Spoštovane kolegice in kolegi! Iz Odbora za zunanjo politiko so me obvestili, da potrebujejo, po oceni, še 15minut časa, da bi končali obravnavo točke, ki je na dnevnem redu jutri, zato sem se odločil, da sejo začnem 15 minut pozneje. Če bodo do takrat končali, prav, če ne, pa seveda ne. Torej, seja se bo začela ob 10.15. Hvala lepa vsem, ki ste tukaj prisotni.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam 24. izredno sejo Državnega zbora, ki sem jo sklical na podlagi prvega odstavka 58. člena in prvega odstavka 60. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: Marijan Pojbič, Franc Jurša, Ivan Grill do 17. ure, Tadej Slapnik, Miran Jerič za začetek seje, Vili Rezman, dr. Vinko Gorenak in Bojan Kontič od 13. ure dalje. Na sejo sem vabil predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na določitev dnevnega reda 24. izredne seje Državnega zbora. Želite proceduralno? Prosim, gospod Tanko. Proceduralni predlog pred določitvijo dnevnega reda. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Tu imamo na dnevnem redu uvrščena dva zakona v splošni razpravi, ki na novo določata občine, pa bi rad zelo nedvoumno obrazložitev: Ali so za obravnavo teh dveh zakonov na isti seji izpolnjeni pogoji 117. člena Poslovnika Državnega zbora? V njem je zapisano, da se lahko splošna razprava opravi le tako, da se obravnavajo zakoni po vrstnem redu in da se na isti seji ne moreta obravnavati dva zakona, ki obravnavata isto družbeno razmerje. Ta dva zakona, ki govorita o ustanoviti občine Mirna in ustanoviti občine Ankaran, če skrajšam, urejata popolnoma isto družbeno razmerje in sta oba na tej seji uvrščena. To je eno vprašanje. Drugo vprašanje pa je: vsi poslanci smo dobili dopis iz Mestne občine Koper, da ste jih šele včeraj zaprosili za mnenje do tistega dela oziroma do tistega zakona, ki ustanavlja novo občino Ankaran. V 145. členu zakona pa zelo nedvoumno piše, da v primeru, ko gre za normalni postopek, redni postopek ali skrajšani postopek, tak rok ne more biti krajši od 30-ih dni, razen v nujnih postopkih je lahko krajši, vendar ta dva zakona ne gresta po nujnem postopku. Pravzaprav me zanima: Ali so izpolnjeni sploh pogoji za obravnavo iz teh dveh poslovniških razlogov ta dva zakona na tej seji? In še tretje vprašanje imam. Približno mesec dni pred tem, to se pravi, 16. aprila 2010, je Vlada vložila spremembo zakona o lokalni samoupravi, kjer črta tisti del določb tega zakona, ki omogočajo na osnovi izjem ustanavljanje novih občin. Mesec dni kasneje pa sta dve skupini poslancev vložili zakon, ki sta pravzaprav v nasprotju s tem vladnim predlogom. Zanima me pravzaprav vaše stališče: Ali so kljub temu izpolnjeni pogoji za obravnavo teh dveh zakonov ali niso? Ali bi morali naprej obravnavati novelo zakona o lokalni samoupravi, da bi tam sploh definirali pogoje, ker je bila tudi prva vložena, in šele potem obravnava zakonov, ki so izpeljava teh določb? Skratka, sami veste, da je tukaj vrsta zapletenih proceduralnih zadev, to ste tudi sami povedali na Kolegiju, vendar kljub temu niste na tem področju storili ničesar, da bi se ta situacija razjasnila. Me prav zanima, kako boste v teh primerih ravnali. Hvala lepa.
Hvala lepa za to postopkovno vprašanje. Mislim, da je bilo na mestu. Kar zadeva vaše prvo vprašanje. Posvetoval sem se s službami za pripravo sej in sem se odločil in predlagal tudi Kolegiju, da ta dva zakona o ustanovitvi dveh občin, Mirna in Ankaran, uvrstimo na dnevni red izredne seje, seveda zato, ker je bila za to dana zahteva. Poslovnik ne omejuje možnosti, da bi se tovrstna zakona obravnavala na isti seji, saj prvi odstavek 117. člena Poslovnika ureja situacije, ko gre za urejanje istega družbenega razmerja, kar pa v primeru obeh novel Zakona o ustanovitvah občin in določitvi njihovih območij pravzaprav ni. Gre za zakon, ki ustanavlja občine z enim predpisom, ključno pa je, da posamezne rešitve ustanovitve nove občine medsebojno ne posegajo eno v drugo oziroma niso povezane. Še več. Teoretično bi lahko sicer vsako občino ustanavljali s svojim zakonom, seveda če ne bi obstajala niti najmanjša možnost, da bi ¸bile morebitne usklajenosti takšnih posameznih zakonov. Po mojem mnenju in prepričanju je vedno treba izhajati iz namena določbe, zato je treba prvi odstavek 17. člena razlagati tako, da Državni zbor sočasno ne more obravnavati tistih zakonov, ki posegajo v isto družbeno razmerje, ker bi s takim morebitnim sočasnim sprejemom obeh zakonov prišli do različne ureditve istega vprašanja, to je do medsebojne neusklajenosti. Vsakomur je jasno, da takšnega razmerja v tem primeru ni. Če bi bil sprejet en zakon pa drugi ne, ne bi prišlo do neusklajenosti in obratno. Če bi bila sprejeta oba ali nobeden, do te neusklajenosti ne bi prišlo, zato je takšna obravnava možna in dopustna. Kar zadeva stališče občine Koper, župana. Moram reči, da ga povsem razumem, vendar je treba povedati naslednje. Prvič. Ustavna pravica za sklic izredne seje je pravica in zato močnejša. Drugič. Gre za prvo obravnavo predloga zakona, to je za razpravo in odločanje o ciljih, namenih, primernosti zakona za nadaljnjo obravnavo. Če bo Državni zbor odločil, da je zakon, v tem primeru o Ankaranu, primeren za nadaljnjo razpravo, bo v okviru druge obravnave predloga zakona možno in potrebno upoštevati vse prispele pripombe. Tako je tukaj jasno, da za drugo obravnavo zakona takšno mnenje mora biti dano. To je to. Kar pa zadeva tretje vprašanje, to je zakon o lokalni samoupravi, je treba je povedati, da je to predlog, ki je vložen. Gre za drug zakon in noben ne more vnaprej predvideti, ali bo ta zakon sprejet ali ne, gre v proceduro. Gre pa za drug zakon in se ne prikriva s tema dvema zakonoma. To so formalne, proceduralne pojasnitve in seveda ne vplivajo na mnenje, kakšna bo usoda teh dveh zakonov. Torej, prosim proceduralno, gospod Juri. Prosim.
Hvala lepa. Prav v zvezi z dopisom, katerega ste poslali in so prejeli včeraj v Mestni občini Koper, bi vse rad opozoril, da ste napisali, citiram: "Na podlagi navedenega vas obveščam, da lahko mnenje o predlogu zakona, za katerega ste bili zaprošeni z dopisom 5. 5. 2010, podate najkasneje do začetka izredne seje Državnega zbora." Torej, ugotavljam neko neskladje med tem, kar piše, in tem kar ste sedaj povedali. Jaz vas prosim, če lahko to neskladje pojasnite. Upam, da na ta način, da pošljete Mestni občini Koper, torej nam, nov dopis, s katerim razlagate pravilni rok, kajti tukaj se razume, da je rok za podajo mnenja, dokončni rok, danes zjutraj do 10. ure. Hvala.
Dovolite, zdaj moram pojasnjevati samega sebe, kaj sem napisal. Če že lahko daste mnenje zdaj, ga dajte do začetka seje, če ne, če bo sprejet sklep Državnega zbora, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, bom občino Koper nemudoma obvestil tudi o roku, v katerem naj posreduje svoje mnenje, in bo zadeva šla naprej. Če bo sprejet sklep, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Če bo sprejet sklep, da ni primeren, seveda tega obvestila, jasno, ne bom poslal. To je evidentno. Torej, predlog dnevnega reda ste prejeli s sklicem seje 21. maja 2010. Predlogov za umik točke z dnevnega reda ali širitev dnevnega reda nisem prejel, zato prehajamo na določitev dnevnega reda. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem. Prehajamo na glasovanje. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za 59, proti 2. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je dnevni red 24. izredne seje Državnega zbora določen. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O INTEGRITETI IN PREPREČEVANJU KORUPCIJE V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, besedo ima Irma Pavlinič Krebs, ministrica za javno upravo. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani, spoštovane! Ko je Državni svet dal podporo temu predlogu zakona soglasno, brez glasu proti, je bil poziv naslovljen na spoštovane poslanke in poslance v enaki meri. Kajti s tem zakonom - torej, z veliko politično podporo temu predpisu bi dali legitimnost Komisiji za preprečevanje korupcije, da se kot neodvisen organ bori proti nezaželenim pojavom v družbi, in ne nazadnje pomembno sporočilo, da smo se javne oblasti v postopkih, kjer je pri nas koncentrirana moč, pripravljene potrebno samoomejiti. Več kot 66% Slovenk in Slovencev je v letu 2008 izreklo oceno, da je tudi v Sloveniji sum korupcije zaskrbljujoč in moteč pojav. Statistika prijav naših državljanov in obračanje na Komisijo za preprečevanje korupcije iz leta v leto narašča. Če se je v letu 2006 na komisijo obrnilo zgolj 263 Slovenk in Slovencev, se je v letu 2009 na komisijo obrnilo 1027 Slovenk in Slovencev. In zaskrbljujoče je tudi to, da je Komisija za preprečevanje korupcije v letu 2006 ocenila ravnanja javnih oblasti s sumom kaznivega dejanja korupcije zgolj 44 prijavljenih dejanj, v letu 2008 pa je dejansko odstopila v reševanje organom pregona 231 dejanj. Vse to kliče po sprejetju predlagane ureditve. S to predlagano ureditvijo dejansko na restriktiven in pomembno samoomejujoč način javne oblasti priznavamo, da je treba sistemsko vgraditi varovalke, da bi se moč, skoncentrirana v rokah zakonodajne, izvršilne in sodne oblasti, tako na državni kot občinski ravni ne uporabljala v nasprotju z javnim interesom, ne uporabljala za zasebne interese posameznikov, ki participirajo pri tej oblastni funkciji, ali za posameznike, ki skozi kapital podpirajo javne oblasti. Okrepitev Komisije za preprečevanje korupcije kot neodvisnega organa, sicer z manj funkcionarji, ne s petimi, s tremi, in naloge, ki se ji odmerjajo, v delu, kjer resnično želimo, da skupaj s civilno družbo tvori tisti tampon preventivne dejavnosti in ukrepanja, ki ga v sodobnih režimih in demokracijah zasluži; tak položaj ji torej dajemo. Zaradi nedopustnih pojavov pri trošenju javnih sredstev želimo in uvajamo besedilo protikorupcijske klavzule, ki bo obvezna v vseh pogodbah, preko katerih se trošijo javna sredstva nad 10 tisoč evrov. Novo je poglavje o nasprotju interesov. Zelo jasno povemo, da se je vsak, ki odloča in zasluti konflikt zasebnega in javnega interesa, dolžan v teh postopkih izločiti. Uvajamo bolj posodobljen nadzor nad premoženjem funkcionarjev, ki bo tudi javnosti dostopno. Nesporno je vprašanje združljivosti funkcij pripravljeno tako, zaradi konflikta interesov preprečujemo moč in kopičenje moči funkcije v posamezni funkcionarski funkciji. Urejamo lobiranje, načrte integritete, kazenske sankcije in dejansko omogočamo komisiji, da s kaznimi, ki so nemajhne, uspešno, ne brezzobo, v postopku preventivnega delovanja prepreči konflikte interesov in nepoštena ravnanja. Sporočilo slovenski javnosti, ko bi politične oblasti, zakonodajna veja oblasti, poslanke in poslanci in seveda Vlada, ki smo najbolj odgovorni ta trenutek za izvrševanje oblasti, ali sporočilo z veliko stopnjo podpore temu zakonu, bi dali tudi veliko podporo neodvisnemu državnemu organu in dejansko priznali, da mislimo izjemno resno, ko se zatekamo k besedam o poštenosti našega delovanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Miran Potrč.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi!¸ Socialni demokrati bomo predlog zakona podprli. Mislim, da je dovolj dolgo tekla razprava v okviru Vlade in konec koncev tudi na sejah Državnega zbora in da je zdaj čas, da sprejmemo Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije tudi zaradi pričakovanj in zahtev ljudi, da se na ustrezen način uredi vprašanje, ki tako ali drugače ustvarja negotovost, nerazpoloženje, ker je pač večinsko mnenje, po vseh anketah, ki so opravljene v javnosti, da Slovenija mora urediti področje, ki naj preprečuje, da bi do uresničevanja koruptivnih dejanj prišlo. Zavedamo se, da Komisija za preprečevanje korupcije ne bo mogla urediti vseh vprašanj. Lahko bo pa delovala učinkovito preventivno, lahko bo ustvarjala ustrezno družbeno klimo, lahko bo pomagala pri tem, da se bodo s programi integritete v vseh javnih in privatnih, predvsem pa javnih, pravnih osebah oblikovali načrti, ki bodo preprečevali koruptivno ravnanje. Končno menimo, da je prav, da se zakon sprejme, ker uvaja nekatere pomembne novosti, morda ne do konca celovito, vendar kot rešitev, ki nam bo omogočila konkretno oceno, ali so določene spremembe in dopolnitve potrebne. pri tej dopolnitvi mislim predvsem na varovanje prijaviteljev protikoruptivnih dejanj. Vi veste, da večinsko mnenje je, da je Komisija za preprečevanje korupcije že doslej dobivala največ prijav, da je bilo pa tudi precej vprašanj, ali naj se prijave dajejo ali ne, ker so se ljudje bali prijaviti, zaradi tega, da ne bo nosili zaradi prijave kakršnekoli posebne posledice sami ali njihova družina. Kadar bi take okoliščine nastopile, zakon predvideva zaščito prijaviteljev protikoruptivnih ravnanj. Naslednje, kar je pomembno novo, je ureditev vprašanja lobiranja. Mi vsi, ki smo v parlamentu, vemo, da je lobiranje delovalo in funkcioniralo bolj ali manj uspešno tudi doslej, vendar ni bilo organizirano, ni se vedelo javno, kdo je lobist, ni bilo potrebno prijaviti se kot lobist, ni bilo treba prijaviti določenih ravnanj, ki jih lobist opravlja, in na ta način je bilo možno, da se namesto poštenih informacij, ki bi jih naj lobisti v imenu podjetij, ki jih zastopajo, dejali tistim, ki odločajo, prihajalo tudi do ravnanj, ki so lahko bila dvomljiva. Vse to so razlogi, zaradi katerih je vredno zakon podpreti in eventualne nejasnosti, ki se ob njem še pojavljajo, razčistiti potem tudi tekom izvajanja. Na koncu naj rečem še to. Mi smo trdno prepričani, da je način izbora predsednika in dveh podpredsednikov Komisije za preprečevanje korupcije ustrezen in da je prav, da poiščemo in uveljavimo postopek, ki bo zagotavljal strokovno presojo predlogov, ki so pripravljeni, in to sedanji 9. člen omogoča, in konec koncev tudi odgovornost predsednika države za pripravljene predloge, ki tako ali drugače umika neposredne predlagatelje iz kroga najožje politike, ki bi to bila, če bi to bila Vlada ali pa tudi če bi bili poslanke in poslanci preko Mandatno-volilne komisije v Državnem zboru. Zato bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Branko Grims. Prosim.
Vsem prav lep pozdrav. Zakona, ki je pred nami, v Poslanski skupini SDS ne bomo podprli, saj na nek način simbolno odraža politiko sedanje koalicije. Namesto učinkovitega preventivnega boja proti korupciji - ta zakon namreč uvaja boj za videz, za dajanje videza, kako zelo se vladajoča koalicija bori proti korupciji - učinki tega zakona, ki je slabo napisan, ki je pravno vprašljiv, pa bodo povsem v nasprotju s tistim, kar je njegova deklarativna vloga. Zakon je napisan pravno pomanjkljivo in to na nek način najbolje odraža dejstvo, da je bilo k samo 90-im členom zakona vloženih celo več amandmajev, 95 vseh skupaj, kolikor jih sploh zakon ima, in kar je posebej zanimivo, jih je bilo kar dve tretjini, 65, vloženih s strani vladajoče koalicije in večina se je nanaša na pravno neustreznost besedila. To je dokaz, da Vlada še niti leto in pol po tem, ko je prevzela svojo vlogo, ni pravno operativna, ni sposobna producirati zakonov, ki bi, po domače rečeno, imeli rep in glavo in ki bi vnašali red v pravni prostor države Slovenije. Zakon, tak kot je, bo vnesel kvečjemu več nereda in bo povzročil težave v njegovem izvajanju. Najlepši dokaz za to, kam pripeljejo raztegljive formulacije, dvoumne formulacije, ki jih je ta zakon poln, je amandma, ki je tudi danes vložen s strani koalicije, torej vladajoče večine, in ki se dotika nezdružljivosti funkcij. Tam je namreč člen napisan tako, da če ga pravno pazljivo beremo, potem, ker gre za poklicnega funkcionarja, kot je poslanec, uvaja popolno nezdružljivost med poslansko in župansko funkcijo. Ampak vsebina tudi tega člena, ki je spet nejasen, tukaj ne postavlja izrecne izjeme, to se pravi, pravno gre v smeri, ki sem jo predstavil, je v nasprotju z obrazložitvijo, ki se konča, citiram stavek: "Torej določba nikakor ne ureja nezdružljivosti poslanske in županske funkcije." Ali je tisti, ki je pisal obrazložitev, sploh prebral, kaj v določilu zapisal? Jaz se to lahko samo sprašujem. Namreč, druge osebe javnega ali zasebnega prava so brez dvoma tudi lokalne skupnosti, pa to berite kakorkoli že hočete. In na koncu se lahko zgodi, da bo o tem zakonu in o takšnih členih odločalo tudi Ustavno sodišče. Vsekakor pa tistim, ki ste postavili pod vprašaj, tudi iz vrst vladajoče koalicije, tovrstne pravno raztegljive formulacije šele ob koncu prejšnje seje, potem ko smo mi na to opozarjali že nekajkrat v predhodnih postopkih, lahko samo zaželim: dobro jutro in veliko uspeha v bodoče. Zakon, tak kot je, pravzaprav ne samo da ne bo pripomogel k preventivi, k preprečevanju korupcije, ampak bo, nasprotno, v določeni meri celo sam pripomogel k temu, da bo prišlo celo do institucionalizacije korupcije v enem delu politične družbe. Namreč, ta predlog zakona, ne samo da ne velja samo za javni sektor, ker smo tudi predlagali posege v veliki meri tudi v zasebni sektor, tudi na način, ki je ustavno sporen, saj je zasebna lastnina ustavna kategorija, ampak je ta zakon tudi združba vsega, kar se je očitno zdelo tistemu, ki ga je pisal, da je produktivno za to, da daje videz, kako zelo se bori vladajoča koalicija proti korupciji. In če kdo dvomi o tem, da je šlo za videz, naj si ogled prvotno besedilo, ki ga je v parlament poslala Vlada Republike Slovenije. Tam je bilo izrecno zapisano določilo, ki je sankcioniralo nekaj, če bi dajalo videz, da vpliva – pazite, to je pravni precedens, "par exellence", prvič v zgodovini bi prišli do položaja, ko bi videz nečesa imel direktne materialne posledice za tistega, ki bi ga zadeval. Česa podobnega, seveda, ne boste našli v nobenem drugem pravnem redu. No, kasneje ste s svojim amandmajem to nekoliko prikrili za formulacijo "možnost, da bi nekaj morda lahko vplivalo", kar je tudi silno nedorečeno in raztegljivo, samo videzu ste se izognili, toda vsebina ostaja ista; vam gre za videz, ne za jedro zgodbe. No, in ko sem dejal, da je v ta zakon vtaknjeno vse, kar se je nekomu zdelo v Vladi in vladajoči koaliciji produktivno za dejanje videza, kako se borite proti korupciji, opozarjam na dejstvo, da ste v zakon vtaknili tudi lobije in lobiste. To je pomembna tema, s katero se ukvarja praktično ves demokratični svet, in bi vsekakor zahtevala zaradi občutljivosti in različnih dimenzij, ki jih to področje ima, poseben zakon. Tudi to smo v SDS predlagali in tako kot prav vse amandmaje poslanske skupine SDS, s katerim smo hoteli doseči, da ne bi bil učinek tega zakona zgolj dejanje videza, kako se Vlada bori proti korupciji, ampak da bi bil dejansko učinkovito pravno orodje za preprečevanje korupcije, ste to zavrnili; tako kot vse ostale amandmaje SDS. In zdaj ste pripeljali do položaja, ki je tragikomičen. V isti zakon ste namreč vnesli lobije in lobiranje ter lobiste; po drugi strani ste vnesli določilo, po katerem bo iz denarja davkoplačevalcev, iz javnih sredstev, kar po tem zakonu pristojna komisija, ki se bo ustanovila po tem zakonu, financirala določen del civilne družbe, konkretno tiste nevladne organizacije, ki bodo deklarativno podpirale boj proti korupciji. Kaj ste s tem pravzaprav storili? Isti bodo odločali o delitvi sredstev, isti bodo odločali o nadzoru nad delitvijo sredstev in isti bodo preprečevali korupcijo znotraj lobiranja na osnovi teh istih sredstev. In krog bo zaprt. In tukaj gre za v resnici čisti politični monolit, kajti tudi z amandmaji, ki ste jih sprejeli na seji odbora, ste preoblikovali komisijo, ki bo odločala o primernosti kandidatov, o katerih bo na koncu odločal predsednik države, da bo ta komisija popolnoma monolitna in bo sestavljena iz predstavnikov, ki jih bo tja imenovala Vlada, ki jo je seveda postavila vladajoča koalicija, iz predstavnika parlamenta, ki ga bo seveda spet imenovala vladajoča koalicija, saj ima v parlamentu večino. In potem bo tukaj še predstavnik Sodnega sveta in še preostalih, o katerih pa se tudi ve, kako je s to večino. No, našli ste celo prostor za te nevladne organizacije. Tako bodo same tudi vplivale na tiste, ki bodo delili njihova sredstva, tako da bo ja čim bolj očitno tisto, na kar želim opozoriti. S tem ko ste hkrati v isti zakon dali tudi določilo, da bo ta komisija sodelovala neposredno s temi istimi nevladnimi organizacijami, ste namreč dobesedno institucionalizirali sistemsko korupcijo v delu civilne družbe in vse organizacije, ki bodo financirane na tak način, bodo objektivno porinjene v vlogo enega dodatnega vladnega piarja za področje boja proti korupciji. In naprej je jasno: če ne bodo tulile v isti rog, če ne bodo hvalile Vlade, se bo pipica zaprla. V tak položaj ste jih spravili. To ni kritika civilne družbe, kritika teh organizacij. Kje pa! To je kritika vas, ki porivate civilno družbo v odvisnost, neposredno odvisnost od vladajočih, vladajoče koalicije, njene politične opcije in si jo želi podrediti še v tistih redkih delih, kjer do sedaj ni bila povsem podrejena. Pod krinko boja proti korupciji torej ta zakon institucionalizira sistemsko korupcijo znotraj civilne družbe. Nič čudnega torej, da prof. dr. Lovno Šturm že nekaj časa opozarja, kot profesor ustavnega prava, da živimo v obdobju vladavine sistemske kleptokracije. In na nek način je to prav simbolno, da se reče, da v boju proti korupciji bomo skorumpirali, kogar bo treba, in naj stane, kar hoče. To je nadaljevanje tistega izročila o Butalcih s strani tokrat tranzicijske levice in gre ,z denarjem davkoplačevalcev, za kupovanje podpore nevladnih organizacij, zdaj v vladni, vladajoči ali pa če želite, vladajoči eliti uzakonjeni skrbi za njen videz. Gre torej za imidž. Denar davkoplačevalcev bo zlorabljen za zadovoljevanje nečimrnosti vladajoči elite in seveda za videz oblastnikov, kajti s tem je utemeljena oblast, ki očitno nekaterim pomeni vse. Ko sem dejal, da je poskrbljeno, da bo v postopku povsem monolitno odločala tranzicijska levica, je seveda treba k temu prišteti tudi dejstvo, da zakon, tako kot že mnogi drugi, ki se sprejemajo v zadnjem letu dni, znova povečuje pristojnosti predsednika države, ki bo na koncu imenoval v zadnji fazi to komisijo. To kljub opozorilom ustavnih pravnikov, tako z leve kot z desne, da je teh imenovanj že preveč, ustava jih sicer na osnovi zakona dopušča, vendar gredo te stvari veliko predaleč, kajti imenovanja, ki potekajo v parlamentu, ki je temu primarno namenjen, potekajo na bistveno bolj transparenten način. Potekaj ob prisotnosti tako pozicije kot tudi opozicije, kjer se torej lahko neposredno, javno soočajo mnenja. In v Sloveniji živimo v parlamentarni demokraciji, ne gre za predsedniški sistem. Zato ustavni pravniki že dlje časa opozarjajo, da to presega ustavnopravni okvir naše države. Gre pa tudi za vprašanje verodostojnosti take komisije, kajti treba je pogledati, kako to učinkuje tudi z vidika vrednot, saj gre za vrednote. Imamo predsednika države, ki je odlikoval bivšega voditelja Udbe. In potem se je v bran temu dejanju, ki sta ga zavrnili tako Evropska ljudska stranka, se pravi, sredinske in desnosredinske stranke, kot tudi Socialdemokratska internacionala, kjer so iskali tovariši iz Slovenije podporo za to dejanje, pa so jih zlasti Nemci zavrnili, da je to pač nezdružljivo z vrednotami, na katerih je utemeljena združena Evropa, saj je utemeljena na padcu Berlinskega zidu, in je v očitnem nasprotju tako z resolucijo Sveta Evrope kot tudi z resolucijo Evropskega parlamenta, s katero je izrecno vrednostno obsojen prejšnji totalitarni režim v vseh svojih oblikah in tudi tajna policija tega režima kot njegovo ključno orodje. Pa se je potem ena od strank v Državnem zboru, največja vladna stranka, postavila kot stena v bran temu dejanju, tako da je ta neposredna ideološka in strankarska povezava toliko bolj očitna. Toliko v opozorilo, če bo kdo hotel zanikati, da gre tu za ideološki monolit, ki se poskuša vzpostaviti s tem zakonom in ki bo zagotovo pripeljal tudi do zlorab, zlasti zato, ker je v tem zakonu, kot sem opozoril že na začetku, izjemno veliko raztegljivih formulacij, ustavno vprašljivih formulacij, s katerimi pa se posega tudi na občutljivo področje človekovih pravic. In tu bi si morali vzeti čas za premislek, to bi morali oceniti, zdaj je še čas, saj gre za tretjo obravnavo, in ustrezno zakon spremeniti – vsaj v tistih delih, kjer ga je še mogoče. Če pa se tudi to ne zgodi, potem pa bo treba zakon zavrniti v celoti, saj je očitno, da se z njim zopet iz piarovskih razlogov hiti. Hiti se v nasprotju z Resolucijo o normativni dejavnosti, ki jo je ob opozorilih SDS sprejel Državni zbor. Namreč, zakon je sedaj zapisan tako, da se uveljavi takoj, dobesedno naslednji dan, ker pač koalicija lovi svoj lasten zaostanek, potekajo namreč že postopki za imenovanje komisije po starem zakonu. Tako da v Resoluciji o normativni dejavnosti vladne šlamparije kot razloga za hitenje, za uveljavljanje zakona hitreje, kot to določajo normalni postopki za uveljavitev, zagotovo ne boste našli. Vse to so razlogi za tehten premislek danes, na osnovi katerega je treba zakon vsaj spremeniti. Če pa to ne bo šlo, pa zavrniti v celoti. V SDS bomo tako tudi storili.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavila Cvetka Zalokar Oražem.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod predsednik, spoštovana ministrica, spoštovani kolegi in kolegice! Pred nami je tretje, zadnje branje Predloga zakona o integriteti in preprečevanju korupcije. S sprejetjem predloga tega zakona se mudi. Zato je bil tudi predlog Vlade, da ga obravnavamo na izredni seji, saj se izteka trenutni mandat Komisije za preprečevanje korupcije. Treba je imenovati novo komisijo in ne nazadnje zakon ureja marsikaj v zvezi z omenjeno komisijo. Stvari, kot jih ureja, v naši poslanski skupini podpiramo. Menimo, da so rešitve dobre, vključno z rešitvijo, da odslej v komisiji ne bo več pet funkcionarjev, ampak samo trije, kar pomeni ne nazadnje tudi manj plač za funkcionarje in prihranek. In drugič, vključno z rešitvijo, da člane protikorupcijske komisije imenuje predsednik države. Pri tem menimo, da je to dobra rešitev, da je ta rešitev boljša, kot da te člane imenuje Državni zbor. Moram pa reči, da me na nek način preseneča to, da se takšno imenovanje veže kar samo in izključno na aktualnega predsednika. To imenovanje je vezano na kateregakoli predsednika države in vzrok za to, da se oporeka takšni rešitvi, vsekakor ne more biti to in o tem, da je dr. Türk pravzaprav, kot je bilo rečeno, odlikoval Ertla in to naj bi bil vzrok, zaradi katerega mi ne bi smeli oziroma ne bilo primerno, da pristojnost imenovanja članov protikorupcijske komisije damo predsedniku države. To je vsekakor korektna rešitev. Ta funkcija ima velik ugled, ne nazadnje predsednik države je izvoljen na neposrednih volitvah in na ta način je njegova verodostojnost, vsakokratna verodostojnost, prav gotovo velika in se s tem izognemo tudi politizaciji pri imenovanju članov protikorupcijske komisije. Naj pa ponovim še nekatera druga znana dejstva v zvezi z vsebino zakona. Ta ureja in spodbuja pošteno in transparentno vedenje in odločanje javnih uslužbencev ter spodbuja tudi dobre prakse vseh vpletenih v procesih odločanja. Predlagani zakon po naši oceni uvaja rešitve, ki presegajo klasično poimenovanje preprečevanja korupcije in drugih družbeno nevarnih pojavov. Prav zato prav tako zakon predvideva tudi nadaljnji obstoj komisije za preprečevanje korupcije, kar je bilo v preteklem mandatu prejšnje vlade večkrat oporekano in so se iskale popolnoma druge, neprimerne rešitve, ki bi znižale, bistveno znižale, standard neodvisnosti komisije za preprečevanje korupcije in s tem tudi protikorupcijskega boja oziroma spopada s korupcijo v državi. S pristojnostmi prenovljene protikorupcijske komisije se krepi tudi vloga samostojnega in neodvisnega državnega organa za krepitev integritete ter preprečevanje korupcije. To se nam zdi dobro je prav gotovo korak naprej pri boju proti temu škodljivemu družbenemu pojavu. Zanimiva je tudi rešitev, ki na nek način krepi vlogo posameznikov in institucij, posebej civilne družbe, nevladnih organizacij in medijev, pri krepitvi integritete in transparentnosti ter pri preprečevanju korupcije in drugih nezakonitosti v javnem sektorju. Strinjali se bomo, da lahko te institucije prav gotovo so - in prepričana sem, da bodo tudi v prihodnje - opravile izjemno pomembno vlogo. Tako civilna družba, nevladna sfera, kot tudi mediji so pomemben segment pri preprečevanju korupcije. V tem smislu se nam zdi smiselno in dobro, da tem dajemo določeno višjo vrednost in da na ta način nikakor ne moremo govoriti, da se to protikorupcijsko leglo še bolj krepi, kot je bilo, bom rekla, na precej nenavaden način prikazano pri tistih, ki tej rešitvi vključevanja civilne družbe, nevladne sfere in medijev v preprečevanje korupcije, ki jo na tak način prikazujejo. V Poslanski skupini Zares ponovno tudi izpostavljamo poglavje o lobiranju, ki je novost. Prvič bomo v Sloveniji to novost uvedli v pravni red in s tem uredili tako registracijo lobistov, ki jo v tem trenutku ni, njihove pravice in obveznosti, nadzor nad njihovim delom, sankcije za kršitve, storjene pri lobiranju. Jaz ne vem, zakaj tolikšno nasprotovanje tej rešitvi, kajti mnoge države so to že v svoj pravni red uvedle in ugotovile, da prinaša precejšnje pozitivne učinke. Lobiranje in lobiji so namreč pojav, ki ga zaradi njihove dvojne narave, ki se izraža tako v želenih kot v neželenih vsebinah in oblikah pojavljanja, ki ga vsi sodobni politični sistemi želijo na nek način regulirati in umestiti v pravni red, ga nadzorovati, sankcionirati in ga narediti bolj preglednega. Morda tistim, ki temu nasprotujejo, zadeva ni všeč zato, ker bi si želeli meglenost pri lobiranju še naprej. Če pri tem samo obudimo spomin na to, kaj se je dogajalo in kakšno je bilo lobiranje v primeru nakupa patrij, potem mislim, da bi bila zadeva na marsikateri točki drugačna, če bi tisti lobisti morali svojo dejavnost ustrezno prijaviti in bi mi že točno vedeli že vnaprej, kdo lobira za nek posel. Mislim, da se nekako jasno vidi, zakaj nekatere opcije takšnim rešitvam nasprotujejo. Ne nazadnje morda lahko celo ugibamo, da si želijo še naprej, bom rekla, biti blizu tem virom tako odločanja kot tudi določenim finančnim učinkom, ki jih tako skrito lobiranje daje in kjer prihaja do določenih sinergij med lobisti in posameznimi političnimi opcijami. Zaradi vsega tega menimo, da je predlog zakona, ki je pred nami v tretji obravnavi, dober. V Poslanski skupini Zares bomo predlog zakona podprli, saj menimo, da zakon določa nove standarde, je napredek, je nadgradnja trenutnih rešitev v zvezi s premagovanjem korupcije in nepoštenega delovanja posameznikov, predvsem pa seveda funkcionarjev v Republiki Sloveniji.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Gvido Kres. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana ministrica. Spoštovane kolegice in kolegi. Že v drugi obravnavi tega zakona smo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke povedali, da pripravljeni Predlog zakona o integriteti in preprečevanju korupcije dojemamo kot izhodišče za ureditev te vsebine. Vendar pa smo mnenja, da je preveč nedorečenosti in nepreglednosti, da bi predlog zakona v taki obliki tudi podprli. Očitno so imeli prav tisti, ki pravijo, da se je pripravljavcem zakona preveč mudilo zaradi raznih razpisov in podobno in tudi sprejemanje zakona gre očitno po tej poti. Dejstvo je, da tudi poslanci Slovenske ljudske stranke podpiramo težje po zajezitvi korupcije, ureditev tako imenovane protikorupcijske komisije in seveda tudi zakonsko ureditev lobiranja. Smo pa prepričani, da vse to ne sodi v isti zakon. Lobiranje je zagotovo toliko pomembna zahtevna in v marsičem prepletena dejavnost, da bi sodila v nek svoj zakon. Verjetno bi bila potrebna tudi širša diskusija samo na temo lobiranja, preden zadevo normativno urejamo, a očitno koalicija nima interesa, da bi vsebino dobro dorekli in uskladili tudi s stroko. Kot smo povedali že prejšnji teden na drugi obravnavi zakona, smo zaskrbljeni tudi nad mnenjem Sodnega sveta, katerega predstavniki so zatrdili, da predloga zakona v zastavljeni obliki ni moč podpreti. Najverjetneje so se tudi oni nadejali sprememb in zanimivo bi bilo videti, kakšno je njihovo mnenje danes. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predloga ne bomo podrli tudi zato, ker precej neusklajeno določa imenovanje in nadzor nad delom protikorupcijske komisije in tudi določbe, ki se nanašajo na osebe zasebnega prava. Prav tako so nedodelane rešitve v zvezi z župani in podžupani in njihovim participiranjem in možnostjo nadzora v javnih skladih, javnih podjetjih in podobno. Zanimiva je težnja predlagateljev, da ,denimo, župan ali podžupan nimata možnosti sodelovati pri nadzoru podjetja v občinski lasti. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke torej menimo, da se Predlog zakona o integriteti in preprečevanju korupcije tudi s sprejetjem amandmajev ni postavil v okvire, v katere sodi, in zato ga ne nameravamo podpreti, saj si želimo, da bi v Sloveniji enkrat končno dobili res dober in učinkovit protikorupcijski zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Anton Urh.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica. Kolegice in kolegi. Pred nami je še tretja obravnava Predloga zakona o integriteti in preprečevanju korupcije. V Poslanski skupini DeSUS predlog zakona še vedno načeloma podpiramo, skeptični pa smo kot večina prisotnih tukaj glede nejasnosti vsebine 27. člena ter tudi amandmaja k temu členu. Pred odločanjem se bomo v Poslanski skupini DeSUS še korenito posvetovali. Kot smo že povedali na prejšnji seji, predlog zakona podpiramo, saj bo po naši oceni prinesel dobre rešitve, ki bodo tudi v praksi pripomogle k zmanjševanju korupcije v Sloveniji in k večjemu številu odkritih in sankcioniranih primerov korupcije, saj med drugim zakon prinaša večjo zaščito prijaviteljem korupcije. S tem predlogom zakona naj bi država zagotovila pogoje, da uslužbenci in funkcionarji svoje delo opravljajo pošteno, profesionalno in transparentno. Naj se najprej dotaknem sestave Komisije za preprečevanje korupcije. Predlog določa komisijo kot neodvisen in samostojen državni organ. Namesto dosedanjih petih jo bodo sestavljali trije funkcionarji - predsednik in dva njegova namestnika. Imenoval jih bo predsednik republike na podlagi predloga primernih kandidatov, ki ga bo pripravila posebna izbirna komisija. V slednjo bodo svojega predstavnika imenovali Vlada, Komisija za nadzor javnih financ Državnega zbora, Računsko sodišče, Sodni in Uradniški svet. Komisija bo kot doslej še naprej pripravljala načelna mnenja in z njim seznanjala javnost. Novost pa je, da bo osnutek menja pred tem poslala v mnenje obravnavani osebi oziroma organizaciji, ki bo imela možnost odzivnega poročila, kar je po naši oceni zelo primerna določba, saj je po veljavnem zakonu obravnavana oseba ali organizacija v podrejenem položaju, saj se ne more braniti pred obtožbami. Ena od novosti v zakonu so tudi določbe o lobiranju. Lobisti se bodo morali registrirati, kar bo opravila protikorupcijska komisija. Za kršitve lobistov so predvidene kazni, tudi odvzem licence in prepoved opravljanja lobistične dejavnosti. Kot pomembno novost lahko izpostavimo določilo, da bodo morali vsi, ki sklepajo pogodbe v javnem sektorju za storitve oziroma nabave v pogodbe obvezno vključiti protikorupcijsko klavzulo. Kot že rečeno, naj bi z zakonom uredili tudi zaščito prijaviteljev korupcije, kar v Poslanski skupini DeSUS še posebej pozdravljamo, saj bo po naši oceni ta zaščita ljudi, ki opazijo morebitno korupcijo, spodbudila k prijavi sumljivega dogajanja brez strahu za lastno varnost. Prav tako pozdravljamo tudi novo poglavje o nasprotju interesov, v katerem pod grožnjo sankcije ni več dopuščeno, da bi pri kateremkoli postopku sodeloval kdo, ki ima v tem postopku zasebne interese. Novost je tudi zmanjšanje deleža funkcionarjev v podjetjih, in sicer z 20 na 5%, za katere velja omejitev poslovanja, prepoved poslovanja pa velja še za eno leto po zaključku funkcije. Povsem nove so še določbe glede prepovedi vračanja v državni organ po zaključku dela v drugi funkciji, na primer kot predstavnik kakšne pravne osebe. V Poslanski skupini DeSUS si želimo, da bo predlog zakona, ki je pred nami, resnično prinesel tudi v praksi dobre rešitve, bolj učinkovito odkrivanje korupcije, bolj transparentno delovanje funkcionarjev in obenem povečal ugled javnemu sektorju. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Silven Majhenič.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana ministrica! Jaz bom bolj kratek. Slišali smo v glavnem že vse, zakaj je zakon dober, še več pa tistega, zakaj je zakon slab. V Sloveniji obstaja jasna potreba po sprejemu predpisa, ki bi celovito in temeljito uredil področje boja proti korupciji. Torej so cilji in nameni predloga zakona nedvomno dobrodošli. Ne nazadnje se tudi dikcija posameznih členov ujema s tistim, za kar se je Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke že dalj časa zavzemala. Nedvomno podpiramo sedanjo dikcijo 27. člena predloga zakona, ki opredeljuje prepoved članstva in dejavnosti. Predlagani zakon bi torej moral odgovoriti na dejanske družbene potrebe po krepitvi integritete in transparentnosti javne oblasti ter po učinkovitem preprečevanju korupcije. Vendar kljub dobronamerni usmeritvi predloga in odličnim izhodiščem so posamezni členi lahko sporni, še posebej glede na občutljivo materijo, na katero se nanašajo. Po mnenju Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke je eden takšnih nedvomno 9. člen predloga zakona, ki določa imenovanje komisije v svojem šestem odstavku in podeljuje pristojnost za imenovanje njenega predsednika in namestnika predsedniku republike. Nadalje izražamo kritiko šestemu odstavku 7. člena, ki predsedniku komisije in njegovemu namestniku daje možnost imenovanja na to funkcijo kar dvakrat zapored. Glede na zgoraj izražene kritike v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke Predloga zakona o integriteti in preprečevanju korupcije ne moremo podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil gospod Milan Gumzar.
Hvala za besedo. Spoštovana gospa ministrica, predsedujoči, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bomo večinsko podprli Predlog zakona o integriteti in preprečevanju korupcije, kakor tudi vložene amandmaje koalicije. Z zakonom se nadgrajuje in transparentno dopolnjuje področje preprečevanja, odkrivanja in analiziranja korupcije. Glavni cilj predlaganega Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije je, da država zagotovi pogoje, da uslužbenci in funkcionarji svoje delo opravljajo pošteno, profesionalno in transparentno. Cilj zakona je tudi spodbujanje poštenega in transparentnega vedenja javnih uslužbencev in dobrih praks vseh, ki so del procesa odločanja. Z zakonom se vzpostavljajo potrebni pogoji za uresničevanje ustavnih načel, kot so načelo ustavnosti in zakonitosti, načelo delitve oblasti, načelo sorazmernosti v uresničevanju in uveljavljanju pravic, načelo enakosti pred zakonom in načelo pravne varnosti. Tudi Ustavno sodišče je v svoji odločbi poudarilo, da preprečevanje korupcije izhaja iz samih temeljev pravne države. Korupcija kot taka namreč ogroža demokracijo, vladavino prava, družbeni red in socialni mir ter zadnje, a ne najmanj pomembno, zaupanje ljudi v pravno in socialno državo. Z novimi izboljšavami in rešitvami, ki se uvajajo v zakonu, se torej še krepi pravni red države. Slovenija je od leta 2000, od poročila skupine držav proti korupciji pri Svetu Evrope, sprejela vrsto dokumentov in ustanovila neodvisen organ za preprečevanje korupcije in koordinacijo protikorupcijske aktivnosti. Za ves napredek na področju preprečevanja korupcije je bila pohvaljena s strani Sveta Evrope, Evropske unije in Združenih narodov. Še več kot to, slovenske rešitve so postale vzor celi vrsti evropskih držav, zlasti v jugovzhodni Evropi. Po tem obdobju in dobri praksi, ki nam jo priznavajo prej omenjene mednarodne organizacije, je čas, da se v skladu s spremembami področje preprečevanja in odkrivanja korupcije izboljša in nadgradi. Kot prvo, predlagani zakon uvaja vrsto rešitev, ki presegajo klasično pojmovanje preprečevanja korupcije in ostalih družbenih nevarnih pojavov. Z okrepljenimi pristojnostmi in pooblastili prenovljene komisije kot samostojnega in neodvisnega državnega organa, ki ima cilj in naloge v krepitvi integritete ter preprečevanja korupcije, se zagotavlja, da bodo institucije in posamezniki s strokovno pomočjo komisiji aktivno prispevali pri preprečevanju in predvsem odpravljanju vzrokov korupcije in drugih nezakonitih oblik ravnanja v širšem in ožjem javnem sektorju na državni in lokalni ravni. Kot že rečeno, s posodobljenimi zakonskimi rešitvami se celovito in sistemsko ureja preprečevanje korupcije na način, da določa pristojnost, metode in ukrepe komisije pri krepitvi integritete in transparentnosti javnih funkcij ter pri izvrševanju javne oblasti. V prvi vrsti se zahteva in uvaja učinkovito zaščito prijaviteljev koruptivnih ravnanj ter, kar je novo v zakonu, to je področje lobiranja, kjer se uvaja nadzor in profesionalno ter etično delovanje lobistov. Zakon tudi opredeljuje izdelavo in uresničevanje načrtov integritete kot pomoč pri implementaciji zakona in protikorupcijske strategije posameznih organov državne in lokalne oblasti, omejevanje in opravljanje konfliktnih interesov, preglednost sprejemanja daril in nadzor nad premoženjskim stanjem, uresničevanje nacionalne protikorupcijske strategije. Ključne novosti zakona poleg izboljšanja in modernizacije sistema odkrivanja in preprečevanja korupcije so v določitvi neodvisnega in samostojnega državnega organa, tudi v določitvi nadzora nad temi organi, ki ga bo imel Državni zbor, in določbe o lobiranju. Novi zakon o integriteti in preprečevanju korupcije je potreben tudi zaradi ratifikacije konvencije Združenih narodov proti korupcije. V tem predlogu zakona se sledi določbam konvencije, poleg tega pa bomo letos postali člani OECD-ja, člani družine najrazvitejših tridesetih držav, priporočila, ki so jih oblikovale države članice v boju proti nepoštenemu ravnanju javnih oblasti in korupcije, pa so v celoti upoštevane v predlogu zakona. In ne nazadnje je tu odločba Ustavnega sodišča zoper zakon, ki je razveljavila veliko členov dokaj sodobnega zakona iz leta 2004, ko je bil ustanovljen neodvisen organ za preprečevanje korupcije. Vse navedeno se v predlogu zakona spreminja, izboljšuje in nadgrajuje. S tem zakonom se želi preseči klasično poimenovanje korupcije ter okrepiti preventivno delovanje na področju koruptivnih pojavov, tako na področju javnih naročil kot na področju postopka odločanja. Vzpostavljajo se nadzorni in preventivni mehanizmi za preprečevanje zlorab. Če zaključim. S predlaganim zakonom se celoviteje ureja in uravnoteženo zagotavlja visoka raven učinkovitosti preprečevanja in odkrivanja korupcije, krepi se transparentnost, integriteta javnega sektorja. Vse navedeno so osnovni pogoji za zakonito, uspešno, pregledno, smotrno in pošteno delovanje države kot javnega servisa. Z zakonom se ustrezno odgovarja in ureja probleme sodobnega časa. Tako mi kot javnost v slovenskem političnem prostoru zaznavamo precej neurejenih družbenih vprašanj na področju preprečevanja korupcije. Posledica tega je ne nazadnje zmanjšanje stopnje zaupanja v politične stranke, v politične oblasti, parlament in vlado, ki se iz leta v leto niža. To je klic za spremembo in sistemsko ureditev tega področja, kajti prav politika je prostor, kjer se oblikujejo in sprejemajo odločitve, kjer se za različne namen porabljajo javna sredstva. To vpliva na življenje državljank in državljanov, zato sta v prvi vrsti vlada in parlament dolžna zagotoviti sistemske pogoje skozi odprto in transparentno poslovanje javnih oblasti s ciljem pridobitve višje stopnje zaupanja državljank in državljanov do dela institucij in organov države. Zato bomo seveda v poslanskem klubu podprli zakon, kakor tudi vložene amandmaje. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o predlogu zakona v celoti. Besedo ima poslanec Franco Juri. [[Se odpoveduje.]] Gospod Franc Pukšič. [[Tudi.]] Matjaž Zanoškar. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi. Tako kot je bilo povedano že v uvodni obrazložitvi Poslanske skupine DeSUS, načeloma zakon podpiramo, ker mislimo, da je korupcija tista negativna stvar, negativni pojav v vsaki družbi, tudi naši, kateri je treba posvetiti veliko pozornosti, opredeliti nekatere stvari v zakonu, da bi se učinkovito lahko borili proti korupciji. Zato pozdravljamo vse oziroma sprejemamo vsa ta določila, kot so o lobistih, kjer gre za legalizacijo in za normativno ureditev tega področja, kot gre za oblikovanje komisije, kot gre ne nazadnje za varovanje prijavitelja, in vse ostalo. Vendar, kot je bilo povedano na samem začetku, zelo smo skeptični še vedno okoli 27. člena, za katerega menimo, da bi bilo treba do glasovanja še dati dodatne obrazložitve, da bi nas prepričalo in da bi umaknilo ves dvom v dobronamernost tega [[...]] [[Izključen mikrofon.]]
Hvala lepa, gospod Zanoškar. Gospod Zmago Jelinčič. [[Ne bo razpravljal.]] Gospa Breda Pečan.
Hvala lepa. Kolikor razumem, gospod podpredsednik, razpravljamo o amandmaju k 27. členu [[...]]
Splošna razprava je.
Aja, še splošna razprava [[....]]Jaz potem v okviru splošne razprave lahko rečem, da načeloma celoten zakon podpiram, predvsem zaradi tega, ker mislim, da je nujno potrebno, da se končno uredi vloga Komisije za preprečevanje korupcije, tako da bo lahko imela tudi tiste pristojnosti, ki so bistveno pomembne. Namreč predvsem to, da celoten javni sektor dobi nadzor tudi predvsem v smislu spremljanja integritete javnih uslužbencev. Namreč, dejstvo je, da smo, da tako povem, funkcionarji že močno nadzorovani in ne preveč – seveda, da ne bi kdo narobe razumel – ,mislim pa, da je zlasti področje dela javnih uslužbencev, ki so pogosto izpostavljeni pritiskom, da bi ravnali, odločali, sprejemali odločitve, ki so jih dolžni sprejemati, pod pritiskom različnih, med drugim tudi lobistov. Da ne govorimo o tem, da imamo veliko primerov, ko so javni uslužbenci tudi izpostavljeni tveganjem koruptivnega ravnanja. Zato bo ta zakona, prepričana sem, dal Komisiji za preprečevanje korupcije in potem seveda tudi posameznim organom znotraj občinskih uprav in drugim osebam javnega prava možnost, da naredijo načrt integritete in preverijo, kateri uslužbenci so izpostavljeni takim možnostim, in da bodo zaradi tega pač morali pri svojem delu upoštevati dodatna pravila poštenega in korektnega ravnanja, predvsem seveda z javnimi sredstvi. Pri 27. členu bi pa rekla: prepričana sem, da je dikcija, kakršna je v amandmaju zapisana, nejasna. Da bo po uveljavitvi zakona zagotovo prišlo do hudo različnih razlag tega. Seveda se pa sploh ne morem strinjati s tem, da v lokalnih skupnostih ne bodo mogli funkcionarji bedeti nad delom javnih zavodov in javnih podjetij. Strinjam se s tem ,seveda, da nepoklicni funkcionarji ne morejo biti istočasno tudi direktorji javnih zavodov ali javnih podjetij. Mislim, da je to zelo narobe – to, kar se sedaj dogaja – , s tem, da je razlaga celo taka, da naj bi še vedno lahko bili, recimo, občinski svetniki tudi direktorji osnovnih šol, vrtcev, knjižnic, javnih komunalnih podjetij itd., medtem ko konkretno funkcionarji, kot so župani, svetniki itd., pa naj ne bi bili člani nadzornih svetov javnih podjetij in svetov javnih zavodov. Mislim, da tu gre za izrazito odtegovanje nadzora, možnosti nadzora, nad poslovanjem teh javnih podjetij in javnih zavodov. Mi vemo, da prihaja zaradi slabega nadzora, zaradi slabega pregleda nad delovanjem vodstev teh javnih subjektov tudi do zlorab. Dejstvo je, da ob tako velikem številu občin mnoge stvari enostavno izginejo iz nadzora in zaradi tega mislim, da bi bilo treba – ampak dobro, to bomo še videli, ko se bo zakon začel izvajati. Mislim pa, da ni dobro, tako kot je sedaj predvideno oziroma tako kot je sedaj zapisano v členu in kot je tudi zapisano v predlaganem amandmaju.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vito Rožej. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani prisotni. Vesel sem, da je ta zakon na dnevnem redu, da ga je pač pripravila ministrica iz moje stranke, ki zraven imena Zares nosi ime tudi Nova politika, ker se mi zdi, da v tretjem tisočletju si odgovorimo na vprašanje, kaj si mislimo, kaj bi radi, da bi politika bila. Ali je to, kar je bila politika do sedaj, tisto,kar si želimo, da bi bila tudi v bodoče, ali je še zvesta svojemu imenu, prvotnemu, izvornemu grškemu pomenu, ali vse kaj drugega v današnjih časih. Mislim, da se je najbrž vsak izmed nas, ki je kandidiral in si vodil kampanjo, kdaj srečal potencialnega volivca, ki ga je vprašal: "Kaj boš pa priskrbel zame, potem ko boš tam, če te volim?" In da bi bil pošten odgovor vsakega izmed nas: "Nič. Trudil se bom, da boš imel enake možnosti kot vsi ostali." In to je to. Zato se mi zdi prav, da začnemo na neki točki in da presekamo. Ne rečem, da so vse rešitve v zakonu idealne, to se bo šele sčasoma pokazalo, nujno pa je postaviti eno novo paradigmo odnosov med državljani in njihovimi predstavniki, skupnim premoženjem in njegovim upravljanjem. Prepričan sem, da bo ta zakon dal neke boljše odgovore, kot so naši dosedanji, na večno dilemo, kdo bo nadzoroval nadzornike. Zdi se mi pa zanimivo, da se ob sprejemanju tega zakona postavi tudi vprašanje, kdo bo lobiral za lobiste; ali je pravilno, da se v ta zakon uvrsti tudi urejanje njihove dejavnosti, ali ni. Prepričan sem, da to ni slaba rešitev, da je dobra. Mislim, da bodo lobisti še lobirali, da bi kakšna stvar bila glede njihove dejavnosti drugače urejena – in še marsikdo drug se bo našel, ampak da to ni razlog, zaradi katerega bi ta zakon v tej fazi zavrnili. Mislim, da je prav, da ga potrdimo, prinesel bo, sem prepričan, pozitivne učinke. Tako kot se bo naše dojemanje politike v praksi spreminjalo, se bo najbrž spreminjal tudi ta zakon. Prvi korak je [[..]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]Verjamem pa, da zaradi tega ne bodo nič manj uspešni in da so še kako potrebni. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred sabo imamo Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije. Sama tega zakona ne bom podprla, pa ne zato, ker ne bi želela, da bi končno stopili na prste tistim, ki delajo koruptivno in klientelistično, ampak predvsem zato, ker sama menim, da ta zakon v resnici ne bo preprečeval korupcije in klientelizma. Ne samo to! Sama mislim, da ta zakon ne pelje v smer, ko bi na tem področju delovali bistveno bolj transparentno. Sama menim, da bo zaradi nekaterih nedobrih rešitev znotraj tega zakona kvečjemu ščitil tiste, ki so blizu krogu predsednika države in levi politični opciji; seveda v primeru, če bodo ti ljudje ravnali koruptivno in klientelistično. Sama tega zakona ne morem podpreti zato, ker je v parlamentarno proceduro prišel zelo slabo pripravljen zakon; 90 členov ima, 95 amandmajev smo imeli na te člene, več kot polovica od teh je bilo amandmajev iz koalicije, kar seveda kaže tudi na to, kako pravzaprav neusklajena je politika znotraj koalicijskih strank oziroma že na vladni ravni. Nič nimam proti temu, da se med samo razpravo pogovarjamo o boljših rešitvah, to je kvečjemu dobro; sploh v demokraciji je to tudi tisto, kar je najboljše: da razpravljamo, da tuhtamo, kje so dobre rešitve, vendar pa smo v tem primeru dobili v obravnavo zakon, ki je šele na to dobil 95 amandmajev, pa mislim, da bi lahko ministrstvo v tem trenutku pripravilo boljši zakon in ga poslalo v Državni zbor brez teh 95-ih amandmajev, od katerih je večina bila koalicijskih. Tega zakona tudi ne bom podprla zato, ker žal ni bil sprejet niti en amandma Slovenske demokratske stranke, pa čeprav bi po mojem mnenju vsaj v tistem ključnem 9. členu izboljšal zakon in naredil neko varovalko pri tem, koga se imenuje na čelo protikorupcijske komisije in koga se imenuje kot namestnike temu predsedniku. Govorimo torej o 9. členu zakona, ki govori o protikorupcijski komisiji oziroma o imenovanju protikorupcijske komisije. Že v drugi obravnavi zakona, ko smo obravnavali amandmaje prejšnji teden, sem na strani koalicijskih poslancev očitno vzbudila val izbruhov predvsem s strani poslanskih kolegic, in to samo zato, ker sem si drznila izreči nekaj kritičnih besed v zvezi s predsednikom države; ne v zvezi z institucijo predsednika države, ampak na račun predsednika države. Še danes stojim trdno za besedami in sem prepričana, da če bomo izglasovali ta zakon in bo dejansko predsednik države tisti, ki bo imel roko nad tem, kdo bo vodil protikorupcijsko komisijo in kdo bodo njegovi namestniki – glede na to, da vemo, kako ozko strankarsko je opredeljen ta predsednik države. To se kaže skozi veliko dejanj, ki smo jim bili priča v zadnjem letu, tudi ob podpori eni izmed koalicijskih strank oziroma predsedniku – govorim seveda o gospodu Golobiču, ko se je predsednik države jasno postavil v njegovo bran in ga zaščitil. To, po mojem mnenju, kaže na to, da ta organ, če bo dejansko imenovan s strani predsednika države, ne bo mogel delovati neodvisno. In v to me žal ne boste prepričali, da bo predsednik države, ki je strankarsko opredeljen, ki to vedno znova z vsakim dejanjem dokazuje, da bo na to mesto imenoval nekoga, ki bo deloval na podlagi strokovnosti in primernosti. Menim, da bo potem na čelu takšne komisije človek, ki bo predvsem politično kompatibilen in pripaden njemu in tudi koalicijskim strankam. Prepričana sem, da potem ne bodo preganjali ljudi, ki bi se morebiti ukvarjali s korupcijo in klientelizmom, se pravi tistih ljudi, ki so blizu krogu predsednika države ali levim političnim strankam. Pa poglejmo, kaj je zapisala največja koalicijska stranka Socialni demokrati v svojem programu glede področja notranjih zadev in tudi glede korupcije in klientelizma. Navajajo namreč, da "potrebujemo učinkovitejšo policijo kot tudi neodvisno protikorupcijsko komisijo." To govori stranka Socialnih demokratov. Torej, če pogledamo to logiko, potem lahko vidimo, da smo ves čas imeli pravzaprav prav v opozicijskih strankah. Da zdaj, ko je protikorupcijsko komisijo vodil gospod Kos, in jo še vedno, do zdaj ta protikorupcijska komisija ni bila neodvisna. Zato je treba to spremeniti. To je teza Socialnih demokratov in mi se seveda z njo strinjamo. Zanimivo je tudi, da LDS v svojem programu pravi, da se "še naprej zavzema za izboljšanje delovanja pravne države, tako v zakonodajni, izvršni in sodni veji oblasti. Stalnica delovanja je boj proti korupciji, klientelizmu, kriminalu vseh vrst ter zlorabam. Pri tem"; to je še posebej pomembno, "pa mora biti zagotovljeno neodvisno delovanje policije, tožilstva in sodne veje oblasti." Zelo zanimivo, če to postavimo na realna tla, se pravi, na to, kaj se trenutno dogaja v državi. In glede na to, kaj Liberalna demokracija Slovenije, katere predsednica je notranja ministrica, zagovarja, se vprašamo, kaj je torej z Nacionalnim preiskovalnim uradom, kjer je glede na rezultat, ki smo mu priča – to smo že večkrat ponovili, večkrat tudi pokazali preko številk – ,prišlo do korupcije in klientelizma. Kje je torej tukaj ta neodvisen oziroma boj proti korupciji, proti klientelizmu, proti kriminalu vseh vrst in tako naprej?! Vprašajmo se tudi, kako je lahko ministrica za notranje zadeve kar 6 ur bdela in usmerjala preiskavo v primeru bulmastifi. Če je to za vas neodvisna policije, potem ne vem, kaj je neodvisna policija. Vprašajmo se tudi, kako si LDS v tem trenutku predstavlja neodvisno policijo, če je ministrica kar mimo razpisa imenovala generalnega direktorja policije, ki je potem mimogrede, ker ni mogel počakati do jutranjih ur, prišel na zabavo ministrice Kresal, ko ni bila izglasovana njena interpelacija, in ji za to čestital. Skratka, jaz si na takšen način neodvisne policije, žal, ne znam predstavljati. Zato sama menim, da ta zakon, kot sem že v začetku povedala, ne bo v resnici preprečeval korupcije in klientelizma, ampak bo bolj ščitil določene posameznike znotraj te družbe. In zato sama menim, da moramo resno razmisliti predvsem o 9. členu, da upoštevamo amandma Slovenske demokratske stranke, ki pravi, da naj bi bila Mandatno-volilna komisija tista, ki bi preko poslancev oziroma potem Državni zbor imenovala tako predsednika protikorupcijske komisije kot tudi namestnike. Mislim, da bi bila to v tem primeru boljša rešitev in zato, razen če se bomo poenotili in to sprejeli, če pa ne, bom glasovala proti temu zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič. [[Ne bo razpravljal.]] Gospod Dušan Kumer.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, spoštovane kolegi in kolegice. Kakorkoli stvari obračamo ali pa jih premetavamo, dejstvo je, da koruptivnih dejanj brez politike in politikov preprosto ni. In to je vsa poanta, in zato tudi razumem nekatere, da imajo težave, ko leta in leta v Državnem zboru ali pa še kje razpravljamo o tem učinkovitem ali pa neučinkovitem boju proti korupciji. Težko je voditi dialog in izmenjavo argumentov s tistimi, ki samo novelo zakona poimenujejo ideološki monolit, sami so pa eksplicitni primer v svojih razpravah ideoloških monolitnežev. Poglejte, predhodne razprave so pokazale kontradiktornost glede 9. člena – zdaj ko je predlog, da bi to imenovanje opravil predsednik države, prej pa je opravljala to Mandatno-volilna komisija. Predsednik protikorupcijske komisije, ko ga je imenovala Mandatno-volilna komisija, ni bil pravi, je bil iz neprave politične opcije. Če bo to imenoval predsednik države, bo zopet iz neprave politične opcije. Mislim, da imajo nekateri težave z razumevanjem neodvisnosti in samostojnosti, ampak to je njihova stvar, lahko naredijo seminar in o tem predebatirajo. Sam menim, da je v javnem interesu, in to že kar nekaj let, da zoperstavljanje proti koruptivnim dejanjem mora biti bolj učinkovito, kot je do sedaj. Zato je seveda prav, da naredimo po sedmih letih korak naprej z novelacijo tega zakona in da okrepimo nekatere pristojnosti te neodvisne in samostojne protikorupcijske komisije. In zato bom to novelo zakona podprl. Zame so najpomembnejše v tem zakonu nekatere druge stvari, ne te kadrovske. Zame so najpomembnejši v tem zakonu obvezni programi ali pa načrti integritete. Ko bodo enkrat zares ti načrti integritete zaživeli in bo to obveznosti vseh tistih, ki odločajo o javnih sredstvih, potem bo seveda malo možnosti ali poti do koruptivnih dejanj. Ne nazadnje sam osebno menim po teh razpravah v zadnjih letih, da veliko kritike, ki je bila izrečena s strani sedanje opozicije in v prejšnjem mandatu pozicije, je na nek način evalvirana tudi v ta predlog zakona, predvsem iz naslova, da je ta komisija bila do sedaj brezzobi tiger. Skratka, sam bom ta predlog zakona podprl.
Hvala lepa. Gospod mag. Franc Žnidaršične bo razpravljal. Bo? Se opravičujem. Izvolite, gospod Žnidaršič.
Lepa hvala, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Sam sem prepričan, da je čas, da sprejmemo ta zakon, kajti ni kakšna skrivnost, da je tudi v naši državi korupcija, da jo je preveč in je skrajni čas, da se jo tako ali drugače zajezi. Prepričan sem, da bo ta komisija delovala neodvisno, ne oziraje se na to, da bi predsednika imenoval oziroma predlagal predsednik države. In pri tem je seveda namigovanje, da bo komisija delovala odvisno od aktualne politike, neutemeljeno. To namigovanje sloni seveda na prepričanju, da predsednik države ni pravi; ampak to je težava tistih, ki tako razmišljajo, ne vseh tistih, ki spoštujemo institucijo predsednika in gospoda Türka, ki jo zaseda, kajti ob dosedanjem ravnanju, ko je šlo za položaje in funkcije, ki jih predlaga predsednik države, je korektno razpravljal in se posvetoval z vodji poslanskih skupin in zelo, lahko rečem, tehtno in premišljeno predlagal kandidate in verjamem, da bo to tudi v tem primeru. Zato so vnaprejšnji očitki, da bo tam vse narobe, po mojem trdnem prepričanju neutemeljeni in seveda neupravičeni. Prav tako ni mogoče vnaprej soditi o tem, kako bo komisija delovala. Najbrž bo praksa zelo kmalu pokazala njen odnos do pooblastil, ki jih bo imela glede na zakon, ampak sam verjamem, da je čas, da se to dokaže v praksi tako, da podpremo zakon, da podpremo koalicijske amandmaje, ki so bili večinoma pripravljeni zaradi nomotehničnih in lahko bi rekel manj pomembnih pripomb Zakonodajno-pravne službe k posameznim členom. In ponovno trdim, da je v tem smislu očitek o slabo pripravljenem zakonu, da je bistvo tega očitka v tem, da je premalo skrbno pregledala zakon zakonodajno-pravna služba vlade in je potem to do konca in kvalitetneje opravila naša Zakonodajno-pravna služba. Sam nimam nobenih težav, ne sprejemam očitkov, ki letijo na pripravljen zakon v tem smislu, zlasti kar zadeva vsebinske rešitve in imenovanja nosilcev teh funkcij v novi komisiji in verjamem, da bo stvar rodila pozitivne rezultate. In podpiram zadevo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Predlog zakona bom podprla, tako kot sem ga v vseh dosedanjih postopkih tudi in tudi glasovala za to, da bi imeli sprejetje zakona že za sabo. V tretji obravnavi ni mogoče odpirati novih ugotovitev, je pa seveda težko poslušati ničkolikokrat ponovljene trditve, kako smo vsi načelno proti korupciji, ko pa dobimo predse zakon, ki govori o preprečevanju korupcije, pa temu zakonu podpore ne izrečemo. Lahko da je kakšna določba taka, s katero vsi ne morejo soglašati, ampak treba je gledati na celoto in zakon, ki ga imamo pred seboj, po mojem prinaša veliko novost ravno v tistem poglavju, ki mu največja opozicijska stranka najbolj nasprotuje, to je vprašanje lobiranja. Kolikokrat smo že ugotovili, da če bi imeli zakonske podlage za definiranje lobiranja in tudi s tem zvezane predpise, da bi bilo dosti lažje. Jaz se zavzemam za pravno državo in zaradi tega, ker je korupcija ena najbolj ogrožajočih stvari tudi po mnenju državljank in državljanov Slovenije, se mi zdi prav, da politika potrdi ta zakon, pa, kot rečeno, je to naložilo tudi Ustavno sodišče, ki je nekatere dosedanje nepravilnosti zakonske ureditve ugotovilo. Navsezadnje smo ratificirali konvencijo o preprečevanju korupcije. To so vse razlogi, zaradi katerih bom zakon podprla. In nimam nobenih posebnih težav tudi s podporo 27. členu, ker sem prepričana, da bomo našli dovolj trdnih razlag za to, da bomo dosedanje ali še obstajajoče nejasnosti odpravili. Kar pa zadeva 9. člen in pristojnosti predsednika države, je zdaj sklicevanje na nekatere novejše odločitve predsednika države za lase privlečeno zaradi tega, ker zdajšnja opozicija, nekdanja koalicija, v prejšnjem mandatu tudi nekaterih drugih predlogov predsednika države ni podprla – mislim, recimo, na predloge ustavnih sodnikov – pa je šlo za zelo strokovne ljudi, in me je še zdaj sram, da nekateri v Državnem zboru niso dobili podpore. Kot rečeno, zakon bom podprla. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Radovan Žerjav. [[Ne bo razpravljal.]] Gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi! Sam zakona o integriteti in preprečevanju korupcije ne bom podprl iz razloga, ker gre v bistvu za zakon o pospeševanju korupcije, legalizaciji korupcije in prikrivanju korupcije. Zelo žalostno je, da trenutna slovenska oblast tako transparentno kaže svoje politične cilje, svojo povezanost s korupcijo v Sloveniji in da se tudi na vsak način preprečiti pregon tistih, ki se s korupcijo ukvarjajo. To je sicer znano dejstvo, da je pomemben del slovenske oblasti povezan z najhujšimi primeri korupcije v Sloveniji. Zdi se, da to ni samo na klasičnem področju, ko gre za poslovanje države z drugimi subjekti, ampak po današnji seji Odbora za zunanjo politiko se mi zdi, da je morda kaj takega tudi pri tem razvpitem arbitražnem sporazumu. Kajti, da so slovenski predstavniki teden dni pred podpisom arbitražnega sporazuma skupaj s Hrvati zapisali, da bodo Hrvati dali posebno izjavo, ki pravi, da absolutno Hrvati ne priznavajo teritorialnega stika Slovenije z odprtim morjem, in so o tem skupaj obveščali Združene države Amerike in predsedstvo Evropske unije; gospe in gospodje, tega pri polni zavesti nek slovenski politik ne more narediti – ali pa je vmes korupcija. In to je bilo prikrito dejstvo! To je tako imenovani prikriti pridržek, hlinjeni pridržek, kot je včeraj izjavil prof. Pavliha.
Gospod Jerovšek, jutri bo cel dan [[...]]
Govorim, da je morda posredi korupcija. Morda [[...]]
Jutri bo cel dan tema arbitražni sporazum, danes je pa zakon o korupciji.
[[...]]je posredi korupcija, da so se slovenski politiki odločili za kaj takšnega, za odkrito delovanje proti državi. Morda je posredi korupcija. Zaradi tega, gospe in gospodje, so tudi nesprejemljive rešitve v tem zakonu. Ko smo dobili na Odboru za notranjo politiko v obravnavo ta zakon, je v tem razvpitem 9. členu glede imenovanja vodstva protikorupcijske komisije, ki bi naj bila neodvisna - in se strinjam, da bi morala biti, toda zakon tega ne predvideva -, pisalo za tisto posebno komisijo, ki bo izbrala kandidate za te funkcije, kako je sestavljena, in da enega člana v to komisijo imenuje tudi Komisija za nadzor javnih financ Državnega zbora. Še to je bilo preveč! Potem so prišli vladni amandmaji, da se črta Komisija za nadzor javnih financ in se spremeni tako, da jo imenuje Državni zbor. Torej, Komisija za nadzor javnih financ, ki je manjšinska komisija, kjer naj bi večino imela opozicija, je sporna za določitev članstva v komisiji, ki bo nekoga predlagala predsedniku. Potem ste popravili, da se tak sklep tiste komisije pošlje v kabinet predsednika republike – ne, generalni sekretarki predsednika republike! In tu so prstni odtisi, kdo je te člene pisal, tu so prstni odtisi! Zaradi takšnih silnih oblastnih ambicij nekaterih ali nekaterih dam je nemogoče zaupati v to materijo. In tudi se mi zdi – ne razumem predsednika republike, sva prijatelja že iz gimnazije, ne razumem ga, da se pusti poniževati, da njegova okolica tako kreira zakone in da pristaja na to, da bo v tem segmentu sam imenoval – tako kot je bil predlog, da bi – šefa policije. To je nedostojno za predsednika, on mora biti tisti, ki predlaga na tiste dejansko najpomembnejše funkcije, ampak se ne ukvarjajo z umazanim delom. Ne razumem ga, zakaj pristaja na takšne manipulacije njegove okolice. In tu se vprašamo, ali je tudi ta napad in opustošenje parlamenta na nek način povezan s to materijo, kajti gre za razvrednotenje parlamenta, to je bilo dejansko namerno usmerjeno, da so napadli parlament, ki se z zakonom o malem delu sploh še ne ukvarja. Zakaj niso tisti, ki so vodili dijake in študente iz ozadja, usmerjali revolt na Vlado in na druge institucije? Ne, parlament je treba uničiti, znižati mu ugled, vzeti mu vse funkcije, čeprav je tudi parlament vsake štiri leta, pogosteje kot predsednik republike, voljen na splošnih volitvah in mu je treba te pristojnosti vzeti. Torej, takšnega zakona ne morem podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Györek. [[Ne bo razpravljal.]] Gospod Anton Kampuš, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Tako kot sem prej že najavil: torej, zakon bom podprl. Posebej danes ne morem razumeti nekaterih razpravljavk in razpravljavcev, ko tako na široko govorijo o predsedniku države, kako ga spoštujejo, kako ga cenijo, kako je pravi, kako je dober in ne vem še kaj drugega, po drugi strani pa manipulirajo s tem, ali je zdaj on primeren za to in da je on tisti, ki je tudi med nekaterimi predlagatelji znotraj odbora. To je ena stvar. Druga stvar pa je, tudi sedaj sem član odbora in stvari so sorazmerno neurejene, tako da tudi s tem predlogom zakona in tudi z amandmaji, ki so predlagani s strani koalicije, se stvari postavljajo na svoje mesto in se tudi zadeve urejujejo, urejujejo pa dolgoročnega tipa, kar seveda mora biti, tako da sem se odločil, da bom ta zakon podprl. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči, za besedo. Prijazen pozdrav ministrici! Seveda, zakon o integriteti v javnem sektorju najbrž ni idealen, dokazuje pa, da gre za zahtevno, za obsežno problematiko in na področju korupcije in boja proti korupcije je vsak korak, če je še tako droben, pa da gre v pravo smer, zaželen in dobrodošel. Mislim, da bo po sprejetju tega zakona stanje v družbi urejeno boljše, seveda nikdar in nikoli pa dokončno in idealno, vesel sem tudi da tisti, ki zakonu nasprotujejo, omenjajo v glavnem samo en člen in en amandma, ki bo v tej zgodbi odločilen. To je dober znak in nadaljnje sporočilo, da zadeva zakonsko kljub eventualnim pomanjkljivostim le ni tako slaba in pa tako brezupna. Večkrat se je omenjalo pri popolnitvi in kadrovski zasedbi te komisije spoštovanega predsednika države. Gospod predsednik dr. Danilo Türk je neposredno izvoljen, tega privilegija in te časti, razen tistih, ki smo v Državnem zboru tudi župani, redkokdo ima, in da s tem opletajo in pa govorijo tisti, ki tega poguma ali pa tega zaupanja volivk in volivcev niso nikdar in nikoli imeli, se mi zdi, da ni povsem na mestu. Če pogledamo analizo nazaj, kakšni so bili predlogi predsednika države, in s kakšno večino so bili sprejeti, potem moram reči, da si zagotovo predsednik, ki ga imamo, takšne razprave ne zasluži. Potrudil se je v največji možni meri in redkokateri od predlogov predsednika, ki je zahteval širino in širok konsenz v Državnem zboru, ni bil sprejet z vseh strani, tako da, kar se tega tiče, sem kot poslanec brez skrbi, predsedniku in njegovemu kabinetu pa lahko samo čestitam za do sedaj korektno opravljeno delo, široko podporo, predvsem pa iskanje konsenza. Mislim, da je taka pot prava. Kar se tiče nadaljnjih rešitev; zagotovo se na nivoju lokalnih skupnosti večkrat pojavljajo najrazličnejša vprašanja in na eni strani tehtamo med tem, kaj svetniki, podžupani, župani na nivoju občine smejo, kaj pa seveda ni zaželeno. Tu zagotovo dostikrat prihaja do konflikta interesov, na drugi strani pa vse politične opcije in stranke prihajamo tudi do tega spoznanja, da je število kadrov na področju lokalnih skupnosti, predvsem na tistih majhnih ali pa premajhnih, relativno skopo odmerjeno. Zagotovo, če ima človek v občinskem svetu nekoga, ki je ravnatelj javnega zavoda ali pa šole, ima na eni strani poznavalca, ki delo in pa razprave v občinskim svetom lahko nadgradi in obogati, na drugi strani pa tehtamo med nevarnostjo, da bo ta ista oseba, bolj kot je potrebno, bolj kot je v javnem interesu, naklonjena ustanovi, iz katere prihaja. In to je zagotovo eden od možnih konfliktov, ki prinaša na eni strani dobre, na drugi strani pa tudi slabe rešitve. Veliko se je govorilo tudi o lobiranju. Strinjam se in podpiram, da je to področje treba bolje urediti, postaviti jasna pravila igre, predvsem kadar gre za lobiranje in pa kanaliziranje sredstev iz državnega proračuna ali pa podjetij, ki so v večinski državni lasti, in se usmerjajo tudi za potrebe drugih državnih organov. Če nekateri pogledajo statistiko podjetij, lobističnih, ki jih zastopajo, recimo, bivši ali pa odsluženi politiki, se iz njihovega obsega in pa prometa točno vidi, v katerem času je bila na oblast, bom rekel, tako imenovana njihova opcija. In se vidi, da marsikdaj stranke take kadre tudi nagrajujejo in sponzorirajo za zasluge. Spomnim se pa tudi enega primera, takrat, ko je bila hokejska reprezentanca Slovenije v finančnih težavah pred odhodom na svetovno prvenstvo in je nek lobist iz političnih vod, v narekovajih, "iz državnega Telekoma", priskrbel znesek Hokejski zvezi, z velikim trudom očitno, v znesku 90.000 evrov in si za ta svoj trud obračunal več kot 20.000 evrov in šel potem še na sodišče in to tožil. Jaz sem prepričan, da bodo kritiki tega zakona znali poiskati, razčistiti, odpraviti vrzeli v svojih lastnih vrstah, kajti meni se zdi nesprejemljivo, da državni Telekom, ki podpira državno reprezentanco, pri tem da nekomu za neizmeren trud 20.000 evrov. Mislim, da bi državna podjetja morala podpreti državno reprezentanco v največji možni meri, brez da k temu svoj lonček pristavijo razni priskledniki. Za to gre. Gre tudi za to, da se politika in stranke znotraj svojih vrst obnašamo odgovorno, kar se korupcije tiče, ne pa, da razne odslužene in koruptivne kadre znova in znova nagrajujemo in jih stranke kompromitiramo in smešimo pred volivci. Mislim, da zakon, ki ni idealen, daje ključ in odgovor na kar nekaj vprašanj, da gre v pravo smer. Zagotovo bomo imeli pa vsi skupaj priložnost in možnost, da spremljamo njegove učinke v praksi in ga izboljšamo in nadgradimo rešitev, kot je, in koalicijski amandmaji, če bodo, bodo imeli vso mojo podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Silven Majhenič.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana ministrica. Govorimo o zakonu o integriteti in preprečevanju korupcije. Kvaliteta razprave naj bi bil predlagani zakon, ki uvaja rešitve, ki presegajo klasično poimenovanje preprečevanja korupcije in drugih družbeno nevarnih pojavov ter ureja sistemsko preprečevanje korupcije tako, da določa pristojnosti pri krepitvi integritete in transparentnosti javnih funkcij tudi pri izvrševanju javne oblasti. Preveč se govori o predsedniku države in njegovih pristojnosti ter o samem institutu, ki ima sigurno največjo moralno-politično avtoriteto v državi. Preveč se špekulira okoli imenovanj, ki si jih sigurno na nek način prilašča koalicija, tudi če se imenuje v Državnem zboru in jih predlaga Komisija za imenovanja, nič ne bo drugače, če razpravljamo še ure in ure, zaključki bodo zmeraj enaki. Preveč je strahov, ki izhajajo iz določenih nepravilnosti in jih koalicija zelo rada ponuja opoziciji, tudi v milijonskih zneskih. Interes vseh nas mora biti nedvomno interes, da bo komisija delovala javno in neodvisno. To pa bo doseženo, če bomo instituciji izvajanje tudi zaupali. Zakon pa sigurno ne ponuja tistega pričakovanega, ki bi zadovoljil vse opcije. Vendar zakon, kot je ta, bi morale podpreti vse stranke, kajti le v tem primeru bi bil tisti pravi, ki ne bi puščal senco dvoma in bi v korektnost komisije vsi verjeli. Dokler pa se bomo samo prepričevali, kdo ima prav in kdo ne, zakon pa se sprejema le s koalicijsko večino, tako dolgo zakona ni podpreti, ker je sprejemljiv samo za nekatere. Hvala.
Hvala. Besedo ima Miro Petek.
Hvala za besedo. Zakon prinaša nekaj dobrih rešitev, poudarjam nekaj, v celoti pa je zakon precej slab. Že to dejstvo, ki so ga tukaj omenili nekateri kolegi, da ima zakon 90 členov in da je bilo na teh 90 členov 95 amandmajev, je zelo slabo spričevalo za ministrstvo. Mogoče bi bilo prav, če bi ministrica povedala, kdo je pripravljal ta zakon, ali so ga pripravljali znotraj ministrstva. Če so ga pripravljali znotraj ministrstva, potem je nekoga treba potegniti za ušesa ali pa ga poslati na cesto, ali pa so ga pripravili zunanji sodelavci, kar pa je spet slabo, da smo plačevali zunanjim sodelavcem za neko skrpucalo. Dobro v tem zakonu je, da zmanjšuje število funkcionarjev s 5 na 3, seveda je pa to na nek način le pesek v oči. V zadnjem letu se je na protikorupcijski komisiji število zaposlenih podvojilo. Dobro, to še niti ni tako kritično. Zanimivo je to, da so se preselili v nove prostore, za katere danes plačujejo 37.000 evrov na mesec, +za 24 zaposlenih 37 tisoč evrov mesečno ali pa 444 tisoč evrov na leto. To pa je vprašanje, kaj se je dogajalo pri najemu teh prostorov protikorupcijske komisije. Mislim, da ta zakon ne prinaša dovolj varovalk, da bi lahko preprečili sistemsko korupcijo. Sistemska korupcija je pa najbolj nevarna. To ni tista ulična korupcija, ki jo je na vsak način treba obsoditi in se proti njej boriti. Sistemska korupcija je nekaj drugega; sistemska korupcija je tista, ki obupno draži državo, kar gre na račun davkoplačevalcev. Že omenjeni primer NPU, mislim, da je šlo tu za eklatantno korupcijo in klientelizem. Lahko omenimo tudi zemonski dogovor, tudi tu so znaki koruptivnosti. Skorajda je nemogoče, da pri teh dogovorih tako ali drugače ne bi sodelovala določena politika, politiki ali politična opcija, ki je od tega, sem prepričan, dobila ne samo drobtinic, ampak še kaj več. Ta dva primera kažeta, kako nevarna je korupcija, kako korupcija podraži državo na račun vseh davkoplačevalcev. Mogoče je treba podčrtati, da je v času vlade Boruta Pahorja Slovenija zdrsnila na dveh pomembnih lestvicah. To je lestvica svobode tiska, novinarji brez meja in "Freedom House". To pa še ni vse. Slovenija je v času vlade Boruta Pahorja zdrsnila tudi na lestvici "Transparency International". In to je zaskrbljujoče. Če pa bo ta zakon preprečil nadaljnji zdrs Slovenije na tem indeksu koruptivnosti, ki ga meri mednarodna organizacija "Transparency International", potem bi ta zakon nekaj prispeval, nekaj dobrega prispeval k temu. Toda to bo pa pokazal šele čas. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Silva Črnugelj.
Hvala lepa za besedo. Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije bom vsekakor podprla, kljub temu da je veliko pomislekov s strani vseh poslanskih skupin. Tudi kljub temu, kar je kolega Petek rekel, da število amandmajev, ki so bili vloženi, pomeni, kako slabo je bil zakon pripravljen. Mislim, da to ne pomeni ravno tega; lahko tudi to pomeni, ni pa nujno. To pomeni, da je pač ministrstvo tako kritično oziroma da so z neko sinergijo idej in ustvarjalnosti vseh pravnikov, ki so sodelovali v razpravi in pri snovanju tega zakona, vendarle prišlo do nekaterih bolj izpiljenih in boljših rešitev. Zagotovo pa drži, da zakon sam sistemske korupcije kot take ne bo v celoti onemogočal oziroma je preprečeval. Zakon seveda ima neke vzvode, ki bodo poskušali to narediti, pa vendar moramo vedeti, da je v sistemu zakonov, ki bi na nek način preprečevali korupcijo, vrsta drugih zakonov, na primer, Zakon o javnem naročanju, pa tudi premalo definiranih zakonov o financiranju tistih "mehkih" dejavnosti, preko katerih, kot ste rekli, se tako rado preliva sredstva. Govorilo se je tudi o sponzoriranju, mecenstvu in donatorstvu. O tem je v zakonodajah drugih držav, pa tudi naše, bore malo napisano, kako in na kakšen način se sponzorska sredstva zbirajo, na kakšen način se potem ostali davčni mehanizmi sprožajo oziroma ne sprožajo. Tako se v celotnem sistemu delovanja prava in pravne države lahko, ne ravno zlahka, pa vendar to korupcijo na nek način preprečuje. Sama pa zagotovo ne morem pristati na to, da sumničenje in kar po vrsti ocenjevanje, da so vsi tisti, ki delajo v javni sferi, pa ne glede, kakšne vrste funkcionarji so, ali so na lokalnem ali državnem nivoju, ali tisti, ki delajo v športu, v kulturi in sociali, na takih položajih, da imajo možnost vplivanja in kanaliziranja finančnih sredstev, da so koruptivni. Jaz sem prepričana, da je večina takih, ki niso, ampak tistih par primerov, ki so, seveda nekako vržejo slabo luč na vse ostale. In na tem segmentu in področju je še mnogo ljudi, ki zelo dobro zna funkcionirati in kljub ostali drugi zakonodaji, ki ni dovolj dorečena ali pa sploh še ni napisana, mislim zlasti na področju športa in kulture, za ta del pa žal ni. Tako verjamem in upam, da bomo ob uporabi zakona ugotavljali in videli, kakšne so dejansko možnosti njegove izboljšave. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Branko Grims.
Spoštovani! Najprej bi se posebej zahvalil vsem iz SD-ja, zlasti gospe Darji Lavtižar Bebler, da so v celoti potrdili mojo začetno opozorilo, da je zakon izredno pravno pomanjkljiv in poln dvoumnih formulacij in bo vnesel dodaten nered v pravi sistem Republike Slovenije. Kaj je konkretno rekla poslanka SD? Rekla je: "Ja saj bomo našli dovolj trdnih razlag, da bomo kasneje že nekako tolmačili ta zakon." Lahko preverite, približno tako je bilo rečeno. Ljudje božji, to se pravi, če govorite o dovolj trdnih razlagah, potem sami priznavate, da se zavedate, da to niso pravno jasna, enoznačna besedila, kakršna bi v pravnem sistemu po slovenski ustavi morala biti. Veliko členov je, ki bo povzročalo težave. Enega še vedno spregledujete sami, zavestno ali pa se sprenevedate. To je tisti člen, ki govori o nezdružljivosti, kajti tako kot je zapisan, uvaja popolno nezdružljivost vseh poklicnih funkcij, vključno s poslansko, s funkcijami na lokalni ravni, lokalni skupnosti v občini, ker je tudi občina druga oseba javnega prava. Tiste, ki drugače tolmači to, kar piše v tem amandmaju, ki ste ga tudi sami dali in je že itak v osnovnem zakonu, tako kot ste sprejeli, seveda ne ve, kaj govori, ali pa pravno zavaja. In obrazložitev tistega člena je v nasprotju z vsebino, ampak tisti, ki ste zadovoljni z obrazložitvijo, ste pozabili nekaj: obrazložitev ni objavljena v Uradnem listu. V Uradnem listu je objavljeno temeljno besedilo in velja določilo, tako kot je zapisano, z vso raztegljivostjo, z vso dvoumnostjo, z vsemi težavami, ki bodo iz tega in iz drugih določil tega pomanjkljivega zakona izvirale. Omenili ste lobiranje. Zakon se res da dotika lobiranja, vendar ga ne ureja celovito. Nekaterih vidikov lobiranja se v celoti izogne, zlasti ne rešuje problemov, s kakršnimi se dnevno soočamo v Državnem zboru, ko po eni strani predsednik Vlade predlaga razrešitev enega od ministrov, ker je nek poslanec pri njem lobiral za eno zadevo v javnem interesu, po drugi strani se isti predsednik vlade javno hvali, da je nekaj izlobiral za ene glasove, ko je šlo za nekaj drugega in da gre tukaj za materialne zadeve. Zanimivo. V dneh, ko Vlada nastopa kot očiten kolektivni lobist hrvaških interesov, kar je včeraj potrdil tudi eden od hrvaških novinarjev, ko je dejal, da je ta sporazum, kot je sedaj na mizi, v celoti v hrvaškem interesu, in da je bil za Slovenijo sporazum Drnovšek-Račan bistveno boljši, ga daje kot primer, seveda to ni nekaj, kar bi lahko zavrgli z levo roko. Poglejte, govorite o ideološkem monolitu, češ da je bilo rečeno, da je to zakon. Ni zakon ideološki monolit. Vzpostavlja pa ideološki monolit pri imenovanju in sestavi te komisije, ki bo odločala, že v funkciji prve komisije, ki jih predlaga, v funkciji imenovanja in seveda rezultat ne more biti drugačen, kot je ta pot. Kdo v njem sodeluje? Vlada, sodeluje vladajoča večina v Državnem zboru, sodelujejo tiste organizacije civilne družbe s področja boja proti korupciji, ki jih bo financirala ta komisija sama in bodo torej od nje finančne odvisne in ,rečem, institucionalno skorumpirane. In potem je notri še Sodni svet in v postopku najdete še predsednika države. Zdaj pa mi povejte, kje je tu opozicija?! Je ni! In zato govorim o ideološkem monolitu. In če vas tisto, kare sem prej povedal o predsedniku, ni prepričalo, se spomnite, da je, ko je stal pred jamo, v kateri je bilo 15 tisoč ali še več mrtvih, kajti zdaj so prekopavanja zaustavljena, da se ne bi videla cela tragedija in zločin – kajti gre za nepopisen zločin, najhujši po drugi svetovni vojni, ni Srebrenica najhujši, tukaj so najhujši zločini, na slovenskih tleh, po drugi svetovni vojni. On je pa rekel, da so to drugorazredne teme, ki se potem medijsko zlorabljajo. In potem je še na novinarje prevračal odgovornost za to svojo izjavo, češ da so jo v ne vem kakšen kontekst dali. Kar, mimogrede, o njem veliko pove. Če že govorite o vodenju z zgledom tudi v smeri protikoruptivne dejavnosti, kajti tudi to najdete v vaših obrazložitvah, se spomnite, da je bil en minister te vlade ujet pri javni laži in prišel je predsednik države in rekel, da saj to je samo napaka. Se pravi, kadar ni resnice, je to problem. In če govorite o neodvisnosti, problem ima SD, ki je pri sodniku Šorliju mu oporekala neko sodbo, to pa je dejanski poseg v neodvisnost druge veje oblasti. Predsednik države pa ni druga veja oblasti, on je reprezentant. In za to v resnici gre. Vas zanima oblast brez odgovornosti. Zato vse prenašate nanj, ker želite oblast brez odgovornosti; in oblast brez odgovornosti želite tudi, potem ko boste najkasneje čez dve leti za svojo vlado izgubili mandat volivcev.
Hvala lepa. Posebej zadnji stavek pristoji k zakonu o preprečevanju korupcije. Besedo ima gospa Irma Pavlinič Krebs.
Hvala lepa. Izjemno težko je ob salvah nezaupanja v delo aktualne vlade, aktualnega predsednika države, aktualnih oblasti, krik ljudstvu: verjemite, da jim ne gre zaupati, z navedbo kupa argumentov, ki so bili nanizani že ob drugi obravnavi, danes ponovno ponovljeni, čeprav sem poskušala z argumenti demantirati navedbe vas, spoštovani gospod Grims, je danes seveda ta salva ponovno prišla. Sem odvetnica, ampak danes nisem v funkciji, da branim arbitražni sporazum in vse, absolutno, netočnosti, ki ste jih v odnosu do tega sporazuma, do te vlade, do predsednika države izpovedali. Danes sem tu v funkciji, da branim predpis, za katerega ponovno poudarjam, gospod Grims, kot sem že velikokrat, je izjemno slaba popotnica za njegovo izvrševanje in figa v žepu pomembnega dela opozicije dejstvo, da ga sprejemamo razdeljeni. Ker je predpis, ki omejuje – če bo seveda vzdržal v nadaljevanju, kadar bo prevzela vaša opcija ponovno oblast, prejšnji ni. Leta 2006 ste dejansko pričeli z ukinjanjem protikorupcijske komisije, nadzor nad premoženjem funkcionarjem, to je vse, kar vas je še zanimalo, ste komisiji, ki jo vodi vaš predstavnik v Državnem zboru, zaupali in ocenili, da je to vse kar je na področju korupcije zadosti. Vi ste dajali videz pred slovenskim ljudstvom, da vam gre za pošteno ravnanje javnih oblasti, pa ste neodvisen organ takrat pravzaprav želeli ukiniti. Samo zahteva pred Ustavnim sodiščem je preprečila, da protikorupcijska komisija in pomemben del zakona o preprečevanju korupcije ni bil razveljavljen. Vaše rešitve, ki jih je moj predhodnik ponudil, pa so bile spoznane kot protiustavne. Vi boste meni govorili, da je ta zakon slab, nemogoč zaradi števila amandmajev, od katerega ste jih vložili več kot 33 vi! In drži, kar pravi gospa Črnugelj. Do zadnjega smo, ne boljšali besedilo, tudi poslušali deležnike, ki se jih dotika ta zakon, na primer, predstavnike interesov lokalnih skupnosti. Na komisiji pred Državnim svetom smo zelo celovito obravnavali vse institute. Svetniki so rekli, da je zakon izjemno restriktiven in v pomembnem delu posega v položaj danes oblastnikov, ampak so se soglasno z njim strinjali, ker vedo, da je koncentracija moči in zloraba le-te enostavno velik problem. Skratka, v obdobju, ko ste bili na oblasti, se je vaša percepcija videnja, obnašanja vseh vej oblasti v slovenskem prostoru seveda vedno bistveno razlikovala od političnih strank, ki danes predstavljajo vladajočo koalicijo. Delitev oblasti, sistem ravnovesja in zavor je za vas samo videz, z ravnanjem ste želeli ta sistem obrniti v absolutno moč vlade, torej izvršilne veje oblasti. Ste dajali videz v slovenskem prostoru odločnosti, jasnosti. V svojem ravnanju ste naredili na sledeč način, kot sem vam že povedala; neodvisni državni organ za preprečevanje korupcije je bil predmet vašega pogroma. Pravosodni funkcionarji, ki so tretja veja oblasti, so absolutno morali čakati in dočakati novo oblast, da jim je priznala ustavno določen položaj sodnih funkcionarjev. To je druga protiustavna rešitev, ki nas je čakala na mizi. Prva je Zakon o nezdružljivosti opravljanja javnih funkcij, ki ga s tem zakonom, ne samo izboljšujejo, ker smo se celo leto posvetovali s protikorupcijsko komisijo, z ljudmi za oblastniki, spoštovali smo nujno priporočila OECD, katerega člani bomo čez par dni. Da vi priporočil ne bi upoštevali, morate pač povedati slovenskim ljudem, da vas članstvo v tej organizaciji ne zanima, ker na področju preprečevanja korupcije ne želite upoštevati priporočil OECD in jih vgraditi v sisteme, katerih moderator smo takrat, kadar smo na oblasti. Naslednja stvar, ki jo je moj predhodnik in vaša večina pripravila slabo, neskladno z ustavo. To je bil le položaj funkcionarjev. Varuhinje človekovih pravic, ki postavlja ogledalo pred vsako vlado –tudi do naše je kritična, bila je tudi do vaše. Ampak, vi ste rekli, "bomo pa s plačami, pa z nezagotavljanjem pogojev za delo, pa manj denarja itd. kot vlada pokazali, da se nam, ko smo na oblasti, nihče ne bo upiral, ne pravosodniki, ne neodvisni državni organi, ki jo je predstavljala protikorupcijska komisija, varuhinja človekovih pravic in še kdo". Nevladne organizacije kot civilna družba so smet v naši družbi! To sporočate že drugič danes, ko razpravljate na temo "zlizanosti aktualne oblasti s civilno družbo". Jaz se opravičujem, toliko pogroma, kolikor sem jaz slišala od civilne družbe v postopku sprejemanja resolucija o normativni dejavnosti, kjer smo želeli odpreti prostor javnega lobiranja, izražanja interesov in zagotoviti procesno normo 30 do 60 dni – poglejte arhiv. Center nevladnih organizacij je, kljub temu da smo imeli javno razpravo o tem dokumentu, zahteval še enkrat, da se jasno zaveže aktualna vlada, da bo ta procesni standard sodelovanja javnosti od 30 do 60 dni končno spoštovala. Vi ste si to zapisali v poslovnik. Dali ste videz, da to počnete – pa niste nič od tega naredili. Varuhinja človekovih pravic je tej vladi zapustila poročilo, v katerem je rekla, da mora ta država sprejeti zakon, s katerim se bo zagotovila ustavna pravica sodelovanja javnosti v postopku priprave predpisov pred Vlado. To, kar se počne, to, kar je počela vaša oblast, ko je pripravila predpis, brez da bi kakorkoli spoštovala lasten poslovnik, mimogrede, nekateri so o pomembnem delu, pa so se velike kodifikacije velikih predpisov znašle na Vladi in pred Državnim zborom. Pa takrat ni bilo krize, ni bilo treba kakšne stvari nujno sprejeti, nič ni bilo nujno, da bi sililo oblast v času konjunkture, da ne bi opravila skrbnih detektiranj svojih politik z javnimi oblastmi in s tem vsaj približno pokazala, da je za javno mnenje. Ne, s tem ste izkazali, "ko smo mi oblast, smo moč". Ne sodniki, ne neodvisni, nihče ne pomeni nič v tej državi! Vaša večina v parlamentu je tista, ki je bila edina in zveličavna oblast. In s tem ravnanjem, ampak to ni evropsko ravnanje, niti ravnanje držav članic, ki pripadajo 33-erici, kjer se ti standardi morajo uveljaviti sploh na področju, kjer se ravna z javnimi sredstvi. In Zakon o preprečevanju korupcije – pa še Zakon o javnih uslužbencih, mimogrede, dvakrat je padel na Ustavnem sodišču zaradi politizacije, ki ste jo razširili absolutno zaradi delitve političnega plena, torej delitve funkcij čim nižje po hierarhiji, kjer nobena strokovna argumentacija ni vzdržala in ni bilo treba politične kompatibilnosti z uradniki na položajih, kamor ste vi s spremembami segli. Torej, moj predhodnik je v petih primerih, ki sem jih zdaj naštela, tako imenitno spisal zakon, tako kvalitetno – in mimogrede, mi zakone pišemo v hiši s pomočjo protikorupcijske komisije in z deležniki, za zunanje sodelavce, kot je bila praksa v prejšnji vladi, ta vlada v pomembnem delu, razen kadar gre res za izjemno zahtevna vprašanja, nima sredstev, ker ima zelo, zelo zahtevne varčevalne ukrepe. To je sklep Vlade, tako da zunanji sodelavci so bili ljudje protikorupcijske komisije, ki so dejansko v času izvrševanja tega zakona pri tem konstruktivno in dobro sodelovali. Torej, videz. Zdaj pa z argumenti naprej, gospod Grims. Dajemo videz, da bi se želeli boriti proti korupciji in potem takšna zelo neumna in nejasna določila zapišemo, da vi ne morete tega zakona podpreti. Zadnjič vam nisem uspela odgovoriti na dikcijo, ki jo ves čas problematizirate, in sicer ste rekli, "da imamo celo zapisano v zakonu, da ravnanje, ki ustvarja videz, da to je pa takšna neumnost, ki je še nikoli niste videl in tudi nikjer drugje ni zapisano". Poglejte – in je nejasnost torej. Ne drži. V letu 2001 je Vlada Republike Slovenije sprejela kodeks ravnanja javnih uslužbencev, ki ga je prej sprejel Svet Evrope – veste, katere so države članice Sveta Evrope – kot priporočilo vsem članicam Sveta Evrope. Prepis tega kodeksa, torej mednarodnega akta, ki smo ga kot člani te mednarodne institucije v 20. členu, je sledeč, "...dovzetno za vplive drugih. Javni uslužbenec ne sme dovoliti, da ga postavijo v položaj oziroma da se ustvari videz, da so ga postavili v položaj obveznosti, da vrne uslugo katerikoli osebi ali pravni osebi javnega ali zasebnega prava. Prav tako naj se tudi v uradnem svojstvu ali v zasebnem življenju ne obnaša tako, da je dovzeten za neprimerno vplivanje drugih." To ima cel svet. Vi ste mi že petič, jaz to slišim že petič, povedali, da smo absolutno s takšnimi nemogočimi in nedoločnimi normami kršili vse standarde pri pripravi zakonskih predpisov. Na tem področju, ki je izjemno občutljivo – tu se pa z razpravljavci lahko strinjam – , kjer omejujemo svoje lastne oblastne moči, zato funkcionarji želimo, da so stvari določno zapisane. Ampak tu gre za mednarodno uporabljeno dikcijo, ker je meja med ravnanjem, ki je pošteno in pravilno, meja med dejanjem, ki je koruptivno, in že videz nekega položaja osebe v tem dejanju, ko nastopa in se ne izloči zaradi konflikta interesov, daje videz, da je mogoče posel, ki je bil čisto normalno izpeljan, pod težo konflikta zasebnega in javnega interesa, ki je združeno v funkcijo teh dveh oseb, izjemno tankočutna. In potem imamo še korupcijo, ki je kaznivo dejanje, kjer morajo biti elementi po kazenskem zakoniku sedaj v celoti izpolnjeni. Tako ta vaš argument, da ta vlada daje videz, da se želi boriti proti korupciji, vam povem, da zavajate slovensko javnost. Ta vlada in ta večina s prejemom predpisa in rešitvami, ki so izjemno stroge do javnih funkcionarjev na vseh področjih, želi preprečevati na sistemski ravni pojav sistemske in individualne korupcije. Ker smo se k temu zavezali v koalicijski pogodbi. In to ne samo, da ustvarjamo videz, da bomo kaj od tega počeli, tudi nezdružljivost funkcij. Ja, je boleča tema, gospod Grims, vam niti enega od teh orehov ni uspelo streti. Tudi enega ne. Gospod Virant pravi, da bi to imel, ampak večine ni bilo mogoče zbrati prav nikoli. Tako ste ustvarjali videz, kaj bi vse naredili, naredili niste pa nič. Tudi sistemska korupcija. Sistemska korupcija, da lahko vsak minister brez standardov, normativov, brez priporočene cene najemanja prostorov – pa še kaj. Najemanje prostorov je v vaši politiki, ki jo je moj predhodnik skozi zakon o upravljanju z nepremičnim stvarnim premoženjem vpeljal in imamo urejeno razpršeno, ne centralizirano, upravljanje z nepremičnim premoženjem. Mi to s težkimi problemi želimo centralizirati. Zakaj? Zato ker politikom, torej vašim ministrom, in tudi našim sedaj, bistveno bolj ustreza, da procese upravljanja z nepremičnim premoženjem, nabavljanje ustreznih prostorov, sklepanje najemnih pogodb, opravljajo sami. Zato vam ni uspelo centralizacije narediti in ste dajali videz, da transparentno poslujete, ampak se je s sistemom, ki ste ga postavili, dejansko to, kar je kolega Petek lepo rekel, da se s predpisi ustvari lahko okolje, ki preprečuje ravnanje, ki je lahko problematično, ali pa se s predpisi enostavno ustvarja ravnanje nepreglednega, nejasnega poslovanja državnih organov. In imate fantastično lastnost, da stokrat ponovite isto stvar, da se ljudem seveda celo zdi, da kaj od tega morajo verjeti, pa je vse en navaden videz pa eno navadno zavajanje slovenske javnosti. Ta predpis je tako omejujoč za javne funkcionarje, da smo tudi v koaliciji kar dolgo gnetli ustreznosti takih rešitev, verjemite, ker se zelo samoomejujemo. Ampak statistika, ki sem jo pa uvodoma pojasnila, da se število prijav, dejanj, ki naj bi ustrezali znakom korupcije, s preko 200 v letu 2006 dvigne do preko 1.000 v letu 2009. Da Komisija za preprečevanje korupcije odstopi 230 zadev policistom, da ocenijo, ali imajo znake kaznivega dejanja, kaže na to, da je slovenska javnost vedno bolj osveščena. In na srečo od leta 2008, ko je oblast prevzela ta vlada, tudi večina slovenska politična javnost bistveno bolj osveščena v smeri samoomejevanja, kot je bila bivša vlada. KAS-i, kakorkoli se že smejite, pomenijo, da funkcionarji aktualnih oblasti ne sedijo v nadzornih svetih, v uradniških svetih, niso člani organov upravljanja. Pri vas je bila to praksa! Delitev volilnega plena! Mi smo prvi dan rekli : "Ne, kompetentni strokovni ljudje bodo opravljali nadzor in bodo delegirani v organe upravljanja." KAS je neodvisna institucija. Saj se celo z nami kdaj ne strinja, ker najbolj mogoče kdo ne gre po teh stopinjah, ampak v večini kadrovanj v podjetja v državni lasti smo v celoti sledili koalicijski pogodbi, ker smo rekli dvoje; preprečili bomo kopičenje političnih funkcij, ker to iz razlogov, ki jih strokovne javnosti seveda poudarjajo ves čas, ni higienično, ustvarja videz dejansko oblasti, da je sama, samozadovoljna, ko opravlja vse, in ne nazadnje, ko pride do kopičenja funkcij, v katere je vgrajen konflikt interesov v funkcije same, ko si hkrati ustanovitelj, upravljavec, nadzornik, regulator, je treba po priporočilih OECD te funkcije zelo razmejiti. In tukaj smo razmejili funkcije. Drži, gospod Grims, prav ste ugotovili, nezdružljivosti poslanske in županske funkcije se v tem zakonu ne ureja in seveda zavajate, ko govorite, da 27. člen ureja to. 26. člen zakona ima naslov "nezdružljivost". In ker so poslanke in poslanci koalicije jasno slovenski javnosti povedali in obljubili, da bo vprašanje nezdružljivosti poslanske in županske funkcije urejeno do konca leta – spomnite se, to ni bil videz, to je bila obljuba – , je 26. člen, podoben, kot je bil v starem zakonu o preprečevanju korupcije iz leta 2004: poklicni funkcionar ne sme opravljati poklicne ali druge funkcije itn. 27. člen ima pa drug naslov - prepoved članstva in dejavnosti. Ali je poklicni funkcionar, ki zastopa ustanovitelja na državni ali lokalni ravni, ko opravlja nadzor, ko se imenujejo organi upravljanja, pa je priporočano, da je član nadzornega sveta, da je član uprave. Ne! Prepovedano je! Ker kot regulator in kot ustanovitelj ima vse mehanizme, da imenuje strokovne kompetentne nadzornike, ki zastopajo njegove interese – interese ustanovitelja mislim, ne funkcionarja – in je dejansko nastopanje v vseh treh funkcijah naenkrat dejansko nezdružljivo, ker je konflikt interesov vgrajen v te funkcije. Tako bo ta nezdružljivost urejena do konca leta. Zaradi dvoma, ki se je vsejal, ali je vprašanje nezdružljivosti poslanske in županske funkcije vlada pripeljala za ekstenzivno razlago 27. člena v ta zakon, je jasen odgovor: ne. Vsakršno ustavno sodišče bi presojalo vsebino člena tudi skozi naslov člena in ta naslov je absolutno zelo jasen – nezdružljivost funkcij je 26. člen. Funkcija pa je poslanska funkcija in funkcija je funkcija župana. To so funkcije, to ni članstvo v organu. To ni članstvo v osebi javnega prava, kar občina seveda je. Torej, gre za zavajanje in nekaj od tega zavajanja je očitno bilo že v drugi obravnavi tega zakona. Vse rešitve, ki so dejansko v tem zakonu, tudi lobiranje. Lobiranje je definirano kot zaseben stik interesnih sfer s poslanci, ministri, župani, občinskimi svetniki. Treba bo zapisati, da je do tega stika prišlo. Treba bo zapisati, da v tem stiku ni bilo ničesar ponujeno za to, da se interes uveljavi – tak, ki je bil predstavljen. Torej tisti, ki bodo lobirali, se bodo morali registrirati in registracija lobistov pomeni transparentnost poslovanja; zagotavljanje transparentnosti poslovanja. Nič v zakonu ni nejasno v tem delu. Zelo jasno je, za vas očitno preveč. Zelo jasno. Treba bo pač poročati. Do zdaj je lobiranje lahko izvajal tudi nekdo, ki je kot funkcionar šel v neko podjetje, potem je pa z lastnim ministrstvom dejansko vplival na rešitve – prepoved za dve leti! Zmanjšali smo tudi delež, s katerim smejo funkcionarji poslovati s podjetji, katerih solastniki so oni sami ali družinski člani. Do zdaj je bilo dovoljeno 20%, zdaj je samo 5%. Zahteva vseh je, da se absolutno izločijo v vsakem postopku, kjer bi lahko bil konflikt med zasebnim in javnim interesom; to je pomembna novost. In vse to stvari, ki res omejujejo funkcionarje, nas, ki smo danes na oblasti. Tisti, ki so zakon zelo natančno prebrali, vedo, da ni slab, da je zakon dober. Vsak argument za njegovo nesprejetje, ki ga danes izražate, je legitimen, je pa neresničen. Imenovanje s strani predsednika države, kar je bilo v pomembnem delu tema v drugi obravnavi, po ustavi je predsednik države absolutno lahko tisti, ki imenuje posameznega funkcionarja. In če želimo Komisiji za preprečevanje korupcije zagotoviti neodvisnost, tudi od parlamentarne večine v Državnem zboru, je zelo primerno, da jo imenuje na predlog komisije, ki je sestavljena iz različnih vej oblasti, predsednik države, saj je to izjemno dobra popotnica za delo, bistveno bolje, kot je bilo urejeno do zdaj. Pomembno je tudi, da Državni zbor ohrani štiri pomembne funkcije. To, da bi bilo Državnemu zboru kaj vzeto, so tudi zavajanja. V celoti bo imel nadzor nad komisijo, enkrat na leto bo komisija morala poročati o svojem delu, o politiki preprečevanja korupcije in predlagati tej komisiji, da Državnemu zboru predlaga izboljšave, recimo, resolucij ali ostalih zakonov, ki urejajo preprečevanje korupcije. Tako je dejansko ta zakon predober – predober, da bi ga zmogle prežvečiti vse oblasti. Amandmaji. Kot sem že povedala, gospod Peršak je rekel, da načrti integritete, ki so dejansko ocena korupcijske izpostavljenosti posameznega delovnega mesta v občinah, na primer, ali pa v bolnišnicah, ali uradih, da se boji, da bodo te osebe javnega prava pripravljale oceno "outsource" ali da jo bodo pripravljali zunanji. Rekli smo, da to absolutno ni namen. Zdaj je stvar predvidena tako, zaradi tega je bilo najmanj osem amandmajev, vendar samo izboljšujejo tekst. In sicer bo protikorupcijska komisija skupaj z združenji oseb javnega prava, na primer, združenji občin, pripravila osnutek tega načrta integritete za vse občine, kajti glede na delovna mesta, ki se pojavljajo na občinah, bo skupaj z združenjem ocenila, katera delovna mesta so najbolj korupcijsko ogrožena. In bodo dejansko potem občine tak osnutek samo še predstavile svojim uslužbencem in zapovedale, kako se naj ravna, da se preprečijo nezaželeni pojavi, ki jim rečemo nepošteno oziroma koruptivno ravnanje. Meni je res izjemno žal, da politika ob tem predpisu, ki zadeva nas vse, ki smo pač v nekem trenutku na oblasti tako ali drugače, ne zmore konsenza. Državni svet, zastopnik interesov, je izkazal dejstvo, da se zaveda, da je zaupanje ljudi v vse vrste oblasti in institucije v Republiki Sloveniji na tako nizki ravni, da moramo politiki s svojim obnašanjem, tudi s sprejemanjem predpisov, ki sistemsko urejajo borbo proti korupcije in željo po poštenosti v javnem sektorju, pokazati, da s tem mislimo resno, da ne želimo ustvarjati samo videza, da bomo poročali o premoženju, da bo poročanje javno, da ne bomo smeli nič drugega delati kot opravljati samo svojo funkcijo itd. To so velika odpovedovanja glede na standard, ki danes je bistveno bolj širok. Še enkrat vas prosim: za popotnico temu zakonu bi bili glasovi opozicije izjemnega pomena, ker bi ljudje videli, da mogoče se pa politika vendarle zaveda, da je samoomejevanje tista nujnost, zaradi katere nam bo v nadaljevanju, ne glede na to, katere oblasti, ljudje bolj zaupali.
Hvala lepa. Gospod Grims, izvolite.
Hvala lepa. Imam kar šest procesnih predlogov, bodo pa zelo kratki. Najprej predlagam, gospod predsednik, da daste besedo pravni službi, da obrazloži s pravnega vidika Državnega zbora predlagateljici, gospe ministrici, da 95 amandmajev, od tega 65 za izboljšavo pravnega besedila in odstranitev najbolj hudih napak, ni dokaz, da bi bilo pravno besedilo predobro, kot smo ravnokar slišali. Drugič. Predlagam, da ji izrečete opomin, zato ker je napad najboljša obramba, taktika, ki jo je ravnokar ubrala, je ne opravičuje, da ne bi odgovorila na neposredne pripombe poslank in poslancev. Sam sem izhajal iz trditve, ki jo je dala diplomirana pravnica, gospa Bebler, ki je dejala, da bo potrebnih dovolj trdnih razlag za izvajanje tega zakona in naj da pravna služba obrazložitev, za kaj bo šlo. Ali bodo potrebne obvezne razlage tega zakona ali drugi pravni postopki? Tretji predlog je, da se pravni službi da besedo, da obrazloži en pojem, ki očitno ni dovolj razumljen. Namreč, da je predmet tega zakona preventiva, medtem ko je boj proti korupciji stvar Kazenskega zakonika, ki je bil sprejet v prejšnjem mandatu, in to ob doslednem nasprotovanju tistih, ki imate danes oblast, ker ste se ustrašili dolgih zastaralnih rokov in učinkovitega pregona korupcije in točno veste, zakaj. Predlagam, da se da besedo pravni službi, da obrazloži gospe ministrici, da tega pojma "zlizanost s civilno družbo", kar mi je očitala, nisem jaz uporabil in da je tukaj razlika od podrejanja in uničevanja, kadar si nečesa v civilni družbi ne morete podrediti, kar sem očital, ko sem dejal, da s tem zakonom vzpostavljate institucionalizirana korupcijo znotraj enega dela civilne družbe. Potem predlagam, da se da besedo pravni službi, zato da obrazloži gospe ministrici, da kodeks niti približno ni isto kot zakon. Kodeks je napotilo za ravnanje uslužbencev, javnih uslužbencev. Zakon, tako kot je napisan in velja, velja za vse. Ta zakon bi imel zavoljo videza, ki je pri javnih uslužbencih lahko razumljiv, ko gre za neko ravnanje, o čemer ste prej govorili, tukaj bi pa imel videz konkretne materialne posledice, šlo bi lahko v določenih primerih za prepoved opravljanja določenih dejavnosti, kar bi lahko celo povzročilo nepopravljive materialne posledice posameznikov. Zato gre za dve pravno popolnoma različni stvari in seveda, kdor to dvoje enači, grobo zavaja javnost. Predlagam torej, da upoštevate vse te procesne predloge in omogočite pravni službi, da nam nalije čistega vina. Hvala.
Hvala lepa. Vaši predlogi postopkovno niso mogoči. Prigrabili, pridobili, zagotovili ste si pač dodatne 3 minute, kar je vaša poslanska skupina izborila čas. Izrabili ste ga za ocene, ki pomenijo vaše vsebinsko nasprotovanje ali pa urejanje določenih vprašanj in zaradi tega ugotavljam, da smo razpravo poslanskih skupin o zakonu v tretji obravnavi zaključili. Ker so vloženi amandmaji k 9., 27., in 46. členu, dajem še čas za razpravo o teh členih seveda v okviru časa, ki ga imajo posamezne poslanske skupine kakor so ga najavile. Ali želi kdo o 9. členu razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo o 9. členu. Dajem v razpravo 27. člen. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Končujem razpravo k 27. členu. Dajem v razpravo 46. člen. Ne vidim predloga za razpravo, zato zaključujem razpravo o členih, amandmajih in s tem tudi razpravo o predlogu zakona. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA – TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O UVELJAVLJANJU PRAVIC IZ JAVNIH SREDSTEV. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 16 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Bojanom Kontičem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo ministru za delo, družino in socialne zadeve dr. Ivanu Svetliku. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod podpredsednik. Poslanke in poslanci! Glavni cilj tega zakona je oblikovanje bolj pravične in bolj dolgoročno vzdržne socialne države. Pomoč naj dobijo tisti, ki jo zares potrebujejo. Preprečiti je treba danes pogosto izkoriščanje in zlorabo teh sistemov. Ta zakon uveljavlja enotno opredelitev oseb, ki se štejejo poleg vlagatelja, ko ta uveljavlja pravico do nekega socialnega prejemka, enotno definicijo dohodka, enotno definicijo premoženja, določa vrstni red uveljavljanja socialnih prejemkov, enotno vstopno točko in tudi vzpostavlja centralne evidence na tem področju. Ko gre za določitev kroga oseb, ki so upravičene, temelji na dolžnosti preživljanja, kakor je opredeljena v ustreznih zakonih. Določitev dohodkov temelji na načelu, da je treba upoštevati vse dohodke in prejemke, razen tistih, ki so dodeljeni za poseben namen ali so namenjeni kritju posebnih potreb. Kot premoženje, ki se upošteva pri ugotavljanju materialnega položaja, zakon določa nepremično premoženje nad vrednostjo primernega stanovanja oziroma stanovanjske hiše, osebna in druga vozila, vodna plovila, lastniške deleže gospodarskih družb ali zadrug, vrednostne papirje, denarna sredstva na transakcijskih računih ali drugem računu, hranilne vloge in druga denarna sredstva po izjavi stranke ter tudi drugo nepremično premoženje. Postopek uveljavljanja pravic poteka preko centra za socialno delo, in sicer tako, da bodo posamezniki z eno vlogo lahko uveljavljali vse socialne transfere in tako dobili tudi eno odločbo. Skratka, uveljavljamo načelo enotne vstopne točke. Zakon uveljavlja tudi centralno zbirko podatkov pravic iz javnih sredstev, zato bodo pridobljeni podatki bodisi neposredno od posameznika, bodisi od pooblaščenih organov iz njihovih zbirk podatkov. Ministrstvo mora tudi vzpostaviti enotni informacijski sistem, ki bo podpiral delovanje tega celotnega sistema. Gre za tako imenovani projekt e-sociala, ki bo rezultiral v tem sistemu in bo podpiral potem delovanje. Med vsebinskimi rešitvami predloga tega zakona bi omenil predvsem štiri najpomembnejše. Prvič, otroški dodatek po novem gre upravičencem, otrokom do 18. leta starosti oziroma do polnoletnosti, pri čemer pa dijakom dajemo višji otroški dodatek. Ta dodatek, glede na obstoječe otroške dodatke, se povečuje od 0 v najvišjem dohodkovnem razredu do 55 evrov v najnižjih dohodkovnih razredih. Pri tem bi rad poudaril, da je prišlo pri pripravi gradiva do tiskovne pomote in da v resnici gre za povečevanje tega dodatka v sedmih dohodkovnih razredih in ne samo v štirih, tako kot ste dobili v gradivu in to bomo ustrezno dopolnili. Drugi pomemben prejemek socialni sta denarna socialna pomoč in varstveni dodatek, kakor ga po novem tudi ureja predloženi zakon o socialno-varstvenih prejemkih. In sicer gre pri tem za to, da v sistem denarnih socialnih pomoči bodo po novem prenesene državne pokojnine in varstveni dodatek, iz pokojninskega sistema namreč, in pa prejemki po zakonu, ki ureja družbeno varstvo duševno in telesno prizadetih oseb. Pomembno pri tem je, da se osnovni znesek minimalnega dohodka s sedanjih 226 evrov povečuje na 288,8 evra. Na novo urejamo v tem zakonu tudi državne štipendije. Upravičenci so dijaki in študentje, državni Republike Slovenije po 18. letu starosti, pri čemer osnovni del štipendije in dodatek glede na družino štipendista združujemo v osnovni del štipendije, ki se poviša tako, da bo znašal od 70 evrov, najmanj, do 190 evrov, največ, pač glede na dohodkovni razred. Vstopni prag za upravičenost do dostopa do štipendije se zniža, tako da bo sedaj 64% neto povprečne plače na družinskega člana, medtem ko je sedaj izhajal iz minimalne plače, in sicer 65 do 70%. V absolutnem znesku to pomeni, da se bo cenzus za pridobitev državne štipendije od 377 oziroma 399 evrov dvignil na 591 evrov na družinskega člana. S tem bomo lahko zagotovili 10 tisoč 300 štipendij več za študente, bo pa 6 tisoč 500 dijakov, ki niso stari 18 let, te štipendije izgubilo. In še četrti pomemben transfer je znižano plačilo za programe vrtcev. Oblikovana je nova lestvica za uveljavljanje te subvencije na podlagi lestvice za otroške dodatke, pri čemer bodo starši po novem plačevali od 0 za najnižje dohodkovne kategorije do 77% za najvišje kategorije, ki še plačujejo vrtec, doslej je bil pa ta odstotek 80%. To so glavne novosti, ki jih ta zakon prinaša. Prepričani smo, da bo s tem dosežena bistvena sprememba v pravičnosti, kot rečeno, pri dodeljevanju socialnih transferjev in da bodo ti prišli na pravo mesto, bolj kot je bilo to doslej. Hvala lepa.
Hvala lepa gospod minister. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. V imenuj Poslanske skupine SDS bo stališče postavil gospod Robert Hrovat. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, državna sekretarka, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se strinjamo glede na sedanje stanje v državi, da je treba zagotoviti učinkovitejšo politiko socialnih transferov ter na novo določiti minimalne ravni socialne varnosti in določiti njene višine na ravni, ki bo zagotovila dostojno življenje. Strinjamo se tudi s tem, da je treba zagotoviti neke enotne vstopne točke v sistem socialnih pomoči in pa vzpostaviti enotne evidence vseh pomoči, ki jih prejema posameznik. Seveda so poti do tega cilja lahko različne in če bi pot, ki jo je začrtala sedanja vlada, pomenila kršenje sedanjih pravic ter znižanje socialne ravni ljudi, ki so že tako na dnu socialne lestvice preživetja, potem je treba odkrito povedati, da takšen način ni dober. Upamo, da temu ni tako in da Vlada navedenih ukrepov res ni sprejela z namenom krčenja pravic, ampak za oblikovanje pravičnejše in bolj dolgoročno vzdržne socialne države. Preglednejši in preprostejši sistem socialnih transferov bi lahko omogočil, da bodo pomoč dobili tisti, ki so jo res potrebni, preprečil pa bo danes pogosto izkoriščanje – preprečevanja kopičenja socialnih pravic in odpravi sistema povezanih pravic. Ker je glavni cilj tega zakona zagotoviti učinkovitejšo in pravično politiko dodeljevanja socialnih transferjev, naj bi v povezavi s tem sprejetje zakona doseglo tudi pravično dodeljevanje pravic iz javnih sredstev, poenostavitev sistema, večjo preglednost in učinkovitost ter manjšo možnost zlorab. Vsekakor bo s predlaganim zakonom ustvarjena podlaga za uresničitev teh ciljev, marsikaj pa bo treba še storiti pri vladni politiki spodbujanja oziroma povečevanja delovnih mest, saj si drugače ne znamo predstavljati, kako bi v praksi zgledale spodbude za zaposlovanje, o katerih je slišati, da bi nastale s sprejetjem tega zakona. Ob tem bi izpostavil tudi dilemo ukinitve otroškega dodatka po dopolnjenem 18. letu starosti, saj obstaja velik dvom v predlagano opcijsko rešitev, ki bi nastalo luknjo v tem socialnem transferju nadomestila s korekcijo sistema državnih štipendij. Pozitivno je razmišljanje o višini otroškega dodatka glede na starost oziroma status dijaka, ne vidimo pa toliko pozitivnega v ukinitvi otroških dodatkov po 18. letu, saj nas argumenti o tem, da bo državna štipendija nekako pokrivala razliko, enostavno ne prepričajo. Verjetno pa povsem upravičeno temu nasprotujejo tudi dijaki in študentje, saj je državna štipendija šele na zadnjem mestu določenega vrstnega reda za uveljavljanje denarnih prejemkov glede na predlagano spremembo zakonodaje, ki je opredelila naslednji vrstni red: najprej otroški dodatek, denarna socialna pomoč, varstveni dodatek in nazadnje državna štipendija. Zaradi tega predlagamo, naj Vlada to dilemo reši ustrezneje, kot je predlagano. Načeloma pa sam zakon podpiramo, seveda v smislu, kot je bilo navedeno že na začetku, da to ne bo pomenilo krčenja sedanjih pravic ter znižanja socialnega statusa ljudi, ki so že sedaj na robu preživetja in jim mora država s socialnimi transferji pomagati, da prosilci skupaj z družinami sploh nekako preživijo iz meseca v mesec. Naj se zdaj dotaknem nekaj konkretnih točk iz predloga zakona. Najprej bi povedal nekaj besed o dohodkih in upoštevanju premoženja. Torej, sprejetje zakona ni le smiselno, pač pa je tudi dobrodošlo. Predlagana verzija zakona kljub dobri nameri prinaša veliko neznank in nedovršenosti. Manjkajo izračuni, simulacije, ki bi omogočale primerjavo med obstoječim in novim sistemom. Nesprejemljivo je, da predlog zakona ponovno temelji le na dohodkih, upoštevanje premoženja pa ostaja nedodelano. Stališče, če oseba poseduje premoženje in to premoženje prinaša obdavčen dohodek, se premoženja ne sme upoštevati, je po mnenju Slovenske demokratske stranke nujno nadgraditi. Na to opozarja ne nazadnje tudi Skupnost občin Slovenije, ki prav tako ugotavljajo, da gre za neprimerljivost na eni strani socialnega položaja delavca, ki dobi plačilo le za opravljeno delo in nima premoženja, in na drugi strani delavca, ki poleg opravljanja dela poseduje tudi premoženje, ki še dodatno prinaša dohodke oziroma dobiček, ne glede na to, da je le-ta obdavčen. Torej, kaj iz tega izhaja - da gre za nedodelanost, in te ugotovitve terjajo odgovore, čemur je tudi namenjena današnja prva razprava. Če se dotaknem še zlorab. Kot je ministrstvo zapisalo v predlog zakona, je namen zakona oblikovanje bolj pravične in bolj dolgoročno vzdržne socialne države. Preglednejši in enostavnejši sistem socialnih transferjev bo omogočil, da bodo pomoč dobili tisti, ki so jo zares potrebni, preprečil pa bo do danes pogosto izkoriščanje in zlorabo sistema. To je zapisano v zakonu. Torej, gre za trditev, da se danes sistem izkorišča in zlorablja. Ker je to zapisano v zakonu, sprašujem ministra, koliko je teh kršitev in zlorab sistema? Zagotovo imate natančne podatke, ker mislim, da glede na to, da ste to zapisali v zakon, da je to eden od razlogov za uveljavitev tega zakona, morate imeti te natančne podatke tudi pripravljene in bi jih radi tudi slišali. Dotaknil bi se še točke o otroških dodatkov in pa štipendij. 22. člen določa, da ima pravico do otroškega dodatka eden od staršev oziroma druga oseba za otroka do starosti 18. let. V 23. členu pa zakona določa, da se državne štipendije dodelijo državljanom, ki so starejši od 18. let in izpolnjujejo pogoje, pri čemer povprečni mesečni dohodek na družinskega člana ne presega 84% neto povprečne plače na družinskega člana v tem istem obdobju. Temu ostro nasprotujejo dijaki in študentje. Tudi v Slovenski demokratski stranki želimo natančne simulacije, ki bodo pokazale, v kolikšni meri bo spremenjen cenzus vplival na dostop do državnih štipendij in v kolikšni meri bo ukinitev otroškega dodatka do 26. leta oziroma državne štipendije pod 18. letom vplivala na socialno-ekonomski položaj študentov oziroma dijakov. Odgovori morajo biti jasni in nedvoumni. Dolžni smo jih študentom in dijakom predvsem pa smo jih dolžni njihovim staršem. Kako bo izgledala izvedba zakona v praksi? Predlog, s katerim se na novo ureja dobitnike socialne pomoči in varstveni dodatek, in predlog, ki vzpostavlja enotno evidenco pri centrih za socialno delo, na te centre prenaša nove naloge in nove zadolžitve. Nikjer v zakonu nič ne piše, kako bomo s kadri, kako bomo s sredstvi. Verjamem, da ni to predmet tega zakona, vendar v obrazložitvah bi bilo treba navesti tudi to. Nenazadnje ni nobene konkretizacije, izvedbe tega zakona in lahko se pričakujejo težave. Na centrih za socialno delo oziroma na centre za socialno delo se prelaga vse več in več zadolžitev, dodatnih zaposlitev pa ni, žal. Vsaj tako je v okolju, iz katerega sam prihajam. Mislim pa, da je prav, da se v okviru stališča poslanske skupine dotaknem tudi samega postopka sprejemanja nove socialne zakonodaje. Predsednik Vlade gospod Borut Pahor prisega na dialog, pogovor in konsenz, to besedo konsenz jo slišimo skorajda vsak dan. Občutek imam, da le še sam verjame lastnim besedam. Zakaj? Namreč ponovno smo priča praksi, da v okviru Ekonomsko-socialnega sveta ni prišlo do zbližanja stališč sindikatov in Vlade. Še več. Socialni partnerji so bili na Ekonomsko-socialnem svetu le seznanjeni s potekom sprememb socialne zakonodaje. Omenjenih zakonov se sploh ni podrobneje obravnavalo, kaj šele, da bi bilo sprejeto s konsenzom. Tega ne govorim na pamet, to govorim na podlagi pisma, ki smo ga včeraj dobili od ene sindikalne centrale, in to so zadeve, ki so prepisane iz njihovega pisma. Enako je s pokojninsko reformo. Podobno je bilo z malim delom. Študentje in dijaki so že pokazali, kaj si mislijo o taki politiki in ker so prišli pred parlament in se je zgodilo, kar se pač je, je to jasen signal predvsem nam, ki zakonodajo sprejemamo – ne toliko Vladi, pač pa nam, ki smo odgovorni za sprejemanje zakonodaje. Mi sprejemamo zakone. Mislim, da je čas, da se vsi skupaj malo zamislimo in začnemo sprejemati zakone, ki bodo konce koncev tudi usklajeni na Ekonomsko-socialnem svetu. V prejšnjem mandatu niti eden zakon ni šel v proceduro brez takšnega soglasja. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Zares bo stališče predstavil gospod Vito Rožej.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani minister z ekipo, kolegice in kolegi! Pred nami je Predlog zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki je po oceni Poslanske skupine Zares - Nova politika več kot dobrodošel. Finančna in ekonomska kriza prinašata streznitev in treba je zavzeti stališče in izbrati pot, ki bo v dobi tehnološkega napredka in razvoja storitev za vse prinesla takšne socialne reforme, ki bodo olajšale in tudi spodbudile spremembe na trgu dela. Zato je vsebina zakona, ki pod enotnimi pogoji in na osnovi enotno določenih pravil ureja področje socialnih transferjev ter znižuje možnost zlorab, prav gotovo pravi odgovor. Omogočila bo prejemanje finančnih sredstev tistim, ki jih dejansko potrebujejo. Kopičenje in podvajanje transferjev, določenih na podlagi različnih kriterijev, je posameznikom ob uveljavljanju subvencij omogočala neupravičeno visoke prihodke, na drugi strani pa so bili marsikateri, ki bodo do njih upravičeni v prihodnje, zanje v preteklosti prikrajšani. Morda se nekateri izmed prisotnih v tem času ne bodo strinjali z uvajanjem tako velikih sprememb in bi raje kratkoročno blažili nastale težave, da konsenza skratka ne bo, vendar smo prepričani, da je treba danes poleg kratkoročnih in srednjeročnih pomisliti tudi na dolgoročne spremembe, ki bodo v prihodnje blažile nastajajočo neenakost. Tudi zato smo v Poslanski skupini Zares - Nova politika ob sprejemanju izhodne strategije poudarili pomen kakovosti življenja, ki bi morala postati poglavitni kazalec uspešnost posamezne države, ne pa zgolj vrednotenje bruto družbenega proizvoda. Takšen način razmišljanja in pohlep posameznih finančnih gigantov nas je namreč pripeljal v situacijo, iz katere se svet še danes ni povsem izvil. Najbrž je iluzorno pričakovati, da bo dobiček oziroma, če hočete, z drugimi besedami pohlep oziroma smrtni greh tisto, kar bo merilo uspešnosti in zagotovilo ravnovesje in pravičnosti v tej družbi. Že takrat ob sprejemanju izhodne strategije smo poudarili, da bi moralo biti leto 2010 prelomno, saj so bile napovedi ekonomistov o fazah finančne in gospodarske krize mnogokrat zgrešene oziroma preveč optimistične. Glavni kazalci, kot so visoka stopnja brezposelnosti, veliki proračunski primanjkljaj in javni dolgovi, neurejen trg dela, kažejo na dolgoročnost krize, ob tem pa nam dajejo zadosten manevrski prostor za spremembe, ki bodo na eni strani preprečevale in na drugi strani zmanjševale napetosti, ki jih v prvi fazi preprečuje ravno ustrezna vpeljava socialne, pokojninske politike in politike trga dela. Zaradi vseh naštetih komponent je treba spremembe, ki jih pripravlja Vlada oziroma jih je že pripravila, pogledati s širšega vidika. To ne pomeni zgolj sledenje ekonomskim kazalcem, ampak so pred nami tako politični kot morda predvsem socialni, sociološki izzivi. Slovenski ekonomski model se je izkazal za premalo razvojnega, premalo trajnostno naravnanega oziroma premalo okoljsko vzdržnega. Treba pa je opozoriti tudi na njegovo socialno plat. Zato je treba dosedanjo politiko vzdrževanja statusa quo nadomestiti s politiko reform in prestrukturiranja, na kar je ob sprejemanju izhodne strategije opozorila že moja kolegica Cveta Zalokar Oražem. Predlagani zakon, ki je pred nami, v prvi vrsti pomeni večjo transparentnost in preglednost sistema socialne varnosti. V Poslanski skupini Zares-Nova politika, kot rečeno, pozdravljamo napore ministrstva za pripravo, predvsem pa za implementacijo zakona. prepričani pa smo, da bomo morali na problematiko pogledati širše. Že prej sem opozoril na tehnološki razvoj in na razvoj storitev, ki dolgoročno zaposlovanje, kot smo ga poznali do danes, postavlja pod vprašaj. Pred 10 leti je nemški sociolog Ülirch Beck, vodja katedre na münchenski univerzi, zapisal: "Posledice uspeha tehnološko naprednega kapitalizma je naraščajoča brezposelnost, ki jo je vedno težje pripisati cikličnim ekonomskim krizam, zato moramo spremeniti ekonomsko izrazoslovje. Ekonomska rast ni več indikator ustvarjanja novih delovnih mest, tako kot tudi ustvarjanje novih delovnih mest ni več indikator zaposlovanje. Zaposlovanje pa ni več indikator dohodka in varnega statusa." Gre torej za prevetritev nekaterih postavk, na katerih je morda temeljilo vse naše dosedanje 20-letno razmišljanje v tej državi. Slovenija kot socialna država, kot država blaginje se bo morala ob povečani brezposelnosti odzivati hitreje, bolj pogumno. Kriza in spremenjene okoliščine morajo postati temelj novih idej in modelov, ki bodo državo, družbo in gospodarstvo odprli za 21. stoletje. Potreben je nov socialni konsenz, ki bo povečal občutljivost države blaginje za nova tveganja, povečal redistribucijo dohodkov in redefiniral plačljivo delo kot edini vir, ki zagotavlja finančno neodvisnost in socialno varnost. V stranki Zares - Nova politika smo usmerjeni v prihodnost. Temeljne programske usmeritve na področju socialne politike zato izhajajo iz podmene, da je treba socialno državo ohraniti in modernizirati njene ustanove. Socialne storitve, s katerimi povečujemo socialno kohezijo, morajo postati steber socialnega in gospodarskega razvoja. Obstoječi sistem socialnih transferjev je zapleten in nepregleden, zato je modernizacija sistema nujna. Vzpostaviti je treba tako imenovano enotno vstopno točko za prejemanje vseh socialnih transferjev in implementirati enotno evidenco prejemnikov. To bomo s potrditvijo vsebine zakona storili danes, vendar s tem, po naši oceni, ta pot še ne bo zaključena. Dolgoročno se namreč v Zaresu nagibamo k uvedbi univerzalnega temeljnega dohodka, s katerim bi ukinili množico transferjev. Gre za rešitev, ki bo zavarovala prebivalstvo pred povečano tveganostjo revščine, te je danes približno 12%, in socialno izključenostjo. Enakopravnost, protidiskriminacija in individualizacija morajo postati temelj novega koncepta urejanja socialnih transferjev ali tudi davkov, če hočete, ter izhajati iz potreb posameznikov. Številne polemike, ki se pojavljajo ob tej razpravi, v večini temeljijo zgolj na proračunskih odlivih, ki pa bi, z inovativnostjo in prestrukturiranjem slovenskega gospodarstva, po našem mnenju, postali zanemarljivi. Zato s tega mesta vse prisotne pozivam k tehtnemu razmisleku o možnostih za večjo socialno vključenost in višjo kakovost življenja v slovenski družbi. Pred nami je zakon, ki odpravlja obstoječe anomalije sistema podeljevanja socialnih transferjev in uveljavljanja subvencij. V sistemu socialnih pravic se uvaja omenjena enotna vstopna točka. Pravice pa so vezane na ugotavljanje materialnega položaja posameznikov oziroma gospodinjstev in ne temeljijo na socialnem zavarovanju. Najpomembnejša rešitev za uporabnike, po naši oceni, pa je, da bo posameznik na pristojnem centru za socialno delo oddal le eno vlogo za pridobitev katerekoli izmed 11 v zakonu urejenih pravic do denarnih prejemkov, subvencij in znižanih plačil. Gre torej za procesni zakon, ki na sistemski ravni ureja področje socialnih transferjev. Zakon je finančno nevtralen in ne zahteva dodatnih proračunskih sredstev. Res je sicer, da bi določeni izračuni morda bili dobrodošli pri tej oceni, za koliko bo več štipendij, za koliko bo manj otroških dodatkov, ampak država ne namenja za reševanje te socialne problematike z uveljavitvijo tega zakona nič manj sredstev kot pa doslej. V Poslanski skupini Zares bomo predlog zakona podprli. Naj zaključim z mislijo, da za obvladovanje novih tveganj, za zagotavljanje socialne varnosti in za vključevanje vseh državljanov, so v socialni politiki v 21. stoletju potrebni novi pristopi in radikalne ideje. Upam le, da jih bomo skupaj sposobni udejanjiti. Pri radikalnih idejah seveda ne mislim dogodka, kakršni so bili danes za to govornico že omenjeni, ki so, žal, spremenili samo – in še to samo začasno – pročelje te hiše. Mislim, da bi se z radikalnimi idejami moralo v tej hiši spremeniti kaj drugega kot pročelje ali njena notranjost. Seveda govorim o miselnosti, in prej sem že omenil, na kakšen način bi morda veljalo v prihodnosti razmišljati o socialni varnosti. Iluzorno je seveda pričakovati, da bo tudi na podlagi neke inercije in navad, ne samo 20-letnih, tudi še kakšnega desetletja prej, da bo možno doseči poln konsenz glede zakonov, ki se tičejo uveljavljanja socialne politike. Mislim, da je iluzorno pričakovati in si misliti, da so všečni zakoni tudi dobri zakoni. Včasih je temu tako, vedno pa temu seveda ni tako. Pri tako korenitih spremembah, kot jih ponuja ta zakon in pri sistemskih rešitvah, ki so drugačne od dosedanjih, je nemogoče pričakovati, da bo do konsenza prišlo. Konsenzi, ki se bodo izoblikovali, najbrž da ne bodo tako vseobsegajoči in morda tudi ne vedno tako strankarsko deljeni, kot so bili kakšni doslej. Pokojninska reforma je najbrž ena od teh reči, ki nas bo poslanke in poslance delila ne po strankarski liniji, ampak po številkah v naših osebnih izkaznicah, po enotni matični številki občana oziroma po letnici rojstva; in nič ni narobe s tem. To seveda, vsaj mene navdaja z upanjem, da bodo rešitve zaradi tega boljše, namenjene prihodnosti in sistemsko urejene, tako kot je tudi ta, ki je danes pred nami. Kot rečeno, v naši poslanski skupini jo bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, državna sekretarka, gospod direktor. Kolegice in kolegi! V zvezi s predlogom zakonov o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev se v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke sicer sprašujemo, čemu pri tako pomembni problematiki tako hitenje. Pravice in določbe, ki so se dopolnjevale 20 let, bomo spremenili kar na hitro. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo obravnavali zakon v skladu z našim prepričanjem, da ima vsak posameznik pravico od družbe pričakovati in zahtevati naklonjenost in pomoč ter da ima obenem vsak dolžnost prispevati družbi v skladu s svojimi možnostmi. Predlog zakona bo, kot je predlagan skupaj z drugim zakonom, zarezal v sistem pravic in s tem bo zarezal v najobčutljivejše področje naše družbe, v socialno varnost mnogih državljank in državljanov. Sprejem tega zakona je povezan z zakonom o socialnovarstvenih prejemkih. Še bolj pa sta oba današnja zakona povezana in soodvisna s predvideno pokojninsko reformo. Delno sta povezana tudi z zakonom o malem delu, sistemom štipendiranja in možnostjo študija, pa z zakonom o družinskih prejemkih. Povezana sta tudi s spremembami delovne zakonodaje ter z drugimi reformami, ki naj bi zagotovile finančno vzdržnost, gospodarsko rast in hkrati ohranile socialno varnost. Lahko bi rekli: misija nemogoče ali celo znanstvena fantastika. Zakaj? Nemogoče je pričakovati, da bo Vlada tako temeljite reze v sistem izpeljala brez širokega družbenega soglasja, brez temeljitega premisleka in proučitve posledic. Predvsem to, brez temeljitega izračuna rezultatov vseh predvidenih ukrepov. Vse to bi sicer bilo potrebno, mogoče pa uspešno izpeljati ob strpnem socialnem dialogu in širšem družbenem konsenzu, ko mora tako pozicija kot opozicija skleniti dogovor in poiskati sprejemljive rešitve za večino. Zakaj je treba torej hiteti in obravnavati zakone na izredni seji, brez uskladitve s socialnimi partnerji, brez širše javne razprave? Z osnovnimi načeli in glavnim ciljem zakona zagotoviti učinkovitejšo in pravično politiko dodeljevanja socialnih transferjev se ni težko strinjati. K temu smo v Slovenski ljudski stranki vedno v vseh preteklih obdobjih tudi pozivali. Manj soglasja pa bo zagotovo v razpravi, kako bodo spremembe vplivale na posameznike in na posamezne skupine prizadetih občanov. V Poslanski skupini SLS se globoko strinjamo, da so strukturne spremembe potrebne in nujne. Strinjamo se, da je treba preprečiti kopičenje socialnih prejemkov tistim, ki z izigravanjem izkoristijo sistem in s tem dobijo več kot tisti, ki delajo. Pri tem pa opozarjamo, da se tega ne moremo lotiti na pamet, saj pravi Vlada, da točnih podatkov o tistih, ki izigravajo sistem, nima. Prav tako pa moramo ob tako temeljitih spremembah paziti, da ne bodo spet prizadeti sloji, ki so v preteklosti že nosili največje breme, tako v prejšnjem režimu kot v času tranzicije. To je tiha večina, ki trdo dela in trpi, ki ne more na ceste in demonstrirati, ki so si z odrekanjem ustvarili delovna mesta kot obrtniki, podjetniki, delali na kmetiji, v svojem podjetju, skrbeli za svojo družino, brez socialne pomoči, na stara leta pa jim ne pripada niti varstveni dodatek in bodo celo pod pragom revščine prosili za pomoč in postali socialni podpiranci. Zato poudarjamo, da kljub podpori, da se uvede red na področju socialnih prejemkov, zagotovo v Poslanski skupini SLS ne bomo podprli in se ne moremo strinjati z ukinitvijo državne pokojnine in prav tako ne z manjšimi prejemki za velike družine ali zmanjšanjem pravic za invalide. Državna pokojnina mora ostati to, kar je njen namen, in biti mora izjema od načela prenosa socialnih ukrepov iz pokojninske blagajne. Predlagatelj zatrjuje, da se bo upravičencem, ki državno pokojnino potrebujejo za preživetje, ta znesek za preživetje v okviru denarne socialne pomoči povišal, država pa ne bo več zagotavljala sredstev tistim, ki bi sicer pogoje za državno pokojnino po sedaj veljavni ureditvi izpolnjevali, vendar pa pravice ne potrebujejo za preživetje. Kaj to pomeni? To je zelo pavšalna ugotovitev in trditev in je zato lahko celo krivična. V poslanski skupini se sprašujemo, kaj se skriva za tem, ali bodo morali vsako leto znova vlagati zahtevke. Kakšna merila se bodo uporabila za ugotavljanje tega premoženja? Kakšna merila so pravična za izračun dohodka na družinskega člana in kako se bo ugotavljalo premoženje? Ali bo moral stari kmet ali obrtnik prodati borno kmetijo, da bo imel pravico do pokojnine? Ali bodo končno dobili pravico do varstvenega dodatka? Poslanci SLS smo predlagali pred meseci zakon, torej v tem mandatu, da se v novem zakonu prizna pravica do varstvenega dodatka tudi kmetom z najnižjimi pokojninami, pa ste ga z večino zavrnili. Ali bodo z novim zakonom to pravico imeli? Ali pa se s to vlado k nam spet vračajo časi, ko so kmetje in obrtniki kot zasebniki veljali za sovražnike družbe? Državna pokojnina je bila takrat uvedena predvsem za kmečke in obrtniške žene, za tiste, ki niso smeli ali mogli biti zavarovani. S kupovanjem socialnega miru na tak način, smo mnenja v poslanski skupini, dolgoročno ne bomo rešili socialne blagajne. Tisti, ki so z odrekanjem vlagali v lastno delovno mesto in plačevali davke, nikakor ne morejo soditi v isti koš kot tisti, ki so z izigravanjem sistema in s kopičenjem socialnih prejemkov ali subvencij lahko zaslužili več, kot če bi delali. Za take in za tiste, ki kopičijo socialne prejemke, pa pravi Vlada, da nima podatkov o številu kršiteljev. Ali torej pri spremembah Vlada dela na pamet oziroma na podlagi govoric? Kakšni bodo dejanski učinki uvedene novosti razlikovanje višine otroškega dodatka glede na starost oziroma status otroka? V obrazložitvi Vlada navaja, da sta oba socialna zakona povezana z izhodišči pokojninske reforme, zato v Poslanski skupini SLS pričakujemo, da bomo vse zakone obravnavali približno vzporedno. Predvsem pa predlagamo, da se temeljito proučijo skupni učinki in posledice ter da se o skupnem dialogu z natančno predstavitvijo, kaj bodo spremembe pomenile za posamezne sloje prebivalcev in upravičencev, pred nadaljnjo obravnavo zakonov doseže čim širši konsenz v strpnem dialogu. Zelo dobro pa je treba tudi premisliti oziroma z izobraževanjem in reorganizacijo usposobiti centre za socialno delo, da bodo zmogli novonaložene naloge, čeprav podpiramo, da se uvede ena vstopna točka v sistemu socialnih pravic, da se uvede centralna evidenca pravic in kriterij trajanja socialne ogroženosti. Ker gre za globalne spremembe na zelo občutljivem socialnem področju, menimo, da je dogovor o rešitvah vseh vpletenih nujen in si moramo vzeti dovolj časa za premislek. Ali bomo zakon podprli v tej prvi obravnavi, se bomo odločali v Poslanski skupini SLS, če bomo dobili ustrezna pojasnila in odgovore na postavljene dileme. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Urh v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, državna sekretarka, direktor, spoštovane kolegice in kolegi. Reforma socialnega sistema bo s tem zakonom in zakonom o socialnovarstvenih prejemkih dobila epilog, ki nakazuje na učinkovitejšo politiko socialnih transferjev v luči upoštevanja spremenjenih družbenoekonomskih razmer in tudi potrebe po prilagajanju posledicam krize. Reforma obstoječega sistema socialnih transferjev pa je nujna tudi zaradi skozi prakso ugotovljenih nedorečenosti, pomanjkljivosti in nepravilnosti veljavnega sistema, ki povzročajo neupravičeno kopičenje pravic in zlorabe sistema, kar posledično vodi k rušenju ustavnih postulatov socialne in pravične države. Poslanci DeSUS-a se zavzemamo za socialno politiko, ki temelji na načelih pravičnosti, vzajemnosti in solidarnosti, hkrati pa pomembno in pozitivno prispeva k dolgoročni vzdržnosti. Zato podpiramo namen tega zakona, ki pod enotnimi pogoji in na osnovi enotno določenih pravil ureja področje pravic iz javnih sredstev tako, da bodo denarni prejemki in subvencije ter plačila iz naslova socialnih pravic v največji meri na voljo resnično tistim, ki jih dejansko potrebujejo. Veljavna merila in pogoji ter postopki za pridobivanje in uveljavljanje različnih socialnih pravic oziroma transferjev so tako zelo različni in razpršeni, da enostavno ni mogoče reči, da tak sistem ustreza temeljnemu cilju, ki bi ga socialni sistem v neki moderni, dobro razviti družbi in državi moral imeti. V Poslanski skupini DeSUS smo vedno stremeli k temu, da socialna politika za doseganje svojega pravega namena mora temeljiti na konceptih pravične in dejansko utemeljene materialne upravičenosti prosilca oziroma upravičenca. Vse preveč je danes zgodb različnih vsebin – pa jih ne bom obnavljal, ker jih bolj ali manj poznamo vsi –, iz katerih lahko izluščimo le eno: sistem socialnih transferjev je izkoriščen. Zato v Poslanski skupini DeSUS menimo, da predlagana ureditev prinaša vse tiste potrebne elemente, zaradi katerih bodo lahko v prihodnje vse mogoče anomalije dosledno preprečene in odpravljene ter da bo sistem deloval v skladu z načeli pravične razdelitve javnih sredstev in ciljne usmerjenosti sredstev. Glede na slednje se na novo oblikujejo nekatere pravice, upoštevajoč namen, ki ga posamezna pravica mora doseči, in njihovi cenzusi, ki se z dvigom bolj približajo večjemu številu upravičencev. Uvedba enotnega načina definiranja in ugotavljanja materialnega položaja pomeni poenotenje zdaj zelo različnih opredelitev in vpliv določenih dejstev ter okoliščin za uveljavitev pestre palete pravic, ki pomenijo socialni korektiv materialnega položaja posameznika z vidika socialne varnosti. Poenotenje se bo izvedlo tako glede kroga oseb, ki se upoštevajo, kot tudi glede upoštevanja dohodkov in premoženja ter uvedbe neto principa za upoštevanje dohodkov. Zato bo za marsikoga končen račun socialnih transferjev tudi bistveno drugačen od tistega, ki ga dobi po veljavni ureditvi. Marsikdo bo menil, da je glede česa prikrajšan, glede na to, kar prejema zdaj, drugi pa bodo dobili tisto, česar zdaj niso. Ne glede na to, kako bodo upravičenci razumeli reformo socialnega sistema, je za nas, poslance DeSUS-a, bistveno, da se raven socialnih transferjev in zaščita ne znižujeta. Da se vzpostavlja enoten, bolj pregleden, učinkovit in pravičen sistem vseh pravic iz javnih sredstev, ki bodo bolj služila svojemu namenu. V Poslanski skupini DeSUS pa se zavedamo tudi tega, da se bodo ne glede na še tako domišljeno ureditev nekega področja anomalije izigravanja vedno ponavljale. Če v zvezi s tem zakonom navedem samo en konkreten možen primer, je to zagotovo dejstvo nerealnega prikaza dohodka, recimo, iz naslova dela. Zaradi velike razsežnosti kršenja delovnopravne zakonodaje in sive ekonomije denar iz naslova plače, ki ga nekdo dobi na roko, kjer ima uradno prikazano manjšo plačo od dejanske prejete, ne bo nikjer evidentiran. Njegov otrok bo zaradi tega upravičen dobiti oziroma bo dobil višji otroški dodatek ali štipendijo od sosedovega, katerega oče prejme realno plačilo za delo glede na uradno prikazano. Zato ni odveč ob tej priložnosti apelirati na Vlado in pristojne organe, da se zgodijo potrebni premiki tudi v zvezi z doslednejšim preprečevanjem tovrstnih zlorab. Predlog tega zakona uzakonja tudi enotno vstopno točko, kar pomeni, da bodo posamezniki na enem mestu dodali vlogo za pridobitev vseh možnih socialnih pravic. Tudi organ odločanja bo enoten, prav tako pa je predvidena enotna odločba. Seveda takšen pristop zahteva tudi celovito informacijsko podporo in ustrezne baze podatkov, prav tako pa je jasno, da se bo zaradi izvajanja zakona okrepilo tudi delo centrov za socialno delo. Zato se prenaša nanje tudi odločanje o zadevah, ki so zdaj v domeni lokalnih skupnosti in Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Skratka, naša ocena glede novega enotnega postopka in mesta uveljavljanja pravic iz javnih sredstev je pozitivna, saj se vzpostavlja tako za uporabnika kot tudi za organ odločanja preprostejši in preglednejši sistem. Iz Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje oziroma iz njegove blagajne pa se izločujeta tudi dve pravici, ki po svoji naravi predstavljata socialni korektiv položaja posameznika. S tem bomo dosegli očiščenje pokojninske blagajne tistega, kar v njo glede na naravo namena pravice in njene odvisnosti glede na vplačilo prispevkov zagotovo ne spada. Državna pokojnina se kot taka ukinja. Tisti upravičenci, ki danes državno pokojnino dejansko potrebujejo za preživetje, bodo še naprej deležni pomoči države v okviru denarne socialne pomoči. Znesek za njihovo preživetje se bo lahko tudi bistveno povišal. Bistveno pa se spreminja tudi koncept varstvenega dodatka. O tem pa v obravnavi naslednje točke dnevnega reda. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Györek v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala za besedo, predsedujoči. Kolegice in kolegi, predstavniki ministrstva! S predmetnim predlogom zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev s strani predlagatelja k cilju oblikovanja in zagotavljanja pravične socialne države se v Slovenski nacionalni stranki vsekakor strinjamo in pozdravljamo vsak ukrep in predlog zakona, ki bo zagotavljal ali kakorkoli prispeval k uresničevanju tudi z Ustavo Republike Slovenije zagotovljene določbe o socialni državi in pravic, vezanih na socialno pravičnost. Žal pa v vsakdanji realnosti izvajanja te ustavne pravice zdaleč ni pravično zagotovljeno. Vsem na očeh prihaja do absurdnih anomalij, z izkoriščanjem, zlorabo sistema koriščenja pravic iz javnih sredstev, torej davkoplačevalskega denarja. V Slovenski nacionalni stranki smo že neštetokrat opozarjali na zmeraj številčnejše zlorabe sistema izvajanja socialne varnosti in pomoči v Republiki Sloveniji in tudi na pomanjkljivosti obstoječe zakonodaje na tem področju. Vsekakor upamo, da bomo s tem predlogom vsaj nekoliko zagotovili predvsem učinkovitejšo in pravičnejšo politiko socialnih transferjev. Gre torej v prvi vrsti za pravice iz naslova denarne socialne pomoči, otroškega dodatka, varstvenega dodatka, državnih štipendij in tako naprej, tudi drugih oblik subvencij in plačilnih ugodnosti. Seveda pa v praksi uresničevanje načrtovanih ukrepov ne bo tako enostavno, kot to izgleda na prvi pogled v zapisanem predlogu zakona. Upamo samo, da se predlagatelj, torej Vlada Republike Slovenije, zaveda vseh sprotno, z realizacijo zakona nastajajočih težav in odpiranje vprašanj, ki jih včasih ni mogoče predvideti vnaprej. Predvsem se pa nalaga centrom za socialno delo in posredno tudi nekaterim drugim organom to dokaj zahtevno in odgovorno delo. Doslej namreč nekateri Centri za socialno delo svojih nalog niso opravili zadovoljivo, še več med prebivalstvom so povzročali mnogokrat utemeljeno nezadovoljstvo in opažanje pri izvajanju obstoječih zakonov, nastajajočih krivic in zlorab obstoječega sistema. Nedodelanosti obstoječega sistema posamezniki in tudi določene skupine prebivalstva temeljito izkoriščajo. Pri tem praznijo že tako prazen državni proračun in sredstva resornega ministrstva. Vsekakor je treba vzpostaviti pregleden in preprosto uporaben sistem izvajanja socialnih transferjev, ki bo preprečil takšne zlorabe sistema in krivice znotraj sistema in tudi navzven do tistih, ki takšen sistem financirajo. Zagotavljanje socialnih transferjev mora temeljiti samo na dejanskem, preverjenem, dokazljivo preglednem, gmotnem položaju posameznega koristnika in tudi njegove družine. Verjamem, da bo možno zagotoviti in koristiti takšno preglednost dejanskega gmotnega položaja socialno ogroženih posameznikov in družin samo z vzpostavitvijo pregledne centralne evidence, z ustrezno strokovno usposobljenostjo osebja zaposlenega na centrih za socialno delo, kot tudi s striktnim upoštevanjem vseh, za uveljavljanje predmetnih pravic relevantnih, kriterijev oziroma elementov, ki vplivajo na odločanje o socialnih pravicah. Samo na takšen način bomo lahko preprečili vse preveč evidentne anomalije in krivice, ki vladajo na tem področju. Upam, da ne bomo več priča primerom, ko se mnogi posamezniki pripeljejo pred center za socialno delo z avtomobilom, vrednim do 100 tisoč evrov, vseeno, če na lizing, kredit ali na ime kakšnega drugega sorodnika oziroma dejanskega lastnika. Na drugi strani pa ni denarja ali pa se ga je zelo oklestilo za tiste, ki so takšne socialne pomoči zares potrebni. V Slovenski nacionalni stranki upamo, da bodo centri za socialno delo resnično poskrbeli za pravičnost, red in dosledno izvajanje zakona za prav vse uporabnike. Mi kot zakonodajalec jim nalagamo veliko zadolžitev in odgovornost, kajti odločali bodo o vseh zakonskih pravicah, ki so neposredno odvisne od preverjanega dejanskega dohodkovnega in premoženjskega položaja prosilca oziroma upravičenca in njegove družine. Vsekakor v praksi to izvajanje ni tako enostavno, kajti že samo pridobivanje nekaterih informacij in podatkov lahko predstavlja kompleksno nalogo in tudi včasih sprotno odpiranje marsikaterih drugih problemov. Strinjamo se, da so v predlogu zakona navedeni ključni elementi za ugotavljanje materialnega položaja oseb in z njim povezanih drugih oseb smiselni, utemeljeni in bodo lahko zagotavljali učinkovito izvajanje zakona za upoštevanje: prvič, vrstnega reda uveljavljanja pravic; drugič, enotnega načina ugotavljana materialnega položaja prosilca oziroma družin koristnikov, z določanjem mejnih dohodkov za pravico do denarnih pomoči in drugih, od materialnega položaja odvisnih, pravic. Prav tako z višino določenih pravic iz javnih sredstev, postopkov za uveljavljanje pravic in ne nazadnje tudi z uvedbo centralne evidence socialnih transferjev. V Slovenski nacionalni stranki pa ne moremo, da ne bi tudi mi opozorili na nekaj zelo tehtnih in utemeljenih pripomb in zadržkov Skupnosti občin Slovenije, ki bi jih vsekakor bilo treba vzeti v razmislek in jih obdelati v nadaljnjih obravnavah predloga zakona. Naj jih omenim samo nekaj, ki smo jih v naši stranki tudi temeljito obdelali. Gre za, recimo, nerealnost predvidenega termina uveljavitve zakona zaradi manjkajočih izračunov oziroma simulacij za omogočanje primerjave med obstoječim in novim sistemom. In pa še ena zelo tehtna potreba in nujnost zakonske ustanovitve inšpekcijske službe, ki bo nadzorovala, seveda v okviru svojih zakonskih pristojnosti, upravičence oziroma koristnike denarnih pomoči, subvencij in tako naprej, da ne bo prihajalo do zlorab. In še nekaj dobrih razmišljanj in pripomb je v tem prispevku, ki jih tudi mi priporočamo, da jih na ministrstvu vzamejo resno in poskušajo vključiti v določbe predmetnega predloga zakona za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Germič v imenu Poslanskega kluba LDS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister, sodelavke, kolegice in kolegi! Danes v prvi obravnavi obravnavamo dva zelo pomembna zakona s področja zagotavljanja socialnega varstva prebivalk in prebivalcev Republike Slovenije, in sicer Predlog zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev in Predlog zakona o socialnovarstvenih prejemkih, ki sta med seboj povezana in soodvisna. Preden predstavim stališče o Predlogu zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, želim posebej poudariti, da v LDS ob podpori svobodni gospodarski pobudi namenjamo enak pomen tudi oblikovanju socialne države, ki naj s svojimi mehanizmi uspešno blaži posledice izgube zaposlitve in drugih nepredvidenih okoliščin, ki posameznika in družino lahko potisnejo v težak materialni položaj, bodisi da gre za bolezen, invalidnost, odvisnost ali druge neugodne okoliščine. Ker se strinjamo, da je najboljša socialna politika razvojna politika, morajo biti ukrepi države prvenstveno usmerjeni v ustvarjanje pogojev za zaposlitev, modernizacijo, za ohranitev obstoječih delovnih mest in odpiranje novih, ki bodo zagotavljali zaslužek, ob katerem ne bo potrebna še socialna pomoč. Delo mora ponovno postati vrednota, dobro in korektno opravljeno delo pa mora zagotavljati solidne in dobre plače. Ob tem pa mora biti država socialno občutljiva, da nezmožnim za delo, invalidom in starejšim osebam, ki nikoli ne bodo mogli sami poskrbeti za svoj zaslužek, preko pomoči in subvencij omogoči standard, ki ne bo omejen zgolj na preživetveni minimum. Predlagane zakonske rešitve zato razumemo kot krepitev močne in pravične socialne države. Trenutno stanje na področju podeljevanja socialnih pomoči in subvencij v Poslanskem klubu LDS - slišati pa je mogoče podobno mnenje v širši javnosti - ocenjujemo kot ne dovolj transparentno in pomanjkljivo, saj so posamezni socialni transferji in subvencije rezultat različnih predpisov in zelo pogosto med seboj nepovezani. Nekatere denarne pomoči tako podeljujejo centri za socialno delo oziroma država, druge pa lokalne skupnosti. Pri ugotavljanju materialnega položaja vlagateljev se včasih upošteva premoženje, pri drugih pomočeh se premoženje ne upošteva ali v drugačni obliki, izračuni so včasih opravljeni v neto zneskih, drugje v višini bruto zneska. Nadalje se nekatere socialne pravice ne štejejo v dohodek posameznika ali družine, druge spet pa se štejejo v dohodek. Vse povedano pomeni, da pri nas ni enotnih pravil, kar pa lahko vodi v kopičenje socialnih pravic in njihovo zlorabo, kar nam praksa velikokrat potrjuje. Obstoječi sistem, žal, omogoča iskanje najugodnejših kombinacij in v njem nekateri pridobijo več, drugi pa manj, pa čeprav so potrebe po pomoči lahko ravno obratne. Ena najbolj očitnih zlorab, na katero nas javnost močno in glasno opozarja, so subvencije za plačilo vrtcev, kjer je zelo očitno, da družina, ki vrtca ne plačuje ali ga plačuje v minimalni višini, živi dobro, vendar je njihov dohodek, ki v tem primeru edini šteje, nizek in jim mora občina podeliti subvencijo. To v lokalnih okoljih sproža nezadovoljstvo in od države se upravičeno zahteva in pričakuje, da ta področja uredi. Težave na podlagi sedanje ureditve povzročajo tudi to, da krog oseb, ki se poleg vlagatelja prošnje štejejo med upravičence, ni jasen in enotno določen. Zato se lahko nekdo pojavlja pri prošnji za eno pravico kot samska oseba, drugje kot enostarševska družina in spet drugje kot zunajzakonska skupnost. Ker se postopki potekajo na različnih ravneh, je nemogoče preverjati resnično stanje, kar pomeni dodatno slabost obstoječe ureditve. Kopičenje pravic ima še eno slabo lastnost, in to je, da se ljudem ne splača delati, ker s socialnimi transferji pridobijo večje dohodke, kot pa znaša, na primer, minimalna plača. Tako kratkoročno kot dolgoročno je za državo to nesprejemljivo in tudi za posameznika je to škodljivo, saj ko nekaj let ne vstopa na trg dela, se z njega popolnoma izloči in bo težko ponovno pričel z delom. Na podlagi navedenega v LDS podpiramo vzpostavitev jasnega in transparentnega socialnega sistema, saj pri podeljevanju socialnih pomoči in subvencij porabljamo davkoplačevalski denar in z njim je treba ravnati odgovorno in skrbno. Zato se v Liberalni demokraciji strinjamo s predlogom zakona in z njegovimi poglavitnimi rešitvami, ki temeljijo na naslednjih načelih: načelo enotnosti uveljavljanja pravic iz javnih sredstev in načelo ekonomičnosti, načelo pravične razdelitve javnih sredstev in načelo ciljne usmerjenosti ter načelo varovanja človekovega dostojanstva. Med drugimi rešitvami posebej izpostavljamo enotno vstopno točko za uveljavljanje pravice do vseh socialnih transferjev, saj bodo lahko posamezniki z eno vlogo na centru za socialno delo pridobili katerokoli od navedenih pravic v zakonu, če bodo za to izpolnjeni določeni pogoji. Center za socialno delo bo izstavil le eno odločbo za vlagatelja, s čimer bodo postopki bolj enostavni. To bo mogoče v sistemu e-sociale, ki ga Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve vzpostavlja skupaj z Ministrstvom za javno upravo. V sistemu e-sociale bodo centri za socialno delo in Ministrstvo za delo lahko dostopali kar do 25 baz podatkov, iz katerih bodo pridobili podatke za svoje delo. To seveda pomeni veliko odgovornost pri rokovanju s takšno količino podatkov, saj lahko njihova nepravilna ali neodgovorna raba pripelje do zlorab in razkritja osebnih podatkov. Naj kot liberalni demokrat pri tem izpostavim vsaj rahlo nelagodje, čeprav se zavedamo, da bo le tako mogoče vzpostaviti učinkovit informacijsko podprt sistem, ki bo olajšal delo zaposlenim in prosilcem za pomoč, ki jim ne bo več treba dostavljati vseh dokumentov na center za socialno delo. V Poslanskem klubu LDS močno podpiramo enoten način ugotavljanja materialnega položaja, ki je pogoj za upravičenost za socialno pomoč in tudi podlaga za odmero višine pomoči. To pomeni, da bodo enotno opredeljene osebe, ki se štejejo poleg vlagatelja, ko ta uveljavlja pravico do določene socialne pomoči. Po novem bo enotno definiran dohodek, ki se upošteva pri ugotovitvi dohodkovnega položaja posameznika ali družine. Prav tako močno podpiramo upoštevanje premoženja pri ugotavljanju materialnega položaja posameznika in družine, saj bomo na ta način lahko naredili jasno ločnico med prejemniki socialne pomoči, ki jo resnično potrebujejo, in tistimi, ki izkoriščajo pravne praznine in nedoslednost državnih organov. Prav tako menimo, da je Ministrstvo za delo ustrezno uredilo izjeme v zakonu, da torej šteje v dohodek tisto premoženje, ki ni nujno za preživetje. Kot primer: stanovanjska površina na določeno kvadraturo, avto nad določeno vrednostjo in podobno. Pomembna pa je tudi uvedba vrstnega reda uveljavljanja pomoči, ki jih ni mogoče preskočiti in s tem preprečimo sistem povezanih pravic. Strinjamo se z rešitvijo iz predloga zakona, da se otroški dodatek v skladu z definicijo otroka iz konvencije o otrokovih pravicah podeljuje do 18. leta starosti in je v prvi vrsti namenjen vzgoji, izobraževanju in preživljanju otrok v družini, zato je tudi logično, da se ta pravica šteje v dohodek posameznika ali družine. Država bo dokončno tudi priznala, da so stroški za različna starostna obdobja otrok različni, o čemer priča različna višina otroškega dodatka za mlajše otroke in za dijake. V tesni povezavi s spremembo otroškega dodatka je uveljavljanje državne štipendije za starejše od 18. let, ki se šolajo, torej dijake in študente. Seveda bi bilo odlično, če bi si lahko privoščili, da bi uvedli univerzalno štipendijo, vendar žal v trenutni situaciji to ni izvedljivo. Je pa po našem mnenju cenzus za vstop v pravico do štipendije postavljen dovolj visoko, gre za približno nekaj manj kot 600 evrov na družinskega člana mesečno, kar pomeni, da do državne štipendije ne bodo upravičeni le mladi iz višjih dohodkovnih razredov. Tako bi lahko oseba v prvem dohodkovnem razredu dobila 190 evrov državne štipendije, ki pa ima potem še mnoge dodatke, kot so: oddaljenost od kraja šolanja, do stalnega bivališča, demografija prostora, iz katerega prihaja, ocen v šoli, študijske smeri in podobno. Najvišje štipendije bi lahko dosegle približno vrednost 400 evrov. V LDS smo mnenja, da je to ustrezen odziv države tudi na študentske zahteve po več in višjih štipendijah. Količina denarja, ki bo namenjena državnim štipendijam, se bo povečala s sedanjih 73 milijonov evrov na več kot 135 milijonov evrov. Večja količina državnih štipendij bo morda tudi olajšala odločitev za študij mladih iz družin iz nižjih dohodkovnih razredov, saj se za to populacijo mladih vedno bolj izkazuje, da sploh ne gredo študirat. To spoznanje za državo z 2 milijonoma prebivalcev, ki ima omejen intelektualni bazen, pomeni resen problem in izziv za ukrepe, ki bodo takšne razmere izboljšali. Verjetno bo zanje treba storiti še kaj več, da jih prepričamo v nadaljevanje študija. V tem zakonu je še mnogo rešitev, ki bistveno odstopajo od doslej poznanih rešitev in bodo prav gotovo naletele tudi na nasprotovanja nekaterih. Vedno, ko se stvari zelo spreminjajo glede na obstoječe stanje, je tako. V skladu s pozivi lokalnih skupnosti bodo, na primer, bolj strogo zamejene enostarševske družine. Centrom za socialno delo daje zakon mnoge nove naloge in jim nalaga velike odgovornosti, pri odločanju pa bodo imeli po novem kar precej avtonomije, kar po našem mnenju izhaja iz pravilne ugotovitve, da službe v lokalnem okolju situacijo in razmere najbolje poznajo in bodo znali presoditi najboljše rešitve. Pred uveljavitvijo obeh zakonov, ki jih imamo na mizi, bo nujna kadrovska okrepitev centrov za socialno delo, prav tako pa jasen dogovor glede prehajanja delavcev iz lokalnih skupnostih in drugih državnih organov pod pristojnost centrov za socialno delo. Takšen pristop se nam zdi ustrezen, saj bi bilo zaposlovanje novih kadrov v časih racionalizacije in modernizacije javnega sektorja nesprejemljivo. Tako pričakujemo pozitiven dogovor tudi s tistimi lokalnimi skupnostmi, ki se s prehajanjem njihovih uslužbencev ne strinjajo. Ob tem smo prepričani, da to ne bo onemogočilo uveljavljanja tega zakona, za katerega menimo, da bo naredil na področju podeljevanja socialnim transferjem ter subvencij več preglednosti, pa tudi vzpostavil enotnost pravil, hkrati pa bo bolj prijazen do uporabnikov. Pomembno je poudariti, da se pravice pri tem ne zmanjšujejo. Nekateri deli se prerazporejajo, predvsem bo sistem postal pravičnejši in bolj jasno usmerjen v skupino državljanov, ki pomoč resnično potrebujejo. Takšne rešitve pa bomo v Liberalni demokraciji Slovenije vedno zagovarjali, zato bomo zakon v prvi obravnavi podprli, v nadaljevanju parlamentarne procedure pa predlagali in podpirali tiste predloge, ki bi lahko zakon še izboljšali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa dr. Andreja Črnak Meglič v imenu Poslanske skupine SD.
Spoštovani gospod podpredsednik, gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi. Lep pozdrav! V uvodu predstavitve naše poslanske skupine stališča do Predloga zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev želimo opozoriti na širši družbeni kontekst, v katerem so se izvajale spremembe na področju zagotavljanja socialne varnosti, zlasti pa sistemske spremembe, v katere je umeščen ta zakon. Sedanja vlada je nastopila mandat v izjemno težkih gospodarskih pogojih. Prvo leto svojega mandata se je morala ukvarjati predvsem z zagotavljanjem stabilnosti finančnega sistema in zagotavljanjem socialne varnosti ljudi, ki jih je kriza najprej prizadela. Vlada je veliko truda vložila v ohranjanje delovnih mest in zadrževanje rasti brezposelnosti. Pri slednjem je bila uspešna, saj mednarodni podatki potrjujejo, da smo po tem kriteriju med najuspešnejšimi državami Evropske unije. Dosedanji ukrepi na socialnem področju so prispevali k ohranitvi relativne blaginje in socialnega miru. Po stabilizaciji razmer pa sledi obdobje, ko je treba z reformnimi ukrepi zagotoviti razvoj in dolgoročno blaginjo. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve v Vladi nosi levji delež odgovornosti za pripravo strukturnih reform. Prvi sklop reform, ki jih s tega področja obravnavamo v Državnem zboru, je reforma na področju socialnega varstva. Danes tako obravnavamo dva predloga zakonov s tega področja, ki urejata socialne transfere. Prvi je predlog zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, drugi pa zakon, ki pride na vrsto naslednji, zakon o socialnovarstvenih prejemkih. Kot rečeno, zakona sta sorodna in jih je težko v celoti ločiti, zlasti pa razpravo o njiju in njunih posledicah. Glavni cilj sprememb na področju socialnih transferjev je vzpostaviti sistem, ki bo enostaven, pregleden in pravičen. Z zakonom želimo doseči boljše ciljanje socialnih transferjev z namenom, da bodo ustrezne pomoči družbe deležni tisti, ki so resnično najbolj potrebni le-te, hkrati pa zmanjšati možnost zlorab. Da bo ta cilj v celoti dosežen, pa ne bo dovolj samo reforma sistema socialnih transferjev, pač pa tudi sprememba zakona, ki ureja socialno varstveno dejavnost, saj je enako kot ureditev sistema socialnih transferjev pomembno tudi delovanje izvajalcev socialnovarstvenih storitev, predvsem centrov za socialno delo, koordinacija njihova delovanja v povezavi z nevladnimi organizacijami z namenom zagotavljanja ustreznih ukrepov in pomoči vsem tistim posameznikom in družbenim skupinam, ki potrebujejo pomoč družbe, ne le tistim, ki se pojavljajo pred okenci centrov za socialno delo. V zvezi z dilemami, ki so bile danes že izpostavljene, torej koliko je zlorab, lahko rečem, da so podatki o temu zgolj posredni, izhajajo iz raziskave na nereprezentativnem vzorcu revne populacije in pravi, ocena ekspertov, da približno petina koristnikov denarnih socialnih prejemkov le-te prejema na način, o katerem bi lahko resno dvomili, da obstajajo utemeljeni razlogi. Največ zlorab, če temu tako rečemo, se pojavlja ravno v povezavi z lažnim prikazovanjem statusa enostarševske družine, zato menimo, da predvsem spremembe, ki jih prinaša sedanji predlog zakona pomenijo velik korak naprej. Seveda pa je obseg zlorab različen, glede na sredine, v kateri potencialni koristniki živijo. Prepričana pa sem, da pač natančne evidence tako imenovanih zlorab ni mogoče voditi, saj bi to pomenilo vodenje dvojne evidence. Toliko, da si dopovemo, kakšen je obseg tega problema. Morda bi na drugi strani opozorila na to drugo plat pravičnosti, zajemanje tistih potencialnih upravičencev, ki v sistemu sedaj niso izključeni. Presenečeni boste, da so ravno tako ocene ekspertov, ki sistem zelo dobro poznajo oziroma poznajo tudi teren, da se tudi pri njih lahko govori, v kar precejšnjem obsegu, to se pravi, od 15% do 20%, to so tisti ljudje, v katere roke socialnih služb ne sežejo, ki se ne pojavljajo na okencih centrov za socialno delo iz raznoraznih razlogov. Na primer, da pač svojih pravic ne poznajo, da je njihova percepcija, da njihov položaj ni tako slab, da bi potrebovali pomoč družbe itd. Problematika je bistveno bolj kompleksna, kot se nam zdi na prvi pogled, zato jo je treba celostno urediti, ne le s sistemom socialnih transferjev pač pa tudi s sistemom celotnega delovanja socialnovarstvenih služb. Predlagani zakon o zagotavljanju pravic iz javnih sredstev na enem mestu združuje socialne transferje, ki so trenutno v pristojnosti petih resornih ministrstev. V Sloveniji poznamo 13 različnih transferjev, pogoj je ugotavljanje višine in je odvisna od materialnega položaja upravičenca. Različna so merila za dodelitev pravic, obstajajo pa tudi razlike v organih in način odločanja o posamezni pravici. Predlagani zakon te pomanjkljivosti odpravlja in natančno določa postopek za dodelitev posamezne pravice, ki se bodo podeljevale po določenem vrstnem redu na enem mestu, to je centru za socialno delo. Pri tem pa bo za vse transferje enotno določeno, kateri dogodki prosilca njegovih družinskih članov se upoštevajo, izračuni, na kakšen način natančno bo določeno, katero premoženje, na kakšen način se upošteva. Ena pomembnejših pridobitev, s katerimi smo soočeni državljani, pa je seveda tudi to, da bomo opravili z očitki, da je država z različnimi oblikami pomoči preveč radodarna do tistih, ki formalno izkazujejo nizke dohodke, sodeč po premoženju in življenjskem slogu pa živijo nadstandardno. Zakon bo možnost zlorab bistveno zmanjšal, seveda pa, kot so povedali že moji predgovorniki, v celoti jih ne bo moč odpraviti. Ključna za uspešno implementacijo zakona pa bo vzpostavitev ustreznih podatkovnih baz, iz katerih bo uradnik,ki bo o pravicah odločal, lahko naenkrat pridobil vse potrebne informacije, da bo lahko o vsaki vlogi in pravici odločal pravilno in pravično. Ravno v tem segmentu po mnenju Social demokratov leži največja nevarnost za pravočasen začetek izvajanja zakona. Za posamezne podatkovne baze je namreč odgovornih več resorjev. Upam, da se pripravo na spremembo sistema lotevajo vsi resorji enako zavzeto in odgovorno, kajti to je projekt Vlade in ne le Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve. Že zamuda na posameznih področjih lahko namreč povzroči, da zakona ne bo možno izvajati na predviden način in v roku, ki ga predvideva. Zatorej še enkrat premislek, ali smo zakon in celotno njegovo implementacijo zmožni uresničiti v roku, ki smo ga zapisali v predlogu zakona. Pomemben sestavni del izvajanja zakona je tudi strokovno delo delavcev, ki bodo sistem izvajali. Postopek ugotavljanja in zagotavljanja socialnih transferjev namreč predpostavlja tudi strokovno svetovanje in usmerjanje prejemnikov oziroma izvajanje ukrepa prve socialne pomoči. Zagotavljanje zadostnega števila delavcev, ki jim bo zaupan bistveno večji obseg nalog kot danes, je prav tako eden izmed ključnih elementov uspeha reforme, ki jo prinaša novela zakona. Jaz upam, da bodo z določenimi premestitvami in okrepitvami centrov za socialno delo ustvarjeni pogoji, da bodo svojo nalogo lahko izvedli. Predlagani zakon prinaša tudi vrsto vsebinskih sprememb, ki so bile v javnosti namenoma ali ne tudi že predstavljene. Na nek način dostikrat enostransko in tako, da so ustvarile dvom v pravilnost načrtovanih odločitev. Prva je povezana z zamejevanjem otroškega dodatka do dopolnjene starosti 18. leta. Naj opozorim, da konvencija o otrokovih pravicah govori o otroku do 18. leta starosti in da mnoge države sledijo temu zgledu in pravzaprav pravico dodeljujejo le do te starosti. To, kar je pomembno, pa je, da se dijakom do 18. leta po Predlogu zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki niso več po novem upravičenci do državne štipendije, izpad tega prejemka nadomešča z občutno višjim otroškim dodatkom za dijake, skratka, da v bistvu govorimo o kompenzaciji pravice do državne štipendije na račun povečanja otroških dodatkov za dijake. Pomembna novost, ki jo v Poslanski skupini Socialnih demokratov še posebej pozdravljamo, je bistveni dvig cenzusa za pridobitev štipendije iz 399 na 591 evrov. S tem bo omogočeno, da bo število štipendij naraslo, v skladu s predlaganim zakonom pa bodo tudi znatno višje. S tem Vlada uresničuje temeljno zahtevo študentov, ki so jo izrazili v pogovorih o bodoči ureditvi študentskega dela oziroma njegovem preoblikovanju v malo delo, da pač študij ni več ali predvsem privilegij bogatih. Ravno toliko povečan cenzus, ki govori, da praktično bo pripadala štipendija vsakomur, vsaki družini, kjer bo dohodek na družinskega člana manjši od 591 evrov, govori o tem, da je to avtomatična pravica na podlagi ugotovljenega statusa posamezne družine in da praktično predstavlja avtomatizem. Tretja pomembna novost, ki je povezana tudi s spremembo Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, je usklajena z dolgotrajnimi zahtevami socialnih partnerjev, kajti prenaša nekatere izdatke, ki jih trenutno posredno izplačuje pokojninska blagajna neposredno v proračun. Državne pokojnine in varstveni dodatek se bo po novem izplačeval neposredno iz proračuna, o upravičenosti pa bo odločal center za socialno delo. Seveda pa ob izpeljavi teh pravic obstaja še vrsta dvomov, zato se bomo morali o njih še natančneje pogovoriti. Zakon prinaša še številne druge izboljšave in novosti, za katere bo dovolj časa, da se o njih pogovorimo v razpravi. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlagani zakon v prvi obravnavi podprli in glasovali za sklep, da je primeren za nadaljnjo obravnavo. Pozorno pa bomo spremljali pripombe in stališča ter mnenja, ki bodo izraženi v razpravi. Reformo področja socialnih transferjev je po našem mnenju treba sprejemati skrajno previdno in pozorno, saj je treba nenehoma paziti na to, da spremembe za posamezne skupine morebiti ne bi pomenile poslabšanja njihovega socialnega položaja. In morda na koncu še to. Neko izkušnjo s takšno celovito reformo v Sloveniji že imamo. Sistem se je izvajal od leta 1984 do leta 1991, predstavljal je resnično veliko modernizacijo sistema, tedaj smo to imenovali socialnovarstvenih pravic in prepričana sem, da bo temu zgledu sledila tudi sedanja reforma in da bo prinesla na nek način s svojo pogumno izvedbo tudi vzor za podobne modele, ki bi jih lahko izvajali v drugih državah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospa mag. Maja Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavkama in sodelavcem! V stališču Poslanske skupine Socialnih demokratov je bilo sistematično zaporedje od razmer, v kakršne pada ta zakon, do tistega, kako vidimo zakon Socialni demokrati, zato se s tem ne bom ukvarjala. Moram pa reči, da moje osebno stališče do tega zakona izhaja predvsem iz zapisanega cilja, da naj bi zakon oblikoval pravičnejšo in bolj dolgoročno vzdržno socialno državo. Če nam bo ta osnovni cilj uspelo uresničiti, potem je napor, ki bo potreben še za morebiti kakšne manjše popravke v zakonu in zlasti za uresničevanje zakona, vreden. In zato dovolite, da reagiram na nekatere izjave, ki jih je bilo mogoče slišati, zato ker z njimi nikakor ne morem soglašati. Trditev, da ni predlagatelj dokazal zlorab, da se zanaša samo na neke govorice o zlorabah, me pravzaprav preseneča, ker sem s strani poslanske skupine, ki se je ob to obregnila, bila v preteklosti vajena poslušati številne očitke in apriorne sodbe o zlorabah,In to se je dogajalo ravno ob recimo subvencioniranju prispevkov staršev za vrtce ali recimo ob prispevkih za brezposelne in še bi lahko naštevala. Meni se pa zdi bolj pomembno to, da ločimo med tistim, kar so zlorabe, in tistim, kar je preprosto nemogoče ugotoviti. Če bi ministrstvo imelo podatke o tem, kdo sistem zlorablja, potem sem prepričana, da bi jih že zdaj odpravili in o zlorabah sploh govoriti ne bi mogli. Torej je to obrnjen problem ,o katerem razpravljamo Drug očitek, ki je bil tako zelo na pamet izrečen, upam reči, in ki se zadnje čase kar naprej ponavlja, kako v prejšnjem mandatu ni bil v Državni zbor poslan ali posredovan noben zakon, ki ni bil sprejet na Ekonomsko-socialnem svetu. No, jaz bi malce cinično rekla, če je bil na Ekonomsko-socialni svet sploh posredovan, ker denimo, zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja kljub zahtevam socialnih partnerjev na Ekonomsko-socialni svet sploh posredovan ni bil, da ne govorimo o tem, kako ni bilo mogoče govoriti o kakršnemkoli socialnem dialogu ali vsaj soglasju v zvezi z resolucijo o nacionalnem programu visokega šolstva, zakona o visokem šolstvu, novele zakona o vrtcih, zakon o pacientovih pravicah. Če pa gremo zdaj na resor Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve, se bom pa samo treh spomnila: zakon o določitvi minimalne plače, novela o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti, zakon o odpravljanju posledic dela z azbestom, če pa je bil zakon o usklajevanju transferov usklajen, pa nisem šla gledat. Ampak zlasti za zakone v letu 2008 je mogoče reči, pač so to zakon o varstvenem dodatku in še marsičem, če se že spuščamo v to, da komentiramo in očitamo, potem ohranimo nekaj spomina in nekaj občutka za realnost. Rekla sem že, da je zame bistvenega pomena kategorija pravičnosti. Druga kategorija, ki se mi pa zdi takrat, kadar govorimo o zajemanju iz javnih sredstev, je pa zagotovo tudi učinkovitost porabljenih sredstev. In ko gledam predlog zakona, ki je pred nami, in če o učinkovitosti razmišljam, potem je temeljno vprašanje, kako bo zakon uspel doseči tiste, ki so ciljane skupine. In po tej plati se mi zdi postavitev otroškega dodatka, prve pravice iz javnih sredstev, daleč najbolj upravičena zahteva, ker je skladna s tistim, ko pravimo, da morajo biti javna sredstva v jedru najprej namenjena družini in tistim najbolj ranljivim kategorijam, to so pa zagotovo šolajoči se, od otrok do 18. leta, in potem štipendije, seveda pa tudi denarna socialna pomoč in varstveni dodatek. In temu sledi potem vse drugo. O tem, kako je treba pregled urediti, kontrolo, nadzor nad vsem, kaj vse bo to prineslo tudi za centre za socialno delo, smo pa nekaj že rekli in prepričana sem, da bodo drugi tudi še povedali. Končala bom pa s tem: zame je bistvenega pomena, da bi tudi ta zakon bil uveljavljen čim prej, vsekakor pa pred zakonom o malem delu, ker bi se s tem samo utrdilo tisto, kar ves čas trdimo, da je revolt marsikdaj posledica neobveščenosti. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Alojzij Potočnik. [[Ga ni.]] Gospod Matjaž Zanoškar, izvolite.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Ob bok razprave, ki smo jo slišali v predstavitvi stališča Poslanske skupine DeSUS, glede predlaganega in obravnavanega zakona, naj povem, da smo zelo veseli, da prihaja na mizo ta predlog zakona, ki bo v novih družbenih razmerah, ki jih narekuje sedanja gospodarska in finančna kriza, poskrbel, da bo sistem socialnih pomoči in socialnih transferjev lansiran pravično, enakopravno, z upoštevanjem načela vzajemnosti in tudi ekonomičnosti. Zelo sem vesel, da je ta zakon temeljito pripravljen in da v prvi fazi poskuša nekako vnesti, vtkati enakopraven sistem pri razdeljevanju vseh socialnih transferjev. Pomembno je, da delitev socialnih pravic poteka na podlagi materialnega stanja, ugotovljenega za določene prosilce, upravičence. Prihajam iz manjšega okolja, iz lokalne skupnosti, kjer se pravzaprav vsi ljudje med sabo poznajo, in je razvidno, da se na eni strani kopičijo pri vseh teh ljudeh, državljankah in državljanih, socialne pravice, po drugi plati pa se kopiči tudi veliko zlorab, zlorabe celotnega socialnega sistema. Prav je, da se določi enotna vstopna točka, kar naj bi opravljali centri za socialno delo, za katere mislim, da so prava institucija, ki se s tem ukvarja, ker včasih v lokalnih okoljih ugotavljamo, da centri za socialno delo ne opravljajo svojega dela ali pa tudi ne pokrivajo in ne poznajo okolja, v katerem delujejo. V teh lokalnih okoljih ugotavljamo, da nekateri upravičenci do socialnih pomoči naredijo krog, najprej na center za socialno delo, potem pridejo še na občino, nato gredo še na kak zavod za zaposlovanje, medtem so še kakšne humanitarne organizacije. In ko se v enem mesecu zaključi ta krog, na koncu pridejo do veliko boljšega eksistenčnega stanja kot pa, recimo, delavci, ki so zaposleni, ki so v službah in tako naprej. In v tem smislu se mi zdi pomembno, da se v ta zakon vgrajuje sistem pravičnosti in enotne vstopne točke, enotne odločbe, ki bodo ugotavljale njihovo stanje in na podlagi tega stanja tudi razdeljevale socialne transferje. Seveda vemo, da bo na podlagi tega zakona nekaj takih, ki bodo prikrajšani oziroma bodo imeli manjše socialne pomoči, nekateri pa večje, vendar mislim, da bo sistem pravičnejši. Zato nas tudi to ne bo motilo, da bodo nekateri imeli manj socialnih pomoči, kot so jih imelido sedaj, vendar bo enakopravno razdeljeno. Razprava našega kolega, poslanca DeSUS-a, je bila tudi v tej smeri, da je prav, da se iz blagajne pokojninskega in invalidskega zavarovanja izločijo transferji, ki so zdaj v okviru državnih pokojnin. Pokojnina je ekonomska kategorija, zato menimo, da nima ničesar skupnega s socialnimi pomočmi in naj gredo socialni transferji iz drugega naslova. Ta blagajna naj se očisti do tiste mere, da bo zajemala samo pokojnine, ki ji pripadajo. Pomembno se nam zdi tudi to - kar je bilo tudi v razpravah ugotovljeno in opozorjeno -, da bo implementacija, izpeljava samega zakona bo kvalitetna takrat, kadar bo ob tem vgrajen tudi način in mehanizem za spremljanje pravičnosti oziroma realnosti tega zakona. Jaz sem popolnoma za to, da se uvede inšpekcija. Jaz sem popolnoma za to, da je inšpekcijski nadzor nad vsemi temi koristniki socialnih transferjev, da se ugotavlja v vseh okoljih, ali gredo v pravo smer ali jih dobivajo pravi in tako naprej. Menim, da je zakon dobra podlaga, osnova za naprej, za razprave in prepričan sem, da se s tem zakonom sprejema pravični sistem vseh socialnih transferjev, kar je v tem trenutku zelo pomembno in v tem trenutku tudi Demokratična stranka upokojencev v celoti podpira. Hvala.
Besedo ima gospod Silven Majhenič. [[Ga ni.]] Gospod Franci Kek. [[Tudi ne.]] Gospod Dušan Kumer ima besedo.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! Več ali manj je moja kolegica iz poslanske skupine Andreja Črnak povedala stališče poslanske skupine. Vendar bi pa ob tem dodal dve, tri svoje misli, ker je ta splošna razprava v tem prvem branju. Za začetek bi rekel, da smo se končno lotili stvari po mnogih letih na pravem koncu. Solidarnost in socialna pravičnost imata tako kot vsaka palica dva konca. In tudi ta socialna pravičnost ima dva konca. Na eni strani so tisti, ki zaradi razmer, v katere so padli, zares to socialno pomoč potrebujejo, in na drugi strani so tisti, ki skušajo venomer in največkrat tudi še tako dobronamerne zakonske stvari zlorabljati za to, da jih kršijo. Zato podpiram predlog in njegovo osnovno intenco ali pa osnovni cilj, ki je v pravičnejši in dolgoročnejši vzpostavitvi socialne države z enotnim, preglednim in pravičnim sistemom razdeljevanja in porabe teh javnih sredstev. Zelo pomembna je, tako kot je v predlogu zakona zapisana, ta ena vstopna točka v sistemu te socialne politike oziroma teh socialnih pravic. Mislim, da bo težja naloga na tej vstopni točki vzpostaviti eno povsem normalno in pravo evidenco posamezne družine ali pa posameznikov pri materialnih sredstvih, ki jih imajo tako v nepremičnem premoženju kot premičnih sredstvih. Mislim, da bo to ena od težjih nalog. Centri za socialno delo. tako kot so zdaj postavljeni in organizirani, mislim, da bodo rabili tudi nek kadrovski suport in predvsem tudi tehnološki, organizacijski suport, da bodo tema dvema stvarema lahko stregli, se pravi zbiranju podatkov jaz imenujem tako imenovana socialna kartica posamezne družine ali skupnosti, prošenj tistih, ki bodo zaprošali, in potem tudi odločanj, na podlagi katerih kriterijev se bodo odločali. In na koncu še nekaj. Več kot 30 let se tako ali drugače srečujem z otroki, ali je to v vrtcu ali je v šoli, posredno tudi z njihovimi družinami. In me ena stvar muči in jo bom danes tudi izpostavil. Razumem, da so ti socialni transferji, te socialne pomoči, ko govorimo o otrocih, namenjene otrokom vse do njihove polnoletnosti, do 18. leta, tako kot je zapisano in opredeljeno v raznih mednarodnih konvencijah in resolucijah. Vendar se vedno sprašujem, predvsem ko se znajdem v šoli, ali je nek transfer, ali je to otroški dodatek, ali neka druga pomoč, ki je direktno namenjena otroku, ali jo on za svojo dejavnost in svojo eksistenco, tudi porabi, ne bom rekel izrabi ali pa porabi, ali je to za njegovo dejavnost. Vem, da je to težko, zato ker so ti transferji namenjeni družini kot tej osnovni celici. Tu je seveda velika odgovornost na starših, ampak večkrat dobim, ko se govori o zlorabah in poslušam druge kolege in kolegice, mislim, da tukaj znotraj je še nekaj prostora, da bi mogoče z nekaterimi mehanizmi tega nadzora ta sredstva res lahko bila, ne 100%, vsaj 90% namenjena dejavnosti otrok. Še enkrat, jaz podpiram in pravim, da gre zakon v pravo smer - končno.
Hvala. Besedo ima gospod mag. Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsedujoči za razumevanje in za potrpljenje. Prijazen pozdrav sodelavcem ministrstva! Jaz sem vesel, da smo se te pomembne teme lotili, kajti socialni transferji in ureditev teh razmer v družbi nikdar in nikoli ni dokončana niti končana zgodba. Sem pa presenečen - v začetku je bilo pri uvodnih stališčih slišati nekaj kritik, tistih, ki se z zakonskimi rešitvami ne strinjajo, potem pa dvorano zapustili. Danes se vidi, komu je mar za socialne zadeve, kdo pa ima mogoče ime "socialen" v stranki zaradi nekih drugih načel. Moram reči, da te rešitve pozdravljam. Predvsem me skrbi ali bomo uspeli doseči računalniško podporo, na eni strani, na drugi strani pa preprečiti zlorabe. Tu vidim, da nas čaka zahtevno delo. Nekatere evropske države so se tega lotile, tudi v naši soseščini, pa žal opustile zgodbo. Deloma poznam primer Avstrije, kjer so se ravno na teh evidencah močno trudili in potem končali nekje na sredini poti. Moja ocena je, da Slovenija dokazuje, da je socialna država, da socialnim transferjem - takšnim in drugačnim - namenjamo veliko sredstev, da pa ugotavljamo, da niso vedno pošteno porazdeljeni. Podpiram pot, da tistim, ki mogoče zlorabljajo z izgovorom nedela ali špekulacij, sistem del in sredstva, ki so tam odveč in preveč, damo tistim, ki pa do teh pomoči ne znajo priti, nimajo znanja ali jih je mogoče celo sram. Da okrepimo še delo centrov za socialno delo, da povečamo in izboljšamo sodelovanje med občinami in centri za socialno delo, kajti vsi skrbimo za iste ljudi, in kdaj večkratno sestankovanje in izmenjava informacij vodi naprej. Moram reci, da iz okolja, iz katerega prihajam, imam na tem področju dobre, pozitivne izkušnje. Vsi skupaj pa na tem sistemu lahko storimo še več. Zdi se mi dobra rešitev, da povečujemo število štipendij, da dijake in študente stimuliramo za delo, študij, ne pa za nedelo. Proučiti moramo tudi, zakaj nam v Sloveniji določeno, veliko število štipendij ostane nepodeljenih. Eden od problemov, ki bi se mu tudi posvetil, je delo na črno. Nekateri v gradbeništvu predvsem delajo, zaslužijo relativno dobro, zraven pa zato, ker so proforma nezaposleni, uživajo še vse socialne bonitete. Potem tudi status tako imenovanih enodružinskih skupnosti, ki pa v resnici to niso,ker so ustanovljene z namenom počrpanja večjega dela socialnih transferov. Treba je reči bobu bob in vzpostaviti sistem, ki je predvsem pregleden, transparenten in omogoča socialno varnost in preživetje tistim, ki si s svojimi rokami tega [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]ne znajo in ne morejo omogočiti in zaslužiti. Zakon bom podprl. V nadaljevanju do tretje obravnav in do zaključka, pa sem prepričan, da ga bomo vsi skupaj naredili še boljšega.
Besedo ima gospod Bogdan Barovič. [[Ga ni.]] Gospod Dejan Levanič ima besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Po mojem mnenju je sigurno cilj predloga zakona oblikovati neko pravičnejšo in pa bolj dolgoročno vzdržno socialno državo. V tem sistemu, ki ga predlog zakona prinaša, sigurno opazimo bolj pregleden in preprostejši sistem socialnih transferjev, ki bo omogočil to, kar nam je seveda vsem cilj, da bodo pomoč dobili tisti, ki so te pomoči resnično potrebni. Preprečil pa bo na drugi strani tudi velikokrat izkoriščanje in pa zlorabo sistema, ki se je pojavljala v preteklosti. Kakorkoli gledamo, ker imamo paket dveh zakonov, ki sta sigurno povezana med seboj, vidimo, da se izboljšuje sedanja ureditev instituta denarne socialne pomoči, ker se ta prilagaja posameznih upravičencem, skladno s trajanjem prejemanja, z možnostjo upravičencev za delo, starostjo in pa seveda delovno aktivnostjo. Ena izmed pomembnejših novosti, o kateri bo verjetno več govora tudi v prihodnje, je dvig višine denarne socialne pomoči, ker vemo, da se je košarica življenjskih potrebščin zvišala, tudi minimalna plača, zato je posledica tega tudi višja denarna socialna pomoč. Danes smo slišali, da je prihajalo do nekaterih anomalij v preteklosti, in prav je, da se le-te odpravljajo. Državljanke in državljani sami opozarjajo na to, kar se dogaja med ljudmi. Dejstvo je, da so se pri obstoječi zakonski ureditvi socialni prispevki nekako kopičili. Zaradi tega je nujno, da se za vse pravice določi na enem mestu, da tisti, ki so do tega upravičeni, to dobijo, ampak da se ne pojavi tista anomalija, ko imamo postavljeno neko mejo in kjer tisti, ki ne dosega te meje, z raznimi socialnimi prejemki lahko prehiti tistega, ki pa je mogoče malo nad mejo, in potem izpade pri vseh socialnih prispevkih, predvsem pri štipendiji in vsem tistim, kar bi mu lahko pripadalo. Zato je nujno, da se vzpostavi neka enotna evidenca, da se vidi, kakšne socialne pravice se kopičijo, in da ne ustvarimo v bistvu okolja, kjer se tistim, ki delajo in spadajo nekako v nižji in srednji razred, v bistvu ne priznajo neke ugodnosti ali pa pravice, ki prihajajo iz socialnega varstva. Novost, ki jo zakon tudi prinaša, je, da se vse premoženje danes šteje, prej se ni. Vsaj na nekaterih področjih ne. To je zelo pomembno, ker nekdo, ki je imel veliko premoženja in prikazal na drugi strani majhne osebne dohodke, je lahko prišel dobro skozi pri nekaterih plačilih, predvsem o vrtcih je bilo tukaj veliko govora. Tako se odpravlja ta anomalija, kar je sigurno en korak naprej. Velikokrat so tudi mlade družine postavljene pred situacijo, ko je mogoče bolje ne priznati zakonske zveze ali pa živeti na istem naslovu, zato ker iz položaja enostarševskih družin ali različnih naslovov prihaja več pravic in mi moramo to urediti, da ne bo prihajalo do zlorab sistema, ki je vzpostavljen v državi. Naslednja stvar, ki je po mojem mnenju tudi ključna, vzpostavil se je nek trend v državi, da se v bistvu ne splača delati oziroma če je na tak način urejeno socialno varstvo, potem je dejstvo, da je to treba odpraviti. Ker vsi tisti, ki so nekako denarno socialno pomoč dobivali, skupaj z ostalimi socialnimi prejemki, so kaj hitro prešli tisto mejo in jim je ta položaj tudi ustrezal. Zato je pač treba nagraditi tiste, ki delajo in seveda spodbuditi tiste, ki ne delajo. Ključna zadnja stvar. Veliko je bilo govora v preteklosti o štipendijah, predvsem se je to vezalo na zelo aktualno debato o zakonu o malem delu, kjer so mnogi nekako pogojevali sprejem zakona o malem delu,, če bomo sprejeli več in višje štipendije. Treba je pač vedeti, da moramo v Sloveniji zagotoviti dva cilja, kar se tiče študentk in študentov. Prvi cilj je zagotoviti neko socialno varnost. To zakon o malem delu prinaša, ker bo študentom šteta pokojninska doba, delovna doba, priznane bodo delovne izkušnje, invalidsko, zdravstveno bodo zavarovani. In drugi cilj, ki ga je treba slediti, je, da omogočimo študentom, da študirajo in ne delajo. Torej v tistem prostem času, ki ga imajo, torej da svoj prosti čas ne posvečajo delu. Da pa lahko ta cilj uresničimo, pa moramo zagotoviti štipendije, ki bodo omogočale predvsem tistim, ki so socialno šibki, da bodo lahko dostopali do študija. In ravno s tem zakonom, torej zakonom o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev to tudi počnemo. Kaj se je dogajalo recimo v prejšnjem letu, ko smo imeli še vedno cenzus od 60 do 65% minimalne plače? Takrat so se šteli v cenzus tudi razni socialni prejemki, kot je pokojnina in vse drugo, kar so družinski člani dobivali. To je pomenilo na neki točki, da je 17 tisoč mladih ostalo pred vrati in ni pridobilo štipendij.In to je problem za neko državo, ki si želi spodbujati mlade, da študirajo, nimajo pa za to pogojev. Sprememba zakona o štipendiranju je prinesla že prvi korak naprej, šlo je torej iz obstoječe ureditve iz 60 oziroma 65% minimalne plače se je dvignil cenzus na 68% minimalne plače in na 70% za tiste, ki prihajajo iz enostarševskih družin, se pravi za otroke s posebnimi potrebami. To je bil ključni korak v času krize, kjer pač denarja primanjkuje, da se je v šolskem letu uveljavilo večje število štipendij. Ta zakon gre še veliko dlje. Danes je, da bo bolj nadzorno prikazano, cenzus 300 evrov na družinskega člana, ta zakon ta cenzus zvišuje na 600 evrov na družinskega člana, kar je veliko več in kar prinaša toliko štipendij, kot jih Slovenija v zgodovini še ni imela. In s tem je izpolnjen ta drugi pogoj, da bodo študentje dobili štipendijo, da bodo lahko študirali ,ne pa svoj prosti čas posvečali predvsem delu. Kar se tiče konkretnih številk glede štipendij. Vidi se, da se število upravičencev za štipendije predvsem med študenti povišuje iz 14 tisoč na 24 tisoč 800 štipendij, kar je velik napredek. Če pogledamo samo letni obseg sredstev za štipendije, za študente se iz 30 milijonov povečujejo ta sredstva na 81 milijonov. Letni obseg sredstev skupaj za štipendije tako dijakov in študentov pa se povečuje s 73 milijonov na 135 milijonov. To pomeni, da je 62 milijonov evrov več sredstev na voljo za štipendije, kar je sigurno korak naprej in izpolnitev obljube Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, da bo zagotovilo ta pogoj. Treba je na nek način tudi razumeti študente, ki so velikokrat v preteklosti ostali praznih rok, predvsem kar se je tikalo štipendij. Ta zakon to konkretno prinaša in zelo pomembno, še enkrat, mogoče za širšo javnost, da zakon naj bi stopil v veljavo s 1. 1. 2011 ,medtem ko zakon o malem delu s 1. 7. 2011. Štipendije bi s tem zakonom bile zagotovljene pred sprejemom zakona o malem delu. Jaz mislim, da sta zakona dobra, da se je Ministrstvo za delo lotilo temeljite reforme na tem področju in bom torej oba zakona z veseljem podprl.
Besedo ima gospodo mag. Franc Žnidaršič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! Pred nami je tako rekoč sistemski zakon za uveljavljanje pravic s področja javnih sredstev. Mislim, da je dobra podlaga za nadaljevanje obravnave tega zakona, ob njem smo dobili dober pregled posledic, ki jih ta zakon prinaša. V globalu se izjemno poveča obseg sredstev za štipendije, kar je zelo dobro in bo omogočalo večjemu številu študentov, da študirajo in manj delajo in bo splahnel očitek, da morajo delati preko študentskih servisov, da lahko študirajo. Prav tako je dobro, da smo dobili nekatere pripombe s strani določene civilne družbe, pa tudi s strani Skupnosti občin Slovenije, ki opozarjajo na določene možne pomanjkljivosti zakona, ki jih bo mogoče ob nadaljnji obravnavi ustrezno korigirati. Jasno, da po prejšnjem resnem premisleku, ali dejansko terjajo te pripombe poseg v samo vsebino zakona. Pomemben je ta zakon tudi zaradi tega, ker bo dejansko na enem mestu država zbrala podatke o socialnem stanju posameznega upravičenca in na ta način bo zagotavljal, da bodo dobili socialne transfere oziroma pravice iz javnih sredstev tisti, ki jih dejansko potrebujejo. In bo prav gotovo zaradi take ureditve manj zlorab. Pomembno se dviga meja oziroma spušča meja, ki naj omogoči prijavo oziroma participacijo na javnih sredstvih v ta namen. In to je dobro, ker pomeni, da država kljub gospodarski in finančni krizi skuša ohraniti doseženo stopnjo socialne države in jo narediti takšno, da se ohranja solidarnost znotraj družbe in se zagotavljajo osnove za preživetje vseh tistih, ki nimajo svojih dohodkov dovolj ali so brez dela ali pa delati ne morejo zaradi zdravstvenih ali drugih razlogov. Zato mislim, da je dobro, da smo pristopili sistemsko k temu vprašanju, da imamo pred seboj dober zakon, ki ga bomo prav gotovo lahko podprli in na ta način rešili eno pomembno področje, ki je do zdaj bilo reševano na različne načine in skozi več zakonov na posameznih področjih, sedaj pa vendarle imamo zbrane stvari na enem mestu in verjamem, da bo na ta način lažje zagotavljati vsem tistim, ki so pomoči potrebni, te pravice in stimulirati vse tiste, da angažirajo svoje premoženje, da preživijo takrat, ko jim zmanjkuje, ,ali pa da iščejo delo in z delom pomagajo reševati svoj materialni in socialni položaj. Zakon bom v prvem branju kot ustrezno podlago za nadaljnje postopke z veseljem podprl. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Andrej Magajna.
Spoštovani gospod minister, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev vnaša nujno modernizacijo v sistem socialnih transferjev in je eden od poglavitnih zakonov na področju socialnega varstva, ki ga je predložila Vlada in ga bo, upam, parlament tudi z veliko večino sprejel. Zakon prinaša tako dolgo pričakovano enotno vstopno točko. Ta bo pripomogla, omogočila centralni sistem vodenja evidenc in s tem racionalnejšo razporejanje socialnih transferjev in posledično to pomeni prispevek k pravičnejši ureditvi, pravičnejšemu razporejanju pomoči tem, ki so jo dejansko tudi potrebni. Kolegica dr. Andreja Črnak Meglič je že opozorila, da vzpostavitev tega sistema predstavlja velik napor, tehnični strokovni zalogaj, saj gre v povezavo več baz, pet baz ministrstev v centralni sistem urejanja, in bo potrebno čim prej pristopiti operativno k izgradnji tega nujno potrebnega informacijsko podprtega sistema. Transferji naj bi bili preglednejši, delitev bolj pravična in racionalna. Diskusije bodo vedno ostale o posameznih podrobnostih. Na primer, ena od teh, ali bi varstveni dodatek tudi šteli v to kategorijo transferjev ali ne. Enotni sistem sicer zahteva, da se oceni celotna vrednost prihodkov, ki jih dobi posameznik, pa vendar določene dileme bodo ostajale in bomo morda v kasnejšem obdobju o njih še diskutirali. Ne moremo pa mimo aktualne teme : študentske demonstracije. Zakaj je ta zakon povezan? To je bila ena od osnovnih zahtev študentov tudi pred demonstracijami, da je nujno treba dvigniti obseg štipendij, omogočiti lažji študij. Žal, organizatorji demonstracije niso odstopili, kljub temu da je bil predlog zakona že vsem javno dostopen, da gre za največji dvig štipendij v zgodovini Slovenije, nove Slovenije, in štipendije bodo postale dostopne veliko širšemu krogu uporabnikov. Človek se ne more znebiti vtisa, da so bili v določeni meri dijaki in študentje zmanipulirani, da je šlo za sprevržene proteste, ki so jih spodbudili ravno ti, ki so se vsa leta napajali s študentskim delom. Ne da bi delal posebno raziskavo, že kolegi, ki sem jih slučajno srečal, so povedali, moj sin je dobil SMS s študentskega servisa: Udeleži se demonstracij, dobil bo malico, pijačo, prevoz. Mnoge od teh malic so se znašle pred vrati Državnega zbora, ne samo granitne kocke. Demonstracije so spodbudili ti, ki so dobivali pravzaprav denar od procentov študentskega dela, brez javnih razpisov, samo odstotki študentskega dela. Če bi hoteli to zadevo v korenini spremeniti, vendar to ni tema današnjega zakona,bi morali v osnovi spremeniti financiranje študentskih organizacij, ki ne bi smele biti odvisne od količine študentskega dela, ampak bi jih financiral minister za kulturo, minister za znanost in šolstvo, ali morda tudi na osnovi posebnih skladov. Ta sistem je izrojen in to kaže na navzkrižje interesov. To navzkrižje interesov pa je porodilo tudi tako sprevržene demonstracije, katerih smo bili deležni. Še ena dilema, ki se mi sproža ob samem zakonu. Ko človek prevaja številke, naleti tudi na dvig minimalne socialne podpore za posameznika, tako imenovane enke. Ob določitvi minimalne plače se je ministrstvo poslužilo raziskave o košarici življenjskih stroškov. Prišli smo do številke, ki bi bila tudi osnova za minimalno plačo. Kako smo prišli do številke 288 evrov? Smo to košarico razpolovili? Menim, da je ta cenzus bolj administrativen kot življenjski, je pa v tem trenutku iluzorno pričakovati, da bi minimalno podporo dvignili na raven življenjskih stroškov, o katerih sem govoril, saj bi s tem pravzaprav odpravili razliko med podporo in minimalno plačo. To je seveda vprašanje stimulacije, potem motivacije za iskanje zaposlitve in tako dalje. Vendar mora biti to kljub vsemu naš cilj. Če bo sistem finančno vzdržen, , ob neki drugačni družbeni distribuciji sredstev bi bil ta cilj, po mojem, tudi že danes uresničljiv. Vendar bi morali korenito spremeniti, kot sem rekel, sistem distribucije. Socialna varnost bi morala temeljiti, torej minimalna, prva pomoč,za posameznika, na oceni življenjskih stroškov, ki jih človek potrebuje za preživetje. To je za hrano, obleko, plus dodatek za stanovanje, če sam ni lastnik stanovanja. Na osnovi tega bi strukturirali socialno varnost. Minimalna plača mora odstopati od minimalne življenjske košarice, saj je status zaposlenega delavca, ki hodi v službo, le drugačen od tega, ki je na socialni podpori. Verjetno pa je tak pristop trenutno še utopičen, vendar bi to moral biti cilj. Če se vrnem na začetek. Zakon je dejansko velik prispevek k reševanju pravičnejše porazdelitve socialnih transferjev in nujni korak v modernizacijo sistema.
Besedo ima gospod minister.
Spoštovani gospod podpredsednik, poslanke in poslanci. Dovolite, da se vključim v to razpravo z nekaj pojasnili, odgovori, ki ste jih v svojih razpravah tako rekoč želeli, zahtevali. Mogoče bom razjasnil nekaj vprašanj, ki se vam odpirajo pri rešitvah tega zakona. Najprej glede tega, zakaj smo se pravzaprav odločili za to, da pri 18. letih ali pri polnoletnosti državljana nekako ustavimo z otroškimi dodatki in od tam naprej gremo naprej s štipendijami. Eden od razlogov je bil že naveden, poslanka Črnakova ga je navedla. Gre za mednarodne dokumente, ki to opredeljujejo. Tisto, kar nas pa seveda v celi socialni politiki posebej skrbi, je pa to, da imamo pravzaprav nek vzorec, zatečen vzorec družinskega življenja v Sloveniji, ki se nam razvija v nepravo smer, v smer, ko se mlada generacija prepozno osamosvaja in prepozno vzpostavlja svoja lastna gospodinjstva, družine in podobno. Mi želimo ravno s to potezo, da prekinemo s transferji odraslim mladim ljudem preko staršev, doseči, da se bodo hitreje postavili na svoje noge, postali odgovorni za svoje življenje in na tak način tudi hitreje stopili na pot k samostojnosti drugje. To seveda ni edini ukrep. Mora jih biti še več in trudili se bomo, da bo takih ukrepov v prihodnje še več. Na tem področju smo lahko trenutno to storili. Hkrati je pa tukaj tudi pomembno to, da se v sistem uvaja racionalnost, kajti ni treba sedaj dveh odločb dati vsakemu posamezniku, ampak tistim do 18. leta eno za dva transfera in tistim pozneje tudi eno za doslej dva. In tako dalje gre potem ta zgodba. Drugo, kar je bilo kot izpostavljeno vprašanje, je bilo, da dostop do štipendij bi lahko bil problematičen zaradi upoštevanja drugih prejemkov. Ravno to piše v zakonu, da dostop do štipendij ni pogojen s prejemanjem drugih transferov, tako kot je lahko pri natančnem branju razvidno, zato v tem smislu ni te bojazni, ki je bila s strani razpravljavcev izražena. Tretja zadeva, upoštevanje premoženja in dohodka. Tukaj je treba opozoriti na to, da ne moremo dvakrat šteti nekomu iste zadeve. se pravi, če premoženje prinaša, omogoča dohodek, prinaša dohodek, potem seveda štejemo takemu posamezniku dohodek. Če mu ga ne prinaša, štejemo to kot premoženje. Ne moremo pa dvakrat upoštevati iste stvari, ker v tem primeru bi seveda pomenilo, da nekomu jemljemo iz rok tisto, kar mu prinaša dohodek, in to ne bi bilo pravično z vidika socialne pravičnosti. Precej je bilo vprašanj okrog zlorab in koliko jih poznamo. In točno je poslanka Potrata rekla, da če bi za vse zlorabe vedeli, jih ne bi bilo, ker jih ne smemo dopuščati. So pa že navedene ocene, kar zadeva verjetnost, da prihaja do neupravičenega koriščenja javnih sredstev. Gre za oceno, da lahko tudi do 18, 20% teh sredstev trošimo na neprimeren način. Seveda nas na zlorabe opozarjajo še druge stvari, veliko je neposrednih prijav, ki prihajajo na ministrstvo z različnih strani. Na take prijave moramo biti pozorni, ker ljudje, ki v svoji soseščini, v svojem okolju opažajo zanje nerazumljive zadeve, da nekdo koristi določena javna sredstva, pa vedo, da ima recimo veliko premoženje ali kaj podobnega, na taka opozorila je treba biti pozoren, jih ne smemo spregledati. Moram pa reči, da je tudi v celem sistemu, in na to smo še posebej bili pozorni, vgrajenih sedaj kar nekaj, jaz bi rekel temu, sistemskih zlorab, ki dopuščajo legalno koriščenje teh sredstev, z vidika socialne pravičnosti pa to ni legitimno. Recimo, če vzamete prevoze, subvencioniranje prevozov. Prevoze subvencioniramo tako, da subvencioniramo prevoznike, na eni strani, skozi ministrstvo za promet in zveze, po drugi strani imajo pa posamezniki dostop do subvencij za prevoz oziroma do sredstev za prevoz tudi skozi dodatek k štipendijam. Ali primeri, ki se pogostokrat navajajo, da nekdo, ki ima velike dohodke, v celoti gledano veliko premoženje, prijavi minimalno plačo. Če upoštevamo samo minimalno plačo, je takoj upravičen do cele vrste socialnih transferjev, in to okolica vidi. Vemo, da ne sme biti tako. Ali če vzamemo primer štipendij, kjer gre za precejšnje število fiktivno vpisanih študentov, ki v resnici niso študenti, pa pridejo do statusa, do štipendije in drugih ugodnosti. In podobno, recimo, v primeru enostarševskih družin, kjer prihaja do zelo pogostih prijavljanj, enkrat na en način, drugič na drug način. Veliko je teh anomalij v sistemu, kakor se je izgrajeval skozi leta, z dobrimi nameni, vendar smo na koncu prišli do stanja, ki ga je treba nujno popraviti. Vprašanje glede praktične izvedbe tega zakona. Zavedamo se, da ta zakon, pa tudi naslednji, ki ga bomo obravnavali, prinaša zelo veliko sprememb. Zato za vsak takšen zakon pripravljamo na ministrstvu poseben izvedbeni načrt. Ta seveda ni obvezna sestavina zakona samega, ampak z vidika njegove uvedbe, implementacije, je pa tak načrt potrebe. Tak načrt vsebuje potrebne kadrovske spremembe, organizacijske spremembe, vso logistiko, ki bo potrebna, zato da se izpeljejo postopki od začetka do konca, ima časovno dimenzijo. Vse to se pripravlja in v kratkem pričakujem, da bo direktor predložil ta izvedbeni načrt tudi za ta zakon. Takrat bomo lahko tudi bolj natančno videli, ali nam bo zakonsko opredeljeni rok v celoti uspel, ali ga bo mogoče realizirati ali ne. Delamo intenzivno na vseh področjih in trudimo se, da bi v teh rokih stvari tudi izpeljali. Kar zadeva samo izvedbo in implementacijo tega zakona, je pa nekaj tega tudi v prehodnih določbah zakona. Če pogledate člena 62 in 63 ter obrazložitve, boste videli, da nismo spregledali tega vprašanja, ki zadeva kar veliko število sprememb, ki jih bo zakon prinesel. Posebej je bilo vprašanje glede hitenja oziroma hitrosti sprejemanja, pa tudi obravnave zakona s socialnimi partnerji na Ekonomsko-socialnem svetu. Naj povem, da je bil ta zakon, kot tudi naslednji, predložen v obravnavo Ekonomsko-socialnemu svetu. Bil je tudi posebej sistematično predstavljen. Je pa res, da ni bilo veliko razprave in veliko reakcij s tem v zvezi. Tisto, kar lahko komentiram ob tem, je to, da so tako na Ekonomsko-socialnem svetu kot posamezni partnerji v začetku mandata, pa tudi, mislim, v Državnem zboru je bilo podobno, opozarjali na to, da ni rešitev. . Zdaj smo prišli, če parafraziram ali pa malo karikiram, v situacijo, ko pravijo, da ne morejo tako hitro brati predlogov, ki jih pripravljamo, kot jih pišemo. Tega ni treba jemati preveč resno. Pričakujemo, da ustrezni socialni partnerji resno obravnavajo to, kar jim predložimo. In če ni odziva, potem tudi mi ustrezno reagiramo. Je pa seveda vedno možno, da so še dodatne pripombe in dodatna vprašanja. Moram pa reči, da je bil ta zakon oziroma da so bili vsi ti zakoni podrobno predstavljeni številnim drugim deležnikom [[..]]Če izvzamemo sindikate in delodajalce, ki so vpleteni in jih bo ta zakon tako ali drugače zadeval. Tudi priprave in najava tega zakona sama po sebi govori, ker je približno zdaj že leto in pol, odkar smo ga začeli pripravljati, predstavljati posamezne rešitve in tudi dopolnjevati glede na to, kaj smo od socialnih partnerjev, deležnikov, dobili kot povratno informacijo. Ob tem se postavlja tudi vprašanje, kaj pomeni ta zakon, pa še naslednji, nekaj jih še pripravljamo, v kontekstu celotne spremembe socialne države, socialne politike in vprašanja, ali se s tem raven zagotavljanja socialnih pravic povečuje, znižuje. Jaz lahko zagotovim, da to delamo s posebno pozornostjo do vseh socialnih skupin. In tisto, kar je mogoče razbrati iz teh rešitev, je, da predvsem želimo v času omejenih ekonomskih možnosti pomagati najbolj socialno in ekonomsko šibkim kategorijam prebivalstva. Samo en podatek, do katerega smo prišli v zadnjem času na ministrstvu, ko smo pregledali, kaj vse pomeni doslej sprejeta zakonodaja, ukrepi na ministrstvu v zadnjem obdobju s finančnega vidika. Vse to kaže, da bomo do prebivalstva, bodisi neposredno skozi socialne transfere ali pa posredno tudi skozi pomoč delodajalcem, recimo, ko gre za interventne ukrepe, da bomo na tak način do prebivalstva prelili, če lahko to besedo uporabim, v letih 2009, 2010 in 2011 okrog 1,3 milijarde dodatnih sredstev, mimo rednih programov, ki jih zagotavljamo. Doslej je ta vsota približno na polovici tega obsega, na podlagi, kot rečeno, ukrepov in zakonov, ki jih naše ministrstvo izvaja. Tako je kritika na račun tega, da se s temi spremembami slabi socialna država in pozornost do najnižjih socialno-ekonomskih kategorij, tudi skozi ta podatek povsem neupravičena. Vprašanje je bilo, kaj je z velikimi družinami, pozornostjo do družin. Tukaj ni nobene spremembe. Ohranjamo neke vrste poseben status ali dodatne olajšave za te družine. Ko gre za prenos državne pokojnine in pa varstvenega dodatka iz pokojninskega sistema v sistem socialne varnosti, naj povem, da gre tukaj za dva vzporedna procesa. Eno je sprememba sistema socialne varnosti, drugo je pa modernizacija pokojninskega sistema. Iz pokojninskega sistema želimo umakniti vse tiste prejemke, ki ne temeljijo na plačilih z namenom socialnega, v tem primeru pokojninskega zavarovanja. Tukaj gre za načelno rešitev, pri čemer to tudi pomeni, da bodo dosedanji upravičenci do državne pokojnine oziroma do varstvenega dodatka obravnavani enako kot vsi tisti, ki se potegujejo za denarne socialne prejemke po tem zakonu in po zakonu o socialnovarstvenih prejemkih, kar pomeni, da se bo upoštevalo v tem primeru tudi njihovo celotno premoženjsko in dohodkovno stanje. In to se nam zdi pravično. Če nekdo ni vplačeval in ima hkrati dovolj premoženja, potem je po naši sodbi nepravično, da še dobiva socialnovarstvene prejemke, za razliko od tistih, ki tega premoženja recimo nimajo. Kakšen bo učinek in kako je ocenjeno premoženje, je bilo tudi eno od vprašanj. Tega premoženja, vrednosti premoženja, njegovega vpliva na socialni ekonomski položaj doslej nismo mogli oceniti. To priznamo in tudi lahko napišemo. Predvsem zaradi tega, ker register oziroma ovrednotenje nepremičnin še ni končano, je pa v teku. Ko bo vpeljan ta novi sistem, bomo imeli tudi ta podatek in dostop do podatkov o premoženju posameznikov. Mi ocenjujemo, da bo najmanj 5% prihranka, če lahko temu tako rečemo na račun upoštevanja premoženja.Možno pa je, da se bo ta številka od te ocene tudi razlikovala. Bilo je tudi posebej vprašanje vpogleda v podatke po posamezniku. Vzpostavili bomo poseben informacijski sistem, ki bo povezoval toliko in toliko informacijskih baz. Vendar moram reči, da bodo ti podatki, ko bodo videni na ravni posameznika, agregirani, se pravi, ne bo uradnik imel podatka o, recimo, stanju na tekočem računu določene banke za tega posameznika, ampak bo podatek za celotno njegovo premoženjsko stanje. Tako bomo že s samim sistemom zagotovili to, da bo možnosti zlorab manj, seveda pa zahteva ta sistem posebno skrb tudi pri usposabljanju delavcev, svetovalcev na centrih za socialno delo, čemur se bomo tudi pri izvedbi in implementaciji tega zakona posvetili. Naj še komentiram to, kar je že poslanec Magajna komentiral, vprašanje, kakšna je višina denarne socialne pomoči, kako visoko lahko sežemo, kakšne stroške si lahko nekdo s tem prihodkom, s to pomočjo, če drugega nima, pokrije. To vprašanje je vseskozi odprto, to je stvar kriterija, ocene, kaj sodi v tisto minimalno košarico porabe posameznika. Seveda gremo tukaj, ko gre za začasno stanje, na tisto porabo, ki je dnevna, s katero posameznik vzdržuje dnevne, tedenske potrebe, na pa tiste, ki so dolgoročne. zato je ta vsota precej nižja. Bili smo pa pri tem posebej pozorni na razmerje do minimalne plače, tako kot ste sami ugotovili. To razmerje ne sme biti bistveno porušeno, če želimo, da se bo motivacija za delo ohranila. Mimogrede, minimalna plača je zrasla približno za 25%, ta vsota pa za 27%, se pravi, da smo nekoliko v korist prejemnikov denarne socialne pomoči, če procentualno ocenjujemo, povečali to pomoč. Bi pa rad poudaril ob tem tudi to, da uvajamo v tej novi zakonodaji posebne spodbude za tiste, ki so pripravljeni kot prejemniki pomoči tudi delati, se aktivirati, pridobiti sami svoj dohodek in jim tega dohodka ne bomo šteli v smislu, da bi izgubili denarno socialno pomoč. To pa z namenom, da bi jih, kot rečeno, spodbudili k delovni aktivnosti in socialni vključenosti, za razliko od sedanjega stanja, kjer pogrešamo delovanje naših inštitucij prav v tej smeri. Toliko za enkrat. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Brulc.
Spoštovani gospod minister! Lep pozdrav vsem prisotnim! Ne samo v kriznih časih, ampak vedno so med nami ljudje, ki pomoč potrebujejo. Zato sem z velikim zadovoljstvom prebral to gradivo, ki govori o tem, da bo Slovenija še naprej socialna država, vsaj toliko, kolikor se da v sedanjih razmerah. Zato je tisto, kar je gospod minister že na začetku omenil, pravičnost pri delitvi te socialne pomoči, zdaj pa mislim na vse kategorije, je izjemno pomembna. Mi vemo, da je ugotavljanje premoženjskega stanja državljank in državljanov včasih zelo zapletena zadeva, da je težko ugotoviti, kako je z delom na črno, da se nam na lokalni skupnosti velikokrat zgodi, da kdo preseže cenzus in mora plačati bivanje otroka v vrtcu v neki višini, obenem pa se lahko ugotovi, da ima nekdo zelo dobro roko, da zna prevarati občinsko upravo ali kogarkoli že in doseže popust pri plačilu kakšne dajatve. Jaz imam nekatera vedenja, kako je to v Italiji. Čim nad družino pade neko neizmerno bogastvo z neba, takoj je tam finančna policija,ki ugotavlja, kako so do tega bogastva prišli. Ne nazadnje tudi v igralnici kdo dobi večjo vsoto, pa vem, kako to Italijani spretno prikrivajo, da doma ne ugotovijo, kako in kaj je z zadevo. Mene žalosti to, da se v tem našem okolju, v družbi, v medijih stalno poudarja prav to, da znižujemo te socialne transferje, znižujemo otroške dodatke, jemljemo otroške dodatke, jemljemo štipendije in ne vem kaj še. Če kdo bere to gradivo, in to je javno in je na internetu in ne vem, kje vse, naj mi pokaže eno številko, kjer gre cifra dol ali pa nekomu jemljemo neko pravico in je ne nadomeščamo z neko drugo. Nekaj bo treba narediti, ne vem, piar na ministrstvu ali na Vladi, kjerkoli, da se bomo nehali preigravati in govoriti, da ni socialnega dialoga. Danes tu na balkonu ne vidim nobenega iz določenih struktur, ki bi lahko tu sedeli in poslušali, ne samo takrat, ko so organizirano pripeljani sem, kajti generalno je treba pritiskati na poslance, da ne bi glasovali drugače, kot oni mislijo. Mislim, da tudi subvencija za najem stanovanja je izjemno pomembna, ne nazadnje predvsem za mlade družine. V lokalni skupnosti prispevamo nekaj denarja za te subvencije in se nam to zares obrestuje. Razmišljanje, da bi vsaka mlada družina kupila novo stanovanje, je nerealno. Tudi s krediti in z vsem zablokiramo družino, ki potrebuje še kaj drugega, ne samo stanovanje in plačevanje kreditov. Potrebuje tudi nek standard, treba je kdaj iti v gledališče, kupiti kakšno knjigo in podobno. Če je pa ta družina popolnoma zadolžena, potem to pač ni možno. Zato mislim, da je tudi ta predlog subvencioniranja najemnin za stanovanja zelo dobrodošel [[..]] Jaz bom ta zakon podprl, ko bo v tretjem branju, v tem času ga je možno še s kakšnimi pametnimi predlogi dopolniti. Meni, gospod minister, je zelo žal, da ste bili med demonstracijami tako grobo napadeni, popolnoma neosnovano. Mislim, da demonstrantom niti ne gre zameriti, kajti ta opita mladina ni vedela, za kaj gre, ampak za organizatorje, za sindikate in za vse druge, je pa to verjetno hladen tuš. Upam, da se to ne bo več zgodilo. Samo dokumente je treba brati, brati zakone, predloge teh zadev in potem se vidi, kaj gre na boljše, kje pa to ni možno. Da ne bomo vsi deležni neke pogače s strani države, da ne bodo tega deležni tisti, ki so bogati, ki ne potrebujejo pomoči, mislim, da je to prava pot. Jaz kot ravnatelj sem vedno rekel, tudi če gredo otroci v kino, naj plača 20 centov za vstopnico in naj jo dobi. Kajti tisto, kar je zastonj, ni vredno nič. In tisti, ki tudi tega ne more plačati, plača lahko kdorkoli drug. Mislim ,da je na nivoju države enako. Tisti, ki pomoči ne potrebuje in jo dobi zastonj, je ne bo nikoli cenil, in bo odnos do države vedno grd. Jaz temu predlogu zakona želim uspešno pot v naslednjih branjih. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Györek. [[Se odpoveduje.]] Gospod Trofenik. [[Ga ni.]] Gospod Hrovat, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Sedaj po teh odgovorih gospoda ministra se stvari, jasno, na nek način tudi pojasnjujejo. Na začetku v uvodu, je bilo postavljenih nekaj vprašanj, seveda na vsa vprašanja ni bilo takšnih odgovorov, da bi bil lahko zadovoljen. Ampak dejstvo je, da sedanji sistem je nepregleden, zapleten in brez utemeljenega razloga se pri ugotavljanju materialnega položaja upošteva različen krog oseb in različne vrste dohodkov in seveda tudi na različne načine. O različnih socialnih transferjih se odloča tudi na različnih organih, in to se seveda lahko izkorišča in se prikazujejo različni socialno-ekonomski položaji. To je stanje. In uveljavitev zakona, ki bi enotno, zelo enostavno in pregledno urejal področje vseh socialnih transferjev, ki jih omogoča država, je absolutno nujna. Ta zakon se je pripravljal že v prejšnjem mandatu. Sam sem vesel oziroma v Slovenski demokratski stranki smo veseli, da se je nadgradil in pripravil do te mere, da ga danes lahko obravnavamo. Tisto, kar sem izpostavil na začetku v predstavitvi stališča poslanske skupine, da smo dobili neko elektronsko pošto, kjer se sindikati pritožujejo, da zadeva ni bila usklajena z njimi, da se pravzaprav z njimi sploh ni pogovarjalo na tak način, da bi lahko rekli, da so to bila usklajevanja, je pa dejstvo. Zdaj, komu verjeti. Verjeti ministrstvu, ki trdi, da se je usklajevalo, da je tudi na Ekonomsko-socialnem svetu prišlo do konsenza, soglasja, ali pa verjetji Svobodnim sindikatom, ki so napisali to pošto in trdijo, da ni bilo tako. Dobro je, da centri za socialno delo postanejo enotna vstopna točka in odločajo o vseh pravicah iz javnih sredstev. Prav je, da se pravice urejajo z eno samo vlogo, da se določa vrstni red uveljavljanja pravic iz javnih sredstev, da se določa enoten krog in enoten način ugotavljanja materialnega stanja pri ugotavljanju upravičenosti do javnih sredstev. Seveda pa je zelo pomemben dejavnik pri uveljavitvi tega zakona informacijski sistem. Informacijski sistem nam je v zadnjem času naredil kar nekaj sivih las, tudi pri evidenci tako imenovanih izbrisanih. Sam še vedno trdim, da tudi evidenca, ki je vzpostavljena že kar nekaj let, še vedno ni ažurirana, še vedno ni takšna, kot bi morala biti. In se bojim, da bo podobno tudi tu. Zakaj? Poglejte, Vlada ob tem, ko navaja glavne cilje zakona, sama poudarja, da je navedene cilje mogoče doseči le z vzpostavitvijo centralne evidence pravic iz javnih sredstev in s povezavo informacijskih sistemov. Seveda, da se pa to vzpostavi, je pa treba med sabo povezati vsaj 20 različnih vrst evidenc - zdaj govorim zelo na pamet -, ki bodo na koncu podpirale to centralno zbirko podatkov. In pravočasna vzpostavitev tega informacijskega sistema je zato ključnega pomena, da bo zakon sploh lahko v praksi zaživel. Do uveljavitve zakona je še dobrega pol leta. Če upoštevamo, da se vloge po tem zakonu, kot piše, lahko oddajajo že mesec dni pred uveljavitvijo, potem bi po mojem mnenju morali danes biti v fazi testiranja tega informacijskega sistema. Zanimiva bi bila informacija, ali je res tako, da se že vzpostavlja, in v kakšni fazi je projekt e-sociala ta trenutek. Uveljavitev zakona z dnem, kot je zapisano v zakonu, s 1.1.2011, je pomembna z vidika zagotavljanja nekaterih pravic, ki so bile že večkrat javno izpostavljene, na primer, večje število državnih štipendij, ki se omenjajo v kontekstu urejanja malega dela. In če bo prišlo do zamude pri uveljavitvi tega zakona, so obljube o več in višjih štipendijah vprašljive. Tudi kar se tiče podzakonskih aktov, se postavlja vprašanje. Mislim, da se še niso pripravljeni vsi podzakonski akti, morajo pa biti izdani do začetka uveljavitve tega zakona. In do takrat je zelo malo časa. Kar se tiče ocene finančnih posledic zakona. Kar sem prebral v zakonu, lahko ocenjujem kot zelo pomanjkljivo in da ne rečem, bom rekel zelo nežno, zelo nejasno. Vlada v grobih ocenah navaja, da naj bi primanjkljaj sredstev zaradi uveljavitve tega zakona znašal približno 11 milijonov in pol evrov, vendar dodaja, da ob tem ni upoštevan vpliv premoženja, ki naj bi povečal dohodke posameznikov oziroma družin, povprečno vsaj za 5%. To pa naj bi v nadaljevanju pomenilo, da finančnih posledic uveljavitve tega zakona za državni proračun ne bo. Tako se bere. Glede na te bistvene spremembe pri pogojih, ki se nanašajo na materialno stanje posameznika in spremenjenih cenzusih za večino otrok, na primer otroški dodatek, varstveni dodatek in tako naprej, je težko verjeti, da bi bil ta učinek popolnoma izravnan. Pravo sliko o finančnih posledicah je res težko dobiti ta trenutek in napovedovati, kako bo šlo, ker je težko oceniti materialni položaj vsakega posameznika ali pa položaj družine, kar je normalno v tem trenutku, vendar pa to ne opravičuje postavitve zelo pavšalne ocene. Ker v predlogu zakona je zelo, zelo pavšalna ocena. Do uveljavitve tega zakona, če ga bomo potrdili po takšnem postopku, kot je predvideno, pa bi bilo treba to narediti oziroma zelo kratek čas je do takrat, pol leta. Obseg sredstev za prejemke, ki imajo podlago v tem zakonu, znaša po planu za leto 2011 okoli 270 milijonov evrov. Tako velik obseg sredstev ima zagotovo močan vpliv na javne finance. Vse večje težave javnih financ, povečevanje primanjkljaja in predvideni rebalans zahtevajo po mojem mnenju bolj natančno analizo finančnih učinkov. Tudi glede ugotavljanja dohodka, lahko rečem, ko sem prebiral te člene, ugotavljam, da je zelo zapleten in predvidevam, da se tudi vi zavedate, da je ta postopek ugotavljanja dohodka zapleten. Posameznik na podlagi določb zakona, če bere samo zakon kot takšen, kot je zdaj napisan, ne more vedeti, ali mu pravica pripada ali mu ne pripada. Ta trenutek ne more vedeti. Zato bi bilo smiselno, da se vsem potencialnim vlagateljem omogoči, da predhodno lahko sami preverijo preko spleta ali pa na kakšen drug način, ali so do javnih sredstev upravičeni ali ne. Premoženje vsakega posameznika je velikega pomena za pravilno ugotavljanje materialnega položaja posameznika. Predlog zakona določa, da se v premoženje všteva tudi vrednost nepremičnega premoženja. Po mojem mnenju je to samo mrtva črka na papirju, dokler ne bo vzpostavljena kompletna zbirka podatkov o vrednosti nepremičnin. Zakon ne bo dosegel namena, če ga na koncu ne bo mogoče uveljaviti. Za izvedbo so zadolženi centri za socialno delo, ki kadrovsko za to prav gotovo niso pripravljeni. Prenos zaposlenih iz lokalnih skupnosti ne bo rešil problema. Glede na to, da je centrov za socialno delo v Sloveniji 62, predvidena prerazporeditev kadrov, tak podatek imam,pa je okoli 30. Če je ta podatek točen, boste povedali, če pa ne, pa me popravite. Centri za socialno delo naj bi po tem zakonu dvakrat na leto preverjali upravičenost do javnih sredstev, kar pomeni ogromno dela in ogromno postopkov. Kar se tiče nadzora, lahko rečem, da v dosedanji praksi se je pokazalo, da sistem socialnih prejemkov ni dovolj pogosto in pa dovolj natančno nadziran. Razlog za to je predvsem, po mojem mnenju, premajhno število inšpektorjev, ki jih absolutno primanjkuje. Predlog zakona ne predvideva, da bi se inšpekcijska služba zaradi novih nalog, ki so dane po tem zakonu, okrepila ali pa se bo to urejalo na kakšnem drugem področju. Nadzor bo tako še vedno pomanjkljiv, kar na nek način povečuje možnost zlorabe samega sistema. Eden izmed ciljev zakona naj bi bil tudi vzpostavitev sistema, ki bo preprostejši za uporabnika in za pristojni organ. Predpostavka za to je zagotovo informacijski sistem, ki bo brezhibno deloval in omogočal avtomatizirano obdelavo podatkov ter povezovanje različnih evidenc, iz katerih bo pristojni organ po uradni poti pridobival podatke o vlagatelju in njegovem materialnem položaju. Zakon predvideva tudi, da bo moral predlagatelj v primeru, ko ustrezne evidence niso na voljo in centri za socialno delo ne morejo pridobiti podatkov po uradni poti, le- te predložiti sam. To bi bilo tako z vidika vlagatelja, ki bi moral sam iskati potrdila iz uradnih evidenc, kot tudi z vidika centra za socialno delo, ki o vlogah odloča, sigurno dodatno breme. Verjamem, da je intenca predlagatelja zakona dobra, sigurno zagotovo pozitivna, vendar pa je še precej odprtih vprašanj in v nadaljnji obravnavi bomo zagotovo poskušali z dopolnili zakon tudi izboljšati. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Jelinčič. [[Ga ni.]] Gospa Brunskole, zvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Prav lepo pozdravljeni predsedujoči, gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Tudi jaz bom v prvi obravnavi predlog zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev podprla. Gospod minister je v današnjih tudi že dopolnjenih obrazložitvah zelo jasno povedal, in mislim, da je tudi nam vsem razumljivo, da je treba v tem času omejenih ekonomskih možnosti pomagati najbolj pomoči potrebnim. Kot je tudi poudaril, je zelo neupravičen očitek, da se s tem slabi socialna država. Res pa je, da se v tem predlogu zakona vzpostavlja sistem pravičnosti razdelitve sredstev, kar pomeni, da to, kot je že danes poudarila dr. Andreja Črnak Meglič, predsednica Odbora za delo, družino in socialne zadeve, pomeni tudi velik napor in tehnično strokovni zalogaj. Zdaj vse dileme, ki so bile izpostavljene v povezavi s centri za socialno delo in ostalimi zadevami, jaz sem prepričana, da bo pristojno ministrstvo v tej smeri poskrbelo, da bomo sprejeli takšen zakon, da bo tudi dejansko imel takojšnje učinke in to predvsem pri tistih, ki so pomoči potrebni. Sama kot predstavnica lokalne skupnosti, ko sem kandidirala, sem se odločila, da če bom izvoljena, bom 100 evrov mesečno namenila študentki ali študentu,katere od družin z mojega območja, ki bo pomoči potreben. In zelo sem zadovoljna, da lahko na nek način sama osebno, ne da kritiziram sistem države ali lokalnih skupnosti, na nek način vsaj delček pripomorem s pomočjo tistim, ki so pomoči potrebni. Naj pa tudi poudarim, da skupaj s pristojnimi ministrstvi, torej z Vlado imamo tudi lokalne skupnosti v veliki meri posluh za vse tiste, ki so na našem območju pomoči potrebni, in da tudi lokalne skupnosti, torej občine, v proračunih namenjamo določen del sredstev in nekako poskušamo reševati tiste težave ali pa tiste probleme, ki se v danem trenutku pokažejo kot najbolj problematični. Kolega Brulc je prej omenjal dejstvo, vezano na primer, kino ali šole v naravi, dejansko tudi lokalne skupnosti gledamo na to, da bi ne glede na današnjo gospodarsko in finančno krizo, lahko vsi otroci z našega območja šli recimo v šolo v naravi, da bi na tej strani tako s strani države kot lokalne skupnosti bila izkazana pomoč. Torej posluh za to je in jaz mislim, da zagotovo se je to videnje socialne države v današnjih časih, zdaj v teh dveh letih še v največji meri izkazalo, da živimo v socialni državi. Ko je višja gospodarska rast ali visoka gospodarska rast, ki smo ji bili priča, je bil mogoče ta razkorak oziroma te težave so bile mogoče manj izražene in manj izkazane kot danes, ko dejansko se podjetja srečujejo s težavami. Vendar menim, da smo že zopet v procesu, ko gredo trendi navzgor, torej v smeri ponovne gospodarske rasti, čeprav počasi in postopoma, vendar bomo tudi to težavo in to težko obdobje prebrodili. Zato pozdravljam vse napore pristojnega ministrstva in bom seveda, kot sem že na začetku povedala, ta predlog zakona v prvi obravnavi podprla. Hvala.
Hvala. Franco Juri. [[Ga ni.]] Gospod Frangež. Izvolite.
Spoštovane in spoštovani! V slovensko ustavo smo 19 let nazaj zapisali, da je Slovenija socialna država. Danes s sprejemom in obravnavo zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev na pomemben način določamo enega od ključnih stebrov te socialne države. Tudi doslej je naša vlada v ambiciji, da v Sloveniji še posebej v tem kriznem času zagotovimo pogoje za razvoj pravične družbe, že storila nekaj pomembnih ukrepov. Sam bi na prvo mesto med temi postavil dvig minimalne plače, ki je podal jasno sporočilo vsem, ki na pošten in dejaven način ustvarjajo pogoje za svoje preživetje, da se delo v tej državi mora splačati. Zanimivo je, da so nas takrat, ko smo sprejemali zakon o minimalni plači, mnogi opozarjali, da bo to prispevalo k povečanju brezposelnosti. Danes, nekaj mesecev po uveljavitvi bistvenega zvišanja minimalne plače, lahko ugotavljamo, da prvi podatki kažejo na zmanjševanje brezposelnosti. Prepričan sem, da je tudi to odsev ene ambicije, da z boljšim in pravičnejšim sistemom delitve ustvarjenega v naši skupnosti pravzaprav prispevamo k ustvarjanju večje vrednosti, ki jo ustvarimo kot celota. Zagotovo je krizni čas čas, ko nas čaka neko novo obdobje in ko moramo, ko terjamo in vabimo ljudi, da lahko iz te krize izidemo samo kot skupnost, da jim moramo za obet po izhodu iz krize ponuditi pravičnejšo družbo, da bo njihovemu prispevku k našemu skupnemu naporu sledila tudi uresničena obljuba o pravičnejši delitvi ustvarjenega. In sprašujem se, ko danes nekateri veliko govorijo o zlorabah. Jaz ne trdim, da je teh zlorab veliko, gotovo pa se dogajajo. In zakon, ki je danes pred nami, je predvsem odgovor na to, da teh zlorab ne bi bilo več. Izkoriščanje pravic po mojem prepričanju ni pravilo. Se pa dogaja in predstavlja izziv predvsem zato, ker to izkoriščanje z možnostjo skupnosti, da zagotavlja sredstva za solidarnost, ogroža solidarnost samo. In tisti, ki živijo od socialne pomoči, uveljavljenih do danes z nepreglednega seznama možnosti, ob tem pa recimo delajo na črno, od skupnosti samo prejemajo, nič pa ne prispevajo ne v socialne blagajne, ne v druge javne možnosti, da se soočamo z izzivi naše skupnosti in teh vemo, je danes veliko. To je sistem, ki je nagrajeval nepoštene in kaznoval tiste, ki so se obnašali pošteno, ker so bili evidentno v slabšem položaju od tistih, ki so delovali v nasprotju z duhom zakonodaje, kot je veljala do zdaj. Mislim, da bomo z zakonom o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev na učinkovit način, predvsem z boljšim ciljanjem pomoči, kar bo podprto z enotno vstopno točko in enotno evidenco prejemkov, ki jih prejme posameznik, in preglednejšim sistemom uveljavljanja teh pravic, takšne možnosti izkoriščanja sistema radikalno zamejili, ne da bi pri tem odtegnili pomoč tistim, ki jo res potrebujejo. Mimogrede, mislim, da nas čaka pomembna sprememba tudi v sferi pregona in preprečevanja dela na črno. Pričakujem, da bo Vlada na ta izziv odgovorila z radikalnim zaostrovanjem kazni na tem področju. Da bo tudi na ta način spodbudila tiste, ki se poslužujejo tega dela, po svoji krivdi ali ne, da to delo legalizirajo v eni od legalnih oblik dela. Tu predvsem računam na nov instrument zakona o malem delu, ki pa mora postati dovolj odprt, fleksibilen in ne preveč zbirokratiziran sistem, zato da bo zagotavljal učinkovito in privlačno alternativo tem, ki danes delajo na črno. Kot veste, je po ocenah mednarodnih organizacij tega dela do 26% bruto družbenega proizvoda, ki ga ustvarimo v državi. Zakon o malem delu je bil nedvomno tudi poglavitna motivacija za to, da so sredi Ljubljane prejšnji teden bile študentske in dijaške demonstracije. Sam ne delim nekaterih precej ostrih ocen o tem, da so bile te demonstracije nelegitimne. Nasprotno, mislim, da so imele legitimne zahteve po tem, da se navkljub zakonu o malem delu dostopnost do študija, znanja v tej državi ne sme poslabšati. Dejstvo pa je, da je študentskim organizacijam in njihovemu propagandnemu stroju na nekorekten način uspelo na te demonstracije verjetno pritegniti mnoge, ki se jih sicer ne bi udeležili. Predvsem pa mislim, da je izplen teh študentskih demonstracij pokazal, kaj se lahko zgodi v državi, če bomo neodgovorno pozivali ljudi na ulice in jim pred očmi slikali neverjetne scenarije o tem, kako bodo študenti v primeru sprejetja takega zakona morali svojo hrano iskati z ribarjenjem v rekah in s spanjem pod mostovi. To ni obet za neko trezno razpravo, ki jo ta država danes rabi za to, da se sooči z izzivi, ki stojijo pred njo. Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev podpiram, ker v njem vidim obet, da bomo zagotovili pravično družbo, zagotovili učinkovito pomoč vsem tistim, ki jo v naši skupnosti potrebujejo, hkrati pa na učinkovit način tudi preprečevali morebitne zlorabe tega sistema, ki, kot rečeno, v temelju rušijo solidarno naravo naše skupnosti. In to moramo preprečiti, da ohranimo socialno državo. Hvala.
Hvala. Vito Rožej. [[Ga ni.]] Lojze Posedel. [[Ga ni.]] Gospod Gantar. [[Ga ni.]] Jakob Presečnik. [[Ga ni.]] Cveta Zalokar Oražem. [[Tudi ne.]] Gospa Črnak Meglič, imate besedo.
Hvala lepa. Da sklenem, nimam več dosti časa. Veliko sem povedala že v samem uvodu. Ponovo bi pa želela poudariti, da s tem sistemskim zakonom sprejema ta vlada nase izjemen strokovni in logistični napor. Da se je z njim nekako soočala že prejšnja vlada, nam je bilo povedano. Zato je poleg premišljenega pristopa treba imeti tudi nekoliko poguma. In vesela sem, da ga ta vlada ima. Moram pa reči, da delim mnoge skrbi, ki ste jih izpostavili in so povezane z evidencami. Zato morda samo kot premislek. Sama ocenjujem, da je zakon treba uveljaviti s 1. 1. 2011. Če morebiti pri evidencah, za katere že danes vemo, da bi nas lahko ovirale pri implementaciji zakona, ne bi razmišljali o dvofaznem postopku. Predvsem razmišljamo o evidenci lastnine, da bi jo vključili v nadaljnjem postopku. To, kar mi je pri tem zakonu izredno všeč, je to, da pravzaprav smo socialne transferje in njihovo izplačevanje nekako vezali na strokovno delo. To, kar je bila vseskozi neka prednost našega sistema, čeprav moram reči, da sem se tudi jaz nekaj časa spogledovala s tako imenovanim angleškim modelom, kjer je izplačevanje socialnih transferjev zaupano upravnim službam. Vendar sem prepričana, da ravno zaradi tega, ker razmišljamo o aktivni socialni politiki, je treba izkoristiti vsak stik strokovnega delavca s tistimi, ki nimajo zagotovljenih zadostnih sredstev za lastno eksistenco oziroma potrebujejo tudi siceršnjo pomoč države, da pravzaprav usmerjajo tega upravičenca in mu svetujejo pri nadaljnjem ravnanju. Seveda pa resnično upam, da ne bo šlo samo za prelaganje nalog, ampak za pravično prerazporeditev kadra, kajti vemo, ob omejenih kadrovskih možnostih, ki si jih je začrtala za cilj ta vlada, je treba nekje zmanjševati, drugje povečevati. Tretja stvar. Če sem vam uspela kakorkoli povedati, da pravičnost sistema pomeni ne samo sankcioniranje tistih, ki sistem zlorabljajo, ampak proaktiven odnos do tistih, ki pomoč družbe potrebujejo, pa sami niso dovolj močni, opogumljeni, ne znajo po to pomoč priti, da je potreben napor države oziroma predvsem pristojnih služb v povezavi z nevladnimi organizacijami, da gostijo socialne mreže in pravzaprav ne pustijo prav nikogar, ki pomoč države oziroma družbe potrebuje, izven sistema. Zato je treba celostno razmišljati tudi o reorganizaciji dejavnosti. Naslednje je seveda dobro ciljanje socialnih prejemkov. Morda vam je ušlo. Že sedaj Slovenija sodi med uspešnejše države pri usmerjanju svojih socialnih transferjev. Kar za polovico nam uspe s pomočjo njih zmanjšati stopnjo tveganja revščine in pravzaprav z učinki socialnih transferjev dosežemo mnogo več kot marsikatere bogatejše države. Prepričana sem, da bo implementacija tega zakona prispevala še več k približevanju temu cilju. Na koncu naj rečem, da sistem pomeni tudi racionalizacijo. Nekoč sem se v Franciji srečala z njihovo, bom rekla, birokracijo, ki se je držala za glavo in opozarjala, kako veliki so izdatki za ugotavljanje in izplačevanje pomoči. Združevanje na enem mestu, pregleden sistem, enotno ugotavljanje in vse to, kar ta zakon prinaša, sem prepričana, da pomeni tudi prihranek v korist uporabnikov. Hvala lepa.
Hvala. Želi besedo predstavnica Vlade dr. Kopač Mrak? Želite besedo? Izvolite.
Hvala za besedo. Zaključujemo, smo že proti koncu te prve razprave, zato bi želela skleniti s tem, da sem vesela, da so se vse poslanske skupine načelno strinjale s samo oceno stanja, ki je osnova za pripravo tega zakona. In tudi v osnovi, glede samih rešitev je velika stopnja soglasja. Seveda pa so vsa ta opozorila, ki so bila dana v javni razpravi, kar se tiče same izvedbe, dobrodošla in bomo skupaj tudi delali potem v drugem in tretjem branju,ker smo odprti za posamezne izboljšave zakona.Zavedamo se, da je za izvedbo in implementacijo tega zakona ključen prenos kadrov, ki je nujen in pri katerem na tem mestu izpostavljam, da nobeden od predstavnikov, iz katerih se bodo ti kadri prenašali, ne sme biti s figo v žepu, če se tako izrazim, ampak dejansko je to treba izvesti, da bodo centri za socialno delo to tudi zmogli. Mi se tega zavedamo in pri tem, že omenjenem izvedbenem načrtu, strnjujemo vse moči ministrstva, da bomo to tudi zmogli oziroma dosegli. Večkrat je bilo izpostavljeno tudi, da je za samo izvedbo zakona nujna ta informacijska podlaga, ta združitev baz. Jaz bi rada še enkrat opozorila, da je Vlada že v lanskem letu pripravila projekt e- sociale, ki je dejansko osnova za obljubljeno informatizacijo, za katerega je pridobila tako evropska sredstva in tudi združila moči vseh ministrstev. Gre za povezavo kar 25 baz podatkov, ki so v tem trenutku v tej državi ločeni. Gre za velik zalogaj, ki se ga zavedamo in v katerem bo treba delati tudi v prihodnje. Kar se tiče skrbi za sočasnost in morda izraženega pomisleka, da ne bi zmogli izpolniti obljubo, ki smo jo dali študentom v povezavi z malim delom, kot ste izpostavili, da ta zakon ne bi bil uveljavljen in bi potem zakon o malem delu prehitel ta zakon, mi absolutno, če bo prišlo do spreminjanja uveljavitve, se bo spreminjal tudi zakon o malem delu, torej ta skrb je absolutno odveč. Potem so bili nekateri pomisleki glede finančnih ocen zakona. Kot ste sami že večkrat omenili, gre za dejansko veliko strukturno spremembo, ki povezuje kar štiri ključne pravice in enajst subvencij. Gre dejansko za megalomanski sistem in pri tem sem vesela, da ste razumevajoči tudi do tega, da so morda finančne ocene ne najbolj natančne, kot je morda pri drugih zakonih. Naredili smo ocene finančnih posledic in so tudi pridane, tako kot morajo biti v zakonu kot takemu, pri čemer smo imeli težavo, kot je minister tudi že poudaril, z oceno, v kolikšni meri bo premoženje vplivalo na višino socialnih transferjev, ki jih bodo potem pridobile posamezne družine oziroma posamezni vlagatelji. Mi smo na podlagi nekaterih podatkov iz leta 2008 in križanja nekaterih evidenc prišli do ocene, da bi bilo to povišanje 5%, zato smo tudi omenili to v zakonu. Glede na kompleksnost sistema smo na ministrstvu do tega trenutka naredili vse, kar je potrebno, tudi različne variacije, kaj se dogaja s posamezno družino, z različnimi družinskimi člani v posamezni družini po spremembi tega zakona. Tako te izračune in simulacije imamo. Bilo bi seveda neodgovorno, če tega ne bi naredili. Kar se tiče zapletenosti sistema, ki ste ga omenjali, da bo posameznik težko razumel posamezne določbe zakona, bi na tem mestu želela izpostaviti, da se v zakonu predvideva možnost informacijskega izračuna. To bo del aplikacije, da bo posameznik lahko do tega informacijskega izračuna na prijazen način tudi prišel. Bistveno pa je seveda delovanje te aplikacije, ki bo to omogočala. In vse to je stvar razvoja. Jaz bi čisto za konec rekla, da me res veseli, da se strinjamo, da pa tudi v nadaljnji razpravi je možno, glede na to sedaj zelo intenzivno fazo implementacije in priprave izvedbenega načrta, če bo potrebno in ocenjeno na podlagi izvedbenih načrtov, na zamik zakona s samo implementacijo zakona,če bodo vsi ti natančni pregledi in izvedbeni načrti, ki so sedaj v teku, to tudi zahtevali od nas. Ne bi želeli vzpostavljati sistema na nek način na pamet ali da bi s tem porušili že dosedanji sistem. So pa ključne pri tem evidence s področja šolstva, z visokega šolstva in evidence GURS-a, kar se tiče vrednotenja nepremičnin. Te tri evidence so dejansko ključne za izvedbo zakona, pa seveda izdelave in testiranje aplikacije. Toliko za enkrat, več pa potem pri drugem zakonu, kjer gre bolj za vprašanje aktivne socialne politike in drugih tem, ki so dejansko povezane. Hvala.
Hvala. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati? [[Da.]] Še kdo drug? [[Ne.]] Gospod Rožej, pet minut. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči za uvidevnost. Ne želim dodatno vleči razprave, ki je bila, kot je v sklepnem govoru tudi državna sekretarka ugotovila ,podporna zakonu, da tako rečem. Želel bi samo opozoriti pa zaželeti, da boste tudi priporočila, ki so bila izrečena s strani nekaterih bodočih izvajalcev tega zakona, mislim predvsem na lokalne skupnosti, na področju socialnega varstva otrok našli skupni jezik in da se bodo nejasnosti razjasnile. Obenem tudi upam, da so ti izračuni, ki ste jih naredili, približni v tem, kako naj bi na socialne prejemke vplivalo dejstvo, da nekdo je prejemnik nadomestila za brezposelnost ali pa ni, da so te razlike dovolj velike, da bi se ljudje vseeno vključevali v te evidence. Najbrž nas ne sme skrbeti samo to, da bo brezposelnost nizka, želeli bi si tudi, da bi bila zaposlenost večja. Sicer pa tudi na področju premoženja, ki naj bi vplivalo na to, koliko in kakšne prejemke bi kdo dobil oziroma bi jih bil deležen, mislim, da je pomembno tudi tisto, kar je že v predstavitvi stališč, mislim, da kolegica Črnak Meglič rekla, da bi ta zakon moral biti ne projekt ministrstva, ampak projekt Vlade. ker na marsikaterih področjih, na področju premoženja, konkretneje nepremičnin, se prav gotovo dotika tudi kakšnega drugega zakona. Jaz upam, da je rešitev, ki ste jo predvideli, in to je, če nepremičnina, ki recimo nosi nek donos,ki je obdavčen, ne gre v izračun cenzusa za upravičenost do socialnega prejemka, je prava. Mislim pa, da bi morda tukaj z enim razmislekom, interdisciplinarnim ali pa, če hočete, med ministrskim, morda dosegli tudi kakšen učinek, ki sicer ni namen tega zakona, bi pa bil za državo koristen, kar se tiče oddajanja na črno in tako naprej. Upam, da so te stvari tudi med ministrstvi premišljene in da bodo cilji zakona doseženi,. Pa poleg njih morda še kakšen, ki ni cilj tega zakona, bi se pa vsi v tej dvorani strinjali, da bi bil dober za to državo in njene državljane. Hvala lepa.
Hvala. S tem zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, 26. maja, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SOCIALNOVARSTVENIH PREJEMKIH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 16 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Bojanom Kontičem, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki za dopolnilno obrazložitev. Izvolite, imate besedo.
Hvala, gospod podpredsednik. Dragi poslanci in poslanke! Gre za nadaljevanje in veliko točk, o katerih smo razpravljali in se tičejo tega zakona, je bilo že odprtih pri razpravi o prejšnjem zakonu, zakonu o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Ta dva zakona sta dejansko močno povezana in zato je prav, da jih obravnavamo skupaj. Če se vseeno zdaj osredotočim na ta zakon, ki je v tem trenutku pred nami, to je zakon o socialno varstvenih prejemkih. Namen tega zakona je zmanjševanje tveganja revščine in socialne izključnosti in pa spodbujanje delovne aktivnosti oziroma ohranjanje motivacije za delo. S tem zakonom gre za ključen premik, ki ga želimo doseči, iz poudarjanja pasivne socialne politike na pot aktivni oziroma aktivacijski socialni politiki. Namen tega zakona je tudi prenos pravic, ki imajo socialnovarstveno naravo, iz pokojninskega sistema v sistem socialnih pomoči. Zaradi tega se prenašata varstveni dodatek in državna pokojnina v določbe tega zakona. Gre tudi za še eno izmed pravic, ki se prenaša, to je pravica do nadomestila za invalidnost, ki je do sedaj bila določena v zakonu o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb. To je, kar se tiče namena. Ključne rešitve, ki so v zakonu, pa so sledeče. Določa se nova višina osnovnega zneska minimalnega dohodka. To je zelo pomembno z vidika preprečevanja tveganja revščine in socialne izključenosti. Mi smo na podlagi lansko leto že objavljene študije Inštituta za ekonomske raziskave o minimalnih življenjskih stroških, ki je bila predstavljena in bila tudi podlaga za dvig minimalne plače, dvignili ta minimalni dohodek oziroma minimalni dohodek na 288,81 evrov, kar pomeni 27% dvig glede na obstoječo višino denarne socialne pomoči. Zaradi večje transparentnosti določamo, uvajamo s tem zakonom dve ravni minimalnega dohodka za pokrivanje osnovnih stroškov življenja. Ta vrednost 288 evrov velja za začasne prejemnike denarne socialne pomoči, torej tiste, ki se za kratek čas znajdejo v tej socialno- ekonomski situaciji, da potrebujejo pomoč s strani države, vendar se zaradi tega, ker je to kratek rok, , lahko izognejo določenim stroškom, na primer vzdrževanje stanovanja in drugih, nadomeščanju trajnih dobrin, zato je lahko ta znesek nižji. Druga višina, ki jo določamo, je pa za tiste, ki so trajno nezmožni za delo, torej za tiste, za katere ne moremo pričakovati, da si lahko s svojo aktivnostjo zagotovijo preživetje, ali so trajno nezaposljivi, ali pa starejši od 63 let, za ženske, in 65 let, za moške. Za te dodajamo varstveni dodatek v višini za prve osebe je 161 evrov, plus denarna socialna pomoč 288 evrov, kar pomeni, da bodo te osebe upravičene do bistveno višjega zneska, kot so v tem trenutku, to je znesek 450,54 evrov. To je zelo pomembno za starejšo populacijo, ki je trenutno tudi po statističnih podatkih populacija, kjer je najvišja stopnja tveganja revščine. In tudi obstoječi varstveni dodatek tega dovolj dobro ne rešuje in menimo, da bo ta rešitev mnogo boljša na tem področju. Druga poglavitna rešitev je nova ekvivalenčna lestvica, za koliko se šteje posamezni član znotraj družine. Pri tem bi omenila na tem mestu predvsem, koliko se šteje vzdrževani družinski član otrok. Po prejšnjem sistemu je bil ponder, 0,3, to pomeni, da so v tem trenutku otroci vzdrževani dobili 68 evrov znotraj družine, po novem predlogu ta ponder dvigujemo na 0,7, kar pomeni da bo dobila družina, ki potrebuje pomoč, 202 evra za otroka, če gre za dijaka pa kar 257 evrov, ker predvidevamo višji ponder za dijake. Pomembna novost, ki je zelo pomembna z vidika aktivacije teh najbolj izključenih s trga dela, je uvedba medinstitucionalnih komisij centra za socialno delo in Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje, kjer bo prav posebna obravnava namenjena skupini brezposelnih, ki so težje zaposljivi zaradi težav z odvisnostjo, duševnimi težavami in podobno. Dodajamo tudi višjo subvencijo za delodajalce, ki zaposlijo prejemnike denarnih socialnih pomoči. Tako iz aktivne politike zaposlovanja namenjamo sredstva kot tudi s socialno varstvenimi sredstvi, to je prav zato, da spodbudimo tudi delodajalce za zaposlovanje teh najbolj ogroženih. Uvajamo, to je pomembno za to delovno aktivnost, dodatek za aktivnost, ki ga bodo prejemale osebe, ki opravljajo dejavnost, ki so v delovnem razmerju ali ki so vključene v aktivno politiko zaposlovanje. S tem želimo predvsem tiste, ki se poskušajo z neko aktivnostjo spraviti iz svojega položaja, nagraditi, torej, da ne bo nagrajena ta pasivnost posameznika, ampak aktivni pristop posameznikov k reševanju njihove nastale socialno ekonomske situacije. Gre za ohranjanje motivacije za delo. Ta dodatek bo v dveh višinah, odvisno od obsega delovne aktivnosti, in sicer če bo obseg delovne aktivnosti od 60 do 128 ur na mesec, bo dobil 80,87 evrov, če pa bo v večjem obsegu kot 128 ur, pa v višini 161,73 evrov. Uvajamo tudi fleksibilnejše dokazovanje namenske porabe izredne denarne socialne pomoči. Tu smo na primer upoštevali pripombe Zveze svobodnih sindikatov, s katerimi, in tudi drugih socialnih partnerjev, smo vodili kot v primeru prvega zakona zelo odkrit in dolgotrajen diskurz, upoštevali smo z vidika večje fleksibilnosti čas, v katerem morajo dokazati način porabe izredne denarne socialne pomoči. Upoštevali smo pripombe, ki so bile že prej dane. Omeniti je treba tudi novo rešitev definicije enostarševske družine, kar je povezano z zlorabami, ki so na žalost preštevilne, ki smo jih omenjali že pri obravnavi prejšnjega zakona. V tem zakonu definiramo enostarševsko družino na način, da zajemamo samo tiste otroke, katerih drugi starš je umrl ali z njim ne živijo oziroma ne pridobiva sredstev. Samo te štejemo kot enostarševsko družino, s čimer onemogočamo malverzacije v tem, da se nekdo prijavi na ločenih naslovih in se potem prijavi kot enostarševska družina, hkrati pa še vedno skrbi in plačuje prispevek k razvoju svojega otroka. Določamo tudi domnevo obstoja zunajzakonske skupnosti, kar je zopet povezano s številnimi očitki na ta račun, da ne spodbujamo družine, vrednote družine, poročanja, zakonske zveze kot take, ker so zakonske rešitve ugodnejše z materialnega vidika za tiste, ki živijo v zunajzakonski skupnosti in skušajo iskati različne možnosti, če rečemo pod narekovaji, "zlorab" za pridobitev višjih pravic iz naslova njihovega položaja. Torej, to so ključne rešitve, s katerimi, menimo, bomo predvsem izboljšali položaj najbolj ranljivih v naši družbi. Treba je pa tudi omeniti, da je predpostavka znotraj sistema socialnih pomoči to, da je posameznik dolžan aktivirati tudi svoje premoženje, ki ga ima, za reševanje svojega socialno-ekonomskega položaja. Hvala.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Vito Rožej bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa, predsedujoči. Lep pozdrav vsem prisotnim! Zakon o socialnovarstvenih prejemkih je posledica spremenjenih okoliščin in novega izračuna minimalnih življenjskih stroškov. Je nadgradnja danes neustreznega zakona o denarni socialni pomoči in ga prilagaja zakonskim spremembam na drugih sorodnih področjih. Višina trenutne denarne socialne pomoči se je začela določati na podlagi osnovnega zneska minimalnega dohodka. Polna višina se je uvajala postopno, leta 2003 pa je bil znesek v celoti dosežen in znaša 226,80 evra. Glede na ekvivalenčno lestvico po veljavnem zakonu znaša denarna socialna pomoč za vsako naslednjo odraslo osebo v družini 158,76 evra za otroka do 18. leta in polnoletnega otroka, ki so ga starši dolžni preživljati zaradi rednega šolanja, kot je bilo že omenjeno tudi v predstavitvi, 48 evrov in 4 cente. Veljavni zakon določa tudi izredno denarno socialno pomoč, ki se dodeli upravičencu iz razlogov, na katere ni mogel vplivati in je trenutno materialno ogrožen oziroma ta ogroženost ne bo trajala več kot dva meseca. Ta je neodvisna od njegovih dohodkov, saj gre pravzaprav za namenska sredstva. Odločitev je vezana na prosti preudarek centra za socialno delo. Tudi tu je višina omejena, saj višina mesečno ne more presegati višine enega minimalnega dohodka samske osebe oziroma družine, višina enkratne izredne pomoči pa v enem koledarskem letu ne more presegati višine dveh njenih minimalnih dohodkov. Na podlagi izračuna Inštituta za ekonomska raziskovanja začasni minimalni življenjski stroški samske odrasle osebe danes znašajo 385 evrov in 8 centov. Realno nizke minimalne in povprečne plače znižujejo motivacijo za delo in stimulativna razmerja med socialnim varstvom in trgom dela. Zato v Poslanski skupini Zares-Nova politika podpiramo razmišljanja pristojnega ministrstva, ki z zakonom uvaja minimalni dohodek v višini 75% navedenega zneska, torej, 288,81 evra. Gre za denarno socialno pomoč, ki je namenjena delovno sposobnim odraslim, ki so se zaradi različnih okoliščin začasno znašli v težkem socialnem položaju, in je za 52 evrov in cent višja kot doslej. Vsem tistim, ki so trajno nezmožni za delo ali trajno nezaposljivi oziroma starejšim od 65 let, po zakonu pripada tudi varstveni dodatek v višini 161 evrov in 73 centov. Izračun pa nam pokaže, da bi skupaj tak posameznik lahko prejel znesek v višini 450 evrov in pol, kar v današnjih razmerah dejansko pomeni zadovoljivo, da ne rečemo, višjo socialno vključenost in kakovost življenja. V Poslanski skupini Zares smo pomemben poudarke namenili prenosu nekaterih prejemkov v sistem denarne socialne pomoči in tako imenovanega novega varstvenega dodatka. Govorim o napovedani pokojninski reformi, o kateri je bilo danes tudi že nekaj govora, saj z njeno modernizacijo iz pokojninske blagajne prenašamo transferje socialne narave, ki ne izhajajo iz vplačanih prispevkov, kot na primer, da rečem v navednicah, stari varstveni dodatek ali državna pokojnina. Zato je toliko bolj pomembno, da v skladu z družbenimi spremembami vztrajamo pri vpeljavi pokojninske reforme, ki bo temeljila na posameznikovih vplačilih oziroma sistemu NDC, Notional Defined Contribution, torej na tako imenovanih evidenčnih računih, v nordijskih deželah jih poznajo tudi kot oranžne ovojnice, v katerih vsak mesec tisti, ki plačujejo socialno zavarovanje, dobijo napisan znesek, ki so ga doslej plačali. Na podlagi tega lahko sklepajo tudi na svojo socialno varnost v starosti. Ta sistem onemogoča nepreglednosti in netransparentnosti, ki smo jim priča danes. Socialna vključenost je nedvomno povezana z višjo motiviranostjo posameznika za delo, zato je stimulacija, ko jo predstavlja uvedba dodatka za aktivnost, ki za delovno aktivne prejemnike denarne socialne pomoči predlaga višji minimalni dohodek, še kako upravičena. Določena višina dodatka je 161,73 ali 80,9 evra. Neurejenost trga dela zahteva tudi uvedbo fleksibilnejše ureditve podeljevanja izredne denarne socialne pomoči. Po navedbah ministrstva bo prejemnik po novem dokazila o namenski porabi dodeljene pomoči, ki mora biti porabljena v roku 30 dni od prejema, predložil najkasneje ob vložitvi nove vloga. Če smo ob obravnavi prejšnjega zakona govorili o pomembnosti preprečevanja zlorab, je treba tu nadaljevati. Zakon na novo uvaja zakonsko domnevo obstoja zunajzakonske skupnosti, novo definicijo posredno ugotovljenega dohodka in uvedbo novega načina upoštevanja premoženja in ugotavljanja dohodka iz dejavnosti. Sankcije v primeru zlorab se zaostrujejo, vendar je treba opozoriti predvsem na ustrezen in uspešen nadzor, ki, žal, vedno ne funkcionira najbolje. Poglavitne posledice zakona vpeljujejo prerazporeditev socialnih transferjev v smeri večje pravičnosti in preprečevanja kopičenja le-teh ter zlorab. Gre za pomembno vsebino, ki jo bomo v tej vazi postopka v Poslanski skupini Zares - nova politika podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Gvido Kres bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa sekretarka, spoštovane kolegice in kolegi. V Slovenski ljudski stranki verjamemo v pravico vsakogar, da odloča o svoji usodi. Naš cilje je ustvarjati razmere ,v katerih bo imel vsakdo možnost razvijati svoje sposobnosti, želje, talente in znanje. Svoboda odločanja posameznika vsebuje tudi odgovornost vsakogar do sebe samega, svoje družine in družbe na sploh. V tem duhu našega programskega izhodišča smo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke proučili oba predložena zakona, ki v temeljih spreminjata dosedanji sistem socialno varstvenih prejemkov. Sprejemanje povsem novega sistema socialnih prejemkov v času gospodarske in finančne krize je po eni strani nuja, po drugi strani pa v Slovenski ljudski stranki opozarjamo, da mora Vlada zelo previdno posegati v socialne pravice in si vzeti dovolj časa za proučitev posledic predlaganih sprememb. Zakaj torej hitenje in prehitevanje? Zakona bi morali obravnavati v paketu s predlogom reforme pokojninskega sistema, saj se bodo skupni učinki marsikoga dotaknili. Zaradi hitenja se vsiljuje pomislek, da Vlada predlaga spremembe zgolj zaradi uravnavanja proračuna in je najlažje pričeti pri socialnih pravicah, namesto da bi se lotili pravočasnih strukturnih sprememb in zmanjšanja javne porabe. Prav je, da je upravičenost do državne socialne pomoči praviloma pogojena s pripravljenostjo delati oziroma izboljšati svoj položaj. Zelo zaskrbljujoče je dejstvo, da se povečuje število mladih prejemnikov državne socialne pomoči. Treba je zagotoviti pogoje za ponovno gospodarsko rast. Dosedanji sistem državnih socialnih pomoči je po besedah Vlade pokazal kar nekaj slabosti, ki jih želi s tem zakonom popraviti. S tem bi se lahko celo delno strinjali. Predvsem se je mogoče strinjati z ugotovitvijo, da trenutna višina državne socialne pomoči ne zadošča za kritje osnovnih minimalnih življenjskih stroškov, kot seveda ne zadošča na drugi strani celo minimalna plača ali pokojnina. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se zavzemamo za pozitivno diskriminacijo družine v moralnem in materialnem smislu. Zakonodaja mora biti zato za družine spodbujevalna. Zakonodaja naj spodbuja kakovost in trdnost družine in zakonske skupnosti. Predvsem mladim družinam je treba zagotoviti ugodnejše možnosti, najprej z zagotovitvijo delovnih mest in pogojev za reševanje stanovanjske problematike, kar je eden od osnovnih pogojev za skupno družinsko življenje. Prepričani smo, da mora država spodbujati družinsko življenje tudi skozi davčno politiko in v obliki materialnih spodbud, ki jih razumemo kot ukrepe družinske politike, neodvisno od socialnega položaja posameznika. Zato smo še posebej pozorni do določil, ki se tičejo družinskih prejemkov. Je pa seveda tudi veliko izigravanj ravno na področju tako imenovanih družinskih socialnih prejemkov, saj je v praksi določene okoliščine težko preverjati. Zato v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo spremembe, ki bodo uredile take manipulacije. Pokojninska reforma predvideva prenos varstvenega dodatka in državne pokojnine na pokojninskem področju v sistem socialnovarstvenih prejemkov. Predvidevam, da bo to povzročilo drugačno pot do teh prejemkov, kot je to sedaj. Državna pokojnina je dana in je tudi psihološki pomen oziroma poudarek je na besedi pokojnina in besedi varstveni dodatek. Ti prejemki bodo lahko, tako pravijo, celo po nekaterih podatkih večji, kot so sedaj, in bodo celo izboljšali to stanje. Vendar osnovni namen varstvenega dodatka je kot socialni korektiv izboljšati materialno varnost upravičencev z najnižjimi pokojninami, zato upravičeno pričakujemo, da bodo v novem zakonu v te prejemke vključeni tudi kmečki upokojenci, ker je bil naš zakon, ki smo ga predlagali takrat, zavrnjen. Takrat je bilo rečeno, da bomo to uredili kasneje, da bomo uredili sistemsko, in zdaj mislimo, da je čas tudi za to. Zato v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke nasprotujemo črtanju državne pokojnine, ki je bila sprejeta pred leti na predlog SLS-a. Opozarjamo, da bi morale ostati v sistemu pokojnin predvsem zaradi tega psihološkega vidika. Prosim, premislite o tem. Na ukrepe in določitev nove višine državnih socialnih pomoči v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke gledamo z vidika načela solidarnosti, ki ne pomeni družbene pomoči posamezniku ali družbeni skupini na način ali v obsegu, ki kakorkoli zmanjšuje njihovo odgovornost ali motivacijo za delo, ustvarjanje in razvoj. Zato je najprej treba uskladiti poglede na način in višino določitve praga revščine in minimalnih življenjskih dohodkov s socialnimi partnerji. Zato je treba dobro proučiti, kako se bo določila nova višina državnih socialnih pomoči na osnovi nove višine določitve osnovnega zneska minimalnega dohodka in ekvivalenčne lestvice, ki se uporablja za določanje minimalnega dohodka za posameznega družinskega člana, ki naj bi temeljila, po besedah Vlade, na ugotovitvah nove raziskave o minimalnih življenjskih stroških. Rad bi pa v tem trenutku izkoristil tudi priložnost, da je država v prvi vrsti dolžna ustvariti pogoje, da vsakdo lahko poskrbi zase. Nič tudi ne bi bilo narobe, če bi določili, da bi bilo obvezno poprijeti za delo, ko se pojavi ta možnost, na primer sezonska pomoč pri komunalnem urejanju, na primer pomoč pri pomoči potrebnim ljudem in podobno. Če bi ti ljudje to zavrnili, normalno, da bi se jim takrat tudi ta pravica odvzela oziroma ta dodatek. V Slovenski ljudski stranki smo kot opozicijska stranka previdni do ukrepov in zahtevamo dovolj časa za proučitev in predložitev ustreznejših preračunov in podatkov. Nočemo nasedati zgolj visoko donečim besedam o uvedbi višje in trajne pomoči. Strukturne spremembe morajo prenesti trajne rešitve, ne zgolj jemanje iz enega žepa in dajanje v drugega. Pred dokončno odločitvijo o podpori zakonu, želimo zagotovilo, da ne bo povzročil novih krivic. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Anton Urh bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Glede na to, da oba tako imenovana socialna zakona v povezavi na novo urejata prejemke iz naslova varstvenega dodatka, pri tej točki dnevnega reda nadaljujem s stališčem poslanske skupine DeSUS glede te pravice. Kot je bilo že povedano, s prenosom transferjev iz pokojninske blagajne tistega, kar vanjo, glede na naravo namena pravice in njene odvisnosti glede na vplačilo prispevkov, ne spada, očiščujemo pokojninsko blagajno. Z ločitvijo socialnih dajatev od čistih pokojninskih dajatev, ki se financirajo iz pobranih prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, bomo zagotovili tudi preglednejše poslovanje pokojninske blagajne. Tak ukrep pa je zagotovo potreben tudi v luči modernizacije pokojninskega sistema. Doslej je bil osnovni namen varstvenega dodatka kot socialnega korektiva izboljšati materialno varnost opravičencev z najnižjimi pokojninami. Nov varstveni dodatek bo po upravičenju spremenjen v tem, da kot socialni korektiv zagotovi materialno varnost ne zgolj prejemnikov najnižjih starostnih, invalidskih, vdovskih in družinskih pokojnin, pač pa v odvisnosti od izpolnjevanja drugih pogojev. To je starostnih omejitev, dejstva trajne nezaposljivosti ali nezmožnosti za delo in seveda drugih dohodkovnih oziroma premoženjskih cenzusov. Krog upravičencev se nekoliko spreminja — po naši oceni ustrezno, z dejanskimi okoliščinami in sledenju koncepta socialne pravičnosti. Sprejetje predloga tega zakona in zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev bo omogočilo vnovično določitev višine minimalnega dohodka in posledično tudi nove višje vrednosti denarne socialne pomoči. Minimalni dohodek, ki je podlaga za denarno socialno pomoč, naj bi temeljil na minimalnih potrebah oziroma minimalnih življenjskih stroških ter tako upravičencu zagotavljal vsaj minimalno in normalno vključenost v življenje v skupnosti. V Poslanski skupini DeSUS se zavedamo, da je določitev novega, višjega zneska denarne socialne pomoči v luči prilagajanja družbeno-ekonomskemu stanju neizogibno potrebna, zato se načeloma s predlagano ureditvijo strinjamo, vendar pa po našem mnenju obstaja bojazen, da bi predlagana ureditev glede povišanja te vrste socialne pomoči pri posameznikih povzročila izgubo motivacije za delo. V tem okviru je po eni strani sicer zelo dobrodošla in zaradi takih pomislekov celo nujna predlagana možnost povišanja denarne socialne pomoči z dodatki za aktivnosti, katerih višina je odvisna od opravljenega mesečnega dela. Navedeno naj bi po našem mnenju vsekakor spodbudilo posameznike k odgovornejšemu odnosu do dela. Hkrati pa bi spodbudilo občutek, da so za svojo aktivnost in prizadevnost pri iskanju zaposlitve lahko ustrezno nagrajeni. Vendar tudi v povezavi s tem obstaja bojazen, da bo v praksi prihajalo do najrazličnejših špekulacij, ki se dogajajo tudi zdaj. Ena izmed možnih je zavračanje morebitnih drugih oblik zaposlitve. Recimo s polnim delovnim časom, saj jim bo denarna socialna pomoč, povišana za dodatek za aktivnost, za bistveno manj delovnih ur na mesec zagotavljala zgolj nekoliko nižje skupne prejemke glede na prejemke iz naslova morebitne redne zaposlitve. Kmalu bodo v zakonodajno proceduro vloženi tudi zakoni z delovnopravnega področja, katerih spremembe se napovedujejo v smeri fleksibilizacije trga dela. V povezavi s predlagano ureditvijo denarne socialne pomoči brezposelnim osebam in njenega povečanja v obliki dodatka za aktivnost, imamo v Poslanski skupini DeSUS določene pomisleke. Oblike prekarnih zaposlitev, ki se bodo nedvomno ne samo spodbujale, pač pa mnogim ne bo preostalo drugega, kot da se jih zaradi golega preživetja tudi poslužijo, ne nudijo materialne neodvisnosti in socialne varnosti na dolgi rok in tudi ne v povezavi s predlaganim povečanjem denarne pomoči zaradi aktivnosti, posledice pa se lahko negativno odrazijo tudi v osebnem in družbenem življenju ljudi. Ne glede na omenjene pomisleke pa v Poslanski skupini DeSUS, podpiramo oba zakona. Hvala.
Hvala. Gospod Miran Györek bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala za besedo predsedujoči. Spoštovane kolegice, kolegi, predstavniki ministrstva! V Slovenski nacionalni stranki smo sprejeli stališče, da je bil res skrajni čas, da je Vlada končno pripravila predlog zakona o socialnovarstvenih prejemkih, kot tudi predlog zakona, ki smo ga obravnavali pod prejšnjo točko. Zdi se nam, da bo predloženi zakon res izboljšal dosedanje urejanje pravic iz naslova denarnih socialnih pomoči. Vsaj upamo tako. Kajti vse preveč je anomalij in pomanjkljivosti, do katerih prihaja pri izvajanju sedaj obstoječega veljavnega zakona. Osnovno vodilo mora biti, da bodo denarno socialno pomoč dobivali samo tisti in samo tisti, ki so do nje upravičeni in dejansko preverjeno, dokazljivo, nimajo drugih možnosti za preživetje in kritje osnovnih življenjskih stroškov. Mislimo na potrebno upoštevanje različnih kriterijev, merodajnih za odločanje o denarni socialni pomoči, torej zmožnost upravičencev za delo oziroma kakršno koli zaposlitev, njihova starost in tudi zdravstveno stanje, česar sicer v predlogu ne zasledimo, predvsem pa njihovo do vlaganja prošenj opravljeno delovno aktivnost. Le-tem kriterijem je treba elastično prilagajati višino denarne socialne pomoči. Dejansko stanje in izkušnje kažejo namreč, da so upravičenci oziroma koristniki denarne socialne pomoči lahko zelo različne osebe, iz zelo različnih socialnih, ekonomskih in družinskih okolij, z zelo različnimi delovnimi sposobnostmi in možnosmii za zaposlovanje, z zelo različnim dejanskim premoženjskim stanjem in ne nazadnje tudi z zelo različno preteklo delovno aktivnostjo in sploh pripravljenostjo, da bi tudi sami poskrbeli za lastno eksistenco in ne samo računali na dobrohotnost in radodarnost inštitucij socialne države. Zavedamo se, da dosledna enotna izdelava kriterijev, še bolj pa sama uporaba le-teh, ni enostavna naloga in bo zahtevala mnogo dobre presoje in občutka, da ne bi prihajalo do krivičnih ocen in vrednotenj in s tem do neželenih posledic nepotrebnih naknadnih postopkov. Osnovni moto mora biti pravičnost, dejanska ocena premoženjskega stanja prosilcev in družinskih članov in tako naprej. Med osnovnimi cilji predlaganih sprememb naj omenim samo nekatere, za katere v Slovenski nacionalni stranki menimo, da so smiselni in jim je treba slediti. Gre v prvi vrsti za določitev nove višine denarne pomoči z namenom preprečevanja najhujše revščine in zagotavljanja zadovoljevanja minimalnih življenjskih potreb za preživetje in tudi za prilagoditev višine osnovnega zneska minimalnega dohodka novemu izračunu višine trenutnih minimalnih življenjskih stroškov za različne vrste prejemnikov. Predvsem za tiste, ki so trajno nezmožnosti za delo, trajno nezaposljive osebe in starejše občanke in občani. Pa še kakšno kategorijo bi lahko naštel. Novost je tudi uvedba dveh višin otroškega dodatka, se pravi za otroke do 18. leta starosti in za tiste preko 18. leta, katerih socialna varnost bi se zagotovila z drugimi pravicami iz javnih sredstev, tudi znotraj sistema državnih štipendij. Za racionalizacijo proračunskih odhodkov pri dodelitvi denarnih socialnih pomoči je uvajanje učinkovitejših kriterijev dobrodošel ukrep. Predvsem pa je pri tem treba zagotoviti večje spodbujanje prejemnikov socialne pomoči za zaposlovanje in ohranjanje motivacije za delo. Nesporno evidentno je namreč dejansko nesprejemljivo stanje, da obstajajo številni primeri, ko posamezniki s spretnim koriščenjem pravic iz naslova denarne socialne pomoči in še iz katerih drugih subvencijskih virov, pod narekovaji, "zaslužijo" več kot marsikateri slabo plačani delavec za osem ur dnevno garanja. Da ne omenjam marsikje nerednega zagotavljanja plač, medtem ko prihaja socialna pomoč redno, na točno določen datum. Seveda, vse to destimulira oziroma ne motivira koristnikov, da bi sploh iskali delo. Da ne govorim o veliki raznolikosti in zelo različnih socialnih družinskih razmerjih koristnikov pomoči. Na eni strani imamo starejše občanke in občane, ki so trdo delali 20, 30 in več let, potem pa zaradi objektivnih vzrokov in okoliščin postanejo brezposelni, recimo, zaradi splošne gospodarske krize, zaradi stečajev, pa tudi zaradi drugih vzrokov, na katere ne morejo osebno vplivati. Takšne osebe ni pošteno enačiti s tistimi, ki niso nikoli delali, niti jim z obstoječim sistemom to ni bilo treba, pa živijo lagodno, brezskrbno življenje, vso energijo pa vlagajo izključno v razmišljanje o zlorabah obstoječega pomanjkljivega sistema socialne pomoči. Tu ne gre zgolj za posameznike ali izjemne primere. Gre za številne predstavnike prav določene skupine prebivalcev; vsi veste, za koga gre, pa jih raje ne bom izpostavljal, da ne bi zopet kdo videl v tem kakšnih sovražnih govorov ali vzbujanja nestrpnosti. Skratka, če se izrazim neposredno in brez megličaste retorike, nikakor ne smemo spodbujati kroničnih lenuhov in špekulantov k lenuharjenju in zlorabljanju socialne pomoči oziroma davkoplačevalskega denarja. Pri določanju novih meril oziroma kriterijev za določitev minimalnega dohodka in tudi višine denarne socialne pomoči, dejanskega materialnega položaja prosilca, je treba pristopiti z upoštevanjem številnih različnih ciljev, sicer bo v nasprotnem predlagani zakon zgrešil svoj namen. Kot sem že omenil pri obravnavi Predloga zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, se nalagajo centrom za socialno delo zahtevne naloge in pooblastila za odločanje o upravičenosti koriščenja teh pravic. Center za socialno delo bo moral natančno ocenjevati vsakokratno dejansko stanje oziroma dejansko socialno varnost ali ogroženost prosilca, koristnika in sprotno tudi zniževati ali celo ukinjati pravico do denarne socialne pomoči. V nekem smislu gre pravzaprav za specifično pravico oziroma pooblastilo, ko se bo lahko v primerih nizkih ali nobenih lastnih dohodkov upravičenca ali njegove družine, članov njegove družine, izkazoval popolnoma drugačen način življenja in drugi zunanji znaki o njegovi dejanski neogroženosti socialnega položaja. Prilagajala se bo potem višina zneska socialne pomoči, kar gre posebej pozdraviti. Gre torej za dokaj prost preudarek, ki pa je nujen glede na obstoječe stanje. Še posebej nas pa veseli na nek način konsenz vseh poslanskih skupin pri obeh predlaganih zakonih. In ne moremo, da ne bi resnično pohvalili predlagatelja, da se je lotil tega zahtevnega projekta, ki je bil nujen, in si upam celo trditi, da sta oba med pametnejšimi najpotrebnejšimi zakoni, ki se jih je ta Vlada lotila v zadnjem času. Hvala.
Hvala. Gospod Ljubo Germič bo predstavil stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Še enkrat vsem lep pozdrav! Za zakon o socialnivarstvenih prejemkih smo v Poslanskem klubu LDS prepričani enako kot pri predhodnem zakonu, da s svojimi rešitvami izboljšuje dosedanje rešitve denarnih socialnih pomoči in se prilagaja novim rešitvam, bolj enotnih in jasnih pravil za izplačila pomoči. Zato je pomembno poudariti zakonske spremembe, ki se nanašajo na izplačilo teh denarnih socialnih pomoči. V Poslanskem klubu LDS podpiramo povišanje denarne socialne pomoči in rešitev, da se uvajata dve ravni pomoči, od tega ena, namenjena kratkotrajnemu reševanju materialnega stanja, in druga, višja, v primeru trajne izgube možnosti za delo, ko tudi ni nikogar, ki bi za posameznika skrbel, oziroma bi ta lahko pokrival svoje stroške preko premoženja ali drugih dohodkov. Število prejemnikov denarne socialne pomoči se je v skladu z izboljševanjem gospodarskega stanja v zadnjih letih zmanjševalo. Tako jih je bilo leta 2008 slabih 58 tisoč. Glede na gospodarsko finančno krizo pa se je v letu 2009 to število ponovno povečalo na okoli 77 tisoč, kar pa je bilo glede na finančno-gospodarske razmere seveda tudi pričakovano. Med upravičenci do denarno socialne pomoči je veliko, trenutno okoli 42% tistih, ki so pomoč v treh letih prejeli najmanj 24-krat,kar pomeni, da so dolgotrajno odvisni od te pomoči. To so skupine ljudi, ki zbujajo največjo skrb in po mnenju LDS je treba zanje pripraviti oblike pomoči, ki bodo prilagojene in ki bodo omogočile, da posamezniki iz te skupine opravljajo vsaj priložnostna dela, delajo s skrajšanim delovnikom in podobno. Najslabša je dolgotrajnost odsotnosti s trga dela, na katerega ni več vrnitve in to pomeni začaran krog rešitve in odvisnosti od socialne pomoči. Statistika kaže tudi zaskrbljujoče podatke o tem, da se med prejemniki denarne socialne pomoči povečuje delež mladih med 18. in 26. letom, kar skrbi še dodatno, saj gre za populacijo, ki niti še ni začela delati, ni osvojila delovnih navad in je odvisnost od pomoči lahko še bolj usodna. Tej populacije je treba po našem mnenju posvetiti posebno skrb, saj brez zaposlitve ne bodo znali prevzeti odgovornosti za svoje življenja, prav tako pa se ne bodo mogli osamosvojitvi. To kaže, kar priznavajo tudi na ministrstvu, ne neustrezen način pomoči in spodbud za iskanje dela za prejemnike denarnih pomoči, čeprav so v ukrepih v programu aktivne politike zaposlovanja ti določeni, vendar se v praksi vedno niso izkazali. To je ena od slabosti trenutnega sistema in ga je zato treba popraviti. Tudi zato je v novem zakonu jasno določena nujnost sodelovanja med centri za socialno delo in zavodi za zaposlovanje pri iskanju zaposlitev za prejemnike denarne socialne pomoči. V LDS-u se nam zdi stimulativna rešitev v predlogu zakona, ki predlaga, da se delovna aktivnost prejemnikov denarnih in socialnih pomoči nagradi, zato jo podpiramo. Tako podpiramo rešitev , ki uvaja dodatek za aktivnost posameznika, ki zanje predlaga višji minimalni dohodek, in sicer za dodatek za aktivnost v višini 161,73 ali 80,865 evrov, odvisno od tega, koliko ur na mesec je oseba delovno aktivna. To se nam zdi dober način spodbude za iskanje službe oziroma zaposlitve, kajti po našem mnenju mora biti vsem prejemnikom pomoči cilj, da si najdejo delo in preko dela zadovoljujejo svoje potrebe in si uredijo svoj socialni status. Na podlagi novih izračunov dosedanja višina denarne socialne pomoči več ne zadostuje za kritje osnovnih minimalnih življenjskih stroškov. S predlogom zakona se bo tako višina denarne socialne pomoči povečala nominalno za 62 evrov, kar je pozitivno za vse prejemnike. Višina bo po novem znašala 288,81 evra, kar sicer predstavlja 75% ocenjenih minimalnih življenjskih stroškov. Denarna socialnoa pomoč je tako zmanjšana pod ocenjeno vrednost, kar pa se nam zdi logično z vidika stimuliranja in motivacije za delo, saj če želimo ohranjati stimulacijo za iskanje zaposlitev, potem minimalna plača in denarna socialna pomoč ne moreta in ne smeta biti skoraj enaki. Zato v LDS to rešitev podpiramo, ker menimo, da je treba vse napore usmeriti v zagotavljanje delovnih mest in dela ter višje stopnje zaposlenosti. V Poslanskem klubu LDS podpiramo tudi rešitev, ki bo posameznikom, ki so trajno nezmožni za delo, nezaposljivi ali so starejši od 65 let, pri moških, in 63, pri ženskah, prinesla izboljšanje položaja in bo zmanjšala tveganje revščine predvsem pri upokojenih samskih osebah z nizkimi prejemki, saj bodo lahko zaprosili tudi za varstveni dodatek v višini 161,73 evrov, skupaj bi tako tak posameznik prejel dobrih 450 evrov. Ta dodatek je mišljen predvsem v luči tega, da gre za osebe, ki se ne bodo mogle več zaposliti in jim je treba omogočiti tudi druge aktivnosti v življenju, ne zgolj preživetja, torej tudi menjave trajnih dobrin, pa obnove stanovanja in podobno. Gre za ohranjanje človekovega dostojanstva, da ni na dolgi rok zgolj prisiljen životariti, ampak da lahko funkcionira čim bolj normalno kot drugi prebivalci. V luči bodoče pokojninske reforme se nam zdi pravilna rešitev, da se pokojninska blagajna osvobodi vseh socialnih transferjev. To sta pravica do varstvenega dodatka in pravica do državne pokojnine. Obe se preneseta v sistem socialnovarstvenih prejemkov. Izplačila iz pokojninske blagajne naj bodo namenjena tistim, ki so vanjo vplačevali prispevke, v nasprotnem primeru prihaja do mešanja pravic in nepreglednosti. Pred reformo pokojninskega sistema se nam zdi to še toliko bolj pomembno poudariti. Glede na nove rešitve pri denarnih socialnih pomočeh bosta tudi ti dve pravici deležni določenih sprememb. Tako bo upravičenost do državne pokojnine vezana na cenzus za pridobitve pravice do denarne socialne pomoči z varstvenim dodatkom. Pri varstvenem dodatku se upošteva lestvica za denarne socialne pomoči, prav tako pa se upoštevajo tudi vsi družinski člani ter, kar je še posebej pomembno, upošteva se premoženje. Na ta način bomo tudi ti dve pravici uskladili z ostalimi socialnimi pomočmi in subvencijami ter po mnenju LDS končno imeli priložnost vzpostavitve enotnega sistema socialnih pomoči. S tega vidika je seveda prav tako smiseln prenos pravice do nadomestila za invalidnost in dodatka za pomoč in postrežbo iz zakona o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb v sistem socialnih pravic, kar je naložilo državi tudi Ustavno sodišče, saj je že leta 2007 dalo enoletni rok, da se to uredi. Invalidne osebe so že v osnovi bolj prizadete in socialno ogrožene od vseh drugih kategorij prebivalstva, za to je logično, da jim je treba minimalno socialno varnost zagotoviti skozi socialne transferje. V zakonu je še nekaj drugih rešitev, ki bodo na področje socialne pomoči vnesle več reda, pa tudi večjo prilagoditev potrebam ljudi, ki pomoč iščejo. Tako je predlagana bolj fleksibilna ureditev izredne denarne socialne pomoči, saj bo prejemnik le-te dokazila o namenski porabi dodeljene pomoči, ki mora biti porabljena v roku 30 dni od prejema, predložil najkasneje ob vložitvi nove vloge za izredno denarno socialno pomoč. Manj bo tudi možnosti zlorab ter bolj dosledno so urejeni krivdni razlogi v primeru prikazovanja lažnih podatkov in torej neupravičenosti do denarno socialnih pomoči. Vse to pa so mehanizmi, ki lahko ponovno vzpostavijo ali utrdijo zaupanje v državo, da pomoč dobijo tisti, ki jo najbolj potrebujejo, da je ta hitra, dostopna in učinkovita, da torej rešuje nastale težke situacije v družinah in pri posamezniku oziroma na drugi strani omogoča človeka vredno življenje. Bistveno je, da se višina denarne socialne pomoči povečuje in se bo v prihodnjih treh letih še povečevala. Prerazporeditve znotraj sistema pa sledijo načelom večje pravičnosti in večje količine pomoči za starejše, invalide, pri ostalih kategorijah pa je usmerjena v nagrajevanje aktivnosti pri iskanju zaposlitve in delovno aktivnost, prav tako pa je tudi usmerjena v pomoč pri iskanju zaposlitve za težje zaposljive kategorije prebivalstva. V LDS ocenjujemo zakon kot dober in ga bomo v prvi obravnavi tudi podprli, v nadaljnji obravnavi pa sledili vsem tistim pripombam, ki bi lahko zakon še dogradile. Hvala lepa.
Hvala. Dr. Andreja Črnak Meglič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi, še enkrat lepo pozdravljeni! Predlagani zakon o socialnovarstvenih prejemkih v paketu s predlogom zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev predstavlja temeljne reforme področja socialnih transferjev v Sloveniji. Zakon o socialnovarstvenih prejemkih izhaja iz dosedanjega zakona o socialnem varstvu, ki ureja tako prejemke kot tudi dejavnost. Ti vsebini pa naj bi bili po novem urejeni v dveh različnih zakonih. Predlagani zakon ureja prejemke, zakon, ki bo urejal socialnovarstveno dejavnost, pa še čakamo, in šele z njim in drugimi sorodnimi zakoni, ki jih pričakujemo, bo reforma na področju socialnega varstva celovito zaokrožena. Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki smo ga obravnavali danes, ureja predvsem osnove za ugotavljanje dejanskega socialnega položaja upravičencev, postopke za dodelitev transferjev, vrstni red oziroma razmerje med posameznimi pravicami, ki nimajo nujno zgolj vloge socialnega transferja, ampak imajo lahko še demografsko ali razvojno funkcijo. Zakon o socialnovarstvenih prejemkih pa celovito ureja področje prejemkov, katerih naloga je zagotavljanje socialne varnosti tistim, ki tovrstno pomoč države potrebujejo. Ena izmed pomembnejših novosti predlaganega zakona je dvig višine denarne socialne pomoči. Višji znesek je posledica nove ocene minimalnih življenjskih stroškov, ki jo je naročilo Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve in je pokazala globoko podcenjenost sedanje vrednosti minimalnega dohodka, ki je temelj za določanje višine denarnih socialnih pomoči. Raziskavo o minimalnih življenjskih stroških, ki jo je izvedel Inštitut za ekonomska raziskovanja je pokazala, da znašajo minimalni življenjski stroški samske osebe za krajše obdobje 385 evrov, trajni minimalni življenjski stroški te iste osebe pa 562 evrov na mesec. Izhajajoč iz teh ugotovitev ,zakon predvideva tudi različni višini socialnih prejemkov, eno višino za osebe, ki so zmožne za delo, za katere se predvideva, da bodo denarno socialno pomoč prejemali krajši čas, in drugo višino za tiste, ki so trajno nezmožni, da bi z delom poskrbeli za svojo socialno varnost. Pri slednjih, ki pomoč potrebujejo dolgoročno, je treba namreč upoštevati tudi določene stroške, ki se v krajšem obdobju ne izkažejo. Zakon uvaja minimalni dohodek v višini 75% ugotovljenih minimalnih življenjskih stroškov, kar predlagatelji utemeljujejo z višino minimalne plače, motivacijo za delo in s stimulativnim razmerjem med višino socialnih prejemkov in najnižjimi plačami. Dodatek za aktivnost je namenjen spodbujanju k delu. V tem zakonu predstavlja dodatek k tako določenemu minimalnemu dohodku in posledično pomeni višjo osnovo za določitev denarne socialne pomoči le za tiste posameznike, ki so delovno aktivni. Seveda podpiramo aktivacijo posameznikov za reševanje lastnega položaja s stimulacijami, opozarjamo pa, da je izračun minimalnih življenjskih stroškov dejstvo, doseganje izračunanega minimalnega dohodka z lastnimi dohodki in ob pomoči družbi, pa bi morala biti ciljna vrednost, ki bi morala biti v določenem času zagotovljena slehernemu posamezniku. Realizacijo tega cilja bi morali v zakonu načrtovati, če že ne danes, v pogojih ekonomske krize, ob sedanji višini minimalnih in povprečnih plač, pa vsaj v določenem daljšem časovnem obdobju. To stališče podpiramo tudi z rezultati raziskave, ki kažejo, da objektivno niso vsi prejemniki denarnih socialnih pomoči v enakem položaju, da se delovno aktivirajo. V raziskavi. izvedeni na reprezentativnem vzorcu, je bilo ugotovljeno, da se skoraj petina sedanjih prejemnikov denarnih socialnih pomoči sooča z resnimi zdravstvenimi težavami, pa nima status invalida, kar nedvomno vpliva na njihovo zmožnost za aktivacijo. Hkrati pa se srečujejo z večjimi stroški za zdravila in zdravstvene pripomočke, ki jih ne zmorejo poravnati. V Poslanski skupini SD zato predlagamo razmislek o dopolnitvi prehodnih določb zakona v smeri postopnega uveljavljanja celostne stoprocentne višine minimalnega dohodka kot temeljne podlage za določitev višine denarne socialne pomoči. Hkrati pa podpiramo tudi usmeritev zakona, ki spodbuja čim hitrejšo aktivacijo brezposelnih oseb, ki so upravičene do denarne socialne pomoči, saj pomeni pozitiven premik od pasivne k aktivni socialni politiki. Konkreten pozitivni ukrep je dodatek za aktivnost, ki v nasprotju z dosedanjo ureditvijo tudi finančno nagrajuje tiste, ki se sami trudijo, da bi bili aktivni, da bi si našli delo in poskrbeli za svojo socialno varnost. Vendar pa je ob realizaciji te usmeritve nujno, da država sočasno s svojimi drugimi politikami soustvarja pogoje za večje zaposlovanje, in če ne za zaposlovanje, za druge oblike delovne aktivacije socialno izključenih, pri čemer pa le-ta možnost še ni dovolj izkoriščena. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlog zakona podprli in glasovali za sklep, da je predlagani zakon o socialnovarstvenih prejemkih primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Robert Hrovat bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Sedanja ureditev sistema denarne socialne pomoči je določena z Zakonom o socialnem varstvu, ki je bil nazadnje spremenjen v mandatu prejšnje vlade, osredotočal pa se je predvsem na reševanje tematike družinskih pomočnikov, spodbujanje zaposlovanja upravičencev do denarne socialne pomoči, denarne pomoči in inšpekcijskega nadzora. Namen novega zakona je po besedah Vlade vzpostavitev bolj pravične in dolgoročno stabilne socialne države s preglednejšim in enostavnejšim sistemom. Tako naj bi se denarna socialna pomoč dvignila na raven, ki zagotavlja pokrivanje minimalnih življenjskih stroškov. Gre za pozitivne spremembe, za katere pa še ni jasno razvidno, kakšni bodo konkretni učinki. Na to kažejo različni kriteriji na posameznih področjih in glede na finančne posledice dokaj zanimivo prelaganje sredstev z enega na drug kup. Ministrstvo si je zamislilo model smotrnejše razdelitve proračunskih sredstev tudi po kriteriju trajanja socialne ogroženosti z uvedbo dveh ravni minimalnega dohodka za pokrivanje osnovnih stroškov življenja, in sicer za prejemnike denarne socialne pomoči, ki zaradi spremenjenih življenjskih okoliščin le za omejeno dobo oziroma čas pridejo v neugoden socialno ekonomski položaj in se v tem času lahko izognejo določenim izdatkom, ter na drugi strani za prejemnike denarne socialne pomoči, za katere ni mogoče pričakovati, da bi se lahko vrnili k pridobitnemu delo oziroma za delo trajno nezmožne osebe ali trajno nezaposljive osebe in osebe starejše od 65 let, moški, in 63 let, ženske, ki morajo s to pomočjo pokrivati tudi tiste življenjske stroške, ki se jim na dolgi rok ni mogoče izogniti. V teoriji še nekako razumljivo, bojimo pa se, da bo praksa pokazala ogromno pod kriterijev, za katere je možno, da ministrstvo ne bo znalo v praksi dati pravih odgovorov oziroma zneskov. In to je dejanski problem socialnega varstva pri nas. Z zakonom se želi doseči poenotenje s spremembami zakonodaje na področju pokojninskega zavarovanja. Gre za prenos pravice do varstvenega dodatka in državne pokojnine s pokojninskega področja v sistem socialnovavarstvenih prejemkov, upoštevanje otroškega dodatka v lastni dohodek družine na področju družinskih prejemkov iz zaposlovanja in prenos pravice do nadomestila za invalidnost in do dodatka za tujo nego in pomoč v sistem socialnovarstvenih prejemkov. V Slovenski demokratski stranki se bojimo, da bo zakon dosegel ravno nasproten učinek od želenega. Namesto resnične poenostavitve postopkov bo zaradi sistema prišlo do mnogih prilaganj, anomalij in zelo verjetno nejevolje državljanov, ki bodo presenečeno gledali v drugačne zneske, za konkretne odgovore pa bodo hodili od vrat do vrat po razumne odgovore. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo, da želi Vlada s spremembo zakonodaje spodbujati brezposelne prejemnike denarne socialne pomoči k večji delovni aktivnosti z dodatkom za aktivnost, seveda izraženim v ponderjih. Pohvalen ukrep predvsem v tem času, v katerem se nahajamo, kjer številke kažejo, da je prav zaradi neaktivnosti delovanja Vlade prišlo do ogromnega povečanja brezposelnosti, na drugi strani pa ekonomski kazalci za zadnje leto kažejo neusmiljen brodolom, ki nas po posameznih kazalcih uvršča daleč za Grčijo. Dovolite mi, da v stališču poslanske skupine opozorim še na nekaj dejstev. Sistem socialnega varstva v celoti je star in potrebuje temeljito prenovo. Želja po celoviti prenovi je bila izražena že v prejšnjem mandatu, a je bila kljub ugodnim razmeram tedanja opozicija, sindikati in še marsikdo proti. Zaradi vse slabšega gospodarskega položaja je ranljivost posameznikov in družin še večja. Število prejemnikov denarne socialne pomoči se je v letu 2009 izrazito povečalo. Stopnja revščine narašča. Ob tem naj izrazim zaskrbljenost nad tem pojavom, s katerim se verjetno ne bodo strinjali tisti, ki so pri najvišji gospodarski rasti in najnižji stopnji brezposelnosti v prejšnjem mandatu videli revščino na vsakem vogalu. Sedaj pa so vsi tisti tiho. Vladi predlagamo v razmislek, ali se sistem socialnega varstva s tem zakonom res ureja celovito. Menimo, da kljub dobrim intencam predlagateljev zakon še vedno omogoča nepotrebno dodatno administriranje, tako da se sistem dodeljevanja denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka draži z ustanavljanjem komisij, na drugi strani pa niso zagotovljeni vsi potrebni kadrovski resursi, opozarjamo predvsem na prenos kadrov iz ZPIZ. Največja skupina prejemnikov denarne socialne pomoči je iz vrst nezaposlenih. Predlog zakona predvideva, da se bo za odločanje o njihovih pravicah formirala posebna komisija, ki bo pripravila mnenje. Opozarjamo na problem premalo ustreznega in dodelanega sistema ustrezne informacijske podpore. O tem smo govorili že pri prejšnjem zakonu. Predlagamo pospešeno delovanje pristojnega ministrstva, da bodo pravočasno pripravljeni vsi podzakonski predpisi, ki morajo biti izdani do začetka uporabe tega zakona. Ocena finančnih posledic zakona je, kot sem že omenil, zelo nejasna in zelo pomanjkljiva. Ne da se razbrati, ali se bodo potrebna proračunska sredstva za zagotavljanje socialne varnosti po tem zakonu povečala ali zmanjšala. Gre za cca 265 milijonov evrov, obrazložitvi finančnih posledic pa je namenjena manj kot ena stran. Posamezne številke iz finančnega dela se ne skladajo z vsebinskim delom, predvsem z uvodom. Število prejemnikov denarne socialne pomoči se na različnih koncih razlikuje za več tisoč. Največ pozornosti je namenjene točni navedbi proračunskih postavk, iz katerih se prenašajo sredstva, skoraj nič pa oceni števila prejemnikov posameznih denarnih socialnih pomoči ali varstvenega dodatka. Število prejemnikov bo zaradi novih cenzusov, novega načina vštevanja dohodkov, nove opredelitve oseb, ki se upoštevajo pri ugotavljanju materialnega položaja, zelo spremenjeno. Še beseda o otroškem dodatku, ki se všteva v dohodek. Eden izmed največjih problemov sedanje ureditve, možna zloraba zaradi neustreznega upoštevanja premoženja v dohodek družine, s tem zakonom ne bo rešen. Premoženje, nepremično, se bo lahko upoštevalo šele po uveljavitvi zakona o množičnem vrednotenju nepremičnin. Z zanimanjem sem bral vse odzive sedanje koalicije v prejšnjem mandatu, ki je imela ogromno pripomb in kritik, ko so se na podoben način želele uvrstiti štipendije v družinski dohodek. Zanimiv preobrat, ki pa pri sedanji vladi postaja pravzaprav že praksa. Študentsko delo ne v skupno družinsko blagajno, otroški dodatek pa. Zanimivo bo slišati argumente te odločitve. Glede varstvenega dodatka. V prejšnjem mandatu smo najšibkejšim upokojencem izplačali dodatek, to smo želeli tudi v tem mandatu, a je bila vladna večina proti. Po predlogu zakona pa predlagatelj zakona predvideva, da bo ob uveljavitvi tega zakona 15 tisoč 300 prejemnikov manj varstvenega dodatka, torej govorimo o celi tretjini. Očitno revščine tudi med starostniki ni več. Sprašujemo se, ali bo tudi tokrat DeSUS pogojeval to spremembo z izstopom iz Vlade, kot je bilo to v prejšnjem mandatu. No, naj zaključim in se dotaknem še izvedbe zakona. Po našem mnenju zakon ne bo dosegel namena, če ga ne bo mogoče uveljaviti. Za izvedbo so zadolženi centri za socialno delo, ki kadrovsko na to niso dovolj pripravljeni. Prenos zaposlenih iz ZPIZ ne bo rešil problema. Vprašljiva je tudi izvedba postopka preverjanja vseh dosedanjih prejemnikov, ki naj bi jo centri za socialno delo po uradni dolžnosti izvedli v treh mesecih po uveljavitvi zakona vsem dosedanjim prejemnikom denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka. Torej, odprtih je še veliko vprašanj. Veliko rešitev bo težko izvedljivih v praksi. Finančne posledice so nejasne, a upamo, da bomo skupaj z vsemi, ki se jih predlog zakona tiče, do sprejetja našli ustrezne odgovore. Gre za zakon, namenjen Slovenkam in Slovencem, zato želimo, da Vlada in koalicija prisluhneta tudi nasprotnim argumentom oziroma podata relevantne odgovore na zastavljena vprašanja. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Potočni. [[Ga ni.]] Gospa Pečan, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Mislim, da sta oba dva zakona, ki ju obravnavamo danes na izredni seji nujno potrebna, koristna in po moje vključujeta oziroma obsegata vse tisto, kar je potrebno za to, da bomo nekako povezali in združili vse pravice, ki pripadajo našim državljankam in državljanom, ki so v stiski, ki so v težavah in ki potrebujejo pomoč, v bistvu skoraj v celoti v enem paketu. Na tak način bomo tudi imeli pregled nad delitvijo teh sredstev in prepričana sem, da dvomi v sposobnost naših centrov za socialno delo niso na mestu, ker bodo konec koncev imeli na razpolago zbir podatkov, do katerih do sedaj niso imeli dostopa. Mislim, da je pri teh zakonih in pri širitvi oziroma spreminjanju načina dodeljevanja štipendij in otroških doklad storjen zelo pomemben korak v smeri univerzalnega temeljnega dohodka. Tu seveda to v zakonu ni, ne v enem ne v drugem, omenjeno, vendar pa na način, s katerim povezujemo in združujemo vse podatke o denarnih socialnih pomočeh, o drugih socialnih transferjih, ki jih država dodeljuje državljankam in državljanom, prihajamo počasi do tistega, kar bi pravzaprav lahko v sorazmerno kratkem obdobju uvedli za vse državljanke in državljane, s tem, da bi bilo treba bistveno spremeniti sistem, tudi davčni sistem in tudi sistem plač, ne samo v javnem sektorju, ampak tudi v zasebnem sektorju. Jaz upam, da bo to dejansko prvi korak do univerzalnega temeljnega dohodka in da bomo že v tem mandatu prišli do prve faze, to je do približno 250 do 300 evrov univerzalnega temeljnega dohodka. S tem bomo v celoti razbremenili vse socialne službe, ki se sedaj ukvarjajo z evidencami, delitvijo, zbiranjem podatkov, preverjanjem podatkov in tako naprej, zaradi tega, ker potem seveda potrebe po takem nadzoru ne bo. Solidarnost v državi pa bo res univerzalna. To je tisto, kar bi v naši državi pravzaprav prej ali slej morali doseči. Se pravi, solidarnost vseh slojev, vseh skupin, vseh starostnih, vseh socialnih skupin in tudi konec koncev solidarnost lastnikov kapitala delavci in s tistimi, ki živijo samo od svojega dela ne pa od izkoriščanja tujega dela. Hvala.
Hvala. Gospod Kek. Ga ni. Gospa Potrata, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Se razume, da bom podprla predlagani sklep, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Ne bom se sprehodila po celem zakonu, bom pa utemeljila, kaj se mi zdi pravzaprav ob vseh upoštevanja vrednih pomislekih, ki jih kdo izreka, temeljna pridobitev tega predloga. Če ne bi ničesar drugega ministrstvo naredilo, kot na novo presodilo, kolikšni so pravzaprav dejanski stroški posameznika za preživetje, bi bil storjen bistven korak naprej. Zaradi tega ker v času blaginje, v času ko so nekateri pravili, da živimo v zlatem veku, sem se zastonj spopadala s tistimi, ki niso hoteli priznati, da je revščina v državi, nekateri so videli kar štruce kruha v smetnjakih, dejstvo pa je, da so revni obstajali tedaj in da revni obstajajo zdaj. Vprašanje je samo, kako se spopadamo s tem problemom in koliko namenimo tistim, solidarnostno, da bi jim pomagali premostiti socialno stisko. In tu se mi zdi zdaj bistveno, da je določena razlika v višini potrebnih sredstev za tiste, ki se znajdejo za krajši čas v socialni stiski, in za tiste, ki živijo morebiti v enočlanskem gospodinjstvu in so dejansko na dolgi rok njihovi stroški bistveno višji. Slovenija je od nekdaj veljala za državo, kjer se razlika med prejetimi dohodki in pragom revščine uravnava s socialnimi transferji in prav je tako. Je pa res, da je tudi pri tem treba napraviti preglednost in gospodarnost oziroma učinkovitost, da pomoč zadene res tiste, ki so pomoči potrebni. Zato jaz verjamem, da bo z uvedbo enotne vstopne točke in s samo enkratno prijavo, z zaporedjem vseh teh prejemkov vendarle izboljšan tudi sistem nadzora. Jaz si ne bi želela, da se tisti, ki so potrebni pomoči pa se morebiti prvič znajdejo v taki situaciji, znajdejo še v slabšem položaju tudi zardi tega, ker se višina njihovih prejemkov preračunava za leto nazaj. Na to so me opozarjali v moji poslanski pisarni tisti, ki so se znašli brez dela ali v trenutni stiski, zaradi tega, ker se je vse ravnalo po dohodkih iz preteklega leta. V preteklem letu je kdo še bil zaposlen in je imel na družinskega člana čisto drugačne dohodke kot zdaj, ko se je znašel v stiski. Vidim to možnost, podobno kot smo našli rešitev v Zakonu o šolski prehrani, kjer imajo na zahtevo upravičenca na šoli možnost, da reagirajo in ustrezno reagirajo na trenutno stisko in posamezniku v hipu pomagajo, brez dolgih odlašanj. Seveda bi bilo dobro, če bi bilo tistih ljudi, ki jim je treba s socialnimi transferji pomagati, v državi čim manj, ampak naraščanje tistih, ki ga zaznavamo, je pospremljeno tudi s povečevanjem sredstev, ki so namenjena za uravnavanje slabšega položaja. Prav se mi zdi, da je država v lanskem letu našla zakonske podlage za take akcije oziroma reakcije na slabe razmere, zato težko pristanem na to, da nas nekateri kar naprej primerjajo z Grčijo in nas silijo v njihovo bližino. Vrsta razlogov je za to, da se nam ni treba primerjati z Grčijo. Jaz upam, da bo tudi ta zakon, tako kot nekateri drugi, tudi tisti spodbujajo gospodarstvo, dovolj močni ukrepi zato, da se bo Slovenija uspešno spopadala s krizo iz nje izšla tako, da ne bo na ljudeh pretirano hudih psihičnih in drugih posledic, ampak jim bosta ohranjena dostojanstvo in samozavest. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Andrej Magajna. Prosim.
Lep pozdrav vsem prisotnim. Tudi ta zakon poskuša sistemsko urediti zadeve, vendar vseh dilem žal ne more odpraviti. Zakon bom podprl. Vendar same številke kažejo, da prihajamo do čisto konceptualnih dilem. Tako se že pri minimalnih prejemkih srečujemo s kar tremi izhodišči. Že izračun minimalnih življenjskih stroškov je razvrščen v dve kategoriji, se pravi 385 evrov kot vsota, ki jo posameznik potrebuje za pokrivanje trenutnih tekočih potreb, 562 evrov za nekoliko trajnejše človekove potrebe. Potem smo dobili še številko 288 evrov, ki predstavlja 75% košarice. Se pravi, temeljna kategorija socialne podpore je v bistvu administrativno določena, razmerje je pravzaprav določeno napram minimalni plači, saj bi višanje tega minimalnega standarda pravzaprav demotiviralo ljudi za iskanje službe. Dolgoročno pa bi se bilo seveda treba vsaj približati 385 evrom, kot tistemu minimumu za pokrivanje trenutnih stroškov posameznika. Kako si bo prejemnik z 288 evri zagotovil 100% pokrivanje minimalnih stroškov, če mu država odmerja pravzaprav administrativni nivo? Drugo, pravzaprav čisto konceptualno vprašanje, je, kaj uvrstiti med prejemke posameznika in kaj je pravzaprav dodatek za pokrivanje stroškov. Nekaj, kar posameznik dobiva, mu pravzaprav pomeni analogno kot je pri osebnih dohodkih neto osebni dohodek, drugo je pa pokrivanje stroškov za prevoz, za malico in tako dalje. Ta dilema se kaže čisto upravičeno. Ali so štipendije, pokrivanje stroškov za študij, po drugi strani pa otroški dodatek, ali je to družinski prejemek? Sam ne vem, kakšen kriterij je Vlada tu ubrala, da je ti dve kategoriji razvrstila pravzaprav v dve ločeni področji. Pravilno bi bilo, da bi pri vseh teh transferjih in dodatkih pravzaprav to ločnico upoštevali. Pokrivanje stroškov, ki jih recimo invalid rabi za svoje življenje in za pripomočke pri invalidnosti, in drugo je prihodek, ki pomeni nek socialni transfer. Še eno vprašanje. Slišali smo, da bo približno 15 tisoč upokojencev brez varstvenega dodatka. Kaj ta prenos na center za socialno delo pomeni iz vidika statusa teh ljudi? Se jim bo njihov dohodek s tem zmanjšal ali bo prišel nazaj skozi druga vrata? To bi bilo tudi dobro pojasniti in mislim, da bo še priložnost, da bomo pri zaključku obravnave tega zakona tudi odgovorili na ta vprašanja.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Še enkrat vsem skupaj prijazen pozdrav. Govorimo o pomembni, potrebni temi, ki seveda s socialnimi transferji rešuje zagotovo eno od vprašanj — vprašanje preživetja, obstoja. Na drugi strani pa vprašanje, ki nekaj rešuje, in ta trend podpira. Postavlja pa kopico drugih vprašanj, za katere pa, mislim, da v družbi nimamo ustreznih rešitev. Kot župan vam povem nekaj primerov, da seveda ljudje, ki živijo od socialnih transferjev, imajo večje prejemke in živijo bolje, kot recimo, delavci v Peku ali Cablexu, ki so na zajamčeni plači. Da se v to skupino ljudi, ki prejemajo socialne transferje, uvrščajo tudi ljudje, ki so po letih, fizični in psihični moči in kondiciji na vrhu moči. Nedolgo nazaj sem imel srečanje s 25-letnico, ki je mati samohranilka na papirju, v praksi je nekoliko drugače. Prejema preko 360 evrov prejemkov od centra za socialno delo, otroške doklade in ima kot brezposelna oseba brezplačen vrtec v naši občini. Ko gospo vprašam, kaj je po poklicu, če ji lahko ponudimo pomoč pri iskanju kakšne zaposlitve, je bila seveda ob tem že precej nejevoljna. Na koncu pa mi kot županu zabrusi, da sem očitno iz nekega drugega sveta, kajti če bo šla kot natakarica v službo, bo izgubila številne privilegije in na konec meseca, ko potegne črto, bo imela za delo manj, kot ima sedaj za nedelo. Rekel sem ji, poslušajte mlada dama, ta vaša teorija drži, samo za vas, da imate vi te prispevke, krivijo hrbte za bistveno manjši prejemek ljudje v delovno intenzivnih panogah. To je problem, kakšen razmislek, kakšen vzgled ustvarjamo pri mladih ljudeh. Številne od slovenskih občin imajo tudi možnost, da za izjemne primere dodelijo enkratno denarno socialno pomoč v znesku 200 do 300 evrov. Povem vam nekaj lastnih izkušenj. Ko te ljudi, ki pridejo po pomoč, vprašam, če so pripravljeni sodelovati, volontirati na Rdečem križu, Karitasu, pomagati pri organizaciji, najenostavnejši, kakšne športne prireditve ali opraviti nekaj volonterskih ur v domu starostnikov kot pomoč, spremljevalec ali na kakšni prireditvi, takrat interes za kakršnokoli pomoč ugasne. Vsi so zainteresirani, da bi nekaj prejeli. Te odgovornosti, vrniti družbi, pa očitno nismo ustvarili. To se mi ne zdi najboljše. Po posvetu s kolegi v poslanski skupini, ki tematiko še bolje obvladajo, smo prišli do zaključka, da je ena od možnih rešitev tudi dodelava, ali nadgradnja zakona o prostovoljstvu. Seveda je odgovornost velika, če kot občina, lokalna skupnost ali društvo pošlješ nekoga na neko enostavno delo, pa se mu tam kaj zgodi, ali kaj takšnega, te zadeve bi morali življenjsko urediti in ne imeti vedno pred očmi samo pravic. Večkrat sem že rekel, da pravica in dolžnost sta in morata biti enojajčna dvojčka, ki hodita skupaj z roko v roki. Moram vam povedati, da je težko razumeti ljudi, ki delajo težak osemurni delavnik, zraven pa skozi okna svojih delovnih mest gledajo tiste, ki živijo od socialnih transferjev, so sredi dopoldneva lepo oblečeni, zasedajo mesta v elitnih kavarnah, otroke pa jim brezplačno šolamo oziroma oskrbujemo v vrtcih drugi. In tukaj je poleg socialnih transferjev naša velika naloga tudi nekaj narediti za zavest ljudi. Ni sramota dobivati socialno pomoč, daleč od tega. To je neka pravica, ki pa ima za sabo tudi nekaj dolžnosti. In če ti družba nekaj omogoča, nekaj daje, potem je treba imeti v sebi tudi odgovornost, da ji skušaš nuditi nekaj nazaj. Tako pa imam po drugi strani tudi podatke iz prakse, da je med prejemniki različnih transferjev in pomoči tudi zelo veliko odvisnikov. Zato je treba izpopolniti sistem tudi na tem področju, da se tistim, ki ta sredstva zlorabljajo za namene, ki niso pravi, ne izplačuje v denarju, pač pa se izplačuje z neposrednim plačilom stanarin, položnic in še česa. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franco Juri. [[Ne.]] Besedo ima Renata Brunskole.
Hvala lepa. Tudi pri tej točki je bilo s strani kolegic in kolegov že veliko povedanega, tako da sem se odločila, da o tej zadevi ne bom več govorila. Sama bom zakon v prvi obravnavi podprla. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Vito Rožej. [[Ne.]] Ljubo Germič bi lahko imel besedo, če bi bil čas, pa ga ni več. Želi besedo še minister, predstavnik Vlade? Državna sekretarka, prosim.
Hvala za besedo. Ker zaključujemo, sem zopet dolžna nekatera pojasnila na vprašanja iz razprave. Tako kot prej me veseli, da se s temi ključnimi rešitvami vsi strinjamo. Da je treba to urediti — predvsem višino denarnih socialnih pomoči, da država zagotovi socialno varnost tistim, ki to potrebujejo. Hkrati pa, da ima tudi več kot pravico, da tudi od posameznikov zahteva, da se v skladu z nekim dogovorom, ki ga v družbi na podlagi zakona sprejmemo, da se ustrezno vedejo in prevzamejo del svojih odgovornosti v tej smeri. S strani Slovenske ljudske stranke je bila izpostavljena problematika hitenja s tem zakonom. Rada bi poudarila, da tu zadaj ni nobenega hitenja, da se zakon pripravlja že dalj časa, saj smo že lansko leto napovedali pripravo tega zakona, in se tudi obravnava skupaj z Zakonom o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, s katerim je tudi vsebinsko povezan, in prav je tako. Izpostavljen je bil očitek, da naj bi s tem zakonom Vlada želela zgolj uravnotežiti državni proračun. Na tem mestu bi to odločno demantirala. Bom navedla, zakaj. Z zvišanjem denarne socialne pomoči, ki je ena izmed ključnih rešitev tega zakona, dvigujemo tudi prag tistih, ki bodo do te pravice upravičeni, in sicer bo na podlagi današnjih, trenutnih izračunov po naših podatkih teh upravičencev kar 50 tisoč več. Torej, bistveno dvigujemo raven socialne varnosti za tiste, ki to najbolj potrebujejo. Analize, ki smo jih opravili na podlagi sredstev, ki smo jih z našimi zakoni v preteklem obdobju zagotovili in prenesli na prebivalstvo, kažejo, da smo glede na proračunska sredstva, ki smo imeli zagotovljena leta 2008, ki jih imamo in smo jih porabili že v letu 2009, letos, 2010, in jih bomo še v letu 2011, smo kar za okoli 1,3 milijarde povečali ta sredstva. Torej, to nikakor ne drži, da bi na podlagi socialnih pravic zmanjševali sredstva. Dejstvo pa je, kar smo večkrat povedali, da bomo vzpostavili določene popravke v sistemu, s katerimi ste se strinjali in katerih cilj je predvsem zagotavljanje večje socialne pravičnosti znotraj samega sistema. Največ diskusije se ob tem zakonu pojavlja v zvezi z državno pokojnino in varstvenim dodatkom. Na tem mestu bi dala nekaj pojasnil v zvezi s tem. Na primer, državna pokojnina v tem trenutku znaša okoli 189 evrov. Če štejemo tudi, da je morda upravičenec do državne pokojnine upravičen do denarne socialne pomoči, ki velja v tem trenutku, je upravičen do 415 evrov. S predlogom tega zakona, s tistima dvema višinama, ki smo ju omenjali, zagotavljamo, da bodo tisti, ki so starejši, ženske od 63 ali moški od 65 let, trajno nezmožni za delo ali trajno nezaposljive osebe upravičene do varstvenega dodatka plus denarne socialne pomoči v skupni višini več kot 450 evrov. Torej tisti, ki resnično potrebujejo socialno pomoč, skrb države za njihov socialno ekonomski položaj, bodo to dobili. Seveda pa ne bodo dobili tega tisti, ki so v tem trenutku prejemniki državne pokojnine, njihov družinski socialno ekonomski status tak je pa tak, da ne bodo izpolnjevali te pravice. Naj povem primer. Družina, kjer je mož delal celo življenje in ima več kot dostojno pokojnino, žena pa je bila doma v vlogi gospodinje, v tem trenutku, pač v kolikor imajo tudi veliko premoženje, ne bo več upravičena do državne pokojnine. Tista ženska, ki pa nima bogatega, če tako rečemo, dobro stoječega moža, pa bo po tem zakonu pridobila več in to je bistveni cilj zakona. Če še malce predebatiramo varstveni dodatek. Že danes je po zakonu varstveni dodatek odvisen od dohodkovnega in premoženjskega položaja prosilca. Res je, da ni od družine. Ampak, ker smo pri prejšnjem zakonu razpravljali o tem, da želimo vzpostaviti jasne temelje za preverjanje dohodkovnega in premoženjskega položaja, za vse pravice, ki se plačujejo iz javnih sredstev, je prav, da tudi vprašanje varstvenega dodatka postavimo na enak nivo. Če še naprej pogledamo varstveni dodatek. Višina varstvenega dodatka je odvisna od dopolnjene pokojninske dobe. Kar kaže po naših podatkih na to, da tisti najrevnejši, ki dobijo najnižjo pokojnino, dejansko pridobijo najnižji varstveni dodatek, kar seveda prispeva k temu, da je Slovenija, če pogledamo stopnjo tveganja revščine starejših, najbolj uspešna, kljub temu, da je v primerjavi z evropskimi državami, kar se tiče zmanjševanje stopnje tveganja revščine, kljub krizi med najuspešnejšimi. Torej menimo, da z ukinitvijo državne pokojnine in s prenosom varstvenega dodatka v sistem socialnih pomoči vzpostavljamo transparentnejši in predvsem socialno pravičnejši sistem. Dolžna sem še številko glede tega, kaj se bo dogajalo po naših izračunih s prejemniki varstvenega dodatka. Po današnjem sistemu je okrog 45 tisoč prejemnikov varstvenega dodatka. Po simulacijah, ki so bile narejene, približno tretjina upravičencev ne bo več upravičena zaradi svojega dohodkovnega in premoženjskega položaja, za tretjino spremembe ne bo, tretjina pa bo novih upravičencev, ki do danes niso bili upravičeni do varstvenega dodatka, in to tisi starejši, ki so iz vidika svojega dohodkovnega položaja najbolj ranljivi in zato je potrebna posebna skrb države. Bilo je tudi nekaj rečenega o stopnji brezposelnosti v naši državi in kako Vlada ni storila dovolj in absolutno ni uspešna pri preprečevanju brezposelnosti. Jaz bi ob tem opozorila, da zadnji podatki Eurostata kažejo za prvi kvartal leta 2010, da je v Evropi edino Sloveniji in Nemčiji uspelo zmanjšati stopnjo brezposelnosti. In tudi najnovejši podatki za mesec maj kažejo, da smo padli pod 99 tisoč brezposelnih oseb, kar seveda ne pomeni, da smo lahko s tem zadovoljni, kaže pa na to, da smo uspešni pri spopadanju s posledicami hude finančne in gospodarske krize. Potem je bilo izpostavljeno tudi, da bomo administrativno obremenjevali centre za socialno delo z nekimi komisijami, ki bodo odločale o trajni nezmožnosti za delo. To ni res. Že sedaj v okviru Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje in Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje odločajo o nezmožnosti za delo prosilcev. Na podlagi teh odločb bo potem presojal center za socialno delo in ne gre za absolutno dupliciranje nalog. Kar se tiče izvedbe na ravni centra za socialno delo, smo že tudi pri prejšnjem zakonu poudarili, da je bistvena tudi informacijska podpora, predvsem kar se tiče podatkov o premoženju in vrednotenje tega premoženja, zato Vlada kot celota namenja vso pozornost in skrb za vzpostavitev podatkov s strani Dursa, ki bodo ključni, da bomo lahko upoštevali tudi premoženje. Demantirala bi tudi to, da finančne posledice zakona niso dovolj jasno zapisane, tako kot vsem ostalim zakonom je pridana tabela, kjer so finančne posledice v naslednjem proračunskem obdobju predvidena, je pa enako, kot je minister že pri obravnavi prejšnjega zakona izpostavil, da dejansko ocene vpliva premoženja na pridobitev pravice do denarne socialne pomoči nimamo, predvidevamo pa na podlagi določenih izračunov, da bi prišlo do približno 5% nižje vrednosti, kot je predvidena. To je iz moje strani vse. Hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zobra še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ni interesa. Zato zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali jutri, 26. maja 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O USTANOVITVI OBČIN TER DOLOČITVI NJIHOVIH OBMOČIJ V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Imate proceduralno vprašanje ali predlog? Prosim, gospod Gumzar.
Hvala gospod predsednik. Z ozirom na to, da smo časovno pred časom oziroma da smo prej pri tej točki, kot smo jo napovedali v časovnem razporedu za današnjo sejo, in da našega predlagatelja oziroma predstavnika skupine poslancev ni v dvorani, prosim za 10 minutno odmor, ker pravkar prihaja.
Jaz vas moram opozoriti, da to ni poslovniško možno. Ta prekinitev poslovniško ni možna, žal ne, in se tudi ne dogaja. Se je že zgodilo, da kdo ni mogel predstaviti stališč, samo izjemoma smo, ko smo vedeli, da je Vlada včasih, če je predlagateljica zakona, na vhodu, tako rekoč smo ji omogočili, da pride v to dvorano. Predlagatelj, prvo podpisani bo imel [[...]]Je tukaj. Še vztrajate pri svojem poslovniškem predlogu? Ne vztrajate. Dobro. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina petih poslank in poslancev s prvopodpisanim Antonom Anderličem. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina desetih poslank in poslancem s prvopodpisanim Antonom Anderličem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagateljev zakona Antonu Anderliču. Prosim, gospod Anderlič.
Spoštovani! Lahko bi rekli, da že vse skupaj predolgo traja, in da se nekatere stvari ponavljajo, vendar stvari je treba ponavljati, če pride do okoliščin, v katerih ni mogoče racionalno in v skladu z voljo, demokratično voljo državljanov in državljank opraviti nekega dejanja, ki je na strani poslancev in poslank, da to voljo pripeljejo do uzakonitve, in da tisti, ki spoštujejo in izpeljejo celotno proceduro na osnovi ustavnih pravic, zakonskih določil, imajo pravico tudi do tega, da se sliši njihov glas tudi takrat, ko marsikomu tudi ni všeč in si misli, da bi bilo bolje, da bi bilo občin manj ali pa sploh ne. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije menimo, če Državni zbor odloči, da ima neko območje, ki ga predlagajo državljani in državljanke za novo občino, vse pogoje, potem je dolžnost, da se opravijo tudi vsi postopki v zvezi s tem, torej razpis referenduma in kasneje, če je ta pozitiven, tudi uzakonitev te volje v Državnem zboru. Neverjetno veliko energije, znanja, časa je bilo vloženega v to, da se je pripeljalo, če hočete, do točke, ko se ponovno odloča o neki stvari, ki bi morala biti — mogoče je tukaj tudi slabost v zakonodaji —, ki bi morala biti sama po sebi razumljiva in samoumevna. Gre preprosto za to - kot sem rekel —, če so pogoji izpolnjeni, če Državni zbor to z glasovanjem prizna, odloči, ko vsi postopki stečejo in če je ta volja izražena še na referendumu, potem pomeni, da je treba to tudi uzakoniti. Prav neverjetno je, da sedaj, ko beremo nekatere pravne utemeljitve nekaterih eminentnih ustavnopravnih pravnikov, da so si tako rekoč enotni, da Državni zbor nima pravice, nima luksuza, da lahko arbitrarno odloča o tem, ali bo ob izpolnjevanju pogojev in ob izraženi volji lahko rekel ne, mi pa tega ne priznamo, mi pa nismo za to. Kakšne okoliščine so bile na teh dveh območjih, da je sploh prišlo do oblikovanja te pobude, najbolj govorijo utemeljitve, ki so bile podane takrat, ko so te pobude nastale. Državljani in državljanke so ugotovili, da ne morejo izvajati lokalne samouprave na način, kot jim to dovoljujejo, omogočajo Evropska listina o lokalni samoupravi, naša ustava, naša zakonodaja in da so dolžni sami na svojem področju narediti vse, da bo življenje znosnejše, boljše in da si ga bodo urejali v skladu z Ustavo in zakoni, tako kot oni mislijo, da je to najbolj prav. Veliko bo, verjamem, še pravnih zapletov, preden bomo prišli do konca. V Liberalni demokraciji zavračamo tiste interpretacije, ki pravijo, ker ni bil zakon ponovno potrjen po izglasovanem vetu, je treba vse postopke začeti znova. To ni res. Kajti, če nič drugega, je več kot polovica v primeru zainteresirane krajevne skupnosti oziroma prebivalcev Mirne, več kot dvotretjinska večina vseh podpisanih volivcev, vpisanih v volilni imenik, izrazilo, če je treba, gredo še enkrat na referendum in bodo izrazili enako voljo. Zato je prav, da se zakon v prvi obravnavi podpre.
Hvala lepa za uvodno obrazložitev mnenja. Dajem besedo predstavniku Vlade. Besedo ima dr. Henrik Gjerkeš, minister brez resorja, odgovoren za lokalno samoupravo in regionalno politiko. Prosim.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Vlada ugotavlja, da se Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o ustanovitvi občin in o določitvi njihovih območij nanaša na ustanovitev nove občine Mirna in spremembo imena občine Sveti Jurij. Hkrati z njim je Vlada prejela mnenje, Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o ustanovitvi občin in o določitvi njihovih območij, ki se nanaša na ustanovitev občine Ankaran. Skupaj sta predloga zakona po vsebini enaka, kot je bila vsebina Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o ustanovitvi občin in določitvi njihovih območij, ki ga je predlagala Vlada in ga je Državni zbor sprejel na 21. izredni seji, 30. marca 2010, po ponovnem odločanju na zahtevo Državnega sveta dne 22. 4. 2010 pa zakon ni bil sprejet. Vlada je v postopku za ustanovitev občin Mirna in Ankaran sodelovala s svojim mnenjem, predlogom in po izvedenih referendumih, na katere so prebivalci Mirne in Ankarana izrazili voljo za ustanovitev obeh novih občin v skladu z uveljavljeno prakso, spoštovanja volje prebivalcev pripravila zakona, glede katerega je postopek končan. V postopku za ustanovitev obeh občin je Vlada poudarjala, da je bilo obdobje uvajanja novega sistema lokalne samouprave proces, ki je trajal desetletja in pol in je pripeljal do velikega števila občin, ki se zelo razlikujejo po sposobnostih uresničevanja z ustavo in zakonom urejenega sistema lokalne samouprave. Pri tem je Vlada ocenila, da velik del občin, predvsem pa tiste, ki ne izpolnjujejo temeljnega prebivalstvenega kriterija, težje uresničuje svoje naloge v skladu z načeli funkcionalne in finančne avtonomije. Vlada je v svojih mnenjih tudi poudarila, da se bo z ustanavljanjem novih občin položaj še poslabšal in da ne podpira nadaljnjega procesa ustanavljanja občin.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Gvido Kres.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Spoštovani gospod minister. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da z ustanovitvijo novih občin podpiramo bistveno boljši razvoj v tistih območjih, ki se za to odločijo. Namreč, to dokazujejo občine v zadnjih štirih mandatih, in to dokazujejo državljanke in državljani, saj do danes ni bilo niti ene zahteve za združitev občine. Res pa je, da se kaže iz dneva v dan in iz leta v leto, da obstaja še kako velika potreba po ustanovitvi pokrajin, česar pa si očitno ta koalicija ne želi in do danes ni prišla niti z enim sprejemljivim predlogom. Naj torej povem, da bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podprli obe dopolnitvi Zakona o ustanovitvi občin, torej ustanovitev občine Ankaran in ustanovitev občine Mirna. Menimo namreč, da je treba spoštovati voljo ljudstva, ki se je pokazala tudi na referendumu ob pogoju, da območja izpolnjujejo pogoje, seveda. In kolikor vemo, jih. V Slovenski ljudski stranki torej ne pristajamo na polemike o tem, ali Ankaran da ali Ankaran ne, in ostajamo načelni kljub raznim pritiskom, lobiranjem in dilemam v zvezi z Luko Koper in podobno. V Slovenski ljudski stranki bi pričakovali več načelnosti tistih poslank in poslancev, ki se zelo radi sklicujejo, češ, voljo ljudstva bomo spoštovali. V tem primeru je namreč dvakrat jasno pokazana volja ljudstva, torej kaj in kako si občani želijo. Žal pa tudi v tem primeru ustanavljanja občin oziroma razpisa referendumskih območij prihaja do kršitve enakosti, enakopravnosti ter do arbitrarnega odločanja, kar po našem mnenju res ni na mestu. V Slovenski ljudski stranki bomo kot vedno načelni in tako kot sem rekel, bomo seveda podprli ustanovitev novih občin. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil Matjaž Zanoškar.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi. Dovolite, da predstavim stališče Poslanske skupine DeSUS glede zakona o ustanovitvi občine Mirna. Torej, danes tretjič predstavljamo svoje stališče glede tega vprašanja. In tudi v tem času treh predstavitev nismo prišli do nekih novih zaključkov, nekih novih argumentov, ki bi nas prepričali v drugačno stališče, kot smo ga že imeli in ki smo ga že predstavili. Torej, Demokratična stranka upokojencev je v svojem programu jasno zapisala, da smo proti delitvi občin na manjše občine, ker se vidi, da tudi sedanje male občine težko uveljavljajo svoje pravice in težko zagotavljajo standard, ki ga občanke in občani potrebujejo. Prav tako se pri tem svojem mnenju nagibamo k mnenju Vlade, ki je ravno takšno, in to mnenje je tudi proti delitvi na manjše dele. Razumemo, da je pri tem vprašanju prihaja do dileme med odločitvijo ljudi, prebivalcev, ki tam živijo in na drugi strani Zakona o lokalni samoupravi. Vemo in razumemo to, da je Državni zbor do sedaj sprejemal že kakšne odločitve, ki niso bile ravno v skladu in usklajene z Zakonom o lokalni samoupravi. To se pravi, neke izjeme so bile narejene, vendar bi s temi izjemami pravzaprav morali nekako končati in povedati, da naj bi odločitve temeljile na Zakonu o lokalni samoupravi, in taki naj bi bili tudi naši zaključki. Torej, dilema je vsekakor. Spoštujemo odločitev ljudi na tem območju, vendar naše mnenje je, da je treba spoštovati tudi Zakon o lokalni samoupravi, ki govori, da je kriterij za ustanavljanje novih občin ta, ki ga v tem primeru predlagana občina Mirna ne izpolnjuje. Zato bo Poslanska skupina DeSUS tudi tokrat proti sprejetju tega zakona.
Hvala lepa. Brez nepotrebnih komentarjev, prosim. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Anton Anderlič, ki naj se pripravi, prosim.
Ja, saj ravno v tem je največji problem, da zakon to omogoča in da imamo pred sabo voljo, ki so jo izrazili prebivalci Mirne, ki jo priznamo ali ne. Bil je čas, ko bi rekli, da ocenjujemo, da ti, ki to predlagajo, nimajo prav in ne izpolnjujejo pogojev za ustanovitev nove občine. Sedaj tega časa ni več. V Liberalni demokraciji smo takrat na začetku prisluhnili tudi idejam krajanov Mirne, ki so skupaj s prebivalci občine Šentrupert in občine Mokronog-Trebelno napovedali, da se bodo združili v enotno občino Mirnska dolina. Če ne bi pravni strokovnjaki Ministrstva za lokalno samoupravo svetovali ali naročili, naj gredo po dveh korakih, prvi je ta, da se odcepijo od občine Trebnje in šele naslednji korak čez štiri leta je možnost združitve, bi imeli sedaj že predlog na mizi, da se ustanovi nova občina iz dveh sedanjih občin in se jim pridruži krajevna skupnost iz tretje občine. Ker tega pravnega momenta nismo mogli udejanjiti, sedaj vem, ker smo proučili, da bi to celo bilo mogoče, vendar je to zamujena priložnost. Verjemite mi, imate pismo o nameri, vsi poslanci in vse poslanke, da je to naslednji korak. Po mojem trdnem prepričanju je to spoznanje tistih ljudi, tistih prebivalk in prebivalcev s teh območij, ki vedo, kako je treba urediti življenje v njihovem okolju. In so ugotovili, da dve občini težko organizirata vse, da bi lahko naredili čistilno napravo, kanalizacijo, do konca uredili vodovod in razne druge stvari, kakor tudi ta krajevna skupnost Mirna, ki je v občini Trebnje, že 20 let nima niti ene zazidljive parcele za eno hišo, za gradnjo, recimo, mlajših generacij, ker je ta občina mačehovska. Je pa Mirna bila občina daleč daleč pred Trebnjim. Leta 1958, ko je bila zgrajena cesta bratstva in enotnosti, je bilo Trebnje dolga, raztegnjena vas, ko so Mirna, Mokronog in Šentrupert cveteli kot centri znotraj nekih območij. Razvoj se je ustavil. In z idejo, da bi približno 8 do 10 tisoč, ne vem koliko bi bilo prebivalcev iz dveh sedanjih občin in krajevne skupnosti Mirna, bi dobili eno zaokroženo območje. In če boste šli enkrat pogledat, jaz poznam od 210 občin vseh 210 pa še kakšno potencialno, boste lahko videli - gotovo, tudi Ankaran poznam. In vam povem, ko se boste zapeljali iz Mirne proti Sevnici, se vam bo odprla dolina, in to Mirnska dolina z reko Mirno, kjer bi se vse te funkcije, o katerih sem govoril, mnogo lažje uresničile. Mnogi so nam rekli, zakaj pa tega niste naredili že prej, zakaj tega niste naredili pri prvi delitvi, zakaj niste naredili pred štirimi leti, ko sta šli stran, pa ne po volji Državnega zbora, ampak po volji Upravnega ali Ustavnega sodišča sta nastali občina Šentrupert in občina Mokronog-Trebelno. Ali nam je res treba, da Državnemu zboru vedno nekdo drug, tretja veja oblasti da signal in reče: "Ne, tukaj niste ravnali v skladu z ustavo, tukaj niste ravnali v skladu z zakonom, to morate narediti in popraviti." In jaz sem trdno prepričan, v Poslanskem klubu Liberalne demokracije prav tako, da nimamo tega privilegija poslanci, da vedno rečemo: "Državljani, državljanke, vi se motite, vi nimate prav, samo mi vemo, kako je prav." Jaz nikoli nisem bil pristaš majhnih občin in tudi v Liberalni demokraciji ne, čeprav smo si sila različni v tem in imamo različna stališča, imamo konec koncev tudi dva župana iz velike občine in enega iz majhne občine, ampak funkcionirajo vse tri in mislimo, da imajo v vseh treh okoljih pravico do izvajanja lokalne samouprave na način, kot si ga predpostavljajo oni. In zato ne bomo sledili tistim, ki bi se kakorkoli zatekali k argumentom "je predrago, je neracionalno, ne morejo izvajati svojih funkcij", saj to vemo. Mi imamo tudi občine s pod 500 prebivalci, pa celo dobro funkcionirajo, gospod Tanko, dobro, so daleč od oči, so daleč od srca, ampak funkcionirajo, ker so prisiljene živeti v okolju, v nekem okolju kjer jim nihče drug nič ne pomaga. Pomagajo si sami, kolikor si lahko in kolikor jim lahko s svojimi zahtevami, pričakovanji gre na roke tudi država. Zato bomo podprli zakon v prvi obravnavi in menimo, da je prav, da gre v nadaljnjo proceduro.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Janko Veber. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov! Seveda ugotavljamo, da v Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o ustanavljanju občin ter o določitvi njihovih območij v zadnjih dveh mesecih glasujemo že tretjič. Prvič smo glasovali o zakonu, ki ga je pripravila Vlada, s katerim bi se zaključil proces ustanavljanja občin, ki so dobile podporo na svetovalnem referendumu, ki ga je razpisal Državni zbor. Drugič pa smo o istem zakonu glasovali po vetu Državnega sveta, takrat pa zakon ni dobil zadostne podpore. No in na današnji seji smo soočeni še tretjič z možnostjo, da glasujemo o tej materiji. Sicer se srečujemo tokrat z dvema zakonoma, in sicer gre za zakon o ustanovitvi občine Mirna in preimenovanja občine Sveti Jurij v Sveti Jurij ob Ščavnici ter pri naslednji točki tudi o zakonu, ki ustanavlja občino Ankaran. To je nekako tudi posledica vseh teh razprav in postopkov, ki so do sedaj v ustanavljanju teh dveh občin bili v teku in sta tudi ta dva zakona odraz teh postopkov. Socialni demokrati sicer menimo, da potrebujemo močno in predvsem neodvisno lokalno samoupravo, ki omogoča tudi najvišjo stopnjo neposrednega delovanja in sodelovanja v vseh procesih odločanja in je pomemben proces družbenega razvoja. Seveda pa je takšne razmere izjemno težko zagotoviti prav v vseh občinah v Sloveniji, kajti nastajanje občin je potekalo nekako v skladu s trenutnimi interesi in tudi preglasovanjem v Državnem zboru, tako da smo dobili zelo velike občine, pa tudi zelo majhne. Vendar vsi v nekih danih pogojih delujejo, poslujejo v skladu s svojimi možnostmi. Seveda se posamezne občine tudi poskušajo nekako združevati, dopolnjevati svoje aktivnosti, nenazadnje združevati tudi uprave, zato da bi mogoče poslovali racionalnejše in da dobijo še tistih nekaj dodatnih sredstev, ki jih pač v skladu z zakonom namenjamo vsem tistim, ki si, recimo, ustanovijo skupne uprave oziroma skupne službe za posamezna področja. To je tudi želja, da se v nekem trenutku izoblikujejo resnično zaokrožene celote ali pa območja, ki bi mogoče v nekem trenutku lahko funkcionirale še močneje organizirane, še bolje organizirane. Vendar bo najbrž še kar nekaj časa nujno, da ta proces teče in mogoče bomo v nekem trenutku pa resnično dobili tisto močno lokalno samoupravo, kakršno si Socialni demokrati želimo. Vendar, ob današnjih ugotovitvah, ko imamo 210 občin, ustanavljamo še dve, obe predlagani občini sicer ne izpolnjujeta pogoja, ki pravi, da naj bi občina imela 5 tisoč prebivalcev, ampak dejstvo je, da je danes tudi že 110 ustanovljenih, ki tega pogoja ne izpolnjuje, pa seveda funkcionirajo. Tudi to je razlog, da v Poslanski skupini Socialnih demokratov različno gledamo na obravnavo in sprejem teh dveh zakonov, ki jih obravnavamo na tej seji. Glede na to, da so stališča različna, bomo tudi glasovali v skladu s svojim prepričanjem in, lahko rečemo, po svoji vesti. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Jože Tanko. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Vsem prav lep pozdrav. Tako kot na drugih področjih, na veliki večini vseh drugih področij, tudi na področju lokalne samouprave vlada popolna zmeda. Tukaj so stališča Vlade in koalicije povsem različna. V postopkih se ne spoštuje nobenih pravil, nobenih zakonskih norm, krši se Ustavo, krši se tudi Poslovnik Državnega zbora in kar je najhuje — v obravnavi ustanavljanja novih občin pravzaprav ni zagotovljena enakopravna obravnava vseh tistih, ki so do sedaj izkazali interes za nove občine. To sproža velike težave pri delu Državnega zbora in tudi v javnosti, navsezadnje tudi v strokovni javnosti. Tudi pri tej točki je dovoljena precej nenavadna interpretacija pravil, ko se koalicijske predlagatelje nekako jemlje na drug način kot predlagatelje iz opozicije. Ti imajo neko privilegirano pozicijo. Tukaj ne moremo mimo dejstva, da je Vlada 16. aprila, torej tik pred ponovnim odločanjem o vetu Državnega sveta vložila novelo Zakona o lokalni samoupravi, s katero spreminja postopek ustanavljanja občin in med drugim tudi črta izjeme v 13a. členu, v katerem se omogoča ustanovitev občin z manj kot 5 tisoč prebivalci. Žal ta novela, čeprav je bila vložena, ki je temeljna novela in daje podlago za ustanovitev občin, nikakor ne more biti in noče biti uvrščena na program dela Državnega zbora. In tako sta jo prehitela dva zakona, ki sta bila vložena kasneje. Že po teh poslovniških določilih, ki jih imamo v Državnem zboru, je to zelo neobičajno. Dilem pri obravnavi teh dveh zakonov, s katerima bi ustanovili novi, je veliko, to kažejo tudi razprave na Kolegiju predsednika Državnega zbora in na te številne dileme je opozoril tudi sam predsednik Državnega zbora, vendar žal teh dilem do danes nismo razčistili, kljub temu, da smo v naši poslanski skupini na Kolegiju posebej zaprosili, da bi se nekako pripravilo neko in tudi podlaga, po kateri bi lahko poslanci normalno delali. Tukaj gre za pravzaprav tri zakone, ki urejajo isto ali podobno družbeno razmerje in bi bilo smiselno, če bi najprej odločili o temelju, to se pravi o prvo vloženem zakonu, o Zakonu o lokalni samoupravi in verjetno ta zakon ne bi dobil zadostne podpore v Državnem zboru, kajti veliko je tistih, ki podpiramo postopke ustanavljanja občin tam, kjer se izkaže poseben interes. Kar zadeva pa konkretne postopke, pa smo v naši poslanski skupini mnenja, da bi se ustanavljanja, ponovnega postopka ustanavljanja novih občin morali lotiti tako, kot smo se jih že v tem mandatu, ko je bil objavljen poziv, ko je predsednik Državnega zbora pripravil rokovnik s predvidenimi aktivnostmi in ko bi po teh aktivnostih potem vsi ti postopki tudi stekli. Žal nič od tega se ni zgodilo in tako smo prišli v situacijo, ko sta se v privilegiranem položaju znašli dve občini, ki imata v tem Državnem zboru politična botra, politična podpornika in predlagatelja. Vsi ostali zainteresirani, ki so mimogrede v predhodnih postopkih vsaj toliko izpolnjevali pogoje kot ta dva predloga, taki so, mislim, še trije, pa v tem postopku nimajo nobenih možnosti. Mislimo, da gre tukaj za neko diskriminacijo, ki je bila omogočena s tem, ko se je na tak parcialen, poseben način, neobičajen način pristopilo k ustanavljanju občin. Menimo, da ste predlagatelji in tudi predsednik Državnega zbora naložili nam poslancem, ker teh predhodnih zadev niste pripravili, neko nepotrebno breme, silite nas v neke odločitve, ki nimajo ustrezne podlage v aktih in predvsem v odločitve, ki favorizirajo izbrane. V poslanski skupini bomo stanje, ki ga imamo pred seboj v Državnem zboru in ki sta ga povzročila ta dva zakona, še proučili, saj ne želimo, da bi sprožali kakšne posebne dvome v zakonitost in enakopravnost. Mi podpiramo proces ustanavljanja občin, vendar bi bilo smiselno, kot sem že prej rekel, če bi po zavrnitvi zakona, vladnega zakona, prišlo do ponovnega postopka, ki bi bil odprt in enakopraven za vse tiste, ki so izkazali interese. In menimo, da bi bilo to najboljše in tudi časa je še v tem mandatu nekaj, da ta postopek speljemo, sicer ne bo veljalo za ta mandat, ampak za naslednjega. Kot rečeno, kar zadeva odločitev, se bomo odločili do glasovanja, jutri. Hvala lepa.
Hvala lepa. Če mi dovolite, potem bi rad glede predstavitve stališča Poslanske skupine SDS samo suhoparno pojasnil, da seveda ta dva zakona sta vložena, bila je dana veljavna zahteva za sklic izredne seje. Predsednik Državnega zbora ne more sam odločiti in zavrniti dveh zakonov, ki formalno izpolnjujeta te pogoje, ki so napisani itd. Na Državnem zboru je, da sedaj v prvem branju odloči, ali sta zakona primerna ali nista primerna za nadaljnjo obravnavo. Druga zadeva je seveda stališče Zakonodajno-pravne službe. Strinjam se, na Kolegiju je bilo govora o tem, ali bi nemara kazalo imeti neko predhodno stališče Zakonodajno-pravne službe. Predlagano je stališče, da seveda Zakonodajno-pravna služba v prvih obravnavah stališč ne daje. Če bi takšno stališče dali, bi na nek način že prejudicirali drugo obravnavo, v kateri bomo s sprejemom ali zavrnitvijo teh dveh zakonov seveda šele odločali, zato takšnih stališč nimate. Sem pa že dopoldne pojasnil, da ni nevarnosti, da bi kršili prvi odstavek 117. člena, ker razmere, ki so urejene v obeh zakonih, ne vplivajo druga na drugo; to smo pa že pojasnili. Samo toliko, suhoparna pojasnitev k temu, kar je bilo rečeno, pri čemer moram reči, da so to pač stališča, ki imajo svojo težo in veljavo. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima Renata Brunskole.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Gospod minister, kolegice in kolegi! Kot že nekajkrat do sedaj ponovno poudarjam, da bom podprla končno realizacijo ustanovitve občin, za katere so se ljudje, tako kot je kolega predlagatelj gospod Anderlič skupaj z nami podpisniki povedal o primeru občine Mirna. Zato menim, da bi bilo v danem trenutku škoda, da bi kaj več razpravljala, razen da ponovno poudarim, da je v tem primeru šlo za ustanovitev občine Mirna, kasneje pa za združitev v skupno občino Mirnska dolina. Kar se tiče zgodovine tega območja, vemo, kaj je predstavljalo, morda tisti, ki bolje poznamo to območje ali pa nam je po prebivališču bliže. Zatorej te tri občine, Mirna, Šentrupert in Mokronog-Trebelno, dokazujejo, da skupaj uspešno sodelujejo pri določenih projektih, medobčinskih, tako da v prihodnje - tako sem tudi sama, ko sem se odločila, da bom sopodpisnica predloga, pričakujem, da se zadeva realizira v tej smeri, da v bodoče postane to ena večja občina. V danem trenutku, kot je bilo tudi v nekaterih razpravah izrečeno, pa je to po številu prebivalcev manjša občina, ampak, kot je bilo tudi poudarjeno, v Sloveniji je veliko še manjših občin, kot bo bodoča občina Mirna. Menim, če je bila takšna odločitev ljudstva na referendumu, vemo, kako velik odstotek ljudi se ga je udeležilo, bom ta predlog absolutno podprla. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Franco Juri.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Tudi jaz bom podprl sklep, ki navaja, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Malo me čudi stališče Vlade, ki se je očitno spremenilo od prejšnjih razprav, čeprav gre za isti problem. Zavedam se, da je v pripravi zakon, s katerim bo Vlada skušala omejiti nastajanje novih manjših občin. Mislim, da je poskus legitimen, četudi bo prav v tej razpravi treba razjasniti nekaj vidikov, ki so botrovali nastajanju vseh manjših občin do zdaj. In to je možnost ljudi, zlasti tistih, ki znotraj nekdanjih krajevnih skupnosti, ki danes, žal, nimajo več nobenih pristojnosti, niso v stanju in nimajo možnosti vplivati na usodo lastnega teritorija. Če v novem zakonu ne bo te spremembe in ne bodo ljudje dobili večje možnosti odločanja, ne bomo rešili problema. Samo s črtanjem tiste izjeme, ki je omogočala nastajanje občin tudi pod pragom 5 tisoč prebivalcev, ne bomo rešili bistva vprašanja napetosti ali samovolje znotraj občin. To je resno vprašanje, ki se odpira ravno ob razpravi o novih občinah, Mirni in Ankaranu. Zato bi pozval Vlado k večji doslednosti tudi v tem primeru. Mi imamo danes priložnost, da odločamo spoštljivo do nekaterih ključnih vidikov demokracije. Imeli smo dva referenduma, ki sta sicer posvetovalne narave, hkrati sta obligatorna. Brez teh referendumov postopka ne bi bilo, sploh ne bi prišli do razprave. Če so bili referendumu, pomeni, da so bili dani vsi pogoji za to, da se občine ustanovijo. Nekoliko dvolično je nato ugotoviti in zaradi znanih okoliščin tudi preprečiti nastajanje teh občin samo zato, ker so prevladali nekateri interesi, ker so prevladale nekatere kupčije, ker je zmanjkal na koncu en odločilen glas in tako dalje. Jaz glasovanje o uresničevanju ljudske volje, izrečene na posvetovalnem referendumu, primerjam z glasovanjem o potrjevanju mandatov poslancev takoj na začetku mandata Državnega zbora. Mi imamo svobodo in možnost, da glasujemo proti, proti potrditvi tega mandata Državnega zbora, čeprav je ljudstvo odločilo drugače. Ampak nihče se ne poslužuje te pravice. Zakaj? Ker bi bilo dejansko konfliktno do ustave, do temeljnih načel demokracije. Vsak poslanec se zaveda, ko je ljudska volja izražene, jo je vsak poslanec tudi dolžan spoštovati. V tem danem primeru se to, žal, ni zgodilo, zato samo danes spet tukaj. Odločamo separatno, posamezno o občini Mirna in občini Ankaran. Mirna je primer izrazitega neskladja z zdravo pametjo in z logiko. Tam se je ogromna večina opredelila za to občino, ne samo to, tudi matična občina se je strinjala s to odločitvijo in kljub temu danes ponovno odločamo o tem. Izgubili smo priložnost. Upam, da je ne bomo izgubili tudi tokrat. Zato bom v nadaljevanju obravnave podprl tako za Mirno kot za Ankaran, ampak potem pri naslednji točki. Hvala.
Hvala. Besedo ima Zvonko Lah.
Hvala lepa. Zagotavljanje lokalne samouprave je ustavna kategorija. To pravi tudi Zakonodajno-pravna služba v stališču do spremembe Zakona o lokalni samoupravi. V tem primeru občine Mirna je Vlada ugotovila, ne samo enkrat, večkrat, da izpolnjuje vse pogoje. Državni zbor je razpisal referendum. Kakšen je bil rezultat na referendumu, vemo, in potem je Državni zbor tudi sprejel Zakon o ustanovitvi občin Mirna in Ankaran. Nato je Državni svet izglasoval veto na ta zakon, vendar v zagovoru oziroma v argumentaciji niti enkrat ni omenil občine Mirna. Veto je bil izglasovan zgolj samo zaradi občine Ankaran, vendar zakon je potem padel. Občina Mirna ni postala občina. Zato mislim, da je bil že postopek precej nenavaden. Do sedaj Državni zbor nikoli ni glasoval v paketu. Je glasoval v paketu, ampak samo takrat, kadar je potrdil voljo ljudi na referendumu, nikoli pa v nasprotju z voljo ljudi izraženo na referendumu. S tem zakonom samo. Novo ustanovljena občina Mirna se ustanavlja z razlogom, kar je bilo tudi na začetku že poudarjeno s strani predlagatelja, da se združijo tri občine v eno občino, ker imajo skupne projekte, vendar ima krajevna skupnost Mirna sedaj težave, ker ne more zagotavljati lastnih sredstev pri pripravi projektov, ker jim pač občina Trebnje ne zagotavlja toliko sredstev, da bi lahko parirali ostalima dvema občinama pri pripravi teh projektov. Tako da, če že Vlada oziroma ta politična opcija želi združevati občine, je tukaj prva priložnost, da se manjše občine združijo v eno večjo občino na zaokroženem območju, vendar do sedja tega nismo dopustili, zato je sedaj zadnja priložnost, da se pospremi ta zakon v nadaljnjo obravnavo in da nastane občina Mirna še v tem času, da lahko gredo na volitve v jeseni tako kot vse ostale občine.
Hvala lepa. Besedo ima Anton Kampuš. Prosim.
Spoštovani predsednik, spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Najprej bi želel zavrniti nekatera podtikanja opozicije, kako je Vlada zmedena in takšne floskule. Morajo se zavedati, da živimo danes v demokraciji in da so razprave in postopki vedno možni, zadeve niso nikdar zaklenjene in tudi danes se vrši razprava naprej. In v kolikor so, tako kot velika večina danes trdi, izpolnjeni vsi pogoji, ki so predpisani za ustanovitev občine oziroma kriteriji, potem ne vidim nobene dileme, da tudi to ne bi nastalo. V kolikor pa predpisani kriteriji niso 100% izpolnjeni, pa so vedno dileme, dileme proti in dileme za ustanovitev nove občine. Ne bom odstopil od svojega mišljenja, ki ga že nekaj časa imam zgrajenega, to pa pomeni, da nisem naklonjen, da se Slovenija še naprej deli na manjše občine, posebej še ne takrat, ko niso upoštevani predpisani kriteriji oziroma pogoji. Danes se spet ponovno srečujem, tako kot pred nekaj časa, z velikim problemom, ker v občini Ankaran je referendum uspel, bil je izglasovan, torej vsi tisti občanke in občani, ki živijo tam, so to izglasovali, tako da smo vsi spet v precepu, kaj narediti, ali glasujemo po svoji vesti, tako kot sem v začetku povedal, in rečemo spet ne ali naredimo drugače. Verjetno je danes, ker zdaj že tretjič razpravljamo o tej zadevi, dilema vedno večja. Pričakoval bi, da bi v doglednem času prišlo do tega, o čemer se ves čas pogovarjamo, to pa pomeni zakonske spremembe predvsem financiranja občin, ki bi spoštovale tendenco združevanja, tako kot smo se že nekajkrat pogovarjali. To je tisto najbolj pomembno. Ker smo še vedno pred preprosto resnico, da takšen zakon, ki zdaj je, spodbuja ustanavljanje novih občin. Ni čudno, da se potem najdejo tisti posamezniki vse povsod tam, kjer čutijo, da domicilne občine, torej tiste,ki pripadajo, niso dovolj servisirane in želijo iti na svoje. Saj to je na koncu koncev tudi legitimna pravica. Če se vrnem na zakon, ki bi moral biti moderniziran in usklajen z nekaterimi popravki, ki bi prinesli interes, da se občine združujejo. Interes pa pomeni - vzor so na primer medobčinske inšpekcijske službe, kjer že imamo veliko primerov, ko so se občine poenotile in šle v te skupne službe, potem imamo veliko število različnih zavodov, ki so že tudi medobčinski, veliko primerov je takšnih. Imamo primere skupnih občinskih uprav, že zdaj je v Sloveniji po mojih informacijah okrog 20 primerov, ko se občine vzdržujejo in imajo skupne občinske uprave in seveda ob tem mislim tudi kakšne druge oblike združevanja, ker jih je seveda veliko. Vse je seveda odvisno tudi od same razvojne regije, tako kot ji radi rečemo. Ali znotraj razvojne regije, ki seveda v tem trenutku funkcionirajo in seveda so takšne ali drugačne, dobre ali slabe, se najdejo vsi, načelom lahko rečem župani ali pa kakšni drugi, ki so za to odgovorni, da najdejo skupni jezik, da lahko skupaj delajo, da se med seboj marajo, da najdejo skupne interese, da imajo svojo odgovornosti kot župani, da seveda so odgovorni za napredek občine, ne pa za kake malenkosti, kot se velikokrat reče. Jasno je treba tudi povedati, da so verjetno v tem trenutku strahovito pomembnejše stvari na mizi, kot pa mogoče kakšne takšne, ker vseeno je treba reči, da smo pravkar, torej tudi danes zjutraj na Odboru za lokalno samoupravo imeli kar široko razpravo o tej tematiki — kaj je potem v tem trenutku v Sloveniji torej tista pomembna tema — in smo seveda soglasno ugotovili, da so še vedno številka ena delovna mesta, da je konkurenčnost naše Slovenije treba zagotoviti. To so teme, o katerih bi naj tekli razgovori in to so tiste najbolj udarne teme, tiste, ki v tem trenutku v Sloveniji tiste, ki so brezposelne najbolj žulijo. Druga tema pa je tisto, kot sem povedal, torej konkurenčnost. Razprava je šla tudi v to smer, da je treba enkrat že jasno in glasno povedati, da je zagotavljanje delovnih mest bolj pomembno kot pa kakšna druga zadeva. Za primer smo slišali tudi to, da demografski trendi kažejo, da se ljudje ne izseljujejo iz nekaterih predelov Slovenije v mesta ali kam drugam na račun tega, ker nimajo vodovoda, ker nimajo asfaltirane ceste, ker nimajo kanalizacije in tako naprej, ampak izključno zaradi tega, ker nimajo delovnih mest. Tisti, ki tega ne verjame, naj si statistiko pogleda. Seveda je treba tudi na tem področju veliko narediti. Iz tega pa izvira dejstvo, ki bi ga lahko razvili iz tega, da je tudi občina odgovorna za to, da se veliko naredi v ustvarjanju pogojev za razvoj gospodarstva. Vemo, da so industrijske cone pomembne, vemo, da so poslovno-obrtne cone pomembne, vemo, da so storitvene dejavnosti pomembne, in seveda tudi tu ima občina kakšno za reči. Če seveda je občina manjšega tipa, je seveda zelo zelo težko slediti tem trendom in jih tudi zagotavljati. Imamo pa primere, da nekatere občine, tudi če so manjše, tem trendom dobro sledijo pa tudi obratno. Niti slučajno se v tem trenutku še ne morem izreči, kakšna bo moja odločitev, tako da bom počakal, kako bodo moji spoštovani kolegice in kolegi danes razpravljali in seveda mi bodo malo pomagali pri moji odločitvi. Hvala.
Besedo ima Breda Pečan. Prosim.
Hvala lepa. Moram reči, da je seveda malo nenavadno, da v stranki Socialnih demokratov tako zelo različno razmišljamo o odnosu do ustanovitve novih občin oziroma o delitvi občin, pa vendar so okoliščine, ki so pripeljale do take situacije, kot je danes, prav današnja, konkretna, pa tudi sicer vsa dogajanja okrog ustanovitve občine Mirna in občine Ankaran ter seveda preimenovanju Svetega Jurija so takšna, da vendarle potrebujejo nekaj več kot samo sarkastično ocenjevanje nenavadnih postopkov vračanja na začetek celotnega zakonodajnega postopka. Tudi primerjave tega, da je ena od obeh občin bila, kot se temu reče, stranska škoda, postranska škoda [[...]] [[opozorilni znak za konec]] Aja, samo toliko časa mi je še ostalo. Dobro, bom takoj končala. Dejstvo je, da ni pošteno, da bi zdaj rekli, ena občina je bila po krivici na vetu zavrnjena zaradi druge občine. Kaj so pa konec koncev krajani Ankarana krivi, da je fronta nasprotovanja, da ne rečem tudi maltretiranja in mobinga, ki se je dogajal v občini Koper, prinesla škodo tudi Mirni. Zaradi tega bom glasovala za ta zakon in tudi za naslednjega. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Milan Gumzar.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni! Uvodoma želim povedati, da bom podprl sklep, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, zaradi preprostega stališča, ker danes na nek način razumem, da je to, kar delamo, popravni izpit. Zakaj govorim o popravnem izpitu? Sam izhajam iz okolja, v katerem smo doživeli v preteklosti dva referenduma, ki sta bila pozitivna. Po obeh referendumih je Državni zbor zavrnil ustanovitev naše občine in vem, kako ljudje v Mirni danes to doživljajo, pa tudi, kako doživljajo v Ankaranu to zgodbo, ki se odvija v Državnem zboru. Mislim, da v nadaljevanju nimamo nobene pravice ne upoštevati volje ljudstva. Predvsem pa želim povedati, da s tem zakonom pomagamo občini Sveti Jurij z dodatkom imena Sveti Jurij ob Ščavnici, ker imamo na tistem območju dve občini z enakim imenom, in sicer je ena občina Sveti Jurij v Slovenskih goricah, druga pa samo občina Sveti Jurij. In prihaja do velikih težav, predvsem pri pošiljanju pošte in vsega ostalega. Tako bi tudi s tega vidika bilo primerno to storiti. Danes smo slišali, da manjše občine ne morejo zagotoviti enakih standardov za delovanje, kot to zagotavljajo velike občine. Tu se postavlja tudi drugo vprašanje. V Sloveniji poznamo 110 občin, ki so manjše od 5 tisoč prebivalcev, pa v teh 18 letih nismo doživeli, da bi iz katerega naselja prišla pobuda, da se kakšno občino ukine oziroma združi z drugo občino. Za primerjavo želim povedati, kar lahko povem iz lastne prakse. V občini, v kateri sem sicer tudi župan, smo pred 12 leti dobili občino s 1.850 prebivalci. Danes ta občina šteje malo manj kot 2 tisoč 500 prebivalcev. Ker so nekateri danes tu govorili, da ne moremo zagotavljati novih delovnih mest, naj povem, da smo zagotovili industrijsko-poslovno cono, v kateri imamo 60 delovnih mest. Če bi država ali če sem bolj konkreten Ministrstvo za okolje in prostor delalo manj težav pri pridobivanju okoljevarstvenega soglasja za projekt "Turizem", bi bilo v tem prostoru 130 novih delovnih mest. Se pravi, če so ljudje v posameznem kraju oziroma posamezni občini ne glede na število ljudi pripravljeni razvijati ta kraj, se seveda to lahko zgodi. Slišali smo tudi, da je problem teh manjših občin predvsem v tem, da še nimamo pokrajin. Če človek pogleda po tem parlamentu, lahko ugotovi, da je današnja udeležba kolegic in kolegov, poslank in poslancev, pravzaprav ravno tako številčna, kot je bila takrat, ko smo razpravljali o vsej zakonodaji v zvezi s pokrajinami. Tako da me je na nek način strah izida glasovanja o teh dveh zakonih, ki ju imamo danes v obravnavi. Na koncu želim poudariti, da bom glasoval za zakon iz preprostega razloga, Zakon o lokalni samoupravi in Zakon o ustanovitvi občin, ki sta v tem trenutku v veljavi, dovoljujeta to ustanovitev, še ni preklican. Tam je število prebivalcev 2 tisoč in tudi ti dve občini, ki sta danes na dnevnem redu, imata to število. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsednik. Seveda, kadar govorimo o organizaciji lokalne samouprave, ustanovitvi občin in pa pokrajin, so gotovo razlogi za in proti. Meni je žal, da na začetku tega mandata nismo storili tistega, kar smo se dogovorili, da bi sprejeli zakon o lokalni samoupravi in pravila igre postavili tako, kot je treba. To je en del naše odgovornosti, ki jo nosimo s seboj. Drugi del zgodbe pa je, takrat ko smo prižgali zeleno luč za referendum in so se ljudje trudili z usklajevanjem stališč za in pa proti in se odločili in odločili so se pozitivno, da si želijo poizkusiti in se zanesti na lastne moči in sposobnosti, takrat seveda za prave demokrate poti nazaj ni več. Ljudem smo dali možnost izbire, ljudje so se odločili in to njihovo odločitev je treba spoštovati. Moram reči, da nas v zadnjih tednih sem in tja obiščejo tudi kakšni lobisti, ki predvsem prepričujejo o primeru občine Ankaran, ki jo bomo obravnavali kasneje, kaj naj bi ta delitev ene od slovenskih občin vse prinesla. Kaže pa predvsem to, da je bilo v preteklosti bistveno premalo pogovarjanja in pa dogovarjanja. Če bi takrat prisluhnili realnim problemom in da bi ljudje dobili zaupanje v to, da jih lahko rešijo, potem se za tako pot, kot so se odločili, ne bi odločali. Zdaj, ko so se pa odločili, jim bom tudi jaz sam in pa poslanski klub, tako kot smo zagovarjali vseskozi, tudi prisluhnil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jože Tanko. 11 sekund. [[Ne.]] Želi besedo predstavnik Vlade, minister? Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Rad bi odgovoril samo na trditev, da je Vlada spremenila mnenje. Če natančno pregledamo mnenja, ki jih je Vlada dala glede tega postopka, je bila dosledna in je še naprej dosledna pri tem, da nasprotuje drobitvi območja občin v Sloveniji. Tukaj nam pritrjujeta izvedena finančna in funkcionalna analiza občin in se odraža tudi v našem predlogu o spremembi Zakona o lokalni samoupravi. Vendar je v primeru zakona, glede ustanavljanja občin Ankaran in Mirna, v skladu z uveljavljeno prakso, da se spoštuje izid referenduma, sodelovala z mnenjem in pripravila tudi zakon in takšno mnenje ima Vlada tudi danes. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi besedo predlagatelj? Prosim, gospod Anton Anderlič.
Ja, točno tako je, kot je minister rekel. Vlada in Državni zbor sta ugotovila in to s sklepom, da to območje, ki je bilo predlagano za ustanovitvijo nove občine, izpolnjuje pogoje po zakonu, vendar je politična opredelitev, da se ne podpira nadaljnja delitev. To je legitimno, legalno in prav je, da se vsak odloči, ko gre za Državni zbor in Vlado, ne pa za pravne strokovnjake, ki pravijo "Ne vem, o čem pravzaprav teče beseda, ampak jaz sem proti občinam in zato ta postopek ni korekten.". To berem po časopisih. To seveda ni prav in glede na to, da imamo mi tukaj svojo odgovornost, da imamo pooblastila, da smo tako rekoč nek posrednik med voljo ljudstva in izpolnjevanjem ustavnih in zakonskih pogojev, potem ni druge, kot da preprosto rečemo, naj se ta volja zgodi in uzakoni, tako kot je predpisan postopek. Še enkrat poudarjam, Državni zbor, pred tem pa Vlada — vsi skupaj smo ugotovili, da so pogoji po Zakonu o lokalni samoupravi v tistem veljavni, izpolnjeni. Jaz bi se strinjal, če ne bi bilo razpisanega referenduma, tukaj je veliko manipulacij, saj posvetovalni referendum ni zavezujoč za Državni zbor, se lahko tudi malo igramo, pa ugotavljamo javno mnenje, kakšno je, zato tudi tiste trditve, ki so bile danes tukaj, da je treba postopek ponoviti, niso točne. Namreč, javno mnenje so ti ljudje na Mirni, 67 in več procentov, ponovno z vsemi podpisi, z naslovi, datumi rojstva in tako naprej podpisali in prinesli v Državni zbor. Gospod Luka Juri, pojdite vi in zberite [[...]]Kaj? Na Mirni so jih prisiljevali?
Prosim mir v dvorani.
Lepo prosim, če upate to na glas povedati. Bodo organizatorji prišli sem in povejte, ne klevetajte, ne klevetajte [[...]]
Kolega Anderlič, gospod Juri sploh ni govoril danes [[...]]
[[...]]seveda je, zdaj je govoril [[...]]
[[...]]ni govoril v razpravi, zato vas prosim, da ne polemizirate [[...]]
[[...]]zdaj [[...]]
Gospod Anderlič, moram vas prekiniti. Dr. Luka Juri v tej razpravi ni sodeloval. Ni mogoče polemizirati z njim iz klopi. Nihče ne ve, kaj vam je rekel iz klopi, niso vklopljeni mikrofoni pri njem. Gospoda dr. Jurija prosim, naj ne vpada v besedo, če je upadal. Vas pa prosim, da nadaljujete. Prosim.
Nič hudega. Rekel je, da so prisiljevali ljudi, da so podpisovali. Lepo vas prosim, opravičite se tistim, ki so na Mirni v iniciativnem odboru [[...]]
Gospod Anderlič [[...]]
Govorim o občini Mirna. Ker je gospod demokrat in pošten človek, bo potem to na glas sam povedal, ni treba, da [[...]]Ampak, ker že govori meni, ker govorim. Skratka, preprosto gre samo za eno zadevo. Mi imamo svoja pooblastila in svoje odgovornosti. Postopek je predpisan, volja državljanov in državljank je ena. Pred tem je tako Vlada, kot zakonodajalec, da to preveri, ugotovi, ali so ti pogoji izpolnjeni, se opravi referendum in na koncu mora to, še kot se reče, zavezati. Če ne želi, res je veliko narobe v Zakonu o referendumu in ljudski iniciativi. Spreminjamo ga že od takrat, ko smo ga sprejeli pred davnimi leti. Kajti posvetovalni referendum je več ali manj v vseh teh izkušnjah, ki jih imamo v državi Sloveniji, prinesel več zmede, kot koristi. To je očitno, ampak za to moramo zbrati dve tretjini, da bi lahko ta zakon spremenili, žal ga ne moremo. Ampak, čisto vsak mandat, tudi v tem mandatu so že bila posvetovanja o tem, kako spremeniti ta zakon. Edino, kar ni odgovorno, je to, da Državni zbor odloči, da so pogoji izpolnjeni, pošlješ ljudi na referendum, potem pa rečeš, opravil sem anketo in zdaj, kaj hočemo, to anketo zavržem, ker sem mnenja, da je občin tako ali tako preveč. To se mi preprosto ne zdi korektno in zato mislim, da je prav, da se ta zakon podpre. In zavračam tudi tiste interpretacije, ki se pojavljajo tudi v tem zboru. Celo tisti, ki se na lokalno samoupravo domnevno najbolj spoznajo, ki sedijo v Odboru za lokalno samoupravo, ko pravijo, pravica do lokalne samouprave ni pravica do občin. Res, ampak oblika, kako do lokalne samouprave prideš, je tudi občina. To je [[...]]Ni res, 5, 6 tisoč. Po sedanjem zakonu je gospod predsednik 2 tisoč. Gospodje in gospe, v prejšnji koaliciji so to spremenili. Ni dileme. Jaz verjamem, da bom celo takrat, če bodo argumenti korektni, prisluhnil tej analizi po, koliko je zdaj, 14, 16-letni uveljavitvi občin v nove lokalne samouprave v Sloveniji. In ko bo ta analiza narejena, bom prisluhnil in mogoče je celo 5 tisoč premalo. Mogoče je še kakšna druga cifra, ki bi bila bolj ustrezna za slovenske razmere, ali pa bi naredili občine, ki bi imele različne pristojnosti, saj vendarle ne gre verjeti, da ima, recimo, Ljubljana s 300 tisoč prebivalci po zakonu, sedaj imamo sicer Zakon o glavnem mestu še zraven, ali pa Maribor 120 tisoč ali koliko tisoč prebivalci, da ima enake predpise, enake zakonske okvire, kot jih ima Osilnica s 350, 400 ali Hodoš s 400, 500 prebivalci in tako naprej. Ampak očitno jih ima. Mislim, da se na ta način tudi ne izvaja lokalna samouprava čisto na način Evropske listine in vseh drugih stvari. Diskusij je res veliko. Trenutno razpravljamo o tem, ali je bil celoten postopek izpeljan korektno, ali to območje izpolnjuje pogoje ali ne za ustanovitev občine. Sam, kot predlagatelj, menim, da so vsi pogoji izpolnjeni in bom zato jutri tudi glasoval za.
Hvala lepa. Jaz se opravičujem, ker sem dal to opazko, ampak sem mislil na 6 tisoč naselij v Sloveniji, ne na prag 6 tisoč, ampak vsekakor ne morem diskutirati, se opravičujem. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas določen za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da te želje ni. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, 26. maja 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O USTANOVITVI OBČIN TER DOLOČITVI NJIHOVIH OBMOČIJ V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina petih poslancev s prvopodpisanim Francom Jurijem. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 10 poslank in poslancev s prvopodpisanim Antonom Anderličem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagateljev zakona Franco Juriju.
Spoštovani predsednik. Spoštovani gospod minister, kolegi in kolegice. Nam vsem so okoliščine, ki so botrovale predlogu ustanovitve občine Ankaran in tudi tiste za občino Mirna, že zelo dobro znane. Z njimi smo se ukvarjali in o njih smo glasovali do znamenite seje po izglasovanem vetu Državnega sveta, ko je za potrditev ustavno in demokratično brezhibne odločitve v posebnih okoliščinah zmanjkal en glas. Sedaj se s pravico do lokalne samouprave Ankarančanov spet ukvarjamo z novim, ločenim zakonom po rednem postopku. Bil je postopek, bila so glasovanja, bil je referendum. Danes lahko nova dejstva in spoznanja prevladajo nad navideznimi argumenti proti občini Ankaran. Poslanci odločamo danes in vedno, suvereno, razsodno, ko se seznanimo še z ustavnopravnimi mnenji, pa se odločamo še toliko lažje. Te dni so vse poslanske skupine v vednost prejele oceno z naslovom Ustavnopravni vidiki ustanavljanja občine Ankaran, ki so ga na Inštitutu za primerjalno pravo pripravili štirje ugledni ustavni pravniki in bivši ustavni sodniki: prof. dr. Ciril Ribičič v sodelovanju z prof. dr. Igorjem Kavčičem, prof. dr. Lojzetom Udetom ter v posvetovanju s prof. dr. Francem Gradom. Z njihovo privolitvijo je dokument na razpolago javnosti. Zato bom prebral zaključek te analize, ki povzema vsebino daljšega besedila, ki ga v branje priporočam vsem poslancem in poslankam: "Seveda so legitimna prizadevanja za ali proti večjim in manjšim občinam. Vendar je pri tem treba upoštevati omejitve, ki izhajajo iz ustavne ureditve in iz načel pravne države ter upoštevati enake pravice drugih. Z ustavnopravnega vidika, na primer jasno izhaja, da je s tem, ko je Državni zbor razpisal referendum za ustanovitev občine Ankaran, odločeno o tem, da to naselje izpolnjuje ustavne in zakonske pogoje za ustanovitev občine. Če jih ne bi, do razpisa referenduma ne bi smelo priti. Občina Ankaran ob ustanovitvi sicer ne bo sodila med največje slovenske občine, ne pa tudi med najmanjšimi, saj jih ima danes kar 55 manj prebivalcev kot Ankaran, v katerem živi 2 tisoč 984 prebivalcev. Poleg tega bo glede na svojo razvitost in potenciale lahko ta občina avtonomno delovala in se uspešno razvijala. Tudi večina, ki je glasovala na referendumu za ustanovitev občine, 56,1% je prepričljiva. V Sloveniji so bile nekatere občine ustanovljene tudi na podlagi manj prepričljive večine, takih je 27, druge pa so nastale celo proti izraženi volji večine prebivalcev. Takih je 28. Ko govorimo o uveljavljanju posebnih pravic italijanske narodne skupnosti, to ne more biti samo odgovornost nove občine, temveč tudi Mestne občine Koper in države, še zlasti v začetnem obdobju delovanja občine Ankaran. Sodelovanje med občinama lahko omili možne kratkoročne negativne učinke nastanka nove občine. Novonastala občinska meja ni državna meja, temveč bi morala biti meja povezovanja in ne razdvajanja. V interesu prebivalcev obeh občin je tudi njuno ustvarjalno sodelovanje na področju gospodarstva razvoja Luke Koper in tako dalje. Ustavnopravno ne bi bilo sprejemljivo stališče, da obstoj italijanske narodne skupnosti ali obstoj Luke Koper onemogočata ustanovitev občine, ki izpolnjuje ustavne in zakonske pogoje za to in so se za njeno ustanovitev opredelili prebivalci na referendumu. Ustavnopravna analiza vseh vidikov do sedaj izvedenih postopkov je pokazala, da bi morala biti nova občina Ankaran ustanovljena čim prej. Dolgoročno namreč ni sprejemljivo, da morajo prebivalci Ankarana uresničevati lokalno samoupravo proti svoji volji in ob izpolnjevanju pogojev za ustanovitev nove občine v okviru Mestne občine Koper, za katero je Ustavno sodišče v različnih sestavah ugotovilo, da ni oblikovala v skladu z ustavo. Vprašljivo je, kadar se izražena volja prebivalcev upošteva v nasprotju z ustavnim položajem lokalne samouprave. Ustavnopravno pa je nesprejemljivo, kadar se ne upošteva demokratično izražena volja na referendumu, ki ga kot obligatornega določa Ustava, razpisuje pa Državni zbor, čeprav za to ni nobenega prepričljivega ustavnopravnega razloga ali opravičila." Mnenju teh ustavnih pravnikov se bom kot predlagatelj pridružil, seveda, in naprošam ta cenjeni zbor, da podpre ugotovitev, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade. Besedo ima dr. Henrik Gjerkeš, minister brez resorja, odgovoren za lokalno samoupravo in regionalno politiko.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Mnenje Vlade o predlogu za ustanovitev občine Ankaran, kar je vsebina predmetnega predloga zakona o spremembi in dopolnitvah Zakona o ustanovitvi občin in o določitvi njihovih območij, je enako kot sem ga predhodno predstavil pri predlogu za ustanovitev občine Mirna. Vlada je v postopku za ustanovitev občin Mirna in Ankaran sodelovala s svojim mnenjem in predlogom ter po izvedenem referendumu v skladu z uveljavljeno prakso spoštovanja volje prebivalcev pripravila zakon, glede katerega je postopek končan. Želel pa bi poudariti stališče Vlade, da se bo z drobljenjem območij občin njihov položaj v sistemu javne uprave poslabševal, zato je ta proces treba ustaviti. Tako je v zakonodajni postopek vložila Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o lokalni samoupravi, ki je v Državnem zboru v drugi obravnavi. S predlaganim zakonom je spremenjena ureditev možnega ustanavljanja novih občin. Črtane so določbe o pogojih, ki naj bi jih izpolnjevalo območje. Črtane so vse določbe, ki so temeljile na razumevanju pravice do lokalne samouprave, kot pravice do lastne občine. V celoti sta odpravljena postopek o predlogu za spremembo območja občine ter ustanovitev nove občine oziroma mestne občine ter pravno varstvo predlagatelja. Odpravljeni so kriteriji za izjemno ustanavljanje občin ter posvetovalni referendum pred dodelitvijo statusa mestne občine. Z navedenimi spremembami bo po mnenju Vlade ustavljen proces ustanavljanja novih občin.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Demokratične stranke upokojencev oziroma Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil Matjaž Zanoškar. Prosim.
Gospod predsednik, spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Tako zelo identično stališče Poslanske skupine DeSUS je tudi pri tem predlogu zakona o ustanovitvi občine Ankaran, je enako kot je bilo pri zakonu o ustanovitvi občine Mirna. Mi smo še vedno prepričani, da ustanovitev novih občin ne more slediti ambicijam posameznih skupin ali posameznikov, bodisi zaradi teh ali onih interesov, niti ne more slediti interesu nekega naselja, neke zaokrožene urbanistične celote zaradi tega, ker ima matična občina do njih mačehovski odnos. Jaz mislim, da se morajo te stvari reševati drugače, ne pa z ustanavljanjem novih občin. In je to, kar sem že povedal pri prejšnji obrazložitvi demokratične stranke upokojencev, še vedno naše stališče, da bi bilo enkrat dobro narediti konec drobljenju občin na manjše dele. Saj vidite, da sam proces pri malih občinah že napeljuje na to, da se dogovarjajo o skupnih občinskih upravah, da se dogovarjajo o skupnih službah, da bi bile bolj racionalno organizirane in da bi s tistim denarjem, ki jim je na razpolago, bolj zagotavljale standard občank in občanov. In če pogledamo še naprej, tudi Zakon o financiranju občin že v naslednjem letu in v naslednjem obdobju predvideva zmanjševanje teh sredstev, potem se mi zdi, da bodo vse novoustanovljene občine in pa tudi nekatere manjše občine imele izredno velike probleme, da bodo izpeljevale in realizirale vse svoje pristojnosti in pa vse prenesene pristojnosti, ki jih zadevajo. Tako da moram tudi v tem primeru povedati, da Poslanska skupina DeSUS ne bo glasovala za zakon o ustanovitvi občine Ankaran. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Anton Anderlič. Prosim.
Nesporno je, da gre tudi pri tem primeru samo za eno stvar. Ali se v tej državi spoštujejo demokratična pravila? Ali se spoštuje na ustavi in zakonu temelječe tudi izraženo voljo volivk in volivcev ali ne? Gre za preizkus, ali se Državni zbor kot zakonodajalec na ravni svoje odgovornosti in svojega položaja z instrumenti, ki so na voljo državljanom in državljankam, ne igra. To je tisto, kar nas vodi v tem primeru. Ta Državni zbor je presodil na osnovi Vlade, da so pogoji izpolnjeni. Zastonj je govoriti o tem, kako bi bilo fino, če bi spremenili Zakon o lokalni samoupravi, in da bi zaostrili ta kriterije. Ne vem, zakaj na 5 tisoč? Zakaj ne na kakšno drugo cifro, 7 tisoč 322 bi bilo najbolje, ker vem za eno občino, da je imela predvčerajšnjim enega prebivalca manj oziroma neko območje. Odkar smo začeli s to lokalno samoupravo in prvič sprejeli Zakon o financiranju občin, govorimo o tem, kako ga je treba spremeniti, kako je treba narediti stimulativnejšega za tista okolja, ki ne morejo sama izpolnjevati nekaterih obveznosti, da se preprosto združijo in da se racionalizira poslovanje. Vse to so legitimne diskusije. Sam jih podpiram. Najbolj žalosten sem pa ravno zaradi tega, ker so v preteklosti v Državnem zboru delali Zakon o lokalni samoupravi in Zakon o financiranju občin tisti, ki se domnevno najbolj spoznajo na to — župani, občinski svetniki - sam nisem nikoli kandidiral, niti nisem bil svetnik ali župan in verjamem, da še dolgo ne bom, ker je zdaj slišati, da jaz delam neko občino, da bom kandidiral za župana. Lepo vas prosim! Smešno in neumno. Na hodniku me vsak drugi povleče za rokav. Daleč stran je od tam, kjer sem jaz, recimo, izvorno doma, živim pa že 50 let v Ljubljani. Ko govorim o krajevni skupnosti Ankaran oziroma o volji prebivalcev Ankarana, mi je čisto vseeno, lahko bi govoril o Slovenj Gradcu ali o Podgorju, recimo, ali o Mislinji. Če bi bili pogoji izpolnjeni, če bi taka volja bila, potem bi glasoval za. Imamo nekaj reliktov, ki so v naši zakonodaji, ki pravzaprav govorijo o tem, da se mora Državni zbor trikrat, štirikrat vključiti v posamezne faze odločanja, ugotoviti, ali so pogoji izpolnjeni, razpisati referendum, ugotoviti oziroma razglasiti rezultat referenduma v Državnem zboru, pripraviti zakon za razglasitev tega in tako naprej. Tako da je vprašanje, ali je to res vse potrebno in prav, in da se šele po tej celotni proceduri na koncu ugotovi, da mogoče pa vendar niso vse okoliščine take, da bi občino ustanovili. Strinjam se s tem, da ima vsak svoje prepričanje, da glasuje po svoji vesti. Nisem pa prepričan, ali je prav in odgovorno, da se reče: "Kljub temu, da vi izpolnjujete pogoje, sem jaz tu tisti, ki vam bom ustregel ali ne." Po prepričanju v Liberalni demokraciji to ni prav, zato bomo tudi v tem primeru glasovali za to, da je zakon primerna osnova za nadaljnjo obravnavo. Verjamemo, da se bomo ravno iz teh dveh primerov naučili, da je treba nekaj narediti na lokalni samoupravi kot taki in preveriti, ali se ta lokalna samouprava v Sloveniji resnično izvaja tako, kot je z vsemi listinami in z našo ustavo predpisano ali ne. Ali imamo to samo zaradi tega, da se gremo vsake štiri leta volitve, da se borimo za župane, za občinske svetnike, menda za — za kar tu očitno gre — upravljanje s prostorom, in je samo odvisno, kateri mešetarji so bolj spretni, desni ali levi. Ne, to ni lokalna samouprava. Ampak nekaj iz tistega prostora tam dol pa je sporočilo - bitka je samo za to. In mi nismo za to, da bomo razsodniki med tem, kdo je bolj usposobljen, kdo je tisti, ki bo bolje upravljal s tem prostorom. To bodo zagotovo najbolje počeli ljudje, organizirani v obliki lokalne samouprave, tako kot je po naši zakonodaji predpisano. Zato, ker so vsi pogoji izpolnjeni, bomo tudi glasovali, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine narodnih skupnosti bo predstavil Roberto Battelli.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Temelj demokracije je spoštovanje zakonov. Spoštovanje pravne države je osnova za izvajanje vseh pravic in dolžnosti, ki izhajajo iz demokratične ureditve. Naselje Ankaran ne izpolnjuje zakonskih pogojev za to, da bo občina. V tem je izvirna napaka, ki je bila storjena v trenutku, ko je Državni zbor pač v nasprotju z zakonom, ker je bil zakon že kršen, razpisal referendum, ali naj naselje Ankaran postane občine. Kršen je 5. člen Zakona o lokalni samoupravi in če velja, kar beremo v nekaterih gradivih, ki so vsega spoštovanja vredna, ampak, ki so bila pripravljena na pobudo pobudnikov, ustanoviteljev občine Ankaran, potem bi lahko sklepali, da je 5. člen veljavnega zakona o lokalni samoupravi protiustaven, ker 5. člen Zakona o lokalni samoupravi pravi, da morajo občine na narodnostno mešanih območjih biti oblikovane na način, da zagotavljajo izvajanje posebnih pravic narodnih skupnosti in ne, da bodo nekoč zagotovile. Saj sicer tega člena sploh v zakonu ne bi bilo. Torej kršen je 5. člen. Kršen je 13.a člen. Ta, ki je omogočal odstopanje glede na število prebivalcev. Zdaj, če velja po 13. členu, da je eden od pogojev za ustanovitev občine popolna osnovna šola, je verjetno logično, da na narodnostno mešanem območju obale Kopra to ne pomeni samo osnovna šola v slovenskem učnem jeziku. Verjetno to pomeni, da mora biti tudi osnovna šola, vsaj podružnična, v italijanskem učnem jeziku, s pripadajočim vrtcem. Tega pa tam ni. In tudi ni možnosti, da se to ustanovi. Torej vsako od teh 6 tisoč naselij, določeno število jih je na narodnostno mešanem območju, jutri, če ima prave botre, se lahko ustanovi v občino in to razdrobi in uniči koncept teritorialnega pristopa k izvajanju pravic narodnih skupnosti. S tem bi se lahko tudi Ustavno sodišče ukvarjalo in se bo sigurno, v kolikor bi v nasprotju, lahko bi rekel celo glede na degeneracijo procedure, ki se dogaja, torej tudi v nasprotju z zdravo pametjo bi morda jutri bila, recimo, izglasovana občina Ankaran. Navaja se, da je Državni zbor naredil napako, ker ni izglasoval občine Ankaran, ko je bil od strani Državnega sveta podan predlog za veto na ta zakon. Ni res. Takrat je Državni zbor šele popravil napako, ki je bila storjena takrat, ko je, kljub temu, da ni bilo zakonskih pogojev, razpisal referendum za občino Ankaran. Saj zato obstaja tudi inštitut Državnega sveta, da omogoči parlamentu, da eventualno popravi svoje napake. To je njegova ustavna naloga. To odločanje znova in znova o stvareh, za katere se je procedura že končala, kot ugotavlja tudi Vlada je zloraba. Ker naslednji dan bomo spet imeli toliko podpisov, da bomo imeli spet izredno sejo na temo občine Ankaran in pojutrišnjem tudi in tako naprej v nedogled. Ob že končanem postopku, ki je šel tudi skozi, kako bi rekel, rešeto veta Državnega sveta, ne glede na barve županov in ne glede na barve tudi teh teles tega parlamenta in tudi Državnega sveta. Stališče italijanske narodne skupnosti ostaja to, da je pomembno gojiti pravno državo in da v kolikor ni danih pogojev, pač narodnostno mešanega območja ne gre drobiti, ker to samoumevno ogrozi nadaljnji obstoj in razvoj narodne skupnosti, ob tem pa ni kršena nobena pravica drugih oziroma tudi samih pripadnikov narodne skupnosti, kajti vsi imamo pravico do izvajanja lokalne samouprave in z ne obstojem občine Ankaran ta pravica ni nikomur odvzeta niti ni ogrožena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Jože Tanko. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Vsem lep pozdrav! Lahko samo še enkrat več ugotovim, da imamo v Državnem zboru na področju ustanavljanja novih občin s tem predlogom in s tistim prejšnjim neko unikatno stanje in se lotevamo ustanavljanja občin na način, ki do sedaj ni bil praksa v Državnem zboru. Treba je spomniti na zadnje glasovanje o predlogu zakona, ki ga je predlagala Vlada, takrat 22 poslancev koalicije vladnega predloga ni podprlo. To se pravi, da skoraj polovica koalicijskih poslancev predloga svoje lastne vlade, ki je pripravila predlog za postopek za obravnavo na Državnem zboru, ni podprla. In sedaj imam občutek, kot da gre za nek popravi izpit, nek popravni korak, ki ga nekateri, ki v koaliciji s to odločitvijo niso bili zadovoljni, želijo popraviti. Pa je šlo pri prejšnjem glasovanju samo za en samcat glas. Menim, da koalicija svoje pozicije, svoje veličine, svoje moči pri tistem glasovanju ni izkoristila v zadostni meri. Dodatno pa bi rad ob tem tudi opozoril, da je prišlo že v prejšnjem postopku do velike diskriminatornosti pri ustanavljanju novih občin, da je bilo zavrnjenih nekaj predlogov, ki so v bistveno večji meri izpolnjevali pogoje za ustanovitev nove občine, pa koalicija teh predlogov ni podprla. Podprla je samo svoja dva predloga, ki sta pravzaprav na spodnji meji izpolnjevanja kriterijev. To, menim, je ta kolizija, to nasprotje med Vlado in koalicijo v Državnem zboru in pa tudi znotraj parlamentarne, ki je za delo večine, za funkcioniranje te države izredno moteče, kajti ta nasprotja se pojavljajo pri temeljnih vsebinah, pri temeljnih zakonih, ki bi jih morali v Državnem zboru obravnavati in sprejeti. In kar je še hujše, zaradi teh notranjih nasprotjih v koaliciji, med Vlado in koalicijsko parlamentarno večino, smo pravzaprav žrtve opozicijske stranke in predvsem državljani Republike Slovenije. Kajti prav zaradi tega se ne spoštuje koalicijska pogodba, zaradi tega Vlada ne izvaja svojega normativnega programa, zaradi tega Vlada ne izvaja ukrepov izhodne strategije oziroma z njimi zamuja in tako naprej. Zaradi tega Vlada povzema nekatere rešitve, ki smo jih v opoziciji predlagali pred letom in pol in bi bile ključne za izhod iz krize. Ko predsednik Vlade govori, da bomo najboljši, pravzaprav ne vem, če misli resno. Morda bomo kdaj, vendar ob tako razsortiranih stališčih v koaliciji zagotovo ne bomo v tem mandatu. Tudi trendi kažejo, da potujemo pravzaprav po teh kazalcih v povsem nasprotno stran. Menim, da je velik problem v tem mandatu tudi to, kljub temu, da imate čvrsto zavezo, da imate to trdno zapisano v normativni program leta 2009, očitno v tem mandatu tudi ne bo pokrajin. Ne glede na vse diskusije, ki smo jih opravili, zagotovo se ne boste uspeli poenotiti, da bi prišli do pokrajin. Še toliko manj boste našli, najbrž, soglasje s tistimi, ki pač zagotavljamo ustrezno soglasje pri sprejemu tega zakona. Kar zadeva učinkovitost občini in izvajanje občin. Veste, velikost občine ni za kvaliteto funkcioniranja lokalne samouprave pravzaprav noben kriterij. Manjša je občina, bolj učinkovita je. Daleč največji problem v Republiki Sloveniji je v tem času, v tem trenutku daleč največja občina v Republiki Sloveniji — Mestna občina Ljubljana. To je edina občina, ki ta trenutek ni sposobna izvajati svojih nalog in zaradi benevolence koalicije, zaradi nekih čudnih vizij med koalicijo in mestno občino in županom mestne občine se s to mestno občino ukvarja vsa Slovenija; javne institucije, Vlada, banke, vse tiste institucije, ki v tej državi, kaj pomenijo. Beremo o velikih luknjah v proračunu Mestne občine Ljubljana, da ne more zagotoviti izvajanja svojih ambicij. Morda je med poslanci Državnega zbora tudi kakšen mestni svetnik, pa na te probleme, ki so se pojavili v največji občini, v državi ne opozarja. Ko smo zahtevali razpravo o tem večjem problemu v Republiki Sloveniji, je bila ta razprava, ta zahteva dvakrat grobo zavrnjena, pa smo izpolnjevali vse ustavne in druge pogoje, tako kot predlagatelji v tem primeru, za razpravo na Državnem zboru. In mislim, da je nekritično od tistih, ki govorite o tem, kakšen problem so male občine, da nimate enakih vatlov, ko presojate pozicijo, položaj, finančno stanje največje občine v Sloveniji. Tudi v tem primeru kažete, da imate do ljubljanske občine in predvsem do ljubljanskega župana zelo drugačen pogled kot do nekaterih majhnih občin. Vse male občine v Sloveniji, pa tudi še kakšna mestna, pa še kakšna druga največja mestna občina skupaj najbrž ne bodo ob koncu tega mandata imele toliko nepokritih obveznosti, kot jih ima samo največja občina v državi. In nihče ne problematizira njenih nalog, njenega načina dela, njenega poslovanja in drugih zadev. Zato pravzaprav menim, da je očitno, ker v Slovenski demokratski stranki opozarjamo tudi na to dvoličnost, na ta neprimeren pristop in na neenakopravno obravnavanje občin v državi, da smo pravzaprav neke vrste notranji sovražnik tega parlamenta, ker opozarjamo na te probleme in ker želimo razpravo o teh zadevah, ki bodo imele dolgoročne posledice za celo državo, za usodo marsikoga. Kajti,kot slišimo sedaj, naj bi se obveznosti največje občine v državi pokrivale iz proračunske rezerve državnega proračuna in sredstva naj bi zagotovile pravzaprav tri največje banke v državi, Nova kreditna banka Maribor, Nova Ljubljanska banka in SIB banka. Se pravi, bančne institucije, ki so dobile namenska sredstva za poganjanje, za zagon, za omogočanje boljših pogojev dela v gospodarstvu in sedaj, kot kaže, se bo vsaj del teh sredstev prelil za pokrivanje negospodarskih investicij, ki so tudi mimogrede, glede na situacijo, v kateri smo, negospodarne. Mislim, da je pravzaprav najbolje, da poslanci Slovenske demokratske stranke zapustimo vladajočo koalicijo in Vlado, da v nadaljevanju tega postopka poskušata uskladiti stališča do predloga, ki je pred nami. Morda boste, ko bomo odšli, lažje pomeditirali, se lažje uskladili in potem podali kakšno primerno, kakšno resno rešitev. Kar zadeva pa naše stališče, ga bomo pa povedali jutri. Hvala lepa.
končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Gospod Franco Juri, želite. Kot predlagatelj, ja. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Najprej čestitam kolegu Tanku, ker je zelo uspešno uporabil Ankaran za to, da bi udrihal po županu Mestne občine Ljubljana. Ampak dobro, to je politika, vse je legitimno, vse je dovoljeno. Rad bi odgovoril na nekatera odprta vprašanja, zlasti na vprašanja, ki jih je odprl poslanec Battelli. Najprej bi mu svetoval, ga ni, ampak dobro, če me slučajno nekje posluša, naj ve, da obstaja tudi tekst, ki se imenuje Ustavnopravni vidiki ustanavljanja občine Ankaran, sem ga prej citiral in morda bi mu bilo v korist branje takega teksta. Potem bi se verjetno izognil ocenjevanju, kakršnega smo bili deležni danes, namreč njegov namig je bil, da smo vsi tisti, ki smo podprli referendum in podprli vse postopke, pravno ali ustavno nepismeni. Seveda jaz takih namigov, glede na to, da je on sam odločil, da je bilo vse skupaj protiustavno in protizakonito, jaz takih namigov ne želim sprejeti, kajti večina poslancev Državnega zbora je s svojim glasom večkrat ugotovila, da je postopek pravilen, da je predlog zakona zakonit in ustaven. Če tako ne bi bilo, ne bi prišli do referenduma. Po referendumu smo ponovno potrdili veljavnost celotnega postopka in samega referenduma in samega izida referenduma. Mi se preveč igramo z usodo referendumov, se igramo z usodo ljudi, se igramo z njihovimi pravicami in dejansko, tukaj je 90 poslancev, ki ima ogromno moč. Lahko ustavi proces, za katerega se je opredelila večina zainteresiranih krajanov. Mi z enim glasom seveda to lahko ustavimo, je v naši moči, ampak je to tudi legitimno, je to tudi politično modro. Jaz se to sprašujem in moj odgovor je ne, ni politično modro in tudi etične legitimno ni. Gospodu Battelliju bi še repliciral zelo konkretno. On je omenil dva člena, enega 5. iz Zakona o lokalni samoupravi, in 13.a člen istega zakona. 5. člen tega zakona se glasi, bom prebral: "Občine se na območjih, kjer živijo pripadniki madžarske in italijanske narodne skupnosti oblikujejo tako, da je v njih zagotovljeno uresničevanje posebnih pravic narodnih skupnosti." To je 5. člen. Ko so pobudniki pripravili vso potrebno dokumentacijo, ko smo jo mi obdelali in ko smo jo sprejeli z glasovanjem v tem Državnem zboru, smo ugotovili, da je ta člen spoštovan, da je ta člen upoštevan. Kajti, v predlogu za ustanovitev občine so opisane posebne pravice narodnosti, je poseben sedež za predstavnika manjšine, je ustanovitev samoupravne skupnosti in je dvojezičnost. Naj ponovim, to bo prva in edina občina slovenske Istre, ki bo dvojezična v celoti. Zanimivo, kaj se je zgodilo z imenom pred kratkim. Anekdota. Mestna občina Koper je prepovedala, da bi se dvojezično ime, ki je bilo napisano na veliko s cvetjem, tam ostalo, je bilo simbolno napisano Ankaran, Ancarano in po odloku Mestne občine je bil tisti napis menda odstranjen. O tem je tudi polemika v medijih. Ampak vrnimo se k posebnim pravicam. Posebne pravice so zagotovljene. Kaj manjka? Gospod Battelli je rekel, da manjka šola. Je bila ustanovljena osnovna šola v slovenskem učnem jeziku in ni bilo zraven podružnice, italijanske šole. Zakaj? Ali se je to zgodilo v občini Ankaran? Ne, to se je zgodilo v Mestni občini Koper. Kar so rekli svetniki? Kaj je rekla samoupravna skupnost Italijanov? Kaj so rekle vse organizacije te manjšine? Nič. Zakaj? Ni bilo potrebe? Če ni bilo potrebe, je težko pričakovati, da bo tista občina že vnaprej imela neko šolo, ki bo prazna. Če pa je bila potreba, se sprašujem, čemu imamo vse možnosti, pa jih sama manjšina, organizirana oziroma vodstvo manjšine ne izkoristi in ne uporabi. Zakaj ni bilo nikoli zahteve po podružnici v italijanskem jeziku v osnovni šoli? Te zahteve ni bilo. Danes očitati Ankarančanom dejstvo, da nimajo italijanske šole, je licemerje. To je taka hipokrizija, ki je seveda nihče ne bo kupil. Tudi jaz prihaja iz narodno mešanega okolja in sam pripadam manjšinskemu okolju, ampak točno poznam situacijo. In taka zamera in tako dokazovanje nespoštovanja 5. člena sta povsem neutemeljena. In tako kot pišejo ustavni pravniki, če je nekaj, kar manjšinska skupnost potrebuje, je tej manjšinski skupnosti to treba zagotoviti čim prej. In morda bo prav v samostojni občini dobila tisto, česar ni dobila v skupni, veliki Mestni občini Koper. To je paradoks. Seveda to jih moti, ker se tega bojijo, da bo ankaranska občina zgled tudi v odnosu do manjšinske skupnosti. Poglejte, med podpisniki za Ankaransko občino so tudi pripadniki italijanske manjšine. Na televiziji so nastopili, sem videl svojega bivšega sošolca, ki je rekel: "Bomo dobili ali ne bomo dobili to občino?" Lahko bi ga sedaj tudi imenoval. Torej, to kar nekateri skušajo dokazati in s tega vidika narediti veliko zgodbo o tem, da so kratene nekatere pravice, to ne drži, to je popolnoma neutemeljeno. 13.a člen, ugotovljeno je bilo, da so dani pogoji za to, da se ta člen v primeru Ankarana upošteva. In za to smo glasovali. Ponavljam, jaz ne bom uporabil besed "popravni izpit". Nismo učenci, nismo šolniki, nismo študenti, nismo dijaki. Popravnih izpitov ne potrebujemo, ampak lahko se pa zgodi, da bomo jutri dobili odločbo Ustavnega sodišča, kot smo jo že dobili. Še vedno Mestna občina Koper deluje proti uresničitvi odločbe Ustavnega sodišča. Ustanovitev občine Ankaran je bila v smeri uresničevanja te odločbe. Zdaj naenkrat delamo spet korak nazaj. Naredili smo korak nazaj in smo spet pri neuresničeni odločbi Ustavnega sodišča. Tega se moramo zavedati. In jutri bomo lahko dobili spet novo odločbo Ustavnega sodišča. Bomo videli, kaj bo ugotovilo; veste, da je v presoji Ustavnega sodišča, in bo zanimivo. Osebno bom upošteval njihovo mnenje. Upam, da ga bodo upoštevali tudi tisti, ki jih morda to mnenje ne bo zadovoljilo. Ne vem, prepustimo to dejansko ustavnim sodnikom. Mislim, da so oni dovolj kompetentni, da ugotovijo, bistveno bolj kompetentni kot kolega Battelli, verjetno, ali je stvar ustavna, ali je stvar zakonita ali ni. Torej, še enkrat naj povem, jutri bomo o tem glasovali. Upam, da imamo še eno priložnost dokazati, da kot poslanci ne zlorabljamo svoje moči in da prisluhnemo ljudem. Če tega ne bomo storili, ne vem, s kakšnim obrazom jih pozivamo na referendume.
Gospod Battelli, želite repliko? Izvolite.
Hvala lepa. Gospod Juri je glasoval za to, kar je sam ugotovil. Glede 13.a člena je bila Vlada jasna, ni se želela niti opredeliti do njegove vsebine v zvezi z občino Ankaran, na primer. Sploh pa je gospod Juri, kako bi rekel, toliko časa že v politiki, da se ve, da vseskozi ugotavlja vse in tudi nasprotje vsega, in to istočasno. O licemerstvu pa bi se raje ne pogovarjali tako odkrito, ker je bila dvoumnost vaših stališč in, kako bi rekel, nasprotovanje lastnim stališčem je bilo vedno prikazano z vaše strani kot vrhunec odprtosti zavesti. To sem vas citiral.
Besedo ima gospa Breda Pečan.
Hvala lepa. Danes smo ob uvodnih besedah k temu zakonu o ustanovitvi občin in določitvi njihovih območij slišali tudi že razlago prihajajočega zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o lokalni samoupravi. Prepričana sem, da so nameni dobri. Prepričana sem, da bo veliko narejenega za to, da ne bo več prihajalo do ustanavljanja novih občin, ampak da se bo proces zaradi kvalitete tega zakona - upam, da ga bo spremljal tudi zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o financiranju občin, ki je eden glavnih razlogov za to, da je do sedaj nastalo toliko občin, kolikor jih je nastalo, ker je bil Zakon o financiranju občin oblikovan tako in usmerjen v spodbujanje nastajanja novih, čim manjših občin. Ker samo čim manjše občine, kar pa za Ankaran ne velja, potrebujejo dopolnilna sredstva države ob zagotovljeni porabi. Rada bi samo to povedala, da sem pogrešala, da bi minister za lokalno samoupravo in regionalni razvoj povedal, da bo v tem zakonu zapisano tudi nekaj zelo pomembnih določil - določila, ki bodo onemogočala samopašnim, tiranskim, avtokratskim, da ne rečem še česa drugega, županom, da bi zganjali mobing nad občani, da bi odvzemali pravice krajevnim skupnostim, odvzemali, dobesedno in fizično in tudi psihično, da bi krajevnim skupnostim, ne da bi jih karkoli vprašali, določali spremembe prostorskih izvedbenih aktov, ne da bi z njimi razpravljali o teh spremembah in jih tudi z njimi uskladili. Nič od tega se ne dogaja v konkretni Mestni občini Koper. Sankcije proti takim županom je treba v Zakonu o lokalni samoupravi končno že enkrat uvesti. Da ne govorimo o tem, da se trošijo sredstev v tej občini, pa še v marsikateri drugi, da ne bi slučajno narobe razumeli, preko vsake mere, brez kakršnegakoli dogovora z občani, kakršnegakoli dogovora. Aarhuška konvencija za take občine ne velja. Aarhuška konvencija je neznan pojem v takih občinah. In upam, da bo v tem zakonu zapisano še nekaj drugega, da so župani lahko samo dva mandata župani. Tako kot je to recimo v Italiji, zaradi tega, da bomo lahko doživeli, da ne bo mogel nekdo zlorabljati svoje moči, zaradi tega, ker se je usidral v okolje in tam s tistim okoljem počne, kar hoče. Ljudje se bojijo povedati po resnici in na glas tisto, kar se dogaja v Mestni občini Koper in zaradi tega se jaz seveda ne morem umakniti od tega, ker vendarle od blizu poznam razmere, ker vem, kaj se dogaja krajanom Ankarana, ker vem, kaj se je dogajalo krajanom mesta Koper, ker to vem in to leta in leta. In ni bilo nobenega, ampak res nobenega premika, dokler ni sodišče po ne vem kolikih pritožbah in ponovnih tožbah in tako naprej odredilo, pa še zdaj ne vem, če je ta krajevna skupnost v mestu Koper deležna pripadajočih sredstev ali ne. In nič se ne zgodi. Minister in Ministrstvo za javno upravo in Služba Vlade za lokalno samoupravo so nemočni. Jaz to verjamem, da se nič ne da narediti, ampak potem pa lepo prosim naredite vendarle že enkrat take spremembe Zakona o lokalni samoupravo, ki bodo take zlorabe oblasti v lokalnih skupnostih preprečile. Ena od teh možnosti je tudi ta, da krajevne skupnosti tam, kjer obstajajo v občinah, ker nekatere občine jih zaradi svoje majhnosti niti nimajo, da bodo krajevne skupnosti dobile res pravno subjektiviteto v pravem pomenu besede, da se bodo kot najmanjše enote lahko podobno, kot je bilo to v tako zelo očrnjenem socializmu. So imele to moč in to pravico in so one dajale soglasje k spremembam prostorskih aktov, ki so se nanašale na njihovo območje. Ampak, seveda, pri nas to zdaj ne gre več, ker so krajevne skupnosti v socializmu bile pač neka — karkoli omenjati v zvezi s časom samoupravnega socializma je nekaj zelo slabega, zelo grdega. Zaradi tega bom jaz zdaj verjetno "fasala" kje v kakšne mediju, kako sem jaz nostalgična. Ne, jaz nisem nostalgična. Jaz bi samo rada, če že imamo Aarhuške konvencije, ki smo jih celo ratificirali, potem se, prosim lepo, takih stvari držimo. In če župan, občinska uprava, občinski svet kršijo ta določila, za moje pojme sicer zelo zahtevnih mednarodnih aktov, ampak vendarle potrebnih upoštevanja, potem prosim lepo napišite v zakon, da tisti župan in tista uprava in tisti občinski svet, ki krši Aarhuško konvencijo, prosim lepo, naj tudi za to plača. Tudi za ceno tega, da se občinski svet razpusti, da se župana odstavi ali kaj podobnega. Bom videla, kaj bo pisalo v zakonu o lokalni samoupravi in v zakonu o financiranju občin, ki ga boste prinesli. Če bi to storili že pred letom in nekaj, potem morda sploh ne bi prišlo do predloga za izločitev krajevne skupnosti Ankaran iz Mesten občine Koper in do zahteve za ustanovitev nove občine. Ko boste pokazali, kakšen bo ta vaš zakon — sedaj imamo že šestnajst let izkušenj iz lokalne samouprave in mislim, da je že skrajni čas, da iz izkušenj, ki jih imamo, podatkov o zlorabah na področju lokalne samouprave, podatkov imate kolikor hočete — pokažite, da smo se vsi skupaj iz tega nekaj naučili. Ne samo to, da bomo zdaj pa preprečevali nastajanje novih občin; ne to ni bistvo sprememb. Bistvo sprememb je, da se odstrani razloge za to, ker hočejo nekatere krajevne skupnosti še vedno ustanavljati samostojne občine. Razlogi za ta dejanja, za te dogodke, za to voljo, je treba odpraviti. Potem tudi ne bo več razlogov zato, da nastajajo nove občine. In teh razlogov, so zelo pestri, so zelo različni, vendar pri želji po ustanovitvi občine Ankaran so zelo specifični, zelo specifični! In zaradi tega mislim, da med dvesto desetimi občinami v Sloveniji ni verjetno niti ene, ki bi tako zelo specifično povzročila zahtevo po ustanovitvi občine iz ene od krajevnih skupnosti. Mislim da tisti, ki nasprotujete temu, pač, to je vaša volja, vaša vest vendar pa tisti, ki poznate razmere in temu nasprotujete, mislim, da ste do krajanov Ankarana krivični.
Gospod Franco Juri, vi ste zdaj na vrsti, želite zdaj besedo?
Hvala za besedo. Bi nadaljeval tam, kjer je končala kolegice Pečanova [[...]]
Samo nekaj bi vas pa prosil.
Ja?
Dajmo govoriti, kakor je zapisano, prosim. Tri četrt tega ni bilo, kakor se jaz razumem.
Ja, saj bom. Mi govorimo o ustanavljanju občine Ankaran. In ponavljam in se strinjam z oceno kolegice Pečan, da do te razprave in do te občine ne bi prišlo, če bi imeli bistveno boljši zakon o lokalni samoupravi. In to je ključ problema. Se strinjam pa tudi s kolegom Tankom, ki je rekel, da ni problem velikost občine, ni problem. To je zdaj mit, ki ga nekateri prodajajo, češ, mala občina ne more biti učinkovita. To ni res! Pa poglejte evropsko zamejstvo, imamo občine, ki štejejo po 500 prebivalcev na Krasu, na Goriškem, 500, 800. Bistveno manj kot Ankaran in dobro delujejo! Poskusite njim zdaj predlagati, naj se združijo, naj naredijo večjo občino. Ne bodo je! Zakaj je ne bodo? Veste, zakaj je ne bodo? Ker prav v sosednji državi, v Italiji, poteka velika bitka za upravljanje z javnim bogastvom, na primer z vodo. Kje se dogajajo procesi hitre privatizacije vode? V velikih občinah, v velikih mestnih občinah. Ne v majhnih občinah. Tam se ljudje uprejo učinkovito in uspejo upravljati s svojim teritorijem. In če ta pravica ni zagotovljena, bomo imeli, kot bi rekel včasih Che Guevara, deset, sto, tisoč Ankaranov, ker se bodo upirali samovolji, v tem konkretnem primeru samovolji ene oblasti, ene uprave, ki ne posluša in noče sprejeti dialoga z določenimi krajevnimi skupnostmi, v tem primeru s krajevno skupnostjo Ankaran. Vam bom dal en konkreten primer; že leto poteka debata o načrtovanju na tistem območju, ki naj bi postalo stično območje med nastajajočim, morebitnim, bodočim, tretjim pomolom in Sveto Katarino. Tisto območje si Ankarančani želijo kot prostor za rekreacijo in za športne dejavnosti. Že leta se borijo za to. Tam imajo tudi zdaj določene objekte, infrastrukture, ga za to uporabljajo in so želeli nekaj takšnega. So bile dane obljubez vseh strani, da bodo dobili športni park. Naenkrat se je uprava občine Koper odločila, da bo tam servis za ladje, servis za jahte in spremenila načrt in ni upoštevala volje krajanov. To se dogaja. In danes — veste, kaj je tam? Bela lisa. So izvzeli, so umaknili tisto območje iz načrtovanja, iz državnega prostorskega načrta. In vsi čakajo, kaj se bo tam zgodilo. In tam je prostor degradiran, tam je prostor neuporaben, je ekološko vse bolj sporen in se ne ve, kaj bo. Krajani bi z lastno občino to že uredili. V tej sestavi in s takšnimi svetniki Mestne občine Koper nimajo kaj pričakovati, ker so vsi enotnega mnenja, da trobijo v isto trobilo, Ankarančani ne smejo imeti svojih pravic. In potem dobijo tudi lepo nagrado ali pohvalo, mislim simbolno nagrado in pohvalo za opravljeno delo. Dejstvo je, da imamo mi opravka s postopkom, ki sledi drugemu postopku, ki se je zaključil, vemo, kako. Če nekdo zna razbrati med vrsticami tudi v kakšnih okoliščinah in zakaj je manjkal tisti znameniti glas in zdaj znova po rednem postopku skušamo priti do točke, kjer bodo pravice Ankarančanov, tako kot pravice Mirčanov, zagotovljene in uresničene. Še enkrat ponavljam. Referendum je bil posvetovalne narave. Mi nismo dolžni in nismo prisiljeni glasovati tako, kot so se odločili krajani Ankarana, ampak je bil obligatoren in tukaj ustavni pravniki razmišljajo o tej dilemi, če je nekaj obligatorno, če je nekaj predvideno v postopku. In če je bil ta postopek redno izpeljan z glasovanji do konca, kakšno legitimno pravico ima poslanec, ki mora zagotoviti pravno državo, ustavnost in tudi pravičnost — če želimo ostati aktualni —, kakšno moralno pravico imamo mi, da v določenem trenutku pritisnemo na gumb in rečemo: "No, ne, to nas ne zanima, to ni naša zgodba oziroma zagovarjamo druge interese in tisti interesi niso usklajeni z interesi tiste krajevne skupnosti." Žal se je to zgodilo in se lahko to še zgodi. Jaz upam, da ne, jaz upam, da bo jutri prevladovala modrost in bo prevladalo spoznanje, da je naša dolžnost določene stvari potrditi. Naša dolžnost — moralna, etična in politična, ne bom rekel ustavna in zakonska, kajti vsak ima pravico glasovati tako kot želi. Ampak, dejstvo je, da jaz ob vseh teh dilemah in ob nastajanju nove zakonodaje tudi pozivam ministra, da, vem, da je zakon že pripravljen, da je že na odborih in da se bo spremenil samo 13. člen in nič drugega in to je slabo. Jaz takšnega zakona, če ne bo prišlo do konkretnih sprememb, ki bodo preprečile zahteve po ustanavljanju občin pod tistim pragom, ki ga določa 13. člen, ne bom mogel podpreti. Jaz si želim celovit zakon. Dajte, vnesite še člen, ki daje krajevnim skupnostim ponovno pravno osebnost, da lahko soodločajo vsaj o načrtovanju na ozemlju, na katerem krajani živijo. Če tega ni, nismo rešili problema, ampak ga bomo poglabljali. Če namreč ne bo legalnih možnosti za ustanovitev občine, potem bomo tenzije zadržali prisilno znotraj občin, kjer vlada samovolja. Potem bomo imeli druge scenarije, ki ne bodo pravne narave ali miroljubne narave. Včasih se zgodi, da potem tenzije eksplodirajo, ko ni legalnih možnosti za ureditev razmer. Zato bodimo previdni in če že čakamo na regionalizacijo, jaz tudi soglašam s tistimi kolegi, ki pravijo, da bi bila regionalizacija dober sistem prenosa subsidiarnosti in bi marsikatero dilemo razrešil že na drugi ravni, ampak žal nismo prišli še do te točke. Upam vsaj, da bo v Zakonu o lokalni samoupravi Vlada upoštevala tudi in predvsem izkušnjo, ki ne glede na to, kako bomo glasovali jutri — jaz si ne dovolim dajati nobenih prognoz, bomo jutri videli — ampak ne glede na izid glasovanja menim, da je treba intervenirati konkretno v Zakonu o lokalni samoupravi. Upam, da bo minister izkoristil tudi to razpravo in poskušal še nekaj dodati. Morda je še čas. Hvala.
Besedo ima gospod Roberto Battelli.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Jaz sem na nek način hvaležen predhodnikom zaradi tega, ker so točno povedali, zakaj se zavzemajo v tem primeru ustanovitve občine Ankaran oziroma za to da se Mestno občino Koper razbije. In to je zaradi tega, ker se pač ne strinjajo s politiko enega župana. Župani pridejo in gredo. Zakon o lokalni samoupravi nima te kategorije kot osnovnega pogoja za ustanavljanje občin. Saj za to gre. In razprava o tem se je takoj znašla na nizkem nivoju prav zaradi teh razlogov. Zdaj ni čas za razpravljanje o Zakonu o lokalni samoupravi, ki je v proceduri. Ta ni na dnevnem redu. Kvečjemu se lahko razpravlja o skladnosti te pobude z obstoječim zakonom o lokalni samoupravi. Ampak na žalost nasprotovanje politiki enega župana ni razlog za ustanavljanje občin. In to, da je zakonodaja pomanjkljiva, ne samo kar zadeva lokalno samoupravo in te procedure vezane na ustanavljanje občin, ampak je pomanjkljiva tudi sicer glede, kako bi rekel, upravljanja s prostorom in določenih gospodarskih in naravnih danostmi določenega teritorija. Tudi s tega izhaja zaskrbljenost prebivalcev Kopra, Izole in Pirana, vključno s pripadniki narodnih skupnosti. Potencialna degeneracija tistega prostora v kulturnem in krajinskem smislu je grožnja, ki obstaja. Jaz ne bom podprl občine Ankaran. Želim si, da bi Mestna občina Koper polno zaživela v bodoče, na način, da nihče se ne bo počutil ogroženega. Tudi jaz si želim, da bi ne prišlo do zlorab parlamentarnih procedur zaradi varovanja ozkih interesov, ki jih ni v ustavi in zakonu.
Besedo ima gospod dr. Luka Juri.
Hvala lepa. Danes je kar dobro izpeljan scenarij, ker imajo zagovorniki slabo uro časa, da prestavijo svoja stališča, nasprotniki pa 10 minut, ampak vendarle. Začel bom z vprašanjem dvojezičnosti, ki jo je predlagatelj zakona odprl, ob tem pa pozabil povedati, da sam ni predlagal dvojezičnega imena občine. Napisal je namreč le občina Ankaran, comune di Ancarano oziroma občina Ancarano mu je spodrsnil. Potem bi vas prosil, da nehamo z ustvarjanjem vtisa, da je rezultat posvetovalnega referenduma zavezujoč in da bi s tem, ko se odločamo drugače, kakorkoli potegnili za nos ljudi v katerikoli lokalni skupnosti. Ne, zato ker vsi vedo, vsi so vedeli in dokler bo takšna zakonodaja, bodo vedeli, da je referendum posvetovalen. Morda se je tudi zaradi tega takšen odstotek ljudi v Ankaranu odločilo, da se referenduma ne bo udeležil. Seveda je pa bilo drugače takrat, ko so, med navednicami, morali podpisati za občino Ankaran in so tudi mene osebno poklicali s pritožbami, češ, da se zbira glasove za občino Koper, po prebiranju pobude so pa ugotovili, da se zbira glasove za občino Ankaran. Pri teh dveh zakonih ni bil upoštevan postopek, ki je bil zaključen. Sedaj se poskuša kar po bližnjici vse preskočiti in kar glasovati. Torej, lahko zaključimo, da v kolikor bomo sedaj spet, po vaši oceni, napačno glasovali, boste še enkrat in še enkrat, in še enkrat, in še enkrat, in še enkrat predlagali isti zakon, dokler ne bomo glasovali, ne tako kot mi mislimo, ampak tako kot vi zahtevate. Ustavni vidik. Predlagatelj je mahal s svojo ustavnopravno analizo. Saj lahko mahamo vsi z ustavnopravnimi analizami dr. Andraža Terška, na primer, ampak ustavnopravne analize naredi tisti, ki ima posebno naročilo, da jo naredi in seveda tudi pričakovanje, kaj naj piše v njej. Zato spoštujem obe ustavnopravni analizi, ampak spoštujem tudi dejstvo, da sta bili obe naročeni. Primera Krajevne skupnosti Koper-center je bil podan. Odličen primer. Krajevna skupnost Koper-center — jaz sem tudi predstavnik v njenem svetu — že leta ni financirana, a zaradi tega nam ne pride na pamet, da bi razbijali svojo občino, ampak vemo, da lahko do naše pravice pridemo z novim vodstvom občine. In to je korekten in edini legitimen način, da se spreminja oblast korektno na volitvah, ne pa z razbijanjem lokalne skupnosti. Prosim, da se vključi kratka predstavitev, ker bi bilo dobro, da bi jo videli od začetka. Tu lahko vidimo, kakšno je današnje stanje. Tudi če bi predlagatelj ostal in videl kakšno je stanje, bi bilo dobro, ampak odhaja, ker ga očitno ne zanima. Tukaj vidimo Koper-center in Ankaran in vprašanje Luke Koper. Namreč, eden od glavnih argumentov je invazivnost Luke Koper do Ankarana. Pa lahko vidite, da je Koper-center petdesetletje živel ob tem, da je moral tolerirati prisotnost Luke Koper, pa ne glede na to nikoli ni zahteval samo zase luških dajatev. Kajti, videli bomo, da je denar edino, kar pobudnike za Ankaran zanima. To je pogled na Luko Koper iz Ankarana oziroma niti ne iz centra Ankarana, potrebno je iti malo ven, da se lahko sploh vidi. To pa je pogled na Luko Koper iz Kopra, kjer je prisotnost zelo zelo invazivna. To je ponoči, da imate lahko občutek, kakšna je razlika. Ne glede na to, Koper noče samo zase svojega denarja. Še enkrat pogled in pojdimo naprej. Trije glavni argumenti, zakaj naj bi bila ustanovitev Ankarana nujna? Zardi mačehovskega odnosa, divje pozidave obale in zaradi neizvajanja investicij. No, če glede prvega rečemo, Mestna občina Koper je v zadnjih štirih letih zgradila šolo in nov vrtec v Ankaranu. Glede neizvajanja pozidave obale — od leta 2002 ni spremenila kvadratnega metra kmetijskega zemljišča v stavbno zemljišče. In tisti, ki govorijo, da se borijo za občino Ankaran zato, da ustavijo pozidavo, enostavno manipulirajo. In če gremo naprej, glede neizvajanja investicij — sama Mestna občina Koper je investirala skoraj milijon in pol evrov za projekte ob Jadranski cesti, ne glede na to, da je to državna cesta. In gremo naprej. Kateri je pravi razlog? Dajatve Luke Koper v višini približno 8 milijonov evrov, od tega si želi Ankaran samo zase 3,5 milijonov evrov. Še zadnja prosojnica. To so bo zgodilo, če bo prišlo do razbitja občine. Sedaj približno 8 milijonov [[...]] Prosim poslance, ki mi ne pustijo govoriti, da se umirijo. Hvala lepa, gospod Anderlič. Ni vam treba kričati, da se je čas iztekel. Čas se izteče, ko pozvoni, to dobro veste tudi sami, ki zelo dobro poznate poslovnik. Gremo naprej. Vrnimo se, prosim, na prejšnji graf, ki je bistven. V modrem vidimo sedanjo razdelitev luških dajatev. Približno 170 evrov na osebo v Mestni občini Koper, 8 milijonov. To pa se bo zgodilo, in to dobro vedo pobudniki občine Ankaran, ob razbitju: 3,5 milijonov za 3 tisoč ljudi bo pomenilo praktično 1200 evrov za Ankarančane, ki želijo zase svoje dajatve oziroma dajatve vseh Koprčank in Koprčanov, Kopru pa bo ostalo približno 90 evrov na prebivalca. In kaj se bo zgodilo, ko boste v rumenem krogu označen vitalni del razbili na dva, na del v Ankaranu? Zgodilo se bo to, da bodo tudi Koprčanke in Koprčani naredili ena plus ena in tudi zahtevali svojo občino. In rezultat bo, ko bo padla solidarnost v naši koprski občini, da bomo imeli dve zelo bogati občini ob obali in tri zelo revne ruralne občine, ki bodo živele na račun države. To delamo, in te [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Besedo ima gospod Milan Gumzar.
Hvala za besedo. Sam bom seveda podprl Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o ustanovitvi občin predvsem iz preprostega razloga. Dokler Zakon o lokalni samoupravi in določitvi območij to dovoljuje, ni v nasprotju ne z ustavo ne z nobeno drugo prakso. Tisti, ki pa so danes tu govorili, da so občine pod 5 tisoč prebivalcev zlo te države oziroma da je na področju lokalne samouprave treba nekaj narediti, predlagam Ministrstvu za lokalno samoupravo, da pripravi naslednji zakon: ukine vse občine, ukine vse župane, ustanovi 14 regij in naj regije vladajo v Sloveniji. Hvala lepa.
Gospod Anderlič, želite besedo?
Zgodi se, da se takrat, ko se predstavlja preko ekrana, čas ne odšteva. Očitno se je ali pa tudi ne, kajti ko [[...]]
Se ni zgodilo, gospod Anderlič. Ni se zgodilo.
[[...]]smo gledali na uro [[...]]Ja, na koncu se je izključilo. Ne, ne, tudi vi ne veste. Bomo šli tja v merilnico, pa bomo ugotovili, ker se nam je zgodilo že marsikaj.
Dobro, samo ne danes.
Gospod predsedujoči, saj vendar imate tudi nekaj izkušenj in veste to isto, kot vem jaz. Gotovo, gotovo.
No, če dovolite, bi samo nekaj povedal kot predsedujoči.
Ja, pa ne na moj [[...]]
Ocenil sem, zato sem se obrnil tudi k sodelavcu, da je na voljo okoli tri minute in pol časa. Toliko sem si zapomnil. In ko je bilo nekaj časa že mimo, sem povprašal. Čas je lepo tekel in je tudi udaril gong takrat, ko je bilo treba, prvič, drugič. Konec debate. Izvolite.
Saj bomo preverili, saj ni hudega. Tako je bolje. Zaupanje je v redu, kontrola je pa še boljša. Ni druge v takih okoliščinah, ko nekdo na silo želi predstaviti nekatere argumente in vse druge obtoži, da nimajo pojma, da ne vedo, kaj je z luko, da ne vedo ne vem česa. Ja, gotovo, za to gre. Tu je bila tipična manipulacija s tem, ko se pravi, ti praviš, da je referendum sveta zadeva, jaz pa pravim, da je posvetovalni. Samo povejte, zakaj ste te ljudi poklicali na referendum. Zakaj so to možnost imeli? To, da vi niste glasovali, to ne šteje nič. Tako kot takrat, ko jaz glasujem "za", pa ni sprejeta neka odločitev ali obratno, ne šteje, če je večina po naših predpisih predpisana in tudi šteje. Tu se kaže odnos oblasti in aroganca do ljudi, ki so v tej državi davkoplačevalci, ki plačujejo davke, ki vzdržujejo to državo in ki imajo na drugi strani tudi pravico do izvajanja lokalne samouprave. In o tem govorimo. Govorimo o tem, da je ta zbor ocenil, da so izpolnjeni pogoji, kakorkoli želite, v tem trenutku velja 13.a člen, in ta pogoj je bil izpolnjen. In za to gre. Sedaj smo v fazi, ko se zakon, kolikorkrat ga že kdo želi predložiti v proceduro, lahko obravnava. Kolikorkrat. Razen tam, ko je predpisano, da se ne sme na določene zadeve, recimo, ko je izglasovan referendum, se eno leto ne sme sprejeti drugačne odločitve. Tudi to veste najbrž. V temu primeru pač ne gre za to. Ja, gotovo, ja, posvetovanje, to za vas ni pomembno, pomembno je pa za ljudi, ki jih tja pošiljamo. Pa zakaj niste izbrali cenejše variante, javnomnenjsko anketo in bi najeli tega profesorja pa bi to anketo naredil?
Prosim, gospod dr. Luka Juri, postopkovno.
Na kratko. Samo predlagam, da se kolegu poslancu v izogib nadaljnjim polemikam o času dodeli dodaten monitor z uro pred njim, da ne bo potem še tistih ubogih štirih minut, ki jih ima njegov kolega na voljo, hotel odvzeti. Hvala.
No, veste, da to ni mogoče po nobenem Poslovniku, tudi po našem ne. Hvala lepa. Želi besedo še mogoče predstavnik Vlade? Ne. V imenu predlagatelja? Gospod Franco Juri, prosim.
[[Oglašanje iz dvorane]] . Hvala, Pavle, za nasvet, ampak ne bom zanikal vsega, kar sem rekel, bom potrdil, še enkrat, vse tisto, kar sem prej povedal in kar bom še dokler bo ta procedura aktualna in dokler ne bomo o tem glasovali. Danes je bilo omenjenih kar nekaj ustavnopravnih študij. Res je, jaz sem tudi prebral študijo gospoda Terška in jo spoštujem in tukaj seveda so štirje ustavni pravniki z večjo kilometrino. Ampak tudi tista študija je zanimiva, jih je treba verjetno primerjati in najti nekje neko interpretacijo, ki naj bo vzdržna. To interpretacijo bo dalo Ustavno sodišče. Počakajmo, počakajmo in bomo videli, kaj bo Ustavno sodišče ugotovilo, ali je res to, kar počnemo z Ankaranom, nekje zmerno usklajeno z mandatom, z vlogo ali s poslanstvom, ki ga imamo kot poslanci, to bomo videli. Jaz menim, da je tukaj veliko prostora za razpravo, morda tudi za akademsko razpravo, ampak dejstvo je, da mi odločamo o usodi in o usodah konkretnih ljudi, konkretnega teritorija in ne sprejmem teze, da je to samo način, kako se znebiti določenega župana. Isti, ki to trdijo, so nam zamerili dejstvo, da s tem ponujamo županu novo zmago na volitvah. Torej, sami se morajo odločiti zdaj, o čem govorimo. Jaz mislim, da to nima nobene zveze s konkretno politično voljo do tega ali tistega župana. Dejstvo je, da v teh 200 in toliko občinah v Sloveniji obstaja sistem obvladovanja občine, teritorija, ki ga nekateri lahko zlorabijo, večina županov ne. Večina županov nastopa dialoško do prebivalstva, do krajevnih skupnosti, do mestnega sveta. Ampak, ko ima mestni svet 70% strankarskih pripadnikov oziroma liste enega župana, potem je ta dialog utežen. Dejstvo. In pomanjkanje tega dialoga pripelje do nekaterih napetosti, ki botrujejo nastajanju novih občin. In jaz se sprašujem, zakaj? Zakaj? Ker očitno ni varovalke, da bi se temu izognili. Naš zakon je, kakršen je, in dokler bo takšen in če ga bomo spremenili samo v 13. členu, bo vse ostalo tako, bo prišlo še do napetosti. To je spoznanje, ki je lahko koristno za vse nas. In mislim, da se pri tej točki tudi malce strinjamo vsi, da bi bilo treba nekaj narediti zato, da ne pride več do takih tehtnih situacij. Pri Ankaranu, dejtvo je, me sprašujejo, zakaj, ti si Koprčan, izvoljen si v Izoli, ukvarjal si se pa in se ukvarjaš z Ankaranom. Tukaj se ukvarjamo z osnovnimi dilemami naše demokracije in tudi naše lokalne samouprave. Ankaran ne, ker bi imel kakšne konkretne interese do Ankarana. jaz jih nimam, čeprav so nekateri skušali to dokazati in so pisali po raznih forumih, da naj bi dobil parcele ali ne vem kaj. Ne, to naj dokažejo. Ni moja odgovornost, če nekateri pišejo laži in s tem skušajo diskreditirati nekatere predlagatelje. Mi se pogovarjamo danes tudi o modelu, o razvojnem modelu Slovenije, na tistem delu, ki se nanaša na lokalno samoupravo, kako naj funkcionira ta lokalna samouprava. Ankaran je čudovit model. Dajmo jim šanso, dajmo jim priložnost, če zakon to omogoča. In jaz trdim, da zakon to omogoča, gospod Battelli. Vi trdite, da ne, vi trdite, da je bil kršen zakon, ampak to je vaše mnenje, spoštljivo mnenje, ampak je samo vaše mnenje. Ni bilo mnenje večine poslancev v Državnem zboru, ni bilo mnenje Zakonodajno-pravne službe, ni bilo mnenje Vlade, in morda ne bo niti mnenje Ustavnega sodišča. Zato je to vaše mnenje. Se ga lahko držite, ampak ne morete izhajati iz lastnega mnenja kot absolutnega. To je treba še dokazati. In prav zato razpravljamo, da bi dokazali svoje mnenje, svoja prepričanja in svoja stališča. Moje stališče je, da je treba nadaljevati s postopkom, da je ta zakon ustrezen za nadaljnjo obravnavo in mi je žal, da je ta dvorana tako prazna in da smo tukaj danes samo ožje zainteresirane stranke oziroma poslanci, ki se s tem ukvarjamo, ampak domnevam, da marsikateri poslanec sledi ali v svoji pisarni ali preko tretjega programa tej razpravi in da si o tem ustvarja svoje mnenje. Gledajo nas pa sigurno Ankarančani in Mirčani in se sprašujejo pravzaprav, ali ta država je, ali premore pravice, ki izhajajo iz referenduma. Ta posvetovalni referendum je res posvetovalni, kolega Juri, ampak je tudi obligatoren. To so napisali ustavni pravniki. Obligatoren pomeni, da brez referenduma ni postopka in ni glasovanja in ni zakona. In, če je obvezen, sledi, da izid referenduma ni samo fakultativna stvar, ampak nas postavlja v položaj, ko se odločamo o eni temeljni pravici. Ponavljam, primer potrjevanja mandata poslancev in potrjevanja mandata občinskih svetnikov. Takrat je bil znan prav primer koprskega občinskega sveta in me čudi, da poslanci, ki prihajajo iz tistega mestnega občinskega sveta, skrbno pazijo, da ne bi govorili o nelegalnosti delovanja vodstva Mestne občine Koper v tem primeru. Tam je bila sprožena cela akcija, poslano je bilo na upravno sodišče in kaj se je ugotovilo, da se nekaj [[...]]
Gospod Juri.
Gospod podpredsednik [[...]]
Stvari so bolj za mestni svet Koper kot za našo dvorano.
To je zelo povezano z Ankaranom. Ker se nezakonitosti dogajajo že leta v Mestni občini Koper, nezakonitosti se dogajajo leta in glej ga zlomka, danes nekdo ugotavlja, da je ustanovitev Ankarana nezakonita. Razumete. Iz tistega okolja je nastala ta pobuda, iz okolja, kjer sta dva sedeža v mestnem svetu še prazna. Je tako? [[Oglašanje iz dvorane.]] [[...]]od prejšnjega tedna ne. Koliko časa sta bila prazna? Je bilo treba spremeniti zakon — smo ga tukaj spremenili, zato da bi se sanirala nezakonita situacija. Razumete, kakšne paradokse doživljamo in zaradi takšnih ekscesov pridemo do sklepov, da je treba nekaj spremeniti. In tudi z ankaranskim primerom moramo priti do ene lekcije, ni vse tako gladko in ni tako enostavno, pač eni želijo odstraniti župana in so si izmislili Ankaran. Bi bilo lepo — Sanctus simplicitas! — če bi bilo vse tako lahko. Nekateri imajo konkretne interese preprečiti ustanovitev Ankarana, tudi finančne, tudi gospodarske seveda, tudi osebne. In to bi bilo treba enkrat dobro analizirati. Dejstvo je, da Luka Koper deluje tudi z dvema občinama, čeprav nas hočejo nekateri prepričati, da Luke Koper ne bo več, če nastane nova občina. To je ena velika floskula. Bi se pač pogajala z dvema občinama. In isto velja za narodno skupnost. Treba je zagotovi vse posebne pravice in te posebne pravice nova občina zagotavlja in ji je treba pomagati zagotoviti maksimalno to, ampak ne a priori to izrabiti, to izkoristiti, da se jim prepreči uresničitev pravice, ki izhaja iz posvetovalnega referenduma. Ta pravica obstaja, ni absolutna kot pri zakonodajnem, takrat niti ne govorimo o pravici, zakonodajni referendum je zakonodajni in je dolžnost in konec. Tukaj pa so oni izrazili nekaj, kar je njihova pravica — pričakovati je, da bo Državni zbor prisluhnil njihovi volji. Če jim ne bomo prisluhnili, bomo prevzeli nase odgovornost za takšen odnos, za tako brezbrižnost. Ampak ne pričakujmo, da nam bodo ljudje sledili jutri, ko jih bomo pozvali na referendume, ker se bodo uprli, ker ustvarjamo pogoje za upor, civilni upor, demokratični, miroljubni upor, ne takšen kot smo ga doživeli prejšnji teden. Ampak, ljudje imajo pravico se upirati, v kolikor čutijo, da so kršene in poteptane njihove osnovne pravice. To ni demagogija, ni demagogija, ampak je ugotovitev, da smo mi dolžni kot politiki ustvariti državo, v katero bodo ljudje verjeli. In danes je žal stopnja zaupanja v državne institucije, v referendume, v parlament zelo nizka. Dajmo se vprašati, zakaj je tako nizka. In pri takšnih stvareh jaz sledim, mislim, filozofa Vattima, dobrega italijanskega filozofa. On pravi, stvari se začnejo pri mikrokozmosih, ne pri velikih sistemih, ni več časov velikih ideologij, velikih sistemov. Danes se borimo zato, da imajo ljudje zagotovljene pravice tam, kjer živijo, tam, kjer delajo, tam, kjer glasujejo, tam, kjer plačujejo davke, in to je treba upoštevati case by case, ne razmišljati samo globalno ali lokalno v smislu, bomo rešili enotnost, da bi ena gospodarska družba zaslužila več ali da bi ena mestna občina lahko obvladovala številne krajevne skupnosti in jih selektivno spravila eno proti drugi. In to se dela — Divide et impera! Velika občina, kakršna je koprska občina, bi bila lahko zelo uspešna in bi bila lahko model dobre, velike mestne občine. Žal je prišlo do situacije, ko tam preživijo samo tisti, ki sprejmejo diktat in vemo, kaj se je dogajalo s krajevnimi skupnostmi na centru, s krajevno skupnostjo Žusterna, s krajevno skupnostjo Ankaranu, povsod so konflikti, ampak so časovno tako selektivno postavljeni, da je vedno ena večina krajevnih skupnosti postavljena proti interesom ene manjšine krajevne skupnosti. Ta logika večine proti manjšini je neka stalnica, ki jo omogoča, žal, tudi zakonodaja. Zato bodimo pazljivi pri teh veliki občinskih organizmih. Kot sem prej povedal, dejstvo je, da so se pri privatizaciji vode v Italiji boljše branile majhne občine, slabše pa velike občine. Tam so veliki problemi. Tam prihajajo korporacije, prihajajo velike družbe in ljudje se ne znajo braniti, ker sistem je velik, ga ne obvladujejo. V majhnih občinah, ja, so se lepo branili, se dobro organizirajo in ni lahko prodreti. Zato se nekateri bojijo tudi majhnih organizmov in zato se v zamejstvu majhne občine ne dajo in se ne bodo nikoli dale, ker imajo visoko kakovost življenja in tudi upravljanja s teritorijem. Tako da, ta ideologija o slabosti majhnih občin, mislim, da je en tak stereotip, ki bi se ga morali znebiti. Izhaja iz neke logike, da je urbana kultura in urbana družba bistveno bolj razvojna, napredna kot majhne lokalne, domnevno avtarkične, ampak niso vedno avtrkične. Lahko tudi majhne skupnosti zelo dobro funkcionirajo. Važno je, kako so organizirane znotraj, subsidiarno organizirale znotraj državnega telesa in ko bodo pokrajine, bo tudi vse lažje. No, imam še pet minut, ampak jih ne bom izkoristil. Hvala, ker ste me poslušali in upam, da boste podprli nadaljevanje postopka.
Gospod Battelli, prej ste dvignili roko za repliko. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, ampak jaz gospoda Jurija zelo pozorno poslušam in bi se mi zdelo škoda res karkoli dodati na to, kar smo slišali. Hvala.
Dr. Luka Juri.
Predsedujoči, jaz bi le predlagal, da [[...]]
To je postopkovni predlog?
[[...]]ko ob dejstvu, da sam nimam več možnosti replicirati ali razpravljati na manipulacije in na, žal, tudi neresnice, ki sem jih slišal v določeni točki s strani predlagatelja, da ga opozorite, naj se takšnih manipulacij ne poslužuje. Predvsem zato, ker tisti, ki menimo drugače in ki živimo ta primera Kopra, ne moremo in nimamo pravice odgovoriti. Ne zdi se mi korektno, da predlagatelj počaka, da se nam beseda do konca izteče, da nimamo več časa, nato pa posuje z dejstvi [[...]]
Gospod Juri, to je bil postopkovni predlog, naj bi bil postopkovni predlog, pa ni bil. In zato sem hvaležen, da ste nehali. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Samo eden. Odpiram prijavo. Gospod Anton Anderlič. Na razpolago imata ves čas, vsak po 5 minut.
Vsak po 30 minut.
Vsak po 5 minut.
Če imamo ves čas, potem je po 30 minut.
Saj sem bil direkten. Vsak po 5 minut.
Saj je v redu, saj ni treba, kajti več kot očitno je, da se nikogar ne bo dalo prepričati. Da so tisti, ki so odšli, so že tako ali tako zdavnaj prepričani, tisti, ki smo pa tukaj, pa tudi. Samo vendarle bi bilo prav, da se te stvari jemljejo predvsem kot razprava o stvari in ne o tem, da se etiketira predlagatelje, da se poskuša pri stvari iskati, kaj je od zadaj, kdo ima kakšen interes in podobno. Tukaj gre samo za to, kdo ima kakšno odgovornost, kdo sledi tistemu, kar je konec koncev tudi ta organ začel, torej postopek je začel Državni zbor s svojo odločitvijo. Smo v zaključni fazi in je vprašanje, ali te stvari spoštujemo ali ne. Vendarle mora biti na koncu jasno in glasno, gre za demokratično proceduro, gre za pravice, gre za dolžnosti tistih, ki sodelujejo v tem procesu, med drugim Državni zbor. In s tega vidika, če lahko kdo razloži, kdorkoli pač, da so se od takrat, ko je zbor odločal na predlog Vlade, ki sicer ni podprla predloga za razpis referenduma niti za ustanovitev občine, ampak je spoštovala zakonsko podlago in ugotovila, da so pogoji izpolnjeni. Da nimajo politične volje, je povsem druga stvar. Sprašujem se, ali na koncu res ne bi bilo bolj prav, da se organizira javnomnenjska raziskava na drugačen način? Kajti tudi javnomnenjsko raziskavo delaš z nekim namenom, da bi ugotovil, kaj ljudje želijo, kakšna je njihova volja, da bi se lahko oblikovale različne politike. Tudi javnomnenjske raziskave so namenjene temu. Niso namenjene samo temu, da preštevamo, ali ima več podpore desnica ali levica, ena ali druga stranka, ampak ugotavljanju, katera politika v javnosti uživa večjo podporo? Če ste želeli to, potem ste ta odgovor dobili. Ljudje tam se želijo drugače organizirati, imajo zato izpolnjene pogoje in imajo ustavne pravice, ne samo ustavne, tudi Evropska listina o lokalni samoupravi in vrsta drugih dokumentov je, ki jih je Državni zbor ratificiral, ki jih je ta država vgradila v svoj pravni red in so obče za vse demokratične države širom Evrope, da ne grem dlje. In za to gre. Ne gre za to, ali sem jaz simpatizer ali nisem simpatizer, ali mi je všeč, da se praši bolj na koprsko stran krajevne skupnosti center ali bolj na ankaranska gričevja oziroma polja in vinograde kot prikazujete tukaj na teh prosojnicah. Ni o tem diskusija. Kako pa imajo državljani in državljanke pravico poskrbeti tudi sami, v kakšnem okolju bodo živeli, kako bodo opozarjali na probleme, je pa nesporno dejstvo. In vsak, ki kakor koli poskuša razvrednotiti to, da nam je v teh razpravah za čisto kaj drugega kot dejansko za to, greši. In ni korektno! Ko mi bo pa nekdo dokazal, da temu ni tako in ko se bo sprejemal zakon, ja, tudi sam bom zelo kritičen do tega, če bomo spreminjali zakon. Še več, baje je namera, da se Zakon o lokalni samoupravi spremeni samo zaradi tega in samo v tej točki, da ne bi več prišlo do poskusa ponovnih zahtev občin Ankaran in Mirna. To bi bil res absurd. In če je to namen, če bo to utemeljitev, potem vam povem, da bo zelo slaba popotnica za ta zakon.
Gospod dr. Luka Juri, imate besedo.
Hvala lepa. Bil je podan primer, kako idilično naj bi živele majhne občine, sicer v sosednji Italiji. Ob tem se ni omenilo, koliko stanejo te majhne občine in kakšna neučinkovitost državne uprave je z majhnimi občinami. Tukaj se pa veže na slovenski primer, ki pa v Sloveniji nikakor ne pomeni višje kakovosti življenja. Kje imamo največ majhnih občin v Sloveniji? V Prekmurju. Ali je to najbolj razvita regija v Sloveniji? Ali morda najmanj razvita regija v Sloveniji? Tako da, prosim, bodimo korektni, ne majhna ne velika občina sama po sebi ne pomeni nič slabega, odvisno je, kako se jo vodi. Je pa dejstvo, da je majhna občina po Zakonu o financiranju občin, kot je oblikovan v Sloveniji, za državo bistveno dražja. Ankaran seveda ne, ker računa na dajatve iz Luke Koper. 3,5 milijonov, torej 1.200 evrov na prebivalstva in s tem ostalim Koprčankam in Koprčanom, ki pa so gradili to pristanišče, pa bo ostalo le 90 evrov na prebivalca. Za to gre, za denar. Podan je bil primer svetnika v Kopru. Primer, za katerega sem se tudi sam boril in menim, da so župan in večina v občinskem svetu ravnali napačno, ampak niti enkrat nismo pomislili, da bi šli zaradi tega razbijati občino, zaradi razmer do našega župana. Ampak smo si vedno in še vedno si prizadevamo, da njega zamenjamo na volitvah, tako kot je tudi prav. Me preseneča, da se omenja primer potrditve mandatov s primerom lokalne samouprave. Odločitev občini sploh ni avtomatično glasovanje, kot naj bi bil primer potrditve mandatov, ker je oblikovanje lokalne samouprave, torej načina, na katerem je lokalna samouprava oblikovana, prerogativa Državnega zbora v naši ustavni ureditvi. Če bi bilo drugače, bi bil referendum zavezujoč in Državnemu zboru ne bi bilo treba glasovati še enkrat, bi bil konec. Ampak ne — zato, ker je to prerogativa Državnega zbora. Če bomo spremenili ureditev, ne bo več, ampak v tem trenutku gre za prerogativo. Pravico do lokalne samouprave imajo vsi v Sloveniji in to je pravica o tem, da imajo na svojem teritoriju oblikovane občine. Občine so oblikovane po celotni Sloveniji. Kakšne občine, kako velike, s kakšnim imenom, s kakšnim teritorijem je pa prerogativa Državnega zbora, dokler ne spremenimo ustavnopravnih sistemov. Prosim tudi, ne manipuliramo z odločitvijo Ustavnega sodišča glede Mestne občine Koper, ki jasno govori v svoji vsebini o neskladju med urbanim in ruralnim delom. Razbitje z občino Ankaran bi kvečjemu pomenilo hujšo neustavnost po tisti odločitvi. Tako da, prosim, ne manipulirajmo, kajti ljudje najverjetneje ne poznajo, večinoma ne poznajo te vsebine in je nekorektno uporabljati in reči, da bomo z ustanovitvijo občine Ankaran rešili ustavnost. Pa, če že govorimo o ustavnosti. Predlagatelj je rekel, pustimo Ustavnemu sodišču, da odloči, kaj je prav in kaj ni in tu je v jasni kontradiktornosti s samim s seboj. Namreč, po eni strani prisega na ustavni red, na odločitev Ustavnega sodišča, prisega na postopke, hkrati pa mimo vseh legalnih postopkov izsiljuje in zahteva odločitev v Državnem zboru. Torej hkrati pravi, počakajmo na odločitev Ustavnega sodišča, ob tem pa posiljuje poslanke in poslance, da še enkrat odločajo o istem zakonu. Popolnoma kontradiktorno. Bral sem magnetogram, ko se je predlagatelj pritoževal, ko smo morali, edinkrat, ko je koalicija to predlagala, ponovno glasovati o zaključnem računu. Govorilo se je o izseljevanju in posiljevanju poslancev. Danes, ko pa je predlagatelj točno to naredil in poslance posiljuje z istim zakonom, z isto vsebino, ker so po njegovem mnenju napačno glasovali, je pa seveda po njegovem mnenju vse v redu. Zaključil bom le s svojim prepričanjem, da v kolikor ustanovimo občino Ankaran, ne bo dolgo minilo, da bodo tudi Koprčanke in Koprčani v centru ugotovili, da se jim splača, ker bodo lahko dobili ostali del dajatev Luke Koper, imeti svojo občino in na koncu bo rezultat takšne nepremišljene akcije poslanca, med drugim izvoljenega v Izoli, s podporo drugega izolskega poslanca, da bomo imeli 5 novih občin namesto ene uspešne. Tu bi bila potrebna večja odgovornost. Hvala lepa.
Zaključujem splošno razpravo. K predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, 26. 5. 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam 24. izredno sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Lahko noč.