko pojasnilo, lahko tudi rečete temu opravičilo ali kakor koli, ampak zdaj ta zahteva nosi naslov Priporočilo za odpravo zastaranja kazenskih postopkov in preprečevanje morebitnih zlorab. Tudi Zakonodajno-pravna služba kot še kdo drug je verjetno to razumel v dobesednem smislu, namreč odprava zastaranj v absolutnem smislu te besede ni mogoča. Zastaranje pozna že pravzaprav rimsko pravo in se nanaša v bistvu na zastaranje samega kazenskega pregona kot tudi recimo na zastaranje izvršitve kazni. Seveda je pa jasno v zvezi s tem treba poudariti, da velja tudi neko načelo, da je treba storiti vse, da se v določenih rokih zadeve izpeljejo. Naš namen ni bil ta, da odpravimo institut zastaranja, ker to preprosto ni mogoče. Da me boste lažje razumeli tudi nepoznavalci tega področja, nekdo je lahko preprosto odsoten iz države toliko časa, da kazenski postopek oziroma možnost pregona sploh zastara. Tak primer je bil diskoteka Lipa, mislim, da je tam šlo za nastop kazni zapora, če se prav spomnim, in oseba ni bila prisotna v državi toliko časa, da je ta zadeva zastarala. Naš namen torej ni govoriti o odpravi, ampak o zmanjšanju ali pa čim manjšem številu kazenskih postopkov, ki zastarajo. Vprašali me boste, koliko je teh primerov, koliko stvari nam sploh zastara na sodiščih. Sodeč po razpravi na odboru nekaj podatkov je, sodeč po tistem, kar pa mi je sporočilo Ministrstvo za pravosodje v nekem mojem poslanskem vprašanju, pa teh podatkov pravzaprav ni. Jaz sem v bistvu na pravosodno ministrstvo naslovil zahtevo, da mi za zadnjih šest ali sedem let sporočijo podatke, koliko je zastaranj. Jaz sem nekatere podatke dobil, ampak ti podatki se nanašajo na leto 2015, za vsa ostala leta pa so mi sporočili, da bi bilo preveč nekega administrativno-tehničnega dela na sodiščih, da bi mi lahko te podatke sploh sporočili. Jaz sem to zadevo akceptiral, ne želim s svojim poslanskim vprašanjem povzročiti neko enormno administriranje na sodiščih, zelo sem se s tem zadovoljil in nisem več vztrajal pri detajlnih odgovorih na poslansko vprašanje. Na odboru, kot sem rekel, se je potem pokazalo, da je predstavnica Ministrstva za pravosodje kot tudi predsednik Vrhovnega sodišča, ki se je tokrat seje udeležil in je postregel še z določenimi podatki. Jaz verjamem, da so ti podatki bili pridobljeni v času vložitve te zahteva naprej. Naša statistika ali pa pravosodna statistika, preprosto povedano, nima rubrike zastaralo. Je ni. V vseh poročilih sodišč, ki jih imamo, ki jih dobivamo, ki jih lahko prebiramo, ni rubrike zastaranje, ampak je rubrika rešeno z ustavitvijo postopka. Rešeno z ustavitvijo postopka je nekaj drugega kot zastaranje. Rešeno z ustavitvijo postopka je lahko to, da je obdolženec umrl, in ga ni. Je pač postopek ustavljen zaradi tega. Rešeno z ustavitvijo postopka je lahko zato, ker je tožilec umaknil zahtevo, recimo, in ni potem več kazenskega postopka, se ne nadaljuje. Enostavno vprašanje je najverjetneje tudi za Ministrstvo za pravosodje ali pa pobuda, če želite, da v bodoče sodišča v svojih poročilih vendarle to rubriko »rešeno z ustavitvijo postopka« nekako specificirajo, zakaj je do tega prišlo. Ali so to sedaj odsotni obdolženci ali so umrli obdolženci ali je tožilec zadevo umaknil ali pa je zadeva tokom poteka kazenskega postopka na sodiščih zastarala. To se mi zdi, da bi bilo pametno vnesti v sodno statistiko. Je pa res nekaj, da je vendarle z nekaterih izjav pravosodnih funkcionarjev mogoče sklepati, in te številke bom navedel kot tudi iz tistega odgovora na poslansko vprašanje meni, zato bom te številke, zato da imate eno splošno predstavo, sploh koliko tega je, navedel v nadaljevanju. Predsednik Vrhovnega sodišča je sam že leta 2012 rekel naslednje: »Analiza je pokazala, da so bili v večjem delu podani objektivni razlogi za zastaranje kazenskega pregona, seveda so pa bili nekateri primeri, ko je prišlo do zastaranja iz subjektivnih razlogov.« Se pravi, imamo tudi zastaranja iz subjektivnih razlog. Potem je bilo takrat s strani predsednika Vrhovnega sodišča povedano, da je v letih od 2006 do 2010 na vseh sodiščih zastaralo 900 zadev. To je relativno veliko. Zdaj pri tem podatku spet ne vemo, ali je obdolženec umrl ali je tožilec umaknil obtožbo ali pa je res zastaralo v tistem klasičnem pomenu besede, sodeč po besedah predsednika Vrhovnega sodišča je šlo za klasično zastaranje. Značilna je tudi izjava recimo gospoda Panjana, predsednika višjega sodišča v Ljubljani, ki je v nekem intervjuju rekel takole: Zakonska norma je sicer 30 dni, da se izpiše sodba. Imamo pa primere, ko sodnik nikoli v tem času ne spiše sodbe. Se pravi, obstajajo posamezni sodniki, ki nikoli ne spišejo sodbe v 30 dneh. V nadaljevanju je govoril tudi o tem, da so neke posledice pri ocenah sodniške službe in da je v zadnjih letih kar nekaj ljudi, mislim, da 5 ali 6 sodnikov izgubilo službo. To je sicer zame pozitiven podatek, ker se že vseskozi zavzemam za to, da imamo neko odgovornost sodnikov, ampak žal tega slovenska javnost ne ve. Jaz mislim, da bi bilo zelo dobro, da bi sodišča takšne stvari tudi posredovala javnosti, saj ni treba reči, da je to Anton Novak, sodnik, ni treba reči, ne vem kdo je, čeprav v policiji recimo pa jasno vemo, da je to kriminalist ta in ta, ki je disciplinskem postopku. Ne vem, zakaj ne bi pri sodiščih isto vedeli. Jaz moram opozoriti v nadaljevanju na nekaj takšnih primerov. Recimo, poglejte, Anton Šubic, to je pač stara zadeva Elan, ta gospod je 9 mesecev pisal sodbo. Ko pa je stvar zastarala, je pa šel – saj vemo kam – med odvetnike. To so primeri, ki niso dobri za pravosodje. Imate primer Satex, znamenit primer iz mislim da še celo 90. let v Mariboru, ki je zastaral. Imate primer Patrio, kjer je uradno zastaranje, če ne bo zdaj Vrhovno sodišče kaj drugače reklo. Čeprav primer Patria je nenavaden, da se obdolženec pritoži na to, da protestira proti temu, da bi stvar zastarala, on trdi, da ni zastarala, potem pa sodišče odloči, da se ne more pritožiti v svojo škodo. Bedarija. Ampak v redu, takšne so pač odločitve. Imate Elan, imate recimo sojenje policistu Zlatku Gomilšku, ki je trajalo toliko časa, da je stvar zastarala, pa je grozil predsedniku Vlade. V nekem drugem primeru pa neka druga grožnja, ki sicer predstavlja drugačno kaznivo dejanje, grožnja predsedniku Pahorju takrat v vlogi predsednika Vlade je pa 11 let zapora. Veste, to so stvari, ki malo štrlijo ven, kot bi temu rekli. Zdaj še nekaj številk. Na poslansko vprašanje je bilo meni tako odgovorjeno, da je na okrožnih sodiščih v letu 2015 zastaralo 33 kazenskih zadev, da je na okrajnih sodiščih v letu 2015 zastaralo 36 kazenskih zadev in tako dalje po posameznih sodiščih. Se pravi, zastaranja imamo, to je dejstvo, zastaranja bomo tudi imeli – iz različnih razlogov, ampak za nas so sporna tista zastaranja, ki so A – rezultat slabega dela sodnika, prepočasnega dela sodnika, se boste spomnili tudi zadeve Patria, ko je bilo sojenje vsak teden enkrat. Zakaj pa ne bi bilo 4 dni v tednu? Gospod Pogačnik, ki je zdaj predsednik enega od sodišč tukaj v Ljubljani, je v nekem svojem članku zelo jasno primerjal sistem Bosne in Hercegovine, kjer je deloval določen čas, in je rekel, da tam sojenja potekajo od ponedeljka do četrtka, v petek pa se ureja dokumentacija za naslednji teden. Če se boste spomnili naših zadev, teh odmevnih, pa je to Balkanski bojevnik ali karkoli drugega, tudi zadeva Patria, ko je bilo sojenje enkrat na teden, potem pa smo tukaj iz poslanskih klopi slišali, da obdolženega Janeza Janše ni bilo tam. Ja saj mu ni bilo treba tam biti, če se ne izvajajo dokazi zoper njega. To je bilo pomembno, ni pa bilo pomembno to, da je sojenje teklo enkrat na teden, namesto da bi teklo štiri dni v tednu. Pa bi verjetno mi prišli do neke končne odločitve bistveno prej, kot pa je stvar zastarala. Za nas je problem, kot sem rekel, neaktivnost sodnika ali celo morebitna zloraba. Če nekdo da zadevo v predal, je to za mene velik problem. Pa bom kar javno navedel še en primer. Kaznivo dejanje razžalitve, sodišče v Celju, jaz sem obdolženec, dve leti in pol me še nobeden ni povohal. Toži me gospod Hanzi, to je tisti znameniti udbovski agent, ki je pokasiral cel kup denarja, češ, žalil sem ga. V redu. Postopek teče dve leti, dve leti in pol je že, nihče me še ni nikamor povabil. Na istem sodišču pa so pred časom obravnavali zadevo dveh novinark, ki naj bi jih razžalil gospod Janez Janša. Tam je sojenje končano, kot veste iz medijev. Zakaj pa? Jaz čakam dve leti in pol, da mi sodijo, on je bil pa na vrsti v treh mesecih. Ali ni to kakšna zloraba morebiti? Zloraba v smislu, da je nekdo prej na vrsti kot drugi. Tega si jaz ne znam drugače razložiti kot tako, kot sem povedal. Na odboru smo sicer mi predložili štiri sklepe, jaz jih ne bom bral, ker mi časa zmanjkuje, vsi štirje sklepi so bili zavrnjeni. Ampak zelo zanimiva zadeva. Na odboru sem govoril jaz, na odboru so govorili poslanci SDS, govorili so tudi nekateri gostje, koalicija je bila pa nema. Ampak znala pa je pritisniti pravo tipko, to je tipka proti sklepu. Dve minuti še imam, zato bom omenil še eno zadevo, ki jo ministru nekako polagam na srce v želji, da kaj naredi. To pa je naslednje. Na seji odbora se je pojavilo tudi eno izjemno pomembno vprašanje. To je vprašanje odločitev tožilcev. Izpostavil ga je kar predstavnik tožilstva. Do leta 2011 smo imeli v tej državi sistem, po katerem je odločitev tožilca, da bo neko stvari preganjal ali zavrgel, bila podvržena kontroli šefa s sopodpisom ali še kako drugače. Od leta 2011 smo edina država v Evropi, vsaj po mojem vedenju, ki imamo status tožilca izenačen s statusom sodnika. Se pravi, če tožilec reče: »To je kaznivo dejanje, bom to preganjal«, preganja. Če pa tožilec reče: »To ni kaznivo dejanje, bom zavrgel«, je pa nad njim – veste kdo? Bog in plavo nebo, nihče drugi. To je mojstrovina, ki jo jaz imenujem zmazek ministra Zalarja, ki ga je sicer požegnal ta državni zbor. Na odboru se je namreč pokazalo, da so tu nujno potrebne spremembe, tako da odločitev tožilca nekdo preveri. Ta nekdo ne more biti izven tožilstva, ampak je lahko ta nekdo oseba, osebe, skupina oseb, kakorkoli želite, znotraj same tožilske organizacije. Ali je to šef, ki bo sopodpisal tako odločitev in sprejel odgovornost za odločitev, ali bo to skupina tožilcev, to so odprta vprašanja. Jaz mislim, da se zadeva da kar kmalu rešiti s popravkom tožilskega zakona. Ampak če bo koalicijska volja, bi bilo to nujno treba narediti. Hvala lepa.
Predlog priporočila je na 27. seji 26. 10. 2016 obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor točk predloga priporočila ni sprejel, je bila obravnava predloga priporočila na seji delovnega telesa končana. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Janu Škobernetu.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Odbor za pravosodje je na svoji 27 seji obravnaval predlog priporočila za odpravo zastaranja kazenskih postopkov in preprečevanje morebitnih zlorab. Kot je bilo uvodoma že povedano, je v imenu predlagatelja uvodno obrazložitev podal dr. Vinko Gorenak, ki je posebej poudaril, da je institut zastaranja v pravu potreben in je namenjen predvsem temu, da se sporne zadeve ne vlečejo nerazumno dolgo, in je hkrati v istem primeru najbolj neugoden in nezaželen zaključek kazenskih postopkov, saj v primeru negativnega zaključka pomembno vpliva na slabo podobo pravosodja v javnosti, s tem pa tudi zamaja ugled v delovanje institucij pravne države. Predlagatelj je zato predlagal, da se ugotovijo vzroki za zastaranje kazenskih postopkov ter pripravijo ustrezni ukrepi za odpravo zastaranj in predvsem za preprečevanje morebitnih zlorab. Prav tako je predlagal, da naj se zastaranje, ki je posledica ravnanj ali opustitev dolžnega dela sodnika, upošteva pri oceni dela in napredovanjih sodnika. Minister za pravosodje gospod Goran Klemenčič je predstavil pisno mnenje Vlade, ki je na eni strani pozdravilo razpravo in pritrdilo določenim ugotovitvam o negativnih učinkih zastaranj kazenskih zadev, hkrati pa je po mnenju ministra mogoče ugotoviti, da se delež zastaranih zadev v zadnjih letih prepolavlja, in da se je število sodnih zaostankov bistveno zmanjšalo, k čemur so pripomogli predvsem ukrepi v kazenskem zakoniku, dodatno pa naj bi proces krepitve zaupanja v institucije pravne države okrepile tudi novele procesne zakonodaje, ki so v zaključni fazi. Predsednik Vrhovnega sodišča gospod Branko Masleša je menil, da moramo problematiko zastaranj obravnavati predvsem celostno in da se število zastaranih zadev zmanjšuje predvsem zaradi premišljenih ukrepov tako znotraj zakonodaje kot skozi poslovanje sodišč, k preprečevanju zastaranja zadev pa bosta bistveno pripomogla projekt prenove poslovnega procesa. Ob tem je zagotovil, da so bili tudi sodniki, za katere je bilo ugotovljeno, da so povzročitelji zastaranja zadev, ustrezno sankcionirani. V nadaljevanju odbor najprej ni sprejel amandmaja Poslanske skupine SDS k 2. točki, potem pa sem odboru predlagal, da glede na razpravo, kjer smo generalno ugotavljali, da se s problematiko strinjamo, da je na določena ključna vprašanja bilo odgovorjeno, da pa določenih sklepov ne moremo podpreti tudi v luči ne poskušanja porušitve razmerij med vejami oblasti, ko Odbor za pravosodje glasuje o tem, da sklep ni primeren za nadaljnjo obravnavo, s čimer bi bilo tudi omogočeno, da bi se o končni odločitvi z glasovanjem izrekel ta državni zbor, vendar je predlagatelj predlagal, da glasujemo o vsakem predlogu priporočila posamezno. Predlogi priporočil so bili zavrnjeni in s tem smo lahko zgolj ugotovili, da je postopek obravnave na matičnem delovnem telesu končan. Hvala lepa.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci! Glede na to, da je danes samo razprava in ne odločanje in da je bila ta razprava opravljena že na odboru, samo nekaj dodatnih pojasnil. Jaz bom šel celo mogoče dlje, kot je šel predlagatelj oziroma v njegovem imenu dr. Gorenak. Zastaranje po pravu ni pravica, je privilegij in mora biti absolutno v najmanjši meri uporabljen in pravosodni sistem mora v celoti delovati tako, da do njega pride najmanjkrat, kolikor je le mogoče. Dejstvo je tudi, kar je deloma že predlagatelj sicer priznal v svojem uvodnem nastopu, da se problematika zastaranja pospešeno celo ekspotencialno zmanjšuje. Če smo imeli v letu 2006 do 2009 še točno 198 zadev, ki so na prvostopenjskih sodiščih zastarala, smo jih imeli v letih 2012 do 2015 samo še 65. Če pogledamo na izjemno velik pripad zadev, ki se šteje v desettisočih letno, so to relativno majhne številke. To je dejstvo. In te številke so povsem primerljive s tujimi sistemi. Seveda pa nas mora vedno skrbeti in se moramo vprašati, katere zadeve zastarajo. Ni samo številka pomembna, ampak je tudi, katere zadeve zastarajo. Kot rečeno, na splošno v sodstvu, želimo ali ne, želite ali ne nekateri, je treba priznati, da se je trend obvladovanja zaostankov in nadzora nad zadevami, ki jim grozi zastaranje, zmanjšal. To je prva stvar. Druga stvar je, kako zagotoviti ustrezno obdelavo in odgovornost v tistih primerih, kjer bi nekdo, pa čeprav politika lahko domneva, da je do zastaranja prišlo zaradi nekaterih kriterijev, ki niso na mestu. Pri tem je treba vedeti nekaj stvari. Prvič, niso samo sodišča tista, ki so odgovorna za zastaranje. Absolutno zastaranje začne teči s storitvijo kaznivega dejanja, relativno zastaranje pa z nekim prvim procesnim dejanjem. Treba je vedeti, da dlje kot trajajo postopki policijsko-tožilske preiskave, manj časa ima sodišče, da odloči. Jaz sem večkrat, tudi pred tem zborom povem, ker mislim, da sem že na odboru povedal, včasih deležen jamranja s strani sodnikov, ki rečejo, »poglejte, policija je naredila hišno preiskavo, potem je trajalo tri leta, preden je podala kazensko ovadbo, potem je trajalo še dve leti, preden se je tožilstvo odločilo in mi smo dobili to lansko leto,« dr. Gorenak kima, ker verjamem, da se s tem strinja, »in mi imamo zdaj dve leti časa, da celotno to zgodbo izpeljemo. Se pravi, problem zastaranja pri zahtevnih kaznivih dejanjih je večplasten in se nikakor ne naša samo na sodišče. Pa ne želim opravičevati sodišče, ker na nek način pod moj resor spada tudi tožilstvo. To je prvi problem. Drugi problem je 2. stopnja, 3. stopnja in v Sloveniji še 4. stopnja, to je Ustavno sodišče. Vsi vemo, da imamo nesorazmerno veliko vračanja na 1. stopnjo. Nekoliko v šali, ko smo zadnjič na Vladi govorili o krožnem gospodarstvu kot neki novi temi, ki je naša prihodnost, sem rekel, da v pravosodju smo jo žal že posvojili. Mi imamo zelo velikokrat krožni princip, kjer se sodbe razveljavljajo in se vračajo na 1. stopnjo. Tukaj bi rad dodal prvo stvar. Že v januarju, v decembru oziroma konec novembra pa na Vlado, v januarju pa pred ta cenjeni Državni zbor bosta prišli noveli ZKP in ZPP, se pravi kazenskega in civilnega postopka, v katerem se bodo te stvari poskušale razrešiti. Naslednja stvar je, da z novim sodnim redom, ki ga bom podpisal še v tem mesecu, uvajamo tudi javnost zapisnikov, sodnih vpisnikov, po katerem bo možno natančno spremljati,, kako hitro in v kakšnem obsegu se posamezne civilne ali kazenske zadeve rešujejo. Ker mi zmanjkuje časa, bom pri tem zaključil in se bom potem vključeval nadalje v razpravo. Hvala lepa.
Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Glede na to, da imam dve vlogi, ki so mi ju zaupali, kot kaže, bom skušal v tem stališču poslanske skupine povedati še tisto, kar prej nisem povedal. Tako ali tako pa je jasno, če smo predlagatelji, da bi zadeve podprli , če bi prišlo do glasovanja. Jaz sem prej govoril o tožilcih in o tistem vprašanju, ki se je postavilo, o njihovi tako imenovani neodvisnosti. Naj to zadevo še enkrat utemeljim. Poglejte, povsem logično, povem jasno, povem normalno v vsakem kolikor toliko normalnem pravnem sistemu je, da je sodnik pri svojem delu neodvisen, da je vezan na ustavo in zakone, kar pravi 125. člen Ustave. Povem nenormalno pa je, da enake pravice, vsaj v skladu z našo zakonodajo od leta 2011, uživajo tožilci. Tožilci so po eni od sodb Ustavnega sodišča, mogoče me bo minister popravil, ampak jaz tako razumem, celo niso del pravosodja, so del nekega širšega pravosodja, ki bolj sodi v izvršno vejo oblasti kot pa v pravosodno. Tudi odločba Ustavnega sodišča iz leta 2012, ko je v tem državnem zboru pred imenovanjem druge Janševe vlade bilo povzročenega toliko prahu, češ zakaj tožilstvo sodi pod notranje ministrstvo in zakaj ne pod pravosodno, pravzaprav govori o tem. Odločba Ustavnega sodišča je bila zelo jasna, kam sodi tožilska organizacija je irelevantno, približno tako so rekli ustavni sodniki, je sploh nepomembno. Važno je, da je delu tožilske organizacije zagotovljena strokovna neodvisnost. To se pravi, da bi konec koncev tožilstvo lahko sodilo tudi pod kulturno ministrstvo, saj konec koncev je vseeno, tako pravi odločba Ustavnega sodišča. Ampak mi smo leta 2011 zadevo po moji oceni pripeljali do točke, ki ni sprejemljiva za nobeno ceno več, ker smo status tožilca in sodnika s tega vidika izenačili. Ampak poglejte, nad okrajnim ali okrožnim sodnikom, ki sprejme neko odločitev, izreče neko sodbo tako ali drugačno, je Višje sodišče. Višje sodišče lahko to odločitev razveljavi, lahko odloči, lahko vrne nazaj na prvo stopnjo, kot pravimo temu, in možno je popraviti napako sodišča na prvi stopnji. Še več imamo. Imamo Vrhovno sodišče, ki lahko odpravi napako tako prve stopnje kot druge stopnje, lahko razveljavi sodbo. Ti primeri se dogajajo pravzaprav vsak dan. Še več, imamo še eno instanco. To je Ustavno sodišče. Ustavno sodišče lahko kadarkoli razveljavi vse tri stopnje: prvo stopnjo, Višje sodišče kot Vrhovno sodišče. In ne nazadnje, poglejte, imamo še četrto varovalko. To je Evropsko sodišče za človekove pravice. Se pravi, nad odločitvijo sodnika na prvi stopnji so pravzaprav štiri instance, ki ga lahko popravijo. Sedaj pa, ker smo mi leta 2011 izenačili, popolnoma izenačili status tožilca in sodnika, da je ta neodvisen pri sprejemanju svojih odločitev, to pač govori mojstrovina gospoda Zalarja, ki je bila v tem državnem zboru sprejeta, smo naredili – kaj? To, da recimo vodja tožilstva v Ljubljani ali kjerkoli ne more ukreniti dobesedno nič, poudarjam, dobesedno nič, če se tožilec odloči in reče: »To ni kaznivo dejanje« ali pa »tega jaz ne bom preganjal, ker je premalo dokazov.« V preteklosti smo imeli varovalke v zakonu do leta 2011, tako imenovani sopodpis, kar pomeni, da je moral verificirati vodja tožilstva tako odločitev tožilca. Od takrat naprej tega ni več. Odbor 2015 se izjemno prizadeva za ne vem kaj vse, dobivate cel kup njihove pošte in oni precej krivijo, v narekovajih, tudi vodjo tožilstva v Mariboru. Toda, gospe in gospodje, po letu 2011 noben vodja tožilstva ne more posegati v to. Zato je popolnoma nesprejemljivo, da je položaj tožilcev z vidika odločanja urejen tako. Jaz upam, da bo prej kot slej prišlo do neke odločitve in nujnega popravka tega predpisa, torej Zakona o tožilstvu, ki bo rekel približno tako, da odločitev tožilca o tem, da ne bo prevzel pregona oziroma da ne bo sprovedel pregona iz takšnih ali drugačnih razlogov – ali ni kaznivo dejanje ali premalo dokazov po njegovem mnenju in tako dalje, verificira recimo za neka kazniva dejanja, bom na pamet rekel, do treh let zapora – mora to odobriti tudi vodja tožilstva. Za neka kazniva dejanja nad to mejo, meja je meni vseeno, kje je, lahko tudi pri enem letu, o tem odloči nek senat tožilcev in potrdi takšno odločitev posameznega tožilca. S tem seveda ne bo na noben način ogrožena samostojnost tožilske organizacije, ampak vzpostavljeni bodo neki mehanizmi, ki bodo znotraj tožilske organizacije uvedli kontrolo nad odločitvijo posameznega tožilca, ki se lahko ne nazadnje tudi zmoti. Primer, do leta 2011, tovrstne zadeve. Poglejte, leta 2010 je v neki tožbi v zadevi Magnus Berglund ali kaj je že bil ta novinar iz Finske, ki je bil tožen takrat zasebno, je tožilka v Novem mestu odločila, »nismo krajevno pristojni za to zadevo – zavržem«. To je bila odločitev tožilke v Novem mestu. Takrat so obstajali mehanizmi vodje tožilstva v Novem mestu, obstajali so mehanizmi na nivoju generalne državne tožilke, ki je lahko rekla: »Opa, to pa ne bo šlo. Če niste pristojni, odstopite pristojnemu tožilstvu.« To pa je potem ljubljansko. Po letu 2011 se to ne bi smelo zgoditi, in se mi zdi, da moramo temu področju posvetiti ustrezno pozornost. Nekaj besed o sankcioniranju sodnikov z vidika njihove odgovornosti, ne samo za zastaranje, ampak tudi za ostale zadeve. Jaz se strinjam z gospodom Škobernetom, ki je povedal to, kar je na odboru tudi res bilo, da prihaja do sankcij. V Ljubljani je v določenem obdobju, kar je bilo na odboru tudi navedeno, šest sodnikov menda izgubilo službo zaradi različnih razlogov, med njimi je tudi zastaranje. Ampak, gospe in gospodje, slovenska javnost tega ne ve. Si predstavljate, da bi policija recimo v primeru zasledovanja ali lovljenja, kar koli že, gospoda Koprivnikarja rekla: »Ne, ne, to je pa naša stvar, mi bomo že uredili zadeve tako, kot je prav.« In javnosti ne bi nič obvestila. To je enako kot v primeru teh sodnikov. Jaz sem prepričan, da mora sodna veja oblasti tovrstne stvari tudi povedati javnosti. Ampak res je, da imamo takšne primere, kar je bilo na odboru rečeno, imamo pa tudi primere, ko temu ni tako. Poglejte, sodnik Šubic je rekel – kaj? Bye bye. Pa je šel. In ga ni doletela nobena sankcija znotraj pravosodja. Naslednji dan je postal odvetnik. Torej imamo tudi takšne primere in treba je vzpostaviti sistem, ki bo normalen na tem področju. Gospod Klemenčič je govoril in ima prav, govoril je o tem, da niso samo sodišča tista, ki so odgovorna za zastaranje. Tako da bo najverjetneje treba vzpostaviti nek sistem, ki bo v ta mehanizem odgovornosti za zastaranje potegnil tudi policijo in tožilstvo. Ker konec koncev je res, policija lahko kadar koli hišno preiskavo opravi. Jaz se spomnim nekaterih hišnih preiskav leta 2012, ampak kolikor jaz vem iz poročanja medijev, do danes ni bilo vloženih nobenih ovadb. Če tam traja tri leta, potem bodo še tožilci tri leta to gledali in proučevali, potem bi bilo od nas neodgovorno, da od sodnikov zahtevamo, da pa morajo oni odločiti pravi čas, če pa jim ostane do nekega zastaralnega roka še dva ali pa tri mesece. Ne gre torej samo za vprašanje sodišč, gre za vprašanje celotnega sistema. Mi smo malo prej na zaprti seji govorili o tem poročilu o bančni kriminaliteti. Poglejte, gospe in gospodje, leta 2009 je bila islandska kriza, danes so vsi islandski bankirji v zaporu. Če pogledamo, kakšni so zastaralni roki za posamezna kazniva dejanja pri nas, mi se bližamo nekemu obdobju, ko ne bo več možno sojenje, ker bodo zastaralni roki mimo. Ampak za to ne bomo mogli okriviti sodišča, saj konec koncev sodniki z vidika bančne kriminalitete jaz ne vem, kaj so sploh že prejeli. Jaz poznam eno sodbo, ki je bila oprostilna in eno, ki je bila sedaj na prvi stopnji obsodilna. Kje so pa vse ostale? Se pravi, da za zastaranje na sodiščih sta odgovorna tudi policija in tožilstvo. Absolutno se s tem strinjam. Bi znotraj tega omenil nek mehanizem, ki ga imamo, ki bi ga po mojem morali uvesti. Natančno se sedaj ne spominjam, to tudi moram priznati, da se ne spominjam natančno, ampak mi smo v zakonodajo, po spominu govorim sedaj, leta 2006 vnesli določilo, po katerem sodniki na drugi stopnji, se pravi višji sodniki, ne morejo vračati zadev na prvo stopnjo. Ali smo to naredili za vsa kazniva dejanja ali smo naredili za določeno skupino kaznivih dejanj, tega ne vem več, ampak da morajo sodniki na višjih sodiščih odločiti, ali sodba sedi ali pa izreči sami sodbo. Žal leta 2009 smo interventno popravljali ta zakon. Jaz sem že pozabil kdo je bil takrat minister, ampak kolikor se spomnim, je bil gospod Zalar takrat minister. Mi smo interventno popravili zakon, da so lahko spet vračali na prvo stopnjo. Tukaj je situacija jasna, da je eden od mehanizmov, ki bo preprečil preveliko število zastaranj, tudi to, da sodniki na višjih sodniških odločajo in ne vračajo na prvo stopnjo. Zagotovo bi bil to eden od prispevkov v pravi smeri. Da ne govorim recimo predkazenskem postopku in vlogi preiskovalnih sodnikov. Več ali manj vsi vemo, da v Evropi ni sistema, kjer bi preiskovalni sodnik imel neko vlogo v predkazenskem postopku, ampak da so policijsko-tožilske odločitve tiste, ki sedijo, ki pomenijo podlago za odločanje na sodiščih. To je tudi verjetno ena od stvari, ki jih v tej državi kaže popraviti, ampak sedaj koalicijska pogodba, kolikor se spomnim, govori o Zakonu o kazenskem postopku, ampak že koalicijska pogodba pravi, da je to velik proces, da je dolg proces, da verjetno ne bo končan v tem mandatu. Ne vem, po mojem bi kazalo malo pohiteti. Velikokrat je bilo govora na različnih sejah odborov ali na sejah Mandatno-volilne komisije ali sejah tega Državnega zbora o ravnovesju med oblastmi. To je omenil tudi gospod Škoberne v uvodu, o čemer je bilo tudi govora na seji odbora. Gospe in gospodje, mi smo to ravnovesjem med oblastmi, pravosodno in zakonodajno, predvsem tukaj smo se velikokrat pogovarjali in pripeljali do absurda. In sicer do absurda zato, da nam lahko zakonodajna veja oblasti celo grozi, to so gospe Kustečeve iz prejšnjega tedna in ne moje in se z njimi strinjam. Če smo mi predlagali neke sklepe, bom enega prebral, da ne bom predolg: »Državni zbor je opravil razpravo za odpravo zastaranja kazenskih postopkov in preprečevanje morebitnih zlorab ter ugotavlja, da so za dvig zaupanja v sodstvo ter za izboljšanje stanja na tem področju potrebna usklajena prizadevanja vseh treh vej oblasti v smeri večje odgovornosti, učinkovitosti, odprtosti in preglednosti.« Kdo si ne upa pod to podpisati?! Ali smo za to, da bo sodstvo bolj odgovorno, da bo hitreje opravljalo nalogo, da bo bolj učinkovito, da bo odprto pregledno opravljalo svoj posel? Jaz ne vem, katere so te skrite sile, kateri so ti demoni, ki jih ne vidimo, ki nam poslancem preprečujejo govoriti, zvežejo roke, da ne glasujemo, ali pa nam prisiloma potiskajo roko na nek gumb, kjer naj bi bilo prav. Ampak glejte, ta sklep ni bil sprejet. Meni je žal, da ni bil sprejet. Da ne bom zdaj šel čez vse tri ostale predloge sklepov, bom rekel še to, glejte, ko govorimo o ravnovesju med oblastmi, pa saj to ravnovesje med oblastmi ustava vzpostavlja. Ustava ga je vzpostavila. 82. člen Ustave je jasen kot beli dan. 82. člen Ustave pomeni za nas poslance pravzaprav isto kot Oče naš za verne kristjane. Pravi pa, da smo pri svojem glasovanju neodvisni in nihče nam ne more nalagati, kako bomo glasovali. Enako, popolnoma enako velja za sodnike. 125. člen. Vezani so pri odločitvah na ustavo in zakone. To je ravnovesje, ki je v ustavi vzpostavljeno povsem normalno. Vendar v realnosti skozi glasovanja o predlogih Sodnega sveta ali skozi tovrstna glasovanja, o katerih govorimo danes, kaj smo mi naredili? Prvič, se sodstvo postavlja na stališče: vi ne smete o nas nič, vi nimate nobene pravice, se pravi nimamo pravice niti govoriti o tem, da sodstvo dela slabo, da je sodstvo predrago, oni nam pravijo, da tega ne smemo njim govoriti. Gospe in gospodje, kje to piše? V ustavi ne, pa v zakonih tudi ne. Mi pa kot putike-tutike, bi se reklo na Štajerskem, kot kokoške, če želite, počepnemo pred tovrstnimi sporočili s strani pravosodne veje oblasti. Gospe in gospodje, mi smo neodvisni pri glasovanjih, oni pa pri odločanju. Tako pravi ustava. Nikjer pa ne piše, da mi ne smemo v zvezi z delovanjem pravosodja, ne odločanjem, ampak delovanjem pravosodja sporočati svojih stališč in mnenj. Pravzaprav jih moramo. Glejte, obrnimo situacijo okrog. Pravosodna veja oblasti nam torej pogosto sporoča, »vi o nas ne smete niti govoriti«, celo dlje gredo, vaša naloga je, da tehnično pritisnite gumb za pri imenovanju sodnikov, vse ostalo bomo razumeli kot pritisk na sodno vejo oblasti. Zdaj pa dajmo obrniti situacijo. Predsednik Državnega zbora recimo dobi zahtevo v zvezi z imuniteto, za dva, tri poslance. Izmišljen primer. Kako potekajo postopki, vemo, in da si že 20 let ni podelil nihče imunitete, tudi to vemo. Ampak obrnimo zdaj situacijo okrog. Če pravosodna veja oblasti trdi, da mi ne smemo o njih niti govoriti, si jaz predstavljam predsednik Državnega zbora, ki bo stopil pred kamere in bo rekel: »Oprostite, gospodje sodniki, to je poseg v zakonodajno vejo oblasti, ne bom dovolil tega.« Ali lahko reče predsednik Državnega zbora to? Jaz mislim, da ne. In tudi ne reče nikoli tako. In zato s strani njih, pravosodne veje oblasti, smo mi upravičeni zahtevati popolnoma enako. Popolnoma enako, da odločajo v skladu z zakonodajo, naša pravica pa je, kdo bo sodnik, kdo ne bo, in naša pravica je, da jim povemo, kje mislimo, da pravosodje dela slabo. Zato nisem nikoli pristajal in nikoli ne bom pristajal na to, da Državni zbor ne sme sprejeti tako nedolžnih priporočil, kot so bila tukaj predlagana. S temi priporočili mi samo pravosodju nekaj sporočamo nič drugega. Sporočamo, da želimo boljše delo tukaj, tukaj in tukaj, ne vtikamo se v odločanje. Oni morajo biti samostojni pri odločanju. Mi pa moramo imeti toliko ponosa, samospoštovanja in, če želite, spoštovanja 82. člena Ustave, da tudi njim povemo to, kar jim gre. In ne pristajamo na podrejenost zakonodajne veje oblasti pravosodni. Meni je žal, da nismo izglasovali teh sklepov, pa mogoče bo še kakšna priložnost pa bo mogoče moj nastop kaj zalegel takrat, ko bomo še razpravljali o pravosodni veji oblasti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Marjana Kotnik Poročat bo predstavila stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdravljeni vsi prisotni! Na matičnem odboru smo obravnavali predlog priporočila za odpravo zastaranja kazenskih postopkov in preprečevanje morebitnih zlorab. Predlagatelji med drugim želijo, da bi Državni zbor priporočil Vladi in Ministrstvu za pravosodje, da pripravita poročilo o vzrokih za zastaranje kazenskih postopkov in morebitnih zlorab pred sodišči v obdobju od leta 2011 do sredine leta 2016. V obrazložitvi pa so med drugim navedli nekatere primere zastaranja, pri katerih naj bi šlo, kot smo že večkrat slišali s strani istih predlagateljev, za zlorabo pravosodja za politične namene. Na Odboru za pravosodje predlog priporočila ni bil sprejet. Dovolite, da na kratko razložim, zakaj v Poslanski skupini Desus tega predloga nismo podprli. V Poslanski skupini Desus se strinjamo s predlagatelji, da je institut zastaranja eden izmed najstarejših in najpomembnejših pravnih institutov, poznan že iz časa rimskega prava. Pomemben pa je zato, da se zaščiti posameznika pred samovoljo države oziroma njenih institucij in da se postopek konča, če se obdolženemu v primernem roku ne dokaže krivda. Ne glede na to, da gre za pomemben pravni institut, pa je zelo slabo za vse udeležence v postopku, če se postopek konča na tak način. Zato moramo stremeti k temu, da bi bilo primerov zastaranja čim manj. Vsi udeleženci v postopku morajo skrbeti, da se postopek čim prej konča, zakonodajalec pa mora poskrbeti za sprejetje take zakonodaje, s pomočjo katere se bo število primerov zastaranja postopkov čim bolj zmanjšalo. V Poslanski skupini Desus menimo, da je bilo na tem področju v zadnjem času narejenih že kar nekaj pozitivnih premikov. Tako so se denimo z uveljavitvijo novega kazenskega zakonika leta 2008 podaljšali roki za zastaranje kazenskega pregona. Lani pa smo v Državnem zboru sprejeli novelo, s katero smo določili, da zastaranje izvršitve kazni ne teče v času, ko je obsojenec pred izvršitvijo kazni na begu ali se drugače izmika izvršitvi kazni oziroma ko je začetek izvrševanja kazni odložen. S tem smo zagotovo zmanjšali možnost zlorab instituta zastaranja. Podatki kažejo, da se v zadnjih letih število zastaranih zadev zmanjšuje. Tako je v obdobju od leta 2006 do leta 2010 zastaralo 1,3 % vseh rešenih zadev, v obdobju od leta 2012 do leta 2015 pa je ta procent bistveno nižji, in sicer znaša le še slabega pol procenta vseh rešenih kazenskih zadev. Če je bilo v obdobju od leta 2006 do leta 2010 približno 198 zastaranih zadev na leto, je v letošnjem letu, podatek imam do konca meseca maja, zastaralo le še 19 zadev. Vidimo torej, da se je delež zastaranih zadev v zadnjih letih bistveno zmanjšal. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da se bo ta padajoči trend nadaljeval tudi v prihodnosti. V pripravi je namreč novela Kazenskega zakonika in Zakona o kazenskem postopku, ki ju bomo kmalu dobili v zakonodajni postopek v parlament. Slednji, to je ZKP, sledi cilju pospešitve kazenskega postopka oziroma zmanjšanju števila zastaranj. V Poslanski skupini Desus se strinjamo s predlagatelji, da je zastaranje zelo slab izid kazenskega postopka. Veseli nas, da statistike kažejo, da se stanje na tem področju izboljšuje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jan Škoberne bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovani gospod, podpredsednik, gospod minister, kolegice in kolegi, ponovno lepo pozdravljeni! Seveda je temelj sodobne demokratične družbe kvalitetno, pravično in predvsem učinkovito pravosodje, v katerega lahko državljanke in državljani zaupajo in ki daje tudi objektiven občutek, da bodo ne glede na situacijo, na status, na svoj družbeni položaj vsi državljanke in državljani deležni pravice in pravične obravnave. Jasno je, da ima vsaka sodobna demokratična družba, ki je utemeljena na vladavini prava, resno težavo, kadar se – še posebej v medijsko in po teži bolj odmevnih dejanjih in zadevah procesi vlečejo nerazumno dolgo in se po možnosti na koncu po tako imenovanem Murphyjevem zakonu zgodi še to, da izostane epilog, da zaključka pomembnih in odmevnih procesov ni. Zakaj je to pomembno? Zato ker če se to dogaja daljše časovno obdobje, s tem resno zamajemo zaupanje v pravosodje, v delovanje institucij pravne države, s tem pa tudi v same temelje državnosti in zaupanja državljank in državljanov v funkcijo države. Zato je seveda pomembno, da smo na seji, kjer smo obravnavali predlog priporočil za odpravo zastaranj, ugotovili, da se zastaranja v Republiki Sloveniji še posebej po obdobju od odmevnih sodb Evropskega sodišča za človekove pravice bistveno zmanjšujejo in da smo lahko zadovoljni s tem, da so bili predstavljani ukrepi Vlade Republike Slovenije, za katere lahko ocenjujemo, da bodo trend zmanjševanja števila zastaranih zadev in tudi morebitnih zlorab še okrepili in da se bomo približevali asimptoti proti nič. Nekaj besed je predlagatelj namenil tudi dejstvu, da priporočil, ki so bila predlagana v koalicijskih strankah, nismo podprli. Socialni demokrati smo obrazložili svoje stališče do teh priporočil. V primeru prvega priporočila smo tako mnenja, da gre za samoumevno dejstvo, za katerega najbrž niti ne potrebujemo posebnih sej odborov Državnega zbora ali pa splošne razprave na tem zboru. Pri drugi točki smo razumeli iz odgovorov vabljenih gostov, da je vprašanje ustreznih evidenc in vpogleda v seznanitev z vprašanjem zastaranj kazenskih postopkov urejeno. V primeru tretjega in četrtega predloga, ki se nanašata predvsem na nadaljnje ukrepe, pa smo bili zadovoljni s povedanim s strani ministra Klemenčiča, ki je ustrezne spremembe napovedal in jih bomo v Državnem zboru presojali, ko bodo na mestu. Zato mi dovolite, čeprav ni v sklopu predstavitve mnenj poslanskih skupin, da pojasnim, da sem tudi iz tega razloga predlagal, da glasujemo o tem, da predlog priporočil ni primeren za nadaljnjo obravnavo, ker pri prvem priporočilu ugotavljamo, da gre za nekaj samoumevnega, da je v drugem priporočilu v bistvenem delu stvar urejena in da v tretjem pričakujemo zakonodajne predloge, ki so v pomembnem delu tudi že v javni obravnavi. Socialni demokrati pa s predlagateljem in tudi z ostalimi delimo zaskrbljenost nad tem, da se v javnosti ustvarja vtis, da pravosodje ni dovolj učinkovito in da se tudi v tem zboru moramo pogosto pogovarjati tudi z drugo vejo oblasti o nečem, kar bi moralo biti samoumevno, in to je ravnotežje med vsemi vejami oblasti in tudi spoštljiv odnos ene do druge in tretje. Ne nazadnje smo tudi z glasovanjem o nepodpori imenovanja vrhovnega sodnika na Oddelku za kazenske zadeve povedali, da ne pristajamo na to, da bi bili pri edini neposredno izvoljeni instituciji poleg predsednika republike zgolj postavljeni pred dejstvo pri imenovanju sodnikov ali zgolj postavljeni pred dejstva, ko gre za vprašanje, kakšno pravosodje in kako pravično državo želimo imeti. Kot že rečeno, podpiramo razpravo in si želimo čim prejšnjih predlogov s strani ministra za pravosodje in Vlade Republike Slovenije za povečanje učinkovitosti in zmanjšanje predvsem procesnih ovir. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jernej Vrtovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi, en lepo dober dan in želim vam uspešen teden! Zdaj za uvod. Vlada je namreč v svojem mnenju že v samem predlogu današnjih priporočil dejala, da zastaranje predstavlja neugoden in neželen rezultat kazenskega postopka ter da predstavlja neuspeh države, ki v postavljenih časovnih okvirih ne konča kazenskega postopka. Vlada celo pozdravlja razpravo o tej problematiki in pritrjuje ugotovitvam o negativnih učinkih zastaranja kazenskih zadev. Na žalost pa je to tudi vse, kar smo uspeli slišati ob vsem tem, in to kljub zavedanju, da v naši državi zastara vse preveč kazenskih zadev, in to tistih, kjer povsem navadni državljani lahko ugotovijo, da gre za zlorabe tega instituta, Vlada pa je s stanjem zadovoljna. Ne vem, kako lahko. Ob podatku, da na leto še vedno zastara v povprečju 65 kazenskih zadev, in sicer iz razlogov, ki so na strani sodišča, smo v Novi Sloveniji resnično zaskrbljeni. Čeprav je Vlada v nacionalnem reformnem programu 2016/2017 za področje pravosodja kot prioriteto določila nadaljevanje z delom za izboljšanje učinkovitosti zlasti sodne veje oblasti, državljani tega nikakor ne zaznamo. Sprejetje novel Kazenskega zakonika, Zakona o sodiščih ter Zakona o sodniški službi lansko leto je sicer prinesel malenkostna izboljšanja, vendar še vedno ne zagotavlja hitrejšega in učinkovitejšega sojenja. V Novi Sloveniji smo ob tem prepričani, da bi se morali v primeru zastaranj kazenskih postopkov pogovarjati predvsem o subjektivni odgovornosti sodnikov, saj so ti dolžni po uradni dolžnosti skrbeti, da do zastaranj ne pride. Ministrstvo za pravosodje je poleti letos v odgovoru na poslansko vprašanje, naj poudarim ta del, pojasnilo naslednje. Prvič, da Vrhovno sodišče Republike Slovenije sistematično spremlja kazenske in prekrškovne zadeve, kjer je prišlo do zastaranj in sodišča na zastarane zadeve polletno opozarjajo. Če je ugotovljena subjektivna odgovornost sodnika, je to zabeleženo v njegovem osebnem spisu in je upoštevano tudi v postopu ocene sodniške službe. In drugič, da so predsedniki sodišč v skladu z Zakonom o sodiščih odgovorni za delo sodišč in imajo pri ugotavljanju odgovornosti na voljo več instrumentov – od ocene sodniške službe, ugotavljanja disciplinske odgovornosti do službenega nadzora sodnikovega dela po Zakon o sodniški službi. In to je tudi vse. Ampak nekdo bo moral v tej državi tudi za sodne zaostanke začeti odgovarjati in v Novi Sloveniji poudarjamo to subjektivno odgovornost. Predsedniki sodišč torej lahko tudi na podlagi tega odgovora ugotavljajo subjektivno odgovornost sodnikov in tudi ukrepajo, če to sami predsedniki v prvi vrsti sploh želijo. Žal v praksi ne poznamo niti enega primera, ne poznamo primerov, ko bi sodnik dejansko prevzel odgovornost oziroma bi bil za svoje slabo opravljeno delo tudi sankcioniran, na primer z nenapredovanjem ali odvzemom napredovanja oziroma s prenehanjem sodniške funkcije. Še vedno namreč napreduje kar, bodimo pozorni, napreduje kar 96 % sodnikov. In če sodimo po tem, bi moralo naše sodstvo odlično napredovati. Ampak obenem, še enkrat poudarjam, napredovati brez zaostankov krivičnih sodb oziroma, bom rekel tako, po mnenju mnogih krivičnih sodb in zastaranj. Predlog novele Zakona o kazenskem postopku in nov zakon o sodnem svetu, ki ju pripravlja Vlada in v katerih vidi rešitve tudi glede zastaranj kazenskega pregona in prenosa pristojnosti glede disciplinskega sankcioniranja sodnikov sodišč na Sodni svet, po našem mnenju ne bosta prinesla konkretnih sprememb. Po mnenju Vrhovnega državnega tožilstva predlog sprememb ZKP prinaša celo podaljševanje kazenskih postopkov, saj predvideva enake zastaralne roke za vsa kazniva dejanja, kar je po našem mnenju popolnoma nesprejemljivo in popolnoma zgrešeno postopanje. To bi pomenilo, da bi vsa kazniva dejanja zastarala enako, ne glede na težo kaznivega dejanja. V Novi Sloveniji smo že večkrat opozarjali na neprimerno sestavo tudi samega Sodnega sveta, v katerem imajo večino sodniki. Vendar bi bila za to potrebna sprememba ustave. Prav in nujno je, da sodniki odločajo neodvisno od vsakokratne aktualne oblasti, a ta neodvisnost ne sme pomeniti tudi njihove nedotakljivosti. In prav to se danes zdi. Da so sodniki nedotakljivi. Ravno zato je nadzor nad opravljanjem njihovega dela tako pomemben in bi moral zajemati sprejemanje časovnega poteka postopkov in upoštevanja nizkega odstotka sodb, ki padejo na višji stopnji ter število zastaralnih zadev. Zato bi bila nujna preizkusna doba za sodnike, preden bi jih imenovali za trajni mandat. Vsaj 5 let bi po našem mnenju morali svoje delo opravljati tako, kot državljani upravičeno pričakujemo, šele potem bi lahko trajno prevzeli to največjo odgovornost sodnika. Predsednik Vlade dr. Miro Cerar je tudi na naše ustno poslansko vprašanje na prejšnji redni seji pričakoval, da pričakuje, da bodo tudi sodniki in tožilci v prihodnje odgovarjali z imeni in priimki in prevzeli svojo subjektivno odgovornost. Tudi v Novi Sloveniji, kot sem že uvodoma dejal, to pričakujemo, prevzem subjektivne odgovornosti, ne pa da 96 % zdravnikov napreduje. Tukaj se lahko vprašamo, kje danes potemtakem smo. In to subjektivno odgovornost pričakujejo tudi državljani, ki sodstvu vedno manj zaupajo. Kot smo že velikokrat rekli, pravna država ne more obstajati le na papirju, pravno državo morajo zagotavljati vse veje oblasti skozi celo leto, vsak dan, 24 ur na dan. In začne se pri sodni veji oblasti. Ta veja oblasti se bo morala jutri zelo, zelo potruditi, da ne bodo zastarale zadeve v teh zelo glasnih primerih, če želite, primer Janković, primer Bavčar in tako naprej, ne želim špekulirati, ampak nastaja vtis, da tudi pristranskosti. In seveda podobni, ne samo ta dva primera. Da ne bo ponovno prihajalo do primerov, kot je bilo 945 nerazglašenih oporok, ki zaradi malomarnosti sodišč niso bile upoštevane v dednih postopkih. To se mora sodna veja oblasti potruditi. Poslanci Nove Slovenije smo glede na navedeno predlog priporočil za odpravo zastaranj kazenskih postopkov in preprečevanje morebitnih zlorab na seji parlamentarnega odbora za pravosodje podprli. Želim pa, da končno začnemo spreminjati stvari, da bi prišli do te subjektivne odgovornosti tudi na področju sodne veje oblasti. Potem bi bile stvari tudi na tem področju precej drugačne.
Hvala lepa. Dr. Bojan Dobovšek bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo. O tematiki smo že večkrat govorili tako na Odboru za pravosodje, kot na Mandatno-volilni komisiji. Sodstvo si mora izgraditi podobo samo in ustvariti zaupanje. Priporočila, ki so bila obravnavana na Odboru za pravosodje, so bila dobronamerna in v smeri izboljšanja stanja v sodstvu. Kaj je pomembno? Pomembno je preprečiti zlorabe, zaradi katerih prihaja do zastaranj v kazenskih postopkih. In sicer gre za to, da se te zlorabe preprečijo v bodoče in da se odkrije, zakaj je do teh zlorab prihajalo. Pa niso krivi samo sodniki, krivi so tudi drugi, ki zavlačujejo postopke, pa tudi izvedenci, ki s svojimi mnenji onemogočajo dela sodišč. Treba bo spremeniti celoten pristop in pa kvalitativno oceniti, zakaj prihaja do zastaranj ravno v najtežjih postopkih. In to meče najslabšo luč. Seveda so priporočila le del tematike. Najbolj je treba izpostaviti odločanje na drugi, tretji in morda celo na četrti stopnji. Sodišča na prvi stopnji odločajo, na drugi stopnji pa ravno v teh izpostavljenih zadevah največkrat vračajo na prvo stopnjo. Prav tako roki so najbolj upoštevani na prvi stopnji, instrukcijski roki pa se največkrat prekoračijo na naslednjih stopnjah. Prav tovrstna sodišča bi morala čim hitreje odločati in dati vzor sodnikom na nižjih stopnjah. Kaj je s kazenskimi sodniki? Pretekli ukrepi so povečali število sodnikov, jim izboljšali status, vendar ravno v teh težkih postopkih vidimo, da prihaja do podaljševanj. Tako da je potrebna celovita analiza, kakšni pa so bili dosedanji učinki teh izboljšav na kazenskem sodišču. In seveda tretjič, da največ lahko storijo predsedniki sodišč in direktorji sodišč, če so potrebni organizacijski ukrepi, ki preprečujejo boljše delo. Se pravi, na teh dveh področjih lahko storijo že zdaj veliko. Jaz celo zagovarjam tezo, da že sedanja zakonodaja omogoča vse to, samo če se držimo tega, da stopnje odločajo, kar je po zakonu možno, da se držijo rokov, še več, da delajo še prej, ne sprejemam dejstva, da sodnik lahko odloči tudi po roku. Potem je nekaj narobe. In seveda tisto, kar bi še posebej izpostavil, je procesno vodenje. Tukaj je ključ odgovora, da preprečimo zastaranje. To pa je odvisno od posameznega sodnika in kariernega sistema. Ta karierni sistem se je podrl, na kar sem opozoril že večkrat na Mandatno-volilni komisiji, ko se sodnike imenuje na drugo ali tretjo stopnjo, ne da bi sodili na prejšnjih stopnjah in bi preverili, kako sposobni so procesno voditi postopek. Zagovarjal sem stališče, da če je sodnik tako dober, naj gre za dve leti ali tri soditi na prvo stopnjo, imel bo super ocene, če je res takšen, kot ga predstavi Sodni svet, in bo takoj lahko napredoval. Ampak preverili bomo, ali je sposoben voditi postopek. In če parafraziram predsednika Sodnega sveta, bivšega, ko je dejal, da je najbolj žlahtno delo na sodišču sojenje – zakaj potem toliko sodnikov beži, pa imajo funkcijo sodnika, na druga dela in ne sodijo? Pravi, procesno vodenje je odvisno od kariere sodnika, njegovega sojenja in spremljanje njegove kariere, kako je sodil. Podatki obstajajo, samo upoštevati jih je treba, in to sem večkrat izpostavil na Mandatno-volilni komisiji. Če zaključim, zaupanje v sodno bo povrnjeno ob dobrem procesnem vodenju, kariernem sistemu in spoštovanju zakonov, ki že obstajajo, ne pa prekoračitvi roka za izdelanje sodb ali pa še kaj hujšega. Treba je tudi spremeniti miselnost, da so postopki kontinuirani in ne poteče več časa med posameznimi razpravami in pa podredno tudi upoštevati, kaj se dogaja na področju policije in na področju tožilstva, kje so ti postopki ravno tako problematični in kje lahko prihaja do zastaranj in pa vloga Sodnega sveta, ki naj transparentno prikaže postopke ob napredovanju sodnikov. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Ksenija Korenjak Kramar bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani predsednik, spoštovani predstavniki Vlade, minister, kolegice in kolegi! Predlagatelj v svojem poročilu predlaga, da se ugotovijo vzroki za zastaranje kazenskih postopkov ter pripravijo ustrezni ukrepi za odpravo zastaranja kazenskih postopkov v prihodnje, predvsem pa za preprečitev morebitnih zlorab. Zastaranje, ki je posledica ravnanj ali opustitev sodnika, pa naj se upošteva pri sodni oceni dela. Zastaranje predstavlja neugoden in neželen rezultat kazenskega pregona, a gre hkrati za pomemben institut kazenskega prava, ki rezultira v potrditvi domneve nedolžnosti. Predstavlja neuspeh države, da v postavljenih okvirih izpelje kazenski postopek. Ima dvojni učinek, zato ločimo zastaranje kazenskega pregona in zastaranje izvršitve kazni. Delež zastaranja zadev kot tudi število sodnih zaostankov se je v zadnjih letih najmanj prepolovil, k temu pa so pripomogle nekatere spremembe oziroma ukrepi kazenskega zakonika, ki smo jih sprejeli v Državnem zboru. Prepričani smo, da bodo k izboljšanju stanja pripomogle tudi prihajajoče novele procesne zakonodaje, zakon o pravdnem postopku in zakon o kazenskem postopku. Treba pa se je zavedati, da je problem zastaranja večplasten in se tako dotika več organov, tako sodišč, policije kot tudi državnega tožilstva. Vzroke zastaranja Sodni svet periodično spremlja preko poročil, pogosto pa tudi sodeluje s pobudami ukrepov za izboljšanje stanja. Vrhovno državno tožilstvo poleg rednega spremljanja pravočasnosti dela tožilcev ob prekoračitvi rokov tudi ustrezno ukrepa. Obstoječi sistem zbiranja in obdelave podatkov torej sodiščem omogoča pregled nad stanjem reševanja zadev. V Stranki modernega centra se zavedamo, da je treba problematiko zastaranja obravnavati celovito, v ospredju pa morata biti ohranjanje načela delitve oblasti in sistema zavor in ravnovesij. Treba se je zavedati, da bo zaradi obstoja nekaterih objektivnih okoliščin navkljub vsem aktivnostim v določenem številu zadev do zastaranja kljub temu prišlo. Iz vseh naštetih razlogov priporočila za odpravo zastaranja kazenskih postopkov in preprečevanja morebitnih zlorab na matičnem delovnem telesu – Odboru za pravosodje nismo podprli. Prav tako tudi sedaj ne. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev. Besedo ima dr. Vinko Gorenak. Izvolite.
Hvala lepa. Lepo se vam zahvaljujem za želje po poglobljeni razpravi. Res hvala lepa. Ampak Desus 5 minut, SD 5 minut, SMC 5 minut. Hvala lepa za poglobljeno razpravo. Poglejte, če bi si želeli poglobljene razprave, bi najavili toliko, kolikor vam pripada. To pa pomeni vsaj eno uro, recimo SMC, pa tudi SD bi lahko imel več časa. Spet se gremo nekaj, čemur se reče dva obraza. Eno za gledalce, kamero in mikrofon, eno pa v resnici. Če bi želeli poglobljeno razpravo, bi prijavili čas. Tako ga pa niste prijavili in ne želite poglobljene razprave. Jaz bi bolj vesel, če bi rekli, »mi o tem ne bomo razpravljali«. Še en podatek za gledalce oziroma za ljudi, ki nas gledajo. K tej razpravi so prijavljeni gospa Iva Dimic NSi, Franc Breznik SDS, ki je zbolel, Jožef Horvat Nsi, Anja Bah Žibert, Čuš – ga ni, gospa Eva Irgl, Jože Tanko, Branko Grims in jaz. Kje pa ste koalicija? Ne želite razpravljati? Nočete razpravljati ali nimate argumentov? Kaj je razlog? Sedaj moram gledalcem povedati, da mi ne morete niti odgovoriti, ker nimate več časa, ker ga niste hoteli prijaviti. Nekorektno ravnate. Sedaj pa po vrstnem redu. Jaz sem nekaj klepetal s kolegico Anjo Bah, ko je gospa Poropat govorila o neki zlorabi pravosodja v politične namene. Ne bom vas napadel, kot bi temu rekli, ker ne vem točno, v kakšnem kontekstu ste to govorili. In če ima Desus še čas, mislim, da ga nekaj ima, vas prosim za pojasnilo, v kakšen kontekstu je bilo to povedano. Torej kje gre za zlorabo pravosodja v politične namene? Ste me slišali, gospa Poropat? Hvala lepa. Res prosim za pojasnilo, ker ne vem točno, kaj ste govorili. Vi pravite, da se je število zastaranj zmanjšalo. Dajte mi povedati, kje imate ta podatek. Jaz bi bil zelo vesel, če bi lahko ta podatek videl. Ampak rad bi ga videl v kakšnem uradnem dokumentu. Jaz vam lahko pokažem odgovor na moje poslansko vprašanje. Tam tega podatka ni, ampak je našteto za leto 2015, za nazaj pa ni našteto, ker niti nisem vztrajal, da štejejo in da meni na ljubo, bom rekel, obremenjujem ljudi na sodiščih. Tega nisem želel. Od kod vam ta podatek, da se je število zastaranih zmanjšalo? Res je, da je minister ali državna sekretarka, ne vem več, kdo je bil, ali celo predsednik sodišča, ne vem kdo je bil, govoril o nekih podatkih, ki jih jaz v času priprave te zahteve nisem imel, ker jih tudi nisem dobil. Uradno je pa tako, da imamo rubriko Rešeno z ustavitvijo postopka. Razen da imate vi nadnaravne moči, da veste, da se manjša ali da imate povezave z ministrom, to jih morate imeti, ker ste koalicija. Tega ni nikjer uradno ali pa je bilo prešteto po mojem poslanskem vprašanju. To je možno. Lepo vas prosim, gospa Poropat, za pojasnilo – zloraba pravosodja v politične namene, kaj je bilo mišljeno. Upam, da boste tudi takoj dobili repliko ali karkoli. Želim, da takoj dobite besedo. Kaj sedaj polemizirati z gospo Korenjakovo? Nič, saj tudi niste nič povedali, razen tega, da ste proti sklepu, argumentov pa ni oziroma da že na odboru niste podprli zadeve. Z gospodom Škobernetom moram malo polemizirati. Je res, da je prvi sklep samoumeven, ampak jaz sem namenoma napisal samoumeven sklep, ker mi je bilo samoumevno, da ga boste potrdili. Samoumevno je tisto, kar piše v prvem sklepu. In je zato tudi samoumevno, da bi ga potrdili, pa ga niste. Poglejte, povsem samoumevno je, da če ukradeš 5 milijard ali če skupina ljudi ukrade 5 milijard iz bank, da gre v zapor. To je tudi samoumevno. Ampak v Sloveniji ni. Kot je govoril pri prejšnji točki predlagatelj in navedel, ne vem koliko primerov, o katerih seveda ne morem govoriti zaradi kamere, ki me snema, in ljudi, ki me gledajo, je pač to tajna v tej državi, torej je tudi samoumevno, da pet milijard ukradeš in ni nič. Tako kaže praksa. Jaz sem res pričakoval, da boste podprli vsaj prvi sklep, pa ga nihče ni podprl. Minister je napovedal spremembe na tem področju. Jaz se strinjam, da je o tem tudi govoril na odboru. Ampak jaz sem naredil analizo koalicijske pogodbe s področja pravosodja, o čemer bom več govoril na točki dnevnega reda interpelacija, ko bo ta na vrsti, ampak tistega tam še ni nič, leto in pol pa še imate. Jaz sem zelo temeljito tudi pogledal, polemiziral s tem, da verjamete ministru. Saj je prav, da mu verjamete, saj morate, ker ste koalicija, ker sem opozicija, moram biti pa skeptičen. Jaz sem analiziral njegov nastop na zaslišanju. Tam je naštetih približno 20 področij, če sem jih prav preštel, med 18 in 20 se nekje prepleta, kjer je bilo zelo jasno napovedano v tem nastopu, »naredil bom to, naredil bom tisto, imenoval bom to skupino, tisto skupino, to bomo razčistili, to bo imelo prioriteto, na to grem pa za ognjem in mečem, tudi te izjave so bile. Ko pa gledam delovanje ministrstva pa še nisem nič našel, da bi bilo kaj, tudi z ognjem in mečem še nisem videl, da bi bilo kaj narejenega, razen vpitja na mene. Če je to, potem smo malo zašli. Pogosto se to dogaja, ne vedno. Jaz sem pa skeptičen, da iz tega kaj bo. Za enkrat nič ne kaže, da bi kaj iz tega bilo. Lahko pa se strinjam v zadevi sodnik Karakaš, tukaj se lahko strinjava. Ampak sodnik Karakaš ni rezultat, po mojem mnenju, to je moje osebno mnenje, ni rezultat poglobljenega razmišljanja poslancev, poglobljene presoje poslancev, ampak je rezultat arogance Sodnega sveta. Jaz sem prepričan, da bi gospod bil verjetno izvoljen, če ne bi bil Sodni svet tako aroganten, kot je bil, in ne bi dobesedno žalil poslancev. Kar je počel Sodni svet. Zadeva Karakaš ni po moji oceni luč na koncu tunela, zaradi katere bi se lahko vzpostavila normalna razmerja med zakonodajno in sodno vejo oblasti, ampak je bolj slučaj in plod arogance. Ne vidim te luči še na koncu tunela. Jaz bom videl to luč na koncu tunela, mislim da ne v tem mandatu, ampak pred televizijo v enem od naslednjih mandatov, tam pa verjamem, da bo, ko bo parlament razmišljal s svojo glavo. Ko poslanci ne bodo poslušali centrov moči, tudi ministrov, čeprav so njihovi, če želite, ampak bodo vendarle odločali s svojo glavo. Gospod Battelli je pri prejšnji točki govoril tako, da mu je treba čestitati, najstarejši poslanec je med vsemi nami poleg gospoda Janše, če pa štejete njegovo delo v izvršni veji oblasti, je pa on prvi najstarejši in verjetno veliko ve. On nam je namreč povedal, da smo nenormalna država in da smo mi tisti, tudi poslanci v Državnem zboru, ki bi morali ravnati drugače. On je sicer govoril o bančni luknji, jaz pa o odnosu do pravosodja. Podpiramo razpravo, še enkrat, res se zahvaljujem, ampak prijavili se pa niste. Kako torej podpirate razpravo? Za enkrat hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Goran Klemenčič, minister za pravosodje. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik. Hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Nekaj stvari se je nabralo v teh uvodni predstavitvah, na katere moram odgovoriti. Začel bom s tem, kar je spoštovani poslanec dr. Gorenak izpostavil, pa ne da bi zdaj koalicijsko kolegico jemal v bran, ampak vendarle jo moram vzeti v bran, ker sem te podatke predstavil tudi v uvodnem nagovoru. Rečeno je bilo, od kod ti podatki, da podatkov nimate in tako naprej. Podatki so bili predstavljeni na odboru, se pravi javnosti. Podatke sem predstavil tudi tukaj na plenarnem zasedanju, od tukaj in od odbora jih je lahko spoštovana poslanka Poropat tudi dobila. Zdaj moram k temu dodati tudi to, spoštovani gospod poslanec dr. Vinko Gorenak, rekli ste, da jih niste dobili v mojem odgovoru na poslansko vprašanje. Najbrž to drži, vi morate vedeti, da ste mi po mojem poslali v mojem mandatu že preko 80 poslanskih vprašanj, če ne več. Jaz sem daleč rekorder po številu poslanskih vprašanj v celoti, ki sem jih dobil v tem dveletnem mandatu, mislim da jih je bilo že 180, od tega največ iz vaše stranke, včasih se sprašujem, da imam dva človeka na ministrstvu, ki morata samo za SDS delati. Malce v šali, ampak to je res. Daleč, daleč največ poslanskih vprašanj. Večina poslanskih vprašanj je tudi takšnih, kjer sam ne morem odgovoriti nanje oziroma moje strokovne službe in se obrnemo na sodišče. Odgovoril sem to, kar smo takrat vedeli in potem smo se potrudili najti še dodatne odgovore in jih predstavili vsem poslancem, ne samo vam, ampak celotni slovenski javnosti. To je prva stvar. Druga stvar je, na to se bom vrnil, poglejte, zdaj tukaj govorimo o treh stvareh. Eno je, ali imamo problem. Problem je tudi po podatkih neprimerno manjši, kot je bil še pred nekaj leti, tudi takrat, ko je bila vaša vlada na položaju. Problem je manjši, vendar ga ne zmanjšujemo. Vsako zastaranje je zame nesprejemljivo. Kaj lahko storimo, da bi bilo zastaranj čim manj in da bi v tistih primerih, ko do zastaranja pride, lahko transparentno ugotovili odgovornost. Storimo lahko dve stvari glede procesa. Postopek pred sodišči v civilnem in v kazenskem pravu določata dva zakona – Zakon o pravdnem postopku in Zakon o kazenskem postopku. Večina vas je, eni bolj podrobno, drugi manj, tretji deloma, četrti ste celovito postavili nekaj elementov, ki na to vplivajo. Eno je vračanje z druge stopnje. Spoštovani dr. Gorenak, govorili ste o tem, da ste spremenili zakon, pa je bil pod Zalarjem spremenjen nazaj. To prvič slišim, pa veliko vem o tem. To prvič slišim. Nikoli, razen v postopkih Delovnega in socialnega sodišča tovrstna ureditev še ni bila. Lahko da je bila predlagana, nikoli pa ni bila sprejeta v Državnem zboru. To počnemo zdaj. S spremembo Zakona o pravdnem postopku in spremembo Zakona o kazenskem postopku zavezujemo drugo stopnjo, da odloča in čim manj vrača na prvo stopnjo, to je prva stvar. Drugi problem, ki Sloveniji veliko pripomore k podaljševanju postopkov, so zdravniška opravičila. Tudi tukaj nobena vlada doslej tega ni zaostrila, ta vlada je to naredila. Naredila je v delu o izvrševanju kazenskih sankcij in v zakonu o kazenskem postopku, ki je pred vlado, to dela še glede kazenskih postopkov. Naslednja stvar je neprevzemanje sodnih pisanj, o čemer imate nekaj izkušenj tudi v vaši poslanski skupini. Tudi tukaj je treba stvari zaostriti, zato v Zakonu o pravdnem postopku in v Zakonu o kazenskem postopku te stvari zaostrujemo in drugače urejamo vročanje. Tolik o samem postopku, ki lahko doprinese k temu, da pride do staranja. Tukaj bom dal še eno fusnoto. Treba se je zavedati, upam, da se tega res zavedamo, ker velikokrat kar tako malo na pavšalno Islandijo mečemo. Mi imamo štiri stopnje – imamo prvostopenjsko sodišče, imamo Višje sodišče, imamo Vrhovno sodišče in imamo Ustavno sodišče. Na Islandiji imajo Okrožno sodišče in Vrhovno sodišče. Pika. Nimajo pritožbenega sodišča, nimajo Ustavnega sodišča. Zato je do odločitve v bančnih primerih prišlo relativno hitro. Ni tako zelo hitro, gospa Anja Bah Žibert, ne tako zelo hitro. Prva sodba je bila oprostilna. Prva sodba – ne se smejati, pišuka, bil sem gor, govoril sem iz obraza v obraz z njihovim tožilcem. On je povedal, prvo sodbo smo dobili oprostilno, potem smo šli na Vrhovno sodišče, ki je potem na podlagi naših argumentov v približno osmih mesecih odločilo o tem, kaj je slaba bančna praksa in kaj je kriminal. In na podlagi tega se je. Pri nas mora iti to skozi Višje sodišče, Vrhovno sodišče itn. Pa mimogrede, specializiranega sodišča v Islandiji nimajo. To je ena od pomembnih stvari. Podaljševanje oziroma stvar tožilskih odločitev oziroma sodne preiskave. Gospod Gorenak, jaz se zelo veselim obravnave Zakona o kazenskem postopku v Državnem zboru, ker vse, kar ste glede tega povedali, se strinjam. Upam, da bova takrat tudi na isti valovni dolžini, ker nismo vsi. Tožilstvo se temu izjemno močno upora, tudi Odvetniška zbornica. Pravite, da ne veste, da sem o tem samo govoril. Že od aprila je na spletni strani Ministrstva za pravosodje v javni razpravi Predlog zakona o spremembi kazenskega postopka, ki ureja preverjanje tožilske odločitve o recimo ustavitvi pregona. Ker se strinjam. Smo ena redkih, če ne edina evropska država, kjer ko tožilec odloči, ni več ničesar, razen subsidiarnega tožilca, ki vemo, da ni najbolj učinkovit. To spreminjamo od aprila naprej. Na spletni strani, www.mp.gov.si , ker ste večkrat rekli, da niste nič našli, kar bi jaz naredil, pa sem obljubljal. Kot rečeno, to je ena stvar. Druga stvar je postopno zmanjševanje preiskave pred preiskovalnim sodnikom. Še preden, bistveno preden je vaš kolega Logar začel govoriti o tem, da kako imamo pri bančnem kriminalu problem, ker zaslišanja s strani policije nimajo dokazne vrednosti – aprila je bil pripravljen predlog zakona in od aprila naprej je na spletni strani, je bil v javni razpravi, sedaj v medresorski razpravi in je tik pred tem, da ga damo v parlamentarno proceduro. Toliko glede procesa. Drugo je vprašanje odgovornosti. Se pravi, proces je treba popraviti, in to smo naredili. V najkrajšem možnem času bo prišlo tudi to v parlament. No, poglejte, vi pravite, nič še ni bilo narejeno v tem času. Ko boste vse te zakone dobili, imate jih pa že, kot rečeno, na spletni strani, boste pa rekli, da prehitro in neusklajeno sprejmemo stvari, kar poslušamo s strani nekaterih drugih gradnikov. Ampak to niso stvari, kjer spremeniš dva, tri člene, ampak vsak od teh predlogov je obsežen, mora biti konsistenten in je usmerjen v to, da bi postopki tekli hitreje, bolj učinkovito, da bi posamezniki, pravne osebe in na koncu država prišli hitreje do pravice. Odgovornost. Zakon o Sodnem svetu. Nihče ga še ni pripravil niti sprejel. Ta vlada je to storila in zakon o Sodnem svetu bo ta teden ali naslednji teden na Vladi in spreminja tako disciplinsko odgovornost sodnikov kot tudi večjo transparentnost delovanja Sodnega sveta. Lahko se strinjam, preizkusna doba, kot jo je predlagala Nova Slovenija, ja, jaz se za to tudi zavzemam, ampak zato je treba spremeniti ustavo. Ja, kako je to fino, a ne, v tem smislu, jaz sem minister za pravosodje, zbirati si moral svoje prioritete in sedaj si bom zbral za prioriteto nekaj, kar bi zavezalo k večji transparentnosti in odgovornosti delovanja 900 plus sodnikov in sodnic, ki že sodijo v Republiki Sloveniji, in to počnemo skozi Zakon o Sodnem svetu, skozi spremembo sodnega reda, kjer bo prvič v Sloveniji vsak vpisnik javen in dostopen na internetu, samo tehnične rešitve se še delajo, kjer bodo vse sodbe javne, samo tehnične rešitve se še delajo in so v zaključni fazi in dela jih Inštitut Jožef Štefan. Ali pa se spustiti v borbo za to, da spremenimo ustavo, kjer bomo za tistih pet ali šest sodnikov in sodnic, ki letno sedaj ob zmanjševanju števila sodnikov in sodnic vstopajo v sistem, šli v spremembo ustave. Jaz bi si to želel. Ampak po pravici povedano, čeprav vem, da boste te besede zlorabili kasneje, to ni moja prioriteta, ker moram delovati s sistemom, ki danes sodi, danes preganja. Upam pa, da bomo do tega enkrat tudi prišli. Jaz verjamem, in to je bila naša prioriteta in naloga na Ministrstvu za pravosodje, da skozi spremembo procesnih predpisov, skozi spremembo organizacije, skozi spremembo sodne mreže in skozi bistveno večjo transparentnost delovanja sodstva dosežemo te cilje, ki pa, ne glede na politično barvo, so nam vsi enaki. Verjamem, da bo o tem nekaj govora tudi v sredo. Kot je že gospod dr. Vinko Gorenak omenil, se tudi jaz na tem področju zelo veselim interpelacije v sredo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, izvolite. Pripravi naj se gospod Andrej Čuš.
Hvala lepa. Spoštovani vsi! Imam minut 20 sekund povsem dovolj, da storim to, kar poslanec storiti je dolžan, in sicer da tukaj v tej areni povem, kaj preprosti ljudje razmišljajo, ko govorimo o zastaranih kazenskih postopkih. Preprosti ljudje ugotavljajo in so prepričani, da v tem primeru, ko gre za zastaranje kazenskih postopkov, gre za zlorabo in da tu smrdi. Mi imamo to nalogo, da ta smrad odpravljamo. Ne nazadnje tudi dr. Cerar, predsednik Vlade, je povedal, da je njegova vizija zelena Slovenija, če smem nekoliko v prispodobi govoriti. Sinoči sem imel zelo prijeten pogovor z državljani in ko jim citiram predsednika Višjega sodišča v Ljubljani, ki pravi: "So sodniki, ki sodbe ne spišejo niti v letu dni", preprosti ljudje s podeželja pravijo, da ta potem v življenju ne bi smel niti ene več spisati, ker bi moral takoj sleči sodniško togo. In, gospe in gospodje, če poslanci hodimo po terenu in sprašujemo ljudi in poslušamo njihova pričakovanja, če Vlada hodi po terenu in posluša pričakovanja ljudi, predlagam, da tudi sodniki kdaj gredo na teren in vprašajo in potipajo, kaj mislijo preprosti ljudje, davkoplačevalci o sodni veji oblasti oziroma zaupanju v naše sodstvo, ki je tokrat pa res zelo nizko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa, predsedujoči za besedo. Mislim, da smo tako v petek na tako imenovani javni seji glede poročila preiskovalne komisije o bančnem kriminalu in iskanju odgovornosti kot tudi danes na zaprtem delu slišali ogromno, predvsem pa smo slišali, da se v tej državi dela ena velika svinjarija in da za to svinjarijo ni praktično v tej državi odgovarjal še nihče. V petek je kot za šalo padla, mislim da, prva sodba obsodilna, ampak bomo videli kako in kaj. Jaz jemljem to nekoliko bolj za šalo, ker je bila zadeva ravno v petek. Zakaj do tega ne pride, so vzroki različni. Eni so zato, da se postopki ne zaključijo. Rečeno je bilo, pritožbe se vračajo nazaj. Jaz tu vidim že prvi problem. Minister je to povedal, imamo pač štiri stopnje in gre iz prve, druge in tako naprej. Zakaj pa gredo nazaj? Zakaj pa mora zadeva priti celo do Ustavnega sodišča, da se ugotovi, da je nekaj v postopkih zelo narobe? Jaz se s tem ne bi hvalila, da je problem v tem, koliko ravni imamo, ampak predvsem zakaj jih moramo sploh uporabiti, kaj se dogaja z našim sodnim sistemom, da mora priti zadeva celo do Ustavnega sodišča, da se vidijo kršitve, ki na koncu kažejo celo na kršitve ustave. In to, gospod minister, vi dobro poznate, ker ste tudi vi to počeli in boste o tem težko govorili. Seveda je zastaranje v nekem kazenskem postopku na eni strani najbolj nezaželen rezultat, vendar pa roko na srce, če pogledamo z vidika tistih, ki to želijo v tej državi, je pa najbolj prikladen za umivanje rok. Stvar zastara in se konča. Ravno zaradi tega so ti postopki še kako problematični. Tudi v poročilu, ki je bilo podano na seji odbora, je, da v pomembnejših zadevah, spoštovani, v pomembnejših zadevah do krajšanja zadev ni prišlo. 7,1 meseca je povprečje. Prej je minister povedal, da so na Islandiji rabili 8 mesecev, mi imamo povprečje 7,1. Kaj to pravzaprav pomeni? Naj povem za primer, ki se meni zdi tudi z vidika razprave, ki smo jo imeli te dni več kot pomenljiv. Leta 2010 je v sodnem postopku zastaral rok, ko se je praktično zadeva vlekla od leta 1990. Šlo je za oškodovanje banke v večinski državni lasti in šlo je za cirka 10 milijonov evrov, spoštovani, 10 milijonov evrov. Mislim, da dvakrat toliko in bi bilo dosti za pogajanja, če so številke resnične. Zadeva je zastarala in nobenemu se nič ni zgodilo. Ravno to so vse tiste podlage, ki jih ugotavlja tudi preiskovalna komisija. Ker se nič ne zgodi, se daje potuha tistim, ki to počnejo oziroma se pojavljajo tudi novi lumpi, ki ugotovijo, saj v tej državi se nič ne zgodi, pomembno je, da veš, s kom se rokuješ, s kom se srečuješ in zadeva se bo že nekako rešila. Prav tako preiskovalna komisija ugotavlja, da je največji problem ravno na področju pravosodja. Minister je danes z nami, zelo lepo pozdravljam, da je z nami, ni ga bilo pa na primer v petek. Kaj je bilo v petek? V petek smo se pogovarjali o nastanku bančne odgovornosti glede bančne luknje in o odgovornostih in kje bi zadeve morale delovati učinkoviteje. In omenjen je bil pravosodni sistem. Mene čudi, da nekdo, ki je – prav, da je – šel na Islandijo, sicer po dveh letih mandata, ni prišel v Državni zbor, kjer je preiskovalna komisija ugotovila tisto, kar bi morali pravzaprav ugotoviti organi pregona, pa niso. Za enkrat še ne. Komisija, ki jo sestavljajo predstavniki parlamentarnih strank, eden sodelavec in pol pa predsedujoči, je praktično v nekaj mesecih ugotovila več kot vsi tisti, ki so v tej državi pa res neposredno poklicani za to. Če bi samo tiste podatke zbrali skupaj, bi danes verjetno že morale biti kakšni obiski po domovih, ampak ne tisti za javnost, ko pride cela policija z vsemi lučkami, tresejo po hišah, potem pa, saj veste, tresla se je gora, rodila se je miš, in iz tistega ni potem nič, ampak konkretno. Vendar Slovenija je povsem nekaj drugega. Da se vrnem še na to, kaj pravzaprav se je na matičnem odboru zavrnilo, češ, da to ne sodi v naše delo in da se vtikamo v pristojnost neke druge veje oblasti. Prvo priporočilo, spoštovani. Državni zbor je opravil razpravo za odpravo zastaranja kazenskih postopkov in preprečevanja morebitnih zlorab ter ugotavlja, da so za dvig zaupanja v sodstvo ter za izboljšanje stanja na tem področju potrebna usklajena prizadevanja vseh treh vej oblasti, da bo zadeva učinkovitejša. Se pravi, govorimo o pobudi za usklajeno delovanje vseh treh vej oblasti, pa je to za nekoga prekoračitev. Drugič, da se pripravi poročilo o zastaranju kazenskih postopkov. Zavrnjeno. Poglejte, podatki kažejo, da je leta 2015 bilo, če se ne motim, 33 zadev zastaranih in na drugi stopnji, potem na okrajnih sodiščih pa 36 kazenskih zadev. Ampak mi sploh ne vemo, kakšne zadeve so to. Ali vemo, kakšne so? Ali vemo, kateri sodniki so jih vodili? Ali morda vemo, kakšna finančna škoda je zaradi tega nastala? Ne vemo. Ampak vi glasujete proti temu, da bi Državni zbor dobil neke konkretne podatke. Kolega poslanec Vinko Gorenak je zaprosil za podatka od leta 2010 naprej, da bi se zadeve preverile. In odgovor je, da tega ni moč dobiti, ker bi bilo treba fizično pregledati spise. Fizično pregledati spise. Pa tudi če bi jih bilo treba, čeprav, ne vem, jaz sem zelo veliko v Državnem zboru ob dveh proračunih slišala o informacijskem oblaku. Ne vem, verjetno je pri pravosodju izpuhtel. Pa kaj, če jih je treba! Treba je vedeti, kdo je odgovoren za zastaranje, tako kot smo mi odgovorni tukaj za sprejemanje zakonov oziroma tisti, ki jih sprejmejo, tako je sodnik, ki je funkcionar, saj kar naprej govorijo, da so funkcionarji, moramo vedeti, kdo je odgovoren za to. Pa ne vemo. Tako da tudi ta sklep ni bil sprejet in ste se v koaliciji požvižgali nanj z izgovorom, češ, da to ne sodi v našo pristojnost. Tretjič, da naj se pripravi načrt s predlogi ukrepov, s katerimi bo v prihodnje mogoče odpraviti zastaranje kazenskih postopkov. Ja lepo vas prosim, in če se že nekaj celo pripravlja, ja, potem zavračate tudi tisto, kar se pripravlja, ker tukaj govori o ukrepih. Kvečjemu bi to lahko pozdravili in potem rekli: »Poglejte, to je naš ukrep.« In potem četrti sklep, ki je podoben, o sami statistiki, o kateri sem že več govorila. Današnja seja, veste, je tudi zelo vezana na tisto petkovo ali danes dopoldansko. Še kako. Kot rečeno, je največji problem v pravosodju. Zdaj moram pa še nekaj odgovoriti tudi ministru, ki je ob tem, da sem tukaj v bistvu polemizirala ali debatirala s kolegico, me je slišal, izven mikrofona, in se je odzval. Na Islandiji pa je prva zadeva padla. Ja, samo na Islandiji, veste, je danes 47 zaprtih. Veste, kaj se pa pri nas dogaja v primeru teh bank, o katerih smo dva dni govorili, pa mogoče se ministru ni zdelo vredno, da pride. Morda tudi zato, ker stvari zelo dobro osebno pozna. Firma Nine Zidar Klemenčič je izgubljala po tekočem traku. Za milijon evrov. Nazadnje, saj pravim, v petek se je zgodil čudež. Milijon evrov, spoštovani, je šlo v žepe, da so postopki padali. Če bi res dobro sledili vsemu tistemu, kar je ugotovila komisija, en postopek ne bi smel pasti. In ne bom govorila, kdo je odgovoren. Dejstvo je, da so ti postopki padli. Mene zanima, če je bilo potem tudi na Islandiji tako, glede na to da jih 47 že sedi. Kolegica Eva Irgl, ki je na to opozorila v petek na odprti seji tekom poročila preiskovalne komisije, ki jo je vodil dr. Anže Logar, je to še kako izpostavila. In prav je imela. Če se mi želimo boriti zoper bančni kriminal, je treba, da svoje opravijo vsi, ki so poklicani za to. Najprej da se odkrije, ampak, kot sem že rekla, ne tako, da pride sedem, osem avtomobilov, pa vsi oboroženi, pa potem [[…]]: "Ej, zdaj bo pa eden padel, zdaj pa končno." Pa se potem izgubi. In tisti, ki potem morajo zadevo do konca preiskati in zaključiti, da pride do obsodilne tožbe. Prej je bilo nekaj rečeno v odgovoru kolegu Vinku Gorenaku, da vse je bilo predstavljeno s strani prvega moža Vrhovnega sodišča. Dajte no, kaj on reče bo kvečjemu obratno! Samo spomnite se zdaj na te izgubljene oporoke, ko dobivamo vsak dan druge podatke. Pa o tistem, kaj je govoril za eno mizo v nekem lokalu, potem naj tega ne bi bilo, pa se je izkazalo, da je eden, ki je tam sedel, sam sebe našel v tisti izjavi, ne da bi bilo prej ime povedano. Če tega ni bilo, kako si se pa potem tam znašel? Kar povedo ti predstavniki sodišča, jaz mislim, da zdaj smo se pa že navadili, da je treba jemati zelo, zelo previdno. Prav tako je gospod Klemenčič rekel, da zdaj pripravljajo pakete, samo da ne bomo zdaj mi tisti, ki bomo rekli, da te zadeve gredo prehitro naprej. Gospod Klemenčič, vi res pozabljate, saj ste vi bili tisti, ki ste govoril v tej državi, da se stvari ne smejo prehitro sprejemati, ker je to problem transparentnosti. Zdaj pa nam govorite, da bomo mi tisti, ki bomo rekli, da se bodo zdaj pa te stvari zgodile prehitro. S tem se morate vi soočiti pa nekako urediti vaše lastne misli, kaj je prehitro, pa prepočasi, samo ne imeti dvojih meril, kajti ne glede na to, v kateri funkciji ste bili, mislim, da takšnih zadev človek ne more spreminjati. Prav tako nekatere zadeve v tej državi zastarajo namenoma, da bi nekoga ne samo, da bi dobili, kar smo dolžni, ampak da bi nekoga oblatile. Tudi za te zadeve pa prav pridejo. Patria je zastarala. Čemu? In potem še celo rečejo, da je to zato, ker bi šlo na škodo stranke v postopku. A stranka je naredila vse, da bi do epiloga prišlo. Zato tista izmikanja, pa jih nekaj namenjate Poslanski skupini SDS, lepo vas prosim, minister, nima smisla! Tudi takrat, ko se je grozilo predsedniku Vlade, tudi tista zadeva je zastarala. Pa Elan je tudi zastaral. Pa če se borimo proti kriminalu in temu, da pridejo goljufi za zapahe, potem bomo pa že udarili po mizi, še toliko bolj, če smo prišli iz Islandije in ugotovili, kako so se tam stvari lotili. Ampak, veste, minister, ko ste pa govorili o Islandiji, bi bilo pa pošteno in prav, da bi povedali še nekaj, ker tudi to je del tega, kar je bilo zavrnjeno na odboru, češ, da ni nekih pristojnosti nimamo in do podatkov ne smemo priti. Tam so vse zadeve, kar se tiče goljufij, javno objavljene. Ne vem koliko tisoč strani je celotne dokumentacije, ki jasno pove, da je prišlo do zlorab in kdo so bili tisti in za koliko. Poglejte, za denar davkoplačevalcev gre. Pri nas imamo pa sodnike tipa Deša Cener, ki pa še celo dokumentacije ne dajo. Za to ni treba iti na Islandijo. To je treba urediti doma. Tako kot v enem drugem primeru naj bi letele glave, pa bi v tem primeru pričakovali, da jih pa res nekaj leti. Ampak ne, celo tukaj ste vi minister razlagali in iskali razloge, kako bi zagovorili to sodnico. Dajte minister res poskrbeti, da bo kakšna glava odletela, ampak ne tista, ki mogoče vam politično ni všeč, pa meni tudi ne, ampak bodimo koncizni, pa začnimo s temi glavami od začetka, od vrha navzdol. Tam je treba prvo. Vi se smejete, državljani se pa jokajo, minister. Tudi zato, ker je vaš proračun višji [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj dr. Vinko Gorenak.
Ker verjamem, da bo minister odgovoril na to izvajanje, bi jaz vseeno prej izkoristil bolj proceduralno kot pa, ampak gre v okvir mojega časa, tako da štejte, kakor hočete. Jaz sem na začetku prosil gospo Poropat, da bi pojasnila tisti stavek, se pravi zloraba pravosodja v politične namene, ker nisem razumel, v kakšnem kontekstu je govorila. Ona ima na razpolago 21 sekund in se bojim, da je to premalo, da bi mi pojasnila, zato, gospod podpredsednik, prosim, če ji daste besedo vsaj pet minut, pa naj teče moj čas, kot da sem jaz govoril, torej čas predlagatelja, ker res bi želel to pojasnilo. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Marjana Kotnik Poropat ni prijavljena za razpravo, tako da ne bi razpravljali o tem. Gospoda Andreja Čuša ni. Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja. Izvolite, mag. Goran Klemenčič, minister.
Hvala lepa. Dr. Gorenak je rekel, da bom najbrž odgovoril gospe Anji Bah Žibert ali obratno, ampak nič pametnega ni vprašala, niti nobenega sklepa ni dala. Jaz ne vem, zakaj me ni bilo prejšnji teden, ko smo govorili o tem, mislim, da nisem bil vabljen, jaz nisem o tem govoril. Ste pa nekaj, kar me je tako šokiralo v zvezi z mojo ženo, rekli, to ne drži. Kolikor jaz vem, to ne drži, in tudi ne bi se čudil, če ne bi držalo, ker je že kakšna stvar taka prišla, saj veste, kako je to, vse »personal« in boste pač to, verjamem, da še pojasnili in vam bom lahko takrat odgovoril. Seveda morate pa, ker ne govorimo o meni, ampak o mojih družinskih članih, biti zelo previdni v tem, da navajate resnične podatke in ne neke laži ali diskreditacije, ker je to nekaj, kar sem sicer že navajen. Toliko z moje strani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Postopkovno, gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa za besedo. Predsedujoči, jaz sem v svoji razpravi govorila o dejstvih, o petkovi in današnji razpravi, o zapisih, ki sledijo s strani Slovenske demokratske stranke kot predlagatelja. Jaz sedaj verjamem, da je bila v nekem trenutku razprava morda za ministra preveč boleča, da bi mi lahko sledil. Zato prosim, predsedujoči, da ga opozorite, da sem govorila o zelo konkretnih zadevah, in to o štirih sklepih. Pri vseh štirih sklepih sem tudi pojasnila, v čem je problem, ker so bili zavrnjeni. In sem jih tudi povezala z enim največjim problemom, ki ga imamo v državi, to je bančni kriminal. Tako da jaz prosim, podpredsednik, da opozorite ministra, da vendarle, čeprav verjamem, da so kakšne zadeve pretežke za nekoga, pa vendarle sledi celotni razpravi. Hvala lepa.
Izvolite, gospa Eva Irgl, postopkovno.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Zdaj se mi pa zdi, da moram tukaj v bran vzeti kolegico Anjo Bah Žibert, kajti jaz sem na petkovi seji, ko smo govorili o poročilu v zvezi s Factor banko in Probanko, dejansko omenila, da je kazenske in odškodninske tožbe zoper nekdanjo upravo vodila oziroma pripravila odvetnica Nina Zidar Klemenčič. Da to drži, spoštovani gospod minister, da je gospa Klemenčičeva zaslužila blizu milijona evrov, je tukaj ta podatek jasen. Jaz imam tukaj dokument, ki je bil del dokumentacije, o kateri smo govorili v petek, ampak vas na tej seji ni bilo, čeprav bi po mojem mnenju, glede na to da se borite proti bančnemu kriminalu, bili ste tudi na Islandiji, kjer ste iz prve roke lahko videli, kako se zapre 47 tistih, ki so odgovorni za bančno luknjo, vas tam v petek na tej seji ni bilo. Ampak tukaj jasno piše, da je za zastopanje Factor banke proti bivši upravi, mimogrede, vaša žena je vse tožbe potem izgubila, razen zadnje, ki se je zgodila v petek, in je zaslužila 887 tisoč 971,28 evra. To so podatki, fakti, ki so jasni iz dokumentacije. Najlepša hvala.
Hvala lepa. To je zloraba postopkovnega, ker to s postopkom nima nič. Izvolite, gospa Anja Bah Žibert.
Predsedujoči, zdaj pa tako. Mislim, da kolegica Eva Irgl ni zlorabila postopkovno, ne ni, in to je dejstvo. In dejstvo je še nekaj, če bi vodili zdaj objektivno sejo, bi na podlagi dokumentov, ki jih je pokazala, zahteval od ministra, da se mi opraviči, ker je rekel, da diskreditiram z napačnimi podatki družino. In jaz pričakujem opravičilo. Če vi niste sposobni tega izreči kot predsedujoči, da zaščitite integriteto poslanca, ki se je nanašal na konkretne podatke, potem jaz osebno pozivam in bom sama sebe ščitila, da se mi minister za to opraviči. Govorila sem o konkretnih podatkih, ki so dokazani s poročilom, in minister je rekel, da se grem diskreditacijo družine. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jaz ne poznam podatkov in ne morem diskutirati na tem nivoju. Jaz moram dati besedo oziroma minister odgovarja po [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Jaz se vsebinsko ne spuščam v razpravo posameznih poslancev oziroma se tudi ne spuščam v razpravo o tem, kaj reče gospod minister. Besedo ima mag. Goran Klemenčič. Izvolite.
Jaz bi rad samo nekaj rekel, ne bom se opravičil. Veste zakaj? Ker jaz nisem odgovoril na številko, ki je tudi ne poznam. Ne, vi ste v svojem mnenju, tako kot pogosto počnete, implicirali, da sodišče ali tožilstvo ali jaz ne opravljam svojega dela, zato ker je moja žena zastopala neko zasebno banko v preteklosti. In še to. Ravnokar dobivam vprašanja, to je tudi zanimivo, da so tisti, ki so bili vključeni v obsodbo , ki je bila prejšnji teden, da so nekateri od teh bili tudi z menoj na Islandiji, in če je zdaj pa mogoče zaradi tega, da sem jaz vplival na njih. Veste, pri nas je to res noro. Ampak vi ste implicirali, ste rekli, češ, saj vi že veste zakaj in tako naprej. Soočili ste me z nečim, česar ne poznam, in to povezali s tem, da jaz ne opravljam svojega dela, kar je seveda diskreditacija. Ampak poglejte, vem, da se boste zdaj spet odzvali, jaz se ne bom več.
Proceduralno.
Proceduralno, izvolite, gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa, predsedujoči. Ta je pa res huda, zato ker tega, kar je pa zdaj minister rekel, ni bilo pa rečeno nikjer. Vi, minister, ste mene napadli, da obračunavam z vašo družino, ko sem povedala, na kakšen način so se izgubljale tožbe v primeru bank, in da bi bilo zelo dobro, da bi bili na tej seji, da pa je opcija, da za podatke seveda veste. Sicer ne vem, kako kdo gospodari, ampak na proračunu, ko se ti enkrat milijon skoraj pozna, pa že veš. In kakšen obračun je bil to z družino? In predsedujoči, resno prosim, da ministra opozorite. To, kar se je dogajalo na Islandiji in kdo je šel z njim in kakšna sporočila minister dobiva, pa mene prav nič ne zanima, ker o tem nisem govorila. O Islandiji sem govorila v zvezi s tem, kdaj smo v Sloveniji šli na Islandijo in kakšni rezultati so tam in kje v Sloveniji smo. In kaj takega nisem govorila. Seveda se minister ne bo več odzval, ker se nima s čim, ampak jaz si tudi tega ne dovolim. To sem ministru že večkrat rekla. V svoji vehemenci se bo moral tudi malo miriti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Vinko Gorenak. Izvolite.
Ja, ampak prosim, če mi tole štejete kot postopkovno, ne kot zaključno besedo. K tisti se bom še javil.
Dobro, postopkovno.
Hvala. Jaz se nerad mešam v vodenje seje, ampak, poglejte, podpredsednik, vi ste prej rekli, gospa Poropat ne sme dobiti besede, ker ni prijavljena, besedo je dobil pa minister, ki je pa po poslovniku ne bi smel več dobiti, on je že imel besedo. Ampak razumem, da se je hotel odzvati, nekaj je odgovoril, v vsebino se ne bom spuščal, šli smo mimo poslovnika. To je pa dejstvo. In zato pojdite še enkrat mimo poslovnika, pa dajte besedo gospe Poropatovi. To je vse. Hvala lepa.
Se vam opravičujem, res sem reagiral, tudi jaz sam, ker se mi je zdelo pomembno, da odgovori neposredno, ampak gospa Poropat se bo lahko javila potem, ko imamo še razdelitev. Izvolite, postopkovno.
Hvala za besedo. Jaz sem se tudi za postopkovno prijavila, da enkrat končamo tole zadevo, ker gospoda Gorenaka zelo zanima. Poglejte, gospod Gorenak, na peti strani Predloga priporočila za odpravo zastaranja kazenskih postopkov in preprečevanja morebitnih zlorab je zapisano: »Prav tako velja pri vprašanju zastaranj opozoriti na primer Patria, pri katerem gre za zlorabo pravosodja za politične namene, s čimer se je želelo vplivati na volitve« itn. Torej zadeva Patria je tak primer, jaz je nisem prej navedla, ampak tukaj je zapisano. To sem mislila. Hvala lepa.
Hvala lepa. To je bila, draga kolegica, zloraba postopkovnega. Dr. Vinko Gorenak, imate besedo. Izvolite.
Hvala lepa. Ampak jaz sem vseeno vesel, da je do te zlorabe prišlo, da smo vsaj kaj razčistili. Jaz sem vas najprej razumel, kot da govorite, da je ta seja zloraba in nek napada na pravosodje, pa sedaj vidim, da niste imeli teh namenov oziroma da niste zadevo tako povedali. Glede na to, da imam še čas, bom rekel takole. Poglejte, Patria je zloraba pravosodja v politične namene. To je evidentno jasno, saj to pravzaprav je z nekoliko drugačnimi besedami, ampak res drugačnimi besedami povedalo Ustavno sodišče, ko je povedalo, da stvar pade na 28. členu Ustave. Ta pa govori po mojem spominu o tem, da nikomur ne more biti sojeno za dejanje, ki ga ni storil. Če bi Ustavno sodi šlo nekoliko dlje, recimo v širino, tako kot je šlo pri ustanovitvi občine Ankaran, kjer vi dobro veste, da je Ustavno sodišče šlo po mnenju vseh, tudi ustavnih pravnikov, čez vse norme. Namreč zakone sprejema Državni zbor, to je povsem jasno po naši ustavi, Ustavno sodišče jih pa presoja. Ustavno sodišče je pa občino Ankaran ustanovilo, kot da bi bilo zakonodajalec. Šlo je čez, kot se temu reče. Če bi Ustavno sodišče naredilo še en korak, ne samo A, reklo je A, 28. člen Ustave ni bil spoštovan, to pa pomeni, nikomur ne more biti sojeno za neko dejanje, ki ni kaznivo dejanje, bi Ustavno sodišče lahko naredilo še B. Ta pa je, da bi rekli, postopek je končan, ker ne gre za kaznivo dejanje. Je pa stvar vrnilo na prvo stopnjo in smo zdaj priča vsej tej sagi, ali je zastaralo ali ni zastaralo, čemur bi se lahko izognili. Zame je in bo ta proces zloraba celotnega pravosodja, pa ne samo pravosodja, ampak policije, tožilstva in pravosodja v politične namene. To je povedalo Ustavno sodišče, mimo tega ne moremo iti, samo moramo prav in med vrsticami brati odločbo Ustavnega sodišča. Za zaključek ugotavlja in obžalujem, saj ne bom 46 minut govoril, čeprav znam dve šolski uri skupaj govoriti, recimo, že v učilnici to moram, ampak tega ne bom naredil. Za zaključek jaz ugotavljam, da žal, kljub temu da je tu pa tam kakšna svetla točka v odnosu med parlamentom in pravosodjem, tu pa tam se zabliska kakšna svetla točka, mi na tem področju in na relaciji teh razmerij med pravosodjem in zakonodajno vejo oblasti še vedno nimamo čistega stanja, kakršno je. To pa pomeni, da vsakdo opravlja svoje naloge v okviru ustave in zakonov. In še vedno prihaja do dobesednega napadanja pravosodne veje oblasti, mislim na Sodni svet, na zakonodajno vejo oblasti, pri čemer se večina poslancev, razen svetlih izjem – če govorimo o glasovanju o sodniku Karakašu. Razen svetlih izjem se nič ni zgodilo. Za zaključek naj rečem še nekaj na to, kar je gospod minister govoril. Glejte, saj verjetno res, vi ste tam bili pa veste, kako je zdaj to sodstvo tam organizirano. Nima toliko stopenj, kot jih ima naše. Jaz se zavedam tega, da tudi ni stvar verjetno enega zakona, da bi v slovenskem prostoru zadeve tako poenostavili, kot jih imajo oni poenostavljene, kakor razberem iz vaših besed. Ampak vseeno si kot rezultat tega obiska mogoče pa le lahko obetamo kakšne korake v smeri poenostavljanja postopkov pred našimi sodišči, ki pa bi jih eventualno lahko v teh 15, 16 mesecih, kolikor jih še imate, naredili. Vi ste na odboru res govorili o številu zastaranj, ampak jaz v času, ko smo to zahtevo pisali, teh podatkov nisem imel. To morava vedeti. Jaz sem dobil podatke za leto 2015, ne pa za nazaj, ker ste pač za nazaj rekli, da je preveč administrativnega dela. To je tako, zame je bilo preveč administrativnega dela, za pripravo vašega nastopa v Državnem zboru pa ni bilo preveč administrativnega dela. V bodoče pričakujem, da bom tudi takšne podatke dobil, kot je to potrebno. Treba je reči še to, govorili ste o 80 poslanskih vprašanjih. Saj to, ne vem, koliko že, 350 uradnikov ali koliko jih je, pravzaprav ni tako veliko. In poslanska vprašanja, na katera ste opozorili, so instrument opozicije. Ko jaz pišem poslanska vprašanja, ki jih naslavljam na vas, imam v mislih pomoč vam. Pa naj se to sliši še tako smešno ali pa neumno. Glejte, če jaz vprašam, kdaj boste, ne vem, speljali to pa to, kar ste obljubili, je to samo to, da vas in vaše uradnike v obilici dela spomnim na to, da ste nekaj obljubili, pa še niste naredili. In to je po moje dobra zadeva. Jaz sem v svojem mandatu bil deležen zelo malo poslanskih vprašanj, jaz ne vem, če sem jih pet dobil v tistem letu oziroma 13 mesecih. Ampak to je stvar opozicije. Ja, v mojem ministrskem mandatu, pardon, se opravičujem. To je stvar opozicije, če nič ne vpraša, ja potem pa nič. Ampak ministri so za to, da s pomočjo svojih uradnikov vendarle odgovorijo na vprašanja. Moja poslanska vprašanja so namenjena izključno na eni strani opozarjanju na stanje v pravosodju in na drugi strani opominjanju, da ne bom rekel pomoči vam, da je stvari, ki še niso narejene, treba narediti. Govorili ste o trajnem mandatu in o eventualnih očitkih, da niste tega naredili. Ne vem, ali ima smisel, jaz vam tega ne bom očital. Zakaj? Ker v koalicijski pogodbi piše – "prizadevali si bomo". Čim pa v koalicijski pogodbi piše "prizadevali si bomo"; pa običajno pomeni enako kot – ne bomo naredili, dobro bi pa bilo. Sam sem soustvarjal koalicijsko pogodbo za drugo Janševo vlado, sem bil odgovoren potem tudi za končno besedilo, kot se spomnim, neposredno pa za pravosodni del in del notranjih zadev. Moram reči, da sem s iskalnikom Urejanje – Najdi iskal besede "prizadevali si bomo". In vsi sestavljavci koalicijske pogodbe z naše strani so bili opozorjeni, da teh besed ne sme biti tam noter; ali bomo naredili ali pa ne bomo naredili. Ker "prizadevali si bomo" običajno pomeni – ne bomo naredili. Tudi časa je verjetno premalo, da bi ustavo spremenili na tem področju; ker sprememba ustave na tem področju, se pravi trajnega mandata sodnikov, kar ste si vi zapisali, gospe in gospodje iz koalicije, običajno pa nam očitajo, da želimo ukiniti trajni mandat, kar sploh ni res, je pravzaprav to, da ste povzeli po nas. V vseh naših programih piše, da je trajni mandat zadeva, ki mora ostati; da pa moramo uvesti daljšo preizkusno dobo. Vi ste to zdaj napisali v koalicijsko pogodbo in sem prepričan, če bi se ti postopki začeli takoj na začetku vašega mandata namesto pitne vode, ko potem ta ustavna pravica do pitne vode ponori, kot je ponorela kak dan nazaj, pa imamo ponorelo ustavno pravico. Malo za šalo, malo zares. Ampak če bi v začetku namesto tega začeli postopke za spremembo ustave v smislu preizkusne dobe pred trajnim mandatom, sem prepričan, da bi dolgoročno naredili dobro delo, da bi dolgoročno naredili nekaj pametnega in da bi dolgoročno naredili tudi korak k izboljšanju stanja v pravosodju. Ampak zdaj se bojim, da je to precej pozno oziroma prepozno. Že na vašem zaslišanju sem pozdravil to, da boste naredili prvi zakon o Sodnem svetu. Jaz se ga veselim, hvala bogu, da bo, če bo do tega prišlo, če ne boste imeli kakšnih težav. Jaz pozdravljam vašo napoved za spremembo Zakona o državnem tožilstvu, nimam težav s to zadevo, in seveda ZKP. Pri ZKP celo piše v vaši koalicijski pogodbi, da je to najverjetneje zalogaj, ki bo trajal več kot štiri leta. In če ste uspeli to narediti, je vse v redu. Jaz ne bom na strani tistih, ki vam bodo metali polena pod noge pri ZKP, nikakor ne, ker svojih stališč ne spreminjam. Bojim se, da boste imeli znotraj tako imenovane stroke, ki za mene ni stroka, ki je samooklicana stroka, več težav in da boste imeli več težav mogoče celo v koaliciji. Toda če – poudarjam če –, če gre zadeva pri državnem tožilstvu v tisto smer, da se vzpostavi kontrola nad odločitvami tožilcev, o čemer sem prej govoril za govornico, potem je to za obkljukati. In kljukica z naše strani na ta del zagotovo bo; samo da ne bo še zraven kaj čudnega obešenega v ta kolač, da potem ne bi bilo prebavljivo. Tudi če bo šel ZKP v smeri poenostavljanja stvari in ukinjanja tako imenovane sodne preiskave, je to korak v smeri, ki ga je že zdavnaj naredila vsa Evropa. In bo treba imeti močno [[…]]; tu pa boste po mojem rabili tisto z mečem in ognjem pa lupljenje čebule, kar je nekako značilno za vaše nastope. Ampak ta meč bo treba usmeriti proti vsem tistim, ki bodo kričali, da mora sodna preiskava ostati, proti tistim, ki bodo kričali, kako mora biti tožilec neodvisen; proti tistim boste morali mahati. Proti opoziciji na teh dveh segmentih, poudarjam, da ne bo zgledalo smešno, da vas hvalim, ker vas nimam namena, na teh dveh segmentih je zadeva v redu. To je to. Mislim pa, da bi lahko koalicija bila sposobna, pa žal ni, več konstruktivne debate na tem področju in tudi več časa. Ker če prijavite 5 minut za celo Poslansko skupino Stranke modernega centra, pa vidite, da vas je za skoraj velik avtobus, potem 5 minut ne bo dovolj; ker to je znak, da nočete govoriti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Čas še ni potekel, če je še želja za razpravo, prosim, da se prijavite. To velja tudi za predstavnika Vlade in za predstavnika predlagatelja. Prosim za prijavo. Dr. Vinko Gorenak, izvolite.
Se odpovem, ker sem računal s tem, da se bodo brez zveze prijavili. Se odpovedujem. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo o Predlogu priporočila. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. 12. 2009 Državni zbor ugotavlja, da je postopek obravnave Predloga priporočila končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SLOVENSKEM DRŽAVNEM HOLDINGU PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina šestih poslank in poslancev s prvopodpisanim Luko Mescem. Predlog zakona je na 29. seji 26. 10. obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Po končani razpravi članov odbora je odbor sprejel sklep, da predloga zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, zato je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Gospod Uroš Prikl bo predstavil stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Sem se bal, da bom sam sebi govoril, pa vidim, da vas je vseeno nekaj po poslanskih klopeh ostalo. Dovolite, da vam na kratko predstavim stališče Poslanske skupine Desus glede omenjenega predloga zakona. Predlog zakona smo predstavniki Poslanske skupine Desus zavrnili tudi na matičnem delovnem telesu. Predlog zakona predvideva obvezno soglasje nadzornikov, torej nadzornega sveta in vlade kot skupščine, pri prodaji državnih deležev v podjetjih. Soglasje vlade, ko gre za pomembne in strateške naložbe, in tudi soglasje nadzornega sveta, ko gre za portfeljske naložbe večjih vrednosti. V naši poslanski skupini se s predlagano rešitvijo ne strinjamo, saj po našem mnenju s tem posegamo v temeljni koncept zakonske ureditve, ki med drugim temelji na ločitvi funkcije države kot lastnice kapitalskih naložb od drugih funkcij države. Eden najpomembnejših apostolatov, ciljev Zakona o Slovenskem državnem holdingu pa je prav ločitev funkcije države kot lastnice kapitalskih naložb od drugih funkcij države. Poenostavljeno povedano, ločitev politike od upravljanja. Poleg tega je v statutu Slovenskega državnega holdinga že določeno, da med drugim potrebuje uprava SDH soglasje nadzornega sveta tudi za razpolaganje z naložbami, ki presegajo 5 milijonov evrov revidirane knjigovodske vrednosti posameznega posla. Slovenski državni holding ima namreč poslovodstvo in ima strategijo upravljanja kapitalskih naložb, po kateri se mora striktno ravnati. Če s poslovodstvom nismo zadovoljni, potem se mu je treba zahvaliti za sodelovanje, kar se ne bi zgodilo prvič. Ni pa treba, da se v vsakokratne odločitve vpleta tudi politika. Predlog zakona določa tudi, da bi SDH moral klasificirati naložbe, ki so na seznamu petnajstih podjetij za prodajo. Ob tem moram na tem mestu poudariti, da si v Poslanski skupini Desus želimo, da bi ob ponovnem odpiranju, torej spremembi strategije, vendarle ovrednotili tudi tista podjetja, ki so izostala iz te tako imenovane famozne liste in so bila v strategijo uvrščena med portfeljska. Vendar si to želimo narediti tako, kot določa obstoječi zakon. Razvrstitev naložb na strateške, pomembne in na portfeljske lahko določi le strategija, ki jo sprejme Državni zbor; in takrat bo priložnost za to. Naj ob tem poudarim naše trdno stališče in prepričanje, da je strategija živa materija, ki se jo sme in mora spreminjati, ko za to nastopijo razlogi; nikakor pa ne spreminjati na podlagi dnevnih političnih odločitev. Res je, da tudi v Poslanski skupini Desus nismo bili zmeraj in vedno zadovoljni z nekaterimi odločitvami upravljavca državnega premoženja, kar smo v preteklosti tudi jasno in nazorno povedali. Vendar pa verjamemo, prepričani smo v to, da je rešitev v izbiranju kompetentnih, odgovornih in zaupanja vrednih ljudi; in ne v stalnem spreminjanju zakonodaje, zato predloga tega zakona nismo in tudi ne bomo podpirali. Naj ob tem povem še sledeče. Zmeraj bomo trdno stali na stališču, da se pri upravljanju z državnim premoženjem ravna striktno, po črki zakona, strategija pa se udejanja skladno z jasnimi merili, kriteriji in cilji. Pri tem pa bomo zahtevali, poudarjam, polno odgovornost vseh tistih, ki sodelujejo v omenjenih procesih. Pri tem ne bomo zahtevali samo njihove osebne odgovornosti, pač pa tudi kazensko in odškodninsko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Slovenskem državnem holdingu, ki ga obravnavamo danes tudi na seji Državnega zbora, je samo eden od številnih zakonov, s katerimi smo se srečevali v zadnjem obdobju z namenom, da se spremeni način upravljanja državne lastnine. Vendar bi bilo ob tej priložnosti treba povedati, da je razlog takšnih zakonov prav v tem, da gre očitno za povsem ponesrečeno obliko upravljanja. Še posebej pa se moramo zavedati, da gre za družbeno lastnino, ki je sicer prešla v državno; ampak pri tem pozabljamo, da je to naša zasebna, privatna lastnina cele skupnosti. Velikokrat se ustvari razmišljanje, da je to državna lastnina, kot da je nikogaršnja. Prav od vsakega posameznika v Sloveniji je ta lastnina, zato je prav, da z njo tako tudi upravljamo. Vendar ko pogledamo razmišljanje in razumevanje korporativnega upravljanja v Sloveniji, ko se nanaša na upravljanje lastnine celotne skupnosti, pridemo do zaključka, da je to razumevanje oblikovano na način, da lastniki, torej ljudje, ne smejo vedeti, kako se upravlja s tem premoženjem. Če se želijo seznaniti s tem preko Državnega zbora, kjer smo predstavniki ljudstva, se to razume kot vmešavanje politike v korporativno upravljanje. Torej povsem zgrešeno sporočilo in način razumevanja, s katerim se srečujemo od takrat, ko je bil ustanovljen Slovenski državni holding. Drug problem je vezan na imenovanje predstavnikov v nadzorni svet podjetij. Eden od pomembnih kriterijev, ki jih morajo predstavniki nadzornih svetov v podjetjih, ki upravljajo z lastnino celotne skupnosti, izpolnjevati, je tudi certifikat Združenja nadzornikov Slovenije, ki je organizirano kot privatno združenje. Torej privatno združenje nadzornikov nadzira lastnino celotne skupnosti. Tudi ta postopek je povsem neizčiščen, zgrešen in zaradi tega imamo zelo veliko nezaupanje ljudi do upravljanja na takšen način. Samo parlament je predstavnik ljudstva in samo parlament lahko sprejme vsako posamično, poudarjam, vsako posamično prodajo lastnine celotne skupnosti. To ne sme biti prepuščeno soglasju nadzornikov, kot je v predlaganem zakonu predvideno. To je tudi eden od razlogov, zakaj tega predloga zakona ne moremo podpreti. Je pa dejstvo, da si Socialni demokrati želimo, da se razprava o nujnih spremembah pri upravljanju premoženja ljudi vendarle nadaljuje. Zato zagotovo potrebujemo ljudi na pravih mestih, ki bodo odgovorno opravljali to delo, in da bo tudi temu primerno oblikovan nadzor. Predvsem je treba spoštovati tudi najvišje standarde in osebno odgovornost, da se povrne zaupanje državljank in državljanov pri sistemu upravljanja z njihovim skupnim premoženjem. Zato tudi na nivoju vladne koalicije pričakujemo zaključek pogovorov, kako to področje urediti, da se upravljanje našega skupnega premoženja izboljša in da se dvomi javnosti razčistijo oziroma da se povrne zaupanje ljudi v to. Ena od teh priložnosti je zagotovo ustanovitev demografskega sklada, ki je lahko učinkovit odgovor za dosego cilja, da je lastnina ljudi upravljana na način, da bomo to premoženje oziroma to lastnino ohranili, jo oplemenitili; ne pa razprodajali. Samo na ta način bomo lahko zagotovili mladim generacijam, da bodo čez dvajset, trideset let lahko prejemali del pokojnine tudi iz naslova naše skupne lastnine. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem skupaj! Privatizacija je v zadnjem letu več ali manj izginila iz javnega radarja; nikakor pa se ni končala. Razprodaja naših podjetij se nadaljuje ter sporne prakse – ne samo pri prodaji, ampak tudi pri upravljanju podjetij, ki so zdaj pod okriljem SDH – se nadaljujejo in še zdaleč niso končane. V Združeni levici smo zato še tretjič v tem mandatu predlagali spremembe Zakona SDH, s katerimi bi negativne učinke teh procesov vsaj omejili, če jih zaradi volje te vlade že ne moremo zaustaviti. V teh minutah, ki jih še imam na voljo, ker je bil naš predlog razglašen kot neprimeren za nadaljnjo obravnavo, bom še enkrat na hitro povzel, kakšne so spremembe, ki smo jih predlagali. Prvič, predlagali smo, da bi se nadzorni svet SDH razširil na deset članov, s tem da bi sindikalne centrale dobile polovico od teh. To smo predlagali zato, ker trdno verjamemo, da delavski predstavniki v nadzornem svetu ne bi nikoli pristali na recimo prodajo NKBM za 250 milijonov, ko je država v to banko vložila več kot milijardo evrov. To lahko počnejo samo ljudje, ki so brez kakršnekoli odgovornosti in ki ne odgovarjajo nikomur. Zato je razširitev nadzornega sveta SDH nujna, da se umakne soglasje k takim spornim prodajam. Drugič, predlagali smo, da se podjetja, ki so bila uvrščena na seznam petnajstih podjetij za hitro privatizacijo in še niso prodana, razvrsti v skladu z merili s strategijo upravljanja. To pomeni, da se podjetji, kot sta Telekom Slovenije ali Cinkarna Celje, uvrstita med strateška podjetja, saj bi po vseh merilih, ki se uporabljajo za druga podjetja, to tudi morala biti. Trenutno pa lahko SDH v skladu s tistim sklepom ta podjetja razproda v celoti, brez kakršnihkoli zavez ali kriterijev, opredeljenih v strategiji. Zato je tudi druga sprememba, ki smo jo predlagali, da se Telekom in Cinkarno Celje ter ostala podjetja s seznama petnajstih, ki še niso prodana, uskladi v skladu s kriteriji, ki so opredeljeni v strategiji, nujna. Tretjič, predlagali smo tudi, da mora vlada podati obvezno soglasje k prodaji deležev v strateških in pomembnih podjetjih. To smo predlagali zato, ker je še vedno živ spomin na to, kako se je vlada izmikala kakršnikoli odločitvi pri prodaji Telekoma. Takrat smo videli pingpong med SDH in vlado, pri čemer so drug na drugega prelagali odgovornost. Da bi to odgovornost jasno določili in povedali, da mora vlada in skupščina SDH podati mnenje oziroma odločitev pri najpomembnejših prodajah, smo predlagali še to tretjo spremembo. Vse tri spremembe niso bile niti obravnavne, ker je koalicija naš zakon predlagala kot neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Kljub temu, da imamo v koaliciji stranki, kot sta SD in Desus, ki se tudi sami zavzemata za to, da se recimo nadzorni svet SDH razširi. Večkrat smo z njihove strani pa tudi s strani drugih strank v parlamentu slišali pozive, da se podjetja, ki so uvrščena na seznam petnajstih za hitro razprodajo, razvrsti skladno s strategijo upravljanja. Kljub temu je tudi naš tretji poskus, da bi vsaj tem minimalnim standardom zadostili, da bi vsaj minimalno uredili divjo privatizacijo, ki se dogaja, padel v vodo. Upam, da bo javnost uspela razbrati, kdo si zares prizadeva za ureditev privatizacije, kdo pa to samo govori takrat, ko je to popularno. V Združeni levici smo pred volitvami obljubili, da bomo privatizacijo ustavljali. Ker je ne moremo ustaviti, si prizadevamo vsaj za to, da se jo minimalno uredi. A koalicija očitno nima volje niti do tega, zato je ta zakon padel, kar nas v Združeni levici ne bo ustavilo. Še naprej si bomo prizadevali, da privatizacijo, predvsem pa najbolj sporne prakse upravljanja naših podjetij zaustavimo, ko jih bomo lahko. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Dragi kolegice in kolegi! Predlog novele Zakona o Slovenskem državnem holdingu, ki ga je vložila Združena levica, predvideva več sprememb. Prva sprememba je razširitev nadzornega sveta Slovenskega državnega holdinga na deset članov. Pet novih članov nadzornega sveta bi tako po novem imenovale sindikalne centrale, članice Ekonomsko-socialnega sveta. Glede na politično usmeritev Združene levice ni presenečenje, da so ta predlog zakona vložili prav poslanci te poslanske skupine. V Novi Sloveniji tej spremembi seveda odločno nasprotujemo. Naloga sindikatov ni ta, da v nadzornem svetu nadzirajo upravljanje državnega premoženja. Že tako ali tako lahko rečemo, da imajo nekateri sindikati v Sloveniji morda neobičajno moč, saj brez njihovega soglasja marsikatera odločitev Vlade in posledično Državnega zbora preprosto ni mogoča. Sindikatom predlagamo, naj se raje kot upravljanju državnega premoženja posvetijo izpolnjevanju svojega osnovnega primarnega poslanstva na način, ki bo v korist vse države. Le predstavljamo si lahko, kako bi predlagana sprememba razširitve nadzornega sveta Slovenskega državnega holdinga vplivala na delovanje Slovenskega državnega holdinga, kakšen vpliv bi to imelo na potek umika države iz gospodarstva. Kako šibka je moč Slovenskega državnega holdinga, smo videli na primeru Luke Koper. SDH je popolnoma kapituliral, ni več zmogel uveljavljati svojih pristojnosti, ki smo jih nanj prenesli državljani, ki smo v končni fazi tudi lastniki premoženja, ki ga za nas upravlja Slovenski državnih holding. Vključitev sindikatov v nadzorni svet gotovo ne bi pripomogla k temu, da bi holding kaj bolje upravljal naloge, ki smo jih nanj prenesli državljani; in to z zakonom. Očitno je namen predlagateljev prav upočasnitev že tako skorajda ustavljenih postopkov umika države iz gospodarstva. Novela predvideva uvedbo obveznega soglasja nadzornega sveta in Vlade kot skupščine SDH pri prodaji državnih deležev v podjetjih. SDH bi po predlogu moral klasificirati naložbe, ki so opredeljene v sklepu o odtujitvi naložb iz junija 2013, skladno z merili iz strategije upravljanja naložb. O sklepu o odtujitvi naložb Republike Slovenije pa je bilo veliko povedanega že v prejšnjem tednu. Bolj kot s tem bi se morala slovenska politika ukvarjati z vprašanjem, kako končno odpreti naše gospodarstvo in normalizirati slovensko poslovno okolje. Zasebna pobuda je tista, ki nam lahko zagotovi nova kvalitetna delovna mesta, da bodo ljudje z lastnim delom lahko uresničili svoje potenciale, skrbeli zase in skrbeli za širšo družbo. Tej pobudi moramo dati priložnost in odstraniti vse ovire, ki jih lahko država odstrani. To so predvsem birokracija in davčne obremenitve. In prav v tej smeri moramo v Državnem zboru iskati rešitve. V Novi Sloveniji bomo glasovali proti Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Slovenskem državnem holdingu.
Hvala lepa. Mag. Alenka Bratušek bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Lep pozdrav, podpredsednik; kolegice in kolegi! Upravljanje državnega premoženja je tema tako rekoč na vsaki seji Državnega zbora. Večkrat poskušamo spreminjati Zakon o Slovenskem državnem holdingu, večkrat vam skušamo, spoštovana koalicija, dopovedati, da stvari, kot v tem trenutku tečejo, ne tečejo dobro. Tako slabo, kot se v tem trenutku gospodari z državnim premoženjem, se še ni. Iz afere v afero. Niti nadzorni svet Slovenskega državnega holdinga ni popoln niti uprava Slovenskega državnega holdinga ni popolna. In kaj naredi koalicija? Nič. Zavrača predlog za predlogom; svojih predlogov, čeprav tudi iz koalicijskih vrst prihajajo kritike, pa ne naredi. In ni dovolj, ni dovolj, da katerakoli koalicijska stranka opozarja. Treba bo zbrati pogum, pa če ne gre v koaliciji, pa z opozicijo sprejeti nujno potrebne spremembe. Kar pa se tiče konkretnega zakona, ki je pred nami, mislim, da smo na odboru naredili kar poglobljeno razpravo, ugotovili, da je nekaj stvari pomanjkljivih. Tudi dopolnitev nadzornega sveta, ki bi ga sestavljali po novem tudi sindikati, ni urejena tako, kot bi morala biti; med drugim člani nadzornega sveta, ki bi jih imenovale sindikalne centrale, ne bi oziroma ni nujno, ni treba izpolnjevati pogojev, ki so navedeni v zakonu. Mogoče je res nesmiselno, da izpolnjuje vse pogoje, ki so v tem trenutku navedeni; vsekakor pa vsaj kakšnega bi tudi tem članom, če bi se tako odločili, bilo treba dodati. Tukaj je zakon vsekakor pomanjkljiv, ga pa je med nadaljnjimi postopki možno popraviti. Kar se tiče petnajstih podjetij, upam, da so tudi kolegi v Združeni levici na tej seji ugotovili, da tega sklepa ni več. Absolutno pa v naši poslanski skupini podpiramo predlog, da je treba v strategiji vsa podjetja – vsa, od prvega do zadnjega, vseh 46 –, razvrstiti skladno z merili in kriteriji, ki veljajo. Tega v tem trenutku ni. Ne samo za Telekom in Cinkarno, ampak še za nekaj drugih. Apeliramo na koalicijo, da zaviha rokave in uredi tudi to; sicer bomo za naslednjo ali eno od naslednjih sej pripravili, ponovno pripravili spremembo zakona, ki bi to stvar uredila. Kot že rečeno, upravljanje z državnim premoženjem, z državno srebrnino lahko večkrat slišimo, je v tem trenutku res slabo, kot še nikoli. Namen ustanovitve Slovenskega državnega holdinga je bil, da se celotno, vsedržavno premoženje, kar ga naša država še premore, upravlja na enem mestu, da se državne institucije med seboj ne dogovarjajo oziroma kregajo, kako in kaj. Še vedno mislim, da je bil to pravi cilj. Ampak na način, kot se v tem trenutku dogaja, da se ukvarjate samo z aferami, da je iz imenovanja v imenovanje, pa naj gre za nadzorni svet ali upravo, vse skupaj samo še slabše; to seveda ni prava pot. Zato na koncu še enkrat apel koaliciji, da se zave katastrofalnega upravljanja državnega premoženja in da ukrepa.
Hvala lepa. Mag. Dušan Verbič bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci, prav lep pozdrav! V predlogu zakona se je ponovno dodajala obveznost soglasja Državnega zbora za razpolaganje z večjimi naložbami tudi po sprejetju strategije upravljanja naložb. Vsekakor lahko ocenimo, da predlog zakona ruši koncept neodvisnega upravljanja državnega premoženja. Namen celotnega Zakona o Slovenskem državnem holdingu je ločitev funkcije države kot lastnice kapitalskih naložb od drugih funkcij države in tako preprečevati nasprotje interesov, izkrivljanje konkurence na trgih in neenakopravno obravnavo gospodarskih družb. Na to opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. To pomeni, da bi Državni zbor ponovno odločal o naložbah, o katerih je že odločal v strategiji upravljanja kapitalskih naložb, še enkrat pred prodajo. Po našem mnenju je predlagana določba zakona, o katerem bi Državni zbor še enkrat odločal pred prodajo, nesmiselna in v nasprotju s smernicami OECD. Bistvo smernice OECD je, da je SDH neodvisen in ni vezana na navodila državnih organov. SDH mora delovati neodvisno in samostojno, zato mora sam SDH odločati o prodaji naložb po sprejetju strategije o kapitalskih naložbah. Če Državni zbor odloči v strategiji, da se naložbe prodajo, potem ni smiselno, da bo še enkrat odločal po tej odločitvi. Če bi še enkrat odločal, bi povzročil dodatno politično negotovost za prodajo naložb, kar bi na koncu morda tudi znižalo ceno prodanih naložb. Takšna rešitev je celo v nasprotju z Zakonom o gospodarskih družbah. SDH je delniška družba, kar pomeni, da mora uprava s pooblastili, ki jih določa SDH, pred prodajo dobiti soglasje od nadzornega sveta. Lahko pa v skladu z Zakonom o gospodarskih družbah zaprosi uprava SDH odločanje na skupščini, ki pa je Vlada. Državni zbor po obstoječem zakonu daje soglasje, katere naložbe se prodajajo. V primeru, da bi Državni zbor dokončno odločal o prodaji določenemu kupcu, bi uvedel v postopek prodaje vpliv politike na konkretne odločitve glede prodaje. S tem pa bi dejansko negativno vplival na ceno prodanega podjetja in kot država pokazal, da ne želimo umakniti politike iz upravljanja gospodarstva. S tem pa bi kazali nezrelo obnašanje kot družba in izgubo še kako potrebnih kupcev za prezadolžena podjetja. Posledično bi povzročili izgubo potencialnih strateških partnerjev, ki bi vplivali pozitivno na gospodarsko rast in zaposlenost. Vsekakor je treba poudariti, da nadzor nad SDH izvaja Računsko sodišče in Komisija za preprečevanje korupcije. O prodaji naložb se odloča na nadzornem svetu SDH, kar pomeni, da je na te seje vabljen tudi predstavnik opozicije v obliki predsednika Komisije za nadzor javnih financ. Treba je tudi poudariti, da so pogoji in cilji razpolaganja z naložbami, ki se prodajajo. določeni v letnem načrtu upravljanja, le-ta pa temelji na podlagi sprejete strategije. Predlagani zakon je bil napisan tako, da je v nasprotju s konceptom ločitve politike od upravljanja in v nasprotju s smernicami OECD o korporativnem upravljanju. Zaradi navedenega v Poslanski skupini Stranke modernega centra ne moremo podpirati takšnih rešitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Marko Pogačnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke nismo podprli predloga sprememb Zakona o Slovenskem državnem holdingu, ki ga je predlagala Združena levica. Nismo ga podprli iz več razlogov. Prepričani smo, da usmeritve in predlogi sprememb, ki jih predlaga predlagatelj, ne gredo v smeri izboljšanja upravljanja državnega premoženja, temveč da se bo s to spremembo, ki je bila predlagana, na nek način politika še bolj vključevala v upravljanje državnega premoženja. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da se del politike, na kakšen način se sedaj upravlja, ni primeren in ni ustrezen; o tem govorijo tudi rezultati. Zaskrbljujoče je, da je Slovenski državni holding brez stalnega vodstva in ima še vedno začasno vodstvo. Predvsem pa nas v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke skrbijo rezultati podjetij. Ob koncu prejšnjega tedna smo lahko prebrali, da je naša največja zavarovalnica, to je Zavarovalnica Triglav, ustvarila skoraj 30 % manj dobička kot v enakem obdobju lani. In prepričani smo, da je eden izmed razlogov tudi, da se koalicija Stranke modernega centra, Socialnih demokratov in Desusa več kot z upravljanjem državnega premoženja ukvarja s kadrovanjem. Kadrovanje ni ustrezno in prepričani smo, da gre tukaj za predvsem parcialne osebne interese določenih lobijev, ki želijo imeti vpliv na upravljanje državnega premoženja. Prepričani smo, da bi se moral Državni zbor čim prej soočiti z dopolnjeno in prenovljeno strategijo upravljanja državnega premoženja. V Slovenski demokratski stranki smo že na probleme, da strategija ni popolna, opozarjali že pri njenem sprejemanju. Na nepopolnost in slabo pripravljeno strategijo pa je pred časom opozorilo tudi vodstvo Slovenskega državnega holdinga. Pozivamo koalicijo Stranke modernega centra, Desusa in Socialnih demokratov, da poskrbijo, da v Državni zbor čim prej pride prenovljena in dopolnjena strategija upravljanja državnega premoženja. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je to ključni dokument, kjer pa je potrebno sodelovanje opozicije in koalicije. Premoženje države ni v lasti sedanje vlade, sedanja vlada je pa odgovorna za upravljanje s tem premoženjem. In žalosti nas v Slovenski demokratski strani, da je tudi pod vlado Alenke Bratušek prišlo do, vsaj za nas, bistvenih sprememb tega zakona; in sicer se je takratna koalicija odločila, da iz nadzornega sveta umakne predstavnika opozicije. Prepričani smo, da v primeru, da bo prišlo do sprememb in dopolnitev Zakona o slovenskem državnem holdingu, da bi opozicija pod enakimi pogoji, ki veljajo za ostale člane nadzornega sveta v Slovenskem državnem holdingu, morala imeti svojega predstavnika z glasovalno pravico. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem 19. točko dnevnega reda. Prehajamo na 25. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O OPRAVLJANJU PLAČILNIH STORITEV ZA PRORAČUNSKE UPORABNIKE, DRUGA OBRAVNAVA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki gospe Mariji Janc. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci! Dovolite mi, da na kratko predstavim Predlog zakona o opravljanju plačilnih storitev za proračunske uporabnike, poglavitne rešitve ter razloge in namen za sprejetje tega zakona. Predlog zakon je Vlada Republike Slovenije posredovala Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje z namenom, da s tem zakonom in podzakonskimi predpisi, ki bodo izdani na njegovi podlagi, dodatno sistemsko uredijo nove storitve, ki jih za proračunske uporabnike opravlja Uprava za javna plačila; ter vprašanja, vezana na finančno poslovanje proračunskih uporabnikov izven sistema enotnega zakladnega računa v domačem in tujem bančnem okolju. V primerjavi z veljavnim zakonom so poglavitne rešitve in nameni predloga novega zakona naslednji. Predlaga se dodatna normativna ureditev finančnega poslovanja države, občin, proračunskih uporabnikov izven sistema enotnega zakladniškega računa, tako da se omogoča odpiranje transakcijskega računa Republike Slovenije pri domači poslovni banki. Ta bo namenjen za sredstva varnostnih rezerv, s katerimi v imenu in za račun države upravlja Slovenska izvozna in razvojna banka. Ureja odpiranje transakcijskih računov pri tujih bankah za potrebe Ministrstva za obrambo. Dodatno se urejajo pogoji oziroma nameni odpiranja posebnih namenskih transakcijskih računov pri Banki Slovenije. Omogoča odpiranje tako imenovanih računov z ničelnim stanjem pri hranilnicah, ki imajo ustrezno mrežo poslovalnic, s čimer bo zagotovljena večja dostopnost gotovinskih plačilnih storitev. Državi, občinam ter proračunskim uporabnikom, ki imajo podlago v posebnih zakonih, omogoča odpiranje trgovalnih računov pri ponudnikih investicijskih storitev. Zaradi navedenih izjem, vezanih na finančno poslovanje proračunskih uporabnikov prek računov v bančnem okolju, se s predlogom zakona urejajo tudi obveznosti imetnikov teh računov in ponudnikov plačilnih storitev, in sicer sporočanja podatkov Upravi za javna naročila o stanju sredstev in plačilnih transakcijah, izvršenih preko teh računov. Predlaga se vzpostavitev centralne evidence o izdanih menicah pri Upravi za javna plačila z namenom, da se zagotovi stabilnost javnih financ in odpravijo tveganja na področju zadolževanja oziroma prevzemanja obveznosti v breme državnega in občinskih proračunov. V predlogu zakona se določajo nove in usklajujejo obstoječe storitve in naloge Uprave za javna plačila. Ena od teh je zbiranje podatkov o izdanih menicah. S predlogom zakona se dopolnjujejo določbe, ki urejajo vodenje registra proračunskih uporabnikov, predvsem se širi nabor podatkov. Predlog zakona vključuje izjemo glede pošiljanja in prejemanja e-računov preko enotne vstopno-izstopne točke pri UJP. Zaradi varstva občutljivih osebnih podatkov in posebnosti izmenjave medicinske dokumentacije so iz sistema izmenjave računov izvzeti vsi računi in drugi spremljajoči obračunski dokumenti, ki jih Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije in zavarovalnicam, ki opravljajo dopolnilno zdravstveno zavarovanje, pošiljajo izvajalci zdravstvenih storitev. S predlogom zakona se dopolnjujejo določbe, ki urejajo obdelavo osebnih podatkov. S predlogom zakona se poleg obstoječih sankcij določajo tudi sankcije za kršitev obveznosti v zvezi z izdajanjem menic in odpiranjem računov izven sistema enotnega zakladnega računa. Spoštovani poslanke in poslanci, upoštevaje navedeno Vlada Republike Slovenije predlaga, da po obravnavi predlog zakona sprejmete in potrdite. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa državna sekretarka. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici odbora gospe Urški Ban. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani! Kot rečeno, je odbor na 29. seji 26. 10. 2016 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o opravljanju plačilnih storitev za proračunske uporabnike, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predložila Vlada. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe ter mnenjem Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance. V skladu s poslovnikom so amandmaje k predlogu zakona vložile poslanske skupine koalicije k posameznim členom. Seje odbora so se udeležili predstavniki Ministrstva za finance in Zakonodajno-pravne službe. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je državna sekretarka na Ministrstvu za finance podrobno predstavila poglavitne rešitve in cilje predlaganega zakona, ki ureja naloge, načela delovanja in organizacijo Uprave Republike Slovenije za javna plačila. Podrobno obrazložitev smo tudi ravnokar slišali. V nadaljevanju je predstavnica Zakonodajno-pravne službe opozorila na pripombe iz pisnega mnenja in pojasnila, da vloženi amandmaji odpravljajo pomanjkljivosti, na katere so v mnenju opozorili. Na seji je sodeloval tudi predstavnik Državnega sveta, ki je v obrazložitvi povedal, da Komisija Državnega sveta predlog zakona podpira. V razpravi so bila s strani člana odbora postavljena vprašanja, za katere proračunske uporabnike ta zakon ni obvezen, vprašanje nadzora nad tem zakonom, odnos tega zakona do fizičnih oseb in vprašanje plačilne politike Urada za javna plačila ter organiziranost le-tega. Na koncu razprave je državna sekretarka ter generalna direktorica urada odgovorila na zastavljeno vprašanje in dala dodatna pojasnila. Odbor je v skladu s poslovnikom obravnaval amandmaje poslanskih skupin koalicije in jih sprejel; sprejel pa je tudi vse člene predloga zakona. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, v njenem imenu gospod Janko Veber. Izvolite.
Hvala za besedo. Še enkrat lep pozdrav v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, kjer ugotavljamo skupaj s predlagateljem, ki je predložil nov zakon, da veljavni zakon o opravljanju plačilnih storitev za proračunske uporabnike proračunskim uporabnikom določa prepoved oziroma omejitev odpiranja transakcijskih računov izven sistema enotnega zakladniškega računa. Praksa pri izvajanju teh predpisov pa je pokazala, da je treba urediti določena področja tega poslovanja, ki ga znotraj samega sistema enotnega zakladniškega računa, kot sedaj velja, ni mogoče opravljati. Gre predvsem za transakcijske račune za upravljanje varnostnih rezerv, uporabo tujih bank za obrambno-varnostne namene ter upravljanje nematerializiranih vrednostnih papirjev na tujih kapitalskih trgih. Če strnemo, gre za dejanja, ki nimajo veliko vpliva na življenje vsakega posameznika, pomembna pa so za izvrševanje nalog države. Tako bodo lahko država in občine vrednostne papirje, ki jih imajo v lasti; upravljale preko trgovalnih računov pri ponudnikih teh storitev, dopušča in ureja pa se tudi možnost uporabe transakcijskih računov v tujini, ki so v omejenem obsegu nujno potrebni za izvajanje mirovnih operacij vojske ter diplomatsko-konzularnih dejavnosti. Posebno pomembno pa je področje zavarovanja izvoznih poslov, ki ga v imenu in za račun države upravlja SID banka. Gre za slovenske izvoznike, ki ustvarjajo največji bruto domači proizvod v Sloveniji. Država s tem prevzema veliko tveganje, ki ga zasebni kapital brez državne podpore dejansko ne bi mogel prevzeti, tako da gre za ključno podpiranje izvoza in posledično ustvarjanje delovnih mest v Sloveniji ter tudi konstantne rasti bruto domačega proizvoda. Zakon tudi formalno ureja delitev in upravljanje teh sredstev, ki bodo za to opravilno računovodena znotraj enotnih zakladniških računov v okviru Banke Slovenije ter tudi na računih pri SID banki, ki upravlja ta sredstva v imenu in za račun države. Seveda je pri vem tem potreben tudi nadzor in zakon ga ureja. Menimo, da bo rešitev v tem zakonu omogočila večjo preglednost nad izdajo dolžniških menic proračunskih uporabnikov; in zato uvaja centralni register menic za večjo preglednost zadolženosti proračunskih uporabnikov. Uvaja tudi pregledno in jasno ureditev poslovanja in upravljanja sredstev v posebnih namenskih skladih, kot je na primer sklad za razgradnjo jedrske elektrarne Krško. Prinaša tudi jasnejša in enotna pravila za vse proračunske uporabnike, prav tako pa udejanja rešitve, na katere zaradi transparentnosti javnih financ že nekaj let opozarja tudi Računsko sodišče. Zaradi vseh teh navedenih razlogov bomo rešitve, ki so predvidene v tem zakonu, podprli. Podprli bomo tudi zakon v celoti. Hvala.
Hvala, gospod Veber. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani! Predlog zakona o opravljanju plačilnih storitev za proračunske uporabnike ureja vzdrževanje in vsebino registra proračunskih uporabnikov ter postopek vpisa in izbrisa. Register je javen in brezplačno dostopen na spletni strani Uprave Republike Slovenije za javna plačila. Predlog zakona loči več vrst računov, ki jih vodi Uprava Republike Slovenije za javna plačila, in sicer, prvič, zakladniški podračun države oziroma zakladniški podračun občine, ki je namenjen za upravljanje denarnih sredstev posameznega sistema enotnega zakladniškega računa; drugič, podračune javnofinančnih prihodkov, na katere davčni zavezanci plačujejo obvezne dajatve in druge javnofinančne prihodke; tretjič, podračune proračunskih uporabnikov, ki so namenjeni za opravljanje plačilnih storitev za proračunske uporabnike. Poleg navedenih računov Uprava Republike Slovenije za javna plačila vodi evidenco o plačilnih transakcijah in stanju denarnih sredstev proračunskih uporabnikov na posebnih namenskih transakcijskih računih, odprtih pri Banki Slovenije, ki so namenjeni ločenemu vodenju sredstev za izvedbo določenega projekta, ter računih, odprtih pri bankah in hranilnicah, ki se uporabljajo izključno za gotovinsko poslovanje proračunskih uporabnikov. Predlog pooblašča Upravo Republike Slovenije za javna plačila za opravljanje nalog prekrškovnega organa, ki odloča o prekrških in izreka sankcije, določene v tem zakonu. Predlog predvideva tudi izboljšanje transparentnosti na področju izdajanja menic z vzpostavitvijo centralne evidence o izdanih menicah pri Upravi za javna plačila. Na tak način se tudi zmanjšajo tveganja na področju zadolževanja oziroma prevzemanja obveznosti v breme državnega in občinskih proračunov. Predlog zakona omogoča tudi odpiranje transakcijskih računov pri tujih bankah za potrebe Ministrstva za obrambo, s čimer so zagotovljeni pogoji za nemoteno opravljanje nalog obrambnih atašejev, obrambnih predstavnikov pri mednarodnih organizacijah in drugih javnih uslužbencev na obrambnem področju. Sredstva, ki jih državljani zbiramo v državnem proračunu, morajo biti upravljana in porabljena na učinkovit ter transparenten način na državni in lokalni ravni. Predlog zakona te cilje zasleduje. V Novi Sloveniji Predlogu zakona o opravljanju plačilnih storitev za proračunske uporabnike ne bomo nasprotovali.
Besedo ima gospa Urška Ban, ki bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Kot je že iz naslova te točke dnevnega reda razvidno, obravnavamo predlog zakona, ki ureja plačilni promet za proračunske uporabnike. Zaradi velikega obsega sprememb že veljavnega zakona s tem zakonom v celoti nadomeščamo trenutno veljavnega. Pri izvajanju zakona se je namreč v praksi izkazalo, da je treba urediti posamezna področja finančnega poslovanja proračunskih uporabnikov, ki odstopajo od obstoječe pravne ureditve. Namen tega zakona je, da se v celoti uredijo nove storitve, ki jih za proračunske uporabnike opravlja Uprava za javna plačila, ter da se posamezne določbe tega zakona uskladijo tudi z drugimi področnimi predpisi. Torej ta zakon ureja, prvič, opravljanje plačilnih storitev in drugih storitev za neposredne in posredne uporabnike državnega in občinskih proračunov, Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije ter Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije. Drugič, ureja register proračunskih uporabnikov in, tretjič, ureja naloge in organizacijo Uprave Republike Slovenije za javna plačila. Plačilne storitve za proračunske uporabnike namreč opravlja Uprava za javna plačila, ki deluje kot organ v sestavi Ministrstva za finance. Med rednimi nalogami uprave je najobsežnejša in najbolj zahtevna ravno opravljanje plačilnih storitev za proračunske uporabnike. Uprava za javna plačila je v okviru te naloge v letu 2015 prejela in obdelala več kot 23 milijonov plačilnih navodil za domače plačilne transakcije, prejela in obdelala pa je tudi več kot 60 tisoč plačilnih navodil za čezmejne transakcije ter več kot 16 tisoč plačilnih navodil za tuje plačilne transakcije. Če na koncu povzamem, gre za bolj kot ne tehnične rešitve, zelo pomembne za proračunske uporabnike, ki urejajo storitve, naloge in organizacijo Uprave za javna plačila, ureja posebnosti glede vodenja računov in opravljanja plačilnih storitev za proračunske uporabnike, ureja register ter postopek proračunskih uporabnikov in postopek pridobitve ter prenehanja statusa proračunskega uporabnika, namen in pogoje ter izjeme glede odpiranja transakcijskih in trgovalnih računov ter uporabe plačilnih storitev izven sistema zakladniškega računa v državi in tujini. V predlogu zakona pa je predvidena tudi vzpostavitev centralne evidence menic, ki jih izdajajo proračunski uporabniki, ki jo bo vodila uprava. Na ta način se bo vzpostavil nadzor nad izvajanjem menic, preprečilo se bo tveganje za likvidnost proračunskih uporabnikov in sistema enotnega zakladniškega računa. Pričakujemo, da bo to določilo delovalo kot neke vrste varovalka, ki bo pripomogla k smotrnejšemu ravnanju z denarnimi sredstvi, predvsem lokalnih skupnosti, kjer so informacije o uporabi menic pomanjkljive. Na koncu ocenjujemo, da so predlagane rešitve, ki jih ta zakon vključuje, korak v pravo smer, ker bo Uradu za javna plačila omogočena nadgradnja nekaterih obstoječih storitev ter bo le-ta prevzela izvajanje nekaterih novih storitev in nalog, ki jih je treba ustrezno normativno urediti. Zaradi navedenega bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra podprli Predlog zakona o opravljanju plačilnih storitev za proračunske uporabnike. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Andrej Šircelj bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovane predstavnice Vlade, kolegice in kolegi! Mi imamo Upravo za javna plačila. Verjetno poznate oziroma ste že slišali za SDK. Ko je razpadla oziroma preden se je drugače organizirala, takrat je nastal Ajpes za javne evidence, potem je nastal Durs in potem je nastala še Uprava za javna plačila. In ta uprava deluje še danes in danes ji koalicija daje vedno več del, vedno pomembnejših del, sami sebi je vedno bolj pomembna in tako naprej. Tam je po zadnjih podatkih zaposlenih okoli 170 ljudi, v devetih regijah oziroma šestih regijah v Sloveniji. Ampak kdo pa opravlja v tej državi plačilne storitve? Banke in druge finančne organizacije. Pa pošta in tako naprej. Ampak ob razpadu, preoblikovanju SDK si je država zamislila še neko institucijo, ki bo opravljala plačilni promet za občine, če bodo hotele, za krajevne skupnosti in še kakšnega proračunskega uporabnika. In to imamo še danes. Danes bodo delali še malo mednarodno ter zaposlovali in bili del proračunske pogače. Jaz zelo odgovorno trdim, če takrat ne bi imeli tega organa in če ga ne bi organizirali, bi se svet ravno tako vrtel, kot se danes vrti. In v Sloveniji bi se ravno tako opravljal plačilni promet, kot se danes opravlja, čeprav brez te institucije. Pač bi to opravljale banke kot v nekaterih kapitalističnih državah ter nekaterih drugih državah in seveda se vse to dela. Danes se pogovarjamo o tem, da bomo razširili ta pooblastila, da bo bolj učinkovita država zaradi tega in tako naprej. Mislim, da ne bo nič bolj učinkovita, tudi v Slovenski demokratski stranki menimo, da zaradi tega ne bo nič bolj učinkovito; bo pa dražje in bo več stalo. Zaradi tega je vprašanje, koliko stane tovrstna organizacija, da za državo, občine, krajevne skupnosti opravlja plačilni promet; in nič drugega. Plačilni promet je pa to, kar opravlja banka tudi za vsakega posameznika, podjetje in tako naprej. Mi to še vedno imamo in tudi mislim, da bomo še imeli, ker ima ta institucija vedno več pooblastil, vedno več nalog se ji daje tudi s tem zakonom, vi ji dajete več nalog s tem zakonom; je pa to precej drago. Je pa to precej drago. Trdim, da bi se tudi brez te institucije svet in Slovenija ravno tako vrtela naprej in ne bi bilo čisto nič narobe, tudi če je ne bi bilo; in bi to opravljale neke druge banke, pošte in tako naprej. V bistvu je bila ta institucija bolj ali manj takrat sama sebi namen, je še danes. Vprašanje je, koliko je dejansko potrebna ali nepotrebna; je pa treba potem gledati tudi na stroške, ali je to bolj drago, manj drago. V Slovenski demokratski stranki tej instituciji ne bomo nasprotovali; ne bomo pa je podprli, kot tudi tega zakona ne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, v njenem imenu gospod Uroš Prikl. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Dovolite, da na kratko predstavim stališče Poslanske skupine Desus. Zakon predlaga ustrezno normativno ureditev finančnega poslovanja države, občin in posameznih proračunskih uporabnikov, tudi izven sistema EZR, torej enotnega zakladnega računa. S tem bo po našem mnenju zagotovljena večja gospodarnost in tudi preglednost porabe proračunskih sredstev in javnofinančnih tokov, ki se izvajajo preko bančnega sektorja pri nas v državi ter tudi v tujini. Poleg tega predlog zakona omogoča odpiranje transakcijskih računov pri tujih poslovnih bankah za potrebe Ministrstva za obrambo, s čimer so zagotovljeni pogoji za nemoteno opravljanje nalog obrambnih atašejev, obrambnih predstavnikov pri mednarodnih organizacijah in tudi drugih javnih uslužbencev na obrambnem področju, ki so izenačeni z diplomati v sprejemnih državah oziroma pri mednarodnih organizacijah. Zagotovljeni bodo tudi pogoji za finančno poslovanje vojaških predstavništev v tujini in slovenskih kontingentov na mednarodnih operacijah oziroma mednarodnih misijah. Državi, lokalnim skupnostim ter proračunskim uporabnikom bo omogočeno odpiranje trgovalnih računov pri ponudnikih investicijskih storitev, preko katerih se bodo v okviru upravljanja finančnega premoženja opravljale tudi transakcije, potrebne za nakup in prodajo delnic ter drugih nematerializiranih vrednostnih papirjev. Predlaga se vzpostavitev centralne evidence o izdanih menicah pri Upravi za javna plačila z namenom, da se zagotovi večja preglednost in stabilnost javnih financ ter odpravijo tveganja v breme državnega in občinskih proračunov. Zaradi pospešitve e-poslovanja in dostopnosti e-storitev javne uprave ter nosilcev javnih pooblastil širšemu krogu uporabnikov predlog zakona omogoča, da se v sistem spletnih vplačil pri Upravi za javna plačila vključijo tudi tako imenovani zunanji ponudniki tovrstnih storitev, ki nimajo statusa proračunskih uporabnikov; morajo pa biti vključeni v enotno kontaktno točko v tako imenovani VEM – elektronsko vse na enem mestu. Namen predloga zakona je, da se dodatno sistemsko uredijo nove storitve, ki jih za proračunske uporabnike opravlja Uprava za javna plačila, ter da se posamezne odločitve zakona uskladijo z drugimi področnimi predpisi. Zaradi navedenega bomo v Poslanski skupini Desus predlog zakona soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v torek, 22. 11., v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O INVESTICIJSKIH SKLADIH IN DRUŽBAH ZA UPRAVLJANJE, DRUGA OBRAVNAVA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, in sicer državni sekretarki gospe Ireni Sodin. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani poslanke in poslanci! Dovolite, da vam predstavim glavne rešitve, ki jih vsebuje Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakon o investicijskih skladih in družbah za upravljanje. S predlaganimi spremembami in dopolnitvami zakona se v slovenski pravni red prenaša evropska direktiva iz leta 2014, ki odpravlja razlike med nacionalnimi določbami držav članic glede dolžnosti in odgovornosti skrbnikov plačne politike in sankcij. Pravila v zvezi s skrbniki so bila skoraj nespremenjena od leta 1985. Takrat je bila sprejeta direktiva, katere namen je bil ustvariti enoten trg za kolektivne naložbene podjeme, za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje, ki bi povečali naložbene in poslovne možnosti za sektor in vlagatelje. V nacionalni zakonodaji je navedeno področje urejeno z Zakonom o investicijskih skladih in družbah za upravljanje. V tem predlogu zakona so se podrobneje določila načela in pravila, ki določajo dolžnost skrbnikov. To je potrebno zaradi hitrega razvoja naložbenega okolja za kolektivne naložbene podjeme. Ti lahko vlagajo v širši nabor finančnih instrumentov, ki so vse bolj zapleteni in se lahko izdajajo ter hranijo tudi izven Evropske unije. Predlog zakona zato ureja prenos hrambe s strani skrbnika na podskrbnika, nasprotje interesov in odgovornost glavnega skrbnika v primeru delnega prenosa nalog, povezanih s hrambo. Hkrati se v predlogu zakona ureja politika prejemkov v družbah za upravljanje na podoben način, kot je to že urejeno na drugih področjih finančnega sistema. Pomemben del predloga zakona predstavlja preoblikovanje določb sistema nadzora, preiskovanja in sankcij. Globe za nekatere najhujše kršitve sledijo globam iz direktive. Svoboda opravljanja storitev omogoča družbam za upravljanje, da si izberejo državo sedeža, s tem pa tudi kaznovalni okvir, ki se zanje uporabi. Da bi se preprečilo selitve družb za upravljanje v države z manj strogimi sankcijami, je Evropska unija poenotila višino glob. Direktiva daje pristojnim organom pooblastilo, da naložijo denarne kazni, ki so dovolj visoke, učinkovite, odvračilne in sorazmerne ter izravnavajo pričakovane koristi vedenja, s katerim se kršijo zahteve iz te direktive. Pri uporabi načela sorazmernosti, ki je eno od vodil prekrškovnega prava, je treba upoštevati značilnosti celotnega območja Evropske unije in s tem velikost in dejanja vseh evropskih družb za upravljanje. Sledeč načelu sorazmernosti torej slovenski družbi za upravljanje ne more biti izrečena enaka globa, kot je lahko na primer izrečena veliki družbi za upravljanje države članice. Menim, da se bo s tem predlogom zakona pomembno izboljšala finančna stabilnost ter tudi varstvo vlagateljev, zato upam, da boste predlog zakona podprli. Vlada v skladu s 138. členom Poslovnika zbora predlaga, da se na tej seji opravi tudi tretja obravnava predloga zakona, saj k temu predlogu za to sejo ni bilo predlaganih amandmajev. Hvala.
Hvala, gospa državna sekretarka. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici odbora gospe Vojki Šergan.
Hvala za besedo. Spoštovani predstavnici ministrstva, kolegice in kolegi! Na podlagi 42., 130., 131. in 133. člena Poslovnika Državnega zbora je Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo pripravil poročilo k Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o investicijskih skladih in družbah za upravljanje, druga obravnava, EPA 1449-VII . Odbor za finance in monetarno politiko je na 29. seji, 26. 10. 2016, kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o investicijskih skladih in družbah za upravljanje, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predložila Vlada. Seji odbora so prisostvovale predstavnice Ministrstva za finance ter Zakonodajno-pravne službe. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je državna sekretarka z Ministrstva za finance predstavila poglavitne rešitve in cilje predlaganega zakona, ki izvirajo iz prenosa Direktive 2014/91/EU in s katerimi se vzpostavlja enotna pravila glede skrbnika, izvajanja sistema prejemkov s strani družb za upravljanje ter določa višje zneske globe, ki jih Agencija za trg vrednostnih papirjev lahko izreče družbi za upravljanje, upravljavcu alternativnega investicijskega sklada in skrbniku. V nadaljevanju je predstavnica Zakonodajno-pravne službe pojasnila, da vloženi amandmaji v večji meri odpravljajo pomanjkljivosti, na katere je bilo opozorjeno v pisnem mnenju. K členom, h katerim ni bilo vloženih amandmajev, pa so bila dana dodatna pojasnila. Na seji je sodeloval tudi predstavnik Državnega sveta, ki je v dopolnilni obrazložitvi mnenja Državnega sveta pojasnil, da Komisija za gospodarstvo, obrt, turizem in finance predlog zakona podpira. V krajši razpravi je bila izražena podpora predlaganemu zakonu, saj se razmere na finančnem trgu hitro spreminjajo in je sprememba zakonodaje potrebna. Predlog zakona je dober, obenem pa tudi usklajen, saj se je prisluhnilo deležnikom. Izražena je bila tudi potreba po natančnejših, vsebinsko bolj poglobljenih obrazložitvah členov pri prihodnji pripravi zakonskih predlogov. Po opravljeni razpravi je odbor v skladu z osmim odstavkom 131. člena Poslovnika Državnega zbora sprejel amandmaje. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, ki je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka na Ministrstvu za finance gospa Irena Sodin, dragi kolegice in kolegi! S Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o investicijskih skladih in družbah za upravljanje v slovenski pravni red vnašamo zahteve evropske direktive, številka 91, iz leta 2014. Najpomembnejši segment predloga zakona predstavlja poenotenje pravil glede skrbnika sklada. Vsak investicijski sklad bi moral v skladu s predlogom imeti enega skrbnika, ki izvaja splošni nadzor nad sredstvi investicijskega sklada. S tem se poskuša doseči, da bi imel skrbnik pregled nad vsemi sredstvi sklada ter bi imeli upravitelji in vlagatelji enotno referenčno točko, na katero bi se lahko obrnili. Skrbnik tudi odgovarja v primeru izgube finančnega instrumenta v skrbništvu. Predlog določa, da se vsak investicijski sklad vpiše v Poslovni register Slovenije, s čimer ta sklad pridobi tudi svojo matično številko. To bi olajšalo razlikovanje med družbami za upravljanje in skladi. Odpravljajo se nekatere omejitve, ki jih direktiva ne vsebuje. Ukinja se določitev obračunskega obdobja za izračun čiste vrednosti sredstev na točno določene datume v mesecu, saj to lahko onemogoča učinkovito upravljanje sredstev vzajemnega sklada. Predlog določa, da družbi za upravljanje ni treba pridobiti soglasja agencije za spremembo pravil upravljanja vzajemnega sklada, objaviti informacije o spremembi pravil upravljanja vzajemnega sklada in imetnikom investicijskega kupona posredovati obvestila o spremembah, če se spremembe pravil upravljanja vzajemnega sklada ne nanašajo na naložbena pravila vzajemnega sklada ali na posredne in neposredne stroške. V Novi Sloveniji Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o investicijskih skladih in družbah za upravljanje ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, v njenem imenu mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, peščica poslank in poslancev, prav lep pozdrav! Ker se razmere na finančnih trgih hitro spreminjajo, se je pojavila tudi potreba po dopolnitvi oziroma spremembi Direktive 2009/65/ES, prav tako pa je bilo treba najti ustrezne rešitve za različne nacionalne določbe glede dolžnosti in odgovornosti skrbnikov, plačne politike in sankcij. Direktiva 2009/65/ES je bila tako dopolnjena oziroma spremenjena z Direktivo 2014/91/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. julija 2014 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o kolektivnih naložbenih podjemih za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP), kar zadeva funkcije depozitarja, plačne politike in sankcije. Zakon vzpostavlja sisteme prejemkov s strani družb za upravljanje. Tako se uvaja obveznost vzpostavitve plačilnih struktur, ki bodo skladne s preudarnim in učinkovitim obvladovanjem tveganja za vse zaposlene in druge osebe, ki sprejemajo odločitve o naložbah sklada ali podsklada. Zajamčeno variabilno plačilo je izjema zaradi neskladja s preudarnim obvladovanjem tveganja ali načelom plačila na podlagi uspešnosti. Pomembna družba za upravljanje mora imeti vzpostavljeno komisijo za prejemke, podrobnejša merila za določitev pomembne družbe za upravljanje opredeli agencija, sistem prejemkov mora biti naveden tudi v prospektu in letnem poročilu investicijskega sklada. Določajo se višji zneski globe, ki jih agencija lahko izreče družbi za upravljanje, upravljavcu alternativnega investicijskega sklada in skrbniku. Podrobneje pa se tako ureja javna objava izrečenih sankcij zaradi njihovega odvračilnega učinka in zaščite vlagateljev. Uvedene so višje sankcije za opredeljene kršitve družbe za upravljanje, upravljavca alternativnih investicijskih skladov, skrbnikov in drugih oseb. Zakon pa rešuje problematiko vpisov investicijskih skladov v poslovni register Slovenije na podlagi dodeljene matične številke investicijskega sklada in ne družbe za upravljanje. Pomembno pa je tudi, da so v stečajno maso družbe, ki upravlja investicijski sklad, izločena sredstva tega investicijskega sklada, če je ta nadzorovan s strani pristojne agencije. Ta sredstva se izločijo iz premoženja družbe za namen poplačila njenih navadnih upnikov. Zaradi vsega navedenega bo Poslanska skupina Stranke modernega centra podprla Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o investicijskih skladih in družbah za upravljanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Uroš Prikl bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Še enkrat lep pozdrav vsem kolegicam in kolegom, danes zadnjič s tega mesta! Poslanska skupina Desus bo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o investicijskih skladih in družbah za upravljanje podprla. Zakaj? Predlog zakona upošteva razvoj trga investicijskih skladov in dosedanje izkušnje udeležencev na trgu in nadzornikov. Odpravlja, kar je še kako pomembno, pa tudi ugotovljene pomanjkljivosti in nedoslednosti obstoječega zakona. Podrobneje določa načela in pravila, ki določajo dolžnost skrbnikov. To je nujno potrebno zaradi hitrega razvoja naložbenega okolja za kolektivne naložbene podjeme, saj ti lahko vlagajo v širši nabor finančnih instrumentov, ki so vse bolj zapleteni ter se lahko izdajajo in hranijo tudi izven Evropske unije. Predlog zakona zato ureja prenos hrambe s strani skrbnika na podskrbnika, nasprotje interesov in odgovornost glavnega skrbnika v primeru delnega prenosa nalog, povezanih s hrambo. Politika prejemkov v družbah za upravljanje se ureja na podoben način, kot je to že urejeno na drugih področjih finančnega sistema. Pomemben del predloga zakona za nas predstavlja preoblikovanje določb sistema nadzora, preiskovanja in tudi sankcij. Globe za nekatere najhujše kršitve sledijo globam iz evropske direktive. Da bi se lahko preprečilo selitve družb za upravljanje v države z manj strogimi sankcijami, je Evropska unija poenotila višino glob. Direktiva daje pristojnim organom pooblastilo, da naložijo denarne kazni, ki so dovolj visoke, učinkovite, predvsem pa odvračilne, sorazmerne in izravnavajo pričakovane koristi delovanj, s katerimi se kršijo zahteve iz omenjene direktive. Pri uporabi načela sorazmernosti je eno od vodil prekrškovnega prava, da je treba upoštevati značilnosti celotnega območja Evropske unije in s tem velikost ter dejanja vseh evropskih družb za upravljanje. To pomeni, da, sledeč načelu sorazmernosti, na primer slovenski družbi za upravljanje ne more biti izrečena enaka globa, kot je lahko izrečena na primer veliki družbi za upravljanje posamezne države članice. V Poslanski skupini Desus se zavzemamo za dosledno regulacijo finančnih trgov, saj je njihova deregulacija že večkrat v preteklosti povzročila krizo v finančnem sektorju, ki se je sprevrgla v splošno gospodarsko krizo. Prepričani smo, da bo predlog zakona bistveno vplival na finančno stabilnost ter na varstvo vlagateljev, zato ga bomo v naši poslanski skupini soglasno podprli. Hvala lepa.
Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in ponovno pozdravljeni v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. V okviru razprave o današnjem Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o investicijskih skladih in družbah za upravljanje želim v uvodu izpostaviti, da so investicijski skladi družbe za upravljanje tista podjetja, ki omogočajo delovanje normalnih kapitalskih trgov. Pravilno regulirani in z dobro politiko obvladovanja tveganj lahko pomenijo relativno varen in stabilen način plemenitenja premoženja. Dejstvo pa je, da na kapitalskih trgih zgodovinsko ni bilo veliko prostora za male vlagatelje. Mnoga pravila, ki so se in se bodo še vzpostavila na tem področju, so namenjena prav njihovi zaščiti, saj so praviloma brez informacij in tržne regulacije; tako lahko postanejo hiter plen pohlepa in interesov velikega kapitala po hitrih dobičkih. To nam dokazujejo tudi krize, še posebej zadnja kriza, kjer so tudi tako imenovani profesionalni ali poučeni vlagatelji nekako podlegli željam po hitrem dobičku, pri tem hazardirali z denarjem drugih, malih in tudi velikih vlagateljev. S tem so v navezi z bankami povzročili negativno spiralo, od katere si svet še danes ni opomogel; v veliki meri pa to občutimo tudi v Sloveniji. Zato je vsa regulacija od finančne, gospodarske krize usmerjena v nadzor vseh skladov in družb za upravljanje, torej tudi tistih, v katere lahko vlagajo le tako imenovani poučeni vlagatelji. Trg je namreč izjemno kompleksen, stranske posledice trgovanj pa so lahko za ljudi in za države ter tudi svet v celoti zelo nevarne; v nekaterih trenutkih celo pogubne. Tako imenovani vseobsegajoč globalni kapitalski trg je nov pojav, ki se je pri nas začel pojavljati po osamosvojitvi in tudi znotraj Evropske unije je postal resničnost šele leta 1985. Od tedaj obstajajo tudi enotna evropska pravila, ki se od izbruha finančne krize leta 2009 dopolnjujejo in pogosto tudi zaostrujejo; žal prepozno. Dejstvo je tudi, da se v Sloveniji mnoge prakse na teh trgih niso razvile. Trg je namreč še vedno nerazvit. Lahko govorimo o veliki neobveščenosti, zato je še toliko pomembneje, da poskušamo z novelo zakona vnesti in prenesti vse tiste prakse, ki omogočajo kvalitetnejši nadzor, in s tem zaščititi profesionalne in tudi neprofesionalne vlagatelje. Seveda pa bo treba to področje izjemno pozorno spremljati tudi v prihodnosti, saj pohlepni vzgibi nikoli ne izginejo in se lahko zelo hitro prelijejo v neke vrste standardno poslovno prakso upravljavcev tujega premoženja. Pri tem želimo še posebej izpostaviti, da ravno zaradi tega obstajajo tudi regulatorji, ki nadzirajo delovanje na teh trgih. Tudi pri nas imamo Agencijo za trg vrednostnih papirjev, ki je ustanovljena ravno s tem namenom in ima pooblastila tako nadzornega kot prekrškovnega organa. Pričakujemo, da bo le-ta svoja pooblastila začel izvajati v veliko večjem obsegu in predvsem sprotno, kot se je to dogajalo do sedaj. Samo pod temi pogoji bomo lahko govorili, da pravila, ki jih vnašamo tudi v naš sistem, postajajo tudi pravila, ki jih spoštujejo tudi tako imenovani špekulanti. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v torek, 22. 11., v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 30. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZA SPREJEM AVTENTIČNE RAZLAGE ČETRTEGA ODSTAVKA 48. ČLENA ZAKONA O NEMATERIALIZIRANIH VREDNOSTNIH PAPIRJIH. Predlog za sprejem avtentične razlage je v obravnavo zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim Lukom Mescem. Besedo dajem predstavniku predlagatelja Luki Mescu za dopolnilno obrazložitev predloga. Gospod Mesec, izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem še enkrat! Sprejem avtentične razlage smo predlagali zato, da bi več kot 200 tisoč naših sodržavljank in sodržavljanov, ki imajo še odprte registrske račune, pa jih morajo po novem zakonu zapreti to konca leta, zaščitili pred oderuškimi maržami, ki jim jih poskušajo naprtiti borznoposredniške hiše. Poudarjam, da pri teh 200 tisoč ljudeh ne gre za nikakršne borzne špekulante, ampak za običajne državljane, večinoma upokojence, ki so postali delničarji v fazi lastninjenja s certifikati ali pa z dedovanjem. V Združeni levici smo Ministrstvo za finance že junija opozorili, da nekateri borzni posredniki zaračunavajo neupravičeno visoke stroške odpiranja trgovalnih računov. Septembrska analiza Zveze potrošnikov Slovenije je kmalu zatem pokazala, da ne gre samo za posamične primere, ampak da kar 55 % vseh ponudnikov sistematično krši omejitev, ki smo jo zapisali v zakon. Za ponazoritev lahko povem, da je najcenejši ponudnik, to je državna banka, za odpiranje in letno upravljanje računa, na katerem je znesek v vrednosti 50 evrov, zaračunala 24 centov. Najdražji privatni ponudnik je za isto storitev, torej za odpiranje in vodenje računa, na katerem je 50 evrov, zaračunal kar 37 evrov. In ta razlika ni naključna. 24 centov, ki jih je zaračunala banka, sledi zakonski omejitvi, to je, da skupna vrednost marže za odpiranje in vodenje računa ne sme presegati pol odstotka vrednosti delnic, ki so na računu. Pol odstotka od 50 evrov je 24 centov. Na drugi strani pa imamo borznoposredniško hišo, ki je zakon tako grobo kršila, da je za isto storitev zaračunala kar 37 evrov. To je dokaz, da poslovni subjekti lahko spoštujejo zakonsko omejitev, če jo seveda hočejo. Iz obrazložitve naše avtentične razlage in tudi iz mnenja Zakonodajno-pravne službe izhaja, da je pravilna razlaga omejitve stroškov samo ena – omejitev se nanaša na končni letni strošek upravljanja računov za njegovega imetnika. Borzni posredniki se ne smejo in ne morejo izogniti tej omejitvi s tem, da nekatere operacije, ki so del upravljanja računa, pač poimenujejo drugače in napišejo na račun, ki ga izdajo stranki, nove postavke. Počeli so namreč naslednje – postavko Upravljanje in vodenje računa, kot so jo poimenovali in kot je definirana v zakonu, so resda vrednotili tako, kot je predpisano z zakonom, ampak potem so pa napisali nove postavke, recimo evidenca vodenja podatkov, evidenca vodenja tega in tega. In na koncu so napisali pet novih postavk, tako da so se izognili, zaobšli zakonsko omejitev in zaračunali neupravičeno visoke stroške. Kot sem pokazal na primeru prej, je to lahko šlo v take skrajnosti, da so nekomu, ki ima 50 evrov delnic in bi rad odprl račun, zaračunali kar 37 evrov za odpiranje in vodenje za eno leto. Avtentična razlaga načeloma ne bi bila potrebna, če bi nadzorni organ, torej v tem primeru Agencija za trg vrednostnih papirjev, spoštovala zakon. Vendar pa se je ta agencija, kot smo lahko poslanci slišali na odboru, postavila jasno na stran borznoposredniških hiš. Agencija je zagovarjala, da se zakon bere tako, kot so ga brale borznoposredniške hiše, torej da se lahko omeji ena postavka na računu, potem pa napiše nove postavke, s katerimi se dobesedno odere imetnika delnic, ki je sedaj prisiljen do novega leta odpreti račun. Še več, zakon je napačno razlagala tudi Vlada. Tudi Vlada je sprejela enako interpretacijo, kot so jo sprejele borznoposredniške hiše in Agencija za trg vrednostnih papirjev. Zato smo v Združeni levici vztrajali, da se sprejme avtentična razlaga, ki je ne vidimo samo kot potrebno, ampak kot nujno. Samo tako lahko zaščitimo 200 tisoč naših sodržavljank in sodržavljanov pred oderuštvom nekaterih borznoposredniških hiš. Pričakujem, da bomo poslanci danes to tudi opravili, nato pa sta na potezi Vlada in Agencija za trg vrednostnih papirjev, ki morata zagotoviti, da se bo od zdaj naprej ta omejitev upoštevala tudi v praksi. Hvala.
Hvala lepa. Predlog za sprejem avtentične razlage je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici odbora gospe Urški Ban. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Pozdravljeni še enkrat! Kot rečeno, je Odbor za finance in monetarno politiko na 29. seji in na prvem nadaljevanju 29. seje 26 in 28. 10. 2016 kot matično delovno telo obravnaval Predlog za sprejem avtentične razlage četrtega odstavka 48. člena Zakona o nematerializiranih vrednostnih papirjih, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Luko Mesecem. Na sejo odbora so bili vabljeni predstavniki Ministrstva za finance, Zveze potrošnikov Slovenije ter Zakonodajno-pravne službe; na nadaljevanje te seje pa so bili dodatno povabljeni tudi predstavniki Agencije za trg vrednostnih papirjev. Odbor se je seznanil z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, mnenjem Vlade Republike Slovenije, dopisom Združenja članov borze vrednostnih papirjev in Združenja bank Slovenije, z dopisom KDD, dopisom Ljubljanske borze, dvema dopisoma Zveze potrošnikov Slovenije, dopisom Agencije za trg vrednostnih papirjev in dopisom Banke Slovenije. Odboru je bil predložen tudi predlog za amandma odbora s strani poslanca Luka Meseca z dne 26. 10., ki pa je bil kasneje ustno umaknjen, saj je bilo na nadaljevanju seje 28. 10. odboru predloženo novo besedilo predloga za amandma odbora s strani istega predlagatelja. Uvodoma je vsebino avtentične razlage in razloge zanjo v imenu predlagatelja predstavil poslanec Luka Mesec. Zakonodajno-pravna služba je navedeni predlog proučila z vidika skladnosti z Ustavo, pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika. Glede na namen in pravne učinke avtentične razlage se po mnenju službe vedno zastavljata dve vprašanji, in sicer vprašanje potrebnosti sprejema avtentične razlage in vprašanje dopustnosti sprejema avtentične razlage glede na predlagano vsebino. Uvodoma je predstavnica najprej pojasnila del, ki se nanaša na potrebnost sprejema avtentične razlage, saj le-ta vedno velja za nazaj, zato je tudi skrajno sredstvo. Za presojo je bistvena vsebina določbe oziroma, ali je določba dovolj jasna. Služba je menila, da je določba jasna, zato ne potrebuje avtentične razlage. V razpravi pa je predstavnica še povedala, da je avtentična razlaga dopustna, saj pove enako kot že sprejeti zakon. Menila je, da je problem predvsem v izvrševanju zakona. Predstavnica Vlade je predstavila pisno mnenje Vlade in povedala, da predlog avtentične razlage presega opisano razlago zakona, ter ob tem povedala, da je prosta izbira posameznika, kje bo odprl trgovalni račun. V razpravi so članice in člani odbora menili, da je predvsem stvar nadzora, ali se zakon spoštuje ali ne; ter ob tem opozorili na dopis Zveze potrošnikov Slovenije, ki opozarja na določene kršitve. Predstavnik Zveze potrošnikov Slovenije je v razpravi predstavil ugotovitve zveze in povedal, da gre za več kot 100 tisoč potrošnikov, da so provizije za odpiranje računov visoke ter ob tem predstavil podatke. Omenil je tudi problematiko nelojalne konkurence, saj je menil, da so stroški nesorazmerni. Članice in člani odbora so nadalje izpostavili mnenje Agencije za trg vrednostnih papirjev, ki ima na omenjeno problematiko drugačen pogled, saj meni, da naj bi borznoposredniške hiše zaračunale strankam dejanske stroške, saj morajo izpolnjevati kar nekaj zahtev glede svojega poslovanja, in sicer glede varnosti premoženja strank in kvalitete storitev. Po mnenju agencije upada tudi število ponudnikov investicijskih storitev, kar ne pomaga k oživitvi kapitalskega trga. Predstavnik agencije je povedal, da take odločitve o omejevanju stroškov lahko vplivajo na stabilnost finančnega sistema, saj že obstajajo visoke zahteve za borznoposredniške hiše, ki jih morajo le-te izpolnjevati. Menil je, da je predlog za sprejem avtentične razlage neustrezen. Po razpravi je odbor sprejel sklep, da je treba sprejeti avtentično razlago četrtega odstavka 48. člena Zakona o nematerializiranih vrednostnih papirjih. Odbor je potem na podlagi 150. člena poslovnika sprejel predlagan amandma odbora; nadalje pa je sprejel tudi sklep, da predlaga Državnemu zboru, da sprejeme Predlog za sprejem avtentične razlage četrtega odstavka 48. člena Zakona o nematerializiranih vrednostnih papirjih; skupaj s predlaganim amandmajem odbora. Hvala.
Za predstavitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, in sicer državni sekretarki na Ministrstvu za finance gospe Ireni Sodin. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, poslanke in poslanci! Pred vami je predlog avtentične razlage četrtega odstavka 48. člena Zakona o nematerializiranih vrednostnih papirjih. Predlog besedila se glasi: "Določbo četrtega odstavka 48. člena Zakona o nematerializiranih vrednostnih papirjih 1 o omejitvi letnega stroška vodenja računa in nadomestila za vzdrževanje stanja na računu pri članu centralne depotne družbe je treba razumeti tako, da se nanaša na zgornjo mejo vseh stroškov upravljanja računa za fizično osebo, ki je imetnik računa."Besedilo avtentične razlage, kot je predlagano, omejuje stroške vodenja računa in stroške vzdrževanja stanj na tem računu. V zvezi z omejitvijo, ki jo bo avtentična razlaga pripoznala, opozarjamo, da predlagatelj ni predstavil ocene posledic, ki jo bo sprejetje avtentične razlage imelo za člane centralne depotne družbe in za slovenski kapitalski trg. Opozarjamo, da bi lahko avtentična razlaga s tem, ko določa, da lahko član centralne depotne družbe za svojo storitev zaračuna le določen znesek, kršila načelo svobodne gospodarske pobude. Navedena razlaga bi pomenila, da lahko član stranki, ki ima na trgovalnem računu nematerializirane vrednostne papirje v vrednosti na primer 200 evrov, za vse storitve, ki jih za stranko opravi, zaračuna le pol odstotka vrednosti nematerializiranih vrednostnih papirjev na računu, kar je enako enemu evru. Navedeni znesek članu najverjetneje ne bi povrnil niti stroškov pošiljanja plačilnega naloga; stranka pa bi najverjetneje plačala banki, ki bi plačilo izvedla, višjo provizijo kot članu, pri čemer bi bila storitev člana stranki enoletna, storitev banke pa enkratna. Ker je navedena omejitev očitno nesorazmerna s stroški, ki članu nastanejo, je v javnosti že zaslediti navedbe nekaterih članov, da ne bodo odpirali trgovalnih računov. Odločitev članov, da ne bodo odpirali trgovalnih računov, spodbuja nastanek nenadzorovanih shem, ki novačijo imetnike vrednostnih papirjev na registrskih računih. Take sheme niso nadzorovane s strani Agencije za trg vrednostnih papirjev, niso vključene v sistem jamstva za terjatve vlagateljev. Ker pa se avtentična razlaga nanaša le na člane centralne depotne družbe, teh shem omejitev stroškov ne zavezuje. Tako bodo posledice avtentične razlage ravno nasprotne od zatrjevanih. Namesto da bi avtentična razlaga koristila vlagateljem, bo zmanjšala nivo varnosti, ki so ga vlagatelji deležni. Prav tako opozarjamo, da v Republiki Sloveniji obstaja krovni zakon, ki ureja regulacijo cen. Ta zakon je Zakon o kontroli cen, ki določa, da udeleženci na trgu svobodno oblikujejo cene na podlagi ponudbe in povpraševanja ter drugih konkurenčnih dejavnikov, kar morajo državni organi upoštevati pri določanju ukrepov kontrole cen. Zakon nadalje pove tudi, da smejo državni organi uporabljati le z zakonom določene ukrepe kontrole cen, in sicer le zaradi razlogov, ki so določeni z zakonom. Ker je tudi Državni zbor državni organ, bi moral predlagatelj avtentične razlage vsaj obrazložiti, zakaj veljavni zakon, ki ureja kontrolo cen, ni primeren. Taka obrazložitev v dosedanjem postopku sprejema avtentične razlage ni bila podana. Avtentične razlage tudi ne more podpreti navedba, da naj bi člani centralne depotne družbe svoje tarife usklajevali. Če kdo razpolaga z dejstvi, ki to navedbo utemeljujejo, mora ta dejstva posredovati Javni agenciji za varstvo konkurence. Usklajeno ravnanje namreč predstavlja kršitev zakona, ki ureja preprečevanje omejevanja konkurence. In ta zakon za to kršitev tudi določa sankcije. Glede na navedeno Vlada predloga avtentične razlage ne podpira. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, v njenem imenu mag. Alenka Bratušek.
Še enkrat lep pozdrav vsem! Takoj na začetku naj povem, da bomo v naši poslanski skupini podprli avtentično razlago, ki jo imamo danes na mizi. Razlog, zakaj tako, ste lahko slišali ravno pred menoj. Zakon, ki smo ga sprejeli v tem državnem zboru, amandma, ki je bil sprejet tako rekoč z vsemi, 100-odstotnimi glasovi tistih, ki smo bili v dvorani, določa maksimalno višino, ki jo za stroške teh trgovalnih računov lahko računajo. Tako smo zapisali v obrazložitvi. Danes poslušamo, da kršimo konkurenco in da kaj vse smo naredili narobe. Takrat, ko smo to sprejemali, nas na to, vsaj jaz se ne spomnim, ni nihče opozoril; ker verjamem, da bi odreagirali takrat, in če bi bilo treba, poiskali takrat drugačno rešitev. Za spremembo zakona smo prepozni, ker je treba račune odpirati do konca leta. Velika večina tistih, bom sedaj rekla, malih ljudi, ki ima še nekaj malega denarja iz daleč nazaj, postopkov privatizacije, če tega ne bodo naredili, bo država to preprosto nacionalizirala. Ali je to prav – ne vem. Če delamo tako, delajmo tako. Me pa skrbi in tako sem povedala tudi na odboru, da glede na mnenje Vlade in Ministrstva za finance, mnenje Agencije za trg vrednostnih papirjev pravzaprav ta avtentična razlaga ne bo dosegla svojega cilja. In to nas mora skrbeti. In ne vem kako, če ne za avtentično razlago, lahko stvar uredimo do konca leta. Jaz upam, da bomo enotnost, ki smo jo pokazali ob glasovanju o tem amandmaju, v Državnem zboru pokazali tudi danes z avtentično razlago. Naj se tisti v Sloveniji, ki izvajajo zakone, začnejo zavedati, da je v Sloveniji samo en zakonodajalec; in to je Državni zbor. Ne Vlada, ne Agencija za trg vrednostnih papirjev, ne borznoposredniške hiše; ampak Državni zbor je tisti, ki zakone sprejema. Za izvajanje zakonov pa so odgovorne druge inštitucije. Mi več kot to, da sprejmemo zakon, da zdaj skušamo še z avtentično razlago potrditi, kaj smo ob sprejemanju zakonov mislili; več mi v Državnem zboru na žalost narediti ne moremo. Jaz pozivam, apeliram na vse inštitucije, če bomo – verjamem, da bomo – avtentično razlago danes sprejeli, da to vzamejo za dejstvo in ne polemizirajo z njo tako in drugače.
Gospod Jani Möderndorfer bo predstavil stališče Poslanke skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Dober dan! Priznam, da smo tudi sami presenečeni, da današnji predstavnik Vlade ob tej točki po razpravi na odboru in odločitvi še kar naprej vztraja na svojevrstni razlagi, bom tako rekel. Malce smo presenečeni, da agencija, ki je regulator na tem področju, ki se je pojavila kot tako imenovani svojevrstni odvetnik v tem delu pri tistih, ki naj bi kaj imeli od tega, pa tukaj ne mislim na državljane in lastnike računov, ampak vse ostale; ter vlada, ki pravi in trdi, da je to takšna razlaga. Če bi temu bilo res tako, potem ne vem, zakaj sploh Državni zbor po Poslovniku sprejema razlago, kajti potem je že dovolj dobra ta razlaga, ki jo je dala vlada oziroma kar banke same oziroma borznoposredniške hiše. Drži očitek, da je marsikdaj, kar se je reklo, lahko problem tudi tako imenovanih organizacij, ki v okviru vseh malih delničarjev, mogoče to jim celo to danes ustreza, pa vendar sam trdim, da jim ne ustreza; predvsem ustreza tistim, ki so se zakalkulirali pri sami razlagi ob sprejemanju zakona. Drži tudi dejstvo, da je ena od političnih opcij vložila amandma ob samem sprejemanju zakona. Takrat smo ta amandma točno zaradi nejasnosti tudi podprli. In ker smo ga podprli, ne vidim nobenega shizofrenega stanja, da si danes razlagamo ta 48. člen kakorkoli drugače. Dejstvo je, da je Zakonodajno-pravna služba jasno povedala, da ni potrebna razlaga, ker je že iz samega člena danes več ali manj jasno, kaj in o čem govori. Če pa že, in tudi dodaja, da je lahko obvezna razlaga tista, ki bo pojasnila, kadar gre za nerazumevanje samega člena, prav v izogib temu, da bi si vlada, banke, agencije to razlagale po svoje in na svoj način. Še posebej pa lahko pritrdim temu mnenju tudi zato, ker so določene banke ta člen razumele drugače; razen Abanka in Nova ljubljanska banka, ki sta pa, zanimivo, ta člen zelo jasno razumeli. Zato je več kot jasno, da nekateri gledajo s svojo lučjo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo to obvezno razlago podprli, saj menimo, če agencija in vlada nista opravili tu domače naloge, jo bo Državni zbor. Hvala lepa.
Gospa Nada Brinovšek bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Predsedujoči, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem v dvorani! Državni zbor je lansko leto sprejel Zakon o nematerializiranih vrednostnih papirjih, ki določa, da se s 1. januarjem 2017 ukinjajo registrski računi. Sprejel je tudi varovalko, ki jo je v obliki amandmaja predlagala Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, ki naj bi zavarovala imetnike računov, zlasti male delničarje, pred zaračunavanjem neupravičeno visokih stroškov prenosa vrednostnih papirjev in letnih stroškov upravljanja računa. Ta varovalka je določena v 48. členu obravnavanega zakona in določa višino najvišjih stroškov upravljanja računov, in sicer v višini 0,5 % povprečne vrednosti nematerializiranih vrednostnih papirjev na računu. Obrazložitev Slovenske demokratske stranke kot predlagateljice amandmaja glede namena amandmaja je bila takrat jasna. Zapisali smo, da je namen amandmaja omejiti zgornje, skupne in končne stroške vodenja računa vrednostnih papirjev za fizične osebe. Zapisali smo tudi, da določitev zgornje meje skupnih stroškov upravljanja zasleduje načelo sorazmernega posega v lastninsko pravico imetnikov vrednostnih papirjev, saj se neregulirani stroški zaradi prevalitve na imetnike vrednostnih papirjev lahko povzpnejo poljubno visoko, še posebej če gre za usklajeno delovanje članov centralne depotne družbe. Kljub jasnemu namenu našega amandmaja se je v praksi pokazalo ravno to, zaradi česar smo amandma ob tretji obravnavi zakona tudi predlagali, in sicer da si nekatere borznoposredniške hiše zakonsko določbo razlagajo in uporabljajo v nasprotju z namenom zakona. Skupni končni stroški za imetnike trgovalnih računov so tako postali nesorazmerno visoki. Borznoposredniške hiše namreč na postavkah Vodenje računa oziroma Vzdrževanje stanja na računu upoštevajo zakonske omejitve, zaračunavajo pa dodatne stroške povezanih storitev. Po navedbah Zveze potrošnikov Slovenije kar šest od deset ponudnikov trgovalnih računov ne sledi omejitvam, ki jih določa zakon, ampak potrošnikom zaračunavajo višje stroške. Problematično je tudi, da poleg nekaterih borznoposredniških družb sprejetega zakonskega določila ne upošteva in ne izvaja niti vlada. Vlada se je do njega ogradila samo zato, ker je bilo to določilo sprejeto na podlagi in predlogu opozicije. Zaradi navedenega ministrstvo predloga sprememb ni podprlo. Naj spomnim, da je bil amandma sprejet ob tretji obravnavi zakona v Državnem zboru. Amandma je bil sprejet in zakon kot takšen velja, kar pomeni, da se mora tudi upoštevati. Zaradi razlage zakona s strani Vlade in nekaterih borznoposredniških hiš, ki so v popolnem nasprotju z namenom zakonodajalca, je Poslanska skupina Združena levica vložila avtentično razlago določbe četrtega odstavka 48. člena. Na seji matičnega odbora za finance je državna sekretarka na Ministrstvu za finance gospa Irena Sodin ponovila stališče, ki ga je podal že bivši finančni minister. Treba je izpostaviti tudi odziv regulatorja zakona, to je Agencija za trg vrednostnih papirjev. Le-ta je v svojem dopisu predlog avtentične razlage ter tudi že sprejeto zakonsko določbo četrtega odstavka 48. člena označila za strokovno neutemeljeno, preuranjeno in zato neprimerno. Nadalje je polemizirala z namenom in razlogi zakonodajalca za sprejeto zakonsko določbo in predlogom avtentične razlage, češ da je neustrezno z zakonom omejiti višino zaračunavanja stroškov za vsa opravila v zvezi z vodenjem in vzdrževanjem računa za fizične osebe. Predstavniki regulatorja so celo navedli, da bi le-to lahko imelo posledico na stabilnost finančnega sistema. Agencija za trg vrednostnih papirjev se je namesto, da bi spoštovala in izvajala sprejeto zakonodajo, na sejah Odbora za finance javno zavzemala za interese borznoposredniških družb, kar je seveda nesprejemljivo. Njihova temeljna naloga je nadzor nad trgom finančnih instrumentov, pri čemer bi kot samoumevno pričakovali spoštovanje in izvajanje sprejetih zakonov. Ne glede na jasen namen Slovenske demokratske stranke kot predlagatelja amandmajev ob sprejetju tega zakona v lanskem letu, vezano na omejitev najvišjih stroškov upravljanja računov na 0,5 % povprečne vrednosti vrednostnih papirjev na računu, do spoštovanja sprejete in veljavne zakonodaje ni prišlo. Čeprav smo sprva ravno zaradi jasnosti našega mandata menili, da avtentična razlaga morda ni potrebna, smo skozi obravnavo na matičnem odboru, zlasti zaradi izjav predstavnikov Ministrstva za finance in regulatorja Agencije za trg vrednostnih papirjev, spoznali, da je sprejem avtentične razlage 48. člena zakona, ki ga danes obravnavamo, potreben, zato ga bomo tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev, v njenem imenu Peter Vilfan.
Spoštovani vsi prisotni! Dobro leto nazaj smo v tej dvorani sprejeli predlog zakona, ki bo do konca leta ukinil brezplačne registrske račune. Ob tem smo v Poslanski skupini Desus imeli veliko pomislekov, da ukinitev teh računov ne bi neupravičeno bremenila imetnike. Zato smo v procesu oblikovanja predloga zakona sprejeli kar nekaj rešitev, ki so šle v to smer. Dodali smo recimo del o pisnem obveščanju imetnikov teh računov, saj je med njimi veliko imetnikov, ki ne spremljajo dogajanja na trgu vrednostnih papirjev; zato je nujno, da se jih o spremembi obvesti še pisno. Registrski računi so bili namreč vzpostavljeni izključno zaradi izvedbe privatizacije, da bi se omogočila razdelitev nematerializiranih vrednostnih papirjev; pri tem pa imetniku ni bilo treba vstopiti v pravno razmerje s članom centralne depotne družbe. Ker so bili ti računi dolgo časa vodeni brezplačno in so bili nekateri imetniki lahko izpostavljeni potencialnim stroškom, ki jih nikoli niso predvidevali, se nam je v Poslanski skupini Desus rešitev o pisnem obveščanju zdela enostavno poštena. Na seji Državnega zbora smo sprejeli tudi amandma k 48. členu, ki je določil, da letni strošek vodenja računa in nadomestila za vzdrževanje stanja na računu ne sme presegati 0,5 % povprečne vrednosti nematerializiranih vrednostnih papirjev na tem računu. In kaj se je zgodilo potem? Prišlo je do nepravilne uporabe zakonskih določb v praksi. Kot je pokazala raziskava Zveze potrošnikov Slovenije, se namreč dogaja to, da šest od enajstih ponudnikov ne upošteva zakonske omejitve. Zaračunavajo namreč stroške, ki jih po zakonu ne bi smeli, pri njihovem poimenovanju pa so zelo kreativni. Postavke se v praksi na primer imenujejo: nadomestilo za omogočanje transakcij, nadomestilo za vzdrževanje evidenc stanj, nadomestilo za vzdrževanje evidence strank in tako naprej. Na seji matičnega delovnega telesa je bilo moč v odgovorih vlade in ATVP slutiti zaskrbljujoč podton, da takim ustvarjalnim rešitvam pravzaprav ne nasprotujejo. V Poslanski skupini Desus bi želeli še enkrat opozoriti, da gre za veliko število ljudi, precej od njih je že upokojenih, ki so s certifikati pridobili neko imetje. Vprašajmo se, ali si res želimo, da bi nek upokojenec, ki ima vrednostne papirje v višini 50 evrov in mu je to do sedaj zastonj ležalo na registrskem računu, za postavko, poimenovano Identifikacija in pregled stranke, plačeval 11 evrov?! Upam, da ne! Če malo karikiram in uporabim besede kolega Jurše, bi potemtakem lahko ob nakupu mleka poleg DDV zaračunavali tudi prispevek za Mozartov CD, ki ga baje ponekod vrtijo kravam, da dajejo več mleka. Če zaključim, v večini se v Poslanski skupini Desus s tako razlago zakona ne strinjamo, saj menimo, da gre izkoriščanje. Menimo, da je glede na slišano avtentična razlaga tega člena potrebna in jo bomo v večini podprli.
Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala še enkrat za besedo in lep pozdrav v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. V okviru razprave o avtentični razlagi 48. člena Zakona o nematerializiranih vrednostnih papirjev se ponovno postavlja vprašanje, ali pa bi rekel nekako pravilo, da nikakor ne znamo zaključiti slovenske tranzicije na način, da ne bi prihajalo do težav. Namreč, najširša izkušnja Slovenk in Slovencev z vrednostnimi papirji je pravzaprav povezana s certifikati in posledično s to obliko privatizacije v Sloveniji in dejstvo je, da večina prejemnikov ni nikoli imela bistvenih koristi od teh deležev premoženja, ki so jim pripadali, in dejstvo je, da je na koncu vendarle nekje okrog deset odstotkov pa imelo znatne koristi, če danes govorimo, da ima večina nekje okoli sto evrov na svojih računih, o katerih se danes pogovarjamo, ima tistih deset odstotkov na svojih računih preko več milijonov. In dejstvo, da večina ljudi niti ni trgovala s temi certifikati, ampak jih je praviloma zamenjala za delež v pooblaščeni investicijski družbi ali tako imenovanih pidih, lahko seveda ponovno ugotovimo, da so vsi ti žalostno končali. Tudi to je eden od razlogov, da lahko trdimo, da gre za neposrečeno tranzicijo v Sloveniji na tem področju. Vrednostni papirji, o katerih se danes pogovarjamo, so bili in so še danes v večini na računih, s katerimi upravlja Klirinško depotna družba in ni bilo nobenih posebnih težav s tem. Vse bolj se odpira vprašanje ali pa nakazuje trditev, da je bil pravzaprav interes predvsem borznoposredniških hiš tisti, ki je narekoval, da se ti računi prenesejo kot trgovalni računi na borznoposredniške hiše. Pri tem lahko ugotovimo, da je tudi ta zakonska rešitev, ki je bila sicer vnesena v aktualen zakon, da če se ne prenese računov na trgovalne račune, potem lahko imaš to tudi deponirano na sodišču in če je vrednost vrednostnih papirjev manj kot sto evrov, potem se za to tudi ne plačuje sodne takse. Ampak v tem obdobju do sprejema zakona do tega trenutka, se o tej možnosti praktično javno ni govorilo in tukaj je ena od nalog, ki bi jo po našem mnenju Vlada morala aktivno vpeljati in tudi obvestiti vse imetnike računov, da ta možnost obstaja in da ni zgolj in edina možnost prenesti vrednostni papir na trgovalne račune. Glede na to, da smo pred vse večjim pritiskom ob ugotavljanju, da naj bi borznoposredniške hiše šele nekje ob znesku pet tisoč evrov imele pokrite vse stroške, se vse bolj nakazuje in seveda vse bolj poskuša doseči, da ureditev oziroma omejitev, ki je bila z zelo širokim konsenzom sprejeta v Državnem zboru, da stroški posrednikov za vodenje računa ne smejo znašati več kot pol odstotka vrednostnih papirjev – in dejstvo je, da je ta določba tudi po ugotovitvi Zakonodajno-pravne službe izjemno jasna – nas vedno znova in vse bolj presenečajo aktivnosti, ki gredo v to smer, da se ti stroški sprostijo. Ne nazadnje so napovedani tudi ustavni spori, ker želijo borznoposredniške hiše odpraviti te omejitve in zato je toliko bolj aktualno, da vendarle poudarimo, da ljudje razmislijo o tem, da raje naložijo in prepustijo svoje vrednostne papirje sodiščem kot pa, da bodo za to drago plačala nekaj, kar pravzaprav niti nikoli ne bodo dobili povrnjenega. Torej, stanje pri slovenski tranziciji se tudi s tem poskuša pripeljati na način, da bo večina pravzaprav drago plačala tistim nekaj posameznikom, ki pa seveda so v tem postopku izjemno obogatili, in to ni prav. Glede same avtentične razlage pa lahko povem, da bomo večinoma zagotovo to razlago še enkrat podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Združena levica bo predstavila gospa Violeta Tomić.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Združeni levici bomo svoj predlog seveda podprli. Še enkrat ponavljam, da sprejetje avtentične razlage ne bi bilo potrebno, če bi Vlada in Agencija za trg vrednostnih papirjev zakon tolmačili sklano z njegovim namenom, vendar ga nista. Razlagala sta ga tako, kot si ga je razlagalo tistih 55 odstotkov ponudnikov borznoposredniških storitev, ki so zakon kršili. Težko je reči, koliko ljudi je moralo plačati nesorazmerno visoke in dejansko nezakonite stroške. Verjetno jih je bilo vsaj 10 tisoč, jaso pa je, da je potencialnih oškodovancev vsaj 100 tisoč. Ukinitev registrskih računov je tipičen primer, ko državni organi servisirajo profitni interes privatnih subjektov na škodo svojih prebivalcev, torej v nasprotju z javnih interesov. Na to smo opozarjali že lani septembra, ko je koalicija sprejela ta zakon. Ukinitev registrskih računov ni bila neizogibna, evropski standardi T2S za trgovalne račune so bili samo izgovor za ukinitev, ki so jo borzni posredniki želeli že dlje časa. Registrski računi niso bili namenjeni trgovanju, kdor je hotel s papirji trgovati, je v vsakem primeru moral odpreti trgovalni račun. Zato bi se morali standardi T2S uveljaviti za trgovalne račune, obstoječi registrski računi pa bi lahko nemoteno obstajali naprej. To smo z amandmaji lani septembra skupaj z nepovezanimi tudi predlagali. Edini subjekti, ki jim ukinitev koristi, so borzni posredniki. Posredniki bodo z ukinitvijo registrskih računov zaslužili na več načinov; najprej z zaračunavanjem stroškov odpiranja in upravljanja računa ter prenosa sredstev, potem s provizijami od prodaj vrednostnih papirjev z registrskih računov. Večino državljanov namreč delnice takoj proda. Hkrati nekateri posredniki odkupujejo vrednostne papirje od nepoučenih delničarjev, torej jih lahko odkupujejo po nizkih cenah. Skratka, z ukinitvijo trgovalnih računov se je obseg vrednostnih papirjev, ki so naprodaj, v nekaj mesecih povečal za več sto milijonov. Namesto da bi Vlada lani jeseni zaščitila četrt milijona imetnikov registrskih računov, je predlagala njihovo ukinitev; namesto javnega interesa je uveljavila privatni interes. Pri tem v zakon ni vključila nobene varovalke za potrošnike. Vse omejitve stroškov so bile izglasovane na podlagi amandmajev, ključnemu amandmaju za odstavek, ki omejuje stroške, je Vlada celo ostro nasprotovala. V Združeni levici smo zato zadovoljni, da so se koalicijski poslanci uprli navodilom Vlade in bodo zaščitili javni interes. Ne morem pa mimo tega, da je prav v teh dneh Vlada sprejela še en ukrep, ki je v nasprotju z javnim interesom. Gre seveda za liberalizacijo cen bencina ob avtocestah in hitrih cestah. Podobno kot pri ukinitvi registrskih računov gre za ukrep, ki ni potreben za delovanje sistema, za potrošnike in državo pa je celo škodljiv. Koristil bo izključno dvema podjetjema, ki sta v večinski privatni lasti – torej Petrolu in OMV, pri čemer ima v OMV kontrolni delež še Republika Avstrija. Skratka, namesto da bi ministri zaščitili blaginjo državljanov in same države, servisirajo profitni interes dveh velikih podjetij in celo tuje države. Minister Počivalšek ne skriva, da je to šele drugi korak do popolne liberalizacije cen naftnih derivatov. Popolna liberalizacija pa bi po prognozi Ministrstva za finance in Umarja povzročila precejšnjo podražitev goriva. To je tudi namen ukrepa: omogočiti trgovcem, da dvignejo marže, kajti tekmovanje z nižjimi maržami in cenami je dovoljeno že zdaj. Podražitev bi prizadela vse državljane, hkrati pa bi povzročila izpad proračunskih sredstev, po skrajnem scenariju govorimo o rangu velikosti 100 milijonov evrov letno. Vladni analitiki tega niso napovedali na pamet, ampak na podlagi izkušenj s popolno liberalizacijo na Hrvaškem in na podlagi izkušenj liberalizacije cen dizla v Sloveniji leta 2003. Danes torej sprejemamo ukrep za regulacijo cen, ki jih zaračunavajo borzni posredniki. Koalicijski poslanci ste kljub hudemu pritisku interesnih združenj bank in borznih posrednikov ter ATVP na odboru glasovali proti mnenju svoje vlade. S tem boste zaščitili do 185 tisoč preostalih državljanov pred oderuštvom borznih posrednikov. Zato vas pozivam, da skupaj ustavimo tudi liberalizacijo bencina. Tako kot ste na seji odbora zavrnili predstavnike ATVP, da so advokati borznih posrednikov, pričakujem, da boste zavrnili tudi lobista trgovinske zbornice, ki zastopa Petrol in OMV. Zakon, ki bo preprečil podražitev goriva in zagotovil stabilne prihodke proračuna, smo v Združeni levici vložili prejšnji teden. Tako kot ukinitev registrskih računov je tudi liberalizacija cen bencina dolgoleten projekt naftnih trgovcev. Toda tega projekta niso realizirali niti pod neoliberalnim ministrom Šušteršičem, zato je sramota, da jim to uspeva pod vlado, ki se razglaša za levosredinsko. Kot je znano, smo v Združeni levici že med obravnavo Zakona o vrednostnih papirjih predlagali, da se registrski računi ohranijo, vendar amandma ni dobil dovolj podpore. Problematiko smo spremljali in kolega Mesec je junija opozoril ministra za finance, da ponudniki kršijo zakonsko ureditev in da so ljudje oškodovani. Ko je Zveza potrošnikov septembra objavila analizo ponudb, je postalo jasno, da ne gre za posamične primere, ampak za sistematično kršenje zakona, ki ga ATVP ne sankcionira. Zveza potrošnikov Slovenije je s svojo pobudo odigrala zelo pomembno vlogo, ki bi jo morala odigrati Vlada in ATVP. Žal pa ministri te vlade opozoril Zveze potrošnikov ne upoštevajo; nasprotno, poskušajo jo diskreditirati. Zadnji v tej vrsti je bil minister Počivalšek, ki je izjavil, citiram: "Jaz bi potrošniškim organizacijam priporočal, da se bolj ukvarjajo z jasnovidstvom, kot da se spuščajo v resne gospodarske zadeve." Mislim, da je vsakršen komentar odveč. Upam le, da bo to zadosten signal za koalicijske poslance, da bodo zaščitili 2 milijona prebivalcev te države pred pohlepom dveh oligopolistov in njihovimi advokati na Vladi. Za konec se bom še sama opredelila do vprašanja, ali je avtentična razlaga potrebna. V normalnih okoliščinah, kjer bi Vlada razlagala zakone v skladu s pravili pravne razlage, to najbrž ne bi bilo potrebno, vendar se je Vlada že lani postavila na stran borznih posrednikov. Predlagala je ukinitev registrskih računov, čeprav bi se ji dalo izogniti. V proceduro je poslala zakon, ki ni vseboval niti ene varovalke za državljane. Ko je kolega Mesec junija takratnega ministra Mramorja opozoril na kršitve zakonov, je ta odgovoril, citiram: "Ministrstvo predloga sprememb opozicije ni podpiralo, zato se ministrstvo ograjuje od vsebine in dorečenosti 48. člena ZNVP-1." Najbrž mi ni treba pojasnjevati, da je Vlada dolžna izvajati veljavne zakone in da se od njih ne sme ograjevati. Če je menila, da je člen nedosleden, bi morala predlagati spremembo. Kot veste, je Vlada 20. oktobra v proceduro sicer vložila novelo Zakona o vrednostnih papirjih, vendar sprememb 48. člena ni predlagala. Tudi pri obravnavi našega predloga za avtentično razlago je Vlada ostala na strani borznih posrednikov, namesto da bi zaščitila državljane. V ponazoritev naj navedem izjavo državne sekretarke Irene Sodin na seji odbora 26. oktobra: "Kot je povedal predlagatelj zakona, ima vsak prosto izbiro, kje bo odpiral račun, torej gredo lahko odpirati račune k državni banki, ki zaračunava skladno z zakonom." Če poenostavim to njeno izjavo, je njeno stališče, da državi ni treba sankcionirati kršitev zakona, ker jih bo pač sankcioniral sam prosti trg. Skratka, če vas nekdo ogoljufa, greste lahko naslednjič h kakšnemu drugemu, bolj poštenemu ponudniku. Torej, ker se je Vlada postavila na stran kapitala, sprejetje avtentične razlage ni samo potrebno, ampak je nujno. Še zlasti zato, ker se je na stran posrednikov postavila tudi Agencija za trg vrednostnih papirjev, ki naj bi bila neodvisen organ. Zato bomo v Združeni levici še naprej posebej pozorni na nadaljnje ravnanje ATVP. Vodstvo ATVP je do konca vztrajalo, da ima pravico do svojega tolmačenja zakona. Torej je vprašanje, ali bo ATVP sankcioniral kršitelje, ki jih je do konca zagovarjal, sploh zato ker v zakonu ni posebnih sankcij za kršitve tega člena. Zato pozivam Vlado, da stori vse, da bo ATVP zagotovil spoštovanje zakona. Zahtevamo tudi, da se zagotovi učinkovit postopek za to, da bodo posredniki državljanov povrnili neupravičene stroške. Zadnje izjave ministrstva dajejo nekaj upanja, da bo ministrstvo spoštovalo voljo zakonodajalca. Ministrstvo je v odgovoru za Dnevnik svetovalo imetnikom registrskih računov, da sicer avtentična razlaga velja tudi za nazaj, da pa je vseeno bolj praktično, da ljudje z odpiranjem novih računov počakajo. Za konec pa bi opozorila Vlado in koalicijo, da je ta primer pokazal na pristranskost ATVP. Za nas vodstvo, ki ga je marca lani imenovala ta koalicija, ni več verodostojno. Kolega Möderndorfer je na seji odbora enemu od pomočnikov direktorja rekel, da bo, citiram, "zelo z zanimanjem spremljal, kje bo vaša naslednja služba". Upam, da bo tudi Vlada razmislila o tem, ali lahko ATVP vodijo ljudje, ki namesto javnega interesa zastopajo interes borznih posrednikov in ki si jemljejo pravico, da po svoje razlagajo zakonodajo. Mislim pa, da je problem ATVP sistemski. ATVP se financira s taksami in nadomestili, ki jih plačujejo udeleženci trga finančnih instrumentov, in iz drugih prihodkov, ki jih ustvari s svojim poslovanjem. Skratka, ATVP financirajo banke in borzni posredniki, ki naj bi jih ATVP nadzoroval. Višino taks in nadomestil sicer regulira Vlada, višine drugih prihodkov pa ne. ATVP je torej finančno odvisen od profitnih podjetij, ki jih nadzira, hkrati pa ni vezan na nikakršna navodila demokratičnih organov. Skratka, takšnih tako imenovanih nadzornikov v našem sistemu ne bi smelo biti. In naj še enkrat ponovim: sprejetje avtentične razlage ni samo potrebno, ampak je nujno. Hvala.
Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Še enkrat prav lep pozdrav vsem v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije! Zakon o nematerializiranih vrednostnih papirjih, ki ga je 25. septembra lani sprejel Državni zbor, je od državljanov zahteval prenos vrednostnih papirjev z računov centralno depotne družbe na trgovalne račune pri drugih ponudnikih storitev. To je seveda za mnoge pomenilo nove nepredvidene stroške upravljanja in vodenja računov z vrednostnimi papirji. Številni državljani so bili zaradi tega nekoliko nejevoljni. Zakon je posegel v obstoječe stanje in tudi v pričakovanja državljanov, ki pred tem niso mogli pričakovati, da bodo primorani odpreti tržne račune, na katerih bodo vodeni njihovi vrednostni papirji. Zato je omejitev stroškov, ki jih imajo z vodenjem imetniki računov, razumno. 48. člen zakona predvideva omejitev stroškov na pol odstotka povprečne vrednosti nematerializiranih vrednostnih papirjev na tem računu. Določba 48. člena se zdi sicer jasna, žal pa je v praksi uporabe zakona očitno prišlo do nesporazumov o obsegu limitiranosti stroškov. Vprašanje, ki se je pri uporabi zakona odprlo, je torej, kateri stroški sodijo v polodstotno omejitev. Glede na namen zakonodajalca je gotovo, da v omejitev spadajo vsi stroški, povezani z računom, le tako je namreč lahko uresničen namen zakonodajalca, da se te imetnike vrednostnih papirje, ki so bili prisiljeni na prenos na trgovalne račune, zavaruje z omejitvijo. Drugačno razumevanje te določbe bi omogočilo preveč možnosti za izigravanje zakonodajalčevega namena. Če želimo ohraniti delovanje vgrajene varovalke, je sprejetje avtentične razlage gotovo prava pot. Tako bi enkrat za vselej jasno določili, kako je treba razlagati določbo 48. člena zakona. V Novi Sloveniji bomo predlog avtentične razlage četrtega odstavka 48. člena Zakona o nematerializiranih vrednostnih papirjih podprli, saj smo bili sopodpisniki predloga. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o predlogu za sprejem avtentične razlage, o besedilu avtentične, in o amandmaju Odbora za finance in monetarno politiko, ki v celoti nadomešča predlagano besedilo. Preden dam besedo predstavniku predlagatelja, naj omenim, da se pripravita za njim gospod Jani Möderndorfer in mag. Dušan Verbič. Gospod Mesec, beseda je vaša, izvolite, predstavnik predlagatelja.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Najprej bi rad povedal, da nas veseli kot predlagatelje, da očitno vsi v tej dvorani razumemo, kako se ta člen razlaga, kaj je v tem členu zapisano. Na žalost z izjemo Vlade. Tukaj pa moram ponoviti besede kolega Möderndorferja, tudi mi smo presenečeni, da se po vsem, kar smo slišali na odboru po demonstraciji, ki so jo predstavniki Agencije za trg vrednostnih papirjev imeli tam, kjer so izpadli kot sindikat borznoposredniških hiš, ne pa kot njihov nadzornik, Vlada še vedno oklepa interpretacije, ki jo imajo borznoposredniške hiše in ki jo ima tudi Agencija za trg vrednostnih papirjev. To vodstvo Agencije za trg vrednostnih papirjev, kot je povedala Violeta pred menoj, nikakor ni več primerno za opravljanje te funkcije, ker enostavno je pogledalo v tem primeru borznoposredniškim hišam, ki so eksplicitno kršile zakonodajo, skozi vse prste in niti najmanjšega interesa ni izrazilo, da bi kot nadzornik kršitelje sankcioniralo, niti da bi jih opozorili na to, da zakon kršijo. Ne, oni so na odbor prišli pač predstavit težave, življenjske bolečine teh borznoposredniških hiš, jih predstavili kot reveže in nam, poslancem povedali, da se moramo zavedati, da bodo očitno vsi po vrsti propadli, da bo propadel evropski finančni sistem, kot je rekel kolega Šircelj, če slučajno obvelja tisto, kar je v zakonu že zapisano. Proti temu moram še enkrat protestirati in pač ponavljam, da ne morem verjetni, da Vlada po vsem slišanem še vedno vztraja pri tem, da krije hrbet Agenciji za trg vrednostnih papirjev in borznoposredniškim hišam. Sedaj bom pa na kratko odgovoril na vprašanja oziroma na pomisleke, ki jih je sekretarka Irena Sodin izrazila v stališču Vlade. Prvič: pravi, da predlagatelj ni predložil ocene posledic, ki bi jih sprejetje avtentične razlage imelo za člane centralne depotne družbe. Poglejte, mi tukaj ne vnašamo nič novega v zakon. Mi nismo prišli ne z novelo zakona, ne z novim zakonom, ne z amandmajem; vse, kar delamo, je, da razlagamo tisto, kar v zakonu že piše. In to, kar v zakonu že piše, smo sprejeli v tej dvorani z absolutno večino; se pravi, 73 poslank in poslancev, ki smo bili prisotni na seji, je glasovalo za tak člen, torej, da se omeji zgornja vrednost letnega stroška vodenja računov na 0,5 odstotka tistega, kar ima človek, ki želi odpreti ta račun, na računu. Se pravi, če je to 50 evrov, pomeni 25 centov. To smo soglasno sprejeli. 73 poslank in poslancev je, ne glede na strankarsko pripadnost, politično barvo, ideološko usmerjenost, ta člen podprlo in ta člen je zdaj v zakonu. Tako ne vem, zakaj bi morali tu kakorkoli filozofirati. Kot Vlada bi morali braniti tisto, kar v tem zakonu piše, ne pa da ponavljate v bistvu isto napako, ki jo je začel že minister Mramor, ko je na moje poslansko vprašanje odgovoril, da je bil to opozicijski predlog in da zato Vlada ni odgovorna za njegovo interpretacijo in ne bo skrbela za to, da se ta del zakona, ki ga je predlagala opozicija, v praksi udejanja in upošteva. Na ta način enostavno ne moremo delati. Vlada je dolžna upoštevati, tako kot vsi državljani in državljanke te države, vse zakone, ne glede na to, kdo jih je predlagal. Recimo, kako bi pa bilo videti, da bi rekel, da sem Združena levica, pa nisem dolžan upoštevati zakonodaje, ki jo je pripravila SMC, ker se ne strinjam z njo. Pač, zakoni so sprejeti in zakone je treba upoštevati; sploh če ste ministrstvo, bi pa še toliko bolj morali biti zgled vsem državljanom in še toliko bolj jasno slediti črki zakonov. Ne pa da minister reče, da pač on ne bo upošteval nekega zakona zaradi tega, ker je bil to opozicijski predlog. Lepo vas prosim! Danes poslušamo približno podobno. Tu poslušamo o tem, kako zdaj trpijo borznoposredniške hiše, kako bodo vsi propadli, kako je zakon neživljenjski, kako ne morejo s takimi stroški, kot so predpisani v zakonu, zagotoviti svojega poslovanja, kako bodo zdaj ljudje šli do šarlatanov, ker bo avtentična razlaga sprejeta in tako naprej. Glejte, zakon je bil sprejet. Če pravite, da je neživljenjska rešitev, predlagajte spremembo zakona. Ne morete pa nasprotovati razlagi tega zakona, ki je edina možna – temu pritrjuje tako Zakonodajno-pravna služba kot vsak pravnik, ki vam bo povedal, da se tega člena zakona ne da drugače brati kot tako, kot mi predlagamo v avtentični razlagi. Res, nikakor ne morem razumeti, da to še kar ponavljate. Pol leta že imamo te debate ali pa še več in še vedno ponavljate isto. Druga stvar. Pravite, da borznoposredniške hiše s tako omejitvijo ne bodo pokrile niti stroškov pošiljanja položnic. Glejte, 45 odstotkov ponudnikov te storitve na trgu omejitev upošteva, torej ne vidimo razloga, zakaj ne bi tudi ostalih 55 odstotkov. Če bo ta preostala polovica presodila, da se ji ta posel ne splača, ga ne bo opravljala. Saj imajo ljudje še vseeno na izbiro ponudnike, ki pa upoštevajo zakonske omejitve. In potem pravite, da če bomo sprejeli to omejitev, bodo pa ljudje šli k šarlatanom. Vam bom povedal, kdo je do zdaj med drugim upošteval to omejitev. Omejitev so upoštevale banke, kot so NLB, SKB, KBS in DBS. Ali so te banke šarlatani? Če bodo zdaj ljudje šli k njim, namesto, recimo, k neki borznoposredniški hiši, ali po vaši interpretaciji, ki smo jo razbrali iz stališča, s tem gredo ljudje k šarlatanom? Ne vem. Mislim, ne nazadnje so v državni lasti, tako da če imate občutek, da so šarlatani, pač ukrepajte. Naslednja stvar. Pravite, da je to, kar predlagamo, v nasprotju z Zakonom o kontroli cen. Ko je bila ta sprememba predlagana, bi Vlada morala na take stvari opozoriti. Zdaj je pa sprejeta in je treba to upoštevati. Sicer pa v Zakonu o kontroli cen jasno piše, da ta zakon ne posega v drugo zakonodajo, ki ureja delovanje trgov, ali varstvo pravic potrošnikov, ali pa kakšne druge podobne zadeve. In to, o čemer se tukaj pogovarjamo, je varstvo pravic potrošnikov. Gre za to, da zaščitimo 200 tisoč naših državljank in državljanov, ki bodo morali do novega leta odpreti trgovalne račune, pred oderuštvom in do zdaj pač niso bili zaščiteni, ker ste jim dopustili na Vladi preko ATVP, da eksplicitno kršijo zakon. Da pač tam piše, da ne smejo imeti več kot 0,5 odstotka na računu za letno vodenje in upravljanje računa in ste pač dopustili, da oni napišejo 10 novih postavk, kjer pridejo na nenormalne zneske. Tukaj vam bom povedal še en primer, kjer je jasno, da te vaše razlage, da so bili tisti stroški upravičeni, enostavno ne vzdržijo. Poglejte, imamo primer Ilirike, ki je po poročanju Dnevnika z dne 19. 11. rekla, da ne bo odpirala trgovalnih računov, če bo vrednost na njih manjša od 800 evrov. Tukaj lahko pokažemo, da so vključno z Iliriko vsi, ki so kršili zakon, do zdaj zaračunavali stroške bistveno večje od tega, kar bi jim pokrilo osnovne stroške poslovanja. 0,5 odstotka od 800 evrov je 4 evre letno. Veste, koliko je Ilirika do zdaj zaračunavala za isto storitev? 26 evrov! Se pravi, zdaj bo šla na 4 evre, prej je pa zaračunavala 26 in ne Vlada ne ATVP nista niti mignila, da bi jih pač opozorili na to, kar v tem zakonu piše. To so bili samo stroški vodenja računov. Ob tem bi jim oni zaračunali še 12 evrov za odpiranje računa. Če to ni oderuško, potem tudi ne vem, kaj je. Ne morem verjeti, še enkrat, pač Vlada enostavno reče, da je vse to, kar počnejo, dopustno, pod argument si pa vzame tudi to, da je bil pač opozicijski predlog in da ga ne boste upoštevali, ker ga niste dali vi. Upam, da bom dobil kakšna pojasnila glede takih interpretacij, čeprav zdaj že bivšega ministra. Za konec imam pa tu dve vprašanji. Prvo je: Kako boste zdaj zagotovili spoštovanje avtentične razlage oziroma določil zakona v praksi? Ker problem je, da, prvič, ATVP ni vezan na navodila Vlade, je pa v preteklosti zelo samovoljno razlagal zakon in v nasprotju z namenom zakonodajalca, kot sem že odgovoril. In drugič, v samem zakonu, ki ga je predlagala aktualna vlada, ni kazenskih določb, ki bi se nanašale na kršitve tudi tega člena zakona. Glede tega bi prosil za kompleten odgovor. Drugo vprašanje pa je: Kako boste zagotovili, da bodo borzni posredniki, ki so do zdaj zaračunavali neupravičeno visoke stroške v nasprotju z zakonom, povrnili te stroške tistim, ki so že odprli trgovalni račun? Hvala.
Besedo ima gospod Jani Möderndorfer, pripravi naj se mag. Dušan Verbič. Izvolite.
Hvala lepa. Predvsem razpravljal bi samo v tistem delu, ko se nekdo igra s tem, kako kakšno stvar razume. Če nekdo prvič nečesa ne razume, pa ga nekdo opozori, pa da to ni kdorkoli, ampak da ga opozori celo zakonodajalec, tisti, ki je edini pristojen, da tolmači zakon. V nasprotnem primeru bi bilo zelo fino, če bi prej zakonodajalca vprašal, kaj je s tem mislil, če je res mislil to, če ni razumel, preden bi ukrepal ali neukrepal, če je bila to posledica za njegovo dejanje. Drugič, čeprav v resnici, če boste praktično pogledali, že četrtič razpravljamo o tej zadevi: ob sami zakonodaji na odboru o predlogu amandmaja, na plenarnem zasedanju, ko smo sprejemali zakon, tretjič, ko smo obvezno razlago na odboru imeli in danes četrtič v Državnem zboru, si nihče v Republiki Sloveniji, ne Vlada ne Agencija ne more več privoščiti, da reče, da to ni razumljivo. In v normalnih demokratičnih državah, najmanj kar je, bi direktor AVTP preprosto odstopil, ker se ne strinja s to politiko, če res misli, da je še vedno prav tako, kot je zagovarjal oziroma vsi tisti, ki seveda so njemu podrejeni in danes to razlagajo. Predstavnikom Vlade pa seveda predlagam: danes, ko bo sprejeta razlaga, da že jutri začnete s kampanjo obveščanja državljanov in državljank, kaj dejansko res velja in o čem govori ta zakon. In konec je tega, kaj ste si vi želeli, ampak samo to, kar je v zakonu. To pa je vaša naloga in to brezkompromisno. Najmanj, kar je, imate za to urad ustanovljen.
Mag. Verbič, beseda je vaša.
Hvala za besedo. Gospod podpredsednik, državna sekretarka, poslanke in poslanci, ki smo tukaj prisotni, lep pozdrav! Ne oziraje se na stališče ali mnenje razprave predlagatelja kot tudi spoštovanega kolega pred menoj, si bom dovolil podati svoje lastno mnenje in stališče, kar se tega vprašanja tiče. Dejstvo je, ker nimam veliko časa, bom poskušal malce skakati s področja, in sicer tisto, kar je bilo s strani spoštovane poslanke Združene levice rečeno, je treba jasno povedati. Agencija za trg vrednostnih papirjev je organ v sestavi državne uprave. Plače so vključene v sistem javnih uslužbencev. Kakršenkoli prihodek, ki jih ustvarja, je prihodek z naslova postopkov zoper kršitelje in skladno z ZUP in vso tovrstno zakonodajo. Pomeni, da je Agencija za trg vrednostnih papirjev nadzornik, regulator in v tem kontekstu izvaja tudi postopke in je logično, da izreka tudi sankcije v obliki denarja. Nisem zagovornik ATVP, ampak menim, da je v politični razpravi treba včasih imeti tudi malce stroke. Avtentična razlaga k temu zakonu. Že na matičnem odboru sem bil edini in tudi sedaj, ko vem, da sem glasoval proti ne zaradi tega, da bi ščitil Vlado, Agencijo za trg vrednostnih papirjev, ampak preprosto sem stal na stališču, ki sem ga v neki smeri tudi v obrazložitvi dal. Če se spominjamo pred dobrim letom, ko je opozicijska stranka SDS vložila amandma k 48. členu, lahko povem, da sem še danes istega mnenja, da sem bil vesel, da so se odločili za tovrstni amandma, ampak če smo odkriti, tovrstni amandma, ki je obrazložen na dveh straneh, je zame popolnoma jasen in razločen, kaj morajo udeleženci na trgu v zvezi s tem 48. členom. V tej razpravi in tudi na matičnem odboru pogrešam nekaj – nihče od razpravljavcev se še ni dotaknil enega bistva: pogovarjamo se o registrskih računih, ki jih zapiramo skladno s sprejetjem zakona in direktive Evropske unije in večina razpravljavcev se pogovarja o trgovalnih računih. To je bistvena razlika. Pomeni, osebno sem na stališču da 48. člen, ki ga je vložila SDS, popolnoma dovolj jasno in razloženo govori, kaj morajo udeleženci na trgu storiti. Naslednja zadeva, zakaj sem bil proti. Stališče Zakonodajno-pravne službe v pisni obliki je na matičnem odboru tudi, kjer je bilo govora, zelo jasno povedala, da ni potrebe po avtentični razlagi. In sem sledil – glede na to da marsikateri poslanci, predvsem poslanka, mi marsikdaj očita, da ne sledim Zakonodajno-pravni službi. Sledim, ko presodim, da je resnično s pravo težo. Naslednja zadeva, ki mi je o tej stvari sila pomembna, je, da je na Ustavnem sodišču že sprožen postopek v zvezi s tem in je zame popolnoma logično kot poslancu, da z zanimanjem čakam stališče Ustavnega sodišča, ki bo presodilo, ali je tovrstna določba zakona skladna. Za konec bom zelo zanimivo zadevo izpostavil. Komu koristi avtentična razlaga? Osebno sem na stališču, da koristi predvsem alternativnim ponudnikom nekaterih organizacij in združenj in ne želim tukaj škodovati nikomur glede svobodne gospodarske pobude. Ampak zanimivo je, če pogledate na spletno stran Zveze potrošnikov Slovenije, kdo tam že oglaša ponudbe za posle, vezane na zaprtje registrskih računov. Ta zgodbica je zame več ali manj zaključena. In zaključujem v tem delu – eno je politična razprava. Tudi se ne strinjam z vsemi razpravljavci, da se v Državnem zboru kot zakonodajnem organu pogovarjamo, ali je nekdo primeren za člana uprave ali ne. Mislim, da je tukaj decidirano povedano, da se politično vpliva na kadrovanje. Ali nismo v tem zboru že velikokrat rekli, da se o tem ne bomo pogovarjali? To je tipičen primer vpliva na kadrovanje. Za to so druge institucije. Da zaključim; osebno, skromno mnenje je, da seveda avtentične razlage da, vendar v tem primeru poleg političnega predsodka ali razprave je treba vključevati tudi malce stroke. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predstavnik predlagatelja. Besedo damo najprej predstavnici Vlade državni sekretarki Ireni Sodin. Izvolite.
Hvala lepa. Besede šarlatan v svojem nastopu nisem uporabila. Omenila sem sheme, nenadzorovane sheme, ki novačijo imetnike vrednostnih papirjev na registrskih računih. To je točno to, kar je pred mano omenil poslanec Verbič. Kot rečeno, teh shem Agencija za trg vrednostnih papirjev ne more nadzorovati, kljub temu da se na teh računih zaračunava letni strošek 9 evrov. Se pravi, to je ekvivalentno znesku tisoč 800 evrov za prenos na registrske račune posamične fizične osebe, če je znesek pol odstotka. Kar se tiče pristojnosti in nadzora borznoposredniških hiš, je zadeva jasna. Seveda je to naloga Agencije za trg vrednostnih papirjev, ki, verjamem, bo svoje delo tudi izpolnjevala. Hvala.
Luka Mesec, predstavnik predlagatelja, izvolite, beseda je vaša.
Hvala za besedo še enkrat. Najprej odgovori kolegu Verbiču glede ATVP in tega, da je del državne uprave. Res je, na kar je pa Violeta opozarjala, pa sta dve stvari. Prvo je, da ni pod demokratičnim nadzorom, drugo pa je, da obstaja finančna odvisnost te agencije do tistih, ki naj bi jih agencija nadzorovala; se pravi, bank in borznoposredniških hiš. In v tem je problem. Banke in borznoposredniške hiše plačujejo to agencijo, ki naj bi bila njihov nadzornik. In demonstracije od tega, kam to vodi, smo videli na odboru, kjer je agencija nastopila ne kot njihov nadzornik, ampak kot njihov zagovornik. Obnašala se je kot njihov sindikat: res, da kršijo zakonodajo, ampak, veste, morate razumeti, če je ne bi kršili, pa ne bi preživeli. Pač v tem smislu je šla njihova argumentacija oziroma celo Vlada je tukaj šla, kot je sekretarka Sodin rekla, da če ljudem niso všeč stroški pri tistih, ki kršijo zakonodajo, pa lahko gredo odpret račune k državni banki, ki pa zakon spoštuje. Ta zadnji del sem dobesedno citiral. Rekli ste, da lahko gredo odpreti račun k državni banki, ki pa zakon spoštuje. Tako, da vsi smo vedeli tukaj, tako Vlada, ministrstvo, Agencija za trg vrednostnih papirjev, vsem je bilo jasno, da se zakon krši, ukrepali pa niso. To je moj naslednji odgovor. Mi se tudi strinjamo s tem, da amandma, ki ga je spisala SDS, je dovolj jasen. Vsi smo vedeli, za kaj glasujemo, razprava je bila opravljena, povsem jasno je bilo, kakšne bodo posledice. In če kdo takrat ne bi želel takšnega vpisa v zakon, bi moral na to opozoriti takrat, ko se je zakon sprejemal. Če bi pač bili prepričani, da je pol odstotka premalo, bi pa, ne vem, vložili amandma in rekli, hočemo dva odstotka. Saj takrat to ni bil problem, ampak zdaj je pač zakon zapisan tako, kot je, in ga je treba spoštovati, ker drugače pač bomo pustili borznoposredniškim hišam – mislim, sploh danes, če bomo popustili zdaj pri tej razlagi, kar se mi zdi, da ne bomo –, ampak če bi popustili, bi jim dali signal, da noben strop tukaj več ne obstaja. Pač, navijejo lahko stroške, kakor želijo, to omejitev v zakonu lahko povozijo, kakor hočejo. To bo signal, ki ga bomo dali. Mislim, to je tudi na nek način precedens za ostale regulirane cene, saj vrednosti papirji oziroma ta zadeva točno, ki jo danes reguliramo, ni edina cena, ki bo regulirana s strani države. Imamo, recimo, regulirane cene bencina. In predstavljajte si, da bi bencinski servisi tako brali zakon, kot ga berejo borznoposredniške hiše. To bi pomenilo, da se nekdo pripelje na bencinsko črpalko in bencinski servis reče, ja, že res, da je naša marža na bencin omejena, da bencin ne sme biti dražji, recimo, pač od 1,2 evra, ampak mi imamo pa tukaj še stroške zaposlenih, pa imamo stroške vzdrževanja, pa imamo stroške videonadzora, pa imamo stroške gradnje tega objekta. In bi rekli, no vam bomo sedaj zaračunali, zato ker imamo pač še te dodatne stroške, za liter bencina 4 evre. Približno tako so zakon razlagale borznoposredniške hiše in ta kršitev, ki jo vršijo, je pač v tem rangu. Zato je potrebna avtentična razlaga, da se to v prihodnje prepreči. Potem pa mogoče samo še kratek odgovor glede nujnosti ukinjanja registrskih računov, na katerega je opozoril kolega Verbič. Tukaj ste rekli, da se pogovarjamo o registrskih računih, ki se zapirajo skladno z evropsko direktivo, ne pa o trgovalnih računih. Kot prvo, registrski računi bi lahko ostali. To ni bilo neizogibno. V Združeni levici smo tudi takrat predlagali, da se registrskih računov enostavno ne ukine, ker ljudje, ki imajo premoženje naloženo na teh računih, s premoženjem ne trgujejo. To premoženje samo tam je in miruje in tako je že petindvajset let in nobeden se ni pritoževal zaradi tega. Ampak v Vladi ste se odločili, da to ukinete, čeprav to ni bil del direktive T2S. Direktiva T2S je posegala v trgovalne račune, registrske bi pač lahko ohranili, ne bi bil noben problem. In zakaj se danes pogovarjamo o trgovalnih računih? Zato, ker pač ta zakon sili vse tiste, ki so imeli do sedaj premoženje na registrskih računih, da odprejo trgovalna. Zato se pogovarjamo o tem! Potem glede postopka na Ustavnem sodišču. Jaz sem pač povedal kaj piše v zakonu [[…]]Da se pač naš zakon oziroma da je avtentična razlaga na varstvo pravic potrošnikov in mislim, da bo tukaj Ustavno sodišče povedalo, če je kakršenkoli problem. Ampak jaz ga ne vidim oziroma ne bo nastal zaradi avtentične razlage, ker avtentična razlaga ne vnaša – in to še enkrat ponavljam – nič novega v zakon, samo pove tisto, kar je v njem že napisano. Na koncu še, komu koristi avtentična razlaga. Vsem tistim 200 tisočim, ki bodo morali do novega leta odpreti trgovalne račune. Če je problem, na katerega opozarja ministrstvo, pertinenten, se pravi, da bodo ljudje odpirali račune pri nenadzorovanih shemah, ki novačijo sedaj te lastnike registrskih računov, pa na tem mestu tudi jaz pozivam Vlado, da že jutri začne s kampanjo obveščanja, kje je odpiranje računa varno in kje ni. Glede na to, da imamo ponudnike, med njimi banke v državni lasti, ki so se že do sedaj omejitve držali, pa ne vidimo problema, zakaj ne bi enostavno naredili seznama teh ponudnikov, ki se omejitve držijo, oziroma vseh tistih, ki so se pripravljeni omejitev držati, in povedati, da pri teh ponudnikih je odpiranje varno. To lahko naredimo konec koncev tudi v sodelovanju z Zvezo potrošnikov, saj Zveza potrošnikov Slovenije je za to, da pomaga potrošnikov, ko je to potrebno, tudi z osveščanjem in z drugimi sredstvi zaščite njihovih pravic. Bi pa še enkrat prosil Vlado za oba odgovora, za katera sem jo pozval. Se pravi, odgovora na vprašanje: Kako boste zagotovili spoštovanje zakona oziroma avtentične razlage v praksi? In drugič: Kako boste zagotoviti, da bodo borzni posredniki vrnili denar državljanom, ki so že odprli trgovalne račune in so jim bili zaračunani previsoki stroški? Hvala.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati? Prav. Pred prijavo želim opozoriti, da se lahko k razpravi prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Če želita razpravljati tudi predstavnik predlagatelja predloga za sprejem avtentične razlage Luka Mesec ter predstavnica Vlade, prosim, da se prav tako prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnica Vlade in nato predstavnik predlagatelja. Prosim za prijavo. Časa za razpravo je 5 minut. Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za finance gospa Irena Sodin.
Hvala lepa za besedo. Prepričana sem, da poslanec Mesec ve, kaj je pristojnost Vlade v tem primeru in da nadziranje delovanja borznoposredniških hiš ni v pristojnosti Vlade; kot rečeno že prej, je to Agencija za trg vrednostnih papirjev. Kar se tiče ocene tega, ali je posameznik plačal preveč stroškov za odpiranje prenosa na registrski račun, je njegov instrument, ki ga ima, to, da gre lahko na sodišče in zahteva stroške nazaj. Vlada zagotovo nima pristojnosti, da posega v to, in kot ste v razpravi, to, kar ste mi očitali, da govorim, da so tudi ponudniki, ki so delali v skladu z razlago 48. člena, to ste v svojem izvajanju sami dvakrat omenili, da gredo posamezniki še vedno lahko na banke, ki to delajo skladno z razlago, ki jo danes sprejemate. Hvala.
S tem zaključujem razpravo. O predlogu za sprejem avtentične razlage in amandmaja matičnega delovnega telesa k besedilu avtentične razlage bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 22. 11. 2016, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 31. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKLJUČNEGA RAČUNA PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2015. Predlog zaključnega računa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavnici Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zaključnega računa. Besedo ima gospa Marija Janc, državna sekretarka na Ministrstvu za finance. Prosim.
Gospod predsednik, spoštovani poslanci in poslanke! Pred vami je Predlog zaključnega računa Proračuna Republike Slovenije za leto 2015, ki ga Vlada skupaj z dokončnim poročilom Računskega sodišča in pojasnili za neupoštevanje posameznih predlogov popravka revizorja predloži Državnemu zboru v sprejetje. Rebalans proračuna za leto 2015 je zadnji sprejeti proračun države za leto 2015 in se uporablja kot osnova za pojasnjevanje odstopanj realiziranih prihodkov in odhodkov od načrtovanih. Glavne značilnosti, ki izhajajo iz predloga zaključnega računa za leto 2015, so naslednje. A bilanca – prihodki državnega proračuna so bili ob koncu leta 2015 realizirani v višini 8,52 milijarde evrov in so bili za 41,2 milijona evrov manjši od načrtovanih v rebalansu proračuna za leto 2015, kar predstavlja 99,5-odstotno realizacijo. Višji prihodki iz naslova akontacije dohodnine od dohodka iz zaposlitve so posledica višje rasti mase plač od napovedi. Višji prihodki iz naslova Davka od dohodka pravnih oseb so predvsem posledica višjega pozitivnega poračuna za prihodnje leto. Prejeta sredstva iz EU so bila realizirana v višini 878,7 milijona evrov prihodkov, kar pomeni 82 odstotkov načrtovanih prihodkov iz tega naslova. Kljub temu je iz Poročila o črpanju sredstev evropske kohezijske politike 2007 do 2013 za obdobje januar–december 2015 razvidno, da je Slovenija zastavljeni cilj dosegla, saj je že povrnila 95 odstotkov pravic porabe, preostalih 5 odstotkov pa bo Slovenija prejela, ko bo iz Bruslja prejela potrjena končna poročila in predvidoma bo to v začetku leta 2018. Na odhodkovni strani je bilo realiziranih 9,79 milijarde odhodka evrov, kar je 149 milijonov evrov manj od načrtovanih. Glede plačil sredstev v proračun EU v letu 2015 je Republika Slovenija vplačala v proračun EU slabih 433 milijonov evrov. Povečanje vplačil je posledica višje predvidene obveznosti iz naslova Tradicionalnih lastnih sredstev in večjega vpoklica v proračun EU iz naslova bruto domačega proizvoda. Pa še vedno je bila neto prejemnica EU sredstev v višini 446 milijonov evrov, kar je 1,2 odstotka bruto domačega proizvoda. Proračunski primanjkljaj državnega proračuna je tako v letu 2015 znašal 1,277 milijarde evra oziroma 3,3 odstotka BDP in je za 808 milijonov nižji od načrtovanega. B bilanca. Izdatki Računa finančnih terjatev in naložb so bili realizirani v višini 233 milijonov evrov, pri čemer je bilo kar 118 milijonov evrov izdatkov realiziranih za namen povečevanja kapitalskih naložb. Račun financiranja. Skladno s programom financiranja za leto 2015 se je Republika Slovenija zadolžila v skupni višini 3,6 milijarde evrov, kar je zadostovalo za financiranje potreb proračuna tekočega leta in za predfinanciranje dela potreb za izvrševanje proračuna za leto 2016. Neto zadolževanje je bilo realizirano v višini 1,2 milijardi evra, kar je 404 milijona evrov nižje od načrtovanega. Konsolidirana premoženjska bilanca države in občin je sestavni del zaključnega računa proračuna, ki jo Vlada predlaga v seznanitev Državnemu zboru vsaki dve leti. Bilančna vsota premoženja države in občin na dan 31. 12. 2015 znaša 48,16 milijarde evra in se je glede na stanje, izkazano na dan 31. 12. 2014, v letu 2015 povečala za 2,46 milijarde evra. Hvala lepa.
Predlog zaključnega računa je obravnavala Komisija za nadzor javnih financ. Besedo dajem predsedniku komisije mag. Andreju Širclju za predstavitev poročila.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovane predstavnice Vlade, kolegi in kolegice! Komisija za nadzor javnih financ je na 36. redni seji 27. oktobra tega leta kot matično delovno telo obravnavala Predlog zaključnega računa Proračuna Republike Slovenije za leto 2015, ki ga je na podlagi 5. odstavka 97. člena Zakona o javnih financah Državnemu zboru v sprejetje posredovala Vlada. Državna sekretarka je v uvodu najprej opozorila na dejstvo, da je bil proračun za leto 2015 z rebalansom spremenjen že v začetku leta 2015, februarja. Zato so tudi bile opravljene primerjave realizacije na rebalansni proračun. Dostavila je podatke iz bilance A, bilance B in bilance C. Na seji pa je predstavnik Ministrstva za javno upravo predstavil še analizo plač v javnem sektorju za leto 2015. Prvi namestnik predsednika Računskega sodišča je povedal, da so po reviziji predloga zaključnega računa podali mnenje s pridržkom o Splošnem delu zaključnega računa in tudi o pravilnosti njegove izvršitve. Ocenil je, da so ugotovitve zelo podobne tistim iz prejšnjih let in da so tudi napake podobne. Glede splošnega dela zaključnega računa je opozoril na nekatere primere knjiženj, kjer po njihovem mnenju prihodki in odhodki niso pravilno izkazani. Po njihovih izračunih bi morali odhodki v bilanci prihodkov in odhodkov biti višji za 0,7 odstotka, prihodki pa za 0,01 odstotka. Izdatki v Računu finančnih terjatev in naložb so precenjeni za 20,2 odstotka, prejemki v isti bilanci pa podcenjeni za 2,1 odstotka. Zadolževanje v Računu financiranja je podcenjeno za 0,2 odstotka – odplačila, poplačila pa so podcenjena za 0,4 odstotka, prejemki pa za 0,2 odstotka. Glede pravilnosti izvršitve proračuna je pojasnjeno, da so mnenje s pridržkom podali zaradi številnih kršitev zakonskih predpisov, ki se iz leta v leto ponavljajo. V svoji razpravi bi opozoril tudi na dejstvo, da Računsko sodišče že od leta 2011, ko je to možnost dala sprememba Zakona o javnih financah, podaja popravke revizorja, ki pa jih Vlada še nikoli ni upoštevala. Zaradi tega se iste napake pojavljajo iz leta v leto. Letos že petič Računsko sodišče zahteva enake oziroma podobne popravke, ki pa jih je Vlada ponovno zavrnila. Rešitev bi bila po mnenju prvega namestnika predsednika Računskega sodišča samo to, da bi Državni zbor v skladu s 6. odstavkom 97. člena Zakona o javnih financah predlog zaključnega računa zavrnil, Vladi pa naložil, katere popravke mora skladno z zahtevami Računskega sodišča upoštevati. V razpravi je bilo največ vprašanj in razprave o tem, zakaj Vlada ne upošteva razlogov popravkov revizorja in kaj bi bilo mogoče narediti, da bi se to upoštevalo. Člani komisije so opozarjali, da se iste napake ponavljajo več let. Računsko sodišče opozarja, zahteva popravke, zgodi se pa nič. Nekateri so opozarjali, da je določba Zakona o javnih financah, s katero Računsko sodišče zahteva popravke, neoperativna in se je ne da izvajati. Tudi predstavniki Ministrstva za finance so opozarjali, da se zadev za nazaj v računovodstvu ne da popravljati. Ob tem so člani komisija opozarjali, da že kar nekaj let govorimo tudi o sprejemu novega oziroma spremembah veljavnega Zakona o javnih financah in Zakona o računovodstvu, ki bi lahko tudi ta problem ustrezno uredila. Zato so postavljali vprašanja, kdaj lahko te zakonodajne spremembe pričakujemo. Predstavniki Ministrstva za finance so pojasnjevali, da so nekatere izboljšave v zadnjih letih le bile narejene. Glede popravkov revizorja pa so povedali, da v drugih državah take popravke upoštevajo za naprej, ne pa za nazaj. Po končani razpravi je predsednik te komisije predlagal, da komisija sprejme nekatere sklepe glede popravkov, ki pa jih komisija ni sprejela. Sprejela pa je sklep, ki se glasi: Komisija za nadzor javnih financ predlaga Državnemu zboru, da po obravnavi na podlagi 168. člena Poslovnika Državnega zbora sprejme zaključni račun Proračuna Republike Slovenije za leto 2015.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Urška Ban.
Najlepša hvala za besedo. Lep pozdrav predstavnikom Ministrstva za finance, državni sekretarki s sodelavkami. Spoštovani poslanci in poslanke! Predloženi Predlog zaključnega računa Proračuna Republike Slovenije za leto 2015 ponuja končni pogled v izvrševanje proračuna. Naj se na začetku čisto na kratko osredotočim na nekatera ključna področja tega zaključnega računa proračuna za leto 2015. Izvajanje proračunske politike v preteklem letu je temeljilo predvsem na rebalansu proračuna, za leto 2015, ki je bil sprejet v februarju, začel pa je veljati s prvim marcem 2015. Rebalans proračuna je bil pripravljen ob bolj konservativnih ocenah gospodarske rasti, tako da je bila ob napovedih proračuna gospodarska rast za 0,3-odstotne točke nižja od dejansko realizirane. Glavni cilj rebalansa proračuna, katerega rezultat je tudi danes obravnavani zaključni račun za leto 2015, je bil sledenju cilja zmanjševanja proračunskega primanjkljaja sektorja država pod tri odstotke, kar bi Sloveniji omogočilo izstop iz postopka presežnega primanjkljaja. Ta cilj je bil uspešno realiziran, tako je Slovenija uspešno znižala primanjkljaj sektorja država, ki je po zadnjih ocenah v letu 2015 znašal 1 milijardo 31 milijonov evrov ali 2,7 odstotka BDP. Sledenje zavezam zmanjševanja primanjkljaja je pripomoglo k temu, da si je Slovenija povrnila mednarodno kredibilnost, s tem so se izboljšale bonitetne ocene države in znižani stroški zadolževanja države ter posledično tudi bank, gospodarstva in državljanov. Na tem mestu velja še poudariti uspešno črpanje sredstev iz programskega obdobja 2007 do 2013, v letu 2015 je bilo iz tega naslova realiziranih slabih 878 milijonov evrov prihodka. Vsi napori v letu 2015 so bili usmerjeni v pospeševanje, izvajanje in spremljanje projektov programskega obdobja 2007 do 2013 s ciljem, da se uspešno zaključi s kar najvišjo mogočo izkoriščenostjo sredstev. Iz Poročila o izvajanju evropske kohezijske politike za obdobje preteklega leta je razvidno, da je Slovenija zastavljeni cilj dosegla, saj je povrnila 95 odstotkov vseh pravic porabe, preostalih 5 odstotkov pa jih bo prejela, ko bodo potrjena poročila, predvidoma v začetku leta 2018. Posebne pozornosti je bilo s strani naše poslanske skupine deležno tudi obsežno poročilo, ki ga je na seji pristojne komisije podal predstavnik Računskega sodišča, ki je na podlagi ugotovitev tekom revizije pravilnosti izvrševanja proračunov za leto 2015 izreklo mnenje s pridržkom zaradi ugotovljenih pomanjkljivosti pri izkazovanju računovodskih kategorij. Ugotovljenih je bilo kar nekaj neskladij z veljavnimi predpisi s področja delovnopravne zakonodaje, prevzemanje in plačevanje obveznosti iz proračuna, oddajanje javnih naročil, dodeljevanja transferov in še nekaj jih je navedel. Po našem mnenju se s tem področjem tudi v preteklosti, tudi v času naše vlade in vseh preteklih, temu področju ni posvečalo dovolj zadostne oziroma velike pozornosti. Kot je povedala predstavnica Ministrstva za finance na seji Komisije Državnega zbora, se je vsaj na nekaterih področjih pristopilo k reševanju teh navedenih problematik bolj temeljito. Ta neskladja so imela različne vzroke. Eden izmed zelo pomembnih izhaja iz nejasnosti ali razlik v strokovnih mnenjih in stališčih med Vlado in Računskim sodiščem, zato bodo potrebna tudi v prihodnje proaktivna usklajevanja že med samim potekom revizije, del pa ima, kot sem že omenila, tudi zgodovinski predznak, izhajajoč iz sprememb o pravilih računovodenja nepopolnih oziroma zastarelih evidenc, ki jih je treba najprej rešiti na vsebinski ravni, preden se lahko zagotovi tudi pravilno računovodsko prepoznavanje. Gre pa v vseh teh pomanjkljivostih, ki jih ugotavlja Računsko sodišče, za dlje časa trajajoče neurejenosti, opravka imamo s pomanjkljivostmi in nepopolnostmi, ki trajajo že nekaj časa. S tem v zvezi v Poslanski skupini Stranke modernega centra pričakujemo od Vlade, da bo pri prihodnjih izvrševanjih proračunov odločno nadaljevala z uveljavljanjem ukrepov, ki bodo zagotovili skladnost izvrševanja z opozorili Računskega sodišča, pa naj gre za doslednost pri knjiženju posamičnih dogodkov, za vzpostavitev evidenc, ki so podlaga za prepoznavanje dogodkov, ali za rešitve, ki se morajo jasneje oziroma konkretneje opredeliti tudi v sistemski zakonodaji – tukaj mislim predvsem na Zakon o javnih financah, ki ni doživel prenove že kar vrsto let, več kot desetletje. Zaradi navedenega v Poslanski skupini Stranke modernega centra podpiramo sklep, sprejet na Komisiji za nadzor javnih financ, in sicer da se zaključni račun Proračuna Republike Slovenije za leto 2015 sprejme, vendar kot povedano, tudi pričakujemo, da bo že vzpostavljena močnejša dinamika konstruktivnega sodelovanja med Računskim sodiščem in Vlado v nekem doglednem času prinesla napredek tudi na tem področju in verjamemo, da bo Vlada tudi ta del skrbno proučila in vgradila v svoje nadaljnje ukrepe in delovanje. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, za besedo še enkrat. Spoštovane predstavnice Vlade, kolegi in kolegice! Spomin za eno leto nazaj. Imeli smo isto temo, samo proračun za leto 2014 in ne za leto 2015 oziroma zaključni proračun. Zgodba popolnoma enaka. Govorili smo o istih napakah, ki jih dela Vlada oziroma Ministrstvo za finance v tem pogledu in na iste napake je opozorilo Računsko sodišče. In zgodilo se ni nič ali skoraj nič, morda nekaj sestankov, morda nekaj usklajevanj in vsak je na svojem bregu. Vlada se je odločila, da ne bo upoštevala edinega nadzornika, ki ga ima nad seboj in nad proračunom, to je Računsko sodišče. Pred enim letom sem govoril najbrž približno enako in zgodilo se ni nič in govoril sem o tem, da je treba sprejeti Zakon o javnih financah, novi zakon, in Zakon o računovodenju in spet se zgodilo ni nič. Zaradi tega stališče, ali pa stališča, ali pa mnenja, ali karkoli drugega, da je treba najprej stvari proučiti vsebinsko, da je najprej treba vse skupaj razrešiti pa da je treba najprej malo pogledati, kako [[…]]Poglejte, to je samo prelaganje; prelaganje težav, problemov na neko kasnejše obdobje, ki se najbrž ne bo nikoli zgodilo. In Vlada se pač tega ne bo držala. Tukaj je dejansko vsa umetnost, da se pač to ne bo to zgodilo. Navsezadnje je tudi tako, da se verjetno vsi ali pa večina tudi na komisiji in tako naprej strinja, da je tukaj težava, da ima Računsko sodišče prav, da Računsko sodišče stalno opozarja in tako naprej, ampak ko se glasuje, se glasuje drugače. Vsaj na tej komisiji se je glasovalo drugače, seveda po svoji vesti, ampak skratka, da je vse v redu. Seveda potem takšni predlogi, ki bi naložili neke popravke proračuna, enostavno niso obveljali in navsezadnje Vlado ne zavezujejo. Tako kot pri prejšnji točki dnevnega reda, ko smo govorili o avtentični razlagi, o nekem zakonu, ki je kristalno jasen, tudi iz obrazložitve – tako je tudi tukaj in ne zgodi se nič. V tej državi se zaradi tega, tudi zaradi proračuna in tako naprej, kopičijo in kopičijo težave, problemi, ki jih nihče ne razrešuje. Enkrat bo verjetno temu konec. Vprašanje, kdo jih bo takrat razreševal in kdo bo takrat odgovoren za to, da se nič ni zgodilo. Ampak tukaj imamo ene in iste zadeve, ki jih dejansko govorimo: od črpanja evropskih sredstev, od napačnega knjiženja, o tem, da se investicijski odhodki knjižijo, tako da so naprej investicije, potem investicij ni, ker ni evropskih sredstev, pa se spremenijo v tekoče odhodke in tako naprej in tako naprej. Pa zgodi se nič. Mislim, da je to seveda za državo slabo, ne samo tukaj za nas, ampak slabo je seveda tudi za aktualno oblast in za stanje v državi, v katerem smo. Dejansko Vlada lahko dela, kar hoče in s proračunom in z zakoni in z mnenji in tako naprej in se sploh ne ozira na Državni zbor niti na Računsko sodišče; in če Računsko sodišče nekaj reče, tudi potem tega ne upošteva. Vsi ostali, ki jih pregleduje Računsko sodišče, napišejo odzivno poročilo in tako naprej in skušajo že v odzivnem poročilu napake popraviti. Pokažejo, večina njih, lahko rečem skoraj vsi – lahko mi boste povedali enega, ki tega ni hotel, pa ga ne poznam ali pa se ga sedaj ne spomnim – imajo nek interes, da se zadeva spravi v red pri različnih zadevah. Ta vlada tega interesa pri zaključnem računu za katerokoli leto nima. Tukaj gre [[…]]Pravzaprav niti ne vem, za kaj točno gre. Gre enostavno za to, da se izkazujejo mišice na ne vem katerih ravneh administracije, in se, bom rekel, na verjetno neplodnih sestankih, številnih neplodnih sestankih, za katere mislim, da so šli v desetine, če ne stotine ur, ne zgodi nič. Razen, da državni uradniki in seveda tudi tisti, ki zastopajo Računsko sodišče, dobijo plačo. Plača teče; plača in kartica, da so v službi, teče, vse ostalo pa se ne zgodi nič. V taki državi živimo. To kaže tudi odnos Vlade do Računskega sodišča. V Slovenski demokratski stranki nismo za takšen način. Enostavno nismo za takšen način, ki gre v škodo državljank in državljanov – če neposredno, pa posredno. Nismo za takšen način, da Vlada ne upošteva vrhovnega nadzornika, to je Računsko sodišče, in tudi pove, da ga ne bo upoštevala, tako kot pove, da ne bo nekega člena zakona izvrševala ali pa ga bo malo drugače. Poglejte, ne vem, ali imamo tukaj še ločeno oblast na zakonodajno in izvršilno in sta obe v enakem položaju ali je tu izvršilna nad vsemi, najbrž je samo modro nebo nad njo, vse ostalo je pa spodaj nekje v megli. Ampak v Slovenski demokratski stranki na takšen način in na takšno stanje ne bomo pristali, zato tudi ne bomo podprli zaključnega računa za leto 2015.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani poslanke, poslanci in drugi prisotni! Zaključni račun Proračuna Republike Slovenije je proračunski dokument, ki omogoča, da se ozremo v preteklost in ocenimo, koliko smo bili dosledni pri realizaciji zastavljenih ciljev. Slovenija je leta 2015 zaključila z 8,5 milijarde evrov prihodkov, medtem ko so bili odhodki državnega proračuna nekoliko višji in so znašali 9,7 milijarde evrov. Pomembno je, da smo uspeli znižati proračunski primanjkljaj za 108,3 milijonov evrov. V Poslanski skupini Desus smo kot del koalicije naredili znaten korak na prihodkovni strani proračuna. Začeli smo z učinkovitim črpanjem javnih dajatev in uvedli davčne blagajne, ki so upravičile svoj namen. Skupaj so davčni prihodki v letu 2015 znašali nekaj več kot 7 milijard evrov in so bili za 1,8 odstotoka večji, kot je bilo prvotno načrtovano. Verjamemo, da bo nadaljevanje z ukrepi davčnega prestrukturiranja dodatno prispevalo k polnjenju državne blagajne iz naslova davčnih prihodkov. Pri tem pa ponovno opozarjamo, da mora biti prerazporeditev davčnega bremena bolj enakopravna in ne toliko na plečih šibkejših slojev prebivalstva. Ravno zato ostajajo naši ključni pomisleki, vezani na sredstva za socialno in zdravstveno varnost državljanov ter na pokojninsko blagajno. Transfer za pokojninsko blagajno je v letu 2015 znašal 1,465 milijarde evrov in je bil za skoraj 65 milijonov evrov manjši, kot je bilo planirano. Iz finančnega načrta ZPIZ izhaja, da je skupna pokojninska blagajna v letu 2015 tehtala blizu 5 milijard evrov. Žalosti pa nas, da do rednega usklajevanja pokojnin zaradi omejevalnih ukrepov v letu 2015 ni prišlo in so bili upokojeni deležni le letnega dodatka v višini 19 milijonov evrov. Zato na tem mestu izpostavljamo Desusov dosežek v letu 2016, in sicer izredno uskladitev pokojnin v januarju za 0,7 odstotka in v oktobru za 0,4 odstotka; v januarju 2017 pa predvideno uskladitev pokojnin za približno 1,15 odstotka. Seveda v Poslanski skupini Desus s tem zaradi naraščajoče revščine med starejšimi, še posebej med samskimi ženskami, še ne moremo biti zadovoljni. Dejstvo je, da je povprečna starostna pokojnina skoraj enaka pragu revščine za enočlansko gospodinjstvo. Zato bi morala Vlada in pristojna ministrstva storiti bistveno več za odpravljanje revščine med starejšimi, in sicer pripraviti zakonske predloge za uzakonitev dostojne minimalne plače in minimalne pokojnine, za postopno izenačitev prispevkov delodajalcev s tistimi, ki jih plačujemo delojemalci, za postopno zvišanje pokojnin na raven, ki bi jo pokojnine dosegle, če preteklih zamrznitev ne bi bilo, za postopno rast razmerja med povprečno neto pokojnino in povprečno neto plačo s sedanjega razmerja 55,4 odstotka na s strani OECD priporočeno razmerje 70 odstotkov. Svoje zahteve in predloge ukrepov je Poslanska skupina Desus naslovila na predsednika Vlade in na svoji koalicijski partnerici, ki vodita pristojne ministrske resorje, odgovorne za pripravo tovrstnih zakonskih predlogov. Demografski trendi narekujejo oblikovanje takšne proračunske politike, ki bo kos izzivom prihodnosti. Bela knjiga za področje pokojnine ne odgovarja na izzive prihodnosti zaposlenih in ne upokojenih. Eden izmed predlog stranke Desus, za katerega smo veseli, da sta ga posvojili tudi koalicijski partnerici, pa je ustanovitev demografskega sklada, saj je treba misliti tudi na tiste, ki se bodo upokojevali v prihodnjih letih. Računsko sodišče je k splošnemu delu zaključnega računa proračuna za leto 2015 izreklo mnenje s pridržkom zaradi ugotovljenih napak pri izkazovanju prejemkov in izdatkov. Prav tako je zaradi številnih neskladij s predpisi izreklo mnenje s pridržkom za pravilnost izvršitve proračuna za leto 2015. Po mnenju Poslanske skupine Desus bi morala ministrstva, zaradi katerih sta bili izrečeni mnenji s pridržki, čim prej odpraviti pomanjkljivosti, ki jih ugotavlja Računsko sodišče Zaključni račun predstavlja dobro osnovo za dodatne izboljšave na proračunskih postavkah, zato ga bomo poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus soglasno podprli. Seveda pa podpiramo tudi nujne spremembe oziroma nove sistemske predpise, ki urejajo javnofinančno poslovanje proračunskih uporabnikov, na primer Zakon o javnih financah in Zakon o računovodstvu, kar bo omogočilo lažje in bolj pregledno upravljanje z javnimi financami. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana državna sekretarka s sodelavkami! Predlog zaključnega računa, kot vsako leto, Vlada Državnemu zboru pošilja kot obračun poslovnega leta in kot dokaz o izvrševanju proračuna, gospodarjenju s premoženjem in v okviru zakonitosti in gospodarnosti. In tako kot vsako leto tudi tokrat Predlog zaključnega računa revidira Računsko sodišče in mu izreka mnenje s pridržkom. Prav tako niso tudi letos izjeme razlogi za pridržke Računskega sodišča, ti se iz leta v leto ponavljajo, še najbolj pa so povezani s potrebo po prenovi Zakona o javnih financah, ki mora celovito urediti to področje, da bi v bodoče uspeli preprečiti vsakoletne dvome o popravkih revizorja, pa seveda tudi o načinu evidentiranja državnega stvarnega premoženja znotraj bilanc. Letos je, kar je dobro, da je k zaključnemu računu priložena tudi analiza plač v javnem sektorju, kar pomeni bolj celovit in pregleden sistem in možnost za posledično bolj pravično urejanje tega področja, ker pred tem ustreznega pogleda niti Vlada niti poslanci v to nismo imeli. Kljub že običajnim pridržkom Računskega sodišča, pa tudi drugim, ki so bili v večji meri odpravljeni, lahko ugotovimo, da je bilo poslovanje države v zadnjem letu v okvirih, ki jih nalaga zakonodaja, lahko pa tudi ugotovimo, da se z vsemi ugotovitvami Računskega sodišča nekritično ne moremo povsem strinjati. To je, denimo, s tem, da država preveč troši za investicije, in morda tudi s tem, da se v danem okviru premalo hitro razdolžuje. Menimo namreč, da bi pretirano razdolževanje lahko prej povzročilo več dodatnih težav kot pa pozitivnih učinkov. Ni nepomembno hkrati tudi, da ocena Računskega sodišča temelji na formulah Evropske komisije, za katere pa Slovenija ocenjuje, da so napačne, saj so nam že v letu 2015 prikazovale gospodarsko pregrevanja, kar seveda lahko brez posebnih analiz mirno označimo za neresnično, je pa to posebej podkrepilo in dokazalo tudi Ministrstvo za finance, ki je pri Evropski komisiji za letošnje leto tudi izpogajalo uporabo popravljene metodologije računanja potrebnega fiskalnega napora. Zato se nam na koncu zdi pomembno ugotoviti, da pri pripravi in reviziji zaključnega računa s strani Računskega sodišča v celoti gledano niso bile ugotovljene nobene večje nepravilnosti ali prekoračitve zakonsko postavljenih meja, da pa so se manjše nepravilnosti, na katere je opozorilo Računsko sodišče v vlogi revizorja, s popravljalnimi ukrepi vsaj deloma popravilo. Socialni demokrati bomo predlog zaključnega računa seveda podprli, podobno kot vsi, ki ste govorili pred menoj in verjetno še kdo, ki bo govoril za mano, pričakujemo pa hitrejšo prenovo javnofinančne zakonodaje in predvsem končno tudi odpravo razlogov, zaradi katerih se vsakoletna revizija proračuna sooča z mnenjem s pridržkom Računskega sodišča. Hvala lepa in uspešno delo.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Luka Mesec.
Hvala za besedo še enkrat. Zaključni račun proračuna je praviloma bolj knjigovodsko kot politično vprašanje, vsekakor pa je treba biti tudi pri teh vprašanjih previden, ker imajo lahko širše posledice. Vemo, recimo, za primer Grčije, kjer je njihova oligarhija s pomočjo ameriških bank ponarejala bilance, da je obogatela na račun svojih državljanov. Zaključni proračun Republike Slovenije ni tak ponaredek, ampak vseeno pa ni narejen brezhibno. Tudi zanj veljajo standardni pridržki, ki jih Računsko sodišče, kot so opozarjali že govorci pred mano, ponavlja praktično vsako leto. Pri zaključnem računu za leto 2014 v Združeni levici tega nismo posebej izpostavljali, ker je bila za nepravilnosti v pretežnem delu odgovorna še prejšnja vlada, za izvrševanje proračuna za leto 2015 in izdelavo konkretnega zaključnega računa pa je odgovorna sedanja vlada. In ker tudi to poročilo ni brezhibno, ker niso izdelali proračuna, h kateremu bi Računsko sodišče ne bi dalo pridržka, mi tega zaključnega računa ne moremo podpreti. Konkretno pa moramo izpostaviti en podatek iz zaključnega računa, ki je pomemben za izvajanje proračunov za leti 2017 in 2018. Konkretno gre za izdatke za socialno pomoč. Kot vemo, je Vlada za leti 2017 in 2018 predvidela bistveno manjše izdatke na tej postavki, kot bo predvidena realizacija v letu 2016. Po eni strani to pomeni, da bodo socialne pomoči še vedno tako nizke, da ne bodo omogočale preživetja. Ne verjamem namreč, da bi ta koalicija sprejela rebalans proračuna, zato da bi dvignila minimalni dohodek. Ne govorim o minimalnih uskladitvah, govorim o tem, da bi bilo dohodek treba dvigniti vsaj na raven, ki je bila preračunana leta 2009, torej 385 evrov, kar je meja, pod katero se v Sloveniji ne da preživeti. Ne dostojno preživeti; ne da se preživeti! Po drugi strani pa Vlada načrtuje veliko zmanjšanje izdatkov v naslednjih dveh letih na podlagi nerealnih predpostavk o zmanjšanju prejemnikov socialne pomoči in varstvenega dodatka. Tukaj se Vlada moti, tako kot se je zmotila v letu 2015. Če pogledamo postavko Denarne socialne pomoči, vidimo, da je koalicija februarja lani sprejela rebalans, ki je predvideval 202 milijona evrov izdatkov. Dejanska realizacija v letu 2015 je bila 219 milijonov, torej so se zmotili za 8,4 odstotka. To je razvidno iz zaključnega poročila. Če zdaj Vlada resno misli s tem, da bo odpravila vračljivost socialne pomoči in varstvenega dodatka, bo zanju zaprosilo bistveno več prebivalcev. Število potencialnih upravičencev je namreč veliko. Mi imamo slabih 11 tisoč prejemnikov varstvenega dodatka, vemo pa, da jih je bilo leta 2011 pred katastrofalno reformo Pahorjeve vlade, povprečno 47 tisoč prejemnikov. Poleg tega je bilo še 16 tisoč prejemnikov državnih pomoči, večinoma kmečkih žensk. Tako so socialne potrebe našega prebivalstva še zdaj bistveno večje od tega, kar Vlada načrtuje, tudi če bo koalicija vztrajala pri teh sramotno nizkih zneskih socialnih prejemkov. Da so ti zneski in politika res protisocialni, pokažeta dve preprosti statistični primerjavi. V Sloveniji za socialno zaščito porabimo 18 odstotkov BDP, medtem ko povprečje evrskega območja znaša 20,4 odstotka. Avstrija, ki ima bistveno večji BDP in manj socialnih prejemkov, porabi še večji delež – 21,4 odstotka. To pa seveda dokazuje, da smo zelo daleč od socialne države, kakršno potrebujemo. Kar velja za socialno zaščito sploh, še toliko bolj velja za brezposelne. Leta 2014 je Slovenija za brezposelne namenila 0,8 odstotka BDP, povprečje evrskega območja je bilo 1,8 odstotka. Nemčija je imela 5-odstotno brezposelnost, pa je za brezposelne namenila 1,8 odstotka BDP, Slovenija je imela enkrat večjo brezposelnost, pa je namenila polovico manj – 0,8 odstotka BDP. Tako da izgovori, da bi dostojna nadomestila za brezposelne zmanjšala motivacijo za delo, ne vzdržijo že, če jih postavimo v evropske primerjave. Če to ni problem v Nemčiji z neprimerno višjimi nadomestili, tudi ni problem v Sloveniji. Za leto 2015 podatkov še ni, vendar je jasno, da se položaj ni bistveno spremenil. Ker se tudi v letih 2017 in 2018 varčevanje pri brezposelnih in prejemnikih socialnih transferjev nadaljuje, bom razpravo zaključil s pozivom koaliciji, naj opusti politiko davčnih daril najbolje plačanim in nosilcem kapitala in povečajmo končno že sredstva za socialne zadeve in s tem omogočimo dostojno življenje vsem v tej družbi. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovane kolegice in kolegi! Ponavlja se nam ista zgodba kot pa lansko leto in ista zgodba kot predlansko leto. In kaj smo v tem obdobju naredili, da bi se nam ne ponavljala popolnoma ista zgodba? Nič! Popolnoma nič. Zaključni račun proračuna. Gre za pregled poslovanja, Računsko sodišče je podalo mnenje s pridržkom. In kakšna sporočila mi dajemo? Zakaj imamo to Računsko sodišče v Sloveniji? Ne zaradi tega, da se zakonodajalci z njim ne bi strinjali, ampak zaradi tega, da vzamemo njihova mnenja na znanje in da skušamo narediti popravke na podlagi njihovih sporočil, ne pa da rečemo danes tukaj v Državnem zboru, da imamo mi prav, oni pa narobe. Ampak iz leta v leto Računsko sodišče opozarja na določene stvari, da jih je treba spremeniti, mi pa še vedno nič ne naredimo. Enostavno dajete sporočilo, da mi Računskega sodišča ne potrebujemo. Povejte mi, kako bodo Računsko sodišče spoštovale druge institucije, če ga vladajoča koalicija ali pa Vlada noče spoštovati noče spoštovati njihovega mnenja. Kako bo potem neka občina ali pa javnih zavod spoštoval to Računsko sodišče? Nikakor. Zaradi tega je tudi na tej simbolni ravni zelo pomembno, da bi se drugače odločili v tem parlamentu in bi zavrnili ali vsaj ne bi podprli predloga zaključnega proračuna. Se pravi, koalicija dejansko povozi mnenje Računskega sodišča, namesto da bi to mnenje spoštovali, napake skušali popraviti. Ampak ob tem bi rad poudaril še eno pomembno stvar, na kar je opomnil nas tudi prvi namestnik predsednika Računskega sodišča, in sicer ne gre za majhne napake, da prihodki in odhodki niso pravilni prikazani, je dejal, če smo nekoliko bolj natančni in pogledamo konkretne številke, lahko namreč vidimo, da bi po izračunih Računskega sodišča morali odhodki v Bilanci prihodkov in odhodkov biti višji za 0,07 odstotka, prihodki pa za 0,01 odstotka. Izdatki v Računu finančnih terjatev in naložb so torej precenjeni za 20,2 odstotka, prejemki v isti bilanci pa so podcenjeni za 2,1 odstotka. Zadolževanje v Računu financiranja je torej podcenjeno za 0,2 odstotka; odplačila so podcenjena za 0,4 odstotka, prejemki pa za 0,2 odstotka. To so te napake. Že lani, kot sem dejal, smo v Poslanski skupini Nove Slovenije pri obravnavi Predloga zaključnega računa Proračuna Republike Slovenije za leto 2014 opozarjali, da te ponavljajoče se napake, ki se vlečejo iz vlade v vlado, iz mandata v mandat, in nihče ne stori nič. Enkrat bi moral Državni zbor temu narediti konec in reči, da tega mi ne bomo sprejeli, potem pa bi prišlo do popravkov in tudi do spoštovanja te institucije, ki se ji reče Računsko sodišče. Zaskrbljujoče je še eno dejstvo, in sicer da smo iz Evropske unije v letu 2015 prejeli le 82 odstotkov planiranih sredstev. Na tem mestu v Novi Sloveniji opozarjamo, da se tako slabo načrtovanje oziroma črpanje evropskih sredstev v prihodnosti ne bi smelo več ponavljati. Tukaj ne samo pri vladajoči koaliciji, ampak v vseh političnih strukturah bi moral temeljiti en razmislek, kaj je pri nas tako hudo narobe, da tako slabo planiramo črpanje evropskih sredstev oziroma da ne znamo tega izkoristiti. Gospe in gospodje, zaradi navedenih razlogov v Novi Sloveniji ne bomo podprli zaključnega računa Proračuna Republike Slovenije za leto 2015. Obenem pa, ker vemo, da bo koalicija to seveda sprejela, vas ponovno pozivamo, da se naslednje leto ne bi več ponavljali za tem govorniškim pultom, ali lahko danes nekdo iz Vlade to obljubi. Celo leto je pred vami in ali lahko, prosim, nekdo pride sem in obljubi? Zaradi tega, da bomo spoštovali mnenje Računskega sodišča, ne pa da se bomo na njihovo mnenje požvižgali. Za to gre, pa da spoštujemo zakonodajo, neke predpise, ki jih sami postavljamo. Eno leto je pred nami.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Hvala, predsednik. Državna sekretarka, kolegice in kolegi! Zaključni račun je pravzaprav dejstvo, izvršeno dejstvo, z manj ali več napakami. Mnenje Računskega sodišča, to je mnenje s pridržkom, je ravno tako že vrsto let tako rekoč enako, vedno mnenje s pridržkom. Očitno se je tako zaključni račun za leto 2015, kot velika večina preteklih, izvrševal v okvirih, ki so tudi za Računsko sodišče še bili dopustni, se pravi napake so bile še dopustne. Strinjam pa se s tistimi, ki pravite, da bi bil čas, da začnemo mnenje Računskega sodišča jemati nekoliko bolj resno, da ugotovimo, kaj je treba tekom izvrševanja spremeniti, ker se napake absolutno predolgo in prevečkrat ponavljajo. In tudi sama se sprašujem, zakaj se pravzaprav to ne odpravi. Drugo dejstvo, na katero želim opozoriti, je, da Državni zbor proračun sprejme, sedaj se pa že dve leti zaporedoma dogaja, da Ministrstvo za finance tako rekoč sredi leta, zato da bo dosežen cilj proračunskega primanjkljaja, ki smo ga v Državnem zboru sprejeli, preprosto neha izvrševati proračun. Se je dogajalo tudi v preteklosti meseca oktobra, meseca septembra; nikoli, nikoli pred koncem septembra, razen v letu državnozborskih volitev leta 2014, kar pa se meni osebno seveda zdi prav, da obstoječa vlada neha izvajati svojo politiko in pusti, da lahko nova postavi nove cilje in okvire. Tako mislim, da bi bilo prav, da se v Državnem zboru pogovorimo tudi o tem, ali državni proračun sprejemamo za eno leto, ali ga sprejemamo za polovico leta, ali mogoče tistega za leto 2017 z 200 in nekajmilijonsko luknjo, celo samo za kakšen mesec ali dva. Druga stvar, na katero želim opozoriti, je res dolgotrajna priprava Zakona o javnih financah. Mislim, da je ta zakon na Ministrstvu za finance na mizi ali pa na mizah že vse tam nekje od leta 2006, in res bi bil čas, ker določene spremembe nujno potrebujemo, da ta zakon pripravite in ga v okvirih tistih minimalnih, ki se jih da uskladiti, čim prej dobimo v Državni zbor. Kot pa sem že rekla, zaključni račun je dejstvo. Mogoče bi bilo v prihodnosti res smiselno razmisliti, kako urediti spremembe, ki jih Računsko sodišče zahteva. Roko na srce, nikoli do danes jih še nismo upoštevali in mogoče tudi ta sprememba v Zakonu o javnih financah potrebuje neko novelacijo. Tudi naša ocena je, da je zaključni račun akt, ki si ga koalicija naj sprejme sama.
Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev k predlogu zaključnega računa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravita naj se mag. Marko Pogačnik in predstavnica Vlade.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovana državna sekretarka s sodelavkami, drage kolegice in kolegi! Ko beremo revizijo zaključnega računa Proračuna Republike Slovenije za leto 2015, ugotavljamo, da se nekatere napake ponavljajo in to je pravzaprav tisti najslabši ključni signal, ki ga pošiljamo ali pa, bolj točno, ga Vlada pošilja slovenski javnosti; in to ni dobro. Ni dobro, da se napake ponavljajo, in tiste napake, na katere nas opozori prvi revizor v tej državi. Vlado opozori! Potem je povsem logično, da zasluži Vlada mnenje s pridržkom pri izvajanju Proračuna Republike Slovenije za leto 2015. Včeraj zvečer sem imel en zanimiv dogodek, zanimiv večer, pogovor z državljani v moji sosednji občini in pozorno poslušal, kaj državljani pričakujejo. To so zelo koristna srečanja, saj imate tudi vi, kolegice in kolegi, takšne izkušnje. Prva prioriteta državljanov je pravzaprav ta, da je v državi treba vzpostaviti red. Njih ne zanimajo posamezne proračunske postavke v proračunu Republike Slovenije ali nek zakon o ratifikaciji in tako naprej. Oni zelo preprosto razmišljajo, ker hodijo po zemlji in razmišljajo v skladu z zdravo kmečko pametjo in zahtevajo od nas predvsem in samo, da se v tej državi vzpostavi red. Kakšno je torej sporočilo, ko se napake ponavljajo iz proračuna v proračun? To ni dobro in zelo prijazno, zelo vljudno želim opozoriti to vlado, ki je seveda ključna in je odgovorna, nosi ključno odgovornost za to, da se vendarle to ne dogaja naprej. In ker imam rad številke, te napake niso kar tako, ena kepica sladoleda ali pa en sendvič. Če pogledamo, zakaj je Računsko sodišče izrazilo mnenje s pridržkom. Zato, ker je v Bilanci prihodkov in odhodkov ugotovilo naslednje: odhodki – prenizko izkazani za dobrih 6,4 milijone evrov, prihodki – prenizko izkazani za dobrih 545 tisoč evrov. V Računu finančnih terjatev in naložb so prejemki prenizko izkazani za dobrih 867 tisoč, izdatki – pazite – izdatki previsoko izkazani za dobrih 47 milijonov evrov. 47 milijonov je zajeten kup denarja. In tretji sklop, v Računu financiranja so prejemki prenizko izkazani za skoraj 8 milijonov evrov in izdatki prenizko izkazani za dobrih 10 milijonov evrov. Torej Računsko sodišče, torej naš prvi revizor v državni, natančno, do evra natančno opozori in pokaže, kje so razhajanja, kje so napake. Če se sedaj spomnim prejšnjega tedna in razprav – na trenutke tudi ognjevitih, čeprav sam mislim, da premalo ognjevitih – o proračunskih dokumentih. Koalicijsko poslanko smo med drugim slišali, ko je rekla, kljub temu da njena cesta – njena; no, je državna cesta – ni bila posebej izkazana v Načrtu razvojnih programov oziroma ni imela postavke v proračunu, se je že kar naprej zahvaljevala ministru, da skrbi in da bo poskrbel za njeno cesto. Kaj to pomeni? To pomeni, da se bo – kaj? Proračunska sredstva delila kar tako, po neki politično liniji? To ni dobro. Upam, da do tega ne bo prišlo, da je pač neizkušena poslanka malo preveč povedala. Lahko pa v pričakovanju in upanju, da teh napak ne bo, pa lahko že kar sedaj, danes povem, da bo pa spet morda mnenje s pridržkom za proračun 2017, ker ta vlada ne spoštuje Zakona o razvojni podpori Pomurski regiji. Vlada ne spoštuje zakonov. Kakšen je to signal?
Besedo ima mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Sedaj sem prepričan, da se stanje ne bo spremenilo, dokler se ne bo spremenil odnos Državnega zbora do tega dokumenta. Spoštovani predsednik, sedaj se pogovarjamo o zaključnem računu Proračuna Republike Slovenije za leto 2015, prvi pomemben dokument, ki lahko govori o delu vlade Mira Cerarja, v dvorani nas sedi pa dvanajst. Pogovarjamo se pa o zaključnem računu. Zaključni račun je zame pomembnejši dokument kot proračun in, spoštovani predsednik, apeliram, da temu dokumentu posvetimo toliko časa, kot posvetimo proračunu. Za proračun imamo v parlamentu dvojni čas, za proračun je tukaj prisoten celoten ministrski zbor s predsednikom Vlade. Danes sprejemamo pa tu zaključni račun države za leto 2015 in ni prisotnega niti enega ministra ali niti ene ministrice. Tu sedi ekipa iz Ministrstva za finance; ena državna sekretarka plus ekipa. Prepričan sem, da zaključni račun Republike Slovenije ni zgolj delo Ministrstva za finance; Ministrstvo za finance, bi rekel, zadevo računovodsko izpelje. Ne moremo se pogovarjati o evropskih sredstvih. Kdo je odgovoren za to, da so prihodki iz naslova evropskih sredstev bistveno nižji, kot so bili planirani? Zakaj ne moremo zastaviti vprašanja posameznim ministrom ali ministricam s tega konkretnega področja? Pogovarjamo se o zaključnem računu. Poglejte, če to spremenimo, ne vem, v podjetniških vodah ali pa v delniških družbah je letno poročilo verjetno poleg statuta vsake gospodarske družbe najpomembnejši akt – obravnava ga skupščina, obravnavajo ga delničarji, obravnavajo ga vsi. Plan za leto je tako tako, vendar letno poročilo pa zaključni račun je pa nekaj najpomembnejšega, vidimo, kaj se je obljubljalo in kaj se je dejansko naredilo. Prepričan sem, da bi temu morali posvetiti več pozornosti in iz leta v leto je zgodba ista. Računsko sodišče izda mnenje, po navadi da mnenje s pridržkom, vsaj na treh straneh napiše vrsto nepravilnosti, ki so se izvajale, in to je zaskrbljujoče – napake pri izkazovanju prihodkov in odhodkov. Spoštovani, prihajate iz Ministrstva za finance, v sklopu je tudi pri vas FURS in vse skupaj. Zamislite si, kaj bi naredili, če bi ena gospodarska družba ali pa en podjetnik, da bi bilo ugotovljeno, da izkazuje napačne prihodke ali pa odhodke. Ne samo da bi nekdo potrkal na vrata, prepričan sem, da obstaja še velika verjetnost, da nekdo da še kakšno kazensko ovadbo. Kaj bo naredil FURS, če bo neka gospodarska družba v svojem zaključnem računu, da bo nekdo potem ugotovil, da so tako odhodki kot prihodki napačno izkazani? In pri državi se ne pogovarjamo o 5 tisoč evrih, tukaj so milijonske številke, ki jih je Računsko sodišče ugotovilo, da so napačno izkazane, tako na prihodkovni, tako na odhodkovni strani. In nobenemu nič. Ko poslušamo stališča poslanskih skupin, predvsem poslanskih skupin koalicije, največ jih je reklo, da saj, tako je bilo pa tudi že v preteklosti, Računsko sodišče je vedno dajalo pripombe. Poglejte, mislim, da je to zdaj pa kristalna slika, zakaj je stanje v Sloveniji takšno, kot je. Mene skrbi, da bo stanje samo še slabše. Spoštovani predsednik Državnega zbora, če lahko vi apelirate na koga, da se naslednje leto ta zgodba ne ponovi, tako kot je danes. Ampak mislim, da se to kaže odnos Državnega zbora do tega dokumenta in dokler ne bomo temu posvečali vsaj polovične pozornosti kot pri proračunu – ampak zame osebno, ne vem, je zaključni račun pomembnejši. Proračun se sprejme, ima možnost, tisti, ki je na vladi oziroma v koaliciji, potem Državnemu zboru prinesti še rebalans proračuna. Lahko se naredi, tako kot je naredila ta vlada, da zaustavi izplačila proračunskim uporabnikom, ne vem, v mesecu avgustu. Zaključni račun je pa takrat, ko bi se pa moralo pogledati v ogledalo, kaj se je obljubilo, kaj se je naredilo in kje stvari odstopajo. Po mnenju Računskega sodišča odstopajo na precej točkah in ne odstopajo, ne vem, za nekaj tisoč evrov. Pogovarjamo se o milijonskih odstopanjih. Mislim, da se to kaže odnos države do davkoplačevalcev in ne vem, kakšno mnenje si bodo davkoplačevalci ustvarili oziroma so si ga že. To pa mislim, da ni tako, kot bi moralo biti, kajti mi se pogovarjamo o prihodkih in odhodkih davkoplačevalcev. In temu bi morali posvetiti bistveno večjo pozornost. Tudi moje mnenje je, da FURS ali Ministrstvo za finance bi moral enkrat letno narediti pregled, kaj se je zgodilo s pobranimi davki, kajti te davke smo vplačali mi oziroma davkoplačevalci, državljani in državljanke Republike Slovenije, in kaj je obstoječa vlada s tem denarjem naredila. Kje so se izgubile vse tiste milijarde, ki so bile vplačane v državno blagajno? Bom še enkrat ponovil primer, če nekemu podjetniku odkrijejo, da je napačno izkazoval odhodke in prihodke, mislim, da predvsem tamle, Ministrstvo za finance in FURS na hitro potrkata na vrata in dobi rigorozne kazni. Kaj se bo zgodilo vladi Mira Cerarja, da je napačno izkazoval odhodke in prihodke? Nič! Danes bomo imeli 45-minutno razpravo, večina koalicijskih stališč je šla v smer, tako se je delalo tudi včasih, in bi rekel: Psi lajajo, karavane gre dalje. Resno apeliram na vse poslanke in poslance Državnega zbora, mogoče bo ta koalicija imela še možnost, da bo v tem državnem zboru zagovarjala tudi zaključni račun za leto 2016, čeprav po nekaterih dogodkih in potezah, ki jih ta koalicija vleče, sem prepričan, da si tega ne zaslužijo, da bodo v tem parlamentu sedeli, ko se bo sprejemal zaključni račun za leto 2016, v primeru, da boste sedeli pa tudi vi, spoštovani predsednik Državnega zbora, da se tej temi, zaključnemu računu države posveti bistveno več časa. Bistveno več časa, najmanj toliko kot za proračun, in da pri zaključnem računu države, ki je akt Vlade, ko se je videlo, kaj se je delalo v obdobju enega leta, da je v tej dvorani prisotnih več nas, poslancev, poslank, predvsem pa da tudi tam, da bo pri zaključnem računu države sedel vsaj en minister.
Glede na to, da je vaš govor vseboval tudi dva postopkovna predloga, bom o enem obvestil Komisijo za poslovnik – kar se tiče časa, ki je namenjen tej točki –, o drugem pa bom obvestil tudi Vlado o tem predlogu. Mislim, da je to korektno, ker ste ga na tak način podali in ker dejansko bo temu vprašanju namenjeno najverjetneje pol manj časa, kot je bilo predvideno po že itak zelo skopi časovnici te seje Državnega zbora. Zdaj pa dajem besedo za sklepni del razprave še predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za finance gospe Mariji Janc.
Hvala lepa za besedo. Rada bi se odzvala na stališče, da Vlada noče spoštovati mnenja Računskega sodišča. Temu ni tako. Če pogledamo stran 135 v revizijskem poročilu in če pogledamo pojasnila o razlogih za neupoštevanje posameznih predlogov popravkov revizorja, je iz njih razvidno, da se je pri izdaji obveznic RS 21 in RS 39 v letu 2011 spremenila vsebinska področna zakonodaja, ki ureja tudi izdajo teh obveznic in plačilo obveznosti države iz tega naslova, in od takrat dalje se evidentiranje poslovnih dogodkov za izplačila po obeh obveznicah izvaja, tako kot je bil predlog Računskega sodišča. Druga stvar je črpanje evropskih sredstev iz kohezijskega sklada po stari finančni perspektivi. Dejstvo je, da so bila takrat – taki primeri so pri SPS in Sid banki. Dejstvo je, da na Evropski komisiji niso bila dana jasna navodila, kako naj se ti postopki, ti poslovni dogodki evidentirajo, vsaka država je izbrala svoj način evidentiranja, in dejstvo je, da to ni bilo dobro, kar je spoznala tudi Evropska komisija in za novo finančno perspektivo izdala nekoliko bolj oprijemljiva navodila. Skupaj z Računskim sodiščem smo dogovorili evidentiranje instrumentov finančnega inženiringa, tako s Podjetniškim skladom kot s tistim skladom skladov, ki bo izbran za izvajanje te finančne perspektive. Tretje dejstvo, ko pripravljamo Zakon o javnih financah, se pripravlja tudi besedilo, v katerem je opredeljen popravek Računskega sodišča na zaključni račun državnega ali morda tudi občinskega proračuna. Skupaj z njimi smo se dejansko uskladili, da so popravki mogoči le za naprej. Ne samo zato, ker bi to želela le Republika Slovenija, ker bi to želela Vlada Republike Slovenije, ampak zato, ker je to praksa velikega števila držav v Evropski uniji. Druga stvar, na katero bi se rada odzvala, je črpanje evropskih sredstev. Res je, da je Slovenija v času stare finančne perspektive počrpala 92 odstotkov zastavljenih sredstev. Res je pa tudi, da ko bo skupaj s sredstvi, ki jih bo iz tako imenovanih zadržanih sredstev pridobila v letu 2018, počrpala dejansko 100 odstotkov vsa sredstva iz stare finančne perspektive. To je bilo povedano tudi v krajši obrazložitvi zaključnega računa proračuna ob začetku današnje razprave. Hvala lepa.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 1. odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Pred prijavo vas želim opozoriti, da se lahko k razpravi prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Če se k besedi želi prijaviti tudi predstavnica Vlade, naj se prav tako prijavi s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobi Vlada besedo kot zadnja. Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Andrej Šircelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Odzvati se moram na to, kar je Vlada zdaj povedala. Povedala je, da je upoštevala en predlog glede obveznic in da so na Evropski komisiji, citiram: "Niso bila dana jasna navodila, kako se ti dogodki evidentirajo." In kot tretje, v ZJF skupaj z Računskim sodiščem pripravljajo določbe in tako naprej. Če je to na eni strani zdaj odgovor Vlade, na drugi strani pa imamo tisto, kar je govoril prvi namestnik Računskega sodišča, ki je dejal: "Letos že petič Računsko sodišče zahteva enake oziroma podobne popravke, ki jih je Vlada ponovno zavrnila." Verjamem, da eno zadevo so rešili skupaj. Izgovor na Evropsko komisijo, da niso bila javna navodila in tako naprej; glejte, naj še petnajstkrat vpraša Vlada Evropsko komisijo, če ne ve. Saj ne sprašuje, ne vem, visokih evropskih funkcionarjev, pogovarja se z uradniki in naj to razčistijo tam v Bruslju ali pa v Ljubljani, kjerkoli že. Takšni izgovori, oprostite, mislim, da so neverodostojni. In kaj pripravlja Vlada skupaj z Računskim sodiščem v Zakonu o javnih financah, ki ga v Državnem zboru čakamo že ne vem, odkar nam velja ta mandat, glejte, na delovni ravni nas to pravzaprav niti ne zanima kaj dosti in taki izgovori so popolnoma brezpredmetni. Popolnoma brezpredmetni. Ampak citiral sem, kaj je govoril prvi namestnik Računskega sodišča in dejstvo je, da ta vlada pač tega ne upošteva. Izgovori, tudi če je glede obveznic upoštevala, je Računsko sodišče še vedno izdalo mnenje s pridržkom, kar seveda tudi vemo, kaj pomeni mnenje s pridržkom in koliko odstotkov podatkov ni bilo v redu, ni bilo v skladu z zakonom, kakorkoli že, ali glede na pravilnost, ali glede na ekonomičnost, ali gospodarnost. Zaradi tega ne morem sprejeti tega, da bomo kar rekli, da zdaj je pa spet vse v redu, Računsko sodišče nas nič ne zanima. Mislim, da bi moral Državni zbor naložiti Vladi, da brezpogojno upošteva te predloge, ki jih daje Računsko sodišče oziroma opozarja na napake. Brezpogojno! Najprej sprejeti, potem pa, če kaj ni v redu, če kaj ne gre, spreminjati to z zakonodajo. Ampak Računsko sodišče je reklo, da že pet let. Ne vem, ni samo ta vlada, tudi že druge vlade so bile v teh petih letih, se popolnoma zavedam. Ampak iste napake – se nič ne zgodi. Verjamem, da to ni na ravni, niti ministra in tako naprej. To je na srednji ravni ministrstva, kjer se to pogovarjajo: direktorji direktoratov, direktorji sektorjev in tako naprej se pogovarjajo in predno to pride do ministra, pa državnega sekretarja, pride verjetno takrat, preden pošljejo zaključni račun v Državni zbor oziroma ga imajo na Vladi. In se pač ne zmenijo. Uradniki se ne zmenijo. Mislim, da se minister pa predsednik Računskega sodišča verjetno o knjiženju neke postavke ravno ne pogovarjata ravno dolgo časa. Ampak točno se ve, kdo to dela. In se ne zmenijo! Potem dobi minister belo na črnem: tega se nismo zmenili, pojdi s tem na Vlado in pojdi s tem še v Državni zbor. In to 5 let. Zaradi tega to dejansko nepredstavljivo. Glejte, predsednik, tukaj so se koalicijske stranke izjasnile, kako to bo, in pač ta agonija nepravilnosti, ki jih izvaja Ministrstvo za finance in celotna Vlada, se bo nadaljevala še v leto 2016, 2017 in – kaj naj rečem? Srečno!
S tem zaključujem razpravo. O Predlogu zaključnega računa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 22. 11. 2016, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda ter tudi 24. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri.