Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 18. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Alenka Bratušek, dr. Milan Brglez med 10.15 in 16. uro, mag. Bojana Muršič do 13.30, mag. Mirjam Bon Klanjšček, Irena Grošelj Košnik, Suzana Lep Šimenko, Iva Dimic, mag. Andrej Šircelj, Matjaž Hanžek, Miha Kordiš, Žan Mahnič, Marjan Dolinšek, Matjaž Nemec, mag. Aleksander Kavčič do 14. ure, dr. Dragan Matić med 10.15 in 16. uro, Luka Mesec in dr. Franc Trček. Vse prisotne lepo pozdravljam! Preden nadaljujem, bi se rad v imenu strokovnih služb opravičil za neljubi dogodek včeraj. Tehnične težave so bile tako hude, da nismo mogli nadaljevati. Upamo, da bo danes potekalo vse tako, kot je treba, smo na rezervni varianti pri glasovanju in vse stvari naj bi delovale, tako kot bi morale. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZA SPREJEM AVTENTIČNE RAZLAGE 63. ČLENA ZAKONA O DAVČNEM POSTOPKU. Predlog za sprejem avtentične razlage je v obravnavo zboru predložila skupina štiri poslancev s prvopodpisanim gospodom Marijanom Pojbičem. V zvezi s tem predlogom Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo predlaga Državnemu zboru, da predloga za sprejem avtentične razlage ne sprejme. Za predstavitev predloga odbora dajem besedo predsednici gospe Urški Ban.
Najlepša hvala za besedo. Lepo pozdravljeni vsi poslanci in poslanke, državna sekretarka! Odbor za finance in monetarno politiko je na svoji 22. seji dne 6. 4. 2016 kot matično delovno telo obravnaval Predlog za sprejem avtentične razlage 63. člena Zakona o davčnem postopku, ki ga je Državnemu zboru podala skupina poslancev s prvopodpisanim Marijanom Pojbičem. Na seji odbora so poleg predstavnika predlagatelja za sprejem avtentične razlage sodelovali tudi predstavniki Zakonodajno-pravne službe in predstavniki Ministrstva za finance. Člani odbora smo poleg predloga za sprejem avtentične razlage dobili še mnenje Zakonodajno-pravne službe in mnenje Vlade Republike Slovenije. Predstavnik predlagateljev je uvodoma podal dopolnilno obrazložitev k predlogu avtentične razlage. Predlagatelj meni, da ob sprejemanju Zakona o davčnem postopku ni bila volja zakonodajalca, da davčni zavezanec v primeru samoprijave izgubi kakršnekoli pravice iz materialne zakonodaje, pač pa naj bi bila edina sankcija obračun obresti na davčno osnovo na podlagi samoprijave, kar želi predlagatelj z avtentično razlago tudi jasno določiti. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da glede na predmet urejanja 63. člena Zakona o davčnem postopku se predlagana avtentična razlaga nanaša le na prvi odstavek, ki ureja institut same prijave. Avtentično razlago sprejme Državni zbor, kadar kakšna norma v zakonu ni zadosti jasna. Predstavnica zakonodajne službe je v nadaljevanju pisno mnenje službe podrobno obrazložila ter v zaključku povedala, da Zakonodajno-pravna služba meni, da predlog za sprejem avtentične razlage ni potreben, saj je z uporabo ustaljenih metod razlage predpisov mogoče ugotoviti vsebino obravnavane določbe. Državna sekretarka na Ministrstvu za finance je poudarila, da avtentična razlaga 63. člena Zakona o davčnem postopku ni primerna pot za reševanje problema doplačil dohodnine za dnevne delavce migrante. Predstavila je statistiko o odmeri dohodnine za čezmejne delavce migrante, ki jo je izdelala Finančna uprava Republike Slovenije za leti 2013 in 2014. Nadalje je povedala, da ministrstvo pripravlja rešitve, ki bodo veljale za vse fizične osebe, ki so na podlagi samoprijave soočene z visokimi dodatnimi plačili dohodnine in ne le za delavce migrante. Dodala je še, da institut samoprijave res povzroča nekatere nelogične rešitve, kar pa bo treba spremeniti z novelo zakona, ne pa z avtentično razlago te določbe. Po uvodnih obrazložitvah je odbor v skladu z drugim odstavkom 150. člena Poslovnika Državnega zbora prešel na obravnavo vprašanja, ali je treba sprejeti avtentično razlago zakona in glasoval o naslednjem predlogu sklepa: Odbor za finance in monetarno politiko meni, da je potrebno sprejeti avtentično razlago 63. člena Zakona o davčnem postopku. Odbor navedenega sklepa s štirimi glasovi za in enajst proti ni sprejel. Glede na to Odbor za finance in monetarno politiko Državnemu zboru predlagala, da na podlagi 151. člena Poslovnika Državnega zbora predloga za sprejem avtentične razlage 63. člena Zakona o davčnem postopku ne sprejme. Hvala.
Besedo dajem predstavniku predlagatelja gospodu Marijanu Pojbiču za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa.
Spoštovani! Problematika delavcev migrantov, ki so zaposleni izven naših meja, je zelo pereča in izpostavljena. Zelo visoka brezposelnost na meji z Republiko Avstrijo je povzročila, da so si ljudje poiskali službo izven naših meja, in to večina v Republiki Avstriji. Ampak službe niso iskali izven naših meja zato, da bi hlepeli po višjem zaslužku, ampak izključno zato, ker pri nas dela za njih ni bilo in prav tako niso želeli sloneti na slovenski sociali in na miloščini, s katero ne moreš preživeti in ne umreti. Ti ljudje so se podali s trebuhom za kruhom, zato da lahko svoje družine dostojanstveno preživijo. Prav tako je dejstvo in logično, da so zaposleni kot delovni migranti obdavčeni v državi, v kateri delajo, torej v Republiki Avstriji, zato večina ali pa nekaj njih ni oddala davčnih napovedi v Republiki Sloveniji. Ker je dohodnina v Republiki Avstriji nižja, kot je v Sloveniji, razlika v davčnih lestvicah torej, je razlog, da morajo delovni migranti doplačevati dohodnino, to razliko dohodnine tudi v Republiki Sloveniji. Problem, ki je nastal s sodbo Upravnega sodišča leta 2013, da se v primeru samoprijave posebne dohodninske olajšave ne upoštevajo: za vzdrževanje družinske člane, za stroške prevoza in prehrane in posebna olajšava za delavce migrante za čas, ko je veljala. Tej sodbi je sledil Furs in posledica tega so zelo visoka davčna doplačila tudi tam preko 10 tisoč evrov. Predlagatelji avtentične razlage smo prepričani, da je bila ob sprejemu instituta samoprijave Zakon o davčnem postopku iz leta 2006 volja zakonodajalca, da se tudi v tem primeru upoštevajo posebne dohodninske olajšave. V prid tega govorijo tudi dejstva, da zakonodajalec ni določil, da se te olajšave v primeru uporabe samoprijave ne bi upoštevale. Določil je zgolj, da se obračunajo obresti na davčno osnovo, določeno na podlagi samoprijave, to je tudi logično, saj bi v tem primeru institut samoprijave izgubil svoj smisel in namen. Zavezanci, ki bi uporabili institut samoprijave, bi se namreč na nek način samokaznovali. Zato smo predlagatelji avtentične razlage 63. člena Zakona o davčnem postopku, s katero določamo, da se ta člen mora razumeti tako, da vložitev davčne napovedi na podlagi instituta samoprijave ne povzroči izgube iz naslova materialne zakonodaje oziroma posebnih dohodninskih olajšav. Avtentična razlaga ima veljavo za nazaj in s tem pa bi omilili plačilo zelo visokih davčnih doplačil zavezancev, ki so uporabili institut samoprijave. Smo pa v Slovenski demokratski stranki zelo razočarani nad odnosov sedanje oblasti, torej vlade Mira Cerarja in koalicije, ki jo sestavljajo stranke SMC, SD in Desus, do tega kritičnega problema, ki določene posameznike potiska celo na rob obupa. Prav zato smo v Slovenski demokratski stranki predlagali dolgoročno rešitev tega vprašanja kakor tudi kratkoročno, vendar je bilo s strani vlade in koalicije vse zavrnjeno. Iz tega izhaja, da sedanja oblast nima nikakršnega interesa ta problem rešiti niti kratkoročno, kaj šele dolgoročno. Ponovno se je izkazalo kot že velikokrat, da vlada Mira Cerarja govori eno, dela pa povsem nekaj drugega in ta dvoličnost, nesposobnost, neodgovornost te oblasti pelje Slovenijo daleč od želenih ciljev, ki so jih obljubljali tako imenovani novi obrazi. Upam, da bodo Slovenke volivke in volivci v prihodnje bolj previdni, komu bodo oddali svoj glas na volitvah.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za finance mag. Mateji Vraničar Erman.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci! Vlada se pridružuje mnenju matičnega delovnega telesa in meni, da predlog za sprejem avtentične razlage 63. člena Zakona o davčnem postopku ni primerna rešitev za težave, s katerimi se soočajo dnevni delavci migranti. Sistem avtentične razlage je namreč namenjen temu, da se pomen določbe, na katero se nanaša podrobneje pojasni, če je le-ta v osnovi nejasen. Po ustavljeni presoji Ustavnega sodišča Republike Slovenije je avtentična razlaga predpisa njegov sestavni del od njegove uveljavitve dalje. Če pa bi organ, ki sprejema avtentično razlago z njo določil vsebino, ki je ob njeni uveljavitvi predpis ni imel, pa ne bi šlo za avtentično razlago, temveč za spremembo oziroma dopolnitev predpisa. Po naši oceni utemeljitev potrebe po avtentični razlagi 63. člena Zakona o davčnem postopku namreč predstavlja prav to. Namen instituta samoprijave je odprava nepravilnosti pri izpolnjevanju davčnih obveznosti, davčnemu zavezancu pa hkrati omogoča, da se izogne posledicam na prekrškovnem področju, ki bi sicer nastale zaradi neizpolnitve ali nepravilne izpolnitve njegovih davčnih obveznosti. Ni pa namen samoprijave spreminjanje posledice zamude materialnih rokov, ki so po svoji pravni naravi prekluzivni, kar pomeni, da z iztekom materialnega roka posameznik izgubi pravico do uveljavljanja ugodnosti. Če torej davčni zavezanec ne opravi posameznega dejanja v predpisanem roku, izgubi to pravico, tega dejstva pa ne moremo sanirati z uporabo instituta samoprijave. Vlada torej meni, da predlog za sprejem avtentične razlage ni utemeljen, saj je njegov namen spremeniti vsebinski pomen Zakona o davčnem postopku, ki kot temeljni procesni predpis na davčnem področju jasno določa roke in posledice zamude rokov za odpravo posameznih dejanj v davčnem postopku. Seveda pa to stališče ne pomeni, da ne iščemo ustreznih in pravno podprtih rešitev, s katerimi se soočajo dnevni delavci migranti. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Tilen Božič.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Pred mesecem in pol so štirje poslanci v Državni zbor vložili Predlog za sprejem avtentične razlage 63. člena veljavnega Zakona o davčnem postopku, ki ureja institut samoprijave. 63. člen od 1. 1. 2007 omogoča davčnim zavezancem, da vložijo davčno napoved v primeru zamujenega roka za vložitev napovedi oziroma če se v tej navede neresnične, nepravilne ali nepopolne podatke. Razpravo glede primernosti rokov za uveljavljanje nekaterih stroškov in osebnih olajšav v SMC štejemo za legitimno, saj je vedno vredno razmisleka, ali bi lahko v davčni postopek vpeljali dodatne rešitve in ga s tem naredili zavezancem prijaznejšega. Je pa način, s katerim se je vsebine lotil predlagatelj avtentične razlage, po našem mnenju nekoliko neroden. Zakaj? Težava, ki jo izpostavlja skupina štirih poslancev, ni stvar zgolj tega, temveč preostalih členov, ki jasno opredeljujejo roke za uveljavljanje nekaterih pravic zavezancev in s tem zavračajo osnovno premiso predlagatelja, da naj bi bil člen oziroma, natančneje, njegov prvi odstavek dvoumen. Z morebitno uveljavitvijo predloga bi torej v Državnem zboru posredno in retroaktivno posegli tako v jasno, nedvoumno določbo 63. člena kot tudi v druge določbe, ki jih prav tako v SMC štejemo za nedvoumne. Na tem mestu velja opozoriti še na potencialno vzpostavitev neenakosti med zavezanci, ki bi davčno napoved oddali v roku in pri tem morebiti pozabili na uveljavljanje kakšne izmed pravic, na primer, olajšave za vzdrževane družinske člane, ter nato ne bi vložili pritožbe na izdano odločbo, in zavezanci, ki napovedi sploh ne bi oddali do predpisanega roka, temveč le naknadno z uporabo instituta samoprijave. Za prve, ki bi sicer vložili napoved v roku, bi bila davčna olajšava izgubljena, drugi pa bi jo kljub zamujenemu roku lahko uveljavljali. Torej, da bi s sprejetjem avtentične razlage člena, ki ni dvoumen, posegali v preostale člene zakona, ki prav tako jasno predpisujejo roke, po katerih lahko zavezanec uveljavlja določene pravice, kot na primer olajšavo za vzdrževane družinske člane, se nam v SMC ne zdi primerno, saj je avtentična razlaga Državnega zbora namenjena razjasnitvi določbe zakona, če je ta dvoumna. Za spreminjanje vsebine oziroma pomena določb pa se je po našem mnenju treba poslužiti vložitve predloga spremembe zakona. V Poslanski skupini SMC predloga iz predstavljenih razlogov ne podpiramo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Andrej Čuš.
Spoštovane kolegice, kolegi, predstavnica Ministrstva za finance! Prepričan sem, da je marsikdo od prisotnih poslank in poslancev še kako dobro seznanjen s problematiko nepravične obdavčitve čezmejnih delavcev migrantov, predvsem ko govorimo o poslancih severovzhodnega dela Slovenije in o poslancih s Koroške. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne jamramo, ampak iščemo rešitve, tako da smo se odločili, da poiščemo eno izmed mogočih rešitev tega problem, žal pa smo naleteli na samem odboru in celotnem zakonodajnem postopku na to, da to ni prava rešitev, da je treba poiskati druge. Ampak treba se je vprašati, koalicija, kdaj pa boste kaj predstavili, ker od pogajanj in analiz ne bo nikomer boljše. Ljudem, ki so raje šli delati v Avstrijo kot pa, da bi živeli v Sloveniji in živeli od socialne podpore, bi se vsem tukaj morali vsi prisotni zahvaliti, ampak ne, raje jih nepravično obdavčujemo. Tudi v koncih, iz katerih sam prihajam in predstavljam Ptuj in Slovenske gorice, vse več ljudi pride do mene, ki delajo v Avstriji in rečejo: "Če ne bo politika poiskala ustrezne rešitve, bo nas žal ta situacija, ki se vleče že nekaj let, prisila do tega, da bomo morali iti v tujino tudi živeti, ne samo delati." In glejte, kolegice in kolegi, moramo se vprašati, kdo bo še potem v severovzhodnem delu države sploh živel, ali pa je mogoče to celo interes katere od strank. Z avtentično razlago 63. člena Zakona o davčnem postopku želim oziroma smo želeli jasno določiti, da vložitev napovedi na podlagi samoprijave ne moremo povzročiti izgube kakršnekoli pravice zavezanca iz materialne zakonodaje, kot je na primer uveljavljanje davčnih olajšav, znižanje davčne osnove, neobdvčevanje določenih prejetih dohodkov ali pa uveljavljanje vračil preveč plačanega davka. Znašli smo se v situaciji, ko marsikateri čezmejni delavec dobi položnico tudi v višini 40 tisoč evrov, rok plačila pa 30 dni. Vprašam vse tukaj prisotne, ali je kdo sposoben poravnati takšno položnico. Verjetno jo je kakšen tajkun ali bančni lopov, verjamem pa, da je teh tudi malo. Ta situacija je privedla do tega, da marsikdo ne ve, kaj narediti, država pa te ljudi ignorira in se z njimi sploh ne ukvarja. Po drugi strani pa vsak, ki malo spremlja medije in slovensko politiko, vidi, da ni problem v Sloveniji najti denar za bančne lopove, korupcijo v zdravstvu, ilegalne ekonomske migrante, privilegirance oziroma elite in še bi lahko našteval. Ni pa sredstev za lasten narod. Spoštovane kolegice in kolegi, ni čudno, kakšen ugled imamo v družbi. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Spoštovani predsednik, spoštovana sekretarka, poslanci in poslanke! Dovolite mi, da predstavim stališče Poslanske skupine Desus za predlog za sprejem avtentične razlage 63. člena Zakona o davčnem postopku. Problematika obdavčitve čezmejnih delavcev se je v tem mesecu obravnavala kar dvakrat na pristojnem delovnem telesu. Prvič v okviru predloga za spremembo avstrijske konvencije zaradi visokih doplačil dohodnine in drugič pri Predlogu za sprejem avtentične razlage 63. člena Zakona o davčnem postopku. Pri obeh obravnavah smo v Poslanski skupini Desus zavzeli jasno stališče, da je odločbo Ustavnega sodišča treba dosledno spoštovati. Ustavno sodišče je namreč presodilo, da je olajšava za čezmejne delovne migrante v nasprotju s slovensko ustavo, saj izbrani skupini zavezancev zagotavlja večje ugodnosti kot dohodninskim zavezancem sploh. Institut samoprijave je v praksi zaživel z uporabo avtentične izmenjave podatkov in tu so se začeli problemi, zlasti za tiste delovne migrante, ki do takrat niso izpolnjevali svoje obveznosti glede prijave dohodkov v Sloveniji ter posledično niso plačevali akontacijo dohodnine. Seveda se posamezni primeri med seboj razlikujejo, zato je treba poiskati rešitve, ki so različne glede na posamezno skupino. Glede na trenutno situacijo se v poslanski skupini Desus zavzemamo za čimprejšnjo ureditev za tisto skupino, ki že ima zapadle obveznosti in jih ne more poplačati. Torej, posebno pozornost namenjamo načinu izvrševanja poplačila, posebno, če slednji ogroža socialni položaj davčnega zavezanca. Na tem mestu pozdravljamo napore Ministrstva za finance za čimprejšnjo spremembo obstoječega pravilnika o izvajanju davčnega postopka, še zlasti zato, ker bo nova ureditev veljala za vse fizične osebe in ne samo za delavne migrante. Skratka, za vse, ki imajo težave s poplačilom dohodnine in jim obstoječa možnost za plačilo v treh obrokih ni dovolj. Na ta način se naprej ohranja načelo enakopravnosti, na katerem v poslanski skupini Desus vztrajamo že od samega začetka procesa ureditve te problematike. Predlog za sprejem avtentične razlage 63. člena Zakona o davčnem postopku je po mnenju Poslanske skupine Desus neutemeljen in nepotreben. Menimo, da predlagane rešitve ali eventualne predloge za spremembe lahko urejamo samo v kontekstu vsebinskih sprememb aktualne zakonodaje, torej v sami novelizaciji Zakona o davčnem postopku. Iz tega razloga potrebno po sprejemu avtentične razlage 63. člena že omenjenega zakona zavračamo. Hvala.
Besedo ima poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Predloga za sprejem avtentične razlage 63. člena Zakona o davčnem postopku v poslanski skupini ne moramo podpreti, ker presega pravzaprav namen avtentične razlage. Gre za dejstvo, če povzamem tudi samo mnenje Zakonodajno-pravne službe, da se avtentična razlaga sprejme, če je zakonska norma nejasna in jo je treba dodatno izčistiti in podati potem jasne napotke, kako je zakon potrebno spoštovat. Nikakor pa z avtentično razlago ni mogoče spreminjati zakonskega besedila in sprejem avtentične razlage, ki je predložena v obravnavo, bi pomenila ravno to, da posega v materijo zakona na način, da bi bilo treba vložiti pravzaprav spremembo zakona. Če se dotaknemo te problematike, je pa vendarle treba izpostaviti, torej problematike delovnih migrantov, naslednje dejstvo, da smo se v Sloveniji zavedali tega problema in tudi sprejeli številne ukrepe, predvsem ukrepe, ki so bili povezani z brezposelnostjo, praviloma v obmejnih območjih, od koder prihaja največ delovnih migrantov. Torej ravno stopnja visoke brezposelnosti v obmejnih območjih je narekovala, da je pred leti bil sprejet Zakon o Pomurju, bil je sprejet tudi poseben program o Pokolpju zaradi odpravljanja brezposelnosti, ravno tako je bil sprejet program za odpravljanje brezposelnosti v mariborski regiji in podoben status ima tudi Koroška znotraj Zakona o spodbujanju skladnega in regionalnega razvoja. K sreči pa, če lahko tako rečem, stopnja brezposelnosti tam še ni nastopila do takšne mere, da bi bilo treba sprejemati poseben program. Poleg teh rešitev, ki so bile sprejete, zato da se ublaži položaj delavcev v obmejnih območjih, je bil sprejet tudi zakon, s katerim se je uvedla davčna olajšava za čezmejne delovne migrante. Žal pa je bila ta zakonska določba, ki je uveljavljala davčne olajšave za čezmejne delovne migrante, razveljavljena z odločbo Ustavnega sodišča. V tistem trenutku je tudi nastala obveznost pri delovnih migrantih za poravnavo davčnih obveznosti za nazaj in to je problem, s katerim se ta hip soočajo ljudje, s katerim se ta hip, lahko rečemo, soočajo tudi v Vladi in, ne nazadnje, tudi v Državnem zboru smo v zadnjem obdobju ponovno zelo veliko govorili o tej temi. Pri tem je morda treba vendarle izpostaviti, da je, recimo, po podatkih, ki jih imamo s strani Ministrstva za finance oziroma Finančne uprave, leta 2014 6 tisoč 467 oseb bilo takih, ki so v roku oddale prijavo svojih finančnih obveznosti. Nekaj je bilo, žal, tudi takih, ki v rednem roku prijave niso dali in preostala jim je pravzaprav možnost samoprijave, ampak v tej možnosti samoprijave nastaja problem, ker ni mogoče uveljavljati olajšav, ki jih sicer lahko uveljavljaš pri dohodnini, če v zakonsko predpisanem roku prijavo za dohodnino tudi oddaš. Zaradi tega so nastale kar obsežne obremenitve pri posameznih zavezancih, zato pozdravljamo napore ministrstva, da se poskušajo poiskati rešitve, s katerimi se omogoča obročno odplačevanje teh obveznosti za nazaj, hkrati pa pozdravljamo tudi napor, da pri institutu samoprijave odpravi nekatere nelogične rešitve, ki so bile zaznane, vendar s spremembo zakonodaje. Ob tem bi želeli poudariti, da je tudi sicer zaradi obmejnega območja treba ta problem reševati z vso resnostjo, kajti problem brezposelnosti je prisoten in tudi v prihodnosti se nam lahko zgodi, da bo stopnja brezposelnosti ravno na obmejnih območjih večja kot sicer v drugih območjih, kjer, recimo, potekajo avtoceste ali pa se nahajajo v bližini večjih mestnih središč in s tem posledično lažje dobiš zaposlitev. Zato menimo, da bi bilo treba kljub vsemu celovito rešitev poiskati tudi na ta način, da se poskuša v skladu s 155. členom Ustave pri oblikovanju zakonske rešitve proučiti tudi javno korist v teh obmejnih območjih, če se uvedejo dodatne davčne olajšave za tiste, ki delajo v tujini, in s tem poskušajo reševati svojo eksistenco. Torej, avtentične razlage, takšne, kot je ta hip, ni mogoče podpreti, zato je tudi v naši poslanski skupini ne bomo podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Violeta Tomić.
Spoštovani predsednik, predstavnica ministrstva, kolegice in kolegi, pozdravljeni! Najprej seveda ne morem mimo tega, da Furs obravnava delavce migrante brez kakršnegakoli popuščanja, čeprav imajo dejansko otroke in potne stroške. Po drugi strani pa imamo v tej državi častnega konzula Cipra, ki ima najmanj milijon evrov davčnega dolga, hkrati pa še vedno kandidira na javnih razpisih. Torej, to je jasen dokaz, da naš davčni sistem različno obravnava delavce in lastnike kapitala. Naj se vrnem k dnevnim migrantom. Po podatkih Ministrstva za finance je leta 2014 plače v Avstriji prejelo 6 tisoč 467 naših delavcev. Od tega jih je 6 tisoč 086 pravočasno vložilo napoved dohodnine, samo 381 jih je napoved vložilo prepozno oziroma so podali samoprijavo. Danes se torej pogovarjamo o slabih 6 % dnevnih migrantov. Tega ne poudarjam zato, ker bi bilo teh 381 delavcev nepomembnih, ampak zato, da ne bi vzbujali lažnih upov. Med temi 381 delavci je precej takih, ki niso mogli uveljaviti olajšav za vzdrževanje družinske člane, zato bo njihovo doplačilo bistveno višje, kot bi bilo treba. Nekateri delavci so podali samoprijavo za več let nazaj, v tem primerih so doplačila zelo visoka in za marsikoga neobvladljiva. Pri tem je treba odkrito povedati, da ne gre za diskriminacijo delavcev migrantov, so pa dejansko žrtve pomanjkljivega davčnega sistema konkretno instituta samoprijave. Če malo karikiram, je samoprijava namenjena tistim zavezancem, ki se izogibajo plačilu davka in si na koncu premislijo, ker vedo, da jih bodo dobili. Velika večina delavcev migrantov pa ne spada v to skupino, ampak so preprosto žrtve slabih predpisov. Naj navedem primer različne obravnave. Če delavcu informativni izračun dohodnine izda Furs, delavec pa se ne pritoži, ampak poda samoprijavo po izteku roka, se mu olajšava za družinske člane ne prizna. Če pa delavcu Furs ne izda informativnega izračuna, delavec pa namesto dohodninske napovedi poda samoprijavo, se mu olajšave priznajo. Naše stališče je zato naslednje. Treba je poenotiti obravnavo zamudnikov in če zavezanec izpolnjuje pogoje za olajšavo, mu je treba olajšavo priznati. Primerna kazen za zamudo so zamudne obresti ali globa, nikakor pa ne odvzem olajšav. Zato se načeloma strinjamo z vsebino tega predloga, vendar ga ne moremo podpreti iz preprostega razloga, ker taka sprememba presega institut avtentične razlage. Pričakujemo pa, da bo Ministrstvo za finance izpolnilo obljubo državne sekretarke in čim prej predlagalo spremembo zakona. Za konec bom podala še naše stališče do obdavčitve dnevnih migrantov sploh. Pripravljeni smo podpreti tudi dodatne olajšave, ki imajo podlago v dejanskih stroških prevozov in nastanitve. Vemo, da so v Avstriji določeni stroški vključeni v davčno osnovo in tudi to je treba upoštevati. Ne moremo pa podpreti zahteve, da dnevni migranti ne bi plačevali razlike med davkov v Avstriji in davkom v Sloveniji. Če bi to podprli, bi 6 tisoč 400 delavcev plačevalo nižje davke od vseh drugih slovenskih delavcev z enakimi dohodki. Mi zagovarjamo preprosto socialistično načelo, vsak po svojih sposobnosti in vsakemu po njegovih potrebah. Če ima delavec, ki dela v Avstriji, 20 tisoč evrov bruto plače letno, mora plačati točno toliko davka kot ga plača delavec, ki 20 tisoč evrov zasluži v Sloveniji, nič več in tudi nič manj. Če pustimo ob strani težave z olajšavami, problem ni v obdavčitvi, ampak v tem, da je slovenski politični razred v zadnjih 20 letih s privatizacijo in slabim upravljanjem uničil gospodarsko baze in sisteme, kot je zdravstvo, do te mere, da so ljudje obsojeni na izseljevanje. Problem je v tem, da ob vseh subvencijah in agencijah nerazvite regije niso niti za majhno pikico bolj razvite. Prepričana sem, da delavci migranti v teh dneh, ko k njim prihajajo različni tako imenovani rešitelji, niso pozabili, kdo je zadnjih 10 let vodil slovenske vlade. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovana državne sekretarka, vsem prav lep pozdrav! Namen instituta samoprijave, ki ga določa 63. člen Zakona o davčnem postopku, je spodbuditi državljane, ki so zamudili z davčno napovedjo, da vendarle to napako odpravijo in naknadno vložijo davčno napoved na podlagi samoprijave. Uporaba instituta je v 63. členu Zakona o davčnem postopku spodbujena z relativno milimi posledicami za zavezanca, ki so določene kot plačilo obresti za davčno obveznost. Izguba pravice do uveljavljanja stroškov za prevoz in prehrano, izguba pravice za uveljavljanje olajšave za čezmejne delovne migrante za leta, ko je bila olajšava veljavna po zakonu, in izguba pravice za uveljavljanje olajšave za vzdrževane družinske člane okrnil smisel oziroma "ratio legis" instituta samoprijave. Takšna obravnava daje sporočilo, da se samoprijava zavezancu ne izplača, saj bo v takem primeru lahko izgubil številne pravice. Takšna logika zavezanca odvrača od uporabe samoprijave v primeru zamude z davčno napovedjo, kar zmanjšuje učinkovitost in pomen tega instituta znotraj sistema davčnega prava. Posledice odvračanja od uporabe samoprijave pa so lahko tudi večje število nevloženih davčnih napovedi. Predlagatelj navaja, da so se spori glede samoprijav v zvezi s koriščenjem olajšave za vzdrževane družinske člane pri enakem dejanskem stanju končali z različnimi sodnimi odločbami Upravnega sodišča. Nekatere določbe so bile v korist zavezance in druge v njihovo škodo. Očitno razlaga odločb zakona, ki urejajo samoprijavo, tudi sodiščem ni bila povem jasna. Zato je povsem na mestu, da zakonodajalec to področje dokončno uredi z avtentično razlago. Krščanski demokrati zagovarjamo prijazno davčno okolje, zato podpiramo predlog avtentične razlage Zakona o davčnem postopku. Če vladna koalicija meni, da za ureditev tega problema avtentična razlaga ni ustrezen zakonodajni instrument, jo na tem mest pozivamo, da to področje uredi z novelo Zakona o davčnem postopku, in to nemudoma. Ob tej današnji vsebini pa se odpirajo tudi mnoga druga vprašanja in nerešeni problemi. Nova Slovenija - krščanski demokrati permanentno iščemo in tudi imamo rešitve za mnoge te probleme in imamo tudi odgovore na mnoga vprašanja, kot recimo: Ali je pravično, da komunistični revolucionarji uživajo privilegije, slovenske osamosvojitelje pa se kriminalizira? Ali je pravično, da se z davkoplačevalskim denarjem sanira državne banke in predvsem njihove tajkunske kredite, od katerih del je končal v davčnih oazah, preganja pa se obrtnike in privatnike, ki so tvegali svoje premoženje ali malega državljana, če ni pravočasno slučajno poravnal svojih položnic? Ali je pravično, da javna uprava še naprej deluje po načelu, kar zakonsko ni določeno, ni možno, ne pa po načelu zakoni so za to, da rešujejo probleme ljudi? Ali je pravično, da imata javno zdravstvo in javno šolstvo monopol, ki ga vzdržujemo davkoplačevalci, vse kar je pa zasebno, se neprestano problematizira? In ali je pravično, da se že 25 let prerekamo o pluralizaciji medijev? In ne nazadnje, ali je pravično, da doma na davkoplačevalske stroške izobražujemo mlade, ki pa potem poiščejo prvo možnost v tujini za boljši zaslužke, morda tudi prijaznejše okolje in boljšo svojo prihodnost? Zaključim z napovedjo, da bomo v Novi Sloveniji predlog za sprejem avtentične razlage 63. člena Zakona o davčnem postopku podprli oziroma zavrnili predlog sklepa matičnega delovnega telesa. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu za sprejem avtentične razlage bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločili danes v okviru glasovanj po prekinjeni 13. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O DAVČNEM POTRJEVANJU RAČUNOV. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem zakonom je skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Marku Pogačniku.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! V Slovenski demokratski stranki smo se odločili, da v Državni zbor vložimo Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o davčnem potrjevanju računov. Ključni segment tega zakona je, da ta predlog zakona določa prenehanje veljavnosti Zakona o davčnem potrjevanju računov in Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o davčnem potrjevanju računov predlaga in določa povrnitev vseh stroškov, ki so jih imeli zavezanci v zvezi z davčnimi blagajnami. Razlogov za takšen postopek in takšno odločitev je več. Po prepričanju Slovenske demokratske stranke število zavezancev, ki uporabljajo davčne blagajne, potrjuje, da so se, žal, uresničila tudi opozorila, da bodo davčne blagajne povzročile zapiranje poslovnih dejavnosti zavezancev in selitev teh dejavnosti v tujino. V Slovenski demokratski stranki smo že pri sprejemanju tega zakona opozarjali, da ključni argument Vlade in Ministrstva za finance ter koalicije, Stranke modernega centra, Desusa in Socialnih demokratov, da bo ta zakon pripomogel k zmanjševanju sive ekonomije, ne drži. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da tisti, ki pred uvedbo davčnih blagajn niso izdajali računov, le-teh tudi danes ne izdajajo. Uradni podatki o pobranih davkih kažejo, da ima zakon ravno nasprotne učinke, kot jih je napovedovala vlada Mira Cerarja. Davka na dodano vrednost se je februarja letos nabralo za 233,8 milijona evrov, kar je za 4,6 % manj kot februarja lansko leto. Skupno je država v prvih dveh mesecih pobrala 565 milijonov evrov DDV ali odstotek manj kot v istem času lani. Dejstvo je, da je obseg pobranega davka na dodano vrednost najboljši pokazatelj obsega sive ekonomije oziroma dela na črno. Zakon o davčnem potrjevanju računov oziroma uvedba davčnih blagajn je tako dosegla ravno nasprotni učinek, kot sta pri predlogu zakona zatrjevala vlada Mira Cerarja in koalicija, Stranka modernega centra, Demokratična stranka upokojencev in Socialni demokrati, ki so sprejeli ta zakon v Državnem zboru. Predvsem pa ne držijo informacije v zvezi s stroški vzpostavitve programske in tehnične opreme za uvedbo davčnih blagajn. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da so ti stroški vzpostavitve tako tehnične kot programske opreme bistveno presegli stroške, ki so jih navajali s strani Ministrstva za finance. Podjetniki pa niso edini, ki jih je uvedba davčnih blagajn prizadela. Izredno visoki finančni stroški uvedbe in birokratsko nasilje, ki jih prinašajo davčne blagajne so prizadele tako kmete in dobršen del civilne družbe, predvsem pa društva – gasilska, športna, humanitarna in kulturna. Ob sprejemanju Zakona o davčnem potrjevanju računov so prihajala tudi opozorila, da so ljudje že danes preobremenjeni z birokratskimi postopki, previsokimi davki ter da se bodo dodatno soočili še s finančno in birokratsko obveznostjo, od katere bo imela v Sloveniji korist le plačana birokracija. Predlog zakona, ki smo ga posredovali poslanke in poslanci Slovenske demokratske stranke v Državni zbor, ima izključno dva cilja: prvi cilj je ukiniti davčne blagajne oziroma omejiti veljavnost Zakona o davčnem potrjevanju računov, drugi cilj pa je povrniti vse stroške, ki so jih imeli zavezanci v zvezi z davčnimi blagajnami oziroma z obveznim vstopom v sistem obveznega potrjevanja računov. V Slovenski demokratski stranki pričakujemo predvsem od koalicijskih poslank in poslancev Stranke modernega centra, Desusa in Socialnih demokratov, da boste vendarle uvideli, da je bila uvedba davčnih blagajn napaka in da je treba tu narediti korenite spremembe.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za finance mag. Mateji Vraničar Erman.
Spoštovani gospod predsednik, še enkrat hvala za besedo. Gospe in gospodje poslanci! Obveznost davčnega potrjevanja računov za zavezance, ki izdajajo račune pri gotovinskem poslovanju, je bila dejansko uveljavljena pred tremi meseci in pol kot eden od ključnih, ne pa edini ukrep v boji proti sivi ekonomiji v Sloveniji. V tem času se je v sistem sporočanja podatkov o računih Finančni upravi vključilo več kot 44 tisoč zavezancev, vsak delovni dan pa se vključi v povprečju še do 130 novih zavezancev. Tri mesece po uvedbi davčnega potrjevanja računov so na razpolago zgolj delni podatki za manjše skupine zavezancev, na podlagi katerih lahko sklepamo o učinkih tega ukrepa v boju proti sivi ekonomiji, končen sklep pa na njihovi podlagi še ni mogoč. Pa vendar, če pogledamo te delne podatke nekoliko podrobneje: v skupini zavezancev za izvajanje davčnega potrjevanja računov, ki so hkrati tudi identificirani za namene DDV in oddajajo DDV v obračune mesečno, je bilo v prvih dveh mesecih letos več vplačanega DDV kot v enakem obdobju lani. Prav tako so višji neto prilivi DDV v proračunu od teh zavezancev. Še več, povprečni indeksi za te skupine zavezancev odstopajo od indeksov za DDV v celoti. V skupini samostojnih podjetnikov posameznikov in posameznikov, ki samostojno opravljajo dejavnost, ki so bili tik pred uvedbo obveznosti davčnega potrjevanja računov izbrisani iz registra davčnih zavezancev, ugotavljamo, da jih je več kot polovica sklenila redno delovno razmerje ali opravljajo delo na drugačen način, kar lahko kaže na to, da so pred tem kot fizične osebe, ki samostojno opravljajo dejavnost, dejansko opravljale delo v odvisnem razmerju. Te okoliščine Finančna uprava še dodatno preverja. Poleg tega se je v nadzorih finančne uprave zmanjšal delež ugotovljenih nepravilnosti tako pri projektnih nadzorih sive ekonomije kot pri nadzorih gotovinskega poslovanja in tudi nadzorih dela in zaposlovanja na črno. Naj še enkrat poudarim, da je Finančna uprava v letošnjem letu okrepila tudi nadzor pri tako imenovanih šušmarjih. Prve ocene učinkov davčnega potrjevanja računov na prihodke proračuna iz naslova DDV kot celote bodo mogoče v polovici letošnjega maja, torej čez približno tri tedne, ko bo Finančna uprava razpolagala s podatki iz obračunov DDV za vse davčne zavezance, ki so identificirani za namene davka na dodano vrednost in so hkrati zavezanci za davčno potrjevanje računov. Celovita ocena finančnih učinkov pa bo mogoče šele v aprilu 2017, ko bo v analizo mogoče zajeti tudi davčne zavezance, ki niso zavezanci za DDV, so pa dolžni predložiti obračunske podatke davka od dohodkov pravnih oseb in davka od dohodkov iz dejavnosti. Šele na tej podlagi bo mogoče končno oceniti dejanske učinke davčnega potrjevanja računov na vse prihodke državnega proračuna, pri čemer bodo v analizo učinkov zajeti tudi mali zavezanci. Z odpravo obveznosti davčnega potrjevanja računov bi bila otežena prizadevanja za omejevanje sive ekonomije, odkrivanje kršitev dela in zaposlovanja na črno in racionalizacija poslovanja pri izvajanju davčnih nadzorov. Prav tako ni zanemarljivo dejstvo, da nas predvsem gospodarstvo ves čas opozarja, da potrebujejo stabilnejše poslovno okolje in ne tako pogosto spreminjanje predpisov, med drugim tudi davčnih predpisov. Zaradi tega podpiramo stališče, da je treba izvajanje predpisov najprej temeljito analizirati in šele potem zagovarjati njegove morebitne spremembe. Spoštovane poslanke in poslanci! Upoštevaje vse navedeno predlagam, da Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o davčnem potrjevanju računov ne podprete kot primernega za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Nada Brinovšek.
Hvala za besedo, predsednik. Lep pozdrav vsem v dvorani! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo uvedbi davčnih blagajn nasprotovali, saj smo od vsega začetka tudi opozarjali, da ne bodo prinesle želenega učinka. Davčne blagajne namreč ne rešujejo tega, kar bi morale; ne rešujejo osnovnega problema, to je problema sive ekonomije. Tisti, ki računov niso izdajali prej, jih ne izdajajo niti sedaj po uvedbi davčnih blagajn. Prav tako zaradi uvedbe davčnih blagajn niso registrirali svoje dejavnosti in prav ti predstavljajo problem, saj ne plačujejo prispevkov in davkov ter predstavljajo nelojalno konkurenco vsem, ki pošteno opravljajo svojo dejavnost. Število zavezancev, ki bi naj po oceni Finančne uprave uporabljali davčne blagajne, je precej nižje od predstavljenih ocen. Finančna uprava je namreč pred sprejemom davčnih blagajn ocenjevala, da bo davčne blagajne uporabljajo 60 do 80 tisoč davčnih zavezancev. Število zavezancev, ki pa so davčno blagajno potrdili oziroma davčno potrdili račune – to pomeni, da so davčne blagajne dejansko uporabljali – pa je bilo na dan 15. april 2016 zgolj 44 tisoč 998, kar pomeni, da so bile ocene Finančne uprave res napačne. Število uporabnikov davčnih blagajn kaže na to, da so številni posamezniki raje pričeli uporabljati vezano knjigo računov, kar je do konca leta 2017 tudi še mogoče. Ni zanemarljivo, da številni napovedujejo prenehanje dejavnosti, če seveda ne bo prišlo do spremembe zakonodaje na tem področju. Nekateri podjetniki ali osebe, ki opravljajo samostojne poklice, so enostavno prenehali poslovati z gotovino. Številni so že zaprli svojo dejavnost ali pa jo tudi prenesli v tujino. Posledice zapiranja dejavnosti pa za državo pomenijo ravno nasprotno, in sicer zmanjšanje prihodkov v proračun oziroma v nekaterih primerih pomeni to povečanje izdatkov za socialno varnost. Če pogledamo številke, vidimo, da se je samo v mesecu decembru 2015, torej v mesecu, preden so davčne blagajne stopile v veljavo, število samostojnih podjetnikov zmanjšalo za 277. Prvi letošnji podatki prihodka iz davka na dodano vrednost niso prav nič spodbudni, saj je priliv iz davka na dodano vrednost glede na obračun v februarju za 20 milijonov evrov manjši, kot je bil v enakem obdobju lani, kar pomeni zmanjšanje za več kot 10 %, in to kljub dejstvu, da so se prilivi davka na dodano vrednost od uvoženega blaga v istem obdobju povečali, kar pomeni, da se je aktivnost uporabnikov dejansko povečala. Davčne blagajne naše gospodarstvo zgolj dodatno finančno in administrativno obremenjujejo. Za velika in srednja podjetja so zlasti nepotreben dodaten strošek, medtem ko za majhne podjetnike lahko pomenijo tudi grožnjo njihovemu obstoju, saj za njih predstavljajo izjemno velik strošek; strošek, ki je precej višji od tega, kar je Vlada ob sami uvedbi zakona omenjala. Tu namreč ne gre le za strošek nakupa davčne blagajne, temveč tudi za strošek posodobitve programske opreme, stalne pogodbe za vzdrževanje programske opreme in tako naprej. Hkrati pa uvedba davčnih blagajn pomeni tudi nedvoumno več birokracije. Ni zanemarljivo niti dejstvo, da je Slovenija zelo neenakomerno razvita in dostop do interneta ni omogočen vsem enako, kar pomeni, da so številni podjetniki primorani uporabljati vezano knjigo računov, saj pokritosti z internetom na območju, na katerem delujejo, ni. Pokritost z internetom po celotnem območju Slovenije bi morala biti prioriteta in osnova, vendar se je vlada Mira Cerarja odločila drugače. Davčne blagajne so prizadeli tudi društva tako gasilska kot tudi kulturna, športna in ostala. Po novem, če posamezno, na primer kulturno društvo, organizira dogodek, kjer pobira vstopnino, potrebuje davčno blagajno, kar je za številna manjša društva velik finančni zalogaj. Nekatera društva so rešitev našla v pobiranju prostovoljnih prispevkov, druga so se za organizacijo dogodkov enostavno odločila, da jih ne organizirajo več. Vse to pa kaže na popolni nesmisel uvedbe teh davčnih blagajn. Da pa absurda onemogočenja prodaje na šolskih bazarjih, ki so na svoj način spodbujali mlade k podjetništvu, tu niti ne omenjamo. Z davčnimi blagajnami so, kot je že bilo rečeno, zelo prizadeta tudi prostovoljna gasilska društva, ki se večinoma financirajo s prostovoljnimi prispevki občanov. Številna gasilska društva so enkrat letno priredila svojo gasilsko veselico, na njej zbrala nekaj finančnih sredstev, ki so jih uporabili kasneje za nakup gasilske opreme; opreme, ki je pomembna za nas vse. Vsi se strinjamo, da so gasilci za državo izjemno pomembni, da so skoraj vedno prvi, ki pridejo na kraj nesreče, in da pogosto ogrožajo svoja življenja, da rešujejo ljudi in njihovo premoženje. A so ravno ti gasilci v zahvalo od vlade Mira Cerarja prejeli dodatno finančno breme. Številna gasilska društva se za organizacijo prireditve, kjer bi lahko zbirali prepotrebna finančna sredstva za izboljšanje in nakup svoje opreme, seveda v tem primeru ne bodo več odločili. Prav tako so davčne blagajne prizadele številne kmete. Vsa leta se je poudarjalo, da morajo kmeti pričeti razmišljati o dopolnilnih dejavnostih na kmetijah, ki jim bodo seveda omogočile lažje preživetje. Številni kmetje so se za to odločili, sedaj pa so z davčnimi blagajnami tako rekoč kaznovani. Minister Židan je vseskozi rad poudarjal in z besedami spodbujal pomen dopolnilnih dejavnosti na kmetijah, nato pa je tudi sam podprl uvedbo davčnih blagajn, ki danes kmete kaznujejo. Treba se je tudi vprašati o sorazmernosti ukrepa davčnih blagajn. Zdaj, če na eni strani upoštevamo stroške, ki jih je imela Finančna uprava z uvedbo sistema davčnih blagajn, s posodobitvijo opreme, tekočimi stroški vzdrževanja sistema, stroškom dela številnih inšpektorjev, ki hodijo po terenu, in vse ostale stroške, ki so nastali gospodarstvu, ter na drugi strani te stroške primerjamo z izplenom oziroma večjimi prihodki v proračun, ki si jih je Vlada obetala, lahko vidimo, da sistem ni upravičen. Zaenkrat o večjih prihodkih v proračunu kot posledica uvedbe davčnih blagajn namreč ne moremo govoriti in to je dejstvo. Davčne blagajne so se izkazale za škodljive, to je nedvomno, še enkrat poudarjam. Zavezancem povzročajo visoke finančne stroške in nesorazmerne administrativne obremenitve, zato se je Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke odločila in v parlamentarno proceduro vložila predlog novele Zakona o davčnem potrjevanju računov, ki zasleduje dva cilja. Prvi je ukinitev davčnih blagajn, drugi pa povrnitev vseh stroškov, ki so jih imeli zavezanci v zvezi z davčnimi blagajnami oziroma obveznim vstopom v sistem davčnega potrjevanja računov. Vlada je skozi vso razpravo sprejema tega zakona namreč zagovarjala, da zakon ne sme dopustiti oziroma omogočiti izjem. Veljavni zakon temu zagotovo sledi. Pretekli mesec namreč s strani Vlade in koalicije ni bil podprt predlog določitve izjem za gasilska društva in male davčne zavezance, ki ga je predlagala Nova Slovenija. Glede na odzive društev, kmetov, malih podjetnikov in postopno delno naklonjenost tudi posameznih akterjev iz vladne koalicije, pričakujemo, da bo naš predlog, ki davčne blagajne ukinja tudi zato, ker ne določa izjem, podprt s strani vseh parlamentarnih strank, kar bi bila seveda edina razumna odločitev. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo predlagani zakon, ki ukinja škodljive davčne blagajne, zagotovo podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, predstavniki Vlade! Dovolite mi, da vam na kratko predstavim stališče Poslanske skupine Desus glede Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o davčnem potrjevanju računov. Naj uvodoma ponovim mnenje Poslanske skupine Desus, ki se od obravnave prejšnjega predloga za novelacijo Zakona o davčnem potrjevanju računov ni spremenil. Poslanke in poslanci Desusa menimo, da tudi ta novelacija zakona ni primerna za nadaljnjo obravnavo. Trdno smo prepričani v svoja stališča, da bi s tem predlogom o ukinitvi veljavnega zakona ne le izgubili na sami doslednosti, temveč bi tudi porušili celoten namen uvedbe davčnih blagajn. In to je učinkovito pobiranje javnih dajatev s ciljem večje sledljivosti, doslednosti in v končni fazi ali pa predvsem pravičnosti. Slednje ima za posledico manjšo utajo davkov, s tem pa večje davčne prihodke, ki jih v nadaljevanju namenjamo za različne vrste transferjev za socialno najranljivejše ciljne skupine. Povrnitev stroškov davčnim zavezancem s strani pristojnega ministrstva ob morebitni ugasnitvi, ampak te seveda ne bo, davčnih blagajn pa se nam ne zdi smiselna zlasti glede dejstva, da že trenutno poznamo kar nekaj načinov minimiziranja stroškov za zavezance pri uporabi davčnih blagajn, kot so, denimo, brezplačna uporaba tako imenovane mini davčne blagajne, prehodno obdobje ter ostale davčne ugodnosti, ki znižujejo davčno osnovo po veljavni nacionalni zakonodaji. Iz razloga, ker rok, do katerega morajo zavezanci za DDV predložiti obračune DDV za prve tri mesece letošnjega leta, še ni potekel, še vedno ne moremo natančno povedati, kolikšni so finančni izračuni delovanja davčnih blagajn. Ker pa nimamo konkretne analize, to še ne pomeni, da bodo ti pozitivni finančni učinki namreč izostali. Spoštovane kolegice in kolegi! Naj še enkrat eksplicitno ponovim. V Poslanski skupini Desus smo zagovorniki davčnih blagajn od samega začetka, ne nazadnje smo za ta zakon dali tudi svoje glasove, vendar pa v Desusu nobene reči ne podpiramo slepo in za vsako ceno ne glede na posledice, tako tudi pri davčnih blagajnah oziroma Zakonu o potrjevanju davčnih računov. V tem trenutku smo izjemno pozorni na nekatere nevšečnosti učinkovanja davčnih blagajn v praksi. Na to nas opozarjajo oziroma se na nas, na našo poslansko skupino obrača vedno več davčnih zavezancev. Te nevšečnosti, te težave, če hočete, smo nekako zbrali in z njimi seznanili tudi pristojne na MF in na Finančni upravi. V tem trenutku ocenjujemo,da bi bilo preuranjeno govoriti o nekih končnih rešitvah in sprejeti dokončne rešitve, zagotovo pa bo potrebno ukrepati prej kot pa šele po kakšnem letu, ko se bo dalo operirati s podatki, finančnimi podatki, na letni ravni. Prav tako si ne bi upali nekako na pamet postaviti neke meje, do katere bi bili posamezni poslovni subjekti izvzeti oziroma upravičeni do uporabe davčnih blagajn, a spremembe bodo, vendar premišljene ne rokohitrske. V vsakem primeru pričakujemo nadaljnje pogovore in ustrezno ukrepanje za to poklicanih, saj je osnovna poanta davčnega potrjevanja računov oziroma davčnih blagajn, če želite, seveda enakopravna obravnava vseh deležnikov in nikakor ne zaviranje svobodne poslovne iniciative. Pri tem pa ne sme in ne bo trpelo delo in entuziazem številnih, za druge še kako pomembnih civilnodružbenih gibanj, če zgolj in v ilustracijo omenim mrežo društev upokojencev in številne druge. Spoštovani kolegice in kolegi, kot sem že napovedal, podpore noveli Zakona o potrjevanju računov ne bomo dali v Desusu, bomo pa bdeli nad tem; še več. Smo že iniciatorji nekaterih pobud in predlogov s terena, da se nekateri evidentno ugotovljene anomalije seveda odpravijo na premišljen način. Pri tem se lahko seveda zgledujemo po dobrih praksah iz tujine, ki jih smiselno prenesemo in prilagodimo našim potrebam. Poudariti pa želim ob zaključku, da spremembe določenih členov, ki v prihodnje zagotovo bodo, in prav je da bodo, nikakor ne pomeni ukinitev celotnega zakona, celotnega koncepta pravičnega in poštenega pobiranja davkov, temveč le izboljšanje le-tega. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo še enkrat in lep pozdrav vi imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Še pred sprejemom zakona o dopolnitvah Zakona o davčnem potrjevanju računov oziroma o davčnih blagajnah je bilo opravljenih zelo veliko posvetovanj, tudi obsežnih razprav, argumentov za in proti in eden od pomembnih argumentov za uvedbo davčnih blagajn, če že se uvedejo, s strani gospodarstva pa je bilo predvsem to, da se uvede, če se že uvede, za vse zavezance. To je verjetno spodbudilo mnoge, ki so v temu procesu uveljavitve zakona, ki je začel veljati 2. januarja 2016, k razmišljanju o tem, kako pravzaprav izpolniti to zakonsko obveznost, in ne nazadnje tudi, kako prestaviti težave, s katerimi se srečujejo, ko želijo to zakonsko obveznost uveljaviti. Gre za različne subjekte, gre tudi za različne razmere, v katerih posamezni subjekt deluje, tako da je v temu obdobju gotovo zelo veliko vprašanj na izvajanje tega zakona. Dejstvo pa je, da se število zavezancev iz dneva v dan, če lahko tako rečemo, povečuje in se pripravljajo na izvajanje tega zakona. Zato je v dosedanjem obdobju bilo pravzaprav več razprav in tudi pobud danih predvsem v smislu, kako izvzeti nekatere zavezance, ni pa bilo zaslediti konkretnih pobud o tem, da se pravzaprav ukine uporaba davčnih blagajn, o kateri govori novela, ki jo danes obravnavamo. Večina tistih, ki zaznavajo težave, želijo opozoriti na to, da bi se vendarle poskušalo uveljaviti nekatere izjeme, eno od teh izjem smo sicer že obravnavali v Državnem zboru, kjer je bilo predlagano, da se nekje 50 tisoč evrov letnega prihodka pri posameznem zavezancu upošteva kot izvzetje iz sistema davčnih blagajn. Seveda bi to pomenilo, da bi pravzaprav 70 % zavezancev ne bilo zavezanih k uporabi davčnih blagajn, in zelo težko je bilo pojasniti in zagotovo je še vedno težko pojasniti, zakaj pa tistih 30, ki naj bi bili, recimo, še vedno zavezani davčnim blagajnam. Tudi številna društva, ki so se oglasila pri nas in predstavila stališče tako Olimpijskega komiteja Slovenije kot tudi Centra za informiranje, sodelovanje in razvoj nevladnih organizacij, kot tudi Planinske zveze Slovenije in tudi seveda Zveza društev upokojencev Slovenije so šle v smer pravzaprav izvzetja društev, ki imajo promet do 10 tisoč evrov na leto. Srečujemo se tudi s predlogi na področju kmetijstva, kjer se naj bi izvzelo promet na kmetijah, tam do 7 tisoč 500 evrov. To so predlogi, s katerimi se v tem vmesnemu obdobju srečujemo in se opravljajo posveti, razprave, vendar dejstvo je, da prva resna analiza učinkov uvedbe davčnih blagajn bo mogoča v maju. Bilo bi korektno tako do vseh tistih zavezancev, ki so vstopili v ta sistem, kot tudi do vseh tistih, ki tega še niso uspeli, da se v tej analizi resnično poskuša dati morebitne odgovore na zastavljena vprašanja in tudi prikazati učinke tako pozitivne kot tudi negativne. Ukiniti zakon, ki velja od 2. januarja 2016, po vsega dveh, treh mesecih pa je po svoje tudi zelo negativen signal za poslovno okolje, za katerega pravimo, da v Sloveniji vendarle mora biti takšno, da vsak davčni zavezanec, ki želi ustvarjati pri nas, mora vnaprej natančno vedeti tudi, kaj ga čaka, da bo izpolnil vse svoje obveznosti. To spreminjanje v zelo kratkem času je zagotovo eden od vzrokov, pri katerem lahko nekdo raje razmišlja o kakšni drugi državi, ne pa o Sloveniji, da bo izvajal svojo dejavnost, kajti predpisi se prepogosto menjajo, da bi lahko, recimo, vsaj kot je običajno, v nekem svojem petletnem ciklusu izpeljal tisto investicijo, ki jo ima načrtovano. To je v poslovnem okolju petletno obdobje tisto, za katerega je mogoče preračunati, kdaj se ti investicija povrne in kakšne obveznosti v tem vmesnem obdobju imaš. Seveda gre pri tem uvajanju davčnih blagajn za manjše zneske, ne gre za tako visoke zneske, da bi bilo treba načrtovati za petletno obdobje, ampak vendarle gre za obremenitev, ki je nastala v tistem trenutku, ko vstopiš v sistem davčnih blagajn. Zakon sicer govori, da je, če bi se zakon sprejel, treba potem vsa ta sredstva zavezancem povrniti, kar samo po sebi zopet pomeni zahteven proces, vprašanje pa, ali bo imel na koncu resnično tisti učinek, kot ga predlagatelj želi predstavljati, češ da zaradi tega bodo subjekti ostajali pri nas in ne bodo odhajali iz Slovenije. Tukaj se je resnično treba vprašati, ali ni vendarle to prehitro spreminjanje zakonodaj na davčnem področju večji vzrok za to, da se nekdo ne odloča za Slovenijo, kot pa, da poskušaš upoštevati realne razmere, težave in potem ponujati rešitve za učinkovitejšo izvajanje zakonov. Zato pričakujemo, da bo resna razprava o uvedbi Zakona o davčnih blagajnah opravljena po maju v letu 2016 in takrat bi bilo treba dati bistveno jasnejše odgovore vsem tistim, ki so v dosedanjem obdobju opozorili na napake in predlagali tudi določene rešitve. Ali so te rešitve zgolj in samo v takšnem načinu pobiranju davkov in obdavčevanja, kot ga poznamo do sedaj, ali je mogoče tudi sicer davčni postopek v nekih okoljih poenostaviti, pa je zagotovo tudi izziv, ki bo moral biti obravnavan po tem obdobju, ki bo minilo v maju 2016. V tem trenutku pa ocenjujemo, da je prezgodnja odločitev, da bi lahko govorili o tem, da se kar ukine obveznost davčnih blagajn, in zato tega zakona v poslanski skupini ne bomo podprli.
Hvala lepa. Gospa Violeta Tomić bo predstavila stališče Poslanske skupine Združene levice.
Hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Na prejšnji seji smo v Državnem zboru obravnavali podoben predlog Nove Slovenije, ki pa je vendarle imel vsaj neke konstruktivne note, današnji predlog SDS pa rokohitrsko zahteva ukinitev blagajn in povrnitev vseh nastalih stroškov. Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o davčnem potrjevanju računov seveda ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Uvedba davčnih blagajn je zelo razburkala javnost, v veliki meri tudi upravičeno. V luči boja proti sivi ekonomiji smo v Združeni levici njihovo uvedbo podprli, vendar sta se implementacija in izvajanje zakona izkazali kot neživljenjski. Pred mesecem dni smo pozvali Ministrstvo za finance, naj odpravi najbolj očitne anomalije in začne pripravljati rešitve za druge, bolj kompleksne probleme, a zaenkrat sprememb ni na vidiku. Cinično lahko ugotovimo, da se očitno Ministrstvo za finance specializiralo zgolj za reze v socialo in v splošno zategovanje pasov. Preprečevanje sive ekonomije je pomembno ne le z javnofinančnega vidika, ampak tudi zaradi lažjega preprečevanja socialnega dampinga in dela na črno, kjer največjo ceno vendarle plačajo delavci in delavke. Enovit sistem beleženja in sledljivosti je lahko učinkovita in razumna rešitev. Zagotovo je sistem davčnih blagajn prinesel dodatno obremenitev in človeško je, da večini to ni pogodu, ampak vseeno lahko rečemo, da ne gre za pretiran strošek in da je za male davčne zavezance omogočeno prehodno obdobje do konca leta 2017, kjer zadostujeta vezana knjiga računov in potrjevanje preko spletne aplikacije. To prehodno obdobje ne nazadnje omogoča tudi vpeljavo drugih rešitev, če se bo to izkazalo kot potrebno. Seveda je treba potencialne spremembe in prilagoditve sistema davčnega potrjevanja računov utemeljiti na celoviti analizi izvajanja Zakona o davčnem potrjevanju računov, na podlagi katere je treba pripraviti pravične in univerzalne rešitve. Vendar so se nekatere večje pomanjkljivosti pokazale že od samega začetka. Finančna uprava si je zakon očitno razlagala malo pri svoje, kot na primer pri šolskih bazarjih, kjer je jasno, da gre za zbiranje prostovoljnih prispevkov, ne pa za nakup in prodajo v pravem pomenu. Prav tako je Furs različno obravnavala kmete z dopolnilno dejavnostjo, za takšne anomalije pa odgovornost nosi Vlada in Ministrstvo za finance. Gre pa pozitivno pozdraviti pobudo Olimpijskega komiteja Slovenije, Centra nevladnih organizacij, Zveze društev upokojencev Slovenije in Planinske zveze Slovenije, ki je nastala kot odgovor na težave, s katerimi se zaradi obveznosti uporabe davčnih blagajn soočajo mala lokalna društva. Teh je pri nas več kot 17 tisoč, davčne blagajne jim povzročajo številne težave, država pa od tega nima praktično nobene koristi. Posebej je treba izpostaviti društva, ki delujejo v javnem oziroma splošnem interesu in zanje poiskati trajno rešitev, ne nazadnje mogoče tudi v smislu oprostitve. Ta društva, na primer gasilska, upokojenska, humanitarna, planinska in podobno opravljajo pomembne in izjemno koristne družbene funkcije, velikokrat tiste, za katere bi morala poskrbeti država. Od vlade Mira Cerarja v Združeni levici pričakujemo, da bo poleg uvedbe davčnih blagajn storila tudi kakšne druge korake v boju proti sivi ekonomiji in popravila tiste, ki niso bili dovolj uspešni. Do sedaj še nismo na prihodkovni strani proračuna videli še niti ene prepričljive reforme, ki bi vsaj za odtenek bolj pravično razporedila davčno breme. Do sedaj se je vlada Mira Cerarja ukvarjala z malimi ribami, pri velikih pa očitno miži na obe očesi. V Združeni levici esdeesov zakon o dopolnitvah Zakona o davčnem potrjevanju računov ocenjujemo kot neprimernega za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Gospa Ljudmila Novak bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani, lepo pozdravljeni! Državo bo iz krize potegnilo samo gospodarstvo; ne politika, ne sindikati, to so dejstva. To je aksiom, na katerega poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije glasno opozarjamo v vseh razpravah o reševanju gospodarske in finančne krize v naši državi. Politika pa je tista,ki mora ustvarjati ustrezno poslovno okolje, v katerem bo gospodarstvo lahko poslovalo. Ključna naloga vsake vlade bi moralo biti ustvarjanje boljšega poslovnega okolja. Pot do tega cilja pa je davčna razbremenitev gospodarstva, zmanjšanje birokratskih ovir in odprtost Slovenije za investicije tudi iz tujine. Pri tem je pomembno zaupanje vlade v gospodarstvo, ki potem generira zaupanje gospodarstva v vlado. Ali je uvedba davčnih blagajn ukrep sedanje vlade, ki bo izboljšala poslovno okolje? Po našem prepričanju zagotovo ne. To so ob sprejemu zakona poudarjali tudi v Obrtno-podjetniški zbornici in Trgovinski zbornici, ki sta uvedbi davčnih blagajn nasprotovali. Ta ukrep deluje ravno v nasprotni smeri, dodatno administrativno in tudi finančno obremenjuje gospodarstvo, to so dejstva. Iz zadnjih podatkov Ministrstva za finance celo izhaja, da je Finančna uprava letos februarja pobrala za 11 milijonov evrov manj DDV. Pred uvedbo davčnih blagajn smo že uvedli tako imenovane virtualne davčne blagajne. Že takrat smo gospodarske subjekte obremenili z nakupom opreme in programov, da ne pozabimo, tako programsko opremo je treba ne le nabaviti, pač pa tudi vzdrževati in davčni zavezanci so bili že prej obremenjeni s stroški vzdrževanja te opreme. Gospodarstvo pa smo znova obremenili z novimi stroški in novimi pravili. Prav manjši poslovni subjekti, med katerimi so samozaposleni, samostojni podjetniki in lastniki mikro družb, so z davčnimi blagajnami najbolj obremenjeni. V Novi Sloveniji smo razočarani, da nam koalicija ni prisluhnila in podprla naših predlogov za oprostitev uporabe davčnih blagajn za majhne podjetnike in prostovoljna gasilska društva. S tem bi koalicija lahko naredila pomemben korak tako v smer malega podjetništva kot tudi v smer varnosti, ki nam jo zagotavljajo številna prostovoljna gasilska društva. Ponavljamo, da vlada Mira Cerarja krši lastne zaveze. V socialnem sporazumu 2015–2016 se je zavezala, da gospodarstva ne bo dodatno obremenjevala. Uvedba davčnih blagajn je kršitev tega dogovora. Sprašujemo se, koliko novih delovnih mest je prinesel ta ukrep. Naj opozorimo še na to, da davčnih blagajn ne uporabljajo tako imenovani šušmarji. Država s tem ukrepom na polje sive ekonomije ni pomembno posegla. Tem ljudem bi morali ponuditi poenostavljeno pavšalno obdavčitev in jih spodbuditi k odprtju gospodarske dejavnosti v eni izmed oblik, kot je na primer espe ali deoo. Vsi pa vemo, kako zelo Sloveniji primanjkuje delovnih mest, še posebej za mlade izšolane generacije. Največji absurd uvedbe davčnih blagajn pa je, da k njihovi uporabi zakon zavezuje tudi prostovoljna gasilska društva. Je to, spoštovana koalicija, zahvala za njihovo požrtvovalno in zvesto služenje ljudem? Prav tako zakon med zavezance šteje druga društva, ki skrbijo za razvoj in ustvarjalnost v civilni družbi. Pomeni to spodbudo za povezovanje in delovanje državljanov na različnih koristnih družbenih področjih? Zagotovo ne. Zato v Novi Sloveniji zanje napovedujemo predlog oprostitve uporabe davčnih blagajn. Uvedba davčnih blagajn je le nadaljevanje negotovega in nepredvidljivega poslovnega okolja v Sloveniji. Na to dejstvo vse glasneje opozarjajo obstoječi poslovni subjekti, ki se morajo namesto s svojo osnovno dejavnostjo stalno ukvarjati z administracijo in računovodstvom, prebiranjem in uvajanjem vedno nove in nove zakonodaje in z njo povezanih novih informacijskih rešitev. Namesto da bi svoj čas, denar in energijo vlagali v upravljanje, v razvoj osnovne dejavnosti, jo morajo vlagati v računovodenje, računovodstvo, administracijo in druge spremljevalne dejavnosti. Gre torej na nek način za farso in ne za ukrep proti sivi ekonomiji. Nestabilnost poslovnega okolja še naprej odvrača potencialne investitorje, tako slovenske kot iz tujine, da bi se odločili za odprtje dejavnosti ali gospodarske družbe v Sloveniji. Zaradi stalnih sprememb zakonodaje, predvsem davčnih predpisov, ne morejo načrtovati razvoja dejavnosti. Poslovni subjekti, ki nimajo le namena hitrega ustvarjanja dobička, pač pa predvidljivo poslovanje in stabilno rast, se pod takimi pogoji za investiranje pri nas pač ne odločijo. Pogled in odnos do predvidljivosti in stabilnosti poslovnega okolja bo sedanja vlada morala spremeniti, če si resnično želi novih investitorjev, pa seveda s tem novih delovnih mest za naše državljane. V Novi Sloveniji bomo Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o davčnem potrjevanju računov seveda podprli.
Hvala lepa. Dr. Bojan Dobovšek bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Pred sabo imamo predlog zakona, ki ukinja tisto, kar smo ravno pred kratkim sprejeli. Že pri sprejemanju Zakona o davčnih blagajnah smo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev opozarjali na številne pomanjkljivosti, ki bi jih morali urediti že pred sprejetjem. Zato smo sedaj priče številnim predlogom po izjemah ali pa po spremembah komaj sprejetega zakona, gre predvsem za male zavezance. Statistike, ki jih prejemamo, so še nedorečene, nedokončane, učinki še neznani, vidimo, da v prihodnjih mesecih bomo imeli popolnejšo sliko. Problem, ki ga opažamo, je problem izvajanja zakonodaje. Politika se je lotila izvajanja bolj po sistemu palice, ne pa po sistemu korenčka in palice; se pravi, ne samo represivni ukrepi, ampak ponuditi moramo gospodarstvu nekaj, kar bo pomenilo razvoj gospodarstva, ukrepe, ki bodo pospeševali potrošnjo, kar vodi Slovenijo v pravo pot. Najhujši problemi, ki jih zakon prinaša, so v tem, da se ne posveča dovolj tistim, ki zakona sploh ne izvršujejo, se pravi, tistim, ki sploh na izdajajo računov. Gre za to, da smo pozabili na dostopnost interneta in tehnološke probleme, in gre za to, da nekateri samostojni podjetniki opravljajo to preko prekarnega dela, zato upad tovrstnih dejavnosti. Če se osredotočimo na neformalno ekonomijo, vidimo, da Vlada ni prinesla celovite rešitve. Neformalna ekonomija pomeni prepovedano ekonomijo, tako imenovano črno ekonomijo, s katero se premalo ukvarjamo. Gre za sivo ekonomijo, s katero se ukvarjamo, vendar je poudarek na tistih, ki so že itak plačevali račune, ne pa tistih, ki so se temu izogibali. Posebej pa bi poudaril segment tako imenovane bele neformalne ekonomije, to pa je tisto, s čimer se zadnji mesec kar veliko ukvarjamo. Gre za pojav davčnih oaz in gre za to, da se davkom najbolj izogibajo tisti, ki ustanavljajo podjetja v tujini in se izognejo davku, čemur lahko rečemo, da optimizirajo davke. Tukaj je tisti pravi segment, ki se ga mora Vlada rešiti, in tukaj je procentualno veliko več nepobranih davkov kot pa pri teh malih podjetnikih. Gre za to, da je problem sodelovanja državnih institucij, izmenjave podatkov, izmenjave baz in različni pogledi. Če vprašamo pravnike, bodo dejali, da jih zanima samo tisto, kar je nezakonito, če vprašamo ekonomiste, bodo gledali na davke in dobičke, politiki pa seveda iščejo socialne učinke in kaj bo to prineslo pri volivcih. Vsi ukrepi, ki jih Vlada prinaša gredo v smeri povečevanja represij, kar pa pomeni v sivi ekonomiji še večji beg v neformalno ekonomijo. Se pravi, pripraviti ukrepe tudi na preventivnem področju, spodbujati gospodarstvo, spodbujati investicije, to so prave rešitve. Za najhujše primere pa seveda tudi represivni ukrepi. Če zaključim, predlogi, ki so pred nami, in predlogi, ki jih mora izvrševati Vlada, niso nekako v skladju. Pritiski so na določene skupine, ni pa celostnih rešitev. Vlada celostno ne rešuje problematike in samo s parcialnimi in represivnimi ukrepi skuša rešiti nastalo situacijo in pobrati več davkov, kar pa posledično pomeni, da bo še več tistih, ki se bodo davkom skušali izogniti. Glede na to pričakujemo, da rezultati bodo v kratkem znani in tudi odgovornost tistih, ki so se zavzemali za takšne ukrepe. Glede nato, da zaenkrat ni določenih podatkov in da je predlog preveč radikalen v tem trenutku, predlaganih sprememb ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Tilen Božič bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Sem se moral za trenutek prepričati glede na včerajšnje dogodke, da imam pravo mnenje. Spoštovani predsedujoči, predstavniki Ministrstva za finance, Finančne uprave, kolegice, kolegi! Zakon o davčnem potrjevanju računov je materija, o kateri so do sedaj razmišljali že mnogi. V SMC smo jo uvrstili v svoj predvolilni program kot pomemben projekt, ga nato zapisali tudi v koalicijsko pogodbo in nazadnje sredi lanskega leta tudi uzakonili. Štejemo jo za pomemben korak v smeri omejevanja sive ekonomije in zagotavljanja enakih konkurenčnih pogojev med zavezanci ter ne nazadnje za pomemben prispevek k dvigu učinkovitosti dela inšpektorjev na ravni Finančne uprave. Trditve, ki jih podaja predlagatelj k utemeljitvi predloga glede domnevno škodljivega učinka davčnih blagajn, so bile zavrnjene že v predstavitvi, podani s strani državne sekretarke Ministrstva za finance, in podrobneje predstavljene v gradivu za to točko dnevnega reda, zato jih sam v stališču ne bi ponavljal. Tudi zaradi tega, ker bo verjetno potem v nadaljnji razpravi sekretarka podala še kakšno pojasnilo, vezano na statistične in druge podatke, ki so jih do sedaj že zbrali. Podrobnejši pogled v strukturo oddanih DDV obračunov in druge statistične podatke zaenkrat kaže, da so trendi ugodni oziroma skladni s pričakovanji. Vendar je po našem mnenju treba počakati do sredine maja, ko bodo na voljo tako podatki za mesečne zavezance za DDV za vsakega izmed prvih treh mesecev kot tudi za prvo trimesečje četrtletnih zavezancev za DDV. Prav tako bo v določeni meri najbrž mogoče, vsaj na grobo, ugotoviti tudi, kolikšen del davčno potrjenega prometa se nanaša na tiste zavezance, ki niso vključeni v sistem DDV, vendar slednji ne bo primerljiv, saj se je do sedaj za to skupino zavezancev razpolagalo le z letnimi podatki, ki jih Finančna uprava pridobiva iz oddanih letnih računovodskih in davčnih izkazov. To pa nikakor ne pomeni, da v SMC do pridobitve konkretnih podatkov stojimo križem rok. Dogajanje na terenu intenzivno spremljamo, sprejeli smo nekaj pisem in opravili več srečanj z zainteresiranimi javnostmi. Nekateri so predstavili konkretne predloge, ki bi po njihovem mnenju lahko sistem davčnega potrjevanja računov še izboljšali. Prav tako so nekateri predstavili rešitve, ki posegajo na področja drugih zakonov, ki do sedaj tudi zaradi nekoliko nedoslednega izvajanja niso predstavljale posebnih težav. Presojo o tem, ali pristopiti k posodobitvam, bomo opravili takoj, ko bomo imeli na voljo tudi konkretne številčne podatke, ki bi kazali v smeri nujnostih takšnih izboljšav. Velja pa na tem mestu ponovno opozoriti, da Zakon o davčnem potrjevanju računov ureja zgolj dolžnost elektronskega potrjevanja računov, plačanih z gotovino v realnem času, pri čemer operativno izvajanje nekaterih določb podrobneje urejajo podzakonski akti. Dolžnost izstavljanja računov in s tem nekatere posebne obravnave in izjeme predpisuje tudi druga zakonodaja; predvsem Zakon o davku na dodano vrednost, pripadajoči pravilnik in drugi zakonski oziroma podzakonski akti. Ko se pogovarjamo o morebitnih izboljšavah, je torej treba vzeti v obzir tiste predpise, ki to materijo dejansko urejajo, in ne zgolj Zakona o davčnem potrjevanju računov. S tem v zvezi velja izpostaviti še eno opažanje. Že v stališču, ki smo ga v povezavi z Zakonom o davčnem potrjevanju računov na prejšnji plenarni seji izpostavili, da smo ob pregledu strukture in števila vprašanj ter pobud zaznali, da številni zavezanci, ki bi morali za opravljanje vsaj dela svoje račune že izstavljati do slej, te obveznosti niso opravljali skladno z veljavno zakonodajo. Pogosto smo namreč zasledili trditve, da je Zakon o davčnem potrjevanju računov za določene dejavnosti vzpostavil obveznost izstavljanja računov, kar seveda ne drži. Predpisuje zgolj in samo potrjevanje računov, ki jih je zavezanec dolžan izstaviti. Je pa res, da šele sedaj prihajajo do izraza nekateri neživljenjski predpisi, zasnovani v duhu zasledovanja izdatne prenormiranosti, katere velika večina ne sodi v delokrog Ministrstva za finance. Prav tako ne gre nujno za zakone oziroma vsebine, ki jih je sprejemal ta državni zbor, temveč gre velikokrat za plejado podzakonskih aktov, ki jo sprejemajo posamezna resorna ministrstva oziroma vlade, najsi gre za varnost pri delu, požarno varnost, varnost živil oziroma slavni HACCP, predpise pogosto menjavamo sanitetne opreme, razna licenciranja, certificiranja, pridobivanja soglasij, potrdil in tako dalje. Ti predpisi izdatno vplivajo na vsakodnevno življenje ljudi in tako na delovanje ter konkurenčnost našega gospodarstva in tudi javnega sektorja. Z uvedbo davčnih blagajn so se številni zavezanci začeli s povečano skrbnostjo osredotočati tudi na vse ostale predpise. Razlog gre iskati predvsem v drastičnem olajšanju in izboljšanju nadzora vsebin, povezanih z davčno in delovno zakonodajo, ki se nato relativno enostavno lahko tudi prepletajo še z vsemi ostalimi področji. Tisti, ki doslej morda niso zagotavljali popolne skladnosti poslovanja s predpisi, so pod izjemnim pritiskom doslednega spremljanja mreže vseh teh administrativno-tehničnih predpisov. Šele sedaj se jasno kaže, kaj vse se je v preteklosti sprejelo tako na ravni Državnega zbora kot Vlade in ne nazadnje lokalnih oblasti; morda nekoliko na hitro, brez zadostnega poglobljenega premisleka, kakšni bodo učinki v praksi in kako bo to vplivalo na poslovanje mikro, malih in srednjih podjetij, na katere administrativna bremena v primerjavi z velikimi podjetji in sistemi vplivajo nadsorazmerno. V dobrem letu in pol, odkar smo aktivno stopili v politiko, se nam potrjujejo predvolilne teze, da smo v preteklosti bili bolj papeški od papeža in marsikje predpisali bistveno strožje in bolj zapletene predpise, kot bi bilo treba bodisi zaradi nas samih ali zaradi pogosto pretiranega vzgiba, da se izkažemo pred mednarodno javnostjo in institucijami. S tem v zvezi poslanci SMC pozivamo Vlado, da v okviru s koalicijsko pogodbo in našimi podanimi predvolilnimi zavezami vloži dodatne napore v debirokratizacijo sistema, ki je sicer že v teku, vendar pogosto zaradi pristojnosti več ministrstvo nad posamezno vsebino prihaja do uresničevanja prepočasi. Marsikaj na področju v pristojnosti finančnega ministrstva je že bilo postorjenega, od poenostavitev v Zakonu o postopku v lanskem letu, na področju carinskih postopkov v okviru te seje Državnega zbora in v kratkem tudi na področju trošarin, kjer gre že iz predloga in spremljajočih razprav v javnosti opaziti znaten napredek. Vendar je vsekakor intenziteta teh aktivnosti ključnega pomena za administrativno razbremenitev gospodarstva pa tudi javne uprave v smeri, ki smo si jo v SMC zastavili v predvolilnem času. Nasprotno pa v SMC Zakona o davčnem potrjevanju računov, ki je uzakonil tako imenovane davčne blagajne, ne jemljemo na lahko. Ne gledamo nanj kot na muho oblasti, ki si je nekaj zamislila in že v naslednjem mesecu to odpravi kot nebodigatreba. Naše prvotno mnenje, da predstavlja enega izmed pomembnih ukrepov za boj zoper sivo ekonomijo, zaposlovanje in delo na črno bistven prispevek k učinkovitosti delovanja finančne inšpekcije, vzpostavitvi enakih konkurenčnih pogojev na trgu in tako dalje. Gre za pomemben in potreben ukrep, pri tem pa, kot že omenjeno in izkazano v okviru naših dosedanjih aktivnosti, ne izključujemo morebitnih izboljšav tega in s tem povezanih zakonov v prihodnje. Predlagatelj podobno kot v dosedanjih stališčih omenja, da na področje šušmarjev ta zakon ne vpliva. To seveda ne drži. Z uvedbo avtomatiziranega evidentiranja in analiziranja blagajniškega poslovanja se je Finančni upravi končno omogočilo, da znatno izboljša organizacijo dela inšpektorjev, saj se jih je prej približno polovica ukvarjala zgolj s preverjanjem blagajniškega poslovanja na način, ki je bil časovno izjemno potraten tako za inšpektorje kot tudi za zavezance, saj je šele z uvedbo potrjevanja izdanih računov v realnem času postalo mogoče bistveno enostavneje identificirati tiste zavezance, ki so potencialni kršitelji, in pri njih oziroma v bistveno večji meri na daljavo izvesti hiter in učinkovit nadzor. Pri tem bodo tisti zavezanci, ki poslujejo zgledno, bistveno manjkrat, če sploh še kdaj, v svojih prostorih gostili finančne inšpektorje. Finančna uprava lahko sedaj več inšpektorjev usmeri na teren v preverjanje nelojalne konkurence, ki jo predstavljajo tako imenovani šušmarji. Če povzamemo. O učinkovitosti sistema, čeprav se ta že kaže, je še nekoliko preuranjeno govori, saj bo večji obseg podatkov, na podlagi katerih bo mogoče sklepati v to ali ono stran, na voljo v sredini maja. Sistem je razbremenil Finančno upravo oziroma inšpektorje in jim omogočil, da bolj učinkovito opravljajo svoje naloge in doseženi prihranek časa in energije usmerjajo na druga pereča področja, kot so na primer šušmarji in tako naprej. Pobude, ki jih različne zainteresirane javnosti naslavljajo na SMC, budno spremljamo in dopolnjujemo s pogovori na terenu in če bodo v kratkem razpoložljivi podatki kazali v smeri mogočih izboljšav zakonskih rešitev, se bomo teh brez dvoma tudi lotili. Ne nazadnje je tudi iz medijskih objav in dejavnosti tako Vlade kot poslancev SMC in koalicijskih partnerjev razvidno, da pogovori tečejo na številnih ravneh. V Poslanski skupini SMC predloga iz utemeljenih in do sedaj tudi že večkrat podanih razlogov ne moremo podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima predlagatelj mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Po predstavitvi stališč vseh poslanskih skupin lahko pridemo do zaključka, da je uvedba davčnih blagajn novi fiasko za vlado Mira Cerarja in koalicijo strank Modernega centra, Desusa in Socialnih demokratov. Zaradi česa? Zaradi tega, ker dejansko ne glede na to, da je večina poslanskih skupin dejala, da tega našega predloga ne bo podprla, vendar v sami razpravi in pri predstavitvi stališč so se pa vse poslanske skupine strinjali s tem, da je ta zakon o uvedbi davčnih blagajn napaka. Predvsem vsa sta ti opozorila, ki smo jih pri uvedbi davčnih blagajn izrazili v SDS, so se sedaj pokazala v praksi kot realnost. S tem, bi rekli, da na nek način soglašate tudi Poslanske skupine SMC, Desus in SD. Lahko beremo izjave ministra Židana, da se strinja s spremembo zakona, da naj bi bili tisti zavezanci, ki imajo manj kot 7 tisoč 500 evrov, če imam pravi podatek, oproščeni davčnih blagajn. Prišli ste do spoznanja, da ste naredili veliko blamažo s šolskimi bazarji, da ste naredili veliko blamažo z gasilskimi društvi. To lahko beremo tudi iz medijev. To so vse dejstva, na katera smo v SDS že opozarjali ob uvedbi tega zakona, vendar ta vlada in ta koalicija ste bili ponovno tako trdi, da teh naših pripomb in predlogov niste upoštevali, ker prihajamo iz SDS. Spoštovana državna sekretarka, osebno sem prepričan, da boste sedaj s temi spremembami, ki jih napovedujete, naredili še večji kaos. Osebno sem prepričan, da vsak zakon, ki je v Sloveniji veljaven, da je slab, če ima izjeme. Sistem se vam bo porušil kot domine. Prepričan sem, da boste v mesecu maju, juniju vložili v zakonodajni postopek spremembo in dopolnitev zakona o davčnih blagajnah, kajti to ste že danes nekako tudi sami priznali. Šli boste z nekimi izjemami in verjetno bo ponovno en del nezadovoljnih, zakaj jih ni med temi izjemami. Prepričan sem, da boste s tem naredili večji kaos. Edina relevantna rešitev je ukinitev davčnih blagajn v celoti, kot predlagamo v Slovenski demokratski stranki, in vrnitev na sistem virtualnih blagajn. Opozarjam vas, da boste z izjemami naredili domino efekt in boste povzročili še večje nezadovoljstvo. Dejstvo je tudi, da ste zgrešili pri napovedih za stroške za vzpostavitev tako programske kot tehnične opreme. Izkazalo se je, da so ti stroški za posameznike bistveno višji, kot ste jih napovedovali. Dejstvo je, da je bil december 2015 rekorden po zapiranju espejev v Sloveniji po decembru leta 2012, in v Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je glavna posledica zapiranja teh espejev zakon, ki je predvidel uvedbo davčnih blagajn. Predvsem pa ne moremo kupiti zgodbe, ki jo prodaja ta vlada in koalicija Stranke modernega centra, Desusa in Socialnih demokratov, da bodo davčne blagajne znižale sivo ekonomijo. Spoštovana državna sekretarka, ta vlada in ta koalicija dejansko sivo ekonomijo spodbujata; spodbujate pa jo iz razloga, ker iz dneva v dan, iz meseca v mesec povečujete davčne obremenitve tako za gospodarstvo kot za državljanke in državljane Republike Slovenije in povečujete tudi administrativne ukrepe. Vse to so zadeve, zaradi katerih se siva ekonomija v Sloveniji spodbuja, ne pa dejstvo, da bodo davčne blagajne sivo ekonomijo zmanjšale. Kajti tisti, ki pred 1. 1. 2016 niso izdajali računov, jih ne izdajajo niti po 1. 1. 2016. In zaradi vseh teh vaših dodatnih stroškov se je marsikdo odločil, da bo raje delal na črno, kot da bi uvedel davčne blagajne. Spoštovana državna sekretarka, v svojem stališču ste omenili, da ste v tej vladi sprejeli več ukrepov za zajezitev sive ekonomije. Ker govorite v množini, mi, prosim, naštejte tri ukrepe, ki ste jih sprejeli kot vlada za zmanjšanje sive ekonomije. Pričakujem, da boste našteli vsaj tri ukrepe, ki ste jih sprejeli za zmanjšanje sive ekonomije. Poglejte, mi smo vas opozarjali, ko ste se pri uvedbi tega zakona sklicevali na državo Hrvaško. Ampak Hrvaška je naredila dvostopenjski ukrep, uvedla je tako imenovane davčne blagajne, hkrati je pa znižala davčne stopnje; vi ste pa dejansko davčne stopnje povišali in uvedli še davčne blagajne! Treba je poudariti, da ste, ta vlada in ta koalicija, trajno uvedli višjo stopnjo davka na dodano vrednost. Trajno ste uvedli višjo stopnjo davka na dodano vrednost, hkrati ste pa uvedli še davčne blagajne. Po vseh razpoložljivih podatkih se prilivi iz naslova davka na dodano vrednost v slovenski proračun zmanjšujejo. Primer Hrvaške, ki ste jo imeli za vzpostavitev, je pa drugo dejstvo, da se po uvedbi teh davčnih blagajn prihodki v hrvaški proračun povečujejo, kljub temu da so davčne stopnje znižali. Vi ste pa davčne stopnje zvišali, uvedli davčne blagajne in ni drugih logičnih zadev, kot da se ti prihodki zmanjšujejo. Na to smo vas, spoštovana državna sekretarka, opozarjali; opozarjali smo tudi koalicijo, tako na matičnem Odboru za finance in monetarno politiko kot na plenarnem zasedanju Državnega zbora. Vendar vi teh predlogov, ker so prišli s strani Slovenske demokratske stranke, niste upoštevali. Mislim, da smo lahko vsi zaskrbljeni nad delovanjem Ministrstva za finance v Državnem zboru, predvsem pa državljanke in državljani Republike Slovenije. Spoštovana državna sekretarka, dva dneva nazaj je prišla alarmantna novica, ki jo je večina medijev poskušalo spraviti pod preprogo. Pri reviziji proračuna za leto 2016 je prišlo do tega, da je primanjkljaj za 300 milijonov višji, kot ste ga vi napovedali. 300 milijonov višji, prvič v zgodovini Slovenije! Javni primanjkljaj ste vi zagovarjali, kakšen dosežek je ta vlada naredila, da bo to 2,2 %, zdaj se je pa pokazalo, da je to 2,9 %, zaradi tega, ker skrivate pri terjatvah DUTB. Vem, da boste rekli, da je vedno pri reviziji proračuna prišlo do odstopanj, res je, vendar nikoli v zgodovini Slovenije še za 300 milijonov, spoštovana državna sekretarka. Beremo, da je DUTB pred insolventnostjo, 50 milijonov dodatnega denarja bo treba dati, zato ker ste šli s pripojitvijo Factor Banke in Probanke k DUTB, šli ste s postopkom poenostavljene likvidacije zaradi tega, da ste lahko določene zadeve prikrili. Nova Ljubljanska banka je brez treh nadzornikov, Nova Ljubljanska banka je brez ustreznega vodstva, imajo vede. Spoštovana državna sekretarka, kot državna sekretarka Ministrstva za finance ste za to odgovorni. Po blamaži z nepremičninskim davkom, ki ste ga veliko zagovarjali tukaj, vam ga je zavrnilo Ustavno sodišče. In danes se te zadeve ponavljajo z davčnimi blagajnami in z vsemi. Koalicija, dajte se zamisliti!
Hvala lepa. Besedo ima mag. Mateja Vraničar Erman, državna sekretarka.
Hvala lepa za besedo. Rada bi se dotaknila nekaterih zadev, ki so bile danes izpostavljene in se tičejo davčnih blagajn, ampak preden se lotim tega, če že odpiramo druge teme, je prav, da jih odpiramo točno in citiramo točne informacije. Revizija ni bila revizija proračuna, ampak je revizija sektorja države in v proračunu so izkazani podatki točni in se razen v enem manjšem delu zaradi novih podatkov o reviziji davka od dohodkov pravnih oseb niso spreminjali. Pa da se vrnem na davčne blagajne. Nekaj trditev je bilo postavljenih, ki ne držijo. Najprej trditve v zvezi s pobranim davkom na dodano vrednost v prvih mesecih letošnjega leta. Navajali ste podatke za januar in februar. Naj spomnim, da se DDV obračunava z enomesečnim zamikom, kar pomeni, da januarski podatki zajemajo odmero oziroma obračun davka na dodano vrednost za mesec december, februarski podatki pa za mesec januar. Vendar, če pogledamo trimesečne podatke, potem moramo ugotoviti dve zadevi. Prvo. Primerjava podatkov mesec na mesec je zavajajoče, ker se med letom dogajajo različne stvari. Prva zadeva je, da imamo letos prestopno leto, kar pomeni, da se je letos izvedlo v mesecu februarju veliko več vračil davka na dodano vrednost, kot pa je bilo dejansko vplačil. Poleg tega, če dan za plačilo DDV kot zadnji dan v mesecu pade na vikend, se plačilo lahko brez zamude izvrši prvi naslednji dan in ga je treba evidentirati tudi že naslednji mesec. Zaradi tega je veliko bolj relevantna primerjava trimesečnih podatkov. Trimesečni podatki za mesec januar, februar in marec kažejo, da so se prihodki od davka na dodano vrednost v prvem trimesečju letošnjega leta povišali za 5,5 % glede na lansko leto. Vračilo DDV po obračunu ostajajo približno na ravni lanskoletnih vračil, medtem ko so se vplačila po obračunih povišala za 4,2 %. V ta podatek ne vštevam podatka o davku na dodano vrednost od uvoza, ki se obračunava posebej. Skratka, podatki o dejanskih prihodkih davka na dodano vrednost v prvem trimesečju letošnjega leta kažejo na ugodnejši rezultat, kot je bil uvodoma predstavljen oziroma kot se poskuša prikazati. Že v svoji uvodni razpravi pa sem povedala, da podrobnejša analiza po dejavnostih, kjer se pretežno uporablja gotovinsko plačevanje, kaže, da je ta porast še veliko višji kot pa povprečna rast 5,5%. O ukinjanju samostojnih podjetnikov. Dejansko je v decembru 2015 prišlo do večjega ukinjanja dejavnosti oziroma do večjega izbrisa poslovnih subjektov iz registra davčnih zavezancev. 3 tisoč 274 je bilo izpisanih, od tega 700 takšnih, ki opravljajo kmetijsko dejavnost, zaradi sprememb, ki smo jih lani uveljavili na področju dohodnine. Približno 40 %, 2 tisoč 579 samostojnih podjetnikov, ki so bili podrobneje analizirani, je sklenilo redna delovna razmerja. Približno še 13 drugih odstotkov jih opravlja delo v drugih pogodbenih razmerjih in to kaže na to, da je 53 % izbrisanih davčnih zavezancev fizičnih oseb, ki opravljajo dejavnost, dejansko opravljalo odvisno dejavnost. Vendar so se zaradi okrepljenega nadzora tako na področju opravljanja dela in zaposlovanja na črno kot tudi zaradi pričakovanega nadzora tega področja preko davčnih blagajn odločili, da uredijo svoja pravna razmerja oziroma delovnopravna razmerja tako kot je prav. Poleg tega se je 28 % teh zavezancev, ki so se izbrisali iz registra, upokojilo. Spet to ni posledica spremembe te zakonodaje, ampak ene druge, Zakona o invalidskem in pokojninskem zavarovanju. Nadalje, o malih zavezancih. Vprašati se moramo, ali je za malega zavezanca, predvsem tiste, ki opravljajo nepridobitno dejavnost, v mislih imam društva in podobne zavezance, ali za njih predstavlja administrativno breme to, da morajo račune potrjevati, ali za njih predstavlja administrativno breme, da morajo račune izdajati. Kot je že običajno, ko se uveljavi nova zakonodaja, se prevetri tudi izpolnjevanje obveznosti po obstoječi zakonodaji. In meseca januar ter februar sta pokazala, da marsikateri zavezanec, ki bi moral račune izdajati po veljavni zakonodaji, po DDV zakonodaji, tega ne počne. Sedaj smo pred dilemo, ali za te zavezance striktno vztraja, da morajo izdajati račune in jih oprostimo samo potrjevanja računov, ali pa se vprašajmo, ali je za njih obveznost, da morajo izdajati račune, sploh primerna oziroma smiselna ali ni zgolj nepotrebno administrativno breme. Ta premislek smo na Ministrstvu za finance naredili in v torek v javno obravnavo predložili osnutek sprememb Pravilnika o izvajanju Zakona o davku na dodano vrednost, kje predlagamo določeno opuščanje tovrstnih administrativnih obremenitev. Seveda nadzorovano, ker ne želimo sprožiti kaosa, še vedno pa vztrajamo na stališču, da če mora biti račun izdan in je plačan z gotovino, je prav, da izdaji računa sledi tudi potrditev preko dogovorjenega sistema potrjevanja računov. Davčne oaze in šušmarji. Uvodoma sem povedala, da kar se tiče šušmarjev, smo letos uvedli na Finančni upravi poseben projekt spremljanja šušmarjev in to se dejansko izvaja. Izvaja se tudi poseben projekt davčnih oaz. Dosedanje delo na tem projektu je rezultiralo v dodatnem obračunu davkov v višini 24 milijonov in te aktivnosti se pospešeno nadaljujejo. S spremembo mednarodne klime v zvezi z davčnimi oazami tudi hitreje in lažje dostopamo do informacij tujih finančnih uradov oziroma tujih davčnih uradov, zaradi tega bodo lahko v letošnjem letu ti postopki hitrejši. Še vedno pa moramo imeti pred očmi, da moramo za izpeljavo teh postopkov izpolniti izredno visoke dokazne standarde ne samo v upravnem, ampak tudi v sodnem postopku. Preventivne aktivnosti se ravno tako izvajajo. Tudi v bistvu poskušamo pripravljati ukrepe oziroma izvajamo ukrepe, ki gredo v smeri večjega ozaveščanja in tudi nagrajevanja tistih, ki izpolnjujejo svoje finančne obveznosti. Nadaljnje administrativne poenostavitve se napovedujejo za sredino letošnjega leta, ko bomo v skladu z našim načrtom predložili novelo Zakona o davčnem postopku. Ampak glavnina dela na tem področju ni sprejem zakona, je izvedba ustreznih ukrepov na terenu in temu Finančna uprava posveča veliko pozornosti. Kar se tiče znižanja davčnih stopenj na Hrvaškem. Ja, so jih znižali, ampak mi že uveljavljamo nižjo davčno stopnjo za marsikaj od tega, kar so Hrvatje znižali šele ob uvedbi davčnih blagajn. Razlike v dodatnih prihodkih – ja. Ne pozabiti, da smo mi že z dosedanjimi ukrepi za boj proti sivi ekonomiji zvišali prihodke iz naslova DDV za približno 100 milijonov letno. Torej mi uvajamo, mi smo uvedli davčne blagajne kot enega od naslednjih ukrepov, ne kot prvega, in v tem primeru seveda ne moreš pričakovati enakega finančnega ukrepa, enakega finančnega učinka kot pa, če je to ukrep, ki ga uveljaviš v bistvu iz nič. Kateri so drugi ukrepi za boj proti sivi ekonomiji? Področje davčnih oaz sem že omenila, področje šušmarjev sem omenila, intenzivno delo na preprečevanju dela in zaposlovanja na črno sem prav tako omenjala. Tukaj Finančna uprava beleži dobre rezultate v sodelovanju z Inšpektoratom za delo. Cela vrsta aktivnosti je, ki vodijo v to smer, pa če jih poimenujemo boj proti sivi ekonomiji ali ne, ampak dajejo rezultate prav na tem področju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin, pripravi naj se dr. László Göncz. Izvolite, gospod Tonin.
Dober dan kolegice in kolegi! Pozdravljam tudi dijake iz slovenjegraške gimnazije! Danes se pogovarjamo o davčnih blagajnah. Ministrstvo za finance je uvedbo davčnih blagajn predstavilo kot enega izmed temeljnih ukrepov v borbi proti sivi ekonomiji. Zdi pa se nam, vsaj v Novi Sloveniji, da ta borba proti sivi ekonomiji z davčnimi blagajnami ne bo uspešna, ker ti popolnoma nič ne pomaga desetkratna internetna povezava s Finančno upravo, če nekdo računov ne izdaja. Tisti, ki bodo želeli, ali pa hočejo, ali pa tudi to delajo, goljufajo, danes bodo to lahko počeli tudi naprej – z davčnimi blagajnami ali pa brez njih. Zaradi tega kakorkoli stvari obračate, je davčna blagajna ukrep za pridne in to je kaznovalni ukrep za pridne. Tisti, ki so delali po pravilih in pošteno, so imeli že pred uvedbo teh davčnih blagajn, ki so neposredno povezane s Finančno upravo, tudi posebne blagajne, kjer ni bilo omogočeno brisanje računa. Torej za tiste, ki ravnajo po predpisih in pravilih, ni bilo popolnoma nobenih razlogov, da uvedemo te davčne blagajne. Za tiste, ki pa goljufajo in se izogibajo plačevanju davkov, pa tudi ta ukrep ne bo prijel. Seveda me sedaj najverjetneje sprašujete, kaj pa je potem tisto, s čimer bi se pa mi v Novi Sloveniji borili proti sivi ekonomiji. Mi imamo rešitev, in to je, da se proti sivi ekonomiji da učinkovito boriti samo z zniževanjem davkov in z uvedbo pavšalnih obdavčitev. To sta dve najbolj učinkoviti orodji, ki prijemata kjerkoli po svetu. Nižji kot bodo davki, verjemite mi, da manjkrat se bodo ljudje spraševali, ali želijo neko storitev ali produkt z računom ali brez. Večji kot so davki, večkrat se postavi vprašanje: z računom ali brez. Poanta vseh nas bi morala biti, da bi v tej državi zagotovili čim nižje davke, ki bi jih plačevalo čim večje število ljudi. Danes je pa žal tako, v tej državi, da tiste, ki plačujemo davke, se izžema do maksimuma, nekateri pa najdejo vsemogoče obhode, variante davčne oaze, da se plačevanju teh davkov tudi izogibajo. To seveda ni prav, ni pošteno, ampak edina stvar, ki na tem področju dejansko deluje, je znižanje davkov na takšen način, da se enostavno ljudem ne bo splačalo več goljufati. Zadevo, sistem je treba narediti na način, da se nekaj ljudem ne izplača, da se ljudem ne izplača več, da ne vzamejo računa. To bi morala biti osnovna usmeritev pri pripravi vsakršne, tudi prihodnje davčne reforme. Na drugem koncu sem rekel, da je možnost pavšalna obdavčitev. Poglejte, v teh dneh sem se srečal z nekimi podjetniki in vsi ti mali podjetniki, ki imajo enega ali dva zaposlenega, vsi govorijo o tem, da so te davčne blagajne za njih katastrofa, da jim povzročajo ogromno težav. Včeraj sem poslušal številne primere, kako so davčni inšpektorji hodili po festivalu čokolade v Radovljici in lovili te male prodajalce čokolade za nepomembne in majhne napake. Če je to bistvo finančne inšpekcije, potem nam bog pomagaj. Razumel bi, da bi finančna inšpektorica sedela tam nekje in opazovala nekega prodajalca in če, ne vem, trem, štirim, petim, če hočete desetim kupcem ne bi izdal računa, potem je jasno pravilo, da se ga kaznuje. Da te pa davčni inšpektor lovi in ti utruja zaradi tega, ker si neko čokolado prodal, pa kupec ni vzel računa, potem ne more biti prodajalec kriv. Mislim, to so takšni majhni detajli, ki ljudi blazno morijo, jih težijo in seveda na vlado, na finančno ministrstvo in seveda na celoten naš parlament, ker zunaj te hiše nihče ne ve ali pa zelo malo ljudi ve, da je Nova Slovenija že v startu nasprotovala davčnim blagajnam. Ljudje izven te hiše enostavno rečejo, aha vi v tem parlamentu ste sprejeli, vi ste krivi, da imamo zdaj takšne in drugačne težave. In kakorkoli stvari obračate, nobeden pa nima problema s pavšalno obdavčitvijo. Včasih bi si želel, da bi, recimo, tudi na Ministrstvu za finance bolj pojasnili, v čem je težave pavšalnih obdavčitev, če so vsi za njih zainteresirani. Če so zainteresirani za njih podjetniki s pavšalnimi obdavčitvami, bi jasno vedeli, kakšna je njihova obdavčitev, kakšen davek morajo plačati in se ne bi bilo treba potem z nobenimi blagajnami in drugimi tehničnimi podrobnostmi ukvarjati. Na takšen način bi bistveno poenostavili poslovanje in ga naredili bolj učinkovitega. Jaz bi rad enkrat s strani Ministrstva za finance slišal, kaj je tisti glavni, ključni argument proti pavšalnim obdavčitvam. Lahko bi vam še nadaljnjih 10 minut govoril o tem, kakšne težave prinašajo davčne blagajne na primer gasilskim društvom, o katerih sem že govoril, lahko bi vam govoril o kmetijah, ki se ukvarjajo z raznimi dopolnilni dejavnostmi, pa bi rad nekaj časa prihranil še za svoje kolege, ki zagotovo imajo tudi zelo konkretne izkušnje s terena in bodo lahko v tej smeri še kaj dodali.
Hvala lepa. Besedo ima dr. László Göncz. Pripravi naj se gospod Franc Breznik.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani vsi prisotni! V neke vsebinske analize se ne bom spuščal tri mesece po uvedbi davčnih blagajn v to, ali so upravičene ali niso upravičene, ker menim, da je za to morda res preuranjeno, vendar je pa dejstvo, da že drugič razpravljamo o zelo podobni tematiki v tako kratkem času, kar pa nedvomno predstavlja oziroma pogojuje, da je na tem področje verjetno nekaj težav. Te težave se nanašajo na tiste, bom rekel, najmanjše davčne zavezance, takšne ali pa drugačne. Pozorno sem poslušal gospo državno sekretarko, ko je omenjena, da po prvih dveh mesecih je bilo nekoliko več vplačanega davka, kot je to bilo leto dni prej, in je tudi omenila, da bodo za bolj dosledne analize možnosti čez kakšen mesec dni, ko bodo določene informacije prispele na Ministrstvo za finance. S tem se lahko strinjam, ampak moram pa poudariti, da nikakor se ne morem strinjati s tem, da bi se pa čakalo z morebitnimi spremembami in korekcijami zakona predvsem v primeru največjih težav, katere že sedaj lahko strokovnjaki opazite in jih tudi poznate, da se s tem začne komaj po maju leta 2017, ko bodo res neke bolj poglobljene analize. Mi danes na terenu, kot je to že bilo danes poudarjeno tudi v stališčih in tudi sedaj v uvodni oziroma prvi razpravi, da vidimo, da pri določenih kmečkih proizvajalcih, da pri društvih, da pri šolskih bazarjih so evidentne težave in verjetno količinsko ta obseg ne dosega niti 2 % ali pa mogoče še manj celotnega davčnega zneska, ki se pobere na osnovi davčnih blagajn. Torej, nedvoumno gre za vprašanja, s katerimi bi se morali takoj, bom rekel takoj, že po prvi opaženi nedoslednosti ukvarjati. Tudi sam ne želim tukaj naštevati vsega tistega, kar je bilo že na prejšnji podobni seji že poudarjeno, ko je bila seja izrecno sklicana tudi s tem namenom, ampak vsekakor pa sem mnenja, da tiste rešitve, ki gredo morda v obliko nekega pavšala pri določenih davčnih zavezancih, bi morda lahko bila neka rešitev. Omenjala se je tudi ta varianta, ki je bila poudarjena s strani kmetijskega ministra v zadnjih dneh, kar se tiče kmečkih proizvajalcev. Z vidika Prekmurja moram poudariti, da je ta morebitna rešitev, da se nekje pri 7 tisoč evri potegne črta, verjetno sprejemljiva oziroma bi bila sprejemljiva in predvsem bi v primeru našega območja veliko prispevala k lažjemu delovanju obveznikov, davčnih zavezancev na tem področju. Moramo pa tudi čisto iskreno povedati, govorimo sicer o davčnih zavezancih, ampak tukaj gre predvsem pri kmečkih proizvajalcih tudi za čisto mizerne zadeve. Marsikdaj tudi ni jasnih informacij o tem, kako naj postopajo določeni taki proizvajalci. Moram tudi to poudariti, da sem pred kratkim, zato ker so me nekateri poiskali v zvezi z zelo konkretnimi vprašanji, sem postavil tudi eno vprašanje Finančni upravi, generalni direktorici, pred nekaj tedni, o zelo konkretnem primeru – žal, do danes še ni odgovora. Torej, kljub temu da verjamem, da je zaradi količinske dejavnosti na Fursu prišlo do kar velikega zalogaja dela, sem mnenja, da je lahko vsaj pri tistih primerih, ki se lahko zelo hitro rešijo in se razrešijo, to operativno telo bolj fleksibilno. Naj zaključim. Želel sem zgolj opozoriti na to, da s tistimi najnujnejšimi zadevami, ki se lahko razrešijo brez nekih večjih konceptualnih sprememb, bi morali začeti karseda hitro, ker bi se s tem v veliki meri tudi ta neka jeza ali pa nelagodje tistih, ki so dejansko upravičeni do kritik, lahko odpravilo. To morate vedeti, in verjetno vas večina tudi podobno razume to stvar, da ljudje tako razmišljajo, da največji zlorabniki sistema, žal, s tem zakonom oziroma z davčnimi blagajnami niso prijeti in jih težko primemo, tisti najmanjši, ki pa praktično količinsko, kot sem že poskušal oceniti, niti procenta morda ne dosegajo od celotnega priliva, pa najbolj nastradajo. Ta nepravičnost najbolj vpije v nebo tudi v tem primeru, zato pričakujem, da bo na osnovi vmesnih analiz, nekajmesečnih analiz ministrstvo poskušalo najti rešitve vsaj za tiste najbolj pereče primere. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Breznik. Pripravi naj se gospa Urška Ban.
Podpredsednik, hvala za besedo. Danes sem od poslanskih kolegov slišal tudi besede, kot je rekel gospod Dobovšek, da gre za radikalen zakonski predlog, ki smo ga podali tisti, ki smo vložili ta zakon. Poglejte, popravil bi te besede – mi se vračamo k normalnosti. Z odpravo tega vašega nesrečnega zakona in sprejetjem našega predloga se vračamo k normalnosti. Kaj je to normalnost? Normalnost je to, kar ima Avstrija v tem trenutku. Normalnost je, da Avstrija ni šla na online blagajne, ampak je šla na offline blagajne. Zaradi česa je šla Avstrija na offline blagajne? Ker kljub temu da ima petkrat manj problemov z brezžičnim internetom in žičnim internetom, ker se je zavedala vseh teh problemov, ki jih ima. Potem bom obrazložil, kakšni problemi so dejansko na terenu. Nadalje, Avstrija je uvedla tudi pavšal za tiste manjše pridelovalce. Treba se je zavedati, po eni strani ima Avstrija nekajkrat večjo povprečno velikost kmetije, kot jo ima Slovenija zaradi prejšnjih politik, ki so uničile velike kmetovalce ali srednje kmetovalce in jih pripeljale do zloma. Nekoč smo pri modernizaciji javne uprave, tudi v teoriji, govorili o servisni funkciji države, govorili smo o racionalizaciji, preglednosti, govorili smo o odpravi birokratske miselnosti. Največkrat smo uporabljali besedno zvezo usmerjenost k uporabnikom. Zdaj pa si poglejmo, kaj nam ljudje sporočajo. Nekateri ste teoretiki davčnega prava, ki nikoli niste delali v realnem okolju, razen redkih kolegic in kolegov, da jih nekako izvzamem, in ki nikoli niste delali v nekem mednarodnem okolju. Navedel bom nekaj problemov, ki jih imajo pridelovalci z javne tribune o kmetijski politiki, ker smo govorili v občini Jurovski dol tudi o temi davčnih blagajn. Direktor zadruge Dobrina, ki je ena izmed najbolj uspešnih novo nastajajočih zadrug za trajnostno lokalno preskrbo, ki je največkrat tudi v medijih, gospod direktor Denis Ploj mi je poslal dopis s kompletno problematiko manjših pridelovalcev, torej dodatnih dejavnosti kmetij, ki prodajajo te izdelke na različnih tržnicah. Zdaj pa poglejte, kaj so napisali. Recimo, kolega Lah, ki je bolj poznavalec še kmetijskega področja, bo potem po vsej verjetnosti širil to razpravo, ker je bil na tej javni tribuni ena izmed glavnih osebnosti in poznavalec tega področja, ampak bom poskušal, tudi ker imamo državno sekretarko, tudi vam nekako omeniti nekaj zadev, kaj se dogaja sedaj na terenu. Kaj so napisali? Uporaba davčnih blagajn na tržnicah je skoraj nevzdržna. Prodajaš na tržnici marmelado, jagode in jabolka. Marmelada je dopolnilna dejavnost, zato moraš izdati račun, jagode so izdelek kot druga dejavnost, moraš izstaviti račun, za jabolka, ki pa so osnovna kmetijska dejavnost, ni treba izstaviti računa. Podobno je pri zelenjavi: zelje, kislo zelje in solata. Zelje je osnovna dejavnost, kislo zelje dopolnilna dejavnost, solata pa zaradi 69. člen ZDoh druga dejavnost. Na davčno blagajno, torej na tržnici, moraš izobesiti obvestilo o obveznosti izdaje računa. Kako naj stranki pojasnim, da za jabolka ni treba izstaviti računa, ker so obdavčena po katastrskem dohodku. Prav tako, ko pride inšpektor in ti zaključi blagajno, mora biti v blagajni do centa natančna vsota. Razlaga celo primer tudi z Gorenjske, ne samo s Štajerske. Kako je to izvedljivo na tržnicah? Potrebuješ tri ločene blagajne, prostore za denar. Kako boš strankam izdal račune? Boš izdal 2 ali 1? Kako se bo to ločilo? To je na tržnicah enostavno neizvedljivo. Kako bom stranki pojasnil, da je na računu sok, mogoče še jagode, kislo zelje, sadika, ni pa jabolk? Skratka, tukaj je še toliko nedorečenega in predvsem zamudnega dela za kmete na tržnicah. Nadaljevanje. V januarju se je izkazalo, da vsaj polovica strank se obrne in ne kupi želenega blaga. Torej odidejo s tržnice in gredo rajši kupiti v Mercator, ker se bojijo povračilnega ukrepa, da je morda ta, ki prodaja – mu ne zaupajo, ne bo izdal računa za tisto, kar sem prej govoril o jabolkih. Nadaljevanje. Razmere na odprtih tržnicah, zunaj minus 5, blagajne so odpovedovale, tiskalniki niso želeli natisniti računa. Predstavnik Ministrstva za finance pa je dejal, da gre za slabo strojno opremo. Se zavedate, da je cena strojne računalniške opreme zelo različna. Pa je vseeno; pri 600 evrih stroškov te blagajne že pri minus 5 niso delale. Zdaj, če bi bilo minus 10 bi bil večji problem. Vprašaj, kaj zagotavlja, ko bo zunaj veter, sneg, dež in pa temperature 35 stopinj celzija. Nadaljevanje. Pri prodaji zelenjave in sadja, posebej pa kislega zelja, repe, sadik so roke mokre – kako se naj potem tipka na blagajno, ki ima touch screen recimo, vse te imajo touch screen tipkovnice. Trenutno moraš biti na stojnici eden, več je pridelovalcev in tako naprej. Torej, eden tipka, drugi daje in prodaja blago, torej potrebuješ dva človeka. Kmetija, mora iti na tržnico z dvema človekoma. Oče in mati prodajata, ima trihektarsko kmetijo, recimo v Jurovskem delu. Eden gre na tržnico v Mursko Soboto, eden v Maribor. Torej za tistih nekaj kislega zelja in jabolk potrebuje dve blagajni, dvakrat po 600 evrov. Nadaljevanje. Na veliki kmetiji uradno internet včasih ne deluje. Glejte, jaz sem poslanec Državnega zbora, stanujoč na lokaciji Cogetinci 46. Nagradno vprašanje. Kaj mislite ali imam internet preko Telekoma, preko žičnega? Nimam. Imam Ario. Torej nek komercialni ponudnik mi je omogočil sploh, da sem na internetni povezavi. Leta 2016. V Slovenskih Goricah v Jurovskem dolu, v Benediktu imamo turistične kmetije, kjer imajo tako počasni internet, kot ga je Nemčija poznala 15 let nazaj. Vi pa uvajate davčne blagajne in govorite o online! Kaj se zdaj še zgodi dodatno? Gre več ljudi na online sistem ali pa predvsem brezžični internet, ker žični je še, lahko rečemo, za nas fata morgana, nekaj takega v Slovenskih goricah, predvsem zaradi konfiguracije terena in zaradi Telekoma in tako naprej, da ne bom razlagal naprej še, ker zaidem predaleč. Zdaj jih je več uporabnikov v brezžičnem internetu, omrežje je še bolj zasičeno, še večji problemi so in še nižje hitrosti. Tudi potem zaradi teh imajo probleme podjetja in seveda tudi obratno. Recimo, nadaljevanje. Birokratska miselnost – nadaljevanje. Cele dneve govorimo o zelenih energijah, govorimo o čistem okolju, borimo se za najbolj zdravo okolje. Vsak ptič [[…]]Zaradi enega malega ptička ne moremo imeti nobenih vetrnih elektrarn, mi bomo pa tiskali cele dneve stalno več papirja preko davčnih blagajn. Namesto da bi elegantno izračunali, pravijo, letni pavšal, ki upošteva dopolnilne dejavnosti različne pridelave in ki bi ga vsaka kmetija z veseljem tudi plačala. Končni rezultat pobranih davkov pa bi bil zagotovo višji, kakor bo zdaj, saj bodo mnogi pridelavo in dopolnilno dejavnost opustili in s tem boste tudi množično spodbujali sivo ekonomijo. Ponovno vemo, da so davčne blagajne stvar Ministrstva za finance ampak ne, k temu ne teži sva Slovenija. Torej, če želimo tudi dvigniti samooskrbo, če želimo, da Slovenija ni – tudi namena zakona od vas ne bom nikoli razumel, spoštovani kolegi. Slovenija ni Ljubljana, Slovenija niso, lahko rečemo ti hoteli tukaj pa sedem kafičev, zaradi katerih v Ljubljani ste po vsej verjetnosti napisali tak nesmiseln zakon. To ni Slovenija, Slovenija so tudi Slovenske gorice, Slovenija so dolenjski griči, Slovenija je tudi Gorenjska, Slovenija je Prlekija, Slovenija je tudi Goričko – še večja revščina, še manjše kmetije, ki jih zdaj na veliko kupujejo madžarski podjetniki in tako naprej, da ne ponovno širimo. Torej uničujete celo vrsto dejavnosti. Naj na koncu, da ne bom predolg, še nekaj. Drugi del problema. Govorimo o tradicionalni peki kruha, govorimo o tradicionalnih drugih dejavnosti, ki so na vasi, ki bodo zamrle, ki se nikoli več ne bodo vzpostavile, ker jih navadno tudi izvajajo starejše osebe; starejše osebe, ki tudi niso vajene toliko te birokracije, niso vajene interneta in vzamete jim še vsako veselje, smisel življenja, da bi še karkoli proizvajali – tu poudarim – na podeželju pri, lahko rečemo, sramotno nizkih pokojninah. Nadaljevanje društva upokojencev. Prihajajo predsedniki društev upokojencev, sivi lasi jim štrlijo v zrak, ko govorijo, da jim je v življenju žal, da so kdajkoli slišali za stranko Desus. V življenju jim je žal, da so kdajkoli slišali, in ne morajo verjeti, da so društva upokojencev podpirala stranko, ki jim bo uničila delovanje društva upokojencev. Društvo upokojencev gre na izlet – primer, 5 evrov zbere vsak ta upokojenec in rabijo davčno blagajno in izdajajo račune za 5 evrov za izlet, da se peljejo do prve bližnje cerkve na neko romanje. Društvo upokojencev, ki organizira šahovski turnir, 3 evre pobirajo, on ima blagajno za 600 evrov in jim mora izdati račun. Od občine, recimo, lokalne pa dobi za to društvo mogoče 500 evrov. Torej, z dvema proračunoma z vsemi stroški za dvoletna proračuna, ki jih dobijo z občine, si lahko komaj kupijo blagajno. Kaj bodo pa vse ostale dejavnosti, ki jih bodo imeli? Vse to kaže, da v življenju niste delali v realnem sektorju. Vse to kaže, da v življenju ne pogledate, kaj se dogaja okrog nas. In vi vedno, in tudi minister Mramor izhaja iz stališča, da smo mi vrh sveta – ali kaj? Ne vem. Mi smo mala državica sredi srednje Evrope in okrog nas je polno konkurenčnega okolja. Večina mlajših ljudi se bo odselila, večina podjetnikov se bo odselila in se odseljuje in odseljujejo se celo tisti, ki imajo v življenju najvišje postavljene neke cilje; tisti, ki morda bodo v prihodnosti vodili, mogoče iz manjših družinskih kmetij ali pa podjetij, bodo vodili nekoč lahko srednja ali pa velika podjetja. Vsi ti se bodo zaradi vas odselili. Na začetku sem povedal: imamo diktaturo javnega sektorja, tistega najbolj nesmiselnega javnega sektorja, ki nikoli ni delal v realnem življenju in ki nam pripravlja zakone, kateri ne živijo med ljudmi. In Slovenija, še enkrat spoštovani kolegi na koncu, ko govorite, da imamo mi radikalni ukrep. Še enkrat poudarjam, to ni radikalni ukrep, to je vračilo k normalnosti. Vračilo k blagajnam, ki smo jih imeli, takšne kot imajo Avstrijci. Avstrijci seveda imajo vgrajen software program, ki manipulacije, kjer bi se pa zbrisali računi, odpravlja, je nemogoče in imajo potem tudi zadaj nekoliko več inšpektorjev, ki to spremljajo. In to je cela zgodba, ki bi jo lahko in ki je ne bi rabili torej narediti. To je cela zgodba okoli davčne blagajne, je normalna, je življenjska in daje ljudem smisel sploh do podjetništva, do delovanja na kmetijah, do preživetja ljudi in do tistih, ki so tudi danes že v pokoju, da imajo še smisel, da so koristni v družbi in da je njihovo znanje, izkušnje in vse v tistih, lahko rečemo, zrelih letih tudi koristno za življenje. Ne nazadnje še: poglejte, cela vrsta društev lahko presahne na vasi, tam, kjer so ta društva gonilo družbenega, političnega, kulturnega življenja. Tudi to ste ogrozili! Zato se enkrat vprašajte, usedite se skupaj pa recite, poglejte, boljše je, da ne delate nič, kot da delate škodo. Jaz sem zelo srečen, če boste tu dosti govorili pa sprejemali čim manj zakonov, ker ko boste s takimi zakoni prihajali v Državni zbor, s tako nesmiselnimi zakoni, je boljše, da ne delate res nič. Ne bom vas rušil, bodite tukaj štiri leta, uživajte še svoj mandat, ampak prosim pa vas, ne uničujte nam podeželja. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Urška Ban, pripravi naj se gospa Ljudmila Novak. Izvolite, gospa Ban.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik, za besedo. Naj najprej na začetku povem, da v stališču Poslanske skuine Stranke modernega centra nikakor nismo rekli, da je ta zakon, Zakon o davčnem potrjevanju računov, napaka. Kvečjemu smo opozorili na to, da vse težave, ki so bile izpostavljene ob uvedbi tega zakona in ki so bile danes tukaj omenjene, da je za vse te težave vzrok nekje drugje, ne v tem zakonu. In kvečjemu je ta zakon pokazal, da se za določene dejavnosti ali del dejavnosti ni izvajal v skladu z veljavno zakonodajo že do sedaj, tudi izdaja računov se ni izdajala, tako kot bi bilo potrebno, v skladu z veljavno zakonodajo do in pred sprejetjem tega zakona. Nikakor ni ta zakon predpisal, da je treba za marmelado izdati račun, za jabolka pa ne. Težave so nekje drugje in v parlament, če želimo rešiti te težave, bo treba priti z novelami drugih zakonov, da bomo odpravili tovrstne težave, na primer z Zakonom o ugotavljanju katastrskega dohodka, kjer bomo rešili ta problem kmetijstva in razmejitev dopolnilne in osnovne dejavnosti. Potem, ne vem, morda z zakonom o DDV oziroma se bodo te težave, ki so bile izpostavljene, kdo izdaja račun, kdo ne, lahko reši le s pravilnikom, ki pa je že v javni obravnavi. Pa se bom k temu še malo kasneje vrnila. Vsekakor mi svojega mnenja, tudi jaz osebno, glede davčnih blagajn nismo spremenili. Še vedno zagovarjamo to, kar smo zagovarjali od samega začetka, od poletnih mesecev lanskega leta in tudi zdaj praktično že več kot pol leta, dvakrat tudi že na sejah, ko smo obravnavali spremembe tega zakona, enega prejšnji mesec, enega pa danes. Še vedno smo mnenja, da so davčne blagajne ne verjetno temeljni, ampak eden izmed ukrepov v smeri omejevanja sive ekonomije, ene izmed njenih pojavnih oblik. Da davčne blagajne omogočajo enega od instrumentov izboljšanega nadzora, omogočajo, da se kadrovske zmogljivosti Finančne uprave učinkovito usmerijo na druga področja, se pravi na tiste pojavne oblike sive ekonomije in oblike utaje davkov, ki jih s tem zakonom nismo mogli zajeti. Po mojem mnenju gredo tudi v smeri zagotavljanj konkurenčnih pogojev med zavezanci in enake davčne obravnave vseh zavezancev. Večkrat namreč slišimo, da je davčni sistem nepravičen, ker omogoča, da se določeni zavezanci, ki bi morali biti v enakem ali vsaj primerljivem položaju, lahko izognejo plačilu davka, spet drugi ne. Zato vsekakor menimo, da ta zakon ni napaka in ne podpiramo ukinitve davčnih blagajn. Kot sem že povedala, smo pa kljub vsemu dvakrat, tudi že v letošnjem letu po uvedbi – zakon smo sprejeli 15. julija lanskega leta, začel se je uporabljati 2. januarja, praktično štiri mesece je v uporabi. Drugič že danes razpravljamo o tej tematiki in res so se na terenu v izvajanju teh določb zakona na terenu pojavile določene težave pri samem izvajanju teh določb zakona. Tudi sama in celotna naša poslanska skupina ni spregledala vseh opozoril in tudi na nas so bile naslovljena marsikakšna vprašanja, marsikakšne težave od društev upokojenskih, športnih, gasilskih, planinskih in tudi drugih davčnih zavezancev in nikakor nismo že do sedaj in tudi sedaj nimamo zaprtih oči pred temi težavami, na kar nas opozarjajo in kar tudi sami vidimo, da se dogaja v praksi in smo praktično vseskozi komunikaciji tako na eni strani z Ministrstvom za finance kot z vsemi zainteresiranimi zavezanci, ki morajo uporabljati določbe tega in drugih zakonov. Tako do nekaterih zaključkov, kje so mogoče izboljšave, smo že prišli. Na podlagi tega so bile tudi predlagane spremembe pravilnika o izvajanju DDV s strani Ministrstva za finance. To podpiramo. Vse druge stvari pa, kot je tudi državna sekretarka povedala, bomo reševali, zadeve, ki se tičejo prav in konkretno tega zakona, pa bomo reševali takrat, ko nam bo predstavljena ta celovita analiza, o kateri je bilo tudi že danes govora. Kaj se meni zdi še pomembno, da se pri teh davčnih blagajnah pove? Da je ta zakon, Zakon o davčnem potrjevanju računov, zgolj predpisal postopek, kako se potrdi v realnem času račun, ki je izdan za opravljeno storitev ali blago potrošniku in je ta račun plačan z gotovino. Ta zakon o potrjevanju računa ni določil ali uzakonil nobenega novega davčnega zavezanca. Nikomur, ki mu že do sedaj ni bilo treba izdajati računov, mu ga tudi sedaj, ko je ta zakon v veljavi, se pravi od 2. januarja 2016, ni treba izdajati. Ko govorimo sedaj o tej tematiki, se mi zdi neprimerno, da povezujemo obveznost izdaje računov, in s tem plačilo davka, z obveznostjo potrditve računa. tukaj se odpira to vprašanje, ki je bilo danes odprto, kaj je posledica, kaj je vzrok težav, ki so bile danes tukaj navedene in naslovljene. Kvečjemu se je res pokazalo to, da nekateri zavezanci, ki bi morali za opravljanje vsaj dela svoje dejavnosti račune izstavljati že doslej, te obveznosti niso skladno z zakonodajo izpolnjevali. Se pravi, do uporabe tega zakona. Zato so težave v določbah tistega zakona, ki od davčnih zavezancev sploh zahteva izdajo računov. Tako kot je državna sekretarka povedala, treba se je vprašati, kaj je administrativno breme za davčne zavezance: ali izdaja računov ali potrjevanje računov. Kot sem že rekla, večina težav ima vzrok v nekih drugih zakonih. Težave na področju kmetijstva, dopolnilna dejavnost v povezavi z osnovno kmetijsko in gozdarsko dejavnostjo. Te težave je treba reševati skozi spremembo Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka. Kolikor je meni znano, bo naslednji teden oziroma enkrat na naslednji seji Vlade ta novela zakona pripravljena, ki bo rešila to področje, o katerem je govoril pred menoj gospod Breznik. Potek aktivnosti nevladnih organizacij, zlasti manjša društva, kot sem prej rekla, upokojenska, športna in tako naprej. Tudi tukaj se je treba vprašati, kdaj je račun sploh treba izdajati in kdaj predstavlja zgolj neko administrativno breme. To se bo rešilo v osnovnem zakonu, v tistem zakonu, ki že sedaj tem društvom nalaga obveznost izdaje računov. Kot sem že povedala, so na Ministrstvu za finance 19. 4. v javno obravnavo vložili dopolnitev Pravilnika o izvajanju zakona o DDV in naslavlja točno te težave, o katerih je bilo danes govora. Predvideva rešitve za šole, problem šolskih bazarjev je bil izpostavljen oziroma za vse tiste dogodke, ki so oproščeni plačila DDV, in zbirajo denarna sredstva na dogodkih, ki jih organizirajo priložnostno in za svojo lastno korist. To je ena izmed rešitev, ki je predlagana v tem pravilniku, se pravi, jim ne bo treba izdajati računa in ker jim ne bo treba izdajati računa, je posledica, da če od njih ne zahtevamo, da izdajo račun, ga potem logično tudi ni treba davčno potrditi. Potem so v tem pravilniku predvidene tudi izjeme za nepridobitne organizacije, denimo društva, manjša društva, sicer ob izpolnjevanju določenih pogojev, če jim ni cilj doseganje dobička, jih vodijo večinoma prostovoljci ter zaračunavajo cene, ki jih odobrijo pristojni organi. Vse to so neke rešitve, ki pa nimajo, kot sem že večkrat danes povedala, vzroka v tem zakonu, ampak v drugih, ki jim sploh nalaga to osnovno obveznost izdaje računa. S temi rešitvami, ki jih je predlagalo Ministrstvo za finance v sklopu spremembe tega pravilnika, se tudi na nek način približujemo temu predlogu, ki so ga na nas, tudi na našo poslansko skupino so naslovili ta mala društva, center nevladnih organizacij in drugi. Verjamem, da bomo v javni razpravi, ki je do 5. 5., lahko tudi še posamezne določbe tega pravilnika še izboljšali. Sedaj pa kar se tiče sprememb tega zakona, Zakona o davčnem potrjevanju računov. Kot je bilo tudi že danes povedano, ne bom o teh finančnih rezultatih oziroma učinkovitosti samega sistema preveč govorila, ker je res treba počakati vsaj do sredine maja, ko bodo na voljo tako podatki za mesečne zavezance za DDV za vsakega izmed prvih treh mesecev in potem tudi prvo trimesečje četrtletnih zavezancev za DDV. Takrat se bo ta analiza, bo sicer delna, ker se strinjam tudi z državno sekretarko, da neka celovita analiza bo lahko narejena, potem ko bo zakon vseeno neko daljše časovno obdobje v veljavi, in takrat, ko bomo te podatke in to analizo imeli pred seboj, pa se bomo lahko pogovarjali tudi o spremembi prav tega zakona, se prvi, Zakona o davčnem potrjevanju računov. Vse te spremembe, ki pa sem jih prej povedla v sklopu pravilnika, žal nimajo neposredne povezave z Zakonom o davčnem potrjevanju računov. Kot sem rekla, prej kot s tem zakonom bo treba v parlament priti z drugimi spremembami zakona, ki bodo odpravljali določene nelogičnosti, administrativne ovire, birokratske ovire, ki smo jih pa tudi v stališču Poslanske skupine SMC povedali. Toliko zaenkrat. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Ljudmila Novak, pripravi naj se gospod Andrej Čuš. Izvolite, gospa Novak.
Hvala za besedo. Moja kolegica gospa Urška Ban je finančna strokovnjakinja, vodi Odbor za finance, ekonomistka, ne vem kaj še vse, je lepo razložila, kako je vse lepo in prav in kako so potrebni novi in novi zakoni za rešitev teh težav. Jaz se pa vprašam, ali vsi ti ljudje, ki sem jih srečala na terenu, lažejo, ali nimajo zadostnih informacij, ali morajo res biti vsi uporabniki finančni in pravni strokovnjaki, da bodo lahko vse te predpise razvozlali in z njimi jih dostojno in primerno uporabljali. Kar ugotavljam, je to, da so ti predpisi in te davčne blagajne neživljenjski, da uvajajo preveč težav ljudem, da ne morejo normalno opravljati svojega osnovnega dela, ampak so močno obremenjeni s pravili, predpisi, birokracijo in ne vem kaj še vse. Verjamem ljudem, ki te davčne blagajne morajo uporabljati, da imajo vrsto težav. Ne nazadnje vemo, da internetne povezave niso vse tako dobre kot v Ljubljani, čeprav imam jaz tudi težave v svoji pisarni z brezžično povezavo, kaj šele nekje na podeželju, kjer pa dejansko ni hitre internetne povezave. Tako se spominjam primera gospe, ki ima dopolnilno dejavnost na kmetiji. Ves dan oziroma dopoldne prodaja na tržnici, popoldne dela na kmetiji, zvečer pa vnaša iz vezane knjige računov v davčne blagajne internetne povezave, ker ji internet pred 10. uro sploh ne dela. Poglejte, da ne govorim o teh prodajah na tržnicah pa ko na različnih tržnicah prodajajo, koliko težav jim vse to prinaša. Pa to res ni smisel v tem, da delamo ljudem težave, tudi vedno poudarjam, mi želimo plačevati davke, vendar na nek bolj normalen, bolj življenjski način, da bomo lahko opravljali svojo osnovno dejavnost, pa tudi državi dali tisto, kar terja od nas, kar pričakuje od nas. Zato so te pavšalne obdavčitve v teh primerih za majhne uporabnike, za društva, za gasilce gotovo – torej, davčne blagajne so gotovo velika obremenitev in bi drugačen način obdavčevanja bil veliko primernejši. Ne vem tudi, ali je res treba čakati eno leto, premišljevati, ko je pa nekaj že na prvi pogled jasno, da ni dobro, da ne deluje dobro, da so mnogi opustili svoje dejavnosti zaradi tega, ker se ne želijo več s tem ubadati. Ali res želimo dajati več socialnih pomoči, namesto da bi ljudje lažje delali in poskrbeli zase in za svojo družino z normalnim delom? Žal vedno znova birokrati in na koncu mi, ki v parlamentu potrjujemo takšne zakone, pišejo neživljenjske zakone, ali z luknjami ali takšne, ki so težko izvedljivi, in zato del krivde zagotovo pripada tudi nam, kadar se takšni zakoni potrjujejo. V Novi Sloveniji smo bili proti, ker se nam zdi primernejša pavšalna obdavčitev. Upam, da ne bomo čakali eno leto, da bomo te nesmisle odpravili, siva ekonomija pa se naj kontrolira z več delovnimi inšpektorji in naj res poiščejo tiste, ki šušmarijo, vedno se pa delovni inšpektorji bolj najavljajo pri tistih, ki že tako imajo svoje dejavnosti prijavljene.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Andrej Čuš, pripravi naj se Tomaž Lisec. Izvolite, gospod Čuš.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Sam bi povedal, da na davčne blagajne gledam z dveh vidikov: za ene je uvedba teh prinašala dober biznis, ampak res za peščico ljudi, za druge pa je to predstavljalo predvsem dodatno finančno breme, administrativne ovire ter spet veliko neprijetnih stvari, ki so povezane s tem. Moti me tudi to, da so stroški vpeljave davčnih blagajn bili veliko višji, kot je bilo napovedano, zdi se mi, da je nekako vse šlo z namenom zavajanja ampak to je že neka stalna praksa v tej hiši. Sam kot Ptujčan grem velikokrat na tržnico in moram povedati, da pridejo do mene ljudje, ki tam prodajajo stvari, in rečejo, poglejte, zdaj pa mi res več ne vemo, ali se je tukaj, v tej hiši, ko sprejemate zakonodaje, vam čisto odpeljalo. Ker enostavno ljudje nekako računajo, pogledajo, kakšni so stroški in rečejo, stroški so višji, kot so naši prihodki. Zaradi tega vse več ljudi sploh noče več delati. Me pokliče kdo iz kakšnega društva in mi reče, poglejte, to, kar se dogaja, to ni normalno. Je prej gospod Breznik govoril, da mora tam društvo upokojencev tri evre za šahovski turnir plačevati in davčno blagajno vpeljevati. To se meni zdi najbolj smiselno pa tudi verjetno logično ne. Na drugi strani sem tudi sam zmeden, ko se govori, da se s tem borimo proti sivi ekonomiji, da bo več pobranih davkov, potem pa vidimo, da v prvih dveh mesecih letošnjega leta 100 milijonov evrov manj davčnih prihodkov v proračunu. Glejte, to sem prebral, pa ne se mi smejati, ker sam se ravno ne smatram za neumnega, tudi sam imam neke izkušnje, 6 let sem kuhal kavo vsak dan, pa mi še ni problem, tudi če bom kdaj spet moral, bom z veseljem delal, vsako delo je vredno, koliko ga ceniš, ampak ne strinjam pa se s tem, da se smejimo drug drugemu, ampak da se spoštujemo pa da ima vsak možnost povedati, kar je prebral in s čim se je seznanil. Zato smo tu, če ne, je boljše, da ukinemo parlament. Bom pa tako povedal. Sam sem Ptujčan, tudi sam nekako zagovarjamo rešitev v pavšalu, torej boj proti birokraciji, boj za nizke davke, ugodno poslovno okolje, smo v globalnem svetu in nekako na konkurenčnosti izgubljamo iz leta v leto. Zaradi tega se vse več mladih tudi iz leta v leto izseljuje v tujino s trebuhom za kruhom, ker pri nas nekega tujega kapitala ne bo, poslovno okolje pa je na repu Evropske unije, saj danes se nekam zapeljati ali iti, ni tak problem več, če živiš v takem okolju. Tako kot velik podpornik realnega sektorja in tudi podjetništva – ravno včeraj sem gledal na spletu posnetek prireditve Bob leta, katero je po mojem mnenju odlično vodil Ptujčan Tadej Toš, ki je na enostaven način povedal, s čim so danes vse obremenjeni tisti, ki ustvarjajo, torej predvsem predstavniki realnega sektorja in podjetniki. Pa dovolite, da vseeno nekaj povem, kar je povedal oziroma citiram. Začel je sicer s tem, da človek danes ni več svoboden; gremo samo skozi: obrazec B1, obrazec B2, navodila M1, navodilo M2, mali kolek, veliki koleg, izvršba malemu, odpis velikemu, trikrat kopirano, dvakrat skenirano, priporočeno, podpisano s povratnico, banka-notar-odvetnik, banka-izvršba, društvo-banka, potrdilo obresti, pravni pouk, potegljaj-potegavščina, opomin-prekršek, davčna blagajna-e-račun-kazen. Je pa zaključil z besedami, da pa še vedno obstaja ena svoboda, to je pa svoboda misli, katero pa ne bo nihče zatrl in ukinil. Tako, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, predlagam, da predvsem razmišljamo s svojo glavo in logično ter danes potrdimo ukinitev takšnega nesmisla, kot so to davčne blagajne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Lisec. Pripravi se gospod Marko Ferluga. Izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik, za dano besedo. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegi, kolegice! Prej je bilo rečeno, že drugič nek poskus spreminjanja davčnih blagajn, tokrat ukinjanje. To se pravi, da te točke danes sploh ne bi bilo potrebno imeti na dnevnem redu agende delovanje Državnega zbora, če bi v vladnih sobanah, na uradniških mestih v državni upravi, pa tudi znotraj Državnega zbora velikokrat bolj delovali po smislu ZKP – zdrava kmečka pamet – in posledično, da bi pustili pridne delati. Tako pa imamo to vlado, ki v koalicijsko pogodbo zapiše: manj birokracije. Danes smo slišali poslanca iz vrst koalicijske stranke SMC, ki pravi: "Koalicijski poslanci pozivamo Vlado za debirokratizacijo", a nima nobenih problemov pritisniti za takšne neumnosti, kot so davčne blagajne. Potem druga koalicijska poslanka pravi: "Druge spremembe zakonodaje so potrebne." Ampak to pravi koalicijska poslanska, če pa karkoli od tega predlagamo v Poslanski skupini SDS, torej manj birokracije, davčne spremembe, ste pa proti, ker "kao" ni sistemsko, ker ni v tem vašem duhu in ne vem čemu, v bistvu vas pa samo moti ena beseda, to pa je SDS, napačen predlagatelj in imate ogromno problemov. Še več. Mantra, paradigma ali pa teorija, kakorkoli hočete, te vlade je boj proti sivi ekonomiji, kar pa ima za posledico – kaj? Več sive ekonomije, manj pobranih davkov, pa manj pravnih oseb na področju kmetijstva, obrti, društev in tako naprej. Na drugi strani je posledično tudi več ljudi, ki odhajajo v tujino, in še več tistih, ki odhajajo v davčne oaze. Takšna je realna izvedba te vaše teorije o boju proti sivi ekonomiji. Še več, teorija te vlade je tudi učinkovit nadzor na posameznih področjih. Morda bomo enkrat sklicali sejo o delovanju Finančne uprave na terenu, ne tistih ljudi, ki so zaposleni v pisarnah, pa boste videli iz njihove prakse, seveda, če bodo imeli pogum povedati, kakšne neumnosti se jim dogajajo ob vsakodnevnem delavniku. Ker je ta vlada uvedla sistem socialistične miselnosti, je ovajanje sosedov zopet nacionalni šport v Sloveniji. Skratka, če že nekaj trdite in želite izvesti v teoriji, vas praksa popolnoma povozi. In še več, glavna neumnost teh davčnih blagajn je to, kar vam želimo dopovedati zadnje leto – vsaj poslanci Poslanske skupine SDS, pa tudi poslanci Nove Slovenije –, da kdor je davčno goljufal prej, bo tudi po uvedbi davčnih blagajn. To številke povedo že v teh prvih treh mesecih, ki vsaj v javnosti, pa verjetno tudi na kakšnem ministrstvu že na razpolago. Skratka, namesto da bi pustili pridne delati, jim dajete nove birokratke neumnosti, pa seveda ta vaša paradigma o nekih davčnih optimumih navaja k temu, da sosed ovaja soseda. Danes je bilo že nekaj rečenega glede problemov v praksi. Imeli smo nujno sejo Odbora za kmetijstvo, kjer so ljudje iz prakse, mislim, da tri ali štiri ure govorili, kakšni so realni problemi teh davčnih blagajn. Prva je finančna konstrukcija, ker so morali kupiti opremo, nadgraditi, tiskalnike in tako naprej, in kaj vse se jim v praksi dogaja. Primer kmečkih tržnic, prej je kolega Franc Breznik povedal na kratko, kaj vse se dogaja na kmečkih tržnicah. Iz svojega okraja, iz svoje občine imam konkretne primere. Borili smo se za kmečko tržnico, pridobili celo evropska sredstva, da ta kmečka tržnica zaživi, in kaj se dogaja po 1. 1. 2016 – trije ponudniki so rekli, dovolj imamo neumnosti, ki jih sprejemate v parlamentu. Z vsakim od teh ljudi sem govoril in sem rekel, ne, nismo vsi isti in nismo vsi tisti, ki podpiramo neumnosti uradnikov, ki verjetno med kakšno cigaretno pavzo razmišljajo, kako bi zagotovili svoj obstoj, ker itak bodo na koncu državljani vse to plačali, ker bo Državni zbor to potrdil. In so rekli, nobenih problemov nismo imeli prej, mora biti birokracija, moramo plačevati državi, kar država ima, ampak da imamo take neumnosti, da moramo ljudem dopovedovati, zakaj nekje potrjevanje računov, drugje pa ne, kako moramo z umazanimi rokami delati račune in vse ostalo, skratka, polno neumnosti. Jaz resnično vabim vse vas na neko kmečko tržnico, kjerkoli že obstaja – kot član Odbora za kmetijstvo bom verjetno zahteval nujno sejo –, pa si pogledamo, do kakšnih neumnosti je privedla vzpostavitev davčnih blagajn. Na drugi strani obrtniki, tisti, ki so že prej izigravali zakonodajo, se izogibali plačevanju davkov, to počnejo tudi naprej. Še vedno se dogaja, ko reče obrtnik, ja, veš, oni drugi obrtnik pa še vedno dela tako kot prej. Pa rečem, če imaš dokaze, prijavi ga. Je rekel, ja, kako, saj jaz nisem tisti, ki bi prosil za njegovo storitev. In to je ključni moment, kjer se v SDS ne strinjamo s koalicijo in z ministrstvom, da davčne blagajne ne bodo prinesle nič bolj obveznega za tiste, ki so bili že prej pošteni, razen več birokracije in več nesmislov. In ja, so območja v Sloveniji, kjer jim je onemogočeno elektronsko poslovanje. Zadnjič na Odboru za kmetijstvo je bilo rečeno, kako upajo, da zvečer se nekateri uporabniki izklopijo iz brezžičnih internetov, zato da oni lahko potem pošiljajo račune, da ja ne bodo dobili kakšnega pildka s strani Fursa, češ kako goljufajo državo, med tem ko ves dan delajo ali na njivi, ali pa na kmečki tržnici oziroma kje drugje skrbijo za svoj dnevni zaslužek. Imamo društva, imamo lokalna manjša društva, sam sem bil predsednik enega društva, športno, kulturno, za mlade, vse smo oskrbeli. Že zadnjič sem rekel, niti pod razno ne bi šel več za predsednika takega društva, kjer bi me bilo strah, ali bi pri tem, ko bi svoje člane na primer peljal v Planico, kaj vse bi moral par dni prej že študirati, da bom imel pa ja davčno blagajno sabo in če morda pa bi v tisti hitrosti zjutraj ob 4. uri zjutraj, ko bi šli, komu ne bi izdal računa in bi rekel, upam, da me pa ta Janez ali pa Franci ne bo prijavil Finančni upravi. Imamo društva na različnih segmentih in najbolj žalostno je, da v teh mesecih je prišlo v mojo poslansko pisarno in sem se srečeval z ljudmi na terenu, ki so upokojenci, ki pravijo društvo upokojencev bomo počasi ukinili. Že mladega človeka je težko dobiti, da deluje v društvu, starejšega pa sploh že tako ne dobiš, zdaj pa niti pod razno. In ukinja se tisto, kar je neko gibalo razvoja na podeželju, manj bo veselic, ki jih organizirajo gasilci, to je de facto, se lahko srečamo, tam enkrat septembra, oktobra boste videli, kakšno je stanje, manj je športnih društev in manj je upokojenskih društev. In po 1. 1. 2017 bo ta krivulja šla še rapidno navzdol. Skratka, vsega tistega, kar je gibalo razvoja, kmetov, obrtnikov, društev, bo po zaslugi teh davčnih blagajn, ki so vrh ledene gore neumnosti, ki se sprejemajo v Državnem zboru, vsega tega bo manj. Več pa bo šlo ljudi v tujino in več ljudi bo šlo tudi posledično v tisto, čemur pa se ta vlada nekako izmika – problematika davčnih oaz. Če smo že ravno pri finančnih posledicah, ta vlada neko napoved, da bo pobrala od 50 do 75 milijonov letno zaradi davčnih blagajn več – prve analize kažejo, da niti pod razno ne bo tega več. A na drugi strani isto pristojno Ministrstvo za finance nima skoraj, vsaj tako v javnosti piše oziroma v medijih, nobenih problemov, da bomo vrgli še 50 milijonov v dve tajkunski banki. Torej ti pridni kmetje, obrtniki in društva bodo teh 50, 70 milijonov, kolikor naj bi prišlo v proračun, dali za dokončanje zgodbe o tajkunskih bankah. Čestitke in pozdrave za takšno neumnost te vlade! Kapo dol, ker imate pa in timing in smisel in še kaj drugega, da si upate takšne zadeve dogajati. Da zaključim z dvema zadevama; eno je, kot sem že rekel, namesto da bi delali to, kar počnejo marsikatere razvite evropske države: nizki davki pa visoke kazni, se ta vlada spopada oziroma ima idejo: visoki davki, ogromno birokracije, visoke kazni pa še zatiranje pridnih. Ne bom govoril o vsem tem, kar so društva napisala, kaj so njihove želje kakšni so problemi, bom pa zaključil s tekstom – mislim, da je včerajšnji, predvčerajšnji – ko kmetijsko ministrstvo Vladi predlagalo, da začne po šestmesečnem uvajanju davčnih blagajn Slovenija posnemati avstrijski sistem, kjer imajo za davčno blagajno postavljeno pri 7 tisoč evrih prihodkov na leto. Ampak minister Židan je podpredsednik Vlade, mislim, da je celo v njegovem opisu teh nalog, ki jih ima kot podpredsednik Vlade, gospodarstvo, kmetijstvo in davki. Torej, eden glavnih, ki je rekel, davčne blagajne "na juriš, na juriš"; sedaj, ko poslanci SMC še kar govorijo enoletno prehodno obdobje, pa bomo videli, bomo videli, sam izda predsednika Vlade in svojo koalicijo in reče, hop, po šestih mesecih bomo pa spremenili in dali avstrijski model. In mi je žal, da gospoda Židana danes ni tukaj, da bi ga vprašal, zakaj pa morda ne bolj približek društvom – 10 tisoč evrov – ali pa za moje pojme nek optimalen primer Švedske, kjer uporaba davčnih blagajn ni potrebna pri zavezancih z letnim gotovinskim prometom pod 18 tisoč 600 evrov, ali pa, zakaj ne Portugalske, ki ne zahteva davčne potrditve računa, če je poslovni subjekt ustanovljen na Portugalskem in ima manj kot 100 tisoč evrov letnega prometa. Ampak ne, minister Židan, potem ko vsa društva udrihajo po vladi, po parlamentu, ko se upokojenci sprašujejo, zakaj hudiča smo že volili Desus, ko se kmetje sprašujejo, kdo skrbi za kmete v Državnem zboru, ko se isto sprašujejo obrtniki in predstavniki društev [[…]]Ne! Dejan Židan v svojem slogu demagogije prehiti lastno vlado z demagoškim ukrepom, ki mu je še pred pol leta rekel, to je to, v smislu zgrabimo, vemo koga, za roge. Ne, sedaj pa bo gospod Dejan Židan glavni nosilec sprememb na davčnem področju in kako pa davčne blagajne le niso tista sveta resnica, ki jo skoraj pred pol leta, verjetno bi tudi glavo stavil, kako je pa točno takšen zakon, kot ga imamo, vrhunski zakon. Ne, sedaj pa le posluša tisto, kar mu mi vseskozi govorimo: poslušajte ljudi, pridne ljudi, njihovo delo na terenu in njihovo zdravo kmečko pamet. Zdrava kmečka pamet nam veli, potrdimo ta zakon in ukinimo davčne blagajne kot eno top neumnosti te vlade. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marko Ferluga, pripravi naj se gospod Zvonko Lah.
Lep pozdrav tudi z moje strani. Ja, vse je narobe, vse ni prav, vse je slabo, ta vlada je zanič, vse je treba zmetati v en in isti koš. To je zdaj ta logika, dajmo davčne blagajne stran, to je najbolj enostavno, ker potem bo vse lepo in prav, sonce bo sijalo in trava bo rasla. To je zdaj ta logika. Ja, res je, ni zakon optimalen, stvari se popravljajo, ampak da ukinemo davčne blagajne, preden ugotovimo, kakšen ima učinek, jaz tega ne razumem in ne morem sprejeti. Če nam ljudje iz Ministrstva za finance in Fursa povedo, da bomo dobili maja, sredi maja, koncem maja, ne vem kdaj točno, analizo vsega tega, kako se obnaša, recimo, ta zakon dejansko v realnem svetu, ne glede na vse pripombe – ker je jasno, ker v Sloveniji itak imajo vsi na vse pripombe, vsi se na vse spoznajo, in potem prehajam na tisti drugi del, kjer je najbolj zanimivo to: jasno,da v zakonu ne moremo predpisati, da tisti, ki se ne drži zakona, da se ga bo zdaj držal. S tem se strinjam z gospodom Liscem, ne moremo predpisati. Goljuf bo goljufal, ali je tak zakon ali je drugačen zakon, vedno se bo izogibal. Ampak, gre za to, da enkrat v Sloveniji začnemo delati en korak proti tej tako imenovani davčni kulturi. Kaj je davčna kultura? Ali mi sami vemo, ali smo si sami tukaj razčistili, kako je to potrebno, da potem ne jamramo, da ni denarja za šolstvo, za zdravstvo, za ceste in za vse ostalo? Če pogledamo Švedsko; Švedska je ena takšnih zelo zanimivih držav. Ima zelo visoke davke, normalno tudi standard je visok, ampak 90 % ljudi brez problema plačuje, ker se zavedajo, ker imajo v svojih glavah to, da je treba plačati davke zaradi tega, da bodo imeli standard življenja takšen, kot ga imajo; da bodo imeli standard šolstva takšnega, kot ga imajo, da bodo imeli socialo tako, kot jo imajo. Tukaj pa se igramo populizme in neke všečne ukrepe sedaj, da bi kar naenkrat ukinili vse skupaj. Ampak jaz pa gledam tako, da so davčne blagajne prvi korak k nekemu stabilnemu pobiranju davkov, k nekemu mozaiku, ki se mu bodo pridružili tudi ostali zakoni, ki so potrebni, se pravi, da se ta davčna kultura začne izoblikovati in izboljševati. In tudi potem, da dejansko z nekom drugim zakonom nekako pridemo do tega, da se financira država, tako kot je potrebno, ne pa tako, da imamo mi še zmeraj v glavah ta jugosocialističen način razmišljanja, bomo že nekako zmutili, da ne plačamo državi in gremo po ovinkih mimo, ne pa, da se držimo nekih regul. In to je to. Pri tem, se pravi, pri davčnih blagajnah, mislim, da je potreben nek strpen in konstruktiven način dogovarjanja in pogovarjanja, ker jasno je, da ta zakon sam po sebi ne more biti popoln že takoj v startu. Zato tudi mi v SMC spremljamo na terenu, kaj se dogaja, sprejemamo te predloge, konkretne predloge, ki so, jih podajamo Fursu, se potem z njimi tudi dogovarjamo in poslušamo najti neke rešitve. Mislim, da je to način, na katerega bomo naredili vsi nek korak naprej do odnosa do države in do tega, kar je treba dati cesarju, se pravi davke, gre pa tudi za to, da bo ta zakon dosegel tudi nek določen pozitiven učinek pri nekem povečanju evidentiranja dobav blaga in storitev, ker potem bo tudi Furs lahko relativno hitro pregledoval, se pravi, koliko ima nekdo nabave materiala in koliko je tega materiala naprej plasiral. In to je bistveno. In drugo, kar je: z davčnimi blagajnami smo nekako naredili to, da je več osebja v Fursu, inšpektorjev, dobilo avtomatiziran del sistema; se pravi, da ti inšpektorji gredo lahko na teren in resnično lovijo te šušmarje, ki jih bodo zaznali tudi po drugih. Tudi ljudje, ko se bodo začeli zavedati, da je treba ljudi, ki delajo na črno, nekako prijavljati – in to velja tudi danes kot nek poziv, da se ljudje vsi ozavestimo, da je treba te ljudi nekako spraviti v red –, bodo imeli več časa in več možnosti, da se ukvarjajo s temi, ki se izogibajo res zakonom. Zakoni so pa, jasno, napisani za veliko večino, za en srednji del ljudi ali pa veliko večino ljudi, ki se držijo zakonov, vsi ostali, ki so pa izven, pa se jasno ve, kam sodijo in kam spadajo. Tako mislim, da je nepotrebno sedaj, da bi se naenkrat ukinil ta zakon in se ne strinjam s tem predlogom. Mislim, da velja nadaljevati, ker tudi to prehodno obdobje še zdaleč ni končano in tudi analiza ni narejena, tako da je treba vso so zadevo na nek pameten način izpeljati. Mislim, da se bodo prikazali ti rezultati, ki so nekako bili vidni, če ne bodo celo boljši. Tako govoriti tako, se pravi, kar si ljudje želijo, ne vem, če je dobro za to državo. Mislim, da je naše delo to, da moramo resnično odgovorno se postaviti na to in da začnemo to davčno kulturo spravljati na nek višji nivo, če si želimo doseči standarde severnih držav. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Lah, pripravi naj se gospod Ljubo Žnidar. Izvolite, gospod Lah.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik! Moja razprava bo malo drugačna, kot je od kolega Ferluge, ker sva verjetno bila, preden sva prišla v parlament, v različnih službah. Če se danes že pogovarjamo predvsem o problemih davčnih blagajn na kmetijah, bi to temo tudi nadaljeval, ne bom tako, kot je kolega Breznik, ampak glede na to, da je kolegica Ban rekla, da te davčne blagajne niso posebej nič več dodatnega davka prinesle, ampak da so davki na osnovi ostalih zakonov in da to ni tak problem, da bo treba reševati in popravljati druge davke – res je. Ampak vseeno kot primer na kmetiji, problem je mogoče več v Zakonu o dohodnini, kjer so določeni kmetijski pridelki kot osnovna dejavnost, potem dopolnilna dejavnost in druga dejavnost. V povprečju je naša kmetija 6,4 ali 6,6 hektarjev in ta kmetija z osnovno dejavnost nikakor ne more preživeti in z dopolnilnimi dejavnostmi nekako preživi. Dopolnilne dejavnosti so pa pridelava tistih pridelkov, ki so ali poškodovani ali niso prva klasa, ki se jih ne da prodati in se jih predela, s tem se doda dodana vrednost. To je dopolnilna dejavnosti in za to dopolnilno dejavnost je potrebno izdajati račun. Potem so pa tudi še druge dejavnosti, kot je recimo pridelava jagod. Bom povedal primer, da nek kmet prodaja na tržnici jabolka, jagode in jabolčni sok. Za jabolka ni treba izdati račun, za jagode in za sok pa. Imeti mora tri različne prostore za denar: tri blagajne, tri denarnice. Ko pride kupec, dobi račun za sok in za jagode, ne dobi pa računa za jabolka in se spomni tistega reka ministra Židana Vklopi razum, zahtevaj račun. Vpraša, zakaj ne dobi računa za jabolka, in se boji, da ga bo pocukal inšpektor in bo vprašal, kje ima račun za jabolka. Pa ga ne bo imel. In v praksi se je to dogajalo, da so se kupci obračali in niso kupili. Šel je rajši v trgovino kupit, ker je dobil račun. Potem so davčne blagajne. Pri minus 5 stopinj Celzija, kar je na tržnicah, ali je še večji mraz, so blagajne zaštekale, ne delujejo. Mogoče kakšne super drage blagajne bi delovale tudi pod takimi pogoji. Potem pri veliki vročini nad 35 stopinj so tudi štekale te davčne blagajne. Tisti, ki prodajajo zelje in take pridelke, imajo mokre roke – rabi še nekoga zraven, da bo tipkal. Kup je teh problemov. Tu govorimo, da imamo kup zakonov, ki jih nismo do sedaj upoštevali, in sedaj so problem, ko so prišle davčne blagajne, in je naenkrat vse narobe. Izgovarjamo se, seveda, tako kot minister Židan, ko je rekel, da imamo v Sloveniji uredbo o dopolnilnih dejavnosti na kmetiji boljšo kot Avstrijci. Samo žal imamo tudi davčno zakonodajo, ki vse skupaj pokvari. Imamo – ne vem, pred kratkim smo sprejemali Zakon o kmetijskih zemljiščih. V ta zakon smo kup določil, ki se tičejo Zakona o urejanju prostora notri dali, čeprav imamo v pripravi prostorsko zakonodajo. Potem se to vse meša eno z drugim in kmet ne ve, kako se obnašati. Zakaj ne bi vsi resorji, ki, recimo, pokrivajo kmetijstvo, tako prostorski, okoljski, finančni in še kakšen, se združili skupaj, naredili ekipo strokovnjakov, šli na kmetijo in vprašali kmeta oziroma se pozanimali, kako bi on lahko deloval, in se zakonodaja temu prilagodila? Ne pa, da se izmišljujemo, ta zakon ima vpliv na drug zakon, da ne more funkcionirati, potem si izmislimo tretjega iz drugega resorja, ki spet ima vpliv na drug resor in ovira izvajanje drugega zakona. Na koncu se čudimo, zakaj kmetje opuščajo kmetovanje, zakaj obrtniki, sploh tisti starejši, zapirajo svoje obrti, po drugi strani Zakaj pa bi delal za nekoga, za lenuhe, za uradnike, zakaj ne bi skrbel samo zase, da bo preživel, da se ne bi sekiral? To je razmišljanje teh malih podjetnikov, ki ustvarjajo dodano vrednost, plačujejo davke in zagotavljajo in polnijo tudi proračun. Koliko imamo teh majhnih! 70 % prihodkov je iz malih in mikro podjetij. Koliko je zaposlenih? Zdaj pa, kot da so pomembni samo uradniki, ki se izmišljujejo nove in nove predpise – pred kratkim sem trčil v butast zakon in ko sem se obrnil na državnega sekretarja in na ministra, ko je prišlo to do uradnikov, takoj reakcija: kaj se pa politika v to vtika, kaj pa njih briga [[…]]Halo? Uradniki, ki 20 let delajo, dobijo plače, nič manjše kot mi poslanci, in ščitijo samo svoje riti in čakajo vsak mesec plačo! Zakonodaja pa je takšna kot pri Butalcih. Mi, poslanci, se ne smemo vtikati v takšne zakone! Koliko zakonov, ki jih mi sprejemamo, je pokvarjenih z uredbami, ki jih sprejema Vlada, ali pravilniki, ki jih sprejema minister? Pa potem smo krivi samo mi, ker je zakon, ki ga uradniki pripravijo, nedorečen ali namenoma, da mi nekaj potrdimo, potem pa oni nastavijo naprej izvedbo tega zakona tako, kakor njim paše. Na terenu potem v realnem sektorju pa štala. In tukaj s temi blagajnami je ravno tako. Kolegica je rekla, bomo rešili z Zakonom o katastrskem dohodku [[…]]Ne bomo. Najprej ste dali ven verzijo takšno, ki je bila hujša kot v času vlade Bratuškove, ko so 1000 % nekaterih KD zrasli, zdaj je povprečje pa nekje 600. Če ste zdaj prišli na nekaj sprejemljivega – zakaj ste v začetku dali takšno informacijo ven, da so vsi znoreli? Čemu? Zdaj seveda pa popuščate, normalno, je treba popuščati. Na koncu bo KD manj, kakor ga je bilo zdaj v prehodnem obdobju. Ampak, gospod Židan je prekmurskim kmetom v ravnini KD toliko znižal, da niso bili niti zdravstveno in pokojninsko zavarovani več, ker je bil tako nizek KD, niso bili člani Kmetijsko-gozdarske zbornice – tisti v ravnini. Nabil je pa seveda KD onim gor v hribih, v Halozah pa ne vem, kje še vse. Zdaj pa to popravlja, ker je šel prenizko, zato da bo všečen svojim. Bomo videli, kakšen bo izračun. Vse vpliva na delovanje oziroma na kmetijsko predelavo. Govorimo o kratki prehranski verigi, po drugi strani pa onemogočimo, da bi tisti kmetje, ki nekaj doma predelajo in pridelajo, lahko na enostaven način to tudi tržili. Zakaj ne uvedemo pavšalov tako kot v sosednjih državah? Zakaj vztrajamo pri nekem KD, zakaj ne vzamemo modela, kot ga ima Nemčija – davčno vrednost in potem na osnovi potenciala, ki ga ima določeno kmetijsko zemljišče, se izračuna tudi davek. In to pri njih lahko velja 30 let, pri nas bi pa vsako leto imeli birokrati delo, administratorji, in ne vem kakšne podatke še vse, ker smo bolj pametni. Samo da nekaj delamo, pa ni važno, kakšen je rezultat. To smo ne vem kolikokrat že na Odboru za kmetijstvo obravnavali, zakaj tiščimo s tem socialističnim modelom kar naprej, zakaj ne pogledamo malo čez plot, kako je v tujini. Ali bo hudo narobe, če bi nek kmet, ki bi imel pavšal, ne plačal par evrov davka, ki bi ga drugače država dobila preko načina, kot je sedaj, s tem da bo desetkrat ali pa petdesetkrat več imela stroškov država s tem? To ni pomembno, ker bodo imeli tisti, ki niso nikoli delali, samo študirali ali imeli službe, pa nadzirali in ustrahovali tiste, ki pridno delajo na terenu, se znašali nad starimi ljudmi, ki morajo na kmetijah še delati, da kmetija preživi. Ali je to način? Ko me je nekdo vprašal, zakaj dovoljujemo, da je v Sloveniji toliko črnih gradenj, toliko objektov zgrajenih v nasprotju s predpisi, sem odgovoril, da je to namenoma zaradi tega, da lahko birokrati ustrahujejo ljudstvo, da kadarkoli lahko pošljejo inšpektorja, da jih kaznuje in s tem ustrahuje, da državi ni cilj, da bi bil red. Tudi te davčne blagajne in to plačevanje kazni. Tule so mi napisali, da je na Gorenjskem bil primer, ko v blagajni na tržnici ni štimal znesek za 0,50 evra in je branjevka plačala kazen, zato ker ni štimalo v blagajni. Nemalokrat se dogaja, da pride inšpektor v gostilno štet denar v blagajni takrat, ko je največja gneča, recimo, v obdobju malic dopoldne. Zaprejo blagajno, pošljejo ljudi v sosednjo gostilno in – štejmo! Ali je to pošteno? Pošteno do nekoga, ki pošteno plačuje vse davke? In če nekdo kot politik opozori na to, je odgovor, da kaj vas pa to briga, politike. Ali je res to prav? Zato mislim, da bi bil že čas, da se pogleda določena področja celovito in spreminja, ne da se samo izgovarja eden na drugega, kot je že kolega prej povedal, en minister na drugega, a vsi skupaj v Vladi sedijo in na koncu požegnajo, dvignejo roke in kažejo potem na odboru s prstom na drugega ministra, da je on kriv. Pred ljudmi, pred volivci smo vsi politiki v istem košu, konec koncev. Očitno bomo morali bolje razložiti, kateri smo tisti, ki se zavzemamo za to, da bodo stvari bolj enostavne in pravične, in tisti, ki jim za to ni mar. Zato mislim, da ni treba čakati še pol leta ali leto, da bomo ugotovili, da je nekaj narobe, ker se nam že vsi smejejo. Po medmrežju kroži vic, da je Ministrstvo za finance naročilo, da se mora uporabljati trislojni WC papir in da je treba en izvod poslati na Furs. Norca se delajo vsi iz nas. Ljudje pa opuščajo, pravijo, za nas za preživetje je, zakaj bi se gnali za to, da plačujemo samo davke tistim, ki sprejemajo tako neumne predpise. Ali je to cilj, da bomo uničili podeželje, da se nam bo kmetijska zemlja zarasla, da bomo uvažali zelo nekvalitetno hrano? Ali je to cilj? Ker pri uvozu je davek, če si pa človek doma sam pridela hrano, pa je država, zgleda, prikrajšana. Mene je novinar vprašal, pa sem ga debelo pogledal: "Ali mislite, da je to res dobro, da si Slovenci sami pridelamo hrano?" Nisem mogel dojeti, da to novinar na televiziji vpraša. Odgovoril sem mu: "Ja, dobro je, če bo nekaj manj davkov, bo tu ne vem kolikokrat država privarčevali pri stroških zdravljenja." Pri zdravju bomo privarčevali, če ne prej. Mislim, da bi morali se vsi zavedati, včasih so rekli: Knjigu čitaj i seljaka pitaj. Sedaj pa nekateri preveč knjig preberejo, preveč izpitov naredijo in na koncu ga ne zanima, kaj seljak misli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Žnidar, pripravi naj se gospa Vojka Šergan.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi! Danes smo slišali s strani Ministrstva za finance, da so davčne blagajne boj proti sivi ekonomiji. Ne, jaz bi rekel nasprotno, davčne blagajne so za mene bohotenje javnega sektorja, kajti s tako obsežno administracijo, s takšnimi postopki je treba administrativne sfere krepko okrepiti in dejansko vedno pa nas je polno besed, kako bomo zreducirali določeno zakonodajo: odpravimo administrativne ovire. Ali smo to z davčnimi blagajnami naredili? Nismo, ravno nasprotno! V Sloveniji imamo 14 tisoč podzakonskih aktov. Ti podzakonski akti naj bi bili operativni akti. To se pravi, izjemno veliko število zakonskih podatkov, ki se naj bi uporabljali v praksi. Mene zanima, koliko teh aktov je dobrih, ki so v pomoč, koliko teh aktov pa samo prepoveduje, omejuje; skratka, rekel bi, da so omejitveni in moteči elementi. Mislim, da bi bilo razmerje tam nekje 10 % proti 90 % v korist omejevanj in povečanja nekih administrativnih postopkov. Strinjam se, da je v Sloveniji treba narediti tudi na davčnem segmentu red, s tem se strinjam, seveda je treba najprej pogledati pri sebi. Če par let pogledamo nazaj, določene gospodarske družbe po več pet let niso plačevale davkov, to se pravi, da je najprej treba pogledati pri sebi, ali je red narejen, ali se te stvari izvajajo. tako kot bi se dejansko zakonsko morale. Delo na črno. Stvari so enostavne. To delo na črno je treba legalizirati in za to delo na črno se naj pobere davek, ampak problem v Sloveniji je, ker gremo iz ene skrajnosti v drugo skrajnost. Se popolnoma strinjam, da so določeni segmenti in tako naprej bili absolutno prenizko obdavčeni, sedaj smo pa šli v drugo skrajnost in lovimo malega človeka s čedalje večjimi davki. Mislim, da ta zadeva ni dobra. Poglejte, zakaj se v Sloveniji tako izogibamo pavšalni obdavčitvi? To je velik tabu, to bodo, ne vem koliko izkoriščali in tako naprej. Sosednje države imajo rešeno to na tak način. Zakaj? Zato ker rabijo 30 % manj javnega sektorja, zato da so stvari poenostavile. Če dam kar primer, vzemimo si primer enega podjetnika, enega vodovodarja, ki je samozaposlen. Zelo natančno lahko izračunamo, kakšen je njegov poslovni prihodek v enem mesecu. Če oddela 176 ur, njegova urna postavka je toliko in toliko evrov, na mesec znese toliko in toliko, na leto toliko in toliko. Če sta dva zaposlena, je pa to krat dva. Do evra natančno lahko izračunamo njegov realizacijo, ampak ne, njega moramo z vsemi administrativnimi postopki, z blagajnami, z vsem ne vem čem ga omejiti. Ko pavšalno lahko do evra natančno izračunamo, kakšen je njegov letni prihodek in koliko je sposoben v enem letu pridelati in zaslužiti! Da ne govorim na področju kmetijstva za male kmetije. Saj velike kmetije imajo vse deooje, ker bi se v tej administraciji tako kmetije izgubile. Skratka, s temi postopki bi se več ukvarjali kot z osnovno dejavnostjo, ampak za male kmetije, GERK so danes do kvadratnega metra natančni za vrsto kulture, skratka podatki so na mizi. Natančno se da izračunati z male kmetije, kakšen je njegov letni prihodek iz tega naslova. Zelo natančno se da to izračunati! Danes s temi davčnimi blagajnami – samo en primer bom navedel. Manjša kmetija, ker seveda z osnovno dejavnostjo ne preživi, se ukvarja z nekaj dopolnilnimi dejavnostmi, ampak še te, če niso sorodne – skratka, ima registriranih več dopolnilnih dejavnosti in ker gre za različne dopolnilne dejavnosti, mora imeti tri davčne blagajne. Tri davčne blagajne na mali kmetiji! Ampak, to še ni vse; mora imeti za vsako davčno blagajno ločen poslovni prostor. Mora imeti tri različne poslovne prostore. To je dejansko primer iz prakse, kam smo zdaj s to birokratizacijo, s temi predpisi pripeljali malega človeka, tistega, ki hoče na zemlji nekaj pridelati in seveda od tega preživeti. To so nesprejemljivi postopki. Mislim, to je takšna specifika, ki dejansko absolutno, absolutno ni sprejemljiva. Zakaj ne povzamemo primer iz Avstrije, tam imajo pavšalne obdavčitve, podatke imamo na mizi, točno lahko razvrstimo v določene davčne razrede, v Avstriji imajo davčni razred od 0 do 30 tisoč evrov in od 30 tisoč do 75 tisoč evrov. Do teh vrednosti jim ni treba vpisati računov, ker se natančno da izračunati, kakšen je njegov letni prihodek, v kateri davčni razred ga je mogoče razporediti in koliko bo njegov davek v enem letu. Stvari so zelo enostavne. Ampak ne, mi moramo, bi rekel, razbohotiti javno upravo, zaposliti toliko inšpektorjev, zaposliti na davčni upravi toliko, da bodo, ne vem, gledali datume, če je bil račun iz knjige vezanih računov poslan v desetih dneh. S tem se zdaj mi ukvarjamo, ker mora tam pregledovati ena delavka, če je bil račun poslan v desetih dneh ali je bil enajsti dan poslan. S takšnimi stvarmi se zdaj ubadamo. To je rezultat tega zakona, o katerem govorite, da je zelo dober, jaz pa trdim, da je zelo slab. Zelo slab. To so primeri iz prakse. Ta zakon je zame samo bohotenje javnega sektorja. Finančni učinek, dajte si izračunati finančni učinek, teh finančnih učinkov ni. Z davki lovimo malega človeka, ne vem, po drugi strani se pa vprašajmo, koliko primerov na leto sodno zastara, ki so obtožnice, ne vem, za velike kraje. Da ne govorim o tajnosti bančnih podatkov, ker smo rekli, naj se razkrijejo nepravilnosti bankah. Ne, to je pa tajno, to je pa bančno tajno, to se pa ne sme podatkov dajati ven. Namen je pa, da šparamo v državnem proračunu. Pa dejmo ta dva segmenta na tehnico. Kje smo se mi lotili zadeve s šparanjem in polnjenjem proračuna? Meni to ne gre skupaj. Mislim pa, tu je časovni vidik, da se bo kmalu pokazalo, da dejansko ta zadeva z davčnimi blagajnami na tak način – pa se absolutno zavzemam, da je treba narediti red, da naj vsi davki plačujejo, ampak ne na tak način, da dejansko za administracijo porabiš dve tretjine časa, za eno tretjino časa pa tisto stvar oddelaš. Ne gre to skupaj, to je nesprejemljivo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Vojka Šergan, pripravi naj se gospod Bojan Podkrajšek.
Hvala za besedo. Pozdravljeni, gospa sekretarka, sodelavci, kolegice in kolegi! Iz današnje vsebinske razprave je moč ugotoviti, da gre resnično pri tem zakonu izključno za populističen predlog, kajti bodimo resni, no. Ne moraš ukinjati davčnih blagajn, še preden ugotoviš, kakšni so učinki. To kaže resnično na populističen ukrep. Tudi jaz prihajam iz realnega sektorja in vidim davčne blagajne tudi kot uvajanje, na nek način, novih tehnologij, računalniških ali kakorkoli jih že imenujemo, tako na Fursu kot tudi v posameznih dejavnosti. Moram reči, da sem prebrala tudi – iz območne zbornice Zagorje so mi poslali dopis, mislim, da tudi drugim poslancem s tega območja, in nekako opozarjajo v tem dopisu, bom citirala: "Predlagatelji sprememb želijo vnesti izjeme davčnega potrjevanja računov, ker imajo vse spremembe politično razsežnost, se bo seznam predlaganih izjem iz dneva v dan večal predvsem zaradi predlogov političnih opcij, ki v iskanju všečnosti volivcem pogosto lahkomiselno, brez zavedanja praktičnih posledic manipulirajo z argumenti svoje moči." To sem citirala iz tega dopisa, tako da bo razvidno, da pravzaprav podjetniki, ki so začeli uporabljati te davčne blagajne in jih uporabljajo te tri mesece, so proti tem, da se v bistvu ta zakon uveljavi. To bi pomenilo, da so se jim stroški že zgodili, uporabljajo blagajne in zdaj se resnično ne strinjajo z ukinitvijo. Trdijo, da je treba, da je nedopustno, da je brez analize posledic davčnih blagajn nedopustno uvajati kakršnekoli izjeme. Torej je opcija samo: davčne blagajne da ali ne. In pravijo, da enostavno ne morajo drugače tega predloga zakona sprejemati. Seveda so posamezni primeri subjekti, manjši, kot so društva in pa ti planinski domovi. Nekako čutijo nekatere negativne posledice pri uvajanju teh blagajn. Zaradi tega tudi na ministrstvu poudarjajo, da bodo imeli posluh za te subjekte in da bodo razmislili oziroma predlagali spremembe na tem področju. Torej, ne morate trditi, da ni posluha za te manjše subjekte, ki imajo težavo z uporabo teh blagajn in ki izpostavljajo to problematiko. Skratka, treba je tudi to pogledati. Kar se tiče izjem, saj izjeme na nek način z vezano knjigo računov in mini blagajno so, in to manjšim subjektom na nek način olajša to prehodno obdobje do 1. 1. 2018. Pri tem pa je vendarle treba poudariti, da so nekateri subjekti, recimo, planinski domovi in ti manjši, morali izstavljati račune že tudi v preteklosti. Mogoče jih je sedaj samo nekako pripeljalo do tega, da so sploh začeli izdajati račune, ki bi jih morali že v preteklosti. Zato resnično ne vidim razloga, zakaj bi se ukinjale davčne blagajne. Še posebno, ker na Finančni upravi ugotavljajo in zagotavljajo, da je zaznati pozitivne učinke davčnih blagajn. To kažejo tudi inšpekcijski pregledi. Tudi mediji so o tem poročali in se zazna tudi bolj dosledno izdajanje računov. Prav tako je zaznati dodatno registracijo, dodatno zaposlovanje. Seveda, ko bo opravljena prva analiza, se bo potem lahko ministrstvo lažje odločilo, za katere subjekte bo vendarle naredilo izjeme. Kajti te izjeme je treba resnično pretehtati, ker če tega ne bomo upoštevali in ne bo ministrstvo tega upoštevalo, potem bo eni skupini olajšalo, vendar bo na drugi strani drugi skupini naredilo krivico. Zaradi tega je treba dobro pretehtati, kakšne izjeme in na kakšen način. Kajti za vse vrste pridobitne dejavnosti, to je treba imeti vseskozi v mislih, za vse vrste pridobitne dejavnosti, morajo namreč veljati enake zahteve. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Bojan Podkrajšek, imate besedo. Pripravi naj se gospod Uroš Prikl.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Kolegice in kolegi, državna sekretarka s sodelavcema! Ko govorimo o potrjevanju računov preko davčne blagajne, je zelo težko priznati napako, ki je bila storjena v lanskem letu. Naj uvodoma povem gospe Vojki, da je v enem delu zavajala. Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije je bila vseskozi proti davčni blagajni, ampak na koncu, ko verjetno eni niste razumeli, da gre to v škodo, je pa rekla, če že bodo, naj bodo za vse. To je dejstvo. Danes govorimo o teh neljubih blagajnah. Vem, spoštovana sekretarka z obema sodelavcema, da je to težko poslušati; težak dopoldan, ampak to je dopoldan, ko je treba poslušati stvari, ko govorimo o napakah, ki so bile storjene v preteklosti. Skoraj sem prepričan, da ne bo iz vaših ust besede, da je to napaka, da ste na tem segmentu zavozili. Je pa tudi dejstvo, v čem je razlika med 90 poslankami in poslanci in vam – da smo mi bili izvoljeni od ljudi, te račune bomo slej ko prej polagali. Seveda, več napak kot boste naredili, jih bomo prej začeli polagati, ker bodo volitve. Vi ste pa zaposleni in če ugotovite, da delate za politiko, ki dela škodo državi, je pač treba verjetno službo zamenjati. Pozorno sem poslušal tudi kolega Ferlugo, ko je rekel, da so te davčne blagajne prav gotovo neka kultura v davčnem sistemu, vnesena kultura v davčnem sistemu. Prejšnji teden sem dobil podatek, da je na 31. 12. 2015 bilo 32 sklepov neoddelanih Vlade Republike Slovenije. 32 sklepov, to je na datum 31. 12. 2015 – to je kultura! Seveda, naslednji teden, kot poslušamo, bo predsednik Vlade pripeljal ministrico v Državni zbor, ker ni izpolnila enega sklepa – to je kultura. Bil sem prejšnji teden na Postojnskem, kjer mi je rekel domačin – strokovnjak na področju gozdov, vseskozi živi na Postojnskem –, da tujci masovno odvažajo les; brez vsakega nadzora, brez vsakega računa. Ko se pa domačinom zgodi, da bi za božič posekali malo smrekico, jo mogoče prodali brez računa, da bi svojim otrokom kupili rokavice za zimo, pa je seveda kazen – to je davčna kultura. To sem že enkrat povedal v Državnem zboru, da sem bil v decembrskem času na neki dobrodelni prireditvi, kjer je bilo 75 obiskovalcev, vstopnica je bila 5 evrov, izkupiček tega je bilo dobrih 300 evrov, in na tisto nedeljo popoldan so se štirje finančni inšpektorji s to prireditvijo ukvarjali. Živimo v situaciji, ko se moramo še bolj zavedati, da Slovenija ni samo Ljubljana, večja mesta, da so Slovenija tudi Haloze, Prekmurje, kraški svet in tudi vsaka vasica, pa tudi če je na višini tisoč in nekaj metrov. Z uvedbo davčnih blagajn smo prišli v situacijo, ko ljudje v raznih društvih – pa smo to danes že velikokrat slišali –, predvsem gasilska društva ne upajo več pripraviti gasilske veselice in presneto razmišljajo, ali bodo šli v tisti vasi enkrat na leto na izlet, ker ne vejo in se bojijo, kako bodo pobrali ta denar. Tako gremo iz ene skrajnosti v drugo skrajnost. V državi je mnogo davkov nepobranih, mnogo davkov utajenih, mnogo denarja iz iste blagajne odpeljanega v tujino. Tisti, ki se s tem ukvarjajo, pravijo, da so to neke oaze, na drugi strani pa naši inšpektorji oziroma, kot jih nekateri imenujejo, dacarji spremljajo Facebook pa še kaj, kje bo kakšna prireditev v Sloveniji, v kakšni vasi, in se tisto soboto ali nedeljo odpravijo na to prireditev, da pregledajo, če je vse po pravilih. Mislim, da je ta pot zgrešena. Včasih se mi zdi, kot da v avtomobilu ne prestavljamo prestav iz prve v drugo, tretjo, četrto, peto ali šesto, da gremo kar iz prve v peto. To ni prav in se na tem segmentu prav gotovo dela škoda. Spoštovana državna sekretarka, to je dejstvo in moram vam povedati, da vse to pravijo ljudje iz okolja, iz katerega prihajam. Tega ne pravijo samo ljudje, ki se s tem ukvarjajo, to pravijo tudi ljudje, ki jih to bremeni, in to pravijo ljudje, ki imajo s tem vsakodnevne težave. Mislim, da to ni prihodnost Slovenije, da moramo začeti na kakšni drugi strani, potem ko bomo vse te stvari imeli urejene, ko bodo ljudje začutili, da dejansko, tako kot je rekel poslanec SMC, da želimo priti s tem v neko davčno kulturo, potem pa bo verjetno čas še za te blagajne. Zato predlagam in se tudi sam zavzemam, da se ta predlog zakona podpre, pa tudi če je treba komu povedati, da je bila storjena napaka, ampak ta predlog gre prav gotovo v smer tistim, ki seveda se vsakodnevno srečujejo s temi težavami. Seveda na drugi strani pa gre to na mlin tistim, ki ta državni denar razmetavajo tako v zdravstvu, potrjevanju davkov, davke ne plačujejo. Še nikoli nisem slišal, da bi si h kakšni veliki ribi upal iti kakšen inšpektor v soboto ali pa nedeljo. To ni prav in mislim, da s takšno politiko je v Sloveniji odpovedala kmečka pamet pa ekonomska logika. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Vojka Šergan, izvolite, replika.
Rada bi, glede na to, da je kolega rekel, da sem si to izmislila okoli Obrtno-podjetniške zbornice, mu bom poslala mail, v katerem je citirano tudi to, kar sem tukaj prebrala. Ker namreč zbornica, tudi če je bila v začetku v dilemi, blagajna ja ali ne, je zdaj, ko so davčne blagajne uvedene, proti temu, da se to spremeni. Ker podjetniki, obrtniki so strošek že imeli – tisti, ki so to nabavili. In zdaj ukinjanje in so proti temu, da se gre na široko z izjemami, zaradi tega ne morem pristajati na to, da Obrtno-podjetniška zbornica zagovarja ta zakon, ker eksplicitno navajajo, in bom poslala ta dopis, da so proti temu, da se delajo izjeme in da je to, kar počnete, izključno populističen pristop do tega, da se ta zakon ukine. Hvala.
Hvala lepa. Proceduralno ali [[…]]
Kot predlagatelj.
Kot predlagatelj, se opravičujem. Gospod Marko Pogačnik, izvolite, v imenu predlagatelja.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Mislim, da moram urgirati. Kolegica Vojka Šergan ali pa bi rekel vodstvo Obrtno-podjetniške zbornice v Zagorju ob Savi si našega predloga zakona verjetno ni prebralo. Kajti naš predlog zakona seveda sledi temu, davčne blagajne se ukinejo, vendar 2. člen pa tudi določa nekaj več. Člen določa povrnitev vseh stroškov, ki so jih imeli zavezanci v zvezi z davčnimi blagajnami oziroma z obveznim vstopom v sistem obveznega potrjevanja računov. Zdaj ne vem, ali vi ali Obrtno-podjetniška zbornica Zagorje zavaja. Mi predlagamo ta zakon, če bo sprejet, če bo potrjen, ukinitev davčnih blagajn in povrnitev vseh stroškov, kar nam verjetno razumljivo, da ne bi mogli mi [[…]]Zakaj odkimavate? Preberite si enkrat zakon! Ali ne verjamete, da to v našem predlogu zakona piše? Seveda piše, ne bi mi predlagali po dveh mesecih ukinitev blagajn pa da se ne povrne, bi rekel, teh stroškov. Bi pa izzval še državno sekretarko, koliko bi to za proračun pomenilo povrnitev stroškov, mi ocenjujemo približno 16 milijonov. Če lahko poveste številko. Glede na to, da ste zakon zavrnili, predvidevam, da ste morali, bi rekel, to oceno tudi narediti. Povejte, kakšna bi bila povrnitev vseh stroškov v zvezi z davčnimi blagajnami in temi subjekti.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Uroš Prikl, pripravi naj se gospod Tilen Božič.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, še enkrat lep pozdrav s tega mesta! Uvodoma, ko sem predstavljal stališče Poslanske skupine Desus, sem povedal, da ne bomo podprli predloga novelacije oziroma ukinitveprenehanja tega zakona in nismo podprli tiste prve verzije, ki je bila s strani Nove Slovenije, novelacije tega zakona, seveda tudi tega predloga ne bomo podprli. Mi verjamemo v davčne blagajne, ocenjujemo, da davčne blagajne so eden izmed možnih ukrepov za konsolidacije v končni fazi javnih financ, ne seveda edini, predvsem pa so namenjene temu – in to je osnovna poanta, poanta samega predpisa –, da gre za neko pravično bremenitev, gre za to, da se ne utajujejo več davki, gre za to, da je pravična prerazporeditev ali razporeditev bremen in da se ne goljufa. V isti sapi je treba povedati, da to ni edini ukrep, kjer bi radi ozdravili ali pa na nek način naredili poštene javne finance, seveda so tudi mnogi drugi mehanizmi, ne nazadnje je sprejet tudi Zakon o odvzemu premoženja nezakonitega izvora – to govorim v tem kontekstu, ker je bila prej nekaj razprav nazaj primerjava, aha, zdaj bomo tukaj se usedli na vsak evro, kar kakšno društvo izda račun oziroma ga ne izda, tiste "velike gavnarje" pa bomo spustili, ki so milijone pokradli, pa jih utajili, pa jih odpeljali v tujino in tako dalje. Verjamem, da imamo mehanizme, da tudi velike ribe ulovimo. Ne gre tukaj za lov na čarovnice, vsaj mi v Desusu ne razumemo te zadeve tako; osnovna poanta se nam zdi sprejemljiva, osnovan filozofija tega zakona in seveda je treba nadaljevati. Mi, kot sem povedal, nobene stvari v Desusu – in tudi jaz osebno ne podpiram –, da to je pa edina zveličana, po tej poti ni odstopanja, ni odklonov in tako dalje in tako naprej. Seveda je treba ugotoviti, kje se pojavljajo. Zdaj, če rečem anomalije, bom zelo grob, če rečem, kje se pojavljajo težave, kje se pojavljajo mogoče tudi nerazumljive birokratske ovire, takšni ali drugačni problemi, temu pa je treba prisluhniti, ne kar zamahniti z roko pa reči, gremo dalje. Mi smo prisluhnili, na nas so se obračali mnogi državljani in državljanke, predstavniki različnih civilnodružbenih iniciativ, pri nas so bili seveda, ker je to normalno, ker z njimi sodelujemo in imamo odlične odnose predstavniki Zveze društev upokojencev. Prej, ko sem manjkal tukaj, so bili predstavniki invalidskih organizacij, s katerimi smo se tudi o tej temi pogovarjali, pa še bi verjetno lahko našteval, ne nazadnje gasilci, številna društva. Na nekatere zadeve, na nekatere težave, s katerimi se oni srečujejo, so opozorili. Mi smo poskušali skozi en razgovor malo rezimirati te zadeve in smo tudi v kontaktu s pristojnimi na financah, gospo Vraničar, vendar smo že nekaj odgovorov včeraj zvečer, včeraj pozno popoldan dobili – tega nisem še uspel pogledati. Verjamem, da skozi izvajanje zakona o davčnih blagajnah, ki se seveda tako ne imenuje, imenuje se Zakon o potrjevanju računov, seveda bomo z zakonom nadaljevali. Mislim, da je to prava pot, usmeritev je O. K., seveda bomo pa preučili vsi skupaj, predvsem pa izvršna veja oblasti, tiste stvari, na katere nas ljudi opozarjajo, ker to ni zakon zaradi nas, zaradi poslancev, zaradi Vlade, zaradi gospe Vraničar, to je zakon, ki ga moramo vsi nekako upoštevati in se ga dosledno držati. Ne sme pa ta zakon – to govorim v isti fazi, v isti sapi –, ne sme pa ta zakon dejansko nečesa omejevati in biti cokla in to seveda ne bo. Verjamem, da bomo tukaj zadeve, če se jih bo ugotovilo, jih sanirali, jih popravili, naredili takšne, da bodo izvedljive, da ne bomo omejevali entuziazma teh ljudi, ki delajo, entuziazma, njihove požrtvovalnosti, ko se dnevno pojavljajo v različnih elementarnih nesrečah – o gasilcih govorim –, ki se dnevno pojavljajo in skrbijo starejši za starejše, jim pomagajo, jim omogočajo lepše življenje in tako dalje in tako naprej. Ne bomo tega omejevali. Zdaj, če bi imel tukaj čarobno palčko, verjetno ne bi tu sedel, bi kaj drugega počel in bi rekel takoj je potrebna takšna rešitev, onaka rešitev, tam bomo en limit postavil na 7 tisoč 268 evrov pavšala, kdo je pod tem, je oproščen, kdo je nad tem, ni oproščen in tako dalje. Seveda bo treba razmisliti in poiskati rešitve, ki bodo nam vsem v korist, hkrati pa se bo tista osnovna poanta, v katero pa vendarle verjamemo, ne vendarle, ampak verjamemo in smo od vsega začetka verjeli, da je to prispevek poštenosti, pravičnosti, sorazmernosti, se bo nadaljeval. Moram reči sedaj čisto osebno, da sem pričakoval manj zapletov, manj težav tukaj. Ta zakon je relativno dolgo se rolal v proceduri. Vem, da si je prisluhnilo in da se je stališče dopolnjevalo z mnogimi, verjamem, da z vsemi deležniki, ki sedaj te davčne blagajne že uporabljajo ali pa jih bodo uporabljali, in zato me mogoče res presenečajo nekatere zadeve, ki se sedaj pač kot anomalija pojavljajo po interpretaciji njih sami. Seveda bom kot papiga, če bom rekel, zakon je živa materija, ki se spreminja, zato tega ne bom rekel oziroma ni to ključni poudarek, ampak vendarle, mi bomo vztrajali na tem, mi bomo iniciator tega, da se določene zadeve korigirajo, ne bomo čakali leto, dve, da vidimo srednjeročne učinke, ampak tiste stvari, ki se bodo pojavljale v nebo vpijajoče in jih je treba spremeniti, jih bomo spremenili na tem mestu – bomo, govorim vsi skupaj, vemo, kdo bo predlagal spremembe. Na tem mestu si upam reči, upam si kot koalicijski poslanec na tem mestu reči, da naj vsi tisti, ki jih sedaj mogoče res mučijo te zadeve, naj ne bodo preveč pesimistični, bomo vendarle dosegli takšno kompromisno rešitev, da davčne blagajne ne bodo nikogar omejevale, da ne bo to kamen na hrbtu nekoga, ker to ni namen tega. Toliko morda za začetek. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tilen Božič, pripravi naj se gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo. Že dostikrat smo oziroma sem jaz pojasnjeval številne stvari, ampak je očitno treba dostikrat še kaj ponoviti. Zakaj ponoviti? Zaradi tega, ker včasih res ta hiperprodukcija nekih podatkov in enih trditev, ki prihajajo z občasno, po mojem mnenju tudi nekako zlonamerno, interpretacijo, nekako odvračajo od tistega, kar pa dejansko so pravi podatki. To me na nek način žalosti, da se to neprestano ponavlja, kljub temu da desetkrat, dvajsetkrat demantiraš neko zadevo, zato sem se morda prej – kolegu Čušu ni bilo všeč, da sem se mu nasmejal, zato ker ko pa tridesetič ponoviš eno in isto zadevo oziroma tridesetič dobiš demanti na to, da ni bilo sto milijonov manj izplena, ponovi isto zgodbo in potem je nerodno pri taki zadevi ostati resen. Je težko. Tako kar se tiče tudi tistega, kar je bilo rečeno, da pozivamo lastno vlado in da smo mi koalicijski poslanci in tako naprej. Stališče Poslanske skupine SMC je vsebovalo predvsem eno ugotovitev, da so v preteklosti bili zelo različni predpisi sprejeti, brez morda pretiranega razmisleka o tem, kakšen učinek bodo imeli v praksi. Glede na to, da sedaj imamo zakonodajo, ki ureja davčne blagajne, prihaja do avtomatične izmenjave podatkov in na podlagi tega tudi se potem pri marsikomu malo bolj ugotovijo napake pri davčnih zadevah in tisti imajo potem še določen dodaten strah, da se jim pogleda še vse ostalo. Imamo številne predpise, od varnosti pri delu do tega slavnega HACCP, ki nekatere države lahko prodajajo na ulici, pri nas imamo pa take težave s prodajo hrane na ulici, da je že kar malo smešno. Vse te zadeve, ki smo jih nekako ugotavljali, jih ugotavljamo – tukaj je ta apel bil nekako, da pri tistih zadevah, ki se tičejo več ministrstev oziroma drugih ministrstev, da bi si želeli nekaj več intenzitete. Ministrstva imajo številne prioritete in v okviru te smo samo naslovili, da bi te morda naklonili nekaj več pozornosti. Kar se tiče Ministra za finance, sem pa jasno povedal že v stališču, da kar se tiče debirokratizacije, je bilo marsikaj narejeno. Na eni strani imamo, če gremo gledat zakonodajo, Zakon o davčnem postopku, ki se je posodobil, poenostavil, sedaj imamo zakon, ki ureja carinske zadeve, se je tudi marsikaj poenostavilo notri, imamo trošarinski zakon sedaj nekako v tej javni razpravi, sedajle se nekje o njem pogovarjamo, razpravljamo in tako naprej, in številne rešitve peljejo v to, da bo gospodarstvo razbremenjeno pa tudi vsaj v določenem delu javne uprave in se bo lahko delalo več in bolje. Tako imam včasih občutek, da ti obiski, o katerih se tukaj govori, da se hodi na teren spraševat in tako naprej, z določenimi načini podajanja predvsem dezinformacij – mislim, da gre za ščuvanje in to ni pravi pristop in nad tem sem razočaran. Ker če bi se dajalo prave podatke, pravilne podatke, bi se verjetno tudi lažje prišlo do ugotovitev, kje pa morda kaj ni tako v redu, kot bi moralo biti. Sam takrat, ko se gremo s kom pogovarjat, predvsem zasledujem to, da čim prej identificiramo tisto področje, ki je morda težavno, ki bi lahko bilo problematično, ga potem tudi nekako razdelamo, vsebinsko podkrepimo in za vsebinsko podkrepitev konkretnega primera potrebujemo podatke, ki bodo tukaj v sredini maja meseca. Glede na to, da sem že povedal, da je to tehnični zakon, če bodo kakšne spremembe, verjetno bodo prej pri drugih zakonih. Bo morda to – ne vem, tako kot je bil zdaj en izmed predlogov oziroma razmišljanj Ministrstva za finance na področju spremembe pravilnika o Zakonu na dodano vrednost. Ne vem. Ampak vsekakor ta zakon, ki je tehnični zakon, s tem, da ga odpraviš, v bistvu mislim, da je to strel v prazno, morda samo v napačno smer. In tisto večkrat ponovljeno trditev, da nižji davki pomenijo manj sive ekonomije in tako naprej. Nigerija ima 12-odstotni delež davkov v BDP. Uganite, kaj naftne družbe, ki 80 % davčnih dohodkov predstavljajo – tisto, kar plačajo oni, trdijo. Pa poglejte, koliko ima sive ekonomije Nigerija! Se pravi, lahko bi bili davki nič – še vedno bi imeli isti problem. Dejansko bi bilo treba plačati, da se nekomu splača, da to [[…]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Pripravi naj se gospod Janko Veber.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovana državna sekretarka s sodelavci, spoštovani kolegice in kolegi! Nova Slovenija in seveda tudi sam osebno podpiram prizadevanja Slovenske demokratske stranke, da bi vendarle na področju davčnih blagajn oziroma davčnega potrjevanja računov morali narediti neke bistvene adaptacije. Kolegice in kolegi Slovenske demokratske stranke ste tukaj šli v eno zelo odločno rešitev, ki v bistvu pomeni ukinitev davčnih blagajn. Mi, Nova Slovenija – krščanski demokrati, smo že vložili novelo Zakona o davčnem potrjevanju računov, ki jo je pač koalicija zavrnila. Tega ne razumemo, da smo mi izgubili, ni res. Pridobila je Slovenija. Pridobila je. zato ker smo opravili eno razpravo, kjer ste in smo vsi, ki prihajamo s terena z različnimi informacijami, kaj so prinesle davčne blagajne v realnem življenju na terenu malim podjetnikom, kmetom, društvom, ki jih imamo ogromno – malih društev imamo okoli 17 tisoč v Sloveniji –,kaj so davčne blagajne prinesle. Vse to mi slišimo na terenu, če seveda hočemo slišati. In tukaj smo, zato ker so nas sem poslali ljudje, da v imenu ljudi govorimo in sem vesel razprave kolega Uroša Prikla in tudi izjave šefa njegova stranke, ki je nekako nakazal v enem izmed slovenskih dnevnikov, da je Desus v koaliciji tistih, ki želimo spremeniti, korenito spremeniti Zakon o davčnem potrjevanju računov. Torej, začela se je oblikovati neka koalicija, neformalna, v tem parlamentu, ki ima voljo, da naredi neke spremembe. Seveda se strinjam s kolegom Tilnom Božičem oziroma bi celo njegovo opazovano obdobje sam razširil. Zadnjič sem povedal, da bomo mi pravzaprav jasne rezultate imeli šele, ko bo leto zaključeno, ne šele prvi kvartal, če želimo biti natančni, ampak glejte, prvi obrisi se že vidijo, sproti se vidijo. Ni zdaj treba gledati samo številk, koliko je zdaj državni proračun več dobil, če je sploh več dobil. Najbrž je najprej dobil zaradi tega, ker so zavezanci za davčne blagajne morali kupiti opremo, strojno in programsko, in so za to porabili – koliko? Samo vlada je ocenjevala, se mi zdi, okoli 40 milijonov, jaz bi rajši zaokrožil na 50 milijonov. Iz teh 50 milijonov investicije v to opremo je gotovo država veliko dobila preko davka na dodano vrednost. Kakšen bo izplen in ali je res, kar je koalicija tudi sama zapisala v koalicijski sporazum, da je uvedba davčnih blagajn najučinkovitejše orodje v boju proti sivi ekonomiji? Na koncu opazovanega obdobja, na koncu leta bi rad videl tudi podatke, koliko smo mi s tem instrumentom, če ga lahko tako imenujem, zmanjšali sivo ekonomijo. Ampak rad bi pa tudi videl to, kar me pa žalosti in kar je dejstvo, da pa je veliko obrtnikov zaprlo svojo dejavnost, ker so rekli, da imajo vsega dovolj, zdaj še to, zdaj še davčne blagajne, jaz sem, pravijo, v nekem strahospoštovanju vedno plačeval davke, zdaj pa kar naenkrat mi država s tem sporoča, da smo kar vsi lopovi. Seveda obstajajo tudi davčni utajevalci; ja in predvsem pri tistih velikih ribah, pri tistih velikih davčnij utajevalcih, tam mislim, da smo premalo učinkoviti. Tiste bi morali najprej poloviti, ne pa te male, ki se prebijajo iz mesca v mesec s prodajo regrata, če smem malo simbolizirati. Ampak mi smo vso to dejavnost, to malo podjetniško iniciativo, to malo podjetništvo dejansko tako zakomplicirali, da ljudje pravijo, da jaz bi delal, ampak nočem in nimam moči se prebijati skozi te birokratske ovire. Nekateri so tudi javno ministru za finance in ministru za kmetijstvo in prehrano postavljali vprašanja, kako se pravilno po zakonih in navodilih in pravilih prodaja regrat. Ali zna, kolegice in kolegi, to med nami na to vprašanje kdo odgovoriti? Dvomim. Ta razprava je več kot dobrodošla, da dejansko pridemo, če razpolagamo s številkami, tukaj je gotovo Ministrstvo za finance tisto, ki je najbolj pristojno, ki ima na razpolago ažurne, upam vsaj, ažurne podatke, da vidi, kako in kaj se dogaja zdaj v času od 1. 1. 2016, ko je Državni zbor oziroma koalicijska večina uvedla davčne blagajne. Da vidimo, kakšni so učinki. Res je pa zelo težko s številkami meriti slabo voljo, ki je pa tudi učinek, seveda negativen. Koliko, kot rečeno, ljudi je zaprlo svoje obrtne obratovalnice, svojo obrtno dejavnost in koliko se jih ne odloča, da bi jih odprlo? Vem za prekmursko občino, kjer je v eni občini, je ena vas, je ena občina, ena fara, če hočete. Imeli so dve gostilni in zdaj so rekli, da jim je dovolj teh, ne nazadnje, prvič SPIZ in še davčnih blagajn, in so obe gostilni zaprli. Podpiram torej ta zakon.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber, pripravi naj se gospod Jože Tanko.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. V uvodu bom ponovno ponovil to, kar sem tudi pri prejšnji obravnavi zakona, ki je bil vložen s strani kolegov iz Nove Slovenije, da sem za osnovno besedilo Zakona o davčnem potrjevanju računov glasoval proti iz kar mnogih razlogov. Eden od teh, ki se ga omenja seveda tudi v teh predlogih, je zagotovo tudi ta, kako bo omogočeno izvajanje tega zakona tudi v najodročnejših krajih ali, če hočete, tudi na območjih, kjer je zelo slab signal. Ena od želja je bila seveda tudi, da se skozi Agencijo za nadzor elektronskih komunikacij vendarle naredi natančno pregledno situacijo o tem, kjer je to mogoče izvajati in pod kakšnimi pogoji in kje. Seveda je to bila takrat prezahtevna naloga za agencijo – vsaj tako je bilo pojasnjeno. Vendar mislim, da bi kljub vsemu morali imeti, ko se odločaš za ta sistem, izčiščeno tudi to vprašanje, kje in pod kakšnimi pogoji je mogoče vzpostaviti komunikacije. Sicer sam zakon predvideva in omogoča številne možnosti, da se potrdi račun, tako kot je predvideno v zakonu, in velik del zavezancev se je v tem istem obdobju tudi že zorganiziral in pravzaprav vse to zavezo izpolnjuje v veliki meri. Vendar tisti, bom rekel, zadržek, ki sem ga imel pri sprejemanju tega zakona in o katerem vsaj zaenkrat, razen pri enem primeru sem to zasledil, uporabniki še ne opozarjajo, gre za to, da se s tem zakonom zberejo vsi podatki o zavezancu. Ne samo o njegovem tistem trenutnem računu, ko je neko storitev naredil, ampak dejansko tudi, kje opravlja to storitev, kateri so pravzaprav, je razvidno, njegovi poslovni partnerji, pod kakšnimi pogoji pravzaprav posluje s temi poslovnimi partnerji. Če teh podatkov nimamo dovolj dobro zaščitene – to je pa baza podatkov za gospodarstvo na področju celotne Republike Slovenije – in če teh podatkov seveda nimamo dobro zaščitenih ali pride celo do vdora v to bazo podatkov, potem lahko nekdo naredi zelo veliko škodo v celotnem sistemu. Ocenjujem in upam si dati to oceno, ne glede na to, da je Vlada sprejela strategijo o kibernetski varnosti, ampak to je vladni dokument, Državni zbor še o tem ni razpravljal, zato si upam dati oceno, da o tem vprašanju smo premalo spregovorili v Državnem zboru in da imamo tudi premalo mehanizmov, da se takšne primere dejansko lahko tudi uspešno obvladuje in pravočasno odkrije in seveda prepreči, če bi do tega prišlo. To je eno od vprašanj, ki je izjemno pomembno, pa ne samo zaradi davčnih blagajn, tudi zaradi drugih sistemov, v katere se lahko, seveda če niso ustrezno zavarovani, vdre in povzroči veliko škodo gospodarstvu. Tako po eni strani ta prednost teh diplomskih komunikacij po drugi strani predstavlja tudi zelo veliko nevarnost in tega vprašanja še vedno nimamo izčiščenega. Sicer pa moj odnos, bi rekel, trenutno do zakonov, ki se vlagajo po tem, ko je bil zakon sprejet, ne glede na to, da tega osnovnega nisem podprl, moram povedati, da je odklonilen tudi iz razloga, ker si ne predstavljam zakonodajnega postopka, da sprejmemo zakon in ga potem, takoj ko je sprejet, spremenimo oziroma, kot je danes predlog, ukinemo pravzaprav veljavnost tega zakona. 2. januarja je bil uveljavljen, danes smo v aprilu in se že predlaga, bi rekel ukinitev tega zakona. To je resnično eno poslovno okolje, ki zagotovo ni spodbudno in če se to lahko naredi pri tem zakonu, zakaj se to potem ne bi uspelo tudi pri kakšnih drugih, se lahko vpraša nekdo, ki želi poslovati v Sloveniji. Torej ta, bi rekel, nestabilnost, ta nepreglednost je tisto vprašanje, ki ga moramo tudi vedno imeti pred očmi, preden se odločimo za takšen ukrep, kot ga imamo danes na klopi. Podobna razmerja so se zgodila tudi pri Zakonu o medijih. Zakon o medijih je bil sprejet z napovedjo, da takoj ko bo sprejet, bo spremenjen. To resnično ne more postati, bom rekel, in ne sme postati praksa v sprejemanju zakonov v Državnem zboru, če pa se nanaša še posebej zakon na mnoge uporabnike, ocena je, da bi jih bilo lahko tudi nekje 80 tisoč, najbrž jih bo nekaj manj, ker je z neko rezervo bil zakon sprejet, ampak to je izjemno velika količina zavezancev in najbrž da je treba tukaj biti tudi potem izjemno previden, preden se sprejmejo odločitve, katere se dotikajo 80 tisoč zavezancev. Sam sicer ocenjujem, da po majski analizi, ki bo prva analiza z uradno zbranimi podatki do tega obdobja, bo treba res opraviti analizo v smislu, kje so težave, kje niso težave, kje se da poenostaviti ta postopek. Sam ocenjujem, da pri tistih najmanjših nikoli ne moremo govoriti ali pa pri društvih, ki resnično delujejo za to, da nek svoj interes poskušajo uveljaviti. Ne nazadnje, včasih jim je to tudi oblika druženja, ne nazadnje tudi premagovanje stresa ali pa vseh stvari, ki se dogajajo danes zaradi izgube delovnih mest, zaradi nepredvidljivega delovnega okolja. Cela vrsta težav je in ljudje lahko velikokrat to premagajo s tem, da se vključujejo v društva in preko teh društev potem tudi vzdržujejo neko svojo kondicijo, če hočete, in imamo tudi zaradi tega mogoče še manj težav, kot bi jih imeli zaradi teh zahtevnih posledic gospodarske in finančne krize. Tako bo veliko primerov treba pretehtati in poiskati res premišljene rešitve, tudi v smeri, da se poenostavijo, še bolj poenostavijo ti postopki obdavčevanja, predvsem celotnega procesa. Zato ocenjujem, da zakon kot tak zagotovo ne bo ostal nespremenjen, treba bo iti v te spremembe, vendar sem sam na stališču, da je to treba narediti, tako da bomo vedeli, zakaj smo ta korak naredili, da bomo potem tudi lažje naprej spremljali izvajanje tega zakona v tem smislu, da bo predvsem pomagal k večji transparentnosti in, ponovno poudarjam, upam, da v prihodnosti izčistimo tudi vprašanje varnosti vseh zavezancev za uporabo davčnih blagajn in njihovih podatkov. Samo kot primer lahko povem, da je bilo dano tudi opozorilo v tem smislu, da se je pri konkuriranju na razpisih že zgodilo, da je konkurenca imela na razpolago vse podatke o podjetju, ko je poskušalo dati ponudbo, pod kakšnimi pogoji to podjetje posluje z drugimi subjekti, na podlagi česar se lahko oceni, kakšno ponudbo mora oddati. Skratka, veliko vprašanj je, ki jih je treba budno spremljati, temu primerno spremeniti zakonodajo in izčistiti mnoga vprašanja, ki so bila v tem obdobju izpostavljena, in tako priti, upam si reči, do kvalitetnejših rešitev, kot jih imamo ta hip na mizi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Moram reči, da je spremljanje te razprave v zvezi z našim predlogom o ukinitvi davčnih blagajn kar zanimivo. Na eni strani se pojavljajo argumentacije, predvsem mojih kolegov, ko so s posamičnimi primeri povedali, kje vse so težave in kdo vse ima težave pri uporabi tega birokratskega principa nadzorovanja poslovanja družb in kmetov, in na drugi strani ni nobenih odgovorov, ali to drži ali ne drži. Ali so primeri, s katerimi so utemeljevali nepotrebnost uvedbe davčnih blagajn oziroma potrebo po odpravi, ali niso; ali morajo res posamezni kmetje imeti dve ali več davčnih blagajn; ali drži, da morajo imeti dve ali več ločenih blagajn za posamezne proizvodne programe svoje kmetije ali ne. To je bilo povedano, ne prvič, tudi na odboru, ko se je obravnavala tematika, nedavno je bilo to povedano. Najbrž tisti, ki jih to obremenjuje, vedo, kako to v praksi poteka, ker se s tem soočajo. Obiskujejo jih inšpektorji, izrekajo opomine, v skrajnem primeru tudi kazni. Mislim, da je problem te vlade v tem, da se pretirano uvaja administrativne prepreke in ovire, da se pri tem togo vztraja in da se ne oceni, ali nek ukrep pomeni neko stimulacijo za razvoj, recimo, določenega tipa proizvodnje ali pomeni to dodatno oviro. Ali pomeni uvedba davčnih blagajn stimulacijo za razvoj kmetijstva in malih obrtnikov, malih podjetnikov ali jim to predstavlja dodatno oviro. Je tisto, kar je sledilo temu skozi vsiljeno investicijo in investicijo v inšpektorski del, nadzorstveni del v državni upravi dalo pozitivne učinke ali negativne učinke. Tu v koaliciji pravite, da boste počakali analize. O. K. Mislim, da so prvi podatki glede vrednotnic znani: ukrep, ki ni prinesel praktično ničesar, razen dodatne komplikacije, dodatne stroške in nekaj stroške tudi skozi zaposlitev v državni upravi. Ste jih odpravili? Jih niste! Tudi državno podjetje za upravljanje z gozdovi lahko vnaprej izračunate, da bo predstavljalo predvsem velike probleme, težavo in izgubo. Ta ukrep oziroma to bi lahko, če ste želeli dodatne vire iz te dejavnosti dobiti, lahko uredi na drug način, tudi z dvigom koncesijske dajatve, pa se tega niste poslužili. Mi smo v situaciji oziroma ta država je v situaciji, predvsem takrat kadar so na oblasti vlade levega profila, ko se teži k pretiranem administriranju, pretiranim obrazcem, pretiranim nadzorom; se pravi, ko se sledi nek totalitarni model, ko mora država vedeti vsako zadnjo podrobnost, ki je na vsakem področju, pa naj gre za poslovanje družbe, naj gre to za družino, naj gre to za, ne vem, kakšno dejavnost. Čisto vse. Sosednje države, ki so bolj demokratične, ki imajo te modele bolj razvite, ljudem bolj zaupajo. Marsikakšna stvar je obremenjena samo ali obdavčena samo pavšalno, to se pravi z nekim modelom. Zato tudi potrebujejo te države za svoje funkcioniranje bistveno nižje davke in tudi bistveno nižje prispevke. Davek na koncu se za take neumnosti, ko se prihaja do pretiranih birokratskih nadzorov, ureditev, spremljanja, plačamo potem dodatno še z višjimi davki in višjimi prispevki. Pač ta sistem se ekonomsko ne pokrije, ga je treba dodatno financirati. Ne razumem, zakaj je potrebno pretiravanje v teh primerih. Te davčne blagajne konkretno zadenejo dejansko samo mala podjetja, male podjetnike in podeželje oziroma kmetijski del. Nikogar drugega v bistvu ne zadenejo. Stroški, ki so povezani z uvedbo tega sistema, so za male proizvajalce, še posebej če dejansko potrebujejo dve ali tri blagajne in ločena knjigovodstva, enormni. Se pravi, tam, kje se ne dogaja nič ali pa zelo malo, kjer se ljudje ukvarjajo s preživetjem, jih obremenjujete z dodatnimi ukrepi, tako kot ste se ukvarjali za malim delom, medsosedsko pomočjo in podobnimi zgodbami, ki so za nacionalno ekonomijo popolnoma nepomembne, za življenje v nekem okolju pa izjemno potrebne. Na drugi strani pa so odsotni popolnoma vsi ukrepi, ki bi posegli v tiste, ki se ukvarjajo z milijardami, ki, ne vem, celo naš denar, skupen denar, transferirajo v davčne oaze, ampak to na svoje račune. Je kakšen nadzor, je kakšna inšpekcija, je kakšen ukrep? Na tem področju kakšnih resnih ukrepov v tem obdobju pač nismo doživeli. Celo nadzori ne funkcionirajo, celo tam, kjer bi morala Vlada podpreti neke ukrepe, se pojavi z neko obrazložitvijo in podpre, recimo, svojo hišno banko, da naj izroči dokumentacijo preiskovalni komisiji. Celo z mnenjem je podprto to, da je to pač utemeljen ukrep. Ne razumem, da se je katerakoli politika pripravljena ukvarjati toliko z nekimi marginalijami, ki zagrenijo življenje polovici države, ne prinesejo nobenih dodatnih finančnih učinkov ali pa le neznatne. Na drugi strani pa ni sposobna producirati ali pa celo zablokirati sprejem nekih ukrepov, ki bi omogočili pregled na nekih drugih področjih; recimo, na področju bank, na področju upravljanj z državnim premoženjem in ne vem še s kom. Tam gre do milijarde, odšlo je za nekaj državnih proračunov denarja iz te države – in ni nič. Ko predlagaš, da se spremenijo pravila glede delovanja Urada za pranje denarja, je Vlada proti. Ko predlagaš spremembo Zakona o Banki Slovenije, da bi se te bančne lumparije samo v primerih, ko gre za evidentno kriminalna dejanja in ko gre za to in to za primere, recimo, dokapitalizacije državnih intervencij – Vlada nasprotuje. Ko želiš zaostriti odgovornost v bančnem sistemu – Vlada nasprotuje. Tukaj pa se za kilo jagod, če nekdo ni izdal računa, podi inšpektor s kombijem po podeželju in preverja, ali je dejansko izstavljen nek računček za dva evra, kolikor je ena gajbica ali pa en paketek jagod ali ne. Če ta pristop ni nor, ne vem potem, kaj je noro. Tu kolegi govorite o tem, da je treba počakati na učinke zakona. Kakšne? Toliko boste naredili dodatno novih revežev, tistih, ki proizvedejo sto ali pa tisoč kilogramov jagod, za katere dobi tisoč evrov in če ga boste dobili slučajno, da ni izdal nekega računa, vžgali s 500, 700 evri kazni. To je tehnologija, s katero se ukvarjamo takrat, kadar so na oblasti leve vlade. Vse so enake, Pahorjeva, tudi Alenka Bratušek je to počela, Miro Cerar, ne vem, minister Židan je bil specialist za davčni nadzor v eni od prejšnjih vlad. On se je posebej poglobil v pravilnost in si naložil breme tega nadzora in uvedbe davčnega nadzora in izdajanja računov. Kje je zdaj ta gospod Židan, ki je imel toliko dela s paragonskimi bloki, z vezano knjigo računov in tako naprej? Kje je zdaj? Kaj ima od tega ta država, ko se je s tem tako pretirano ukvarjala, bolj kot ministri za finance. Nič! Zato ker se je ukvarjal s področjem, ki je neznatno v slovenski ekonomiji, na peti decimalki ne prispeva k BDP proizvodnja jagod, pa se ukvarjamo tukaj na seji Državnega zbora s tem, ali je to smiselno nadzirati ali ni smiselno nadzirati: ali bo plačal DDV ali ne bo, ali bo izdal računček ali ga ne bo. Tam, ko gre pa za velike stvari, je pa neznanska previdnost in neznanska lahkotnost zavračanja kakršnihkoli predlogov in tako naprej. Ukrep uvedba davčnih blagajn je popolnoma nepotreben, škodljiv za državo, zato ker se ta to bistveno ceneje in bistveno bolje urediti na druge načine, na drug način. Države, kjer vlada ratio, počnejo to na drug način, v državi, kjer vlada [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predstavnik predlagatelja. Najprej ima besedo predstavnica Vlade mag. Mateja Vraničar Erman.
Hvala lepa za besedo. Današnja razprava je pokazala željo, da se ponovno vprašamo po tem, kje je meja tolerance v zvezi s sivo ekonomijo in bojem proti sivi ekonomiji. Siva ekonomija se pojavlja v celi vrsti pojavnih oblik, ena od teh pojavnih oblik je poslovanje z gotovino. Ne trdim, da je vse poslovanje z gotovino že povezano s sivo ekonomijo, gre pa za področje, kjer se ta pogosteje pojavlja. Zakon o davčnem potrjevanju računov naslavlja to obliko sive ekonomije. Druge pojavne oblike sive ekonomije ali pa, če hočete, širše izogibanja plačilu davkov, je treba nasloviti z drugimi ukrepi. In ni res, kar je bilo zatrjevano tekom razprave, da se na teh področjih nič ne dela. Res pa je, da na teh področjih obstoji zakonska podlaga, obstojijo zakonska pravila, na podlagi katerih lahko Finančna uprava, pa tudi drugi pristojni organi, svoje obveznosti izpolnjujejo. Tudi ta pravila pridejo na vrsto, da se analizira njihovo izvajanje in po potrebi izboljšajo. Ne mislim, da pridejo na vrsto nekoč v prihodnje, ampak sproti. Isto velja tudi za Zakon o davčnem potrjevanju računov. Biti mora stalno v fokusu naše pozornosti, ali so rešitve oblikovane primerno, ali dajejo odgovore na vsa konkretna vprašanj, ki se v praksi pojavljajo. Tako kot sem omenila že v svoji prejšnji intervenciji, smo ugotovili, da posamezni subjekti, ki bi morali izdajati račune, ne na podlagi tega zakona, ampak na podlagi Zakona o davku na dodano vrednost, tega niso počeli, in smo se vprašali, ali je primerneje, da te ljudi oziroma te posameznike ta podjetja, te obrtnike, društva, zavežemo k striktnemu izdajanju računov in s tem potrjevanju računov ali odpravimo obveznost samega izdajanja računov in smo pripravili predlog rešitve v tej smeri. V zvezi z izvajanjem kmetijske dejavnosti ni problema, osnovna kmetijska dejavnost je tista v zvezi, s katero ni treba izdati računa, problem predstavljajo dopolnilne dejavnosti in dejavnosti osebnega dopolnilnega dela, ki se opravljajo na kmetiji. Ta problem ne more biti naslovljen skozi izjemo v Zakonu o potrjevanju računov, ampak mora biti naslovljen pri viru, torej s pravili Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka in Zakona o dohodnini, ki določata, kako se odmerja davek od katastrskega dohodka. Vsa ta vprašaja so v fokusu našega zanimanja in našega dela in v kratkem lahko pričakujete, da bomo tudi predložili konkretne zakonske predloge v zvezi s tem. Kdaj je pravi čas za spremembe? Naj povem primer pavšalne obdavčitve. Pavšalno obdavčitev poznamo na področju dohodnine pa tudi na področju davka od dohodkov pravnih oseb. Pravimo ji odmera davka na podlagi normiranih odhodkov oziroma normiranih stroškov. Prej, preden je sploh nov sistem zaživel, smo ga že spremenili in nimamo na razpolago ustreznih podatkov, da bi sploh lahko analizirali učinkovitost sistema. Temu se želimo izogniti, s tem ko trdimo, da želimo najprej dobiti vsaj prve podatke, podatke o izvajanju zakona v prvem četrtletju letošnjega leta, preden bomo razmišljali, ali je res nastala kakršnakoli napaka v zvezi s samim Zakonom o potrjevanju računov. Ko me sprašujete, kakšna je ocena stroškov za javno blagajno, če bi morali povrnitvi zavezancem stroške, ki so jih imeli v zvezi z uvedbo davčnih blagajn, potem naj najprej odvrnem, da je to naloga predlagatelja zakona, da oceni finančne posledice. Ampak hkrati lahko ugotovim tudi, da ta rešitev pravzaprav kaznuje tiste, ki so že pred napovedjo uvedbe davčnih blagajn tako imenovanih oziroma davčnega potrjevanja računov uredili svoje finančno poslovanje z ustrezno računalniško podporo. Ker ti, ki so imeli takšne programe, so večinoma imeli v svojih pogodbah z IT službami, podpornimi službami klavzulo, da nadgradnja obstoječega sistema ni poseben strošek, ampak se vključuje v redni strošek, ki ga tako ali tako plačujejo. Še enkrat bom ponovila to, kar sem povedala že prej, ni res, da je finančni izplen za prva dva meseca negativen oziroma da smo prva dva meseca pobrali v letošnjem letu manj davkov kot v enakem obdobju lani. Dejstvo je, da so prihodki razporejeni po dnevih nekoliko drugače, kot so bili v lanskem letu, zato je direktna primerjava mesec na mesec nekorektna oziroma zavajajoča. V celem trimesečnem obdobju, se pravi obdobje januar, februar, marec, prihodkov v tem času obdobja december–februar smo dobili za več kot 5 % višje prihodke iz naslova DDV kot v lanskem letu. V zvezi s trditvijo, da je potrebnih za delo na tržnici pri enem kmetu oziroma pri eni osebi, ki je na tržnici, da je potrebnih več davčnih blagajn, to ne drži. Zadošča ena blagajna. Res pa je, da če posameznik na tržnici prodaja izdelke, ki niso vsi proizvod njegovega dopolnilnega dela, ampak je več ljudi na tisti kmetiji nosilcev različnih dopolnilnih dejavnosti, da mora biti iz izdanih računov razvidno, kdo je dejansko oziroma ločeno mora biti izkazano potem v evidencah, h kateremu nosilcu dopolnilne dejavnosti se kateri od teh prihodkov pripiše. Mogoče samo še enkrat v zvezi z zapiranjem dejavnosti. Podatki kažejo na višje število izbrisanih poslovnih subjektov iz registra davčnih zavezancev v decembru 2015 v primerjavi z decembrom 2014, ampak še enkrat, 700 od teh je bilo vezanih na kmetijsko dejavnost kjer se je zgodba spremenila zaradi spremembe Zakona o dohodnini. 40 % od teh, ki so se izpisali kot samostojni podjetniki, je sklenilo redna delovna razmerja, 13 % opravlja delo na podlagi drugih pogodbenih razmerij in vse to kaže, da so tudi prej opravljali v bistvu dela v odvisnem razmerju, čeprav so se deklarirali za samostojne podjetnike. 28 % od teh, ki so prenehali s poslovanjem, pa se je upokojilo. Da sklenem, tako kot v vseh ostalih predpisih je tudi pri Zakonu o davčnem potrjevanju računov treba sproti spremljati njegovo izvajanje v praksi, zagotavljati enotno izvajanje in tudi analizirati učinke in na podlagi te analize pripraviti morebitne spremembe. Vse to izvajamo in bomo tudi vnaprej, ko bomo na podlagi dejanskih analiz tudi po potrebi predlagali spremembo zakona, če bo ta potrebna. V tem trenutku pa ocenjujemo, da bi predlagani zakon bil negativno sporočilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Marko Pogačnik.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Poglejte, kot predlagatelji smo prepričani, da je bil vložen postopek za ukinitev davčnih blagajn pravilen. Dejstvo je tudi, da današnja razprava je pokazala, da se tudi velik del koalicijskih poslank in poslancev zaveda, da je ta zakon slab in da ima veliko nepravilnosti in tudi ogromno tistih tveganj, na katere smo že mi opozarjali pred uvedbo tega zakona, so se sedaj v praksi izkazale kot pravilne. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da se z uvedbo davčnih blagajn nikakor ne more zajeziti obsega sive ekonomije, ki je bil tudi verjetno rdeča nit te vlade in koalicije, zakaj uvedba davčnih blagajn. Dejstvo je, da ste z uvedbo davčnih blagajn naredili ogromno škodo predvsem, bi rekel, manjšim obrtnikom, predvsem pa društvo in, bi rekel, tudi vsem šolam, ki zaradi vašega zakona danes skoraj ne morejo izvajati dobrodelnih dejavnosti, kot so bazar in podobne zadeve. Dejstvo je, da tudi skozi današnjo razpravo smo lahko prišli do spoznanja, da se tudi Vlada in pa koalicija zavedata napak, katere ste naredili, vendar te vaše napake bodo Slovenijo drago stale. Zakaj boste potrebovali zdaj dodatne tri mesece, štiri mesece in boste povzročili še dodatno škodo, da boste šli ta zakon spreminjati. Spoštovana državna sekretarka, poglejte, prepričan sem, da če boste začeli uvajati izjeme v ta zakona, boste naredili domino efekt in boste naredili veliko več slabe volje. Edini pravilni ukrep bi bil, da se davčne blagajne ukinejo v celoti in da se Slovenija vrne na sistem, ki ga je imela prej. Spoštovana državna sekretarka, zanima me, kako boste vi naslednjič, čez dva ali tri, štiri mesece, zagovarjali izjeme v tem zakonu, kajti prav vi ste bili, bi rekel najbolj rigorozni proti vsakršnim izjemam pri sprejemanju zakona o davčnih blagajnah. Vi ste velikokrat poudarjali, da če hoče ta davčni zakon uspeti, mora biti brez izjem. Zdaj se pa tukaj že govori, kako vladna koalicija razmišlja o izjemah; minister za kmetijstvo predlaga določen segment do višine, mislim, da 7 tisoč 500 evrov – da bi bili oproščeni tega, govori se o gasilskih društvih, šolskih bazarjih in podobnih zadevah. Poglejte, saj dajmo še razmisliti, gre tukaj za prvo branje in dajmo v celoti ukiniti te davčne blagajne, ki so se pokazale kot velika napaka, predvsem pa da te davčne blagajne ne bodo dosegle rezultatov, ki ste jih vi predstavljali v Državnem zboru in širši javnosti in da bodo davčne blagajne povzročile bistveno več negativnega efekta za Slovenijo kot pozitivnega. Spoštovana vlada, spoštovana koalicija, dajmo si enkrat naliti čistega vina, da se zakonov ne spreminja zaradi tega, ker en del populacije ali pa en segment, določen del, zakon kršil. Dajte njih priviti; tiste, ki kršijo zakon, ne pa da se potem, bi rekel, zaradi posameznikov, posameznic ali manjšega dela pravnih ali fizičnih subjektov potem gre v spremembo celotne zakonodaje. Spoštovana državna sekretarka, verjamem, da imate vi bogate izkušnje in tudi bogato znanje in dajmo si enkrat, bi rekel, priznati, kaj povzroča sivo ekonomijo. Sivo ekonomijo povzročajo predvsem ukrepi, ki jih sprejema vaša vlada in vaša koalicija, kajti sivo ekonomijo povzroča, bi rekel, višji obseg predvsem povečevanje davčnih obremenitev, povečevanje administrativnih ukrepov. Primer si preberite, do kakšnega spoznanja je prišla Nemčija. Nemčija je ugotovila, da povečano število socialnih transferjev in povečana minimalna urna postavka povečujejo sivo ekonomijo. V Nemčiji se siva ekonomija ravno zaradi tega zmanjšuje, ker so določen segment socialnih transferov zmanjševali. Vi z določenimi davčnimi obremenitvami, z dodatnimi davčnimi, administrativnimi bremeni to sivo ekonomijo samo povečujete. Smiselno bi bilo, ko boste poročali, dali ste si rok pet, šest mesecev, kakšen je efekt v zvezi z višjimi prihodki davka na dodano vrednost, da izvzamete ta segment, ki je bil porabljen za vzpostavitev programske in tehnične opreme. Na to smo vas že opozoril, da ne bomo zdaj prišli do spoznanja, da so prihodki iz naslova davka na dodano vrednost ostali na enakem nivoju ali se malenkostno povišali, potem bomo prišli pa do spoznanja, da je zaradi tega davek na dodano vrednost višji v proračunu, ker so pravne in fizične osebe morale nakupiti programsko in tehnično opremo za vzpostavitev davčnih blagajn. Zaradi tega sem rekel, da bi rad slišal vašo oceno. Mi smo oceno naredili, kakšen bi bil vpliv na proračun v primeru, da bi država morala povrniti te stroške. Ampak, poglejte, vi imate vse resorje pod svojo komando in bi do tega podatka, če bi želeli, prišli na zelo enostaven način ali pa hitrejši kot neka opozicijska stranka. Mi smo naredili oceno, zato vas izzivam, spoštovana državna sekretarka, da postrežete s podatki, koliko je bilo izdanih računov v celotnem znesku v zvezi z vzpostavitvijo programske in tehnične opreme. Spoštovana Vlada, spoštovana koalicija, prepričan sem, da Slovenija potrebuje korenito davčno reformo, v celoti: od dohodninskih lestvic do obremenitve dela in trošarinske politike. Mislim, da bi bilo veliko bolj učinkovito, če bi Vlada prišla pred parlament, pred širšo javnost in dejala: poglejte, zavedamo se, davki v Sloveniji so previsoki, treba bo narediti neko reformo. Marsikdo bi z veseljem plačal davke, kajti vemo, da davki imajo tudi drugo funkcijo, nimajo samo funkcije polnjenja proračuna, ampak imajo tudi razvojno funkcijo, kajti iz davkov se danes financira tako šolstvo kot zdravstvo, javne dobrine. Spoštovana državna sekretarka, mislim, da bi bil največji izziv za državljanke in državljane Republike Slovenije, da bi se zavedali pomena plačevanja davkov, predvsem to, da bi država ali Furs enkrat letno izdala poročilo, za kaj so bili pobrani davki dejansko porabljeni. Če bi vi napisali, da se je iz teh davkov, recimo, zgradilo šest novih vrtcev, šest novih osnovnih šol, se postavila neka nova bolnišnica, vendar gre večina teh zadev verjetno kam drugam, za reševanje napak te vlade. Dodatnih 50 milijonov bo treba dati za DUTB, zaradi tega ker ste se odločili, da boste na zelo netransparenten način pripojili Factor banko in Probanko. Na začetku svoje razprave ste to zanikali, vendar javnofinančni primanjkljaj ne bo takšen, kot ste ga napovedali, ne bo 2,2 %, ampak bo 2,9 %. 300 milijonov se je nekje skrilo, 300 milijonov večji javni primanjkljaj bo Slovenija imela! Naša največja sistemska banka v 100-odstotnem državnem lastništvu ima nepopoln nadzorni svet, nima popolnega vodstva. Poglejte, dajte se raje s tem ukvarjati. Vendar ne, vi boste rekli, 300 milijonov smo tam izgubili, 50 milijonov bomo tam izgubili, državno premoženje prodajamo raje davčnim oazam, ampak proračun je treba napolniti in, seveda, vlada Mira Cerarja in koalicija Stranke modernega centra, Desusa in SD v Državni zbor prinesete nove davčne obremenitve. Spoštovana Vlada, spoštovana koalicija, dajte se zavedati, davek ni samo za polnjenje proračuna, ampak ima tudi razvojno funkcijo. Ampak na te razvojne funkcije ste vi pozabili. Trajno ste uvedli povišanje DDV, z dodatnimi administrativnimi ukrepi obremenjujete gospodarstvo, obremenjujete državljanke in državljane Republike Slovenije, povečujete trošarine in vse to za polnjenje proračuna, seveda pa, da na drugem načinu se verjetno prekrivajo tiste napake, ki jih je ta vlada Mira Cerarja in pa ta koalicija naredila že veliko. Vse te napake bodo drago stale slovensko gospodarstvo, slovenske davkoplačevalce in davkoplačevalke.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo, ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekal, sprašujem, ali želi na podlagi 1. odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ne. Torej nihče ne želi razpravljati. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 13. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O ORGANIZACIJI IN FINANCIRANJU VZGOJE IN IZOBRAŽEVANJA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagatelja gospe Jelki Godec.
Hvala za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav vsem! Danes je pred nami predlog Slovenske demokratske stranke o spremembi zakona o organizaciji vzgoje in financiranja, ki je v bistvu krovni zakon, ki določa vse na področju vzgoje in izobraževanja, takoj od vrtca do konca srednje šole. Torej določa mrežo zavodov, financiranje, pravno identiteto, organiziranost, določa pa tudi sprejemanje in določanje vzgojno-izobraževalnih programov. ZOFVI, ki ga tako imenujemo, namreč ta zakon danes v 2. odstavku 86. člena določa, da se zasebni šoli, ki izvaja javnoveljavni program za izvedbo programa zagotovi 85 % sredstev, ki jih država oziroma lokalna skupnost zagotavlja za izvajanje programov javne šole. Ustavno sodišče je 4. decembra 2014 s svojo odločbo zapisalo, da je prvi stavek 2. odstavka 86. člena ZOFVI v neskladju z ustavo, in določilo v 2. točki, da je treba to protiustavnost odpraviti v roku enega leta od objave odločbe. Danes je leto in štiri mesece, pa še vedno nimamo spremembe zakona, predlagane s strani vlade, zato smo v Slovenski demokratski stranki danes, torej danes že tretjič vlagamo oziroma dajemo predlog spremembe ZOFVI, seveda glede na odločbo Ustavnega sodišča, ki je bila sprejeta 4. decembra 2014. Prvič smo ta predlog vložili 15. marca 2015, drugič 16. decembra 2015 in torej danes je naš tretji poskus. Ne gre namreč za samovoljo Slovenske demokratske stranke ali pa za naš predlog, ki bi želeli, tako kot pišejo mediji, da želimo izenačiti financiranje zasebnih in javnih šolah in da je naša prednostna naloga, da povečamo delež zasebnega šolstva in da se ne zavzemamo za kakovostno javno šolstvo. Daleč od tega! Sledimo odločbi Ustavnega sodišča, kar pa koalicija in vlada v letu in štirih mesecih ni storila. V odločbi Ustavnega sodišča lahko preberemo tudi realne trditve, kot to, da zasebnež, recimo čisti citat: "Primerjava z evropskimi državami naj bi kazala, da je zasebno šolstvo v Republiki Sloveniji zelo slabo razvito. Zasebne šole po uspešnem končanem osnovnošolskem izobraževanju izdajo javnoveljavno spričevalo, ki potrjuje končano osnovnošolsko izobraževanje". Nadalje lahko beremo, "Vlada se strinja s pobudo predlagateljev in meni, da je izpodbijana določba v nasprotju z ustavo. Sklicuje se na podatke Eurostata, ki kažejo, da je delež zasebnega šolstva v Republiki Sloveniji v primerjavi z drugimi članicami EU, minimalen, zato meni," – vlada namreč –" da obstoječo zakonsko ureditev, ki jo izpodbijajo pobudniki, de facto ne omogoča zasebnega šolstva pri nas. Vlada meni, da je načelo enakosti v dosedanjem spoštovanjem načel socialne države zagotavlja enako javno financiranje enakih položajev, torej javnih in vseh vrst zasebnih šol, ki imajo javnoveljavni program." Če se vrnem na podatke Eurostata, na katerega se sklicuje tudi Vlada pri prej omenjenih dejstvih, je v letu 2011 javne šole obiskovalo 98,4 % učencev in dijakov. Pri tem naj opozorim, da je povprečje v Evropski uniji 82 %. 0,9 % je obiskovalo držav [[...]], financiranje zasebne šole ostane torej 0,7 % učencev je obiskovalo neodvisne zasebne šole. Tistih 0,9 % oziroma tisto, kar je razlike, kar govorite danes o zasebnih šolah, ki naj bi ogrožale javno šolstvo, naj vam naštejem zasebne osnovne šole. Waldorfska šola Ljubljana, ki je začela s poukom v šolskem letu 1992/1993, Osnova šola Alojzija Šuštarja Ljubljana – začela s poukom 2008/2009, Montessori inštitut, Zavod za pomoč staršem pri razvoju otrok je začel z delovanjem 2010/2011, Zasebni vzgojnoizobraževalni zavod Waldorfska šola Maribor – začela delovati 2015/2016 in Vzgojno-izobraževalni zavod Antona Martina Slomška Maribor, Osnovna šola Montessori – začela delovati 2015/2016. Javnih šol ne bom naštevala, ker jih je več kot 400. Torej govorimo o procentu 0,9, ki ogroža javno šolstvo in zaradi tega in s tem razlogom Vlada Republike Slovenije oziroma koalicija ne želi podpreti oziroma ne želi v zakon zapisati tisto, kar določa Ustavno sodišče. Če je bilo včeraj rečeno, da javni uslužbenci, ki ne spoštujejo odločb Ustavnega sodišča in zakonskih podlag, nimajo kaj delati v javnem sektorju v službah javnega sektorja, javne uprave, potem je čas, da se tudi na tem področju nekaj naredi. Torej predlagamo Državnemu zboru, da sledi ustavni odločbi z dne 4. 12. 2014 in zasebnim šolam omogoči 100-odstotno financiranje v primeru seveda, da izvajajo javno veljavni program.Hvala.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Maji Makovec Brenčič.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani poslanke in poslanci! Vlada Republike Slovenije je predlagano novelo zakona proučila in ugotavlja, da je predlog spremembe 86. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja identičen predlogu, kot ga je že, kot je bilo omenjeno, 3. decembra 2015 predlagala skupina poslancev SDS. Vlada v zvezi z identično predlagano spremembo tega člena zakona sprejema enako stališče kot s sklepom Vlade iz decembra 2015. Stališče je bilo že predstavljeno prav tukaj v Državnem zboru z zavezo, da bomo pripravili spremembe zakona, ki bodo upoštevala v nadaljevanju opredeljene kriterije. Te zaveze, ki smo jih tukaj podali, so tudi že pripravljene v obliki predloga spremembe zakona, ki je bil objavljen 15. 4. na E-demokraciji in posredovan v javno razpravo. Naj pri tem izpostavim, da je z vidika odnosa oziroma pomena javno-zasebno v izobraževanju najprej pomembno poudariti, da je izjemno pomembno, da v Sloveniji ohranjamo in razvijamo kakovostno, dostopno in vključujoče javno šolstvo, hkrati pa omogočamo zasebnemu, da bogati šolski prostor, daje izbirnost in tudi različnost raznovrstnost programov. Sicer je bilo zasebno šolstvo zakonsko urejeno z zakonodajo leta 1996. Ureditev zasebnega šolstva temelji na podlagi 54. in 57. člena Ustave Republike Slovenije. Pri urejanju tega področja so bila upoštevan tudi določila Splošne deklaracije o človekovih pravicah, ki v 26. členu zagotavlja, da imajo starši pravico do izbire vrste izobrazbe za svoje otroke, ter Konvencije o otrokovih pravicah, ki zasebne šole dodatno opredeljuje v dodatku k 29. členu. Pri tem je pomembno tudi povedati, da te določbe ni dovoljeno razlagati, tako kot da bi posameznikom in organom kršila pravice ustanavljanja in upravljanja izobraževalnih ustanov. Ter podobno opredelitev za to pozna tudi slovenska ustava, ki v 54. členu določa, starši imajo pravico in dolžnost vzdrževati, izobraževati in vzgajati svoje otroke. Ta pravica in dolžnost se staršem lahko odvzame ali omeji samo iz razlogov, ki jih zaradi varovanja otrokovih koristi določba zakon oziroma v 57. členu dodaja, "izobraževanje je svobodno". Področje zasebnega šolstva in vrtcev je bilo v zakonodaji iz leta 1996 urejeno tako, da so bili le-ti deležni javnofinančne podpore v višini 85 % sredstev, ki so jih za plače in materialne stroške na učenca oziroma dijaka dobile javne šole, če so pridobili javno veljavnost svojih programov in izpolnili še nekatere druge pogoje povezane z zagotavljanjem pogojev ter programskim izvajanjem. Nekateri programi, predvsem tisti s posebnimi pedagoškimi načeli, so težko zagotavljali tako določen minimalni obseg vpisa in to je tudi vodilo k spremembi zakonodaje. Z zakonodajo iz leta 1996 je bil tako urejen tudi položaj zasebnih šol, ki so na področju Slovenije obstajale z uveljavitvijo zakona in po sprejetju te zakonodaje leta 1996 je bilo na novoustanovljenih več zasebnih vrtcev, tri osnovne šole in tri srednje šole, te so bile omenjene tudi v nagovoru. Vendar pa številne družbene spremembe, ki so nastopile v zadnjih letih in ki so aktualizirale vprašanje razmerja med javnim in zasebnim šolstvom odpirajo še več vprašanj, ne le vprašanje financiranja, ki se ga dotikamo v sami ustavni odločbi iz leta 2015. Gre namreč za povečanje zanimanja za urejanje tega področja iz razloga ne le migracijskih tokov, ampak predvsem dogajanja mednarodnih sprememb, ki so nastale v zadnjih desetih letih, in sicer predvsem v luči, kaj neko šolo sploh všteva pod pojem zasebno, predvsem z vidika upravljanja, glede na pridobivanje virov, glede na lastništvo prostorov in druge dejavnike. Prav vsi ti razmisleki v zadnjem času, tudi tisti, ki so nastali v slovenskem prostoru, kličejo k urejanju izobraževalnega sistema na način, da zagotavlja dostopnost, kakovost in pravičnost izobraževanja. Vlada Republike Slovenije zato predlaga zavrnitev zakona, ki ga je predlagala Poslanska skupina SDS, saj meni, da je iz teh razlogov in ob siceršnjem vprašanju financiranja obstoječih zasebnih šol treba urediti tudi druge elemente, ki so povezani z vsemi temi družbenimi spremembami, in prav to smo tudi zaokrožili v predlogu sprememb zakona, ki smo ga že objavili na E-demokraciji. Najlepša hvala. Mislim, da se je časa iztekel. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Peter Vilfan.
Spoštovana podpredsednica, ministrica s kolegicama, kolegice in kolegi! Kljub temu da je to danes že tretji poskus Poslanske skupine SDS, da bi zasebno šolstvo financirali iz javnega denarja, torej denarja vseh davkoplačevalcev, ki so dolžni del svojih dohodkov odvajati državi, zato da jim slednje lahko zagotavlja določene pravice, med katere sodi tudi skoraj brezplačno šolanje otrok, tudi tokrat v Poslanski skupini Desus ne bomo klonili pred odločitvijo peterice ustavnih sodnikov. V zvezi z odločitvijo Ustavnega sodišča smo v naši poslanski skupini že povedali svoje mnenje in ga danes ne bom komentiral, zgolj spomnim naj, da tako kontradiktorne odločitve v tistih zadevah oziroma zavzemanja stališč o isti stvari zbujajo dvom v zanesljivost pravne države in niso dobra popotnica za nadaljnji razvoj pravnega sistema ter ne pomenijo nič dobrega za ohranitev socialne države. Do danes smo nekako imeli v naši družbi, v naši državi dokaj dobro postavljena razmerja med javnim in zasebnim vsaj na področju izobraževanja. Iz izkušnje, kako se je izrodilo zasebništvo v zdravstvu, bi se že lahko naučili, kaj pomeni prelivanje javnega denarja v privatne bele halje. Kdo je pri tem oškodovan – seveda tisti, ki čakajo dolge mesece na storitev, ki je sicer plačljiva iz obvezne zdravstvene košarice. Ker je medicinska aparatura financirana sicer z davkoplačevalskim denarjem, zasedena s pacienti, ki lahko sežejo globoko v žep in storitev plačajo mimo čakalne vrste, bodo tisti, ki v žepu nimajo več kot samo minimalno plačo ali pokojnino, pač morali še malo počakati. Lep tipičen primer vzpostavitve konkurence, ki jo narekuje neoliberalni princip delovanja družbe. In kaj pomeni to na primeru vzgoje in izobraževanja? Gospodarska kriza je že skrčila sredstva za javno šolstvo. Kar spomnimo se, da so bile problem podružnične šole, učna pomoč je bila pod vprašanjem, šolske malice in kosila socialno ranljivim so bila ogrožena. Naslednji možni korak, ki ga lahko pričakujemo ob večjem odlivu v zasebne šole, je vprašanje kakovosti, kvalitete izobrazbe, ki jo dajejo javne šole. Če bomo sledili popolni izenačitvi zasebnega in javnega, potem to lahko vodi samo še k negiranju ustavne določbe, ki Slovenijo manifestira kot socialno državo. V Poslanski skupini Desus smo mnenja, da socialna država, kar Republika Slovenija naj bi še vedno bila, in to tudi je po zapisu v ustavi, mora z razporejanjem proračunskih sredstev najprej skrbeti za čim bolj dosledno zagotavljanje javnih dobrin, kar danes naše javne šole, ideološko, filozofsko in versko neobremenjene, še vedno so. Seveda v Poslanski skupini Desus nismo proti ustanavljanju zasebnih šol, zagotovo pa smo proti privatizaciji šolstva. S takšnim zakonskim določilom z brezpogojnim odpiranjem vrat množici ekonomskih in drugih apetitov bomo zelo blizu temu, da se bo to zgodilo. Takšna liberalna pot prelivanja proračunskih sredstev iz zasebništva na področju šolanja otrok je za nas poslanke in poslance Desus nesprejemljiva. Ta predlog zakona bomo zavrnili.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Predlog zakona o spremembi Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja predlagatelj utemeljuje z dejstvom, da je Ustavno sodišče sprejelo odločitev, ki je naložil tudi rok, v katerem je treba spremeniti ta zakon in v celoti zagotoviti financiranje zasebnega šolstva z javnimi sredstvi. Zato je treba na samem začetku izpostaviti tudi naslednja dejstva; namreč, ne glede na to, da se predlagatelj sklicuje pri pomenu te odprave na neupravičeno plačevanje šolnine staršev otrok v zasebnih šolah od leta 1996, ta predlog zakona ne vsebuje te rešitve oziroma tega ne odpravlja. V zvezi z odločitvijo tudi peterice sodnikov Ustavnega sodišča pa je treba opozoriti,da ta v svoji presoji ni upoštevala predhodnih sodb, kar je izjemno nenavadno, če lahko uporabim ta blag izraz. Prav tako zakonodajalcu ni mogoče odreči pravice in dolžnosti urejanja razmer v družbi po načelu delitve oblasti. 3. člen Ustave namreč govori, da ima v Sloveniji oblast ljudstvo, ki jo izvršuje neposredno in z volitvami po načelu delitve oblasti na zakonodajno, izvršilno in sodno. V temu primeru se je sodna veja oblasti odločila in ne dala pravzaprav nobene možnosti zakonodajni veji oblasti, da uredi odnos med zasebnim in javnim. Torej je odločitev Ustavnega sodišča pravzaprav prezrla to določbo v 3. členu Ustave. Ne nazadnje je prezrla tudi konkretne primer, ki jih je Ustavno sodišče vsaj v svojih dveh predhodnih odločitvah v letu 2001 in 2007 že izreklo, seveda v korist zakonodajni veji oblasti. Argumentov, zakaj naj bi bilo v letu 2015 povsem drugače, ni zaslediti v tej odločbi in v obrazložitvi petih sodnikov. Seveda je drugačno stališče pri ostalih, ki so temu nasprotovali. Zato nas pravzaprav utrjuje vse to dogajanje v prepričanju, da tehtnih argumentov za izenačitev financiranja javnih in zasebnih šol ni. Ob tem želimo posebej opozoriti predvsem na to dejstvo, da je treba vendarle izčistiti odnos do zasebnega in do javnega. Prepričani smo, da zasebno in javno ne moremo enačiti in da ne more biti deležno enakega obsega javnega financiranja. Prvič, zasebno in javno se razlikujeta v obsegu storitev, ki jih nudita, pri čemer se obveznosti zasebne šole v primerjavi z javno bistveno manjše. Zasebna šola mora namreč izvajati zgolj del predmetnika, zagotoviti mora zgolj minimalna znanja, zanjo se neobvezujoča določila o vzgojno-izobraževalnih obdobjih, o šolskem koledarju, o oblikovanju razredov, oddelkov in učnih skupin, o izvajanju vzgojno-izobraževalnega dela, o sočasni prisotnosti učitelja in vzgojitelja v prvem razredu. Za zasebno šolo ne veljajo kadrovske omejitve o tem, kdo lahko dela v oddelkih podaljšanega bivanja, jutranjega varstva, zrahljana so tudi določila o strokovnosti kadrov in še bi lahko našteval. Drugič, tudi zasebno in javno se razlikujeta že v svojem interesu. Interes zasebnega je zasnova na ideoloških, verskih ali celo političnih temeljih. Vsak pač ima pravico razmišljati po svojih pogledih in v zvezi s tem velja poudariti stališče Ustavnega sodišča iz leta 2007, ko je presojalo več zakonov s področja delovanja verskih skupnosti. V njem je opozorilo, da zaradi načela suverenosti le država določa meje, do katerih je opravljanje nalog iz državne pristojnosti mogoče prepustiti zasebni sferi in seveda pod kakšnimi pogoji. Med te naloge uvršča Ustavno sodišče tudi izobraževalno področje. Ne nazadnje zasebnemu interesu je seveda izjemno pomemben motiv dobiček. V zvezi s tem je poučna tudi mednarodna primerjava. Švedsko izkušnjo z vavčerskim sistemom kot najizrazitejšo obliko spoštovanja pravice staršev o izboru šole lahko zasledimo v tej primerjavi. Vendar, navdušenje nad zasebno iniciativo se je sprevrglo v nepovraten razkroj javnega šolstva, ki se je posledično izrazilo v slabših dosežkih učencev na mednarodnih primerjalnih lestvicah. In tukaj se sprašujemo, ali je to pot, po kateri mora stopati Slovenija. Kot majhna država je za nas znanje še toliko pomembnejše in če ne bomo skrbeli za to, potem seveda bomo postali še bolj odvisni in še manj suvereni, kot se nam to dogaja na nekaterih drugih področjih. In tretjič, zasebno in javno se razlikujeta tudi glede odprtosti. Zasebne šole so si v zakonodaji pridržale pravico do izbire učencev. Zakon o osnovni šoli namreč odločitev o vpisu učencev v zasebno šolo prepusti zasebni šoli, javna šola pa seveda mora biti dostopna vsakomur, tudi tistemu otroku, ki se želi prešolati v zasebne šole; in seveda prav je tako. To so te ključne razlike, ki jih je treba upoštevati in razumeti, preden se odločamo o tem, kako bomo izvedli odločitev oziroma odreagirali na odločitev Ustavnega sodišča, ki je ne nazadnje negiralo tudi že svoje predhodne odločitve, kot sem prej citiral. Predlog Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke na podlagi vsega navedenega seveda ni mogoče razumeti drugače kot krepitev napadov na sistem javnega skrbstva. Ko javnega ne bo več, bo prevladal zgolj še interes zasebnikov, uresničeval se bo interes prostega trga in interes tistih, ki imajo denar, skrb za posameznika, navadnega človeka, pa bo v drugem planu. In ko javnega ne bo več, bo tudi socialna država pravzaprav nepotreben člen v ustavi. Razgradnja javnega šolstva je eden najpomembnejših nasledkov tovrstnih prizadevanj in nepopravljive posledice tega početja, seveda lahko danes spremljamo že na področju zdravstva. Kar vprašajmo se na tem področju, ali imamo začrtano mejo med javnim in zasebnim na zdravstvu in kakšne prioritete zasledimo v tem zdravstvu. Ali so prioriteta pacienti ali so prioriteta bolniki? Glede na vrste, glede tudi na dogodke, ki jih srečujemo v zadnjem letu, celo s smrtnim izidom, lahko govorimo, da ni prevladal bolnik, ni prevladal interes po zaščiti človeka, ampak po denarju. Zato Socialni demokrati pozivamo k podpori predloga dopolnitve drugega odstavka 57. člena Ustave. Predlog smo v proceduro že vložili, skupaj z ostalimi predlagatelji, in v tem predlogu je zapisano: "Osnovnošolsko izobraževanje je obvezno in se v javnih šolah financira iz javnih sredstev. Pod pogoji in v višini, kot to določa zakon, se lahko iz javnih sredstev sofinancirajo tudi zasebne osnovne šole." To je rešitev, s katero lahko rešimo zaplet, ki ga je povzročilo Ustavno sodišče, ko je pravzaprav povozilo svoje predhodne odločitve, kjer je zelo jasno odločilo, da je zakonodajalčeva odločitev, da država financira v celoti le javne šole, v katere lahko vpišejo svoje otroke vsi starši, v polju njegove presoje in zato ni v nasprotju z ustavo. To je ena od odločitev pred to odločitvijo, ki se je zgodila pred dobrim letom. To napako lahko popravimo s spremembo ustave in z razumevanjem te problematike vsaj dve tretjini poslank in poslancev v Državnem zboru. V tistem trenutku, ko se bo zameglil odnos med javnim in zasebnim tudi na področju izobraževanja, mislim, da lahko z gotovostjo trdim, bomo prišli v situacijo, ki je bila ugotovljena na Švedskem – kvaliteta izobraževanja se je zmanjšala, dostopnost do izobraževanja se je zmanjšala in to zagotovo ni tista usmeritev, ki si jo v Sloveniji želimo, zato da postanemo čim uspešnejša in, če hočete, tudi konkurenčnejša družba prav zaradi znanja in visoke dodane vrednosti, ki jo lahko s tem znanjem ustvarjamo. Ta zakon bomo seveda zavrnili z željo in s ponovnim pozivom, da vendarle pristopimo k temu, da se spremeni ustava in se tudi jasno začrta vloga tako Državnega zbora kot zakonodajne veje oblasti, kot tudi odnos med javnim in zasebnim na področju izobraževanja. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Združene levice, zanjo gospa Violeta Tomić.
Hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Že tretjič po odločbi Ustavnega sodišča imamo pred sabo identičen predlog SDS o 100-odstotnem financiranju zasebnih šol z javno priznanim programom. Tudi tretjič bomo v Združeni levici glasovali proti temu predlogu. Prizadevanje SDS s konstantnim vlaganjem te novele je dobra ilustracija trenda, pa tudi zavestnega in načrtnega zavzemanja za spodjedanje temeljev javnega, vsem dostopnega in kvalitetnega javnega šolskega sistema. Vzgoja in izobraževanje sta v zadnjem dobrem desetletju predmet izjemno negativnega vdora zasebnih interesov v javno dobro. Logično je, da zasebni lastnik šole nima in ne more imeti istega interesa kot država, ali želi profit ali pa v kurikulum na nek način vključiti svoja prepričanja oziroma kakšen drugačen cilj. Če so pristopi ali metode alternativnih modelov izvajanja pedagoškega pristopa objektivno bolj primerni, bolj humani in tako naprej, je seveda naloga javnega šolskega sistema, da jih v skladu s strokovno presojo vkomponira v svojo pedagoško prakso. Z druge strani zasebni interes vdira v javnega v obliki tako imenovanega sodelovanja z gospodarstvom, ki je neoliberalna mantra, ki jo ponavlja celoten političen establishment. S tem pogosto pada kakovost učnega procesa, učenci in učenke ne dobijo celostne izobrazbe, ampak le tisto, kar naj bi bilo uporabno na trgu. Kaj bo čez približno deset let, ko se izobraževalni proces zaključi, pa nihče ne more preroško napovedati. Zato gre pogosto za socializacijo v stalno fleksibilnost, v usodo nestalnih, netipičnih zaposlitev ter neoliberalne principe v skladu z načelom: vsak posameznik je podjetnik. Rešitev je dosledna ločitev med zasebnim in javnim. S tem bi hkrati stopili na prste privilegiranim elitam v javnem sektorju, ki bogatijo na račun večine zaposlenih. Tudi v javnih institucijah obstaja ozka elita, ki ima privilegiran dostop tako do ekonomske kot do politične moči, pa naj gre za zdravnike, ki v popoldanskem času delajo preko espejev, ali profesorje na fakultetah, ki si izplačujejo astronomske honorarje. V Združeni levici odločno nasprotujemo javnemu financiranju zasebnih šol, tako tisti s koncesijo kot tistih brez nje. Odločba Ustavnega sodišča o financiranju javno priznanih programov zasebnih šol ni v duhu 2. člena Ustave, ki pravi, Slovenija je pravna in socialna država, niti v skladu z interesi ter dobrobitjo večine ljudi v tej državi. Ustavni sodniki in sodnice imajo svoje nazore in v tem primeru so, pri tem gre žal za vse prej kot osamljeno odločitev, z minimalno večino stopili na stran zasebnega interesa v škodo javnega skupnega interesa. Seveda pa so brez prave argumentacije razveljavili svojo odločitev iz leta 2001, ki je bila nasprotna tej. Prava pot je, da spremenimo 57. člen Ustave in jasno stopimo v bran javnemu šolstvu. Kaj pomeni dodatnih 15 % financiranja za zasebne šole, ki izvajajo javnoveljavne programe? Polno financirane zasebne šole bodo z le majhnim prispevkom staršev oziroma doplačilom, ki mu lahko rečemo šolnina, lahko dosegale nadstandardno izobraževanje, kar dolgoročno vodi v prevlado zasebnega šolstva nad javnim. Takšno šolstvo pa ni univerzalno dostopno, ampak je selektivno na podlagi premoženja, kar utrjuje razredne delitve v družbi, saj dobimo en šolski sistem za revne in drugi šolski sistem za bogate. Zasebna šola svoje učence lahko izbira, jih diskriminira na podlagi etnične pripadnosti ali hendikepa, da bi se izognila učencem, ki se soočajo za največjimi težavami pri učnem procesu. To, spoštovane in spoštovani, je izjemno nevarno! Ob vsem tem ne pozabimo, kako je zaradi varčevalnih ukrepov in zategovanja pasu javno šolstvo absolutno podhranjeno, pa se vedno vseeno znova napovedujejo novi in novi rezi in na istih sredstvih, pri katerih se ostro varčuje, parazitirajo še zasebne šole. Gre za jasen neoliberalen napad na javno šolstvo, ki vodi v vse večjo komercializacijo, vse slabšo kakovost in vse večjo neenakost v družbi. Da je šolstvo postalo javno in sekularno, drugače rečeno, da ga je začela organizirati država, ne pa zasebne institucije – namreč, zgodovinsko gledano so bile to predvsem verske skupnosti –, je eden največjih dosežkov evropskega razsvetljenskega projekta. Seveda tudi država zasleduje svoje cilje, saj izobraževanje ne poteka v vakuumu. Šola učence in učenke vzgaja za kapitalistično družbo. Kljub temu je univerzalna dostopnost kakovostnega izobraževanja ključnega pomena, saj šolski sistem omogoča družbeno mobilnost, in sicer nikakor v celostni meri, zmanjšuje razlike, družbene prednosti in slabosti, ki jih je vsak deležen ob rojstvu. Za izenačitev razlik in omogočanje enakih možnosti se mora šolski sistem prizadevati od osnovnega izobraževanja naprej, ne pa da te razlike utrjuje, kar bi bila posledica 100-odstotnega financiranja javnoveljavnih programov na zasebnih šolah. Izobrazba in znanje morata biti dostopna vsem, saj je intelektualna dediščina lastnina vsega človeštva. Hkrati je z razvojnega vidika prav kakovostno in dostopno javno šolstvo alternativa periferni nerazvitosti, kamor nas s privatizacijo, zategovanjem pasov in strukturnimi reformami peljejo vse zadnje vlade brez izjeme. V Združeni levici SDS predlogu sprememb Zakona o organizaciji in financiranju vzgojne in izobraževanja absolutno nasprotujemo in bomo glasovali proti nadaljnji obravnavi tega predloga. Predlogu nasprotujemo, ker gre za nadaljevanje neoliberalnega napada na javno šolstvo; nasprotujemo mu, ker v Združeni levici trdno podpiramo laično, kakovostno in vsem dostopno javno izobrazbo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospa Ljudmila Novak.
Spoštovana gospa ministrica, predsedujoča, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Predlagano novelo zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja obravnavamo že tretjič, kot je bilo že večkrat izpostavljeno. Pa ne na predlog Vlade oziroma Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport, kot bi bilo to normalno, ampak na predlog opozicijske stranke. Kot smo krščanski demokrati že večkrat opozorili, je minilo že dobro leto od odločbe Ustavnega sodišča Republike Slovenije. V postopku za oceno ustavnosti je namreč odločilo, da je prvi stavek drugega odstavka, 86. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja v delu, ki se nanaša na javno veljavne programe osnovnošolskega izobraževanja, v neskladju z ustavo. Ustavno sodišče je odločilo, da mora Državni zbor ugotovljeno protiustavnost odpraviti v roku enega leta od objave te odločbe v Uradnem listu Republike Slovenije. Ustavno sodišče je ob ugotavljanju neskladnosti določbe o stopnji sofinanciranja izvajanja javnoveljavnih osnovnošolskih programov med drugim poudarilo, da je osnovnošolsko izobraževanje v Sloveniji obvezno. Starši imajo zato pravico izbrati osnovnošolsko izobraževanje svojih otrok v državni ali zasebni šoli, ki izvajata javnoveljavni osnovnošolski program ali pa kot izobraževanje na domu. V razvid osnovnih šol v Republiki Sloveniji je vpisanih pet zasebnih izvajalcev javnoveljavnega osnovnošolskega programa od skupaj 458 osnovnih šol v Republiki Sloveniji, kar znese okoli 1 % zasebnih šol, ki naj bi ogrozile vseh 458 javnih osnovnih šol. Krščanski demokrati ponovno ugotavljamo, da je ob takšnem odnosu države do zasebnega šolstva bistveno okrnjena pravica staršev do izbire načina šolanja svojih otrok. Dejstvo je, da od zasebnih izvajalcev javnoveljavnega osnovnošolskega programa le eden prejema 100-odstotno sofinanciranje programa, torej izenačeno z državnimi šolami, ostali pa le 85 % sredstev. Ponovno poudarjamo, da gre za sredstva za zagotavljanje plač in drugih osebnih prejemkov zaposlenih ter za kritje materialnih stroškov dejavnosti in nalog, ki so potrebne za opravljanje izobraževalne dejavnosti. Ustavno sodišče je izrecno poudarilo, da se vloga in posledično odločba ter obrazložitev ne nanaša na naložbe, investicijo vzdrževanje in opremo ter da se ne nanaša na posebne vsebine, ki jih ponujajo zasebne osnovne šole, na primer konfesionalni pouk in drugo. Odločba o neskladju z Ustavo Republike Slovenije se nanaša samo in izključno na različno državno financiranje javnoveljavnih osnovnošolskih programov v različnih šolah, državnih in zasebnih. Krščanski demokrati vemo, da so zasebne šole obogatitev za slovenski šolski prostor, zagotavljajo tudi minimalno možnost izbire, vplivajo na izboljšanje kakovosti izobraževanje in spodbujajo zdravo konkurenčnost. Predvsem pa so za državo cenejše kot državne šole. Pomemben vidik zasebnih osnovnih šol je tudi v izvajanju različnih pedagoških doktrin, kot so Montessori, waldorfska in druge. Država bi morala spodbujati takšno bogatitev osnovnošolskega prostora pri nas in ravno to ji je Ustavno sodišče z odločbo tudi naložilo. Seznanjeni smo, da naj bi tudi ministrstvo pripravljalo novelo, ki bi uredila to področje, vendar se bojimo, da bo povzročila nove neenakosti, upam, da naš strah ni upravičen. Poslanci Nove Slovenije – krščanskih demokratov bomo obravnavano novelo Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanje podprli.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Saša Tabaković.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice, kolegi! Ustava Republike Slovenije v drugem odstavku 57. člena določa, da je osnovnošolsko izobraževanje obvezno in se financira iz javnih sredstev. Iz tega izhaja, da ustava učencem zagotavlja pravico do brezplačnega obiskovanja obveznega javnoveljavnega izobraževalnega programa. Ustavno sodišče je konec leta 2014 zavzelo stališče, da imajo otroci pravico do brezplačnega javnoveljavnega programa ne glede na to, ali ga izvaja javnopravni ali zasebnopravni subjekt. V skladu s tem je bilo tudi odločeno, da mora država javne izobraževalne programe, ki jih izvajajo zasebne šole brez koncesije, financirati v enakem obsegu kot financira izobraževalne programe, ki so vključene v javno mrežo šol. Današnja razprava je tako na prvi pogled preprosta, namenjena je odločbi Ustavnega sodišča iz leta 2014 ter se s tem osredotoča na vprašanje obsega financiranja zasebnih šol, vendar za Poslansko skupino SMC ta razprava odpira tudi širša vprašanja razumevanja šolstva sploh in še posebej zasebnega. Zato dovolite, da izpostavim nekaj vprašanj, ki so za našo poslansko skupino, ko se pogovarjamo o tem vprašanju, enako pomembna, kot je pomembna rešitev, ki jo v zakonu o spremembi Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja predlagajo v Poslanski skupini SDS. Morda na prvi pogled kontradiktorno stališče, ki ga zavzemamo že od začetka in ki ga danes pravzaprav zagovarjamo že tretjič v tem sklicu, je, da na eni strani podpiramo spremembo ustave na način, da ne bo ogrožena mreža javnih šol, hkrati pa podpiramo uveljavitev ustavne odločbe, vendar obenem dodajamo, da se mora krovni zakon na tem področju dopolniti s pogoji za sprejemanje in izvajanje programov ter financiranja dejavnosti šol. Na to nas, spoštovani in spoštovane, opozarjajo družbene spremembe in procesi, s katerimi smo soočeni, na to nas opozarjajo nedavne izkušnje drugih držav in številne mednarodne študije, ki nas pozivajo k premisleku o celovitem urejanju vprašanj zasebnega šolstva. Ustavim se nekoliko pri kakovosti. Prvi odstavek 17. člena veljavnega Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja določa, da se vsebina in postopek sprejemanja izobraževalnega programa zasebne šole določi z aktom o ustanoviti. Izobraževalni program pridobi javno veljavnost, poudarjam pridobi javno veljavnost, ko pristojni strokovni svet ugotovi, da je program v skladu s cilji sistema vzgoje in izobraževanja v Republiki Sloveniji in da zagotavlja enakovreden izobrazbeni standard. Meril, po katerih strokovni svet ugotavlja doseganje enakovrednega izobrazbenega standarda, zakon ne določa, prav tako v zakonu niso določene zahteve po preverjanju, ali program prispeva k obogatitvi šolskega prostora. Upravičeno ali celo retorično se lahko sprašujemo, koliko so veljavni oziroma obstoječi programi zasebnih šol razlikujejo od javnoveljavnih programov, ki se izvajajo v javnih šolah na način, da nudijo vsebinsko dopolnitev in bogatitev šolskega prostora. V zvezi s tem dodajamo še, da je treba konkretno izvajanje programov preverjati oziroma evalvirati, ne pa prosto verjeti temu, da bodo vse zasebne šole tudi ali predvsem tiste, ki bodo morebiti nastajale v prihodnje, na vedno ustrezen način vsebinsko dopolnjevale in dograjevale javni šolski prostor in s tem mrežo javnih šol. Dokler namreč ustrezna jamstva za kakovost zasebnih šol ne obstajajo, je skrb za kakovostno javno šolstvo po našem mnenju upravičena. Spoštovani! Še enkrat poudarimo, da ne želimo rušiti odnosa do zasebnega šolstva v odnosu do javnega, kot je bilo s konceptualnimi izhodišči vzpostavljeno v sredini 90-ih let in ki je predvsem razumljen kot vsebinska bogatitev javnega šolskega prostora. Predlaganemu zakonu, ki se pragmatično osredotoča le na vidik odstotka financiranja, ne bomo izrekli podpore, kar pa še ne pomeni, da danes že večkrat omenjeno rešitev z novelo zakona, ki je trenutno v javni razpravi, ponudilo – ta hkrati izpolnjuje zahtevo Ustavnega sodišča po enakovrednem financiranju in hkrati odpira še druga, s kakovostjo in dodatnimi pogoji za financiranje povezana vprašanja. Ne smemo pa tudi zanemariti dejstva, da še vedno poteka razprava o ustavnih spremembah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Tomaž Lisec.
Spoštovana podpredsednica, ministrica z ekipo, kolegi, kolegice lep pozdrav! Trenutno veljavni ZOFVI bomo, verjetno vsi vemo, o čem govorimo, v 86. členu določa, da se v zasebni šoli, ki izvaja programe iz 1. odstavka tega člena, za izvedbo programa zagotavlja 85 % sredstev, ki jih država oziroma lokalna skupnost zagotavlja za izvajanje programa javne šole. Tako je bilo, ampak po odločitvi Ustavnega sodišča iz 4. decembra 2013, naj bi bile zadeve malo drugače, kajti Ustavno sodišče in ne SDS, Ustavno sodišče je odločilo, da je 1. stavek 2. odstavka 86. člena ZOFVI v delu, ki se nanaša na veljavne programe osnovnošolskega izobraževanja, v neskladju z ustavo ter je določilo, da mora Državni zbor ugotovljeno protiustavnost odpraviti v roku enega leta od objave te odločbe v Uradnem listu. Pa smo danes poslušali o prejšnjih odločbah Ustavnega sodišča o podobnih temah, o podobnih temah, spoštovani nasprotniki tega zakona, in ne o istih temah, kajti nobena odločba Ustavnega sodišča ni govorila, prvič, o programih in na področju osnovnega šolstva in to je ključna razlika in pada vsa vaša teorija in flancanje rožic o tem, kako so predhodne odločbe Ustavnega sodišča govorile drugače. Veliko je bilo danes že stisnjenega v stališče poslanskih skupin o tem, kako je treba braniti javno in kako zasebno ruši javno. Govorimo o področju osnovnega šolstva. 0,3 % imamo zasebnih šol v Sloveniji. Če 0,3 % zasebnih šol v Sloveniji ruši javno šolstvo, potem spoštovani, spoštovani, imamo ogromen problem v Sloveniji. Kajti potem lahko na vsakem področju 0,3 % nečesa ruši 99,7 % nečesa. Potem imamo spoštovani velik problem. Poseben problem pa bi morali imeti tisti, ki nasprotujete temu zakonu, na drugi strani pa se vaši domači, bližnji ali pa znanci izobražujejo v zasebnih osnovnih, srednjih in visokih šolah, obiskujejo zasebne zdravnike in se poslužujejo vseh ostalih storitev, ki jih zagotavlja zasebna sfera, od gospodarstva in tako naprej. Tokrat, še enkrat poudarjamo, govorimo o treh zasebnih šolah, kjer je Ustavno sodišče in ne Poslanska skupina SDS odločila, da se mora njihovo financiranje programov izenačiti na 100 %. Danes padejo tudi vse tiste maske, kako govorimo, ja osnovna šola je obvezna in jo financira država. Obvezna ja, ampak vsi tisti, ki ste starši – osnovno šolo financira država, verjetno bi vsi ploskali in bili takoj za ta korak, če vam ne bi bilo treba nič plačati, to, kar govori ustava, da je osnovna šola obvezna in jo plača država. Ampak na področju zasebnih osnovnih šol je država v plusu, kajti država financira samo programe, investicije pa, da se bodo tisti, ki izpolnjujejo določena pravila, ki jih določi Svet Republike Slovenije za šolstvo – in on je tisti, ki pove, ali imamo lahko še kakšno šolo, ki naj bo verska, cerkvena, katoliška, muslimanska ali pa čisto privatna, zasebna osnovna šola Janeza Novaka iz ne vem kje, ki želi imeti program, javnoveljavni program, in je sam pripravljen investirati v stavbo in v opremo. Ustavno sodišče o tem ne govori; Ustavno sodišče govori samo o financiranju programov. Skratka, če bi bila še kakšna zasebna osnovna šola več, bi bila država v plusu, predvsem pa občine, ki sedaj zasledujejo cilje, da imajo otroci v njihovi občini dobro šolo, da šola ni zgrajena pred drugo svetovno vojno, da se strop telovadnice ne podira na te otroke in tako naprej. Država in občina bi bili v plusu. Ampak socialistična miselnost te države je: vsi enaki, vsi revni in vsi pod eno indoktrinacijo bivšega sistema. Ja, in zato torej danes naš tretji poskus. V prvem poskusu takoj po odločbi Ustavnega sodišča je ministrstvo reklo, imamo eno leto časa, nikamor se nam ne mudi, bomo mi tako rešili, kot to veleva odločba Ustavnega sodišča. Pa je po roku enega leta, ko je predsednik Vlade očitno analiziral, razmišljal, pa verjetno še kaj drugega delal, vendar nič konkretnega, bilo rečeno, še malo, pa bo, ker moramo sistemsko zadeve urediti. Danes, po enem letu in štirih mesecih, je ponovno isti odgovor vlade pod vodstvom Mira Cerarja, ki pravi, še malo, pa bo, ko bo. Skratka, mislim, da je razmišljanje Poslanske skupine SMC v nekem razumskem delu koalicije še neko odločanje o tem, ali zasledovati liberalno miselnost ali socialistično. Upam, da ne bodo izbrali pragmatične miselnosti, to pa je, bolje, da ne naredimo nič in počakamo do konca mandata te vlade. Zakaj, spoštovani, tak uvod? 19. april, dva dneva nazaj: "Predsednik Vlade Miro Cerar na obisku v Zavodu svetega Stanislava obljubil izenačitev financiranja javnih in zasebnih osnovnih šol. Predsednik Vlade Miro Cerar danes obiskal Zavod svetega Stanislava, v okviru katerega delujeta zasebna osnovna šola in gimnazija. Obisk je bil zanimiv predvsem z vidika aktualne debate o financiranju zasebnega šolstva pri nas. SMC se je nedavno postavila na stališče, da je treba odločitev Ustavnega sodišča čim prej uveljaviti, a se obenem zavzela tudi za spremembo ustave." Skratka, ali liberalno, zdravorazumsko spoštovati odločitev Ustavnega sodišča ali pa v neki socialistični manifestaciji spremeniti ustavo, zato da narediš obvod veljavne ustave. "Premier Cerar je najprej obiskal osnovno šolo Alojzija Šuštarja. Zanimivo je, da so mu mnogi otroci zaupali, da so njihovi starši zaposleni na vladi oziroma njenih službah." Šment, kajne, pa imamo problem! "Sogovornika, torej predsednik Vlade in direktor zavoda, sta se dotaknila tudi vprašanja sofinanciranja zasebnih osnovnih šol. Dr. Globokar je pri tem spomnil, da učenci zasebnih osnovnih šol predstavljajo 0,2 % vseh šolajočih se otrok." 0,2 %! In kaj je povedal predsednik Vlade, moralna, ustavna in ne vem kakšna avtoriteta te vlade in te države: "Cerar je dijakom zaupal stališče SMC, da je treba odločitev Ustavnega sodišča nemudoma uveljaviti." 19. aprila je predsednik Vlade povedal, da "je treba odločitev Ustavnega sodišča nemudoma uveljaviti." In potem je nadaljeval: "Ministrica za šolstvo je pohitela, da bi bil zakon čim prej sprejet. Zadeva bo v javni obravnavi, nato gre v parlament, naša stranka jo bo seveda podprla, v Vladi pa se bom potrudili, da bi dosegel soglasje tudi z ostalima dvema strankama, morda tudi v širšem političnem prostoru." Spoštovana ministrica, če imate problem v koaliciji, pridite v opozicijo, pa dobite stoodstotno podporo glede uveljavitve odločitve Ustavnega sodišča. Dotaknil bi se tudi razprave v Državnem zboru, ampak o tem v nadaljevanju. Naslednja stvar. Svet SMC je 5. aprila razpravljal o financiranju šolstva in sprejel sklep: "Svet SMC podpira spremembo ustave, ki bo zagotovila jasno razmejitev med javnim in zasebnim šolstvom, tako da ne bo ogrožena mreža javnih šol," s čimer se v Poslanski skupini SDS popolnoma strinjamo, da vsaj na področju šolstva še lahko ločimo med javnim in zasebnim, ker vi to marsikje mešate. "Ker ustavna razprava še poteka, Svet SMC," torej predsednik Vlade pa tista združba, ki je po vašem statutu zbrana v Svetu SMC, "podpira čimprejšnjo uveljavitev ustavne odločbe, pri čemer se sočasno ZOFVI dopolni s pogoji za sprejemanje in izvajanje programov ter financiranje dejavnosti šol," in to pojasnijo, "SMC se zavzema za kakovostno in dostopno javno šolstvo," kot mi vsi skupaj. "Zasebno šolstvo razumemo kot obogatitev šolskega prostora", zapišejo. Zasebno šolstvo razumemo kot obogatitev šolskega prostora. Torej predlagam, da tako tudi glasujete. In 19. aprila pride v Državni zbor mnenje o predlogu zakona ZOFVI s strani Vlade – Vlada predlogu zakona nasprotuje. Dva dni po tistem, ko predsednik Vlade reče, da je treba odločitev Ustavnega sodišča nemudoma uveljaviti, Vlada napiše, isti predsednik Vlade – mislim, da je še vedno, ne, upam, mislim vsaj, drugače povejte –, da predlogu zakona Vlada nasprotuje, ker je bil že isti zakon in seveda ga ne podpirate in kako je treba nekako drugače, iz drugih sistemskih razlogov narediti še neke druge elemente v zvezi z delovanjem novoustanovljenih zavodov in tako naprej. In pišejo, "navedeni elementi delovanja zasebnih šol so že upoštevani pri pripravi predloga zakona o spremembah in dopolnitvah nove ZOFVI, ki je v fazi priprave." In poglejte šment, 20. 4, torej včeraj, en dan po tistem, ko je predsednik Vlade obiskal osnovno šolo, dobimo predlog novele ZOFVI. Ampak šment, o odločbi Ustavnega sodišča ne duha ne sluha. Bomo čakali še en mesec, dva meseca, pol leta, eno leto, konec mandat, eno zdravo razumsko vlado, da bomo dobili ZOFVI, kjer bo generalni sekretar Vlade po naročilu moralne in ustavne avtoritete predsednika Vlade rekel, ja, končno je dozorel čas, da sledimo odloči Ustavnega sodišča. Ampak ne. Po letu in štirih mesecih dobimo ZOFVI, kjer pa o odločbi Ustavnega sodišča ne bu ne mu. Ukvarjajo se z nekimi evidencami tri četrtine zakona. Še dve stvari za zaključek. Predsednik Ustavnega sodišča, "politika odlaga odločbe Ustavnega sodišča, ker se z njimi ne strinja." Ne! Trenutna vlada odlaga odločbe Ustavnega sodišča, ker se z njimi ne strinja, pa krši ustavo pri poslanskem mandatu, pa krši ustavo pri fiskalnem pravilu in krši ustavo pri nesprejemanju odločbe Ustavnega sodišča glede zasebnega šolstva. Celo več, predsednik Miroslav Mozetič je opozoril, da politika v zadnjih dveh letih enostavno odlaga z izvršitvijo odločb Ustavnega sodišča in ima občutek, da politika odlaga z odločbami, ker se z njimi ne strinja, kar pa je zanj in z vidika pravne države zelo problematično, zlasti če je neizvršitev pogojena politično ali ideološko. Kdo se gre torej politični in ideološki boj? Ustavno sodišče ali, predvsem, levi del pa tudi sredinski del tega Državnega zbora. Kot klofuto Ustavnemu sodišču dobimo nek zbornik Komu je napoti kakovostno javno šolstvo? Nikomur ni, ker je zasebnega dobre procent v naši državi in dobimo še zahtevo Poslanske skupine SD, ki želi narediti obvod veljavne ustave in črtati zasebno šolstvo. Enkrat sem že na Ustavni komisiji rekel, da spoštovani, če boste črtali zasebno šolstvo, predlagam, da črtate še zasebno zdravstvo, pa verjetno na koncu tudi zasebno lastnino. Da zaključim. Spoštovani! Glede na članek o tem, kako predsednik Vlade obljublja nemudoma izvršitev odločbe Ustavnega sodišča in glede na to, da je novela zakona tega ne dela, bo iz glasovanja razvidno več stvari. Ali je predsednik Vlade Miro Cerar lažnivec, je potreben ustavne odločbe zaradi nespoštovanja odločb Ustavnega sodišča, ali predsednik Vlade eno govori in drugo dela? Odgovor bo dalo današnje glasovanje. Ob tej priliki pa še dve vprašanji: Kje je borec za učence in učitelje Branimir Štrukelj? In zadnje vprašanje: Je javno šolstvo resnično brezplačno? Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima predlagateljica gospa Jelka Godec.
Najlepša hvala. Naprej kar se tiče mnenj poslanskih skupin. Vsi govorijo o izenačitvi javnega in zasebnega v smislu seveda financiranja, kar je tudi tema in da gre [[…]]Ne vsi, ampak kar nekaj razpravljavcev pa govori o tem, da je to samovolja SDS. Še enkrat poudarjam, ne gre za samovoljo SDS in ni Slovenska demokratska stranka oziroma poslanci nismo mi tisti, ki smo pisali odločbo Ustavnega sodišča. In danes se postavlja vprašanje, zakaj sploh imamo Ustavno sodišče, če koalicija ne upošteva popolnoma nobenih določil Ustavnega sodišča. Včeraj v bistvu tudi na nek način, bom pa danes jaz rekla, je simbolično poteptala voljo ljudstva, referenduma in Ustavnega sodišča, danes ne priznava Ustavnega sodišča in poslanec Desusa se pa sprašuje, kam bi pa prišli, kakšno pravno državo bi pa imeli, če bi to naredili. Kakšno pravno državo oziroma kakšne poslance, koalicija pa imamo, da ne upoštevajo Ustavnega sodišča oziroma odločbe Ustavnega sodišča? To je prvo vprašanje. In da v bistvu zanikajo odločbo Ustavnega sodišča, ki je bila sprejeta decembra 2015, da je treba zasebne šole, ki izvajajo javnoveljavni program – še enkrat poudarjam, javnoveljavni program osnovnih šol –, financirati 100 %. Imamo tudi zasebne šole, ki za to niso zaprosile, ker ne izvajajo javnoveljavnega programa in se financirajo same v celoti in seveda s prispevki staršev. To je ena zadeva. To je ena zadeva. Druga zadeva, treba je vedeti, da ni res, da se bodo zasebne šole, ki izvajajo javnoveljavni program, financirale v 100 %, torej v celoti. Kajti zakon že danes določba in to Ustavno sodišče oziroma tisti, ki so dosegli svoj prav na Ustavnem sodišču, tudi ne zanikajo, da se zasebnim šolam po 86. členu ne omogoča javnofinančnih sredstev za naložbe, investicijsko vzdrževanje in opremo. Torej, še enkrat, gre za financiranje programov in ne investicij in ne opreme, nobenih naložb – vse to zasebne šole za to pridobijo same denar. Nadalje, javno šolstvo, katerega tako pravite, da je ogroženo s strani petih šol na področju osnovnega šolstva, z manj kot procentom učencev in dijakov v zasebnih šolah, je varovano v 87. členu ZOFVI, kjer lepo piše, da tam, kjer je ogroženo javno šolstvo oziroma javna šola, se ne sme ustanoviti zasebne šole. Tega pa nihče od koalicije ne pove, da obstaja še 87. člen ZOFVI, ki ostaja nespremenjen. Torej, če govorite, strašite ljudi – pa je zadnjič eden od koalicijskih poslancev dejal, da ne mara, da se straši ljudi –, da bo zasebno šolstvo prevladalo nad javnim šolstvom in da ogroža javno šolstvo, potem povejte zadevo v celoti. Povejte, da se bo 100 % financiral program, izvajanje programa, ki ga potrdi strokovni svet na ministrstvu in da se ne financirajo materialni stroški in tako naprej in da je v 87. členu javno šolstvo v bistvu varovano. Ko je bilo govora, da v ZOFVI, mislim da v 17. členu, nikjer ni so napisana merila za javnoveljavne programe. Ja, kam bi pa prišil, če bi vsa ta merila zapisali v zakon? Zakon je lahko potem na 150 straneh z ne vem kolikimi členi. Za to obstajajo pravilniki, ki jih sprejme strokovni svet, merila, ki jih sprejme strokovni svet, strokovni svet potrjuje ministrstvo, vlada in tako naprej. Torej so varovala zadaj, torej so merila in gospod Tabaković, če ne verjamete ministrstvom prej pa ne sedaj, da ta merila niso dovolj dobra, potem imate vse vzvode, da ta merila spremenite. Vse vzvode imate. Kar tudi delate, veselo, ne samo na področju šolstva, delate tudi kje drugje, pa to je druga tema, do katere bomo tudi kmalu prišli. Torej, kje je pravna država oziroma kakšno pravno državo bi imeli, če bi spoštovali Ustavno sodišče? Torej, še enkrat vas vprašam, kje pa smo da po letu in štirih mesecih pa ne upoštevamo Ustavnega sodišča? Vedno sem rekla, da je nesmiselno govoriti o zasebnih in javnih šolah, govorimo o dobrih in slabih šolah. Govorimo o šolah, ki danes – recimo, na področju javnega šolstva nimamo konkurence, ni nobene konkurenčnosti .In kaj potem rečejo ravnatelji? Ja ne, zdaj pa 100 % želite financirati zasebne šole, saj nam bodo ja vsi dobri učitelji ušli! Potem se je pa treba vprašati, zakaj bodo ušli. Zakaj ne bodo želeli več delati v javnih šolah? Zaradi česa? [[oglašanje iz dvorane]] Prosim? To je tudi vprašanje. Tega se bojijo, da bodo šli, ker bomo dobili konkurenco, ker bomo imeli malo boljše šole oziroma jih že imamo. In pravite, da nekateri – ne vem, kdo od poslancev je dejal, da današnje javne šole osnovne šole, verjetno je mislil tudi srednje, niso ideološko obremenjene. O tem pa lahko naredimo še posebej razpravo, da javne šole niso ideološko obremenjene. Ali ni to bremenitev oziroma ideološko obremenjeno, da imamo proslave z otroki, oblečenimi v pionirčke? Ali ni ideološko obremenjeno to, da se na Šubičevi gimnaziji najprej povabi osamosvojitelja Krkoviča in ga se potem zavrne pod pritiski? Ali niso ideološko obremenjene tiste fakultete in šole, ki so v času referendumske kampanje v mesecu decembru delile letake za referendum? Ali niso ideološko obremenjene tiste šole, ki imajo profesorje, ki so napeljevali v času referenduma, da se glasuje za in tako naprej in tako naprej? Da ne govorim o tem, recimo, da se vam ni treba bati za zasebne šole. Namreč če greste v nekaterih osnovnih šolah k pedagoginjam, nimajo enega prospekta za zasebno gimnazijo oziroma srednjo šolo. Otroci sploh za te šole vejo ne. Ko potem starši rečejo doma, kaj pa, če bi mogoče poskusil, ne vem, to gimnazijo Antona Martina Slomška, te debelo gledajo. A za nuno naj grem? To je tisto cepljenje, ki že vnaprej diskreditira zasebno šolo, ker je ustanovljena s strani, lahko rečemo, cerkve, izvajajo pa javnoveljavni program. In pravite, da samo minimalne standarde zagotavlja. V rokah imam predmetnik dveh javnih šol in ene zasebne. Pregledala sem učne ure oziroma število teh učnih ur, slovenščina polno, matematika polno, angleščina več kot javna šola, spoznavanje okolja polno, družba polno, zgodovina več kot javna šola, geografija polno, naravoslovje polno, narava in tehnika dodatek, kemija polno, biologija polno, fizika polno – govorim za zasebno šolo – praktikum dodatno, glasbena umetnost, likovna umetnost več obedve, spoznavanje vere – to je pa problem. To je pa dodatek, ki pa moti verjetno! Domovinska in državljanska kultura v redu, šport, klasična kultura posebej, zraven dodatno obvezni izbirni predmeti in tako naprej, polno. Eno osnovno šolo zasebno in dve javni sem primerjala po predmetniku, ki je javno objavljen na njihovih spletnih straneh. O gimnazijah ne bom, imam tudi gimnazije, ampak gimnazije danes niso v bistvu predmet te razprave. Mene zanima, zdaj v tem času, ker je pa ministrica rekla, da pa je že na E-demokraciji objavljena sprememba ZOFVI, sem si to spremembo pravkar natisnila. Moram povedati sicer, da v celoti ne, ampak seveda pregledala pa tisti člen, ki govori o financiranju, pravi pa takole: "86. člen se spremeni". V 2. odstavku je zapisano tako: "Zasebni osnovni šoli se za izvajanje programa devetletne osnovne šole, ki je pridobil javno veljavnost, zagotavlja 100 % sredstev, ki jih država oziroma lokalna skupnost zagotavlja za izvajanje obveznega programa javne šole." Torej 100 % financiranje, če se je vse b. p. "Zasebnim šolam, ki izvajajo druge izobraževalne programe iz 1. odstavka tega člena, se za izvedbo programa zagotavlja 85 % sredstev, ki jih država oziroma lokalna skupnost zagotavlja za izvajanje programa javne šole." Ostaja zapis: "Zasebnim šolam ne pripadajo sredstva za naložbe, investicijsko vzdrževanje in opremo." Lepo. Torej, zasebnim šolam, ki bodo imele javnoveljavni program, tako kot so standardi, normativi za osnovne šole po strokovnem, torej ko bo strokovni svet na ministrstvu to potrdil, lahko dobijo 100-odstotno financiranje. Potem pa pridemo do 9. člena. 9. člen pa pravi: "Uporaba določb. Določbe tega zakona se ne uporabljajo za šole, ki so bile ustanovljene pred njegovo uveljavitvijo." Torej, šole – to si pa jaz tako razlagam –, ki pa so danes, to so te današnje, pa ne bodo stoprocentno financirane, bodo pa 85. Tako si po hitrem pregledu razlagam [[…]]
Prosim [[…]]
[[…]]gospod Han, ministrico bom pozvala, da če lahko, ker je to tudi v javni razpravi, tudi mogoče danes pojasni zadeve. Lahko pa tudi vi, če ste bili sopisatelj tega, soustvarjalec tega zakona. Me pa zelo čudi, da bi bili, glede na to, da je stoprocentno financiranje zapisano [[…]]
Gospod Han, prosim [[…]]
Moje vprašanje je, zakaj diskriminiramo šole, ki so danes ustanovljene. Če si narobe razlagam, prosim ministrico oziroma predstavnike Vlade, da to razložijo, bom z veseljem te razlage sprejela. Zanima me pa še nekaj, gospa ministrica, ker ste tukaj, dejali ste, dobesedno ne bom ponovila, ampak glede na družbene razmere, ki so se danes pojavile in se pojavljajo v Evropi, nekako tako, je treba nekatere elemente, ki so povezani z družbenimi razmerami v zakonskih in v podzakonskih aktih urediti. Mene zanima, za katere elemente gre in na kaj ste pri tem mislili, kajti po vsem tem bomo tudi videli, katere zasebne šole bodo v prihodnje lahko stoprocentno financirane. Takole bi rekla, po teh vaših odzivih poslanskih skupin, stališč, je jasno, da koalicija ne želi spoštovati Ustavnega sodišča, več kot jasno, in da se zelo boji konkurenčnih zasebnih šol. Označuje jih, da so zasebne, so verske in politično ustanovljene, česar nihče ne bo zanikal, seveda ne, in da so javne šole ideološko neobremenjene. Bi bilo zanimivo na matičnem odboru za izobraževanje tudi to temo odpreti o ideološki neodvisnosti javnih šol. Torej, gospa ministrica, vas pa glede na to, da imate še čas oziroma da niste niti še odgovarjali, da odgovorite na ta 9. člen oziroma na ta novi predlog ZOFVI, ki ga je obljubil tudi gospod Cerar, ko je obiskal zasebno šolo, hkrati pa jasno povedal, da ne pristaja na spremembo ustave, kot jo je predlagala SD. Mislim, da vas čaka nekaj usklajevanj glede tega. Pa, kateri družbeni elementi so tisti, ki vplivajo danes, oziroma elementi, ki jih je treba spremeniti glede na družbene razmere. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Maja Makovec Brenčič, ministrica za izobraževanje, znanost in šport. Pripravi naj se mag. Matej Tonin.
Najlepša hvala, predsedujoča Da pojasnim 9. člen, uporabo določb. Prvi stavek se nanaša na 17. člen, torej na spremembo z vidika standardov kakovosti, to je bilo tudi vaše vprašanje, kateri so tisti instrumenti in procesi, ki jih dopolnjujemo v primeru ustanavljanja šol v prihodnje. To je odziv na spremenjene družbene procese in predvsem, lahko rečemo, izkušnje ne le okoliških, ampak tudi širše evropskih držav. Medtem ko drugi odstavek, to je obrazložitev v 9. členu glede uporabe določb, pa se seveda nanaša na financiranje. Vemo, da že sedaj velja ustavna odločba in določilo zakona. Tako upam, da s tem pojasnjujemo, da ne bo kako narobe razumljeno. Prvi del standardi kakovosti, torej ne za nazaj, ker jih za nazaj ne moremo zahtevati, medtem ko financiranje za naprej, ker je to predlog spremembe glede ustavne odločbe, in sicer že prej zavezanost financiranja v skladu z zakonom.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin, pripravi naj se gospa Vesna Vervega, za njo gospod Matjaž Han.
Dober dan. Če pogledate natančno 57. člen Ustave Republike Slovenije, potem lahko iz njega jasno razberete, da je osnovna šola v Sloveniji obvezna in da je treba osnovno šolo financirati iz javnih sredstev. To je nesporno, jasno dejstvo. Če poskušam biti čim bolj plastičen, v Sloveniji imamo osnovne šole, kjer na eni strani je treba skrbeti za program in na drugi strani je treba skrbeti za zidove. Če sem še bolj natančen, program predstavljajo učitelji in vsi tisti, ki program izvajajo, na drugi strani zidovi predstavljajo zgradbe, osnovne šole in podobne stvari. Torej, treba je zagotavljati sredstva za plače učiteljev in na drugi strani sredstva za vzdrževanje tega objekta. Konkretno imamo v Sloveniji danes 458 osnovnih šol, ki so javne, in 5 zasebnih šol. Tako da si znajo ljudje predstavljati, o kakšnem viharju v kozarcu vode govorimo. Levica in nekateri njihovi sopotniki imajo strašanske strahove, kaj bo teh pet šol v primerjavi skoraj s petstotimi povzročilo neke travmatične spremembe. Upam, da se vsaj pri primerjavi teh številk vidi, da ne gre za nek realen problem, ampak gre za ideološko potenciran problem. Danes ima teh 458 osnovnih šol praktično v celoti zagotovljena javna državna sredstva. Na podlagi 57. člena Ustave, ki sem ga citiral, je za teh 458 šol država dolžna zagotavljati denar za plače učiteljev in denar za vzdrževanje teh osnovnih šol. Torej skupaj država in občine, torej gre iz javne vreče, iz javnih sredstev se za 458 osnovnih šol zagotavlja ves denar. Potem pa imamo 5 zasebnih šol, kjer pa se danes zagotavlja denar zgolj za plače, in to ne v celoti, ampak v 85 %, medtem ko so pa za skrb za zidove oziroma za investicije v same stavbe pa zasebne šole odgovorne same oziroma njihovi ustanovitelji. Torej, v skladu z ustavo bi morali biti vsi državljani, pa tudi vsi otroci, enakopravni in to je ugotovilo tudi Ustavno sodišče. Če je osnovna šola obvezna in če se enim financira javni program, potem se ga mora tudi drugim. Vseh teh pet osnovnih šol, ki so zasebne, izvajajo javno priznan šolski program. Mislim, da bi tisti, ki najbolj zagovarjajo načelo enakopravnosti in enakosti, morali razumeti, da za enako delo, za enak program sledi enako plačilo. To je najbrž vsakemu jasno in je težko razumeti levo stran, da temu nasprotuje. Je pa tukaj še neka pomembna razlika, da otroci in seveda starši, ki obiskujejo zasebne šole, niso v popolnoma enakem položaju kot otroci, ki obiskujejo javne šole, ker pri javnih šolah je vse v celoti financirano iz javnih sredstev, pri zasebnih šolah pa stvar skrbi za samo šolo, za infrastrukturo, za učilnice, če želite za same klopi, skrb ustanovitelja šole. Da ne boste rekli, da govorim o šifrah, bomo govoril o konkretnih oprijemljivih zadevah. Recimo, Osnovna šola Alojzija Šuštarja, kjer je ustanovitelj Cerkev; Cerkev je dolžna, da skrbi za mize, stole, streho, okna, ogrevanja, za vse stvari. V primeru javnih šol ta strošek nosimo vsi mi preko proračunov občin in države. Tukaj je ena temeljna razlika, ko nekateri govorite, češ, kako bomo zdaj privatnikom in privatnim ustanoviteljem osnovnih šol omogočili neko bogatenje in ne vem kakšne vse nesmisle. Naj zelo jasno še enkrat povem, da strošek samega objekta je na strani ustanovitelja in bo tako ostalo tudi v prihodnje. To je zelo pomembna stvar, ker marsikdo misli, da se mi v opoziciji oziroma desni del tega parlamenta bori za to, da bi na breme države oziroma na državne stroške prenesli tudi vzdrževanje teh objektov. Ne. Mi se za to ne borimo in vsaj, kar se tiče vzdrževanja teh objektov, vse ostane isto, kot je. Še vedno bodo morali starši ali pa ustanovitelj zasebnih šol zagotavljati denar za vzdrževanje objektov. Kaj se mi zavzemamo, in tukaj smo na isti strani kot Ustavno sodišče, je, da če nekdo izvaja javno priznan program, mora za isti program dobiti enako plačilo. To je ne nazadnje odločilo tudi Ustavno sodišče in je res neverjetno in zanimivo poslušati borce za enakopravnost in za enakost, kako z vsemi mogočimi argumenti poskušajo zanikati to dejstvo, da je treba za enak program zagotoviti enako plačilo. Zelo preprosta in enostavna zgodba. Seveda se je pa ta zgodba spolitizirala do skrajnosti zaradi političnih interesov oziroma zaradi nekaj všečnih političnih točk Socialnih demokratov, Desusa in vseh tistih, ki so podpisali oziroma so predlagali na hitro ustavne spremembe, da bi zaobšli odločbo Ustavnega sodišča, češ Ustavno sodišče je reklo za enak program enako plačilo, levica pa hoče z nekimi ustavnimi triki to odločbo zaobiti. Realno pa ni nobene podlage v tem. Gre za zgolj ideološko borbo proti nekaterim osnovnim šolam in čisto nič drugega, ker nihče me ne more prepričati, da pet osnovnih šol v Sloveniji, ki so v zasebni lasti, lahko ogrozi delovanje 458 osnovnih šol. Danes imamo vsi skupaj priliko, da vendarle to krivico, ki se številnim otrokom in njihovim staršem že vsa ta leta dogaja, ko niso bili ti programi v celoti financirani, da vendarle to krivico popravimo.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Vesna Vervega, pripravi naj se gospod Matjaž Han, za njim gospod Saša Tabaković.
Hvala lepa, podpredsednica. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Znanje je javno dobro in odgovornost vsakokratne oblasti je, da zagotovi kakovostno izobraževanje. Pred nekaj dnevni sem prebrala zanimiva stališča ravnatelja neke osnovne šole, ki je govoril o tem, kakšno vlogo bi morale imeti posamezne institucije v šoli in kako bi morale vplivati na šolo. Verjamem, da nekatere rešitve, o katerih bom govorila, govorijo ali pa gredo tudi v to smer. Povzela bom eno od stališč. Šola so učitelji in učenci, starši pa so obiskovalci šole. Šola niso inšpekcije ministrstva, zavodi, agencije, vse te ustanove morajo s svojim delom le zagotoviti, da šola avtonomno in strokovno deluje. Zelo, bi rekla, zanimivo razmišljanje. Pravzaprav delujejo v šoli. Kot smo že danes slišali, vpliv aktualnih družbenih sprememb v šolstvu je dejstvo, s katerim se že srečujemo. V mislih imam predvsem te migracijske tokove in integracijo teh otrok v naš šolski sistem. Res pa je, da leta 2001, da je Ustavno sodišče presojalo 72. člen ZOFVI, ki govori o avtonomiji šolskega prostora, vendar sodišče je tudi zapisalo – o tem je prej govoril tudi gospod Lisec –, da pomislek staršev otrok, ki pošiljajo otroke v zasebne šole, da so njihovi otroci v neenakopravnem položaju v primerjavi z otroki, ki obiskujejo javne šole, ni utemeljen. Zakonodajalčeva odločitev, da država financira v celoti le javne šole, v katere lahko vpišejo svoje otroke vsi starši, je v polju njegove proste presoje. Torej, to je bilo stališče Ustavnega sodišča leta 2011. Razlika med to in tisto ali pa to pred kratkim iz leta 2014, bi rekla, je prav tako odraz nekih sprememb v družbi, ki sem jih omenjala malo prej. Sama pa ocenjujem, da je naša država do sedaj za delovanje zasebnih šol, bi rekla, ustrezno ustvarila pogoje oziroma vzpostavila te možnosti na ustrezni ravni. Se pa mi pri tem odpira še eno vprašanje. V javne šole lahko svoje otroke vpišejo vsi starši. Ali so vpisni pogoji enaki tudi na zasebni osnovni šoli, ne samo na papirju, ampak tudi v praksi? Kdo nam zagotavlja nediskriminatorno obravnavo otrok ob vpisu, tako v javno kot zasebno šolo? Leta 2014 je Ustavno sodišče torej ugotovilo neustavnost samo drugega odstavka 86. člena, ni pa ugotavljalo neustavnosti drugih členov, – tistih, ki urejajo razmerje med javnim in zasebnim na drugih področjih. Recimo člena, ki opredeljuje kriterije za vpis v razvid, pa potem 17. člena, ki govori o sprejemanju programov zasebnih šol, potem zahtevo po določenem deležu redno zaposlenih pedagoških delavcev, ki ga obravnava 86. člen. Potem vprašanje šolnin, varovanje javne mreže šol in podobno. Torej višina financiranja ni edini kriterij, ki ga je pri delovanju zasebnih šol treba upoštevati. Glede na to, da je predlog zakona že bil dvakrat obravnavan tukaj, in menimo, da je pomanjkljiv, bomo verjetno ponovili še marsikateri argument iz prejšnjih ali pa razpravo iz prejšnjih obravnav tega zakona. Že od leta 1996 so z jasno zakonsko ureditvijo vzpostavljeni mehanizmi, ki so omogočili in tudi regulirali ustanavljanje zasebnih šol in njihovo razmerje z javnimi. Tako zasebne šole bogatijo javno šolo, staršem pa omogočajo večjo izbiro in dopolnjujejo javno šolsko mrežo. Torej tukaj bi rada samo povedala, da ni ali pa v naši poslanski skupini nikoli nismo govorili o tem, da zasebne šole ogrožajo javno šolstvo ali javno šolo, kvečjemu bogatijo. Kako smo do sedaj preverjali, ali so te dodatne vsebine na neki zasebni šoli bogatile in dopolnjevale javni veljavni program oziroma kako so vplivale na kakovost pridobljene izobrazbe? Res, da to določa 17. člen, torej določa, da se spremlja, ne pa tudi evalvira program. Torej, to je tudi vprašanje, ki bi ga bilo dobro urediti v novem zakonu ali pa novem predlogu zakona. Ministrstvo je torej pripravilo predlog, ki je v javni obravnavi, zato ga še vedno nimamo na mizi v Državnem zboru. Torej je še vedno v javni obravnavi in vprašanje ni enostavno, treba ga je gledati iz širšega zornega kota in o tem bomo še verjetno imeli možnost razpravljati. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Han, pripravi naj se gospod Saša Tabaković, za njim gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Glede na dvorano in prisotnost – toliko o borcih za javno šolstvo. Moram reči, da mi ta razprava prav pride, da sploh slišim nekatera stališča nekaterih strank, ker enostavno po letu in pol, odkar je zadnje Ustavno sodišče oziroma zadnjih pet ustavnih sodnikov odločilo to, kar je odločilo, ne vem točno, kakšno je stališče posameznih strank razen to, da je zdaj razveselila Vesna, ki je jasno povedala, kaj si misli. Zdaj pa dve stvari. Mislil sem, da sem s Tomažem Liscem prijatelj, ko se večkrat dobiva kje, pa vidim, da ga ta socializem in komunizem in ne vem kaj zelo moti, ampak nalogo svojo je opravil pa za odlično za svojega šefa. Nekaj bi rekel, mi tega zakona seveda ne moremo podpreti, kljub temu da razumemo Slovensko demokratsko stranko inv tem primeru tudi Novo Slovenijo. Ne moremo ga podpreti najprej iz enega preprostega razloga, vi veste, da smo socialni demokrati prvopodpisani pod spremembo Ustave, 57. člena. Odločili smo se pa enostavno in preprosto, zato ker je to seveda možnost, in drugo, zato ker je dejstvo, da smo imeli v preteklosti – in v temu primeru tudi spoštujemo Ustavno sodišče – v preteklosti dve odločbi Ustavnega sodišča, ki prva z devetimi ustavnimi sodniki govori drugače in jasno pove, razmeji javno in zasebno šolstvo in da se zasebno šolstvo financira, koliko procentov da v bistvu na nek način zakonodajalec oziroma zapiše zakonodajalec. To, zdajšnje Ustavno sodišče, je pa – zanimivo, s preglasovanjem petih sodnikov proti štirim – zadevo vrnilo zakonodajalcu, da mora zakonodajalec v bistvu spremeniti zakon in financirati zasebno šolstvo 100-odstotno. Še enkrat, spoštujemo Ustavno sodišče, vendar, najprej se je treba, spoštovani, vprašati, ali je pravično in prav, da država financira dva različna programa na enak način oziroma v isti višini. Jaz mislim, da ni prav. Torej, za moje pojme, če gremo s tem zakonom in pa to, kar zdaj pripravlja Ministrstvo za šolstvo in je ta zakon v javni obravnavi, v bistvu po mojem daje zasebniku še več, kot bi mu bilo treba dati. Zakaj? Še enkrat, to ni kaprica Socialnih demokratov in nekega socializma, ampak je to priznanje, kot sem že rekel, iz dveh različnih sodb; ena 2001, druga v lanskem letu. Dopuščamo, da Ustavno sodišče odloči drugače, ampak mi drugače ne vidimo zadeve, kakor da se jo reši, da jasno zapišemo v ustavo, kaj smo zapisali. Kaj mi – tudi zaradi javnosti – mislimo zapisati v ustavo, če bomo dobili seveda 60 glasov in s tem ne mislimo zasebnim šolam nič vzeti. Napišemo samo to, to kar je prej povedal Matej, samo dopolnimo – osnovno izobraževanje je obvezno in se v javnih šolah financira iz javnih sredstev. Pod pogoji in v višini, kot to določa zakon, se lahko iz javnih sredstev sofinancirajo tudi zasebne osnovne šole. Pika! Mi izdaj financiramo programe v višini 85 %. Vam moram povedati, da smo v vrhu vseh evropskih držav. Ne čisto v vrhu ampak v prvi polovici. Toliko o tem, da želimo zasebnike na nek način, ali pa njihovo idejo, rušiti. Dejstvo je, da imajo nekatere programe zasebne šole in nekatere pogoje podnormirane, s tem, upam, da se vsi strinjate, to sem že večkrat poudaril. Lahko še enkrat preberem, ampak se mi ne zdi pomembno. Tako, kar se tega tiče, moram reči, da Socialni demokrati mislimo, da imamo odlično javno šolstvo v Sloveniji, drži, da imamo več kot 452 osnovnih šol in še kar kopico nekih podružničnih šol, to je vse skupaj cirka 800, da vsak otrok lahko pride v javno šolo, vsakemu otroku naše osnovno šolstvo, naše javno osnovno šolstvo da dobro popotnico za naprej v življenje in se mi zdi, da je to zelo pomembno. Pri zasebnem šolstvu pa se mi zdi ključna težava in ključna razlika to, da ima vsak zasebnik – teh pet zasebnih šol – možnost, da ko potrka starš in bi želel svojega otroka pripeljati v to osnovno šolo, se lahko ta vrata zaprejo. Ne vem, ali so se kdaj zaprla, lahko se zaprejo. Kam naj potem ta otrok gre? Kam naj gre ta otrok? Zato mislim, da je teh 85 % tudi zaradi te zadeve dovolj visok procent, da lahko brez problema financirajo. Draga Jelka, ti si prej razlagala in se spraševala, kaj to ministrstvo pripravlja. Jaz si pa ravno obratno razlagam – pa upam, da nam bodo povedali. Oni mislijo zdaj tem petim osnovnim šolam – ena ima sicer koncesijo in se že zdaj financira 100-odstotno, waldorfska, v redu, vse ostale nimajo –, tem petim šolam zakleniti na takšen način, da bodo 100-odstotno financirane, vsem ostalim pa postaviti hude pogoje, da nikdar več ne bo mogel noben zasebnik odpreti zasebne šole. Tudi jaz imam kakšne pomisleke kdaj. Se pravi, tem cerkvenim šolam se bo 100-odstotno financiralo, bodo imele vse, kar imajo v javnih šolah, potem se bo pa zaklenilo in nihče več ne bo mogel odpreti zasebne šole. Ali je to prav? Kje je tu zdaj ta enakost in tako naprej? Ne ne, jaz tega zakona, Ljudmila, nikdar ne bom podprl. Nikdar ne bom podprl! Vem pa, da bo ta zakon šel z lahkoto skozi, ampak Socialni demokrati nikdar ne bomo podprli. Še nekaj se lahko zgodi – zdaj si malo izmišljujem, ampak, veste, tako dolgo sem pa v politiki, da malo [[…]]Ni bil čisto slučajno obisk in tako naprej. Veste kaj? Te šole, ki so zdaj že ustanovljene, ki se bodo zdaj 100-odstotno financirale, če bo tak zakon, veste, kaj se lahko zgodi? Matične osnovne šole bodo začele odpirati podružnične šole. To se pa da, kajne. To se pa potem da! Potem je pa to za nas seveda absolutno nesprejemljivo. Glejte, jaz se nobene krščanske šole ne bojim, nasprotno, ampak vedeti se mora, kaj je javno in kaj je zasebno. Ko je Matej prej govoril, kako se bojite 300 tisoč evrov, pa pet šol, pa 485 pa tako naprej, potem bi jaz lahko vprašal, 85 ali pa 100 %, ali bo starš dal še 30 evrov ali starš ne bo 30 evrov dal, če ga že želi tam imeti – ja, pa naj da 30 evrov! Ali mora država plačati? Mislim [[…]] [[oglašanje v dvorani]] Kaj? Zadnjič sem rekel, ko sva bila z Ljudmilo na Studio City, verjetno bi tudi kdo iz Radeč rad šel, ali pa iz Laškega ali pa, recimo, iz Rimskih Toplic ali iz ne vem kje v zasebno šolo Alojzija Šuštarja. Verjetno bi kdo rad šel. Kako si bo pa tak starš privoščil internat, prevoz? Na kakšen način? [[oglašanje v dvorani]]
Prosim za mir, gospa Novak.
Jaz govorim zelo plastično, da bodo ljudje razumeli. V javno šolo pa lahko vsak gre, seveda, saj mora iti; še več, vsakega otroka pripeljemo v osnovno šolo. Tega sicer država ne financira kot država, financirajo občine. Občine financirajo materialne stroške, občine financirajo v primeru vrtcev plače, tu ne. Tako, dragi moji, ne govorim SDS, vi imate svojo špuro, vendar verjemite, tudi Socialni demokrati jo imamo, je pa res, da se za vami velika špura vidi, za nami pa bolj tanka, ker smo sami ostali v tej bitki. To je samo problem. Najbolj pošteno bi bilo, da to zgodbo zapremo. Ustavna komisija je svojo zgodbo naredila, imamo deljena mnenja, naj že izglasujemo enkrat, kaj je treba narediti, in če ne gre zapis v ustavo, ker nas je samo 6, rabimo še 54 glasov, je pošteno, da se reče ne, in potem moramo spoštovati Ustavno sodišče. Ja, moramo! Samo potem, dragi moji, ne vi, potem bomo morali spreminjati počasi ustavo, ampak v tistem drugem členu, kjer piše socialna. Ja, ja, to bomo morali narediti! Mi tega zakona ne bomo podprli. Z zanimanjem pa, ker sem zmeden, ker en zakon pride, drug je v javni razpravi. Za božjo voljo, saj smo v koaliciji, dajmo biti enkrat dedci – tudi pravijo pri nas doma, dedci –, pa dajmo na mizo, kaj želimo; sprejmimo, v demokraciji se ve, kdo ima večino, kdo je zmagovalec – in gotovo! Socialni demokrati, če ne bomo uspeli, nismo upali, na nek način nismo prepričali dosti velikega števila poslancev. S tem nimam nobene težave, ampak dajmo reči enkrat, v očke si pogledati, pa povejmo, kaj je na tem pa kaj na tem ni. Toliko o borcih za [[...]]Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Saša Tabaković [[...]] Besedo ima predlagateljica gospa Jelka Godec, pripravi naj se gospod Saša Tabaković.
Matjaž, mislim, da imajo dobrega borca, tako da zato so vsi ostali pač šli. Sedaj ta razprava, ki je bila sedajle bolj na koncu, zdaj sem že tudi jaz zmedena. Očitno se v koaliciji sploh ne pogovarjate – ali kaj? Že tako sem zmedena s temi ZOFVI, ki jih je toliko – predlogov –, da sedaj ne veš, kateri je v javni obravnavi, kateri je v Državnem zboru, zdaj vidim, da niti vi ne veste. Tu se boste morali vi v oči gledati. Mi se lahko, pa si povemo. Govora je bilo o socialni državi, ampak kako si lahko nekdo privošči – oziroma ne, bolj je bilo to ugibanje, da javna šola mora vsakega vzeti, zasebna šola pa lahko vrata zapre. Ne vem, če se je to zgodilo, ampak se mogoče je. Najdite mi enega, ki ni mogel iti v zasebno šolo, če je želel? Sedaj pa tako, če govorimo o socialni državi. Ravno to Ustavno sodišče želi narediti, da se tudi tistim, ki nimajo denarja, omogoči, da imajo tisti delež financiran 100-odstotno, da ni treba staršem dajati denarja dodatno zraven za program, ki ga obiskujejo. Da so na isti ravni kot tisti, ki so v osnovni šoli. Tistim pomagati, tudi. Ne! Pri nas je pa ta miselnost, da vsi moramo biti enaki. Pomembno je, v kateri familiji si se rodil. Na vaški šoli, vam povem, vedno je bilo, pa še danes je, v kateri familiji si se rodil. Če so imeli tole, ni bilo nobenega problema narediti osnovno šolo s petkam, srednjo pa pogrniti v trenutku. To je pri nas ta zadeva, ki je problematična. Pomembno je, kje si se rodil, tistim se lahko omogoča vse, nekaterim se pa vrata zaklenejo. In če govorimo o socialni državi, potem je treba prisluhniti Ustavnemu sodišču, ki pravi, da tudi tem, ki si potemtakem ne morejo privoščiti zasebne šole, ker je pač šolnina, naj se jim obiskovanje programov omogoči. Brez doplačila. Torej ne vemo, ali se zaprejo vrata ali se ne zaprejo vrata. V zasebno šolo lahko gredo vsi, mislim. Ali ne morejo priti vsi? V srednjo šolo – nihče ni vprašal. Za vpis v zasebno šolo nihče ni vprašal, čigav si, kje si, kaj si, uspeh je bil pomemben. Govorim za gimnazijo. Za srednjo šolo. Isti vpis kot vsepovsod. Če je omejitev, je omejitev po točkah, ni tu debate. Je pa ena velika razlika med javno srednjo šolo oziroma vpisom kot v zasebno. Javne šole na informativnih dnevih, na treh sem bila, samo o tem: mi smo elita, naša gimnazija je elitna šola, naša gimnazija ima takšen uspeh, takšen uspeh, tukaj smo zlati, tam smo srebrni, tam smo ne vem kaj, ono, tretje, mislim vsi so glasbeniki, vsi so športniki, cela šola je na državnem nivoju, na treh šolah v eni občini. Ne ve se, kje se bolj laže. V javni šoli pa nobenega govora o tem, bom rekla, o odnosih sočloveka. Na zasebni šoli nobenega govora o tem, kje so, kakšne uspehe so dosegli. Prva izpostavljena zadeva je bila medčloveški odnosi, kako deluje šola v smislu tega, bom rekla. Tu bom zaključila: medčloveški odnosi. Niti ene pohvale na področju tega, da bi slišala, da so dobili zlato medaljo in ne vem kaj vse, pa je šola na vrhu uspeha. Na javni šoli, poslušajte, da mi reče ravnatelj, mi smo elita in ne dovolim, da se naši dijaki družijo s kovinarji. Kakšna izjava pa je to v javni šoli? Zato pa starši razmišljajo o tem, ali dati otroka na takšno javno šolo ali ga dati pa kam drugam, kjer se bodo pogovarjali malo drugače oziroma neke druge vrednote gojili. Tudi ko je bilo rečeno, da spoštovanje odločb Ustavnega sodišča je tudi vprašanje, ali je bilo to fer odločitev ali nefer. Bila je odločitev! Pa je bila 5 : 4, bila je odločitev in jo je treba spoštovati. Lahko pa debatiramo o tem, je bilo fer, ni bilo fer, vsak svoje mnenje pove, ampak odločitev je bila sprejeta, je v veljavi in jo je treba seveda vzeti takšno, kot je. Žal, če je tako, kot je rekel Han pred časom, da se je tisti stolp v Pisi desno nagnil, mislim, da tukaj, če je desno, levo nagnjen, to tako je. Odločitev je takšna. Tako, da je treba spoštovati. Kar se pa tiče ZOFVI, ki je v razpravi oziroma javni razpravi na E-demokraciji, bomo pa verjetno še govorili. Mislim pa, da preden pride v Državni zbor, dajte se koalicija pogledati v očke. Pa si povejte. Bi bilo zelo nerodno, da pride največja vladna stranka v Državni zbor z ZOFVI, ki pa ga tam tisti red borcev ne podpira.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Saša Tabaković, pripravi naj se gospod Jožef Horvat, za njim gospa Irena Kotnik.
Hvala za besedo. Glede na to, da proces spremembe Ustave še vedno poteka v Državnem zboru in da je na eni strani in tudi na drugi strani časovnica spremembe zakonodaje na podlagi odločbe Ustavnega sodišča potekla s 1. januarjem 2016, je ministrstvo pripravilo in dalo v obravnavo nov zakon, ki odločbo spoštuje, hkrati pa vzpostavlja tudi neke določene varovalke, ki bi na nek način preprečile krhanje javnega šolstva izključno zaradi povečanega obsega financiranja, ki se z uveljavitvijo te odločbe Ustavnega sodišča enostavno zgodi. Temu v izogib je ministrstvo pripravilo nek predlog zakona, ki se ne bo dotikal samo financiranja, ampak bo predvsem zagotavljal kvaliteto osnovnega izobraževanja na način neke ostrejše regulative oziroma nekih ostrejših varovalk, ki jih trenutno nimamo. Te varovalke bodo šle predvsem v smeri vpisnih pogojev otrok. To pomeni, da [[…]]Namreč, standardi pri javnih in zasebnih šolah v tem smislu niso enaki. V javnih šolah je standard na razred 30 učencev, v zasebnih šolah je ta standard nižji. Če želimo biti pravični, enakopravni, glede na to, da se morajo javne in zasebne šole seveda financirati 100-odstotno, potem je seveda tudi prav, da so standardi pri vpisu otrok v šole enaki, da ne bi potem izpadlo, da na eni strani seveda morajo nekatere šole, ki so financirane 100-odstotno, javne šole, vpisovati 30 otrok na razred, medtem ko zasebne šole ob enakem financiranju samo 15. To se mi zdi izjemno pomembno tudi zaradi vpisa v razvid. Tudi se mi zdi zelo zanimivo v luči današnje razprave tudi predlog ministrstva spremembe člena, ki bo nekako zahteval večjo udeležbo učiteljev, ki z zakonom zagotavljajo izvajanje javnega programa, kar seveda pozdravljam, ker na tak način seveda tudi dvigujemo oziroma zvišujemo standard same kakovosti izvajanja javnoveljavnega programa. Kar pomeni seveda na nek način zagotavljanje kvalitete. To, česar danes nimamo, če želimo spoštovati odločbo Ustavnega sodišča, je tudi to, da je treba na tak način nekako vsakoletno evalvirati izvajanje predpisanih standardov – ki bodo seveda morali biti enaki za javne in zasebne šole, kar danes niso, pa bi morali biti, če jih enako financiramo –, je potem seveda treba vzpostaviti nek varovalni mehanizem, ki bo izvajaje teh predpisanih standardov šol redno pregledoval, redno evlaviral in če določena šola teh standardov ne izpolnjuje, da ji seveda grozi izpis iz razvida in posledično tudi prenehanje financiranja. Mislim, da je to zelo korektno in zelo pošteno. Tako tudi sam razumem nadzor oziroma kvaliteto osnovnega šolstva, vključno s spoštovanjem prava Republike Slovenije, v končni fazi tega nisem nikoli zanikal, tudi v prejšnji razpravi – ne morem reči na isto, ampak zagotovo pa na enako točko dnevnega reda. Je pa res, da je pa odločba Ustavnega sodišča pri meni osebno odprla nek drug razmislek, ki ni izključno levo – desno ideološki, to, kar pravzaprav je danes moč zaznati v razpravi. Namreč, sam postopek oziroma razumevanje razvoja šolstva v prihodnosti. Namreč, odločba Ustavnega sodišča na nek način razpira možnost oziroma odpira možnost do spreminjanja zakonodaje na način vzpostavitve vavčarskega sistema. Osebno imam s takšnim sistemom problem in mu nasprotujem. Res je, da to vprašanje vavčerskega sistema, ki ga na nek način naslavlja odločba Ustavnega sodišča, postavlja dve liberalni premisi navzkriž: na eni strani imamo svobodno izbiro, na drugi strani pa imamo nekako temelj enakih oziroma izhodišče enakih možnosti. Članice Evropske uniije, ne samo Švedska, tudi tiste članice Evropske unije, ki imajo podoben sistem, kot je vavčerski, ga same pravzaprav kritizirajo in se pripravljajo na spremembo zakonodaje, ki bo počasi postopoma ukinili ta vavčerski sistem. To pa enostavno zato, ker je analiza pokazala, da je vavčerski sistem doprinesel k segregaciji otrok v šolah. Temu sam seveda nasprotujem vedno, ker se bom kot liberalen človek vedno nagibal predvsem k enakim temeljnim izhodiščem, ki jih mora imeti posameznik od rojstva naprej, ker se mi zdi, da šele takrat, ko bodo te možnosti, te enake možnosti objektivno realizirane, šele takrat potem lahko govorimo o neki svobodi posameznika ali pa svobodni izbiri posameznika. Še neko vprašanje se mi je pravzaprav odprlo ob današnji razpravi, in to je sam pomen družbenega sistema, pravzaprav kako kot liberalen človek razumem liberalizacijo. To je pa, da sam mislim, da mora šolski sistem enostavno vzpostaviti nekega posameznika, ki bo zmogel biti dejansko in realno kritičen do vseh ravni življenja, ki ga bodo obdajala in da bo dejansko svobodomiseln. Kot liberalen človek bom k temu vedno stremel in se bom za to vedno zavzemal. Zato se mi zdi bolj bistveno vprašanje, kot je današnje preklanje okoli te razlike 15 % da ali ne ali pa, kot smo lahko slišali iz razprave, da nekateri glorificirajo kapital, na drugi strani pa nekateri glorificirajo neke socialistične manifeste, se mi zdi veliko bolj bistveno vprašanje, ali smo enostavno kot družba sposobni vzpostaviti neko edukativno okolje, kjer bo lahko nek posameznik postavil neko vprašanje, pa da pri temne bo naletel na nek zid dogme različnih interesnih skupin. To se mi zdi, da je bistveno vprašanje, kadar se pogovarjamo o liberalizaciji šolskega prostora in o nekem liberalnem, svobodomiselnem pogledu na svet. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravi naj se gospa Irena Kotnik, za njo gospa Anja Bah Žibert.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana gospa državna sekretarka, spoštovani kolegice in kolegi! Najprej ministrici, čestitam, da je uspela prepričati Vlado s pobudo za pridruženo članstvo Republike Slovenije v Cernu. Komaj čakam, da bomo to zadevo obravnavali na OZP, to bo 11. maja. Me sicer ne bo takrat doma, ampak je pa le en korak naprej. Se strinjam s kolegom Matjažem Hanom – sedaj ga ne vidim v dvorani –, ki pravi, dajmo že enkrat odločiti in konec je z mencanjem. Pa seveda, več kot eno leto mencamo s tem, da opravimo domačo nalogo, če že govorimo o šoli, ki nam jo je naložilo Ustavno sodišče. Eno leto se ne moramo zmeniti oziroma se v koaliciji ne morete zmeniti. Skrajni čas je, da to zadevo rešimo; in poglejte, ne vem, zakaj mora slovenska, predvsem leva politika, nekako ubijati zasebno iniciativo – vsepovsod, v podjetništvu, v šolstvu, v zdravstvu, vsepovsod. Zakaj ubijati iniciativo zasebnikov? Fantastične zasebnike imamo! Potem ko vidijo, da ne morajo doma najti prijaznega okolja, rečejo: Zbogom, Slovenija. Nekdo je zapisal, takšno početje – torej to ubijanje zasebne iniciative – je koncentrat norosti. Večkrat smo mi, Nova Slovenija – krščanski demokrati, opozorili, da država krepko zamuja rok za ureditev 100-odstotnega financiranja javnoveljavnega programa zasebnih osnovnih šol in se ponovno obnaša ignorantsko, tako do te problematike kot tudi do Ustavnega sodišča, ki je ta rok naložilo. Glejte, nisem zadovoljen, da so nekateri šli pa zdaj v nasprotni smeri; namesto da upoštevamo nalogo, da upoštevamo nalogo, ki nam jo je dalo Ustavno sodišče, je reklo, sanirajte zakon o financiranju vzgoje in izobraževanja. Zdaj eni želijo s spremembo ustave Ustavnemu sodišču reči, mi bomo sanirali vas. To ni pošteno, ni pošteno – in ja, nekako sem zdaj po tej razpravi prepričan, da bo največja koalicijska stranka podprla zakon, ki bo saniral ustavno odločbo. A veste, toliko pa si ne zaupamo, da bi zdaj pa tudi upal pritrditi in napovedati, da bo zrušen ta predlog ustave, ki ga imamo na Ustavni komisiji. Tukaj gre, spoštovane kolegice in kolegi, za zelo preprost princip. Komu boste plačali več, ki bo učil vašega otroka poštevanko števila 7: ali državni šoli ali pa šoli, ki jo bova ustanovila, recimo, midva s kolegom Matjažem? Komu boste plačali več? Ja, boste rekli, kjer bo boljša kvaliteta. Naše osnovno šolstvo, pravi OECD, je kar v redu, je pa potratno. Mi imamo, baje, veliko denarja – a res? Eno milijardo ga preveč potrošimo, kot ga ustvarimo, kot ga sproduciramo. Poglejte, to je preprosto, ne vem, kako bi rekel, ne razumem, zakaj nekateri tega preprosto ne razumete, da bi vendarle omogočili tistim zasebnikom – saj ni veliko takih neumnežev, veste, ki bi gradili osnovne šole, kar bi bilo za državo ceneje in starši oziroma otroci bi imeli širšo ponudbo. Zakaj mora država vlagati v zidove, zakaj? Je pa tudi nekaj res. Nedavno sem sprejel tukaj v Državnem zboru nadarjene učence neke osnovne šole, z njimi je bil tudi ravnatelj, in sem učencem povedal, da v tej hiši sprejemamo tudi zakonodajo, ki se nanaša na osnovno šolo. Ravnatelj je povedal, ja saj poznam vaše stališče, vi ste tako bolj tudi za zasebne šole, ampak veste, tam so višje plače, ker morajo starši več plačati. To je noro! Sem mu rekel, gospod ravnatelj, to je noro. Ne zastrupljajte s tem drugih kolegov in kolegic ravnateljev in ravnateljic. Kdo vendarle računa plačo za tiste, ki izvajajo javni program? Če pa je treba plačati nekaj denarja za neki nadstandard – tudi sam sem ga plačeval, ker sem imel dva otroka na zasebni gimnaziji. Ja, poglejte, mi ne moramo biti kar tako egalitarna družba, kot smo egalitarni v revščini, kot nam to izračunava Ginijev koeficijent. Mi smo egalitarni v revščini. Je pa tukaj seveda veliko ideološke demagogije. Ob tem govoriti, da je staršem za njihove otroke na voljo javna šola, za izbor zasebne pa naj plačajo v celoti, je ozkogledna in nenapredna, da ne bom rekel, kakšna druga demagogija. Starši namreč izobraževalni sistem, kolegice in kolegi, že plačujejo, plačujemo preko zelo visokih davkov. Dodatno plačilo za zasebno šolo pomeni zgolj podvojitev plačevanja, kar pa v državi, kjer je enakopravnost v vrhu lestvice vrednot, ne more biti sprejemljivo. Navsezadnje se v vseh šolah, tako javnih kot zasebnih, šolajo naši, slovenski otroci in ne marsovci. In otroci – to so cvet naše družbe, naš največji adut. Kateri starš bo rekel, ja, za otroka pa ne dam vsega – ne, vse dam za otroka! Tudi, ja, če je treba, plačam dodatno izobraževanje in tako naprej in nadstandard. Elitizem je pojav, ki se mu ne da izogniti, najsi gre za postmoderno, antično, srednjeveško, socialistično ali kapitalistično družbo. Vrednota Zahoda je, da se ljudje rodijo enakopravni, nikakor pa niso vsi ljudje enaki, četudi si nekateri sistemi še tako prizadevajo spodrezati vsakogar, ki štrli iz povprečja; ponavljam pa, kot že velikokrat, smo pa enakovredni! A elitizem v šolstvu se ne ustvarja po logiki javno-zasebno, ampak glede na renome, pridobljen z dokazljivo kvaliteto šolskega procesa. Zahodna praksa kaže, da so pri tem uspešne tako zasebne kot javne izobraževalne ustanove. Seveda bom podprl ta zakon. Najbrž, kot ste povedali, danes ne bo dobil podpore. Pričakujem, da bo Vlada čim prej prišla z zakonom, ki bo domača naloga, ki nam jo je naložilo Ustavno sodišče. In se strinjam s kolegom Matjažem – dajmo to čim prej pospravit z mize! Hvala lepa.
Replika gospod Matjaž Han.
Hvala lepa. Mislil sem, da me gospod Jožef Horvat, ki ga seveda cenim, pravilno razume; ampak, ko je že tako dolgo razlagal, sem mislil, da sva skoraj na isti valovni dolžini. Vi ste rekli eno stvar – in se z vami strinjam –, država ima malo denarja. Absolutno! Moramo zelo skrbeti, kam bomo ta proračunski denar dali. In če ga imamo malo, zakaj bi ga dajali zasebnikom, obdržimo ga v javnem sistemu. In druga zadeva, zelo pošteno si rekel, Jože, to, da si ti svoje otroke šolal na srednji privatni šoli in si za to, ker si imel občutek, da je to boljša šola, plačal. In daš za otroke vse. Absolutno se strinjam, ampak eni ne morejo, eni niso Matjaž Han pa Jožef Horvat, ne morejo. In tistim moramo omogočiti, vsem, da bodo lahko prišli v šolo in da bodo imeli vsi enake pogoje. Zasebniki, zasebne šole pa naj, če hočejo ljudje imeti otroke v zasebnih šolah, plačajo. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, ampak poglejte, najbolj neumno je, ko govorite, da smo mi proti zasebnikom, proti zasebnim šolam. Saj ni res! 85-odstotno ta država že tako ali tako financira ta javni program, ki pa nima enake norme kot v javnih osnovnih šolah. To sami veste. Tam pa, kjer je koncesija, in waldorfska šola jo ima, se pa financira 100-odstotno. Tako je včasih dobro, da imaš od začetka do konca približno isto misel. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Irena Kotnik. Pripravita naj se gospa Anja Bah Žibert in gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana državna sekretarka, spoštovani kolegice in kolegi! Strinjam se s kolegom Horvatom, ki je rekel, da že kar eno leto traja ta diskusija glede tega našega javnega in zasebnega šolstva, vendar menim, da spremembe, ki jih uvajamo na področju zasebnega šolstva, morajo biti premišljene. Na to kažejo tudi izkušnje drugih držav in menim, da rešitev, ki izenačuje samo stopnjo financiranja med javnim in zasebnim šolstvom, ni zadostna. Temeljni zakon na tem področju bi zato morali dopolniti z dodatnimi varovalkami. Tukaj me skrbi ena stvar. Ne samo te družbene razmere, ki smo jim prisotni ne samo v Sloveniji, ampak tudi drugje po svetu, ampak nekoliko sem se poglobila v to, kako je javno in zasebno šolstvo v evropskih državah, kako imajo oni te stvari urejene, in sicer zasebno šolstvo članic, v državah EU je večinoma zakonsko urejeno in je pravica do ustanavljanja zasebnih šol eksplicitno zapisna v ustavi, ki zagotavlja do izbire in pravice do svobode izobraževanja. Ob tem pa ima večina držav področne zakone in ti področni zakoni urejajo ustanavljanje zasebnih šol, urejajo dolžnosti, status in način financiranja. In še ena stvar, kjer tudi vidim, da je ena varovalka pri vzgojno-izobraževalnem sistemu. V primerih, ko šolske oblasti odobrijo zasebne šole in te izdajajo javnoveljavna spričevala, zahtevajo šolske oblasti čim večjo usklajenost kurikula javnih in zasebnih šol. S tem tudi zagotavljajo kakovost šolanja. V Sloveniji pa se te predlagane spremembe nanašajo le na financiranje, ne rešujejo pa statusa zasebnih šol. Prav tako ostajajo odprta vprašanja, kako je s sprejemanjem programov. Ostajajo vprašanja o izvajanju programov. Potem opredeljevanje za ugotavljanje kakovosti pri izvajanju programov, zagotavljaje kadrovskih in materialnih pogojev, vpis v razvid, vse to so področja, ki jih je treba temeljito pregledati, temeljito proučiti in ne se kar odločati samo za spremembo 86. člena. Potem sem se pa še malo bolj poglobila v primer Švedske, kako na Švedskem deluje ta sistem edukacije, in dala sem še skrajni primer Finske. Na Finskem obiskujejo otroci večinoma zasebne šole, samo 3 % otrok je – večinoma obiskujejo javne šole – samo 3 % otrok obiskuje zasebne šole. In sicer je primer finskega šolskega sistema, ki slovi kot najbolj učinkovit in pravičen. Če pogledamo na drugi strani še primer švedskega izobraževanja; švedska edukacija kaže skoraj vse znake marketizacije. Cilji izobraževanja na Švedskem so, da šole dovolj dobro izvajajo, proizvajajo in dosegajo izobraževanje. Posledično se je spremenila vloga ravnatelja od pedagoškega vodja k upravitelju. V imenu zagotavljanja kakovosti so vpeljali različne tehnike nadzora, kot so standardi, ocenjevanje, revizije, merila uspešnosti in kazalniki. Navidezni trg svobodnih šol je postal vse bolj pomemben za švedski poslovni sektor in tako so švedski ravnatelji srednjih šol večinoma odgovorni za promocijo, kar pomeni, da so v ospredju koncepti, kot so posel, dobiček in prodajanje produkta otrokom in staršem. Učitelji so iz avtonomnih strokovnjakov postali storitveno usmerjeni delavci, kar je privedlo do razvrednotenja strokovnih kompetenc. Švedska namreč ne postavlja zahtev glede učiteljskih kvalifikacij na zasebnih šolah. Pri tem je po anketi 8 Švedov od 10 podalo negativno mnenje proti zaslužkarstvu v sektorju državne blaginje. Tako mislim, da to, da smo si vzeli malo časa, da bomo o tem še razpravljali, sta ključna ta dva primera, da najdemo neko srednjo pot, neko pravo pot tisto, ki bo v prid našim otrokom. Hvala.
Besedo ima gospa Anja Bah Žibert. Pripravita naj se gospa Ljudmila Novak in dr. Mitja Horvat.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Bilo je kar veliko povedanega, predvsem pa se mi zdi, da je zelo pomembno, da gremo nekako na izhodišče. Namreč, zdi se mi, da so nekatera razprave ali pa izjave namenoma zavajajoče in da vsi natančno vemo, o čem govorimo. Nenehno se ponavlja: država ne more financirati zasebnih šol. Zasebnih šol. Nenehno govorimo o zasebnih oziroma privatnih šolah. Ne govorimo o tem, govorimo programu; o programu, ki je javen in predpisan z zakonom oziroma s tistimi določili, ki na to vplivajo. Dovolite, da vas spomnim na eno zadevo, ker je danes tudi veliko govora o tem, kako pomembna so merila, da se bo natančno vedelo, kaj se v posameznih šolah zares dogaja in za kaj gre denar. Namreč, osnovna šola, na primer, da damo Osnovno šolo Alojzija Šuštarja, zato ker je danes, se mi zdi, predvsem problem to, da se govori o osnovnih šolah ŕ la tipa Alojzija Šuštarja. Na primer, ne bomo pa govorili o waldorfski šoli. Zakaj ne? Zato, ker je ta financirana 100-odstotno, pa je zasebna šola. In nikogar ne moti, da so otroci diskriminirani na primer v drugih zasebni šoli samo zato, ker je takrat veljal, bojda, nek drug zakon. Ampak ustava je jasna. Se pravi, dovolimo tisti šoli, da je še naprej 100-odstotno financirana, dovolimo ji tudi, da še naprej pobira šolnino, kajti šolnina je in je seveda tudi v nekem razponu, ampak tega nihče ne problematizira in prav je, da ne. Jaz to podpiram. Jaz waldorfsko šolo podpiram. Zakaj? Zato ker v prostor prinaša alternativne vzgojne koncepte in to je, oprostite, poanta, glavna poanta zasebnih šol: alternativni vzgojni koncepti. Veliko jih je, v Sloveniji pa jih poznamo bolj malo, zato ker tega, te iniciative nekako ne dovolimo. Sedaj pa glede tega, kakšna naj bi bila merila in da tukaj stvari niso takšne, kot bi morale biti. Dovolite, da preberem dobesedno omenjeno: "Zasebna šola mora zakonsko, izpolnjevati zakonsko določene pogoje, torej da izvaja program za vse letnike, da so šolnine omejene, da učitelj izpolnjuje enake pogoje kot učitelji v javnih šolah in da so njihove plače vezane na plače učiteljev v javnem sektorju. Poleg tega mora Strokovni svet za splošno izobraževanje pri Ministrstvu za šolstvo oceniti, da njen izobraževalni program dosega vse predpise, veljavne za programe." Se pravi, enakovredne izobrazbene standarde. Tega nisem napisala jaz, to je napisal dr. Slavko Gaber. Torej, Osnovna šola Alojzija Šuštarja te stvari že vse uresničuje. Ne vem, koliko od blizu te šole poznate, ampak programi so, kar se tiče osnov, enaki programom v javnih šolah. Imajo točno določeno ur matematike, točno določene ure slovenskega materinega jezika, točno določene ure, ne vem, narave in tako naprej. Imajo pa res še ostale predmete – ampak ne govorimo o financiranju teh! Ne govorimo o financiranju teh! In prej je bilo rečeno, vsi starši pač ne morejo vpisati otroka v takšno šolo. Res je, tudi v waldorfsko ne. Tudi v kakšno drugo ne, ker pač te iniciative ni bilo v vsaki občini, ne more biti, ker je predraga. Pa ne predraga za državo, kajti država plača za vsakega učenca toliko, kot mora plačati, zaradi tega če so pač tako imenovane privatne šole s privatno iniciativo, ne bo nič manj učencev pa tudi nič več učencev ne. Za vsakega se plačuje enako. Prej je bil tudi izpostavljen strah, da naj bi šlo za tako imenovano, to velikokrat slišimo bolj pri Združeni levici, s tem, da ko bo pač zasebništvo prišlo v šolstvo, da je pa treba resno zaščititi javno mrežo šolstva, ker mu s tem grozi padec [[…]]Naj spomnim na tako imenovani 87. člen Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Ta člen že v samem naslovu govori varovanje javne mreže in pravi jasno: ne glede na 86. člen, že obstoječi, se pravi ta, ki je trenutno 85-odstotno financiran, zasebni šoli ne pripadajo javna sredstva, če je zaradi vpisa v zasebno osnovno šolo ogrožen obstoj edine javne osnovne šole oziroma je zaradi vpisa v zasebno glasbeno šolo ogrožen obstoj edine javne glasbene šole v tem šolskem okolišu. Torej, ni strahu. Lahko pa je drug strah, kvaliteta, kakovost, alternativa. Ampak, zakaj? Zakaj ne dovolimo, da v državo pride čim več različnih alternativ in vzgojnih konceptov? In nehajmo zamegljevati, mi imamo v Sloveniji povsem privatne šole. Starši jih financirajo 100-odstotno. To upam, da poznate. Gre celo za šole, ki potem nimajo pač programa in morajo ti otroci delati posebne izpite. Te šole si seveda redkokdo lahko privošči, predvsem pa jih obiskujejo otroci tujcev, ki tukaj delajo in živijo. Sem si takšno šolo ogledala, zanimiva. Bila bi zelo vesela, da bi lahko vsaj delček nje prenesli v neko javno šolstvo, ampak ne. Včasih se bojim, da pač javno šolstvo, veste, kar ostaja na nekih starih, zatohlih temeljih, ki niso več blizu sodobni družbi, napredku in drugačnih pogledov. Zakaj za neke alternativne vrtce dobesedno starši čakajo, še preden se otroci rodijo, različni starši različnih veroizpovedi – nekateri se pojmujejo kot ateisti, da ne bo pomote. Ampak čakajo v vrsti, ker želijo drugačen program, drugačen način vzgoje in izobraževanja. Programi so zanimivi. Ne govorim na pamet. Mene nekoliko to stališče gospoda Hana ne čudi. Res je, stoji za svojim mnenjem, da pač je zadostno financiranje, za njega obstoječe. Jaz pravim, da pa je to diskriminacija, o kateri je bilo toliko govora, in to najhujše oblike, ker gre za otroke, ki se sami po sebi ne morejo braniti. Ne razumem pa nekaterih razprav največje koalicijske stranke. Kajti, predsednik Vlade je včeraj med drugim povedal: "Kot pravnik in kot predsednik Vlade sem nesrečen, ker zamujamo z izvršitvijo ustavne odločbe. Prizadevam si, da jo bomo čim prej izvršili." Torej, podprite zakon! Ali boste sledili svojemu predsedniku Vlade ali pa omenjeni ne ve, kaj pravzaprav njegovi poslanci v tem državnem zboru mislijo in mislijo storiti? Ampak to je problem. Tudi sama sem nekoliko pogledala osnutek na hitro, ki pač podaja rešitev za tako imenovani znameniti 86. člen – pogoji za financiranje. Bi se pa ustavila na tako imenovanem 6. členu, ki pa govori o 88. členu, pač, doda se v 88. člen: Zasebne šole iz 2. odstavka 86. člena šolnine ne smejo zaračunavati. Kaj to pomeni? Kajti, če pogledamo program, verjetno to zdaj s tem ne boste ukinili možnost, da šole svoj program obogatijo. Veste, ker že danes imamo tudi, oprostite, v osnovnih šolah neke vrste šolnine, samo da se tako ne reče. Reče se prispevek za material – ja, za fotokopiranje, ne vem, nalog, testov in tako naprej. Kaj to pomeni, bi tudi želela razlago, kajti če to pomeni, da bo zdaj to onemogočeno, da bodo te tako imenovani programi, ki uvajajo neke alternativne koncepte, na primer Zora, Montessori, ki dejansko ima neke stvari drugače kot tako imenovani klasičen vzgojni koncept, ki je v Sloveniji, bodo verjetno neke stvari morali obdržati. Ker, poglejte waldorfska šola danes je 100-odstotno financirana, ampak pobira šolnino. Ja, je razpisana, razpon od, ne vem, 60 do, ne vem, 100 evrov in tako naprej. Odvisno, koliko starši zmorejo, ker se še vedno verjetno financirajo za posamezne programe, ki jih ta šola nudi oziroma razne dejavnosti in tako naprej. Saj, pa če naši otroci grejo na izlet, potem dobimo na položnici prispevek za tako imenovano ekskurzijo, pa je ekskurzija obvezna. To vemo, ampak nočemo pa slišati. Ko govorimo o tako imenovani neki drugi šoli, 5 jih je v Sloveniji, ki predstavljajo zdaj neverjeten problem. Prej je bilo rečeno, pa dajmo že enkrat reči bobu bob in poglejmo, kaj je glede spremembe ustave, ki jo je predlagal SD. Ja, ne! Tisto je odprto, razpravljate, tukaj pa že imate odločbo Ustavnega sodišča. Meni je smešno, da se zdaj nekdo ukvarja, kam stolp visi: ali v desno ali v levo? Ustavno sodišče je odločilo, Ustavno sodišče pa vendar boste upošteval! Lahko pa nenehno iščemo neke razloge, zakaj bi še čakali. Saj lahko v končni fazi že na eno odločitev damo takoj neko drugo spremembo ustave in rečemo, ja poglejte, zdaj imamo pa to ustavno spremembo, predlagamo, počakajmo z izvrševanjem. To je za mene na nek način izigravanje, ker se natančno ve, ali neka stvar v tem državnem zboru lahko gre skozi ali pa ne; in to tudi vi dobro veste! Ampak na tak način poskušate zavlačevati. Tukaj pa ni razloga za zavlačevanje, ga ni. Ne bojte se teh šol. Spomnite se samo, na primer, kaj ste o njih ravno v SD – svojega bivšega predsednika, ki je veselo v tujino poslal svoje otroke na izobraževanje. Zakaj le, če je tukaj vse tako kvalitetno in imamo pogoje in imamo vse možnosti za izobrazbo, ki si jo želimo? Različne želje staršev so; nekateri želijo več poudarka na enem področju, nekateri na drugem. In res je, ne mora biti to za vse, tako pač je. Če bomo pa dovolili, da bo v vsaki osnovni šoli še zraven ena privatna, ne vem, iniciative mislim, da ravno ni, glede na to, da morajo sami poskrbeti za vzdrževanje, da morajo sami poskrbeti za ostale zadeve, ki so nujne za delovanje osnovne šole, potem tudi naprej ali pa vrtca. Ne gre. Jaz sem morala svojega tudi izpisat, ker smo se preselili. Tako pač je. Tako pač je. Ampak to ne pomeni, da ne privoščim nekomu drugemu, da je tam. Hvala bogu, da imam možnost izbire! Skratka zdaj sicer ne vem, ali ministrstvo s tem predlogom, ki je zdaj na tem e-portalu dejansko misli resno, ali je to zdaj zgolj zato, da bodo rekli, saj pač delamo na tem, ampak ta predlog se bistveno ne razlikuje od tega, kar predlagamo mi. ZOFVI ste itak že odprli, sedaj imamo en predlog v proceduri z drugimi vsebinami. Torej, če bi bila res prava volja, bi podprli naš predlog in po potrebi ga potem dopolnili, če bi videli, da je še karkoli manjkajočega. Ampak trenutno temu ni tako, ker vse te šole uresničujejo program, kajti če ga ne bi, potem ti otroci ne bi mogli obiskati srednjih šol, ne bi bile stvari priznane, ker ne bi imeli dovolj, ne vem, posameznih predmetov, posameznih ur pri določenih predmetih, pa jih imajo. Še več! Imajo še druge stvari. In potem enako velja tudi za srednje šole.
Replika gospod Matjaž Han.
Hvala. Najprej glede Ustavnega sodišča. Pustimo sedaj, kam je nagnjen [[…]]Sem se že opravičil, sem takrat mogoče v efektu komentiral na tak nedostojen način, se strinjam. Treba je spoštovati Ustavno sodišče, to pa ne pomeni, da mi kot zakonodajalno telo ne smemo spreminjati ustave, ker meni se zdi čudno, da Ustavno sodišče, ki je nad nami, enkrat odloči tako, drugič odloči tako in on na nek način svoje odločbe ne spoštuje. Tako upam, da imamo še vendarle deljeno oblast v tej državi in da je naloga zakonodajalca, da tudi to spremeni. To je ena stvar. Seveda, če ima za to večino – se strinjam. In drugo. Sedaj kar se tiče tega 87. člena. Ta je bil v ZOFVI napisan od leta 1996 in ste ga vi, ko ste imeli oblast, SDS, v prvi Janševi vladi na koncu na nek način vrgli ven, ker ste pač imeli to demokratično večino. To je pisalo v tem, "ne glede na 86. člen tega zakona zasebni šoli ne pripadajo javna sredstva, če je zaradi vpisa v zasebno šolo ogrožen obstoj edine javne osnovne šole." Se pravi, vi ste ta, mislim, puš zasebnim šolam takrat dali, ker ste imeli pač večino. Ko je bil minister Igor Lukšič, smo mi pripeljali to zadevo nazaj, ker pač imamo neke vrednote, ki jih zagovarjamo že kar nekaj časa, vi pa svoje. Hvala lepa.
Bomo tako povedali, replika gre vedno v razpravljalni čas, tako da nobeden ne izgubi pri celotni zadevi. Če je nejasna zadeva. Besedo ima gospa Ljudmila Novak, pripravita se naj gospod Mitja Horvat in gospod Jože Tanko.
Spoštovani! Najprej se bom pa opravičila svojemu kolegu Matjažu, ker me je nekdo okaral po mailu, da sem bila nevljudna, ker ti na Studio City nisem pustila govoriti. In se ti opravičujem. Nisem želela biti nevljudna, ampak nisem mogla več poslušati, da dejansko govoriš neke stvari, ki ne držijo. Tudi prej si govoril, kako Ustavno sodišče različno odloča. Seveda različno odloča, kadar odloča o različnih stvareh! In kolikor vem, leta 2001 je odločalo najprej o konfesionalnem pouku v zasebnih in javnih šolah, znotraj tega je pa govorilo o financiranju, prav je, da država financira tudi zasebne šole, vendar ne v 100-odstotnem obsegu. Leta 2015 je reklo Ustavno sodišče, da mora država osnovnošolski program, ki je obvezen, financirati 100-odstotno, ni pa reklo, da mora financirati tudi vlaganja v stavbe, vzdrževanje, investicijsko vzdrževanje in tako naprej. Torej je odločalo o dveh različnih stvareh. In naprej, mi tukaj govorimo o 0,4 % finančnih sredstev, ki jih ta država vloži v osnovnošolsko izobraževanje. 0,4 odstotka! In teh pet osnovnih šol, zasebnih, bo uničilo javno šolstvo. To je smešno! In potem se govori o podružničnih šolah. Zakaj je treba podružnične šole zapirati? Jaz sem proti temu, ker vem, da je neka šola podružnična za tisti kraj neprecenljiva, ker se tam dogajajo kulturni dogodki in tako naprej – zaradi slabe demografije, ker premalo naredimo za družinsko politiko in za in boljšanje demografske slike. Premalo naredimo tudi za to, da bi ljudje ostali na podeželju, kjer so v glavnem te podružnične osnovne šole. Še nekaj sem prebrala, da ta Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja ustanavljanje osnovnih šol dovoljuje le zavodom, ki z vzgojno-izobraževalno dejavnostjo, če se le-ta financira iz javnih sredstev, ne smejo ustvarjati dobička. Meni ta matematika, moram reči, res ni jasna. Kako lahko zasebne šole z javnoveljavnim programom, ki dobijo 85-odstotno financiran program, ustvarjajo dobiček, medtem ko javne šole imajo 100-odstotno program, pa še za stavbe dobijo. To se pravi, da te šole ustvarjajo največji dobiček. Še vedno sem prepričana, da država ima od tega korist. Seveda, mi sedaj govorimo o petih šolah. Ko jih bo pa 500 oziroma ko jih bo toliko, da bodo res ogrožali te šole, sem tudi jaz za to, da se stvar ponovno redefinira in preuči. Še nekaj, kolega Matjaž. V zasebnem življenju se dobro prenašava, politično sva pač na različnih bregovih. Nekajkrat si me že citiral, kaj groznega sem rekla, ko sem postavila ministrici vprašanja. Pridobila sem magnetogram in berem: "Seveda moramo biti v prihodnosti previdni, da ne bo kdorkoli imel takšnih zahtev za obvezno osnovnošolsko izobraževanje v nasprotju z našo kulturo, etiko, načeli in tako naprej." Torej, vi ste za to, da financiramo nekaj, kar je v nasprotju z našo kulturo in etiko. Kaj sem jaz imela pri tem v mislih? Slišala sem za primer šole v Avstriji, neke šole, ne bom rekla katere, ki očitno se ni držala določenih načel in so jo zato Avstrijci zaprli. To sem imela v mislih in mislim, da nisem nič tako groznega rekla, če sem rekla, da ne sme biti v nasprotju z našo kulturo, etiko, načeli in tako naprej. Če pa kdo želi poučevati drugo kulturo; no, tu bi spomnila, recimo na verouk v šolah. Najbrž socialni demokrati tega ne podpirate, pa ni v nasprotju z našo kulturo, celo tradicija je bila in tako naprej. Če pa to podpiraš, potem pač ne vem, kakšna so tvoja načela.
[[oglašanje iz klopi]] Prosim, prosim, prosim. Prej je bilo v repliki edino, kar bi bilo pripoznano kot mogoča replika, so bili zidovi. Rekonstrukcija za nazaj. Prosim! Mir. Ste končali? Besedo ima dr. Mitja Horvat. Pripravita naj se gospod Jože Tanko in gospod Janko Veber.
Najlepša hvala, predsednik, za besedo. Spoštovani predstavnici ministrstva, spoštovane kolegice in kolegi in, kot pravi kolega Dobovšek, vsi, ki nas spremljate v današnji zanimivi razpravi! Imam srečo, ker se je nekaj naših kolegov odpovedalo času, zato bom malo daljši, pa za vsak slučaj, da mi bo lahko kaj repliciral tudi kolega Han, si bom pustil dovolj časa, da bom lahko dal repliko, če bo potrebno. Toliko uvodoma. Najprej se dajmo mičkeno pogovoriti o tem, zakaj smo danes zbrani in kaj danes obravnavamo, ker je o tem bilo skoraj niča ali malo govora. Pred seboj imamo predlog Slovenske demokratske stranke, ki pravi: zasebni osnovni šoli, ki izvaja programe iz prvega ostavk tega člen, se za izvedbo programa zagotavlja 100 % sredstev, ki jih država oziroma lokalna skupnost zagotavlja za izvajanje programa javne šole. Govorite o drugem odstavku 86. člena, ne samo o prvem stavku drugega odstavka 86. člena. Zato moram uvodoma povedati, da seveda tega predloga že iz tega razloga ne morem sprejeti. Zakaj ne? Zaradi tega, ker v 86. členu, ki bi ga na ta način spremenili, govorimo tudi o zasebni šoli, ki izvaja programe iz prvega odstavka tega člena – "se za izvedbo programa zagotavlja 85 % sredstev, ki jih država oziroma lokalna skupnost zagotavlja za izvajanje programa javne šole. Zasebnim šolam ne pripadajo sredstva za naložbe, investicijsko vzdrževanje in opremo". V prvem odstavku imamo celo vrsto šol, ki ste jih danes prav tako v svojih razpravah tako poslanci SDS kot tudi poslanci NSi omenjali. Gre namreč za zasebne šole, ki izvajajo javnoveljavne programe osnovnošolskega izobraževanja, osnovnega glasbenega izobraževanja, srednjega poklicnega in strokovnega izobraževanja, ali gimnazije, in jim pripadajo sredstva iz državnega proračuna oziroma proračuna lokalne skupnosti, če izpolnjujejo naslednje pogoje – in jih ne bom prebiral. Naprej. Kar pomeni, da je seveda v nevarnosti financiranje ostalih zasebnih šol, čemur v načelu v naši stranki nismo nasprotovali, ampak smo povedali, da je treba zagotoviti tudi varnost oziroma varno prihodnost tudi javni mreži, ki je v istem zakonu v 87. členu posebej določena in v enem določenem delu – malo repliciram, mimogrede izkoristim, še kolegico gospo Novakovo. Seveda, če bi kdo ustvarjal dobiček in se financira kot zasebna šola, ki izvaja programe, potem mu mora to financiranje prenehati, tako da upam in verjamem, da ministrstvo bdi nad tem. Ker vsi verjamemo, da ne gre za dobiček, seveda se bom na tem mestu ustavil, kar se dobička tiče, ker ne verjamem, da kdorkoli lahko osnovnošolsko izobraževanje izvaja z dobičkom. Prej je bilo tudi malo govora o tem, da gre za šolnine, kadar starši plačujejo prispevke, tudi sam sem oče in sem seveda dal to skozi. In to, o čemer govori – in s tem prehajam potem praktično na odločbo Ustavnega sodišča – mi bo prav prišlo. Namreč, tudi Ustavno sodišče govori o brezplačnem osnovnem šolstvu. Jaz sicer verjamem v pravljice, v čudeže in še v marsikaj drugega, ampak v to, da imamo brezplačno šolstvo v Republiki Sloveniji, pa ne verjamem in sem se tudi sam prepričal, da temu ni tako in vsi starši dobro vedo. Se pa trudimo, kolikor je mogoče zaradi tega, ker živimo v socialni državi, da omogočimo seveda tudi tistim, ki gmotno ne zmorejo, da stopimo skupaj, da plačamo kaj več ali pridobimo kakšna proračunska, sponzorska, donatorska in tako naprej sredstva, da omogočimo tudi tistim otrokom, katerih starši, ki imajo pravico in obveznost, da izobražujejo svoje otroke, tega preprosto ne zmorejo. Samo malo repliciram na ideje, ki sem jih včeraj poslušal. Bojim se, da vam bo v Slovenski demokratski stranki počasi zmanjkalo ljudi. Ne morete tiste, ki spadajo v več istih kategorij, ne morete lepiti skupaj, ker potem pa res pridejo res grozne številke skupaj. Včasih bo treba tudi kakšen presek narediti, ker so ljudje lahko v teh 297 tisoč pod pragom revščine, so seveda lahko v različnih kategorijah. Tako da je morda zaradi tistih, ki nas spremljajo, na to treba opozoriti, da ne bo prišlo do prevelikega zavajanja in manipulacij s številkami – s čimer, kot veste, se rad ukvarjam. Torej, o čem je pravzaprav odločilo Ustavno sodišče? Če pogledamo samo 29. in 30. točko, potem ko si pogledamo odločitev. Namreč, po 1. točki je Ustavno sodišče odločilo, da je prvi stavek drugega odstavka 86. člena zakona o organizaciji in financiranju v delu, ki se nanaša na javnoveljavne programe osnovnošolskega izobraževanja, v neskladju z ustavo. Danes se pogovarjamo o šolah, upam, da boste prenehali, ker ne govorimo o tem danes. Govorite o tem, da je Ustavno sodišče o nečem odločilo, pa tudi to ni res, zaradi tega ker je Ustavno sodišče odločilo samo v tistem delu, ki se nanaša na javnoveljavne programe, niti ne na izvajanje javnoveljavnih programov. Za vas je seveda to isto, zame so določene nianse, na katere želim opozoriti. Namreč, med razlogi, ki jih Ustavno sodišče navaja, pravi, da zakonodajalec ni izkazal, da je poseg v pravico do brezplačnega osnovnošolskega izobraževanja, danes govorimo o drugih temah, ne o tem, kar je Ustavno sodišče uporabilo kot razloge za svojo odločitev, utemeljen z ustavno dopustnim ciljem – ni izpolnjen že prvi pogoj. Se pravi, brezplačno osnovnošolsko izobraževanje. Jaz se ne slepim, v Republiki Sloveniji zame to ne obstaja. Ker ko se poseg izkaže za ustavno nedopusten že na podlagi presoje po tako imenovanem testu legitimnosti, tretji odstavek 15. člena Ustave, zato Ustavnemu sodišču ni bilo treba presojati, ali je poseg nujen, sorazmeren, primeren v ožjem smislu – 2. člen Ustave. Glede na to je prvi odstavek drugega odstavka 86. člena ZOFVI v delu, ki se nanaša na obvezne javnoveljavne programe osnovnošolskega izobraževanja, v neskladju z drugim odstavkom 57. člena. Ker je Ustavno sodišče izpodbijano določbo – pozor – razveljavilo že iz navedenih razlogov, ni presojalo drugih zatrjevanih protiustavnosti. V naslednji, 30. točki pa to, da je Ustavno sodišče razveljavilo, zapiše nekoliko drugače, tako da na konci ne vem; vem, kaj piše v sklepu in sem ga zato tudi prebral: "Ker bi z razveljavitvijo izpodbijane zakonske določbe, ki daje pravno podlago za 85-odstotno javno financiranje javnoveljavnih izobraževalnih programov prišlo do še večjega posega v ustavno pravico do brezplačnega obiskovanja obveznega javnoveljavnega programa osnovnošolskega izobraževanja, se je Ustavno sodišče odločilo za izdajo ugotovitvene odločbe." Se pravi, ugotovilo je, ne razveljavilo. Mirno bi, kar se mene tiče, lahko to določbo tudi razveljavilo, ampak kot že rečeno, je zelo nevarno, ker imamo še druge programe, ki se financirajo iz javnih sredstev, ki bi jih bilo prav tako škoda, in smo v Stranki modernega centra že ničkolikokrat opozorili, da je za nas zasebno izobraževanje – in sedaj bom seveda razjezil kolega Hana, in zato sem pričakoval tudi njegovo repliko – smo vedno znova trdili in imamo v našem programu tudi zapisano, da so za nas zasebne šole obogatitev šolskega prostora. Nikoli nismo trdili ničesar drugega. Zato je seveda nam očitati, da smo proti zasebnim šolam, da ne vidimo v njih ničesar novega, dodanega, da ne gre za kvaliteto, je zlobno podtikanje, ker tega nikoli nismo trdili. Kot ste pravilno ugotovili in je kolega Lisec na začetku lepo predstavil, je tudi naš predsednik prof. dr. Miro Cerar, predsednik Vlade Republike Slovenije, obiskal zasebne šole in seveda tudi izrazil stališča, ki ste jih lepo povezali in predstavili tudi na tej obravnavi. Kar pomeni to, kar sem že nekajkrat povedal: resnično moramo na tem področju najti prave rešitve. In seveda, enak namen, kot ga želite doseči danes s tem, da zapišemo namesto 85 % 100 %, isto lahko trdim, zelo na hitro in v premisleku razpravo, da bi isti namen doseglo Ustavno sodišče tudi, če bi reklo, da se razveljavi oziroma odpravi določba o 85-odstotnem financiranju za izvajanje javnoveljavnih vzgojno-izobraževalnih programov osnovne šole, ker je isti namen. Če napišeš 100 % ali pa napišeš nič, je jasno, ker iz drugih določb zakona zelo jasno izhaja, da se javnoveljavni programi financirajo iz javnih sredstev. Kakšna je višina, vse to je odvisno od tega, kakšna pravila imamo in navsezadnje seveda sklenemo o financiranju tudi pogodbo. Javno financiranje se preneha izvajati v trenutku, ko se zasebna šola pri izvajanju javnoveljavnega osnovno šolskega izobraževanja ne drži pravil in pogojev, ki so jasno določena. Morda ob rob, ker mi je nekaj časa še ostalo – zakaj ne waldorfska šola? Ker imajo koncesijo in ker imamo veljavno koncesijsko pogodbo, ki je ostala v veljavi, samo zato so razlike med njimi. Je pa zasebna seveda in se financira, tako kot bi se druge šole enako financirale. Tukaj so seveda drugi razlogi. Jaz ne vem, in me boste seveda poučili zaradi tega, ker ste že dalj časa v Državnem zboru, jaz pa nisem imel ne časa ne posebnega interesa, da bi spremljal razprave, zakaj so v zakonu take določbe. Jih je pa še kar nekaj, ki jih je treba prečistiti in je treba seveda potem uravnotežiti glede na nove pogoje, v katerih živimo, zaradi družbenih sprememb, pri čemer bom lahko razumel tudi razliko in spremembo pri odločitvi Ustavnega sodišča. Kaj imam pri tej odločbi povedati, sem povedal, se ne strinjam z njo v celoti, ampak ni moje, da grem na ta način, da bi potem zaradi tega, ker se ne strinjam s tem, kar je Ustavno sodišče navedlo ali kakor je odločilo, da bi zaradi tega spreminjal ustavo. To sem zelo jasno povedal, sem pa tudi povedal, da verjamem, da tudi glede ustave lahko najdemo dikcijo, po kateri bomo lahko dosegli namen. Seveda, da v ustavi napišemo, da se izobraževanje v osnovnih šolah, ki je obvezno, financira iz javnih sredstev, to vemo že vsi, to ni treba kaj posebej pisati. Jasno je, da se v javnih šolah financira iz javnih sredstev. To je seveda samo po sebi umevno. Ne vemo pa, kaj z ostalimi in kako bomo ravnali, in zaradi tega tudi na začudenje in v vprašanje, ki ste ga postavili, zakaj, če ministrstvo že pripravlja zakon, če je že pripravljalo določene spremembe, zakaj ni šlo dlje in zakaj ni spremenilo in predlagalo spremembe za vsa odprta vprašanja. Slišali smo, povedali so, je delno odvisna od tega, ali bomo v nekem doglednem času prišli tudi do spremembe ustave, če bomo prišli do nekega skupnega besedila, konsenza, kjer bomo lahko uravnotežili javna in zasebna. Pri čemer smo, še enkrat poudarjam, jasno podali stališče za naprej: ne moramo pristati na take splošne določbe, ki bi vsakomur, ki ima 5 minut časa, da ustanovi šolo, potem javnoveljavno izobraževanje oziroma javnoveljavni program financirali. Najverjetneje tudi vam potem ne bi bilo to več všeč. In seveda, na podatek, kako v majhnem procentu danes financiramo, in še zlasti, kako majhno razliko v proračunskih sredstvih bi pomenilo, če od 85- zvišamo na 100-odstotno financiranje zasebnih šol, ki danes izvajajo izobraževanje javnoveljavnih osnovnošolskih programov, je seveda preozko gledanje, gledano v tem trenutku. Stvar politike vedno je, da predvideva, kaj se bo dogajalo v prihodnje, in da imamo v zakonih rešitve, ki so spremenljive za vse. Na začetku in še danes, še enkrat naj poudarim, si želimo sodelovanja in seveda želimo po konstruktivni, argumentirani razpravi sprejemat odločitve, ki bodo dobre za vse v Republiki Sloveniji. K temu vas ponovno pozivam in se opravičujem, ker sem bil malo daljši, ampak kot rečeno, so mi kolegi nekaj več časa namenili, naklonili. Najlepša hvala za besedo.
Replika gospa Anja Bah Žibert.
Nisem bila poimensko imenovana, je bila pa omenjena moja razprava in tudi mislim, da – ja. Ja, waldorfska šola je bila ustanovljena leta 1992 in takrat še ni deloval oziroma ni bilo določenega zakona, ampak to ne pomeni, da če takrat ni, da dopuščamo, da je danes takšna diskriminacija. Kajti, to ste pa prav povedali in upam, da ste pa v naših razpravah, ker drugače nas pa res niste dobro poslušali, slišali, da govorimo o javnem programu. Zgolj o javnem programu. In če ga uresničuje waldorfska šola in če ga uresničuje šola, ne vem, Šuštarjeva šola, potem je prav, da so te šole plačane enako. Še nekaj, da bolj plastično povem. Zakaj država za otroka, ki hodi v osnovno šolo Alojzija Šuštarja, da za program, ki je določen z zakonom oziroma z merili, ki jih v tej državi imamo, stane več kot oziroma stane manj kot otrok, ki je v šoli sto metrov stran. Zakaj? Zakaj država da za enega otroka manj kot za drugega? In se vam to ne zdi problem? To je diskriminacija in to diskriminacija otrok. In to velika!
Besedo ima gospod Jože Tanko, pripravita naj se gospoda Janko Veber in Tomaž Lisec.
Hvala lepa za besedo. Področje šolstva je zagotovo eno tistih področij, ki uporabnikom ne zagotavlja izvedbe ali pa uporabe na način, kot je zapisana v ustavi. Kakorkoli, nekateri predstavniki političnih skupin govorite o svobodni izbiri, o enakopravnosti in tako naprej, na drugi strani delate, ravnate pravzaprav nasprotno od tega. Ustavno sodišče je sprejelo odločitev na osnovi pobude in popravilo to napako, ki je bila vgrajena v Zakon o financiranju vzgoje in izobraževanja. Zakaj je Ustavno sodišče sedaj odločilo drugače kot nekoč, je verjetno irelevantno vprašanje. Nam, poslancem se verjetno o tem ni treba spraševati, kajti mi smo tisti, ki svoje odločitve celo v istem mandatu, v istem zakonu neštetokrat popravljamo, zato ker se ugotovi, da nekaj ali ni dovolj natančno napisano ali ni dovolj dobro rešeno in tako naprej. Ustavno sodišče je verjetno tudi institucija, ki lahko svojo odločitev dodatno pojasni, ali je to komu všeč ali ni všeč, kajti nobena odločitev nobene institucije, ne Vlade, ne Državnega zbora in ne Ustavnega sodišča verjetno ni večna in za vse večne čase. Pač je treba zadevo presoditi, odločiti in spremeniti, če je to potrebno. Mene je pravzaprav zmotilo to, da takoj ko je bila sprejeta odločitev Ustavnega sodišča, da smo par dni po tistem dobili predlog za spremembo ustave, ne predloga za uveljavitev odločbe Ustavnega sodišča in spremembo zakona, ampak nekaj, kar bo derogiralo odločitev Ustavnega sodišča in ustvarilo novo podlago, na kateri bi moralo odločati Ustavno sodišče. Zaradi tega se tudi srečujemo s tem omalovažujočim odnosom do Ustavnega sodišča, tako nekaterih, ki se z njihovimi odločbami ne strinjate, in kar je še huje, tudi Vlade, ki se je zavestno odločila, da to marginalno enostavno spremembo Zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja pripravi in naredi rešitev, skladno z odločbo Ustavnega sodišča. Če to predstavlja kakšno zahtevno materijo za Vlado z ministrstvom, ki ima nekaj desetin uradnikov in pravnikov, da pripravijo tako rešitev, ki bi to popravila, potem je nekaj s tem resorjem in ministrico, ki to vodi, hudo narobe. To je problem, ki je enostavno rešljiv za vsakega povprečno izobraženega v tej državi. Problem je še toliko hujši, ker se je ministrica zavestno odločila, da tega ne bo naredila v roku. To je bila tudi, če se ne motim, njena izjava – in ni bilo narejeno v roku. Mi smo s tem poskušali vladi pomagati, da se bo karkoli na tem zgodilo, da se bo to uredilo, pa je bilo vehementno zavrnjeno. Poslanci koalicije in Vlada, če boste prebrali svoja mnenja pri teh naših predlogih, boste videli, da temeljne zaveze ne spoštujete, ne spoštujete institucij pravne države. Gospod Cerar je v predvolilnih in povolilnih nastopih pred in v Državnem zboru povedal, da je to temelj, to je to paradigma njegovega dela: spoštovanje institucij pravne države in pravnega reda. Kot predsednik Vlade tega ne zagotavlja, pa to, kar zadeva realizacijo, te odločbe, ni edini primer, kar je še hujše. In si spoštovanje zakonov in ustave zelo priročno razlaga; kadar gre za njegove, veljajo ena ustavna pravila in ena zakonska pravila in sankcije, kadar gre za kakšnega drugega, pa je ta interpretacija izredno kruta, celo do odvzema mandata je pripeljalo tako ravnanje. Niso vatli v tej državi za vse enaki. Mislim, da je res, kar je kolega Horvat rekel; zasebne šole ali zasebna ponudba tudi na področju, tam kjer smo bili navajeni, da gre ekskluzivno za to, da imamo javni sistem in javni sektor, je obogatitev tega. To se je pokazalo v veliko primerih. Zasebna šola, ki ni boljša od javne šole, ne more eksistirati in tudi zasebni zdravnik, ki ni boljši od javnega, ne more eksistirati. To je temeljni problem. Sploh ne tam, kjer moraš to plačati. Ni Slovenca, ki bo plačal neko storitev, ki bo slabša, na drugi strani pa dobi nekaj, kar je tako imenovano zastonj. Če nimamo teh elementov vgrajenih, da imamo dodatno tudi zasebno ponudbo, niti ni nobene potrebe po kakršnemkoli resnem pristopu in razvoju, ni pogojev za to. Tudi slovenski državljan, podobno kot državljani drugih držav, je toliko pameten, da ne bo plačal nečesa ali pa vpisoval otroka nekam, kjer bo dobil slabšo storitev, kot jo ima tisti hip na razpolago. V to smo najbrž lahko prepričani vsi. Samo zato, da bo šel, ne vem, tvoj, moj ali pa katerikoli otrok v šolo, kjer ustanovitelj ni javna institucija, recimo ni občina, najbrž tega ne bo storil, če bo dobil tam enakovredno ali celo boljšo storitev v tej javni oziroma občinski mreži. Toliko državljanov ni za podcenjevati, zato ker vedo, da želijo dobro, boljše in najboljše za svoje otroke. To drži. Problem pri tem je tudi to, da nekdo mora potrditi ta javnoveljavni program. Najbrž nekdo, ki ustanovi zasebno šolo, tako imenovano zasebno šolo, si kar ne izmisli urnika programa, števila ur in tako naprej vsebin. Najbrž mu to nekdo potrdi. In če je cenzor in tisti, ki poštemplja, javna institucija, ki to opravlja, potem najbrž moramo tudi ta javnoveljavni program spoštovati tak, kot je potrjen. Če je ta program potrjen, tako kot je za javno šolo, potem ni nobenega problema, da se ne plača enako. Kakorkoli obračate, gospod Han, plača učiteljev v šolah je normirana. Čisto vseeno je, ali dobi učitelj plačo preko javnega zavoda in tisto, kar zasluži za ure, ki jih opravi, ali pa preko zasebne šole, preko zasebne institucije za isto javnoveljavno opravljeno storitev. Oboje gre v zasebni žep. Temeljni problem ali temeljna poraba denarja v šolah gre za plače učiteljev. Drži? Torej, privatne žepe. Naj mi nekdo pojasni, zakaj bi bil, recimo, učitelj dobi 100-odstotno plačo, če je v javni šoli, in samo 85-odstotno plačo, če je v zasebni šoli, opravlja pa isti predpisan program. V čem je problem? Zakaj bi to, recimo, na tak način moralo veljati? Lahki kdo razloži? Že tako ali tako je tisti, ki gre ustanavljat zasebno šolo hendikepiran, ker bo ves materialni del moral sam zagotoviti mimo davčnih virov, ki jih zagotavljajo proračunu ali države in lokalnih skupnosti., Tukaj je ekskluzivno vse izključeno, vse investicije, vsa oprema je izključena. Pogovarjamo se samo o učilih, učnih pripomočkih in plačah. O ničemer drugem se ne pogovarjamo. Investicija, amortizacija, adaptacija in tako naprej je stvar tistega, ki bo tako institucijo ustanovil. Država nima v nobenem primeru – ali občina – v nobenem primeru evra obveznosti do investitorja v zasebno šolo. Evra obveznosti! Ni dolžna! Lahko da, če je pametna bo dala, ampak ni pa te nobene obveze. Po moje oziroma to, kar spremljam te razprave, se mi zdi, da tukaj gre po eni strani za to, da se pač ohranja nek sistem, ki pač omogoča manipulacije na nekaterih področjih, tako kot smo bila zdaj priča v tem gimnazijskem delu. Po drugi strani pa pomeni to bitko za to, da so šole plačane slabše, predvsem bitko za sindikat. Bitko za SVIZ. To najbrž vemo vsi, da gre za tukaj dva polja. Eno je za to, da se pač lahko preko zlorab in tako naprej daje določene vsebine in drugo bitka za sindikalno organiziranost. To se najbrž strinjamo. Dokler bomo imeli javne šole, bomo imeli tudi SVIZ, močan SVIZ, več bo javnih šol, več bo ljudi v SVIZ. Tisti trenutek, ko to zadevo na nek način premaknemo na polje več zasebnega, bo najbrž manj učiteljev vključeno v sindikalno aktivnost. Najbrž. Predpostavljam, da bo in da je temu na nek način res tako, kaže tudi to, da dobivajo učitelji za jubilejne nagrade različne zneske. Tisti, ki so v SVIZ, dobijo 20 % več jubilejne nagrade, recimo ob 10, 20, 30 letih opravljenega dela, kot tisti, ki niso v sindikatu. Plača pa to država. Poznate ta primer. Če temu ne bi bilo tako, potem bi ljudje, ki dobivajo nadomestilo ali pa jubilejno nagrado iz proračunskih virov, bi dobili to nagrado enako ne glede na to, ali so v sindikatu ali niso, ker plača to proračun preko tega. Če bi hotel SVIZ stimulirati svoje zaposlene, bi moral dati iz svojih fondov SVIZ ta dodatek, ne pa iz proračuna. Pa nobenega nič ne moti, da imamo, recimo, dve vrsti učiteljev, ki dobijo, recimo, jubilejno nagrado različno. Za 30 let dobijo eni 100 % in jim plača država, drugi pa 80 % in itak plača država. To drži. Torej tisti, ki so sindikalno organizirani, dobijo višji dodatek, plača pa državni proračun. Če bi bilo korektno, če bi imeli korektno ureditev, bi tistih 20 % doplačila za tiste, ki so v sindikatu, izvršil SVIZ iz svojega proračuna, kar bi bilo normalno pričakovati. To ni tako in to nobenega nič ne moti! Je to ustavno? Da plačujemo vsi enake davke in prispevke za jubilejno nagrado pa nekateri dobijo 20 % višji znesek od drugih samo zato, kar so člani nekega ferajna, neke organizacije, ki je prostovoljna – še to, ki ni obvezna, ampak je prostovoljna. Mislim, da je to nekorektna rešitev. Prej je kolegica Jelka Godec spraševala glede te novele, ki kroži po E-demokraciji, in 9. členu. To, kar je ministrica razložila, ne stoji. Kajti v 9. členu piše, "določbe tega zakona se ne uporabljajo za šole, ki so bile ustanovljene pred njegovo uveljavitvijo". Nič ne piše v nobenih odstavkih, v nobenem členu, ampak piše "določbe tega zakona". To se pravi, velja generalna rešitev. In to, kar je bilo obrazloženo za to vprašanje, je nekorektna obrazložitev. Ne stoji! Ker sicer bi pisalo, da določb tega zakona veljajo za prvi odstavek 17. člena, se ne uporablja za ta in ta odstavek tega in tega člena, piše pa "tega zakona". In ekskluzivno so izključene iz te rešitve tiste šole, ki so bile ustanovljene pred to uveljavitvijo tega zakona. To je nedvoumno napisano. Torej, tudi sedaj, ko se poskuša to ustavno odločbo urediti, se ne ureja zadeva korektno, ampak se ureja prirejeno. To se pravi, da se bo sprejel nek zakon, kjer naj bi se nekaj naredilo, ampak ne tako, kot je bilo v ustavni odločbi zapisano, ampak nekoliko drugače in zraven. Dobili bomo spet postopek pred Ustavnim sodiščem najbrž, ker se bomo spet tri ali x let ukvarjali z zadevo, ki ima težo v šolskem sistemu, tam, ne vem, na tretji ali četrti decimalki. Če se realizira določba, tako kot je napisalo Ustavno sodišče, gre za 200, 300 tisoč evrov letno. Zato vi pripravljate ustavno spremembo, kar je hecno. Niste pripravili pa nobene spremembe, recimo, ki bi onemogočile tiste, ki dejansko služijo z javnim sistemom, ki jim, ne vem, odteka denar za preplačila raznih pripomočkov, ki so ekskluzivni dobavitelji tudi v šolah, ki so ekskluzivni dobavitelji v zdravstvu, ki so odpeljali denar iz bank in tako naprej. Za tem pa nobene ekskluzivne ustavne rešitve in tudi nobene zakonske ureditve. Tudi tisto, kar smo tam predlagali, ste vse zavrnili. To je problem. Prihajajo pa razne vrednotnice, prevoznice in taki brezzvezni dokumenti, ki samo utrujajo ljudi, da se ukvarjajo sami s seboj, kapitalne stvari pa tečejo mimo. Poglejte, to je področje, ki ste se mu pretirano posvetili, namesto da bi zadevo uredili, da bi jo dali z dnevnega reda, da bi bili potem vsi zadovoljni, se ukvarjate predvsem s tem, kako izigrati odločbo Ustavnega sodišča. Pa gre to za vašo stranko, gospod Han. in gre tudi za vladni pristop, ki je skoraj popolnoma identičen. In o tej obogatitvi, o kateri je prej govoril gospod Horvat, ni ne duha ne sluha. Če bo zakon padel, bo padla tudi obogatitev z zasebnimi šolami, ker boste te probleme in težave vlekli naprej. Brez razloga, brez resne utemeljitve in tako naprej. In še vedno ohranjate ureditev, ki bo taka, kot je stolp v Pisi – postrani. Predlagam vam, da ta predlog podprete, uredimo to, kar je v tem predlogu predvideno, normative, standarde, ostale vsebine, imenovanja ravnateljev, svetov zavodov in tako naprej boste pa urejali na kakšen drug način in kdaj kasneje. In mimogrede še, tudi tam, kjer so občine glavni financer, nimajo pri imenovanjih popolnoma nobene besede. To bi uredili, da bi lahko tisti, ki je glavni financer, odločal o tem, kdo bo to izvajal. Nima možnosti. Potem se sprejemajo tudi normativi in standardi, ki prinesejo samo posledice tistemu, ki je ustanovitelj, brez da bi imel možnost kjerkoli vplivati na karkoli, pa naj gre to za šolske standarde, standarde v vrtcih, knjižnicah, kjerkoli. Najbrž te stvari mi dovolj dobro poznamo, da vemo, da je dejansko tako. Predlagam, da se ta zadeva podpre, ki smo jo predlagali, in da se v nadaljevanju postopka, če boste ocenili za potrebno, tudi kakšna zadeve dopolni, Vladni predlog pa bo, kadar bo. Je na E-demokraciji, potem bomo dobili rešitev, ki najbrž ne bo skladna z odločbo Ustavnega sodišča, to že po tem, ker je sedaj predloženo, se že vidi, da gre takole, postrani kot v Pisi, mimo tega in tako naprej. Skratka, ne obeta se nam, če ne boste tega sprejeli, nič dobrega in predsednik Ustavnega sodišča bo lahko svojo tiskovno konferenco samo ponovil. Hvala lepa.
Replika gospod Matjaž Han.
Najprej, Jože, jaz te bom tikal, ker sva sodelavca že 10 let in prijatelja. Najprej glede tega SVIZ pa sindikatov. Tudi jaz imam svoje mnenje, ampak tukaj si ti govoril glede tega, pogodb in tako naprej. Ali veš, kdo je to izpogajal, ko je bila reforma trga dela? Andrej Vizjak. On je dal to možnost, da ko se podpiše pogodba, dobijo potem te pluse. [[oglašanje iz dvorane]] Samo toliko, da vemo, pri čem smo. Jaz tudi se s tem danes mogoče ne strinjam. To je ena stvar. Sedaj pa okoli zasebnikov. Veš, Jože, ko zasebnik gre v neko pobudo, je fino, da se doma malo usede, pa malo začne gor dajati številke, pa izračuna, ali se mu izplača, ali se mu ne izplača, ali bo čakal državo. Zato smo prišli sem, kamor smo prišli, ker čakamo nonstop to državo. In še nekaj. Bodimo iskreni, pa ne bi rad to rekel, ampak moram povedati. Pri tem šolstvu in pri ustanavljanju šol ima – ali veš, kdo največji interes? Ne privatniki, ker drugače, če bi bili pravi privatniki, bi jih imeli danes tristo – verske skupnosti. Verske skupnosti imajo največji interes! Ko bomo dali sedaj financiranje 100-odstotno, bomo zabrisali mejo med javnim in zasebnim. Potem pa lahko te verske skupnosti svojo religijo začnejo spuščati v šole. Zdaj pa Ljudmili, če gre za krščansko šolo, je v redu, ko bi pa šlo za muslimansko šolo – stop, tam pa ne! Zato moramo biti zelo zelo previdni. Hvala lepa.
Besedo ima ministrica za izobraževanje, znanost in šport. Tišina, prosim!
Najlepša hvala, predsednik. Samo da ponovno pojasnim in da gre tudi v zapis v magnetogram, kot sem že pojasnila prej glede 9. člena. Prvi stavek določbe tega člena se nanaša na drugi odstavke 17. člena, torej obstoječega 17. oziroma drugega člena predlagane novele. Zagotovo me lahko držite za besedo, ker za nazaj nikakor ne moremo uveljavljati nečesa, kar ni bilo takrat predvidno, seveda pa lahko za naprej. In to je tudi interpretacija, če bi pogledali določbo 17. člena oziroma predlaganega drugega v sami interpretaciji, torej vsebinske obrazložitve.
Replika gospod Jože Tanko.
Veste, to, kar ste povedali, bi držalo, če bi se pogovarjali o poračunu za nazaj, do začetka ustanovitve. Od začetka ustanovitve pa do uveljavitve zakona. Mi govorimo o tem, da se vzpostavi financiranje na raven, tudi za tiste šole, ki so bile prej ustanovljene, odločba jih zajema. Tu ne gre za poračun.
Ministrica, žal, replika ima prednost.
Moje pojasnilo [[…]]Pardon.
Replika, gospa Anja Bah Žibert.
Očitno nisem bila prej prav razumljena, zato ker nisem dobila odgovora. Spraševala sem, kaj je s tako imenovanim 6. členom in ukinjanjem šolnin pri zasebnih šolah, ker je to zelo pomembno, ker sicer pomeni, da je nekaj narobe oziroma se ukinjajo tisti programi, ki bi jih sicer starši plačevali sami v okviru nadstandarda.
Besedo ima ministrica za izobraževanje, znanost in šport dr. Maja Makovec Brenčič.
Če se vrnem na komentar prehodnih določb oziroma uporabe določb. Ponavljam, nekih standardov za nazaj nikakor ne moremo zahtevati, ker šole delujejo in izpolnjujejo ustrezno javno veljavnost, kot so jo pridobile. Kar se tiče uveljavljanja ustavne določbe, pa je to ta drugi del obrazložitve, na kar se nanaša, torej za naprej, ker je to v tem trenutku veljavnost tudi znotraj predloga novelacije, ki je objavljena. Kar se tiče šolnin. Če gre za izenačenje na isti način, torej financiranje, kot je financiranje javnih šol, tudi javne šole nimajo šolnin, torej moramo tudi tukaj upoštevati ustrezno nediskriminatornost.
Replika? Domnevam, gospod Tanko. Replika gospod Jože Tanko.
Hvala lepa, gospod predsednik. Prosil bi še za pojasnilo, kaj bo narejenega v tem primeru jubilejnih nagrad, ker gre za vladni dogovor, in država, državni proračun plačuje jubilejne nagrade, in sicer dobivajo tisti, ki so člani sindikatov 20 % približno višje jubilejne nagrade, kot tisti, ki niso člani sindikata. Dogovor pa je bil sklenjen v vladi Alenke Bratušek med ministrom Virantom in sindikati. Tako ta trditev, ki jo je gospod Han povedal, ne drži. To je dogovor gospoda Viranta in sindikatov. Bi prosil za odgovor. Hvala.
Na repliko, žal, ne moram dati replike, najprej [[...]]Poglejte, zdaj pa takole, nehajte zlorabljati mi poslovnik zaradi tega, da se boste skrili zadaj za repliko, zato da vam nekdo ne more odgovoriti. Najprej bom dal besedo, zdaj bom pa jaz upošteval zadevo tako; najprej bom dal besedo ministrici, potem bo dobil kolega Han repliko – ne rabi replike. Vi rabite repliko? Aha. Replika gospa Anja Bah Žibert.
Hvala, predsednik. Poglejte, da bo stvar jasna pa ker se očitno ne razumemo. Po tako imenovani spremembi 86. člena bo tudi tako imenovana zasebna šola prejela 100-odstotno financiranje za izvajanje obveznega programa javne šole. Pri tem pa vsi dobro vemo, da te šole izvajajo tudi dodatne programe in zdaj vi s 6. členom te dodatne programe, za katere se odločajo in za katere mi vseskozi hočemo povedati, da niso predmet te razprave in plačila tako imenovane države, ukinjate v 6. členu. Zato me to zanima, ker to pa se mi zdi zelo pomembno, ker potem te šole več ne bi mogle opravljati tako imenovanih alternativnih konceptov, ki za sabo potegnejo določene stroški, ki pa naj ne bi šli na pleča države.
Ministrica želite besedo? Besedo ima ministrica za izobraževanje, znanost in šport, doktorica Maja Makovec Brenčič.
Morda bi bilo v tej smeri pa konkretnega odgovora dobro pogledali ustavno odločbo, kaj navaja, in sicer to je točka 25 in točka 26, kjer je obrazložitev seveda tudi te odločbe v skladu s 57. členom.
Besedo ima gospod Janko Veber, pripravi naj se gospod Tomaž Lisec in potem predstavnica Vlade.
Hvala za besedo in najprej zdaj odgovor glede jubilejnih nagrad. 20 % višje jubilejne nagrade dobijo člani vseh sindikatov, ki so takrat podpisali aneks k kolektivni pogodbi, pravni temelj pa je Zakon o delovnih razmerjih–1. Torej toliko o pravnih podlagah. Sicer bi pa želel izpostaviti v svoji razpravi še naslednje dejstvo, o katerem tudi govori 57. člen Ustave. Država ustvarja možnosti, da si državljani lahko pridobijo ustrezno izobrazbo. Mislim, da je mreža osnovnih šol tako dobro zgrajena v Republiki Sloveniji, da si lahko vsak pridobi to izobrazbo. Tukaj tudi odgovor, zakaj nekdo mora doplačati, če se odloči, da vpiše v osnovno šolo otroka, določeno razliko. Sam se je tako odločil, ima pa možnost vpisati otroka v javno šolo, ker je mreža zgrajena in ni nobenih težav. Torej, če se nekdo sam tako odloči, se je sam odločil in mu seveda tega ne moramo oporekati. Je pa res, da bi bilo zelo dobro razmisliti, kar mislim, da je bilo danes že omenjeno, ali ne bi bilo bolje vsa ta sredstva, za katere se danes pogovarjamo, nameniti mreži javnih šol oziroma osnovnim šolam, zato da bi šolanje v osnovnih šolah postalo resnično brezplačno. Ta hip ni v celoti, starši še vedno pokrivajo določene stroške in mislim, da glede na stopnjo brezposelnosti, glede na vse bolj zaostrene razmere o tem, ali bo nekdo imel zaposlitev za nedoločen čas ali bo imel za določen čas in tako naprej, in pravzaprav težave pri zaposlovanju tudi mladih družin, bi veljalo razmisliti, da ne delimo sredstev na zasebne in na javne, ker je treba najprej zagotoviti, da resnično vsem omogočimo dostop do javnega šolanja. Mreža je zgrajena in zato je dobro, da se sprejme tudi sprememba ustave, kjer jasno naredimo ločnico med javnim in zasebnim. Če nekdo želi imeti zasebno šolo, jo lahko ima, lahko ponudi kvalitetnejšo storitev, lahko ponudi, ne vem, kvalitetnejše predavatelje in se bodo ljudje odločali za to šolo in tudi bili pripravljeni plačati. Če pa tega ne omogočamo, torej če je to enako financirano, potem pravzaprav izgubimo tudi ta naboj zasebnega šolstva. Kakšen smisel pa je potem zasebne šole, če je financirana z javnimi sredstvi? Tudi ta upad interesa, da je to neka dodana vrednost, je potem bistveno manjša kot pa, če jasno povemo: če želi nekdo doplačati za kvaliteto v zasebni šoli, bo tudi vedel, da je to kvaliteto plačal. Če je pa to poenoteno iz javnega ali iz državnega proračuna, pa seveda tudi te kvalitete ne bo.
Besedo ima gospod Tomaž Lisec, pripravita naj se predstavnica Vlade in predstavnica predlagatelja.
Hvala še enkrat, predsednik, za dano besedo. Sicer mi je malo žal, da namesto o tem, da bi govorili, katere šole so dobre ali pa slabe, govorimo o tem, katere so javne ali pa zasebne, in čeprav nekateri pravijo, kako so zasebne boljše, čeprav da država manj denarja za njih, javne pa so neka uravnilovka, kjer morajo biti vsi pod enakimi pogoji. Na drugi strani pa me je strah, ker govorimo o ustavi oziroma spoštovanje odločb Ustavnega sodišča. Rekel sem že, da lahko se s kakšno odločbo Ustavnega sodišča ne strinjamo, mislim pa, da smo vsi potrebni, da jih spoštujemo, pa naj si bo to tako za ministre, uradnike, ki bi morali slediti potem zahtevam Ustavnega sodišča pa spremembah, ne nazadnje pa tudi nas kot zakonodajne veje oblasti. Zakaj se mi zdi sporno, da se odloča Ustavnega sodišča, ki je po mojem mnenju, glede na to, da sem že kar nekaj let v Državnem zboru, že kar nekaj prebral, zelo enostavna, zelo eksplicitna. Imamo tukaj stranko Modernega centra, ki so zmagali s to paradigmo, spoštovanje pravne države. Imamo predsednika Vlade, ki se je vedno za to boril, šestnajst mesecev po tistem, ko je prišla odločba Ustavnega sodišča, pa reče: Kot pravnik in predsednik Vlade sem nesrečen, ker zamujamo z izvršitvijo ustavne odločbe. Sedaj ne vem, ali se naj smejim ali se naj jokam, da imam takega predsednika vlade, ki je nesrečen, je pa pravnik, ki bi moral tako enostavno odločbo Ustavnega sodišča z lahkoto razumeti in če se kakšen uradnik na ministrstvu buni, ker verjetno je zagovornik tistega, česar so zagovorniki predstavniki tiste strani tamle, Združene levice, SD in Desusa, da bi naredil res s pomočjo ministrice in bi takšnim uradnikom rekel: Stop, odločba Ustavnega sodišča, pika, izvršitev – rok eno leto, akcija. Popolnoma enostavno. Verjamem, da ima ministrica pri svojem delu verjetno probleme, ker kakšni uradniki so že tako neubogljivi, verjetno pa so kakšni uradniki neubogljivi tudi iz tega ideološkega prepričanja, ki očitno tudi tukaj veje neka neenotnost tako med vsaj določenim delom – upam, da sem prav razumel – Poslanske skupine SMC in pa bolj radikalnim socialističnim delom na tisti strani. In še enkrat, spoštovana ministrica, upam, da med tem bojem med malo bolj liberalnim razmišljanjem v vladi ali pa na ministrstvu in strogim socialističnim razmišljanjem, da ne bosti ubrali pot pragmatičnea razmišljanja in rekli, naj se skregajo med seboj, pa počakamo še v maksimalnem primeru dve leti, pa bo mandat minil, pa bo naslednji minister oziroma naslednji predsednik vlade se ukvarjal s to zadevo. Danes je bilo govora glede ideološke obremenjenosti šol oziroma da šole, vsaj javne, naj ne bi bile ideološko obremenjene. Lahko se intimno kdo tudi s tem strinja, ampak če vprašate starše, ki morajo peljati svoje otroke na izlet v Jajce, bi verjetno tudi sami razmišljali, ali je ta pot njihovih otrok ideološko obremenjena ali neobremenjena. Ravno tisti, ki se spopadate o tem, kako pa je naš šolski sistem ideološko neobremenjen, imajo probleme s konkurenco, probleme z alternativo in verjetno tudi z neko dodatno kakovostjo na področju izobraževanja. Skratka, nekako mi ne gre to vse skupaj, saj je prosto, ampak ko se pride na področju osnovnih šol ali pa če govorimo na splošno na področju celotne vertikalne skupine na področju izobraževanja o kakšnem procentu ali dveh zasebnih šol, pa gremo hitro na okope in pozabimo na vse ostalo. Pa razumem po drugi strani tudi zahteve določenega dela tako te vlade kot pa tudi poslancev, kajti v Državnem zboru v tem mandatu smo imeli že kar nekaj zakonov in razprav, ki nas napotujejo, da je močno izražena želja po nacionalizaciji določenega dela ali pa določenih segmentov politike. Poglejmo področje zdravstva, poglejmo področje gozdov in tako naprej, ker namesto da bi spustili konkurenco, trg, alternativo, reče država, dajmo več nam, pa bo vse dobro. Pa tudi na področju bank, ne nazadnje. Upam, da ne boste prišli z nekim predlogom, prej sem govoril o zdravstvu, da ne boste prišli z nekim predlogom, kako sta dva procenta zasebnih bank v Sloveniji problem, ker tukaj očitno je na področju osnovnega šolstva problem 0,2 %. Tako bi resnično prosil, ko bodo te debate, da ali ste pri vseh vatlih dosledni, ali pa se odločite, kakšne želite sploh te vatle. Ali pri gozdovih 100 % država, pri bankah 100 % država. Ko je pa zasebno šolstvo 100 %, nekje pa, ko pustite 2 %, pa je to že vas del ogromnega problema, za katerega – vsaj takrat, ko sem bil zraven, ko smo januarja leta 2015 pisali ta zakon, sem rekel, da bo to pa stališče poslanskih skupin, potrdimo zakon in ena kljukica ob eni odločbi Ustavnega sodišča bo rešena. Predsednik Vlade kot pravnik bo rekel super, Državni zbor spoštuje odločbe Ustavnega sodišča in gremo dalje k drugim izzivom. Ampak ne, ta minister oziroma predsednik vlade je 16 mesecev že nesrečen kot pravnik, ker ne more tako enostavne odločbe Ustavnega sodišča urediti. Ne bom govoril o javnem in zasebnem, ker bi potem malo zašel. Se mi pa zdi ena zadeva, ki vsaj, kolega prej Horvat nisem točno razumel, pa sem pogledal, vrhunski pravnik, pa je spet tako pravniško povedal, da nisem vedel, ali je za javne, ali je za zasebne, ali je malo za miks, ali ima malo probleme z našim zakonom, ali ima malo probleme s predlogom gospoda Hana, ki je za spremembo ustave, ali ima s predlogom ministrice, ki prihaja z enim in drugim predlogom novele ZOFVI v obravnavo. Tako se opravičujem, ta pravna latovščina mi včasih gre malo težko čez ušesa, kajti navajen sem nekih bolj takih zdravorazumskih, pa z vsem spoštovanjem do gospoda Horvata, razlag. Ravno mi smo vseskozi poudarjali, da ne govorimo o investicijah. Govorimo o programih, kjer so lokalne skupnosti in država ali pa, če se bo nekoč našel nek drug investitor, na boljšem. Kajti ni jim treba razmišljati, kdo bo postavil šolo, kdo bo kupil opremo, kdo bo vzdrževal to investicijo in to opremo in tako dalje. Skratka, če bi imeli nek interes se približati nekemu sredinskemu povprečju držav, recimo EU, na področju izobraževanja zasebnega ali osnovnega šolstva, srednješolskega ali pa terciarnega vidika, bi bili veseli, da kakšna zasebna šola še pride. In z vsem spoštovanjem do tistih, ki branite to zveličavnost javnega interesa, če je problem Rimskokatoliška cerkev, povejte na glas. Če pa je problem kakšna druga vera, povejte na glas. Ampak vsakdo, ki ima sploh namen razmišljati o zasebni šoli, se sreča z ministrstvom in se sreča – mislim, da se imenuje Strokovni svet za šolstvo ali nekaj takega, me popravite, če se motim, kjer so natančno določeni pogoji, kdo izpolnjuje – kljukica, kljukica, kljukica –, in če izpolnjuje vse pogoje, lahko postane zasebna šola. Tako da ta bavbav bi moral biti v bistvu poziv, da se še kakšna zasebna šola – še enkrat povem, ob tem, da bo dosegla vse pogoje – zgodi v naši državi, kajti manj bo treba investirati občinam ali pa državi. Ministrica se verjetno zaveda vsaj na primeru sekundarnega in terciarnega izobraževanja, kakšni pritiski so po novih šolah, gimnazijah, srednjih šolah in tako naprej, kako bi rade imele posamezne fakultete boljše prostore. Tudi sam kot občinski svetniki že nekaj mandatov, sem že enkrat rekel, dajmo enkrat narediti čim več šol tudi s pomočjo ministrstva, da ne bo pomote, da je stoodstotno samo občina tista glavna, pa bo potem mir, ampak ko eno šolo narediš, se naredi zahteva vsaj po obnovi neke druge šole. In v tem primeru, še enkrat, bi bile občina, predvsem pa država, na tistem segmentu, ki govori o financiranju investicij, na boljšem. O tem govorita tudi 86. in 87. člen odločbe Ustavnega sodišča. Tu govori prvi stavek drugega odstavka od teh 85 %. Tudi Ustavno sodišče je reklo, da v drugi stavek se ne bo spuščalo, torej v ta stavek o investicijah. Da počasi zaključim, še enkrat upam, da bo predsednik Vlade čim prej postal srečen, da ne bo še par mesecev razmišljal, kako mu je ena odločba Ustavnega sodišča zagrenila njegovo premiersko pot, da bo srečen, da bo naredil dve zadevi: ali sledil odločbi Ustavnega sodišča ali pa z napovedmi določenih poslancev koalicije čim prej zamenjal sodnike Ustavnega sodišča, da bodo – si bom sposodil besede kolega Matjaža – napravo stran viseli. Čeprav za medklic, spomnite se, kdo je predlagal večino ustavnih sodnikov, kateri predsednik države. Desni ne, ker ga še ni bilo – drugi medklic. Predvsem me je prej zmotilo, ko je kar nekaj poslancev v stališčih poslanskih skupin reklo, pet sodnikov Ustavnega sodišča – kontradiktorna odločitev. So bile vse odločitve Ustavnega sodišča soglasno sprejete? Ne! In ja, vsaka je, tudi če je katera soglasno sprejeta, je kontradiktorna, pa bi predsednik države rekel: "So what? Spoštujmo jo, čeprav se z njo ne strinjamo." In še več, gospod Vilfan je rekel, moramo obdržati to dobro razmerje osnovnih javnih in zasebnih šol. 99,7 proti 0,3 %. Če je to dobro razmerje, potem, spoštovani, razmislite o tem razmerju javno-zasebno na področju srednjega šolstva, visokega šolstva, zdravstva in še kje drugje. Govoril je o privatizacijo šolstva s temi 0,3 %, govoril je o neoliberalnih principih tega 0,3 % in tako naprej. Tudi gospod Veber je rekel, ne glede na to, da se SDS sklicuje na odločbo Ustavnega sodišča. Ja, ravno zato, ker se sklicujemo na odločbo Ustavnega sodišča, spoštovani, smo že danes pred tretjim poskusom, da to odločbo Ustavnega sodišča končno spravimo v življenje! Naslednja stvar – predhodne sodbe. Gospod Veber je rekel, gospa iz SMC. Prosim vas, še enkrat, predvsem tisti, ki ste člani Ustavne komisije, preberite počasi to odločbo Ustavnega sodišča iz leta 2013 in tisto iz leta 2001. Ta iz 2014 govori o dveh zadevah: programi zasebnih šol. Tista iz 2001 pa govori o celotnem šolskem sistemu. Velika razlika! Ravno zato se je Ustavno odločilo za to, kar se je pač odločilo, ker je po naši ustavi osnovnošolski izobraževalni sistem obvezen, ki ga naj bi sicer financirala država in gor in dol, ampak vsi tisti, ki imamo otroke, od tistih najmanjših kot do malo večjih, vemo, da naša denarnica je glavni sponzor tega sistema, kljub temu da se včasih morda premalo zadevamo, koliko država da. Mislim, da je bila zadnjič neka študija, kjer je povprečno delež države na enega učenca, vsaj mislim da. v srednjih šolah od 3 do 4 tisoč evrov. Pa, če gledamo naše družinske proračune, koliko damo za otroke – odvisno, no. Eni hočejo najboljše zvezke, eni pa tiste kupujejo v določenih segmentih. Skratka, resnično prosim, da pri teh dveh odločbah več ne govorimo, da je ta odločba pa ista kot tista iz leta 2001. Ne! Posebej me to skrbi, ker to pravniki nekateri hočejo reči, ki se po navadi na vsako pikico in na vejico sklicujejo, kako pa je malo drugačna kot pa druga. Spoštovana ministrica, vam pa veliko uspehov v tem deloma ideološkem boju znotraj koalicije. Me pa resnično moti, tudi ko sem se ta dva, tri dni pripravljal na to sejo in ko sem videl ZOFVI, ki je že pred nami, pa ta ZOFVI, ki je na E-demokraciji in pa potem preberem v tem zakonu: "Ta zakon začne veljati 15. dan po objavi v Uradnem listu, uporabljati pa se začne 1. septembra." Zakaj dve noveli zakonov? Resnično, čisto zdravorazumsko se mi zdi, zakaj zdaj ena novela, čaka se še za drugo novelo, ampak če gledamo to novelo in tisto, ki je v pripravi, obedve imata skoraj polovico prostora o tem tako imenovanim 135. členu o evidencah. V tem zakonu, recimo, ni tega, kar je v zakonu, ki naj bi prišel, kar se mi zdi pa ključno, če govorim o evidencah. Ni centralne evidence zaposlenih in ni urejena problematika hranjenja evidenc. Zdaj bomo sprejeli evidence, potem post festum se bomo pa ukvarjali s ključnima zadevama, kaj je centralna evidenca in problematika hranjenja. Tako z vsem spoštovanjem, gospa ministrica, kakšnemu uradniku pa je le treba ušesa naviti. Da zaključim, resnično sem upal, da bo še vedno v Sloveniji problem, problematika dodatkov za takšno in drugačno pripravljenost in da ta 0,3 % zasebnih osnovnih šol ne bo problem, ampak očitno, morda predvsem zaradi predlagateljstva, smo zdaj naredili top problem teh 0,3 %. Morda ste tudi nas zapeljali s tem, da dva dni ne bomo razmišljali o tem, kako urediti problematiko dodatkov za takšno in drugačno pripravljenost na področju izobraževanja v Sloveniji. Skratka, da zaključim: čisto nič ne bi izgubili, če bi ta zakon danes potrdili, ker odločba Ustavnega sodišča deloma govori o tistem, kar sem na hitro prebral na tej E-demokraciji, kar želite urediti. Ampak tukaj točno piše prvi stavek drugega odstavka 86. člena. To pa ta vaša druga novela, ko bo prišla, tega – vsaj po mojem nepravniškem vedenju – ne rešuje. Mislim, da bi bilo veliko bolj enostavno slediti določbi, če bi rešili točno to, kar je zapisalo Ustavno sodišče, ne pa tega, kar je gospod Horvat rekel, kako pa bi morali malo drugačno na Ustavnem sodišču razmišljati. Ravno kontra, mi moramo razmišljati, kako bomo točno sledili odločbi Ustavnega sodišča. Potem ko bi to sprejeli, potem ne bi imel nič proti, če Poslanska skupina SD odpre razpravo o tem, kaj je zasebno oziroma kaj je javno šolstvo. Ampak še enkrat poziv predlagateljem tega predloga za spremembo ustave, če ste tako demagoški ali vsebinski, kakorkoli to jemljete, če to jemljete za področje šolstva, preglejte celotno ustavo, pa poglejte kje vas čevelj žulji na področju zasebnega, pa bodite konsistentni. Hvala.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnica predlagatelja. Besedo ima predstavnica predlagatelja gospa Jelka Godec.
Hvala. Kolega Tomaž se je pred mano spraševal, zakaj dve noveli ZOFVI. Ena je sedaj v proceduri v Državnem zboru, ena je šele v javni razpravi na E-demokraciji. Mislim, da se je danes v razpravi že razjasnilo, zakaj. Ker očitno ena novela oziroma določene spremembe zakona nimajo še vedno ne v koaliciji popolne podpore oziroma se še niso uskladili in bi lahko potem padla tudi ta novela oziroma te spremembe, ki so danes. Gospodu Hanu, preden odide, moram replicirati eno zadevo, ker nisem prej, se opravičujem. Namreč glede SVIZ in tistega, kar je kolega Tanko opozoril – 20 % več. Ni res, da je bil Vizjak, ni res! Zakon oziroma aneks h kolektivni pogodbi je objavljen v Uradnem listu št. 46, leta 2013, z dne 29. 5. 2013, podpisal pa je minister Pikalo. Dogovor glede tega je bil sklenjen 20. maja – berem iz Uradnega lista, potem Uradni list laže –, in sicer ta dogovor o tem je bil sprejet 20. 5. 2013; Vlada in sindikati. Podpis, še enkrat, za Vlado Republike Slovenije minister za izobraževanje, znanost in šport dr. Jernej Pikalo, SVIZ Jelka Velički, ZSS Bojan Hribar in Neodvisni sindikat delavcev ljudskih univerz dr. Tomaž Sajovic, Uradni list št. 46/2013. To je bil dogovor takrat s sindikati. Če mislite, da je bilo še za časa gospoda Vizjaka, bi pa lahko takšen dogovor ne prišel v veljavo. O. K. Pustimo to. Je pa to ena izmed zadev, ki bi nas lahko skrbele, kajti v Slovenski demokratski stranki smo bili pozorni na to, želeli tudi te zadeve korigirati, pa ker ni v naši pristojnosti glede kolektivnih pogodb in tako naprej, smo te zadeve v bistvu, ne da smo dali tak akta, ampak bomo pa mogoče kako drugače jih lahko dosegli. Toliko o tem. Strinjam se, da morajo biti kriteriji za odpiranje tako javnih kot zasebnih šol, ki izvajajo javnoveljavne programe, ostri kriteriji oziroma da te kriterije določi strokovni svet, da jih potrdi ministrstvo. So pa nekateri razpravljavci danes govorili tako, kot da teh kriterijev ni, kot da do sedaj vse te šole, ki so se odpirale, so se odpirale na osnovi kriterijev, ki niso bili dovolj jasni, niso zadovoljevali določenih potreb v lokalnem območju in tako naprej. In da bi celo morali ti kriteriji biti zapisani v zakonu. Že danes v 17. členu govorimo o tem oziroma je zapisano, da morajo biti "vsi izobraževalni program iz prejšnjega odstavka" – ker namreč govori o tem – "pridobijo javno veljavnost, ko pristojni strokovni svet ugotovi, da je program v skladu s cilji sistema vzgoje in izobraževanja v Republiki Sloveniji …" Iz 2. člena tega zakona in tako naprej. Torej, že danes imamo kriterije, ki jih je treba spoštovati. To, kar sedaj govori novela, ki je zaenkrat v javni razpravi – in smo danes, po moje, malo preveč govorili že o njej, kot da je fiksna – dodaja samo, saj bom tudi sama povedla, s programom se prispeva k bogatitvi šolskega prostora in predstavlja dopolnitev javnega šolskega sistema. Mene zelo zanima, kaj to je. Kaj bo to pomenilo, torej bogatitev šolskega sistema in dopolnitev javnega šolskega sistema. Torej še enkrat kriteriji – ja, strogi, določajo se strokovno, na strokovnem svetu in to v zakon ne more iti, ker potem bomo o teh kriterijih razpravljali v Državnem zboru in bo to nastala cela – da ne bom rekla, kaj. Potem bomo vsi pametni, kateri kriterij je primeren, kateri ni primeren. To naj naredi stroka, ki je že do sedaj bdela nad tem. Je pa vprašanje nečesa. Zasebne šole naj bi se evalvirale, prvo generacijo. Zakaj ne javne šole? Kdo evalvira javne šole, kdo evalvira izvajanje javnoveljavnega programa v javnih šolah in reče [[…]]Zdaj boste pa rekli NPK in tako naprej. NPK danes ne pomenijo več nič, otroci se delajo norca iz tega, učitelji besnijo, povprečja so oziroma se nižajo, znanja kaže, da se nižajo, ampak to je zdaj spet vprašanje, ker tudi pravim, otroci se delajo norca iz tega, ker jim ta NPK nič ne pomeni, ker ni nič za nič obvezujoč. Lahko pa pokaže kaj in marsikje se določene stvari kažejo; tudi kažejo na razvitost Slovenije po področjih. Eden izmed pokazateljev je tudi, da so tudi te zadeve, o katerih sem govorila. Ampak, še enkrat pravim, kdo evalvira javno šolstvo, kdo evalvira vse naše učitelje v javnih šolah? V tujini, vemo, kaj se dogaja oziroma kakšne so evalvacije. Dobro, na fakultetah posebej, ko študenti že malo bolj znajo evalvirati oziroma se zavedajo tega, da je dober tisti profesor, ki da znanje, ne tisti, ki jih spusti 5 minut prej od pouka. Pri nas je pa najboljši učitelj v javni šoli tisti, ki pusti pol ure otroke pri miru in gre, tisti, ki je pa strog, je pa najhujši. Ampak čez 10 let pa vemo, da se mnenje menja, ko malo otroci dozorijo. Tudi SMC je danes razpravljal v smislu, da niso proti zasebnemu šolstvu, da spodbujajo zasebno šolstvo in tako naprej. Priporočam vam, pojdite gledat vaše razprave, vsaj 15. 3. pa 16. 12. iz lanskega leta, pa vaše razprave danes. Tako kot je rekel kolega Han, predsednik Vlade je že vedel, kdaj mora iti razlagat na zasebno šolo zadeve, svoje mnenje. Tako si poglejte zadeve, ker to, da ste danes v bistvu obrnil ploščo, je v bistvu to plod tega, da ko smo mi že vložil to, je bil vložen na E-demokracijo vaš predlog zakona. V tem trenutku bi samo izkoristila pa pozvala ministrico, da pride tudi Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predstavit predlog zakona oziroma novelo tega zakona, da v bistvu vidimo in tudi razjasnimo. Mislim, da je tudi 9. člen, ki danes še vedno nekako visi v zraku. Namreč, v obrazložitvah so zapisali, da za šole, ki so bile ustanovljene pred spremembo zakona, se njegove določbe ne uporabljajo, pogoji in načini financiranja se ohranjajo". Zdaj, pogoji in načini, lahko tudi višina. Tako, da, dajmo no. Ne gre samo za to, gre se v bistvu za celotno zadevo, ker bi bilo tudi dobro slišati, kateri so tisti kriteriji ,po katerih boste sedaj v bistvu dovoljevali ali bo strokovni svet dovoljeval ali ne bo, da se dovolijo zasebne šole. Mislim, da je to, da bodo rasle zasebne šole kot gobe po dežju ali pa podružnice, težko verjetno. Težko verjetno, tudi podružnica konec koncev mora zagotavljati materialne pogoje, prostorske pogoje, mora zagotavljati učitelje, mora zagotavljati kvalitetno izvedene programe, tudi po teh kriterijih, ki jih pripravlja ministrstvo. Tako kar tako reči, zdaj pa je ta varianta, zdaj pa novih zasebnih šol ne bo, novih vlagateljev ne bo, ker so kriteriji tako hudi. Jaz jih ne vidim, kriterijev, in ne moram reči, da so hudi in da bomo zdaj nove privijali – ne vem. To, gospod Han, je bilo malo tako povedano, ker teh kriterijev [[…]]Edino pravim, če jih vi poznate, jaz jih ne vidim. Ni rečeno, da bomo nove zasebne šole privijali, v določenem smislu ne bi bilo slabo, v določenem pa spet vprašanje, ampak treba je pa vedeti oziroma upati, da zadeve ne bodo šle v ideološki smeri; torej, če bo odpirala Cerkev, je narobe, če bo pa odpiral, ne vem, da ne bom rekla, kdo, pa bo prav. Ker tudi danes je bilo to kar nekajkrat izpostavljeno. Mislim, da bi se naša novela oziroma še vedno pravim, da je na koaliciji sami, da se ta naša sprememba sprejme v prvem branju in se potem uskladi z vladnim predlogom, ker tudi v vladnem predlogu ni spremembe kriterijev v smislu, da bi videli sedaj kriterije. Te kriterije bodo spreminjali, ker je bila namreč s strani Vlade pa tudi koalicije rečeno velikokrat, bomo spremenili financiranje glede na odločbo Ustavnega sodišča, vendar moramo pogledati tudi kriterije in tako naprej. To ni v pristojnosti Državnega zbora. Ni! Te kriterije lahko ministrstvo naredi tudi posebej oziroma hkrati. Mi v ničemer v naši noveli ne govorimo, da teh kriterijev, da ne vem, da jih ni treba spremeniti. Lahko se jih spremeni. Lahko. Ampak če se vrnem na to novelo, ki je pred nami, ker upam, da bo prišla ministrica to predstavit, spet imamo 100-odstotno financiranje pa 85-odstotno financiranje. Kje bo sedaj razlika? Kje bo tista meja, ko bodo rekli: sedaj je 100, potem 85. Tudi tukaj niso čisto določeni kriterij. In ti kriteriji pravim, da so toliko sporni in vedno govorite, da jih je treba spremeniti, potem bomo financirali, niso v pristojnosti Državnega zbora ne zakona in jih lahko urejate na nižjih, s pravilniki, ki so v pristojnosti ministrstva. Torej, ta naš predlog je sprejemljiv, sledi odločbi Ustavnega sodišča, lahko se sprejme v prvem branju in se potem uskladi v nadaljnje tudi s predlogom koalicije. Kriterije, pravim še enkrat, niso v naši pristojnosti, jih bo potrjevala ministrica. To je v njeni pristojnosti in strokovnega sveta. Torej ne se izgovarjati na kriterije, da zaradi njih ne moremo slediti odločbi Ustavnega sodišča. O socialni državi in da smo socialna država in tako naprej, sem že govorila, ampak mislim, da je tudi s to odločbo Ustavnega sodišča sledimo temu, da se omogoči širši populaciji tudi vpis v te zasebne šole, ker so danes priznali razpravljavci, da so boljše, ker rekli ste, starši naj vpišejo v zasebne šole, naj plačajo boljši program. Torej ste priznali, da zasebne šole izvajajo boljše programe oziroma so boljše na trgu.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki so to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati. Prav. Pred prijavo vas želim opozoriti, da se lahko k razpravi prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Če želita razpravljati tudi predstavnica predlagatelja predloga zakona gospa Jelka Godec ter predstavnica Vlade, prosim, da se prav tako prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnji, in sicer najprej predstavnica Vlade nato predstavnica predlagatelja. Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavkama, drage kolegice in kolegi! To priložnost tudi izkoriščam, da izrazim hvaležnost in pohvalo za korajžo našemu nekdanjemu kolegu poslancu, poslancu Nove Slovenije, gospodu Tonetu Kokalju, ki je še z nekaj starši vložil pobudo za ustavno presojo zakona, o katerem danes govorimo. Ampak ta, o katerem danes govorimo, ni ustavno sporen, še vedno pa velja zakon, ki je ustavno sporen, in domače naloge nismo v dobrem letu še vedno naredili. Nikoli se ne spomnim, da bi dobil kdaj v šoli domačo nalogo in bi mi profesorica, učiteljica rekla, da naj jo naredim čez leto in pol. Kolega Matjaž Han se je pravilno ukvarjal z vprašanjem, kdo si lahko privošči, kateri starši si lahko privoščijo zasebno šolo. Zakaj je to vprašanje na mizi? Zato, ker so verjetno te šole dobre. In kar nekaj let nazaj, petnajst, dvajset, ko sem bil še v svetu zavoda osnovne šole, ki so jo obiskovali moji otroci, pred tem pa seveda tudi jaz, je nekoč na sejo sveta zavoda prišel naš ravnatelj in je med drugim povedal, da naša osnovna šola mora biti tudi konkurenčna. Jaz sem mu stisnil roko za to izjavo. Ker vprašanje, s katerim se kolega Matjaž, naš kolega, dolga leta se poznava, prijatelj, ukvarja, pa nekako bazira na eni predpostavki, in ta je, kot jo jaz razumem, da so pa državne šole – teh 400, zaokroživa –, da so pa vse matematično enake, ker se to vprašanje potem lahko tudi postavi, za državne šole neki družini v Lendavi, ki bi pa rada svojega otroka dala v Ljubljano, in se sprašujeva, Matjaž in jaz, kdo si lahko privošči. Pa je v Lendavi državna šola, pa je v Ljubljani državna šola. Kaj je sedaj tu, kdo si kaj lahko privošči? No, kdo si lahko kaj privošči? Pa še nekaj, kolegice in kolegi, poznam zasebne šole, osnovne in srednje, ki formirajo štipendijski fond za socialno šibke družine. To naj vam potrdi eden izmed državnih sekretarjev, tudi minister je bil kdaj, ki je tudi imel svojega otroka na zasebni gimnaziji, ne bom o imenih, diskretnost je tudi nekaj vredna. Zasebne si lahko privoščijo družine, ki so morda na robu družbe, ker jim tam pomagajo. Govorim iz izkušenj. Vse te razprave maratonske, ki jih imamo, res spet podpisujem izjavo kolega Matjaža, ki pravi, dajmo že vendar odločiti in konec je tega mencanja. Res je, kot je predsednica Nove Slovenije, gospa Ljudmila Novak, rekla, ko govorimo o denarju in seveda, o denarju se tokrat pogovarjamo, govorimo o štirih promilih, o dobrih štirih promilih vseh sredstev, ki jih država angažira za osnovno šolstvo. In govorimo o sedmih promilih zaposlenih v zasebnih osnovnih šolah glede na vse zaposlene v celotnem osnovnošolskem sistemu. Od kod ta odpor do zasebnega šolstva? Splošno gre za nerazumevanje in predsodke, izhajajoče iz miselne indoktrinacije sistema, ki je nadvse poveličeval državno in zaničeval zasebno. In poglejte, to zaničevanje zasebnega, kot sem povedal prej, nekdo je zapisal, da je to koncentrat norost. Dajmo, kolegice in kolegi, enkrat razredčiti ta koncentrat na subatomske delce, ki jih raziskujejo v Cernu, pri odločevalcih pa za strah pred izgubo monopola nad izvajanjem tovrstne indoktrinacije nad masami bodočih rodov. Mislim, imam občutek, da nas je današnja razprava pa nekoliko le poenotila in da imamo od tega trenutka naprej nekoliko več korajže, da vendarle čim prej, morda takoj po prvomajskih praznikih, saniramo in opravimo to domačo nalogo, ki nam jo je dalo Ustavno sodišče. Ne čakati in imeti neke upe, da bo prišlo neko novo Ustavno sodišče, ki bo morda drugače razmišljalo. Bog ne daj.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Poglejte, že sedaj Strokovni svet za splošno izobraževanje pri Ministrstvu za šolstvo oceni, ali nek program zasebne šole, pač ta izobraževalni program, zagotavlja enakovreden izobrazbeni standard. S tem nekako je tudi doseženo, da ta javnoveljavni program dejansko omogoča potem otrokom napredovanje. Se pravi, to že obstaja. Če so problem merila, zakaj so problem ravno sedaj, ko govorimo o sto odstotkih, niso pa problem ta trenutek, ko imamo 85-odstotno financiranje. Poglejte, če so merila problem, pač, ne morejo biti problem samo zaradi teh 15 %. Se pravi, je to močno za lase potegnjeno. Dejstvo je, da predlagatelji, to je Slovenska demokratska stranka, uresničujemo s tem predlogom samo en cilj, in to je upoštevanje odločbe Ustavnega sodišča. S tem, kar pa je pripravilo ministrstvo in je sedaj šele na E-demokraciji, bo pa še kar nekaj problemov. Prej sem vam povedala o tako imenovanem problemu, o katerem govorite, da ukinjate tako imenovano šolnino. Poglejte, v 25. točki Ustavno sodišče jasno govori, "vsebinska razlika v načelih, po katerih deluje zasebna oziroma javna šola kot institucija, se pokažejo šele v razširjenih izobraževalnih programih, ki se ne financirajo iz javnih sredstev in zato niso predmet te pobude. Pravice do brezplačnega obiskovanja obveznega javnoveljavnega programa osnovnošolskega izobraževanja od države namreč ne zahteva, naj financira tudi izvajanje nadstandardnih ali razširjenih programov, s katerimi zasebne šole zasledujejo svoje partikularne interese". Drugi odstavek 57. člena Ustave torej zahteva, naj se javno financira obvezen minimum osnovne izobrazbe, ki je enotno določen po vsebini, kar pa ne zajem financiranje dodatnih vsebin, ki so odvisne od vrednostnih usmeritev posameznih izvajalcev. Torej ti bodo s tem, kar zdaj določate prikrajšani, ker več tega programa ne bodo mogli uresničevati. Sicer mi pa povejte, na kakšen način ga bodo. Ker dejstvo je, zdaj lahko rečete dodatek za uresničevanje programa. Že zdaj otroci v šoli plačujejo. Pod kaj pa uvrščamo na primer dodatno plačevanje za tuji jezik v javni osnovni šoli? Tega otroci že danes plačujejo. Temu ne rečemo šolnina, ampak so prispevki. Se pravite, morate biti jasni in povedati prispevki bodo dovoljeni, ne bodo pa dovoljenje šolnine, ker ti starši bodo verjetno prispevali za ta program, sploh ker ima včasih nekaj več aktivnosti, kar se tiče izven delovanja območja šole, in to stane. Tukaj nekaj končno ne bo v redu. Tukaj je pač pomembno samo to, kar je ta trenutek predmet našega zakona, to je omogočiti otroku davkoplačevalcev, ki plačujejo davke enako v Ljubljani, ne vem v Mariboru ali pa ne vem kje, v Radečah, da obiskujejo osnovno šolo in v njej program in s strani države dobijo zanj enako višino sredstev. Čisto nič drugega. Samo šola se drugače imenuje. Deluje po nekem drugem principu, ampak javni program je pa enak. Dejstvo je, da vas nekaj zavira pri tem, da bi danes podprli odločitev Slovenske demokratske stranke oziroma predlog Slovenske demokratske stranke, čeprav je vaš predsednik Vlade rekel, da mu je zelo hudo in upa, da se bo zadeva čim prej uredila. Ne bo se. Zato, ker je to na E-demokraciji in bo spet odprlo nova vprašanja, vi boste pa počakali, da mandat poteče.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Škodnik.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana ministrica z ekipo, kolegice in kolegi poslanci! Ko bom razpravljal, nekako v zaključku današnje seje o javnem, zasebnem šolstvu, ne bom razpravljal ideološko, vsekakor se pa javno in zasebno ne more izenačiti. Danes je bilo veliko govora, kako so se stvari spremenile z zakonom po letu 1996, financiranje 85 % za izvajanje zasebnih šol, ki izvajajo javnoveljavne programe. Prej je seveda kolega Tanko rekel, zakaj, od kod, da je to krivično, da učitelji v zasebnih šolah dobijo 15 % manj kot pa učitelji v javnih šolah. Jaz bi rekel takole, učitelji oziroma tisti, ki je ustanovil šolo, je jasno, ustanovitelj je vedel, da bo moral 15 % sredstev nekje dobiti in da nikakor ne more učitelje plačati manj, včasih še celo izvemo, da so potem tam učitelji plačani bolje kot pa v javnih šolah. Seveda, kaj zasebno javno – tu se odpirajo številna vprašanja šolstva sploh. V treh točkah bi mogoče tukaj malo opisal: javna šola je odprta za vse, to bi rekel prvič. Kajti tu se lahko vpišejo otroci bogatih staršev, otroci revnih staršev, otroci, ki prihajajo iz različnih socialnih okoliščin. Saj je bilo danes neštetokrat rečeno, da ne smemo pozabiti, da živimo v socialni državi. Pri zasebnih šolah moramo vedeti, da so, tudi če niso uradno, da so omejitve in da velikokrat se na te šole potem vpišejo seveda tudi boljši dijaki in jasno, da tudi so boljši rezultati. To je čisto logično. Jelka mi odkimava, ampak bi prosil, koliko dijakov s posebnimi potrebami se mogoče vpiše v eno tako zasebno šolo glede na javno šolo, pa bova potem lahko debatirala. Zdaj, kar se tiče Evrope. Kar se tiče primerjave z zasebnimi šolami v Evropi, lahko rečemo, da smo nekje kar na solidnem mestu, ne bom rekel, da smo na vrhu, ampak nismo pa v spodnjem delu. Prej je kolegica Jelka rekla tudi elitne gimnazije in tako naprej – s tem se pa moram s tabo strinjati. Ampak tu ne velja trditev samo za elitne gimnazije v javnem šolstvu, lahko tudi govorimo o zasebnem šolstvu. Nekateri ravnatelji nekako ponižujejo in tudi te stvari svojim dijakom nekako razlagajo v takih ali drugačnih priložnostih, kot si omenila, da se naj ne družijo z dijaki poklicnih šol, strokovnih šol in tako naprej. To je seveda zelo ponižujoče, kajti tu sem zelo občutljiv, kajti učil sem na javni šoli, kjer sem izobraževal dijake poklicnih in strokovnih programov, in moram reči, da se s temi dijaki da čudovito delati, se jih da motivirati. Seveda so bolj nekako zaznani in obvladajo neka praktična znanja in tudi ne smemo pozabiti, da so to delavci, bodoči delavci v gospodarstvu, kjer se nekako ustvarja nova vrednost. Glede procenta ali pa naraščanja zasebnih šol. Seveda, zdaj, ko je morda neka omejitev, ta krivulja ne narašča tako hitro. Dejstvo je, da je teh zasebnih šol, če gledamo najprej osnovne šole, manj kot 1 %, kar precej manj, ampak zanimiv je pa podatek pri zasebnih šolah v obdobju od 2007 do 2014, in sicer 2007 je bilo vpisanih v osnovnih šolah, zasebnih, 243 otrok, v letu 2014 pa tisoč 46. Če zdaj primerjam, je okoli 400-odstotni narastek. Seveda, če pa bi prišlo do spremembe financiranja, bi se pa prav gotovo spremenilo in bi ta krivulja sigurno bolj naraščala, ampak nimam pa nič kaj proti zasebnim šolam, da ne bi mislili. Je pa treba seveda to opredeliti in, kot sem rekel, urediti številna vprašanja, ki jih bo treba seveda rešiti. Upam, da jih bomo delno rešili tudi s to novelo tega zakona, ki je v pripravi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Jelka Godec, izvolite.
Zdaj bom začela na koncu. 400-odstotna rast v zasebnih šolah, vi pa prej govorite, da zasebne šole zaklepajo in da ne morajo se vsi vpisati v zasebne šole! Kakšna kontradiktornost je to? 400-odstotna rast, a hkrati govorite, da v javne šole morajo vse vzeti, zasebne šole pa ne. Da so omejitve na srednjih šolah, zasebnih šolah – ja so tudi – in da se tja vpišejo boljši dijaki - ja je res, na eni je povprečje 5. Zdaj bom pa povedala iz lastnega primera. Moja hči je v povprečju in se je vpisala na zasebno šolo, gimnazijo. Ni boljši učenec. Torej ne drži to pravilo, ne drži. Pišete, zasebna šola ni odprta. Zakaj ni odprta? Kdo ima problem se vpisati na zasebno šolo? Povejte mi že enkrat konkretno problem. Kdo ima problem? Kdo? Ja, ker je cerkvena, se ne bom vpisal tisti, ki to mu ne leži. To pa je problem! Tu pa je zaprta oziroma starši sami že ali pa otrok reče, na takšno šolo pa ne bom šel. Ampak to, kar zdaj govorite, je popolnoma nepoznavanje zasebnih šol. Nepoznavanje. In takšno, ker ste bili, gospod Škodnik, učitelj, pa jaz sem bila učiteljica, razlaganje potem dijakom se prenese oziroma učencem naprej, da potem učenci v osnovni šoli tistemu, ki se vpiše na zasebno šolo, rečejo: "A ti greš pa za nuno?" To je nepoznavanje zasebnih šol in funkcioniranja zasebnih šol! Mene res zanima, katera omejitev je danes na zasebnih šolah, vpis v prvi razred zasebne šole. Katera? Socialni položaj, ekonomski položaj? Potem pa dovolite 100-odstotno financiranje, da bodo tudi revnejši starši lahko vpisovali, če je seveda to vaše mišljenje, revnejši starši vpisovali otroke v zasebne šole, če je problem teh šolnin, če je to problem. Ker tudi v osnovni šoli – ne vem, kdo je rekel, gospod Horvat – daleč od tega, da bi bila zastonj javna šola. Daleč od tega! Mesečno se plačuje v drugem razredu od 50 evrov navzgor, toliko kot je šolnina v zasebni šoli. Točno isti znesek. Sedaj mi pa še enkrat povejte, kje so omejitve na zasebni šoli in v čem so javne šole cenejše od zasebnih šol, če je ekonomski položaj staršev problem. Potem dovolite 100-odstotno financiranje, potem dajte ta naš predlog v nadaljnjo proceduro, uskladite z vami, torej s koalicijo, pa se bomo tam dogovarjali, kje je sedaj tisti problem, ki nas muči. Jaz danes nisem dobila vsebinske zavrnitve naše novele, razen tega, da zasebne šole zaklepajo vrata, da se v zasebne šole ne morejo vsi vpisati, da ne vem kakšni problemi vse – ni da ni. Hkrati pa 400-odstotna rast! Hvala bogu! Še enkrat, vsebinskih razlogov ni bilo. Razlogi so bili. Vlada ni govorila več kot 4, mislim, da 4, 5 minut. Je že res, da je to naš tretji predlog in da ste že izražali svoja mnenja tudi poslanci. Ampak če tega našega tretjega predloga ne bi bilo, po moje tudi predloga Vlade ne bi bilo sedaj še na mizi oziroma v javni razpravi. Danes niso problem kriteriji za 85-odstotno financiranje, za 100-odstotno moramo pa sedaj narediti ne vem kakšne kriterije. Tu bo pa sedaj problem nekaj spreminjati! Vedno bolj se kaže, da je naš predlog primeren. Ker poglejte, kaj govori SMC: nismo za izenačitev javnih in zasebnih šol, hkrati pa pride s strani Vlade predlog za 100-odstotno financiranje, vi pa sedaj govorite nekaj. Vas bom vprašala čez dva meseca, ko bomo tole imeli v DZ. Takrat pa boste za izenačitev javnih in zasebnih šol? Vladni predlog je 100-odstotno – pod določenimi pogoji, seveda. In za tiste, ki so danes že ustanovljene, že delujejo, je rekla ministrica, da velja 100-odstotno financiranje, da se kriteriji, evalvacija ne bo delala za nazaj in tako naprej. Vi danes govorite, da niste za to. Niste usklajeni, ministrstvo in koalicija oziroma tam sem tako videla, da niste. Ampak, SMC, preberite magnetogram današnje seje, kaj ste govorili, ker čez dva meseca boste podprli ta predlog ali pa je to samo pesek v oči, da se pogovarjamo danes o neki noveli, ki bi naj bila s strani Vlade. Vlada v štirih minutah ni povedala nič glede našega predloga in zato še enkrat predlagam, dajte v proceduro naš predlog, potem se bomo pogovarjali. Kriteriji niso problem, ker se ne [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 18. sejo Državnega zbora ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 18. uri in 50 minut.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovaje zbora o predlogih odločitev. Poslanske in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o partnerski zavezi v okviru rednega postopka. Nadaljujemo z odločanjem o vloženih amandmajih. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k 8. b členu, o katerem smo že včeraj opravili obrazložitev glasu. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 16, proti 49. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 9. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, gospod predsednik. Bom kar oba amandmaja k 9. in 11. členu obrazložil, ker gre za podobno oziroma povezana amandmaja. V bistvu je zelo preprosto. Z amandmajema skušamo skrajšati postopek uveljavitve tega zakona z 9 na 6 mesecev. Pri 9. členu krajšamo rok za spremembo pravilnika, ki je potreben za ureditev enotne matične evidence, in z 11. členom skrajšujemo za 3 mesece čas za uveljavitev zakona. Kot dodaten argument k temu bi samo dodal, da smo ob sprejemu novele Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih sprejeli, in ni bilo nobenega amandmaja takrat, natančno 6-mesečni uveljavitveni rok, ki bi verjetno zahteval bistveno večje spremembe registra in dodatno bi še tukaj poudaril, da s tem za tri mesece podaljšujemo predvsem stanje tistim, ki sedaj živijo v neregistriranih partnerskih zvezah in imajo tudi to intenco še nadaljevati po tej poti. Tako bomo iz teh vidikov v Združeni levici amandma seveda podprli, predvsem zaradi tega, da se ta delna odprava diskriminacije čim prej zgodi.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra gospod Saša Tabaković.
Hvala lepa. Že v razpravi smo pojasnili, zakaj amandmaja ne moremo podpreti. Ministrstvo se je izjasnilo enostavno, da je časovnica, ki jo predlaga amandma Združene levice enostavno prekratka, tako da nima smisla, da bi sprejemali amandma, ki bi se potem v nekem realnem življenju izkazal, da ga določeni organi ne bi mogli primerno izvajati. Zato amandmaja, žal, ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za so glasovali 3, proti pa 67. [[Za so glasovali 3.]] [[Proti 67.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 11. členu. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za so glasovali 3, proti pa 67. [[Za so glasovali 3.]] [[Proti 67.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu [[…]]Najprej vprašam, ali je kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra gospod Saša Tabaković.
Hvala lepa. Kljub temu da se v Poslanski skupini SMC zavedamo, da zakon v polnosti ne odpravlja diskriminacije istospolno usmerjenih oseb, pa zagotovo zakon pomeni nek korak naprej pri urejanju samega statusa istospolno usmerjenih oseb pri njihovem vsakodnevnem življenju. Glede na to, da sam zakon v različnih točkah predstavlja tudi tiste točke, ki so bile v splošni razpravi ob zadnjem referendumu prepoznane kot neproblematične, se nam zdi prav, da seveda naredimo ta korak in zakon seveda na ta način tudi podpremo. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Peter Vilfan.
Hvala za besedo. Seveda bom ta zakon podprl. Pa ne zato, ker bi menil, da je dober ali pravi, namreč menim, da je pravi tisti, ki je bil na žalost zavrnjen na referendumu. Še vedno pa sem mnenja, da Slovenci večinsko ne podpirajo tiste referendumske odločitve, je pa res seveda, da so šli na volišča v premalem številu in da zdaj pač moramo živeti s to odločitvijo. Kar se tiče tega zakona, ki ga imamo danes tukaj pred seboj, to je seveda nek kompromis. Ne najboljši, lahko bi morda rekel celo slab, ker noben kompromis, ki govori o človekovih pravicah, dejansko ni dober. Res upam, da kdo tukaj v tem parlamentu ne misli ali pa si celo domišlja, da smo mi tisti, ki smo pristali na ta kompromis. Na ta kompromis so pristali tisti, o katerih ta zakon govori, pristali so pa, zato ker so ugotovili, da je v temu trenutku to največ, maksimum od tistega celega nabora človekovih pravic, ki ga v tej naši demokratični, svobodomiselni, napredni in odprti Sloveniji lahko dobijo. Za konec še enkrat: jaz bom glasoval za, obenem pa izkoriščam to priložnost, da se opravičim vsem tistim, ki se jih ta zakon dotika, ker ta moj za ne bo nič pispeval k temu, da bi se njihove pravice dejansko izenačile z mojimi.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Jani Möderndorfer.
V pričakovanju seveda, da bo danes zakon sprejet, sem vesel vsaj toliko, da se Slovenija vrne nazaj, sicer samo za polovico, na zemljevid tistih držav, ki vsaj delno urejajo ta vprašanja. Sem vesel pa tudi zato, ker se s tem dejanjem odpirajo vrata, da se pravice v celoti uveljavijo; seveda na drugačen način, tako kot zgleda po večini vseh držav, ker pa seveda bo o tem moralo odločati Ustavno sodišče. Zakon bom podprl.
Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev. Za je glasovalo 54, proti pa 15. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o varstvu pred diskriminacijo v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 19. 4. 2016. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k 1. členu. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 17, proti 53. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 53.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 6. členu. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za so glasovali 4, proti 61. [[Za so glasovali 4.]] [[Proti 61.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 33. členu. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za so glasovali 3, proti 65. [[Za so glasovali 3.]] [[Proti 65.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 35. členu. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za so glasovali 4, proti 63. [[Za so glasovali 4.]] [[Proti 63.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 17. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 17.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda – z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prekrških v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 19. 4. 2016. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 8. členu. Če ta amandma ni sprejet, postane amandma istega predlagatelja k 29. členu brezpredmeten. Če je ta amandma sprejet, postane amandma pod točko 2 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 47. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma Poslanske skupine SDS k 8. členu ni bil sprejet, je postal amandma istega predlagatelja k 29. členu brezpredmeten. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 8. členu. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 1. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 24. členu. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 17, proti 47. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je predlagatelj že v uvodni obrazložitvi predloga zakona predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 15. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil predvidoma v ponedeljek, 25. 4. 2016, ob 9. uri. Postopkovno gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Na vas sem naslovil dopis, je pravzaprav neobičajno, da bi Državni zbor v ponedeljek, ko ni rezervnega termina, opravil tudi to tretje glasovanje. Namreč, v programu dela za leto 2016 je kot rezervni termin predviden torek, mislim, da 26., in predlagam, da to obravnavo opravimo v torek, 26., tako kot je po koledarju Državnega zbora predvideno. Nobene potrebe ni, da se uvajajo, bom rekel mimo sprejetega koledarja, neki drugi rezervni termini za delo Državnega zbora in s tem namensko posegate v delovanje, ne vem, preiskovalne komisije, ki ima v programu zaslišanje štirih predstavnikov, ki so sodelovali pri oblikovanju ali ustvarjanju bančne luknje. Gre pa za Factor banko in ACH. Skratka, predlagam vam, gospod predsednik, da tako prozorno ne posegate v načrtovano delo preiskovalne komisije. Že do sedaj smo se soočili z dovolj blokadami tako v Državnem zboru pri odreditvi preiskovalne komisije kot kasneje z odločbami sodišča, ki so sedaj pač na nek način padle – sodnice ljubljanskega okrožnega sodišča, ki je na nek način dobila zavrnitev na Ustavnem sodišču. In sedaj še vi posegate politično v ta postopek zaslišanj, ki jih izvaja ta preiskovalna komisija. Predlagam, da pač delamo tako, kot je po urniku Državnega zbora predvideno, da morebitne tretje obravnave pri teh predlogih opravimo v torek na rezervni termin, ki ste ga predvideli v letnem načrtu dela. Hvala lepa.
Sedaj bom pojasnil. Za ponedeljek predvidevam sklic izredne seje glede na tisti dve zahtevi, ki sta. Zaradi tega je nesmiselno opraviti tretjo razpravo, čisto neodvisno od tega, gre za preprosto ekonomijo časa, ki jo Državni zbor mora upoštevati, plus vseh tistih rokov, ki so postavljeni, kar se tiče sklicevanja izrednih sej. Imam dve zahtevi in ti dve zahtevi morata biti na ustrezen način izpeljani. Tako da je to pojasnilo, zakaj v ponedeljek ob 9. uri. Postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa, gospod predsednik. Tudi izredno sejo lahko opravimo v torek, ker nobena zahteva ni na skrajnem roku, ampak so vse praktično par dni, odkar so bile vložene, vi imate pa na razpolago 15 dni. Ne za našo zahtevo za izredno sejo ne za to, ki jo je vložila koalicija, se tako ne mudi, ne gori tako voda, da bi morala biti izredna seja sklicana ravno v ponedeljek, lahko je v torek, ko imamo rezervni termin za delo Državnega zbora in opravimo lahko tretje obravnave in opravimo izredno sejo Državnega zbora. Vse drugo je izrecno nagajanje in oviranje dela preiskovalne komisije, ki preiskuje bančno luknjo in bo zaslišala zadnje vodstvene kadre Faktor banke in seveda tudi lastnike, večinskega lastnika v tej Faktor banki, torej direktorja, nekdanjega direktorja ACH gospoda Rigelnika, ki je bil, mimogrede, tudi vaš predhodnik na mestu predsednika Državnega zbora. Skratka, predlagam vam, da se teh političnih manevrov, sedaj, ko vam roki dopuščajo, celo sklic seje v maju mesecu, ne poslužujete in omogočite ali pa, če ste se že za to odločili, to naredite takrat, ko smo to predvideli s koledarjem dela Državnega zbora. Vse drugo, kar počnete, so manevri in oviranje dela preiskovalne komisije. Nič drugega ni v ozadju, gospod predsednik, Tega na nek logičen način niti utemeljiti ne morate. Sicer je čisto brez zveze, da smo sprejeli koledar 9. novembra lansko leto, koledar dela Državnega zbora, če niti redne seje niste v stanju po koledarju izpeljati, niti redne seje niste v stanju po koledarju zaključiti z vsemi termini. In mimogrede, če bi se vam tako mudilo bi lahko, če bi razporedili sejo drugače, lahko kakšen dan tudi prej končali, to sejo Državnega zbora. Torej, predlagam vam, da sejo Državnega zbora nadaljujemo na rezervni termin, ki je predviden v koledarju, to je pa 26. aprila. Hvala lepa.
Za postopkovno ima besedo gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Na nek se način strinjam, da je treba spoštovati koledar, ki smo ga sprejeli lansko leto novembra, kako bomo v Državnem zboru tudi delali, ampak moram pa vseeno opozoriti, da sem na to priložnost čakal že nekaj časa, da bi lahko tudi to povedal. Moram pa povedati to, da ravno iz vrst Poslanske skupine SDS predsedniki preiskovalne komisije sklicujejo sestanke v ponedeljek, ko imamo poslanci predvideno, da delamo v poslanskih pisarnah na terenu. Vnaprej je načrtovano, če se ne motim, celo 8 ali pa še več sej v ponedeljek. Tudi ti kolegi se ne držijo koledarja, ki smo sprejeli lansko leto oktobra oziroma novembra.
Postopkovno magister Matej Tonin.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, najverjetneje se strinjamo v tem vsi, ki v tej dvorani sedimo, da je naše delo izjemno nepredvidljivo in če že kaj, potem ga poskuša narediti vsaj majčkeno bolj predvidljivo ta časovnica, ki jo mi na nek način sprejmemo. Vsi vemo, da je bil sprejet torek kot rezervni termin za nadaljevanje te seje, ki danes še traja. Kot vse kaže, bomo v petek zaključili, in ne vidim nobenega razloga, zakaj ne bi izredne seje, ki jo zdaj vi planirate za ponedeljek, opravili v torek, ko je ta prost rezervni termin. Zakaj se mi pa zdi to smiselno? Zaradi tega, ker so nekateri kolegi že izpostavili, da so za ponedeljek že planirana zasedanja nekaterih komisij: bančna preiskovalka, Komisija za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb, prav tako pa imajo nekateri poslanci obveznosti, naši poslanci obveznosti v svojih volilnih enotah oziroma na terenu, za kar so ponedeljki tudi predvideni. Če se že nek čas planira in če so stvari že postavljene, zakaj bi jih potem s sklicem izredne seje, če ni nujno v ponedeljek in če to lahko naredimo v torek, popolnoma postavili na glavo. Te stvari ni mogoče drugače razumeti kot poskus nekega nagajanja. Zakaj pa se nekatere stvari sklicujejo ob ponedeljkih, vsaj kar se tiče preiskovalke, mislim, da so člani preiskovalne komisije – jaz sem tam nadomestni član, tako da bo jasno –, da so člani preiskovalne komisije dali neko soglasje na to, da se te komisije lahko sklicujejo v ponedeljek, čeprav se lahko tukaj strinjam s kolegom Juršo, da so ponedeljki predvideni za teren in da se določene komisije in odbori sklicujejo ob ponedeljkih, je razlog tudi zato, ker so vsi ostali termini tako zasedeni z vsemi sejami in odbori, da dejansko drugih možnosti in terminov ni. Skratka, da zaključim, moj proceduralni predlog je, da vendarle to glasovanje v tretji obravnavi ne bi opravili v ponedeljek in da bi to sejo, ki ste jo vi predlagali in najbrž planirate za ponedeljek, opravili v torek in da stvari ki so v ponedeljek planirane, komisije, vendarle potečejo normalno in nemoteno.
Mislim, da je primerno mesto, da se o teh zadevah razpravlja, moj kolegij, ki je sklican za jutri in bo ta razprava jutri na mojem kolegiju in o tem bomo obvestili vse poslance. Postopkovno najprej, gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Oglašam se s postopkovnim predlogom do vas, gospod predsednik, tokrat kot član preiskovalne komisije. Nobenega člana preiskovalne komisije niti predsednika ni v sestavi vašega kolegija. Mi smo se soglasno dogovorili, da bomo ponedeljke rezervirali, če hočete žrtvovali, za to, da številne zaslišance povabimo na sejo in opravimo prepomembna zaslišanja. V ponedeljek so na zaslišanju gospa Vera Mihatović, gospod Boris Pesjak, gospod Ciril Dragonja in gospod Herman Rigelnik. Ali mislite, da je komu izmed nas všeč, da smo ob ponedeljkih tukaj? Poglejte, to zaslišanje štirih bo na podlagi izkušenj iz prejšnjih zaslišanj trajalo 12 ur minimalno, ker so zaslišanja odprte narave in tudi zaprte narave. Mene moji volivci ob ponedeljkih niso videli že kar nekaj tednov zaradi te preiskovalne komisije, ker le vidim, da je moja prva dolžnost tukaj, v tej hiši. Na terenu pa, hvala bogu, jih sprejemam ob sobotah in nedelja doma, v naši jedilnici. Tako, gospod predsednik, res iskreno prosim, ne ovirajte [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ali smem?
Tišina, prosim!
[[…]]ne ovirajte dela parlamentarne preiskovalne komisije, ki ima zelo pomembno nalogo in od katere ljudje, naši davkoplačevalci, pričakujejo, da pojasnimo, vsaj delno pojasnimo, kdo je kriv za tistih 5 milijard veliko bančno luknjo, ki smo jo davkoplačevalci pokrili. To je pravzaprav ena od prioritet tega državnega zbora in ne nazadnje parlamentarna preiskava je ustavna kategorija. Ne želim reči, da nočemo delati, seveda ne, ampak dogovorimo se kolegialno, kot pravi kolega in opravimo nadaljevanje seje Državnega zbora in izredno sejo Državnega zbora v torek, 26. aprila. Hvala lepa.
Postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa, za besedo, gospod predsednik. Jutrišnji kolegij je nepotreben, če boste vi danes določili, kdaj se bo nadaljevala ta seja. Če ste se odločili za ponedeljek in da bo ponedeljek tudi izredna seja, ne potrebujete nobenega kolegija več. To je proformna zadeva. Popolnoma nepotreben postopek, ritual, ki ne bo prinesel ničesar. Danes je, gospod predsednik, treba povedati, da če boste v ponedeljek sklicali sejo, da ste kršili način dela Državnega zbora, ki je odrejen z letnim koledarjem, da ne upoštevate lastnih predlogov za to, kdaj so termini za delo državnega zbora. Lastnega predloga. Mislim, da je minimalni standard, da vsaj tisto, kar vi predlagate, spoštujete. Da ne boste podobni svojemu predsedniku gospodu Miru Cerarju. Predlagam vam, gospod predsednik, da nadaljujemo, če je potrebno, s to sejo v torek in da v torek odredite tudi začetek izredne seje, ki bo obravnavala tisti dve točki, ki ste se jih namenili uvrstiti na dnevni red. Mislim, da na takšen način, takšen manipulativen način, da premikate delo Državnega zbora, ki je vnaprej odrejeno, ni korektno. Še posebej ne, ker s tem, ko boste to storili, boste posegli v delo preiskovalne komisije, ki ima na programu zaslišanje štirih prič; začenja se ob 9. uri in zadnje zaslišanje se začenja, četrto, ob 16. uri, kar pomeni, do 18. ure bo trajalo to. Najbrž ste se odločili, da boste pomagali tem ljudem, da jih na preiskovalni komisiji naslednjič niti videli ne bomo. Ker se bodo na nek drug način organizirali. Če je to namen, resen namen, da preiskovalna komisija, ki se ukvarja z bančno luknjo, opravi delo, po vašem mnenju, potem je to, ne vem, čuden postopek. Časa pa dovolj! Kar zadeva realizacijo zahteve za izredno sejo, ki jo je vložila Poslanska skupina SMC, vložila jo je včeraj in je rok do 5. maja. Mi smo našo zahtevo za izredno sejo vložili en dan prej, torej jo lahko skličete do 4. maja. Nobene potrebe ni, da to naredite točno v ponedeljek in točno takrat, ko zaseda preiskovalna komisija za preiskavo dejanj v bančništvu in ko zaseda komisija za nadzor varnostno-obveščevalno služb. Ni razloga, ker je časa dovolj. Vmes, gospod predsednik, tudi ni kakšnih pomembnih zasedanj delovnih teles, skoraj nič ni v tem tednu od torka naprej. En praznik, potem pa morda si je koalicija zaželela vezane dopuste, pa še maja malo [[izklop mikrofona]]
Najprej, jaz ne vlagam sam zahtevkov za izredne seje. Na te zahtevke za izredne seje je treba v skladu z ustavo reagirati. Druga reč, tisto, kar je v pristojnosti predsednika Državnega zbora, je povedati, kdaj bo kakšna zadeva, in tudi predsedujočega v trenutku, ko se sprejme ta sklep. Namreč, v poslovniku piše, da je treba to povedati. Druga stvar, še vedno je Kolegij potreben, zaradi tega ker je treba določiti čas, ki je namenjen razpravljavcem oziroma tistim, ki so predlagatelji, Vladi in o teh zadevah se moramo na Kolegiju določiti. To ni tako preprosta zadeva, da o tem Kolegija ne bi bilo treba imeti. Rekel sem, da se bomo o tem pogovorili jutri na Kolegiju. Na Kolegiju se pogovarjamo o takšnih vprašanjih, nikoli se na plenarnem zasedanju ne pogovarjamo o tem, kdaj bo kakšna seja – vsaj, kar se tega tiče – zaradi tega, ker je Kolegij predsednika Državnega zbora temu namenjen. Na Kolegiju lahko opravimo po potrebi tudi glasovanje o teh zadevah, v skladu s tem, kakor se pač to zadevo opravi na Kolegiju. Nikakor pa ne mislim te zadeve dajati zdaj na glasovanje, ampak mislim nadaljevati s samo sejo. Postopkovno za isto? Ne, podobno. V bistvu to je že tretje postopkovno, gre za zlorabo postopkovnega, gospod Tanko, da smo si na jasnem. Imate besedo za postopkovno, veste pa, da gre za zlorabo.
Gospod predsednik, popolnoma za nobeno zlorabo ne gre! Poslovnik Državnega zbora mi omogoča, da na vas naslovim postopkovno vprašanje, in ne piše, da lahko to storim enkrat, dvakrat, trikrat. To ni omejeno. To ste si vzeli predsedujoči pravico, da presojate, kolikokrat lahko kdo vpraša. Če boste vi, in danes ste to storili, odredili, da bo nadaljevanje redne seje v ponedeljek 25. in ne v torek, kot je po urniku predvideno, to se pravi 26., potem ste vi zacementirali način dela Državnega zbora drugače, kot je določeno z urnikom, ki smo ga sprejeli 9. novembra lansko leto. Če boste vi to določili, in zdaj ste povedali, da bo tudi izredna seja v ponedeljek, potem vi ne rabite, ne potrebujete nič sklicevati več seje, boste dali tisti papir okoli in bomo najavili čas, tako kot se bo komu zdelo. Predlagam vam korektno, da opravite, da opravimo nadaljevanje seje v torek, 26., ko imamo določen termin, rezervni termin, za nadaljevanje seje in če se boste odločili za 26. za izredno sejo, lahko tudi izredno sejo takrat naredimo. Sicer pa je lahko naša točka na izredni seji 4. maja ali pa do 4. maja, zahteva, ki jo je vložila pa SMC, pa do 5. maja. Nobenega razloga ni, da je točno v ponedeljek, takrat ko zaseda preiskovalna komisija za ugotavljanje bančne luknje in tistih, ki so to povzročili. Popolnoma nobenega razloga ni. Ustavno nalogo boste vi izpolnili in poslovniško tudi, če bo to realizirano, kar zadeva našo zahtevo, do 4. maja in, kar zadeva koalicijsko oziroma SMC zahtevo glede izredne seje, do 5. maja. Nobene kršitve ne bo vmes. Popolnoma nobene. To, kar vi interpretirate, da morate narediti v skladu z ustavo in poslovnikom, imate to možnost, da to naredite do 4. oziroma 5. maja in ne v ponedeljek. To je pa provokacija, kar boste storili, če boste to odredili nadaljevanj seje Državnega zbora v ponedeljek za kar nimate niti koledarskih možnosti. Sicer se ne izgovarjate popolnoma na nobene urnike in red in tako naprej v Državnem zboru in tudi poslovnika ne rabite upoštevati več. Koalicija tega ne potrebuje več, ker je to vse v pristojnosti predsednika Državnega zbora, ker dela, kakor želi in kadarkoli želi. Predlagam vam, da to naredimo v torek, 26., in nadaljevanje seje in po potrebi, če to želite, tudi izredno sejo. Vmes Antonijevega rova ne bo zalilo, tudi če bo Julijana Bizjak Mlakar še tri dni ministrica. Hvala lepa.
V Poslovniku v 138. členu, v drugem odstavku, zadnji stavek piše, gre namreč za to tretjo obravnavo, da se mora opraviti po preteku 24 ur po prejemu pregleda in tako naprej. "Predsedujoči odloči, kdaj se bo opravila tretja obravnava, takoj po sprejemu sklepa iz prejšnjega odstavka." To sem že storil, prebral sem vam, kdaj bo. Druga možnost, ki bi bila, bom povedal do konca, druga možnost, ki bi bila, izredna seja v ponedeljek in redna potem v torek. Ta možnost tudi obstaja, o njej se lahko pogovorimo na Kolegiju, sem se pripravljen tam pogovoriti o tej zadevi, ampak v temu trenutku ta zadeva, tako kot je bila povedana, tudi stoji. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bosta [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] – ko preberem do konca ta stavek – vključena sprejeti amandma in člen, h kateremu je bil amandma sprejet. Amandmaje k temu členu lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Postopkovno, gospod Jože Tanko.
Gospod predsednik, 24 ur bo minilo tudi jutri ob 20. uri. Tudi jutri ob 20. uri bo minilo tistih vaših 24 ur in lahko bomo počakali jutri eno uro ali dve uri in bomo zaključili to tretjo obravnavo zakona. Poglejte, vse drugo so pa manipulacije, ki si jih privoščite. Tudi to lahko storimo, če bomo že jutri zapravili do šestih zvečer čas, bomo pa počakali dve uri, da bomo to končali, da ne bomo hodili specialno v ponedeljek, zato da ne bo potem preiskovalne komisije. Če pa je kakšen drug zadržek, gospod predsednik, boste pač storili neko stvar, ki je neobičajna in ki si jo boste vi privoščili kot manipulacijo in kot zlorabo poslovnika in urnika dela Državnega zbora. Če imate težave s temi 24 urami, bomo jutri ob 20. uri lahko glasovali naprej.
Tudi o tem vprašanju, ali bo ta tretja obravnava jutri ali bo v ponedeljek, sem pripravljen razpravljati na Kolegiju Državnega zbora. Kolegij je sklican jutri ob 8. uri, tako da bodo pravočasno obveščeni vsi, kako bo s to zadevo. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga za sprejem avtentične razlage 63. člena Zakona o davčnem postopku. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa matičnega delovnega telesa, ki se glasi: Predlog za sprejem avtentične razlage 63. člena Zakona o davčnem postopku se ne sprejme. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 16. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 16.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet oziroma pardon, da sklep je sprejet in da se ta avtentična razlaga ne sprejme. S tem je postopek za sprejetje avtentične razlage končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o davčnem potrjevanju računov. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvi zakona o davčnem potrjevanju računov je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. V Poslanski skupini SDS bomo Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o davčnem potrjevanju računov potrdili. Ključna dva cilja, ki ju predlagamo, sta, da se davčne blagajne ukinejo in da država vsem davčnim zavezancem, ki so vzpostavili programsko in tehnično opremo, povrne vse stroške. Dejstvo je, da na vso problematiko pri sprejemanju Zakona o davčnih blagajnah, ki so ga podprle stranke: Stranka modernega centra, Socialni demokrati, Desus, vse tiste pripombe so se sedaj tudi uresničile. Dejstvo je, da je uvedba davčnih blagajn prinesla nasprotni učinek, kot so v Državnem prepričevali tako splošno kot širšo javnost poslanci SMC, Desusa in SD. Dejstvo je, da podjetniki zapirajo svojo dejavnost. V decembru 2015 se je zaprlo največ espejev po decembru 2012. Največji šok pri tem so pa doživeli tudi kmetje, kulturniki in društva, ki jim vzpostavitev teh davčnih blagajn predstavlja velikanski strošek in ogromno birokratskih ovir. Vsekakor se ne moremo strinjati, da bo tudi sledilo cilju, ki ga je predlagala Vlada, ki ga je napovedovala, da se bo zmanjševala siva ekonomija. Še več, vlada Mira Cerarja in ta koalicija SMC, Desus in Socialnih demokratov ravno z ukrepi, ki jih predlaga, spodbuja sivo ekonomijo. To pa pomeni dodatne davčne obremenitve tako za gospodarstvo kot za državljanke in državljane Republike Slovenije, kot z dodatnimi birokratskimi ukrepi.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra gospod Tilen Božič.
Hvala za besedo. Po mnenju naše poslanske skupine, Poslanske skupine SMC, predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Razlogi so naslednji. Po treh mesecih, ko je nekako bil uveljavljen ta zakon, ki je bil eden izmed pomembnih na področju preprečevanja sive ekonomije in tudi omejevanja preprečevanja dela na črno pa tudi pomaga pri tem, da se lahko davčna inšpekcijska služba reorganizira na način, da bo bolj učinkovito odkrivala in preganjala tudi tisto, o čemer je predlagatelj govoril glede šušmarjev, smo mnenja, da bi odprava tega tako na hitro brez pridobitve podatkov, ki jih pričakujemo nekje v sredini maja, bila nekako nespametna. Prvi učinki so nekako že znani, kažejo v pozitivno smer. Tudi nekatere navedbe, to si bom pa vzel tukaj pravico, da bom označil pa sedaj res za zlonamerno tisto, kar se zavaja glede nekaterih podatkov. Z veseljem pričakujemo, kaj se bo zgodilo, kar se tiče študije in analiz teh podatkov, ki pridejo v sredini maja. V tem času tudi spremljamo in sprejemamo številne pobude, se o njih pogovarjamo, takrat, upam, da jih bomo nekatere morda celo podprli s temi podatki, nekatere zavrnili in, če bo treba, tudi ukrepali. Gre pa predvsem za ukrepe, ki se tičejo drugih zakonov, ne pa tega zakona, ki zgolj tehnično ureja to, da če nekdo izda račun, ga mora tudi v realnem času fiskalizirati. Torej, kot že rečeno uvodoma, mi tega predloga ne bomo podprli. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 17, proti 49. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda, s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembi Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima gospa Jelka Godec.
V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlagamo spremembo Zakona o organizaciji vzgoje in financiranja v delu, torej v 86. členu, ki govori o financiranju zasebnih šol, in sicer s 85-odstotnega financiranja na 100-odstotno, kot določa odločba Ustavnega sodišča iz decembra 2014. Namreč, Ustavno sodišče je takrat ugotovilo, da je prvi stavek drugega odstavka 86. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja v delu, ki se nanaša na javnoveljavne programe osnovnošolskega izobraževanja, v nasprotju z ustavo in da je treba ta neskladja odpraviti v letu dni. Danes je več kot leto dni od te odločbe, pa sama koalicija oziroma Vlada ni pripravila nobenega zakona, ki bi to protiustavnost odpravil. V Slovenski demokratski stranki, z naše strani, je to že tretji predlog oziroma, kot ste danes dejali, tretji poskus, da se uveljavi odločba Ustavnega sodišča in v sami razpravi nismo zasledili vsebinskih nasprotovanj našemu predlogu oziroma našim predlogom spremembe zakona. Še več, pojavila se je tudi verzija Vlade, ki predlaga podobno spremembo. Namreč, na portalu E-demokracije je v javni razpravi predlog Vlade, ki pa se ne razlikuje od našega predloga. Še več, v bistvu omogoča neke vrste diskriminacijo razlikovanja zasebnih šol med seboj glede na to, ali bodo izvajale javnoveljavne programe ali ne. Naš predlog je, da se 100-odstotno financirajo samo tiste zasebne šole, ki izvajajo javnoveljavni program, ki je potrjen na strokovnem svetu Ministrstva za šolstvo in ki ga potrjuje ministrica. Torej še enkrat, v sami razpravi vsebinskih zavrnitev našega predloga ni bilo, zato predlagam Državnemu zboru oziroma vsem koalicijskim strankam tudi, da ta naš predlog v prvem branju podprete in da se potem v nadaljnjem procesu zadeve lahko še uskladijo, tudi na podlagi oziroma tega, češ da je treba določene kriterije za pridobitev sredstev spremeniti. Kot pa sem dejala v razpravi, ti kriteriji niso predmet razprave v Državnem zboru, ampak kriterije za priznavanje javnoveljavnih programov sprejemata strokovni svet in ministrstvo. Torej v Poslanski skupini SDS bomo predlog spremembe Zakona o organizaciji vzgoje in financiranja potrdili oziroma sprejeli.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov gospa Ljudmila Novak.
Danes smo se nekaj ur pogovarjali o financiranju javnih programov v zasebnih šolah. Večkrat po nekaj ur smo že razpravljali o temi, torej o nečem, kar bi moralo biti samoumevno, da se v tej državi izpolnjujejo odločbe Ustavnega sodišča. Pogovarjali smo se za približno 300 tisoč evrov letno, kot sem našla podatek za leto 2014. Torej 0,4 % od 2,8 milijona denarja, ki ga je država namenila leta 2014 za celotno financiranje osnovnega šolstva. Torej okrog 300 tisoč evrov letno. Veste, na kaj me spominja – mi bomo seveda v Novi Sloveniji podprli ta zakon – na kaj me pa spominjajo naše razprave? Mnogi poznate farso Hrup za odrom, Michaela Frayna, ki ga igrajo tudi mnoga ljubiteljska gledališča, kjer se sicer predstava odvija na odru, glavna predstava pa se odvija v zakulisju. In tam se odvija resnično življenje in tam se odvija resnična borba za denar, resnične ljubezenske zgodbe in tako naprej. Tudi sama imam veliko izkušenj, ker sem dolga leta režirala igre, in pa tako smo mi tukaj. Mi tukaj govorimo javno o 300 tisoč evrov, vsi pa vemo, kaj se dogaja v zakulisju, ne vemo podrobnosti, mi ne vemo. Nekateri posvečeni iz vladnih strank veste, o čem govorim. Mene to zelo žalosti in me tudi boli, da govorite o teh otrocih in teh starših, ki obiskujejo te šole kot o drugorazrednih državljanih. Da govorite o teh šolah, ki imajo kvalitetne programe zelo zelo na diskriminatorni ravni, ko bi morali biti ponosni, da imamo v Sloveniji tudi take šole in tudi take pedagoge, ki se trudijo pač na svoj način. To me zelo žalosti, mislim pa, da bi nekateri se morali tudi sramovati.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra dr. Simona Kustec Lipicer.
Hvala lepa, predsednik. Kolegice in kolegi! Obravnava vprašanja organizacije in financiranja izobraževanja v Republiki Sloveniji ima že zelo dolgo brado. Od leta 1996 dalje pravzaprav se vse to vprašanje javnega in zasebnega vrti okoli vprašanja financiranja in okoli vprašanja vsebine oziroma z drugimi besedami pridobivanja javne veljavnosti programov izobraževalnih. Ampak veste, to ne bo rešilo problema, ker osnovni problem leži nekje drugje, leži v tem, da se moramo vprašati, kaj sploh definiramo in razumemo kot javno in kaj definiramo in razumemo kot zasebno. S tem ima Poslanska skupina Stranke modernega centra največ opravka, ko razmišlja o teh vsebinah. To je tudi razlog, zakaj nas zelo z levo roko tako kolegi na moji levi kot na moji desni odpravljate, češ da smo neodločni, da blokiramo in tako naprej. Mi se moramo pogovoriti o tem, kateri kriteriji javnega in zasebnega so tisti, ki bodo opredeljevali, na kakšen način se bo izobraževalni proces v Republiki Sloveniji izvajal v prihodnosti. Če vzamemo samo finančni kriterij, potem se strinjam s kolegi na moji levi, nimamo pravzaprav sploh zasebnega šolstva. Ker oprostite, če meni nekdo da 85 % vsega denarja, ki ga potrebujem za preživetje, potem sem odvisna od njega in si mene na nek način lasti v finančnem smislu. Po drugi strani, če mi kdo narekuje, kakšno vsebino naj izvajam, potem je on tisti, ki je moj, bom rekla, intelektualni lastnik. Če pa imam jaz pri tem svobodo in je samo vprašanje odgovornosti države in meja, do katere bo v to mojo svobodo posegala tista, ki bo opredeljevala, kaj je zdaj javno in kaj je zasebno, je pa to čisto drugo vprašanje. In o tem razmišljamo, želimo razmišljati in se želimo pogovarjati v Poslanski skupini Stranke modernega centra in to je razlog, zakaj si želimo nadaljevanja razprave v okviru Ustavne komisije, in hkrati tudi razlog, zakaj bomo glasovali proti današnjemu predlogu kolegov iz SDS, ker ga moramo seveda danes tudi zaključiti. Bi si pa zelo želeli in nas veseli tudi razprava okoli financiranja v nadaljevanju. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu. Najprej, je še kakšna v imenu poslanske skupine? Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SD gospod Matjaž Han.
Škoda, ker ne morem replicirati, ker spoštujem poslovnik in vem, da moram obrazložiti, kako bo Poslanska skupina Socialnih demokratov glasovala. Ne boste verjeli, bomo proti. Proti bomo zato: prvič, ker poteka na Ustavni komisiji Državnega zbora še vedno razprava o tem, kaj in na kakšen način zapišemo v Ustavo in spremembo 57. člena. In drugo, ker mislimo, da je zdajšnje financiranje zasebnih šol dovolj dobro urejeno v Republiki Sloveniji in je 85 % čisto dovolj zvrhan procent, da lahko te zasebne šole razvijajo svoj potencial. Tukaj se bom ustavil. Dve dami pred mano sta povedali svoje, jaz bi jima lahko repliciral, ker obedve spoštujem, bom molčal. Mi bomo pa seveda danes proti in proti venomer, kadar se bomo pogovarjali na takšen način, da bomo veliko govorili pa nič povedali. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Tomaž Lisec.
Hvala, predsednik, za dano besedo. Sam bom podprl predlog zakona, zato ker sem eden izmed tistih, ki pravim, da četudi se ne strinjaš s posamezno odločbo Ustavnega sodišča, pa je prav, da jo mi kot zakonodajna veja oblasti, torej poslanci, spoštujemo. Za zakon bom glasoval, ker se strinjam z napovedjo predsednika Vlade, ki je pred dvema dnevoma na enem obisku rekel: Glede zasebnega šolstva je Cerar dijakom zaupal stališče SMC, da je treba odločitev Ustavnega sodišča nemudoma uveljaviti. Ravno zato bom danes podprl ta predlog zakona, ker dva dni nazaj pa do danes je nemudoma. Vse, kar bo ostalo, bo še bolj zavlačevalo odločitev Ustavnega sodišča, ki je naložilo nam kot zakonodajni veji oblasti, da v roku enega leta, to je do konca leta 2015, uredimo zadevo, tako kot je Ustavno sodišče odločilo. Glasoval bom za, zato ker je odločitev Ustavnega sodišča enostavna in posega v en stavek enega odstavka enega člena. Tako enostavno! Za ta zakon bom glasoval, ker za razliko od vseh tistih, ki pred volitvam veliko govorijo o vzpostavitvi pravne države, želim to udejanjiti tudi tekom mandata. In za bom glasoval, zato ker želim predsednika Vlade rešiti muk, kajti sam je zapisal: "Kot pravnik in predsednik Vlade sem nesrečen, ker zamujamo z izvršitvijo ustavne odločbe." Spoštovani, želim predsednika Vlade rešiti muk, ga narediti za razliko od poslanskih koalicijskih partnerjev srečnega, naj do konca vlada v miru in naj Miro in njegovi koalicijski partnerji podprejo zakon, katerega bom podprl tudi sam. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Jože Tanko.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ta predlog bom podprl. Podprl ga bom zato, ker če finančno gledamo, je to več kot 10-krat manj kot tisto, kar so si visokošolski profesorji, vzključno z ministrico, obračunali kot nezakonit dodatek na pripravljenost. Drugič bom pa podprl zato, ker je bil dva dni nazaj predsednik Vlade na enem posvečenem kraju, v škofovih zavodih, v družbi slovenskih škofov in tam je svečano obljubil, da boste storili vse, da boste to zadevo uredili v najkrajšem možnem času, v najkrajšem možnem času. Če beseda predsednika Vlade, ki je bila zelo promovirana in tudi izrečena na simbolnem kraju, kjer je taka zasebna šola, ne velja popolnoma nič niti za koalicijo niti za člane njegove stranke oziroma stranke, ki ji predseduje, potem je boljše, da se ne gremo več parlamentarizma, da se ne gremo več vladanja, da se ne greste več ne vem česa. Potem to prepustite drugim, ki bodo tisto, kar so obljubili, dejansko tudi storili. Nam ne pomagajo nobene lepe besede pa nobena razmišljanja pa preučevanja; tu smo, da uredimo, da najdemo rešitev, skladno z odločbo Ustavnega sodišča in nič drugega. Tisto flancanje bomo na Ustavni komisiji ali pa še kdaj ob kakšni drugi priložnosti lahko še vedno opravili. Treba je pa zadevo urediti, denarja imajo visokošolski profesorji, ki so si ga nezakonito izplačali, več kot dovolj, prav bi bilo, da ga vrnejo, vsega, in bomo take malenkosti, kot je vzpostavitev odločbe Ustavnega sodišča in zagotovitev 100-odstotnega financiranja zasebnega šolstva tudi s tem zlahka poplačali pa še ostalo bo za druge podobne projekte. Jaz sem za to, da to [[…]] [[znak za konec razprave]] . Hvala.
Bom dal prijavo, samo prej moram reagirati na to, kaj se dogaja na Ustavni komisiji. Ustavna komisija vsekakor ni namenjena flancanju in kot predsednik Ustavne komisije si ne dovolim, da se na ta način govori. Velja za vse, ki kakorkoli znižujejo vrednost tistega, kar se dogaja na Ustavni komisiji. Dajem pa prijavo za obrazložitev glasu v lastnem imenu. Prosim, da se prijavite. Besedo ima dr. Simona Kustec Lipicer.
Hvala lepa, predsednik. Glasovala bom proti predlogu. Zakaj? Zato ker bom glasovala proti temu, da se v isti košari meša hruške, jabolka, slive, ananase, mango in tako naprej. Zato ker je treba razčistiti, kaj so kriteriji javnega in kaj so kriteriji zasebnega. Ko bomo to naredili, na tisti točki bomo lahko spoštovali in tudi bomo spoštovali odločbo Ustavnega sodišča. Pred tem pa tega ne moremo narediti. To je zgodba, za katero stoji, verjamem, da naš predsednik in verjamem, da celotna Stranka modernega centra. Najprej moramo narediti to, potem bomo lahko na podlagi tega ponovno osveženi in, verjamem, argumentom prisluhnili kogarkoli, ki bo želel urejati potem te relacije med javnim in zasebnim. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Franc Breznik.
Najlepša hvala. Glasoval bom iz dveh vzrokov za. Prvi vzrok je tisti, da je treba torej odločbo Ustavnega sodišča spoštovati. Drugi za je pa tisti, zaradi česar je ta civilizacija sploh napredovala. Človek je prišel na Luno ne zaradi tega, ker smo imeli javno šolstvo, ampak zaradi zasebnega šolstva. Človek danes živi trideset ali pa štirideset let dlje, kot je živel leta 1850, zaradi tega, ker je bila konkurenca v šolskem sistemu in so po meritokratskih načelih ljudje imeli možnost, prvič, druge izbire, drugič, najboljši so zmagali in zaradi tega vi danes živite drugje in dalje. Tretja zadeva je, da vsi tipkate na tablice. To je iz tistih držav, kjer imajo zasebno šolstvo, in ne iz tistih držav, kjer imajo javno šolstvo. Vsega tega, vseh izumov, opere, od opere do filmske umetnosti, vsega tega je človek in zahodni civilizacijski krog nastal zaradi možnosti druge izbire, zaradi tega, da so ljudje lahko dobili tudi drugi pogled na svet in zaradi tega so se neke države razvile nekajkrat hitreje kot mi. Če je vaš cilj, da mi ostanemo med najmanj razvitimi državami, potem vas razumem in mislim, da po vaših ravnanjih zadnjih dve leti tukaj v Državnem zboru lahko rečem, da ste na dobri poti. Jaz bom glasoval za – za razvoj, za konkurenco, za možnost druge izbire, za resni liberalni pristop, za resno razsvetljenstvo in tako naprej. Najlepša hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kot sem povedal v razpravi, bom seveda glasoval za ta zakon, o katerem smo dolgo razpravljali, kot pomoč pri razčiščevanju in razmišljanju pa potrebnim plačam ekskurzijo v tujino, na primer v Celovec. Zasebno šolstvo, ki izvaja od države potrjen javni izobraževalni program, je v vseh pogledih za državo cenejše kot javni šolski sistem. Četudi bi vsem zasebnim šolam ta program sofinancirala v celoti, se pri zagotavljanju izobraževanja njenih državljanov znebi stroškov za gradnjo in vzdrževanje šolskih poslopij in drugih obratovalnih stroškov. Na koncu dneva bi tako ob zagotovljeni storitvi izobraževanja za svoje državljane ostalo precej več denarja, ki bi ga lahko porabila bodisi za investicijo v javno šolstvo, dvig standardov in normativov, za plače učiteljev in podobno. Raznolikost bogati, pravijo in prav v tem je nova dodana vrednost razvoja zasebnega šolstva za državljane. Ti imajo kar naenkrat na voljo pestrejšo izbiro, kakšen pristop k izobraževanju želijo omogočiti svojim otrokom, končni rezultat pa je mavrica izobražencev različnih miselnih konceptov in pogledov, ki se med seboj dopolnjujejo v družbo ustvarjalne inovativnosti. Za!
Ker je še interes, odpiram prijavo. Prosim, da se prijavite. Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospa Jelka Godec.
Hvala. Glasovala bom za predlog spremembe zakona ZOFVI, da se tiste zasebne šole, ki izvajajo javnoveljavni program, financirajo 100-odstotno. Medtem ko je gospa Kustec Lipicer delala sadno solato danes, je njena ministrica očitno že ugotovila, kaj je to javno in kaj je zasebno. Namreč, vaša ministrica iz vaših vrst je dala predlog v javno razpravo spremembe ZOFVI točno v tem členu, ki govori o 100-odstotnem financiranju zasebnih šol. Danes seje izkazalo v bistvu v sami razpravi, da je kar nekaj bregov, tam SD ne ve o tem nič oziroma niso usklajeni z ministrico oziroma koalicijo, tukaj so poslanci SMC govorili, da niso za izenačitev javnega in zasebnega šolstva, a hkrati smo imeli tukaj tudi ministrico, ki je dala predlog 100-odstotnega financiranja zasebnih šol z javnoveljavnimi programi. Naš predlog sledi odločbi Ustavnega sodišča za 100-odstotno financiranje zasebnih šol, ki izvajajo, še enkrat povem, javnoveljavni program, ki je sprejet na Strokovnem svetu Ministrstvo za šolstvo in ga potrjuje tudi ministrica za šolstvo. V bistvu tisti predlog ministrice, bom rekla, bi mogoče lahko prišli skupaj, ampak očitno pri vas nimate razčiščenih pojmov, zato težko verjamem, da boste vi prišli s svojim predlogom slej ko prej v ta državni zbor, ker ste rekli, da se želite še pogovarjati, še razmišljati, še naprej diskutirati o tem, kaj je javno in zasebno. Definitivno je, da te odločbe Ustavnega sodišča v vašem mandatu ne boste izpolnili. Mislim, da je predlog ministrice glede na današnjo razpravo bolj kot ne pesek v oči. Predsednik Vlade pa je dejal, da ne podpira spremembe ustave in da težko verjame, da bi do tega sploh prišlo, ker ni dvotretjinske večine. Gospa Kustec Lipicer, nehajte razmišljati pa se pogovarjati, ampak Ustavno sodišče spoštujte in naredite [[izklop mikrofona]]
Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Andrej Čuš.
Hvala za besedo. Ko je na volitvah ta modernistična politična sila oziroma stranka zmagala, je bilo veliko govora o spoštovanju ustave, o pravni državi, o novih standardih. Poglejte, sam nisem rabil dosti prebrati, da sem se odločil, zakaj bom za. Če citiram članek s spleta, tudi citat gospoda Mozetiča: "Čeprav število neuresničenih odločb Ustavnega sodišča po mnenju predsednika Ustavnega sodišča ni visoko, ima občutek, da politika v zadnjih dveh letih odlaga z izvršitvijo odločb, ker se z njimi ne strinja. Slednje je z vidika pravne države zelo problematično, zlasti če je neizvršitev pogojena politično ali ideološko." To je seveda ta najbolj pomemben vidik, ki je tudi vplival pri mojem odločanju oziroma bo vplival. Kot drugo, zasebno šolstvo razbremeni proračun lokalne skupnosti, kar je po mojem mnenju tudi zelo pomemben vidik pri odločanju. Kolikokrat se tukaj vlagajo v Državnem zboru amandmaji po nekaj tisoč evrov in se res prerekamo. Kot tretjič, sam sem za možnost izbire za večjo konkurenčnost, za možnost razmišljanja s svojo glavo. Žal pa smo se tudi sami večkrat lahko v zadnjih dneh prepričali, da nekatere šole tega ne dopuščajo. Kot zadnje pa, jaz sem legalist in moram kot poslanec in predstavnik zakonodajne veje oblasti spoštovati sodbo Ustavnega sodišča, če ne, pa je najboljše, da rečemo "peace, ljubav, bog" in tudi ukinemo parlament. Hvala lepa.
Še kakšna obrazložitev? Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Saša Tabaković.
Hvala lepa. Mi smo že v svoji razpravi oziroma tudi sam sem v svoji razpravi poudaril, da seveda ne želim rušiti odnosa do zasebnega šolstva v odnosu do javnega, ki je bil nekako s konceptualnim izhodiščem izpostavljen že v sredini 90. let, torej že dobrih 30 let nazaj, in ki je predvsem razumljiv kot neka vsebinska obogatitev šolskega prostora. Predlaganemu zakonu, ki se pragmatično osredotoča pa samo na vidik odstotka financiranja, pa ne morem izreči podpore, kar pa še ne pomeni, da danes omenjene odločbe ne želim ali ne morem spoštovati. Pristojno ministrstvo je rešitev z novelo zakona, ki je trenutno v javni razpravi, ponudilo, ta hkrati izpolnjuje zahtevo Ustavnega sodišča po enakovrednem financiranju in hkrati odpira še mnoga druga vprašanja, ki so zelo relevantna pri obravnavi te teme. Tako predloga zakona ne morem podpreti. Hvala lepa.
Še kakšna obrazložitev? [[Ne.]] Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 48. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Prehajamo na obravnavo Predloga za imenovanje predsednice in članov Nacionalnega sveta za kulturo. Predlog za imenovanje predsednice in članov Nacionalnega sveta za kulturo je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za kulturo gospodu Antonu Peršaku.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani poslanke, poslanci! Predlog petih novih članov, članic oziroma ene predsednice in štirih članov predlaga pet zelo uveljavljenih imen na področju kulture, ki zastopajo, če lahko tako rečem, zelo različna, nekateri tudi po več področij kulture. Imajo tudi menedžerske izkušnje na tem področju in mislim, da ta predlog zagotavlja neko pluralnost v okviru tega sveta, če ga boste danes dopolnili s temi predlogi. Opaženo je bilo tudi to, da so bili nekateri v preteklosti politično aktivni, kar mi na ministrstvu, pa upam tudi, da Vlada, ne razume kot hibo ali napako, ampak celo kot dobrodošlo izkušnjo. Prav je, da so v svetu tudi ljudje, ki poznajo postopke, parlamentarne, vladne, pa mogoče tudi boljši dialog znotraj Nacionalnega sveta. Gre, kot rečeno, za pet uveljavljenih imen, od arheologije do literature, gledališča, lutkovnega gledališča, glasbo imamo pa že zastopano zelo kvalitetno v svetu, tako mislim, da je ta predlog kvaliteten in vas prosim za podporo. Hvala.
Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila komisije dajem besedo predsedniku dr. Mitji Horvatu.
Najlepša hvala za besedo, predsednik. Spoštovani državni sekretar, spoštovani kolegice in kolegi! Na Mandatno-volilni komisiji oziroma Državnemu zboru je Vlada zaradi odstopa predsednika in štirih članov Nacionalnega sveta za kulturo predlagala, da se v Nacionalni svet za kulturo za preostanek mandata, določenega s sklepom Državnega zbora z dne 7. 4. 2014 imenujejo za predsednico Uršula Cetinski ter za člane dr. Andrej Gaspari, Silvan Omerzu, mag. Andreja Rihter in Tone Partljič. Predsednik Državnega zbora je predlog na podlagi drugega odstavka 41. člena Poslovnika Državnega zbora posredoval v obravnavo Mandatno-volilni komisiji. Zakon o uresničevanju javnega interesa za kulturo v 16. členu med drugim določa, da je Nacionalni svet za kulturo neodvisno telo, ki usmerja nacionalno strategijo za kulturo, ter da predsednika in šest članov imenuje Državni zbor na predlog Vlade izmed osebnosti, ki uživajo javni ugled, za obdobje 5 let in so lahko ponovno imenovani. Mandatno-volilna komisija je predlog obravnavala na 18. seji 14. 4. 2016, na kateri je gospod Anton Peršak, državni sekretar na Ministrstvu za kulturo, predlog dodatno obrazložitev ter po opravljeni razpravi, o kateri je bilo s strani članov iz vrst Poslanske skupine Slovenske demokratske zveze izpostavljeno politično ozadje dveh kandidatov, v skladu s sklepom Mandatno-volilne komisije podal še dodatna pojasnila. Mandatno-volilna komisija je določila predlog sklepa in predlaga Državnemu zboru, da na podlagi drugega odstavka 16. člena Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo in 112. člena Poslovnika Državnega zbora sprejme sklep o imenovanju predsednice in članov Nacionalnega svet za kulturo v naslednjem besedilu: V Nacionalni svet za kulturo se imenujejo za predsednico Uršula Cetinski, za člane dr. Andrej Gaspari, Silvan Omerzu, Tone Partljič in mag. Andreja Rihtar. Najlepša hvala.
Besedo dajem [[…]]
Postopkovno!
Postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Sicer ne vem, ali ste pozorno spremljali predstavitev poročila Mandatno-volilne komisije, ampak naj vas opozorim, da tam ni bilo nobenega iz Slovenske demokratske zveze, nikogar. Tako bi bilo dobro, če bi se v poročilu oziroma magnetogramu seje ali kakorkoli to popravilo. Hvala lepa.
Postopkovno gospod dr. Mitja Horvat.
Najlepša hvala za besedo, predsednik. Gospod Tanko, vodja Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, globoko se opravičujem, če mi je slučajno ušla beseda, ki seveda ne predstavlja predstavnikov Slovenske demokratske stranke, in se res opravičujem, če mi je pobegnilo, da je bila zveza. Se opravičujem.
Besedo dajem predstavnikoma poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo dr. Dragan Matić.
Spoštovani gospod predsednik, hvala za besedo [[…]]
Kar tukaj spredaj.
Spoštovani predsednik, spoštovani poslanke in poslanci, spoštovani gospod državni sekretar, vsem skupaj lep pozdrav! Kot je že povedal predsednik Mandatno-volilne komisije, je Nacionalni svet za kulturo zelo pomemben organ. Gre za neodvisno telo, katerega glavna naloga je, da usmerja nacionalno strategijo za kulturo in ima tudi pomembne pristojnosti, spremlja in ocenjuje vpliv kulturne politike na kulturni razvoj, med drugim pa tudi obravnava predloge zakonov in drugih predpisov s področja kulture ter tistih, ki zadevajo področje kulture. Kljub v zakonu jasno predeljenim nalogam pa se je žal izkazalo, da ni bilo ustreznega sodelovanja Nacionalnega sveta za kulturo s pristojnim ministrstvom. Peterica članov prejšnjega sklica Nacionalnega sveta za kulturo je odstopila zaradi nezadovoljstva z načinom vodenja kulturne politike, zlasti z neizvrševanjem nacionalnega kulturnega programa, ki ga je ministrica za kulturo ocenila kot neizvršljivega, obenem pa ga ni dopolnila oziroma spremenila. V Poslanski skupini SMC se zavedamo, da so v slovenski kulturi potrebne temeljite spremembe, za katerimi morajo stati ljudje, ki imajo ustrezne strokovne reference in uživajo velik javni ugled. Ob imenovanju novih članov si želimo, da se vzpostavi boljši odnos med ministrstvom in Nacionalnim svetom za kulturo, ki mora temeljiti na konstruktivnemu sodelovanju. Upamo, da bo s tem spodbujen dialog znotraj kulturnega področja v smeri oblikovanja poenotenega pristopa za izvedbo ključnih reform, ki so v slovenski kulturi nujno potrebne. Kot že omenjeno, je v zakonu jasno določeno, da morajo člani Nacionalnega sveta za kulturo pri svojem delu delovati neodvisno in nepristransko in morajo uživati javni ugled. Zato tudi na tej točki jasno zavračamo pomisleke o pristranskosti predlaganih kandidatov, ki so bili izrečeni na seji Mandatno-volilne komisije. Poslanska skupina SMC bo zato sklep o imenovanju predsednice in članov Nacionalnega sveta za kulturo podprla, ker smo prepričani, da predlagani kandidati predstavljajo priložnost za vzpostavitev novega obdobja, ki bo za slovensko kulturo prineslo pozitivne spremembe. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Anja Bah Žibert.
Spoštovani! Ob imenovanju novih članov Nacionalnega sveta za kulturo posezimo nekoliko v drobovje zadnjih dogajanj, pri katerih pa nikakor ne gre za kulturni boj, temveč izključno za boj v kulturi. Spomnimo se razlogov, zaradi katerih je lanskega decembra odstopila večina članov Nacionalnega sveta za kulturo, ki mu je predsedoval Metod Pevec. Mimogrede, omenjeni in je poznan tudi po Emotionfilmu, ki državi dolguje skoraj 300 tisoč evrov, kar pa za Vlado in ministrstvo ni predstavljalo ovir, da opravlja pomembno predsedniško funkcijo na področju kulture. Sicer pa gre tudi za nekoga, ki ni odstopil prvič. V letu 2013 je, denimo, na podoben način zapustil predsedniško funkcijo sveta Viba filma. Vendar pa, ne glede na to, kdo so bili odstopljeni člani Nacionalnega sveta za kulturo in kaj si o njih mislimo, so ti svojo odločitev sprejeli zaradi neodzivnosti oziroma ignorance predsednika Vlade Cerarja na njihova opozorila in zahteve. In kakšna so ta bila? Ministrici Julijani Bizjak Mlakar, ki sicer prihaja iz vrst stranke Desus, pred tem pa je bila vidna članica SD, so očitali izrazito politično nestrokovno in avtoritarno vodenje kulturnega ministrstva, ki bi ga po njihovem mnenju morala voditi osebnost z ustrezno strokovno orientacijo in sposobnostjo vodenja in sodelovanja. Reševanje problemov na ministrstvu je po njihovem mnenju potekalo konfliktno, dobronamerni in konstruktivno kritični strokovni pogledi pa so stali brez odgovorov. Od predsednika Vlade so zato pričakovali ukrepanje in zamenjavo ministrice. Kaj je sledilo temu pozivu predsedniku Vlade Cerarju, ki je bilo polno težkih in obremenilnih sporočil? Cerar se kot načelen, etičen in moralen predsednik vlade brez dvojnih meril ni pustil izsiljevati stroki in se na omenjene zahteve ni odzval. Ministrica je ostala, večina članov sveta pa je odšla in to kljub temu da je peticijo podpore članom Nacionalnega sveta za kulturo podpisalo več kot 2 tisoč 500 kulturnikov. Podprlo jih je tudi Društvo slovenskih pisateljev, pri čemer je nenavadno to, da je njen vidni član, se pravi društva, tudi Tone Peršak, državni sekretar oziroma desna roka ministrice za kulturo, ki bi morala biti zamenjana. Ob vsem tem škandaloznem dogajanju pa kakšnih protestov kulturnikov v pasaži Cankarjevega doma ali pred Prešernovim spomenikom ni bilo zaslediti. Tudi nobenih v nebo vpijočih naslovnic in prispevkov o umoru slovenske kulture ni bilo. Očitno je v teh časih odstop članov Nacionalnega sveta za kulturo in imenovanje novih povsem preprosta stvar, ki ne gane niti kulturnikov več. Seveda jih ne, le zakaj bi jih, saj pri vsej zadevi ne gre za stvar, ne gre za kulturo, gre izključno za menjavo elit, eno zamenja druga, pri tem pa druga poskrbi, da prvi ne bo prav nič manjkalo. Vse skupaj pa pridno plačujejo davkoplačevalci. A, ker smo že pri drobovju, ga poglejmo podrobno. Iz Nacionalnega sveta za kulturo namreč niso odstopili vsi in tudi vsi se niso strinjali z izjavo oziroma pozivom svojih kolegov, denimo maestro Uroš Lajovic se je od vsega skupaj distanciral, saj bi po njegovem prepričanju Nacionalni svet za kulturo moral delovati strokovno in – pazite! – ne bi smel biti politični organ. In koga najdemo med novimi izbranci, ki bodo poslej usmerjali nacionalno strategijo za kulturo v Nacionalnem svetu za kulturo, se pravi strokovnem in neodvisnem organu? V tem neodvisnem telesu, ki naj ne bi bil politični organ, bo poslej delovala Andrej Rihter, vidna članica in nekdanja podpredsednica SD. Bila je tudi ministrica in poslanka ter kandidatka SD za županjo. V njem bo deloval tudi politik, bivši poslanec, tajnik Tone Partljič, znan tudi kot pisec v Reviji Evropa, naslednici Komunista, ki je izhajala do leta 1991 in v kateri najdemo ogromno člankov o zasmehovanju osamosvojitvenih naporov in prizadevanj. Naj spomnim, da je Partljič tudi znan po svojih odstopih. Odstopil je namreč iz Sveta SNG Drama, ker ni bil zadovoljen. Pri vseh teh nebulozah pa so uspešni kulturni ustvarjali, ki seveda niso blizu elit, prisiljeni zapustiti Slovenijo in svoje znanje več kot uspešno tržijo drugje. Vse to zgolj zaradi kulturnega boja in boja v kulturi. Slovenija pa bo žal še naprej deležna kulture enih in istih režiserjev ter morala gleda duhamorne in razdvajajoče podelitve Prešernovih nagrad na podlagi zakona še iz leta 1991.
Zaključili smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prijavljenih k razpravi ni, zato razpravo zaključujem. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v Nacionalni svet za kulturo za preostanek mandata sveta imenuje za predsednico Uršula Cetinski ter za člane dr. Andrej Gaspari, Silvan Omerzu, Tone Partljič in mag. Andrejo Rihter. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 15. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na Soglasje k imenovanju generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije Skupščina Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije je na podlagi drugega odstavka 74. člena Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju 30. 3. 2016 Državnemu zboru v soglasje posredovala sklep o imenovanju Sama Fakina za generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Ladislavu Rožiču, namestniku predsednika skupščine Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije.
Spoštovani gospod predsednik, poslanke in poslanci! Na predlog Upravnega odbora Zavoda za zdravstveno zavarovanje je skupščina zavoda 30. marca letos s široko podporo in brez glasu proti za generalnega direktorja zavoda za naslednje 4-letno mandatno obdobje imenovala gospoda Sama Fakina. V postopku imenovanja je skladno z zakonom ne nazadnje potrebno k imenovanju pridobiti tudi soglasje Državnega zbora. Predlagam, da poslanke in poslanci podaste soglasje k imenovanju gospoda Fakina, saj je člane skupščine prepričal tako s svojim dosedanjim delom kot tudi s svojim programom za naslednje 4-letno mandatno obdobje. Po vzoru nemških in avstrijskih bolniških blagajn je skupščina zavoda najvišji organ v upravljanju zavoda, ki jo sestavljajo demokratično izvoljeni predstavniki plačnikov prispevkov za obvezno zdravstveno zavarovanje, in sicer predstavniki delodajalcev, predstavniki delojemalcev, med delodajalce predstavnike imenuje tudi Vlada, ter predstavniki zavarovancev, med njim smo delavci, upokojenci, invalidi in kmetje. Izvršni organ skupščine je upravni odbor, generalni direktor zavoda pa je poslovodni organ, ki je odgovoren upravnemu odboru in skupščini. Funkcija generalnega direktorja je, da vodi, usmerja strokovno službo zavoda pri izvajanju obveznega zdravstvenega zavarovanja. Gre torej za izvršnega direktorja strokovne službe, ki ga tudi po logiki korporativnega upravljanja odgovorno imenuje najvišji organ zavoda, to je skupščina. O imenovanju generalnega direktorja tako odločajo plačniki prispevkov, saj 94 % vseh prispevkov v zdravstveno blagajno vplačamo delojemalci, delodajalci, upokojenci in kmetje. V duhu socialnega dialoga in lani februarja podpisanega socialnega sporazuma pričakujemo, da se socialni dialog uveljavlja tudi tu v Državnem zboru, tudi pri tej točki dnevnega reda. Člane skupščine je Samo Fakin prepričal tudi s svojim dosedanjimi rezultati. Zavod je v letu 2015 dosegel uravnoteženo finančno poslovanje s poravnanimi zapadlimi obveznostmi in brez zadolžitve. Zavod tako že 11 leto zapored uresničuje fiskalno pravilo, določeno v programih stabilnosti vlade in sklepih organov upravljanja zavoda. Po letu 2005, ko je proračun države saniral kumulativne neprikriti primanjkljaj iz preteklih let, zavod nobeno poslovno leto naprej ni več posloval negativno. V letu 2015 so bili prihodni od prispevkov višji 66,4 milijone od leta 2014. Torej, rast prihodkov in učinkovito obvladovanje zlasti odhodkov za zdravstvene storitve, za zdravila, za nadomestila plač med začasno zadržanostjo od dela je v lanskem letu dopuščala določena povečanja programov, obstoječih programov, kar se je odrazilo tudi v bistveno boljšem poslovanju javnih zdravstvenih zavodov. Poslovanje zavoda vsako leto po zakonu revidira Računsko sodišče, ki v času mandata od 2007, kar vodi ta zavod Fakin, dalje še nikoli ni izdalo negativnega mnenja. Zavod je v letu 2015 sprejel tudi Strateški razvojni program za obdobje 2014–2019, ki daje vizijo, poslanstvo, vrednote in nakazuje smer prihodnjega razvoja zdravstvenega zavarovanja. Tako bo izvedel 34 razvojnih nalog in 5 razvojnih projektov. Pooblastila zavoda so vsekakor izredno omejena, saj skupščina potrebuje soglasje državnih organov za sprejem vseh ključnih odločitev. Prav omejena avtonomija zavoda in omejene pristojnosti pri urejanju obveznega zdravstvenega zavarovanja predstavljajo pomembna sistemska tveganja. Člane skupščine zavoda je gospod Samo Fakin prepričal s svojim programom dela za naslednji mandat. V svojem programu se je namreč zavzel za, kar je za nas izredno pomembno, ohranitev univerzalen košarice pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja za vzpostavitev dinamičnega seznama zdravstvenih storitev, ki se financirajo iz javnih sredstev na podlagi v svetu uveljavljene metodologije vrednotenja zdravstvenih tehnologij, zavzema se za optimalno načrtovanje in razvoj javne zdravstvene službe, saj morajo zlasti bolnišnični oddelki zaradi zahtev po varni in kakovostni zdravstveni obravnavi imeti zadostno veliko število pacientov in obravnavati zadostno število pacientov. Prizadeval si bo za uvedbo kazalnikov uspešnosti zdravljenja po izvajalcih s poudarkom na preventivnih in presejalnih programih ter opolnomočenju kroničnih bolnikov, zlasti v okviru delovanja referenčnih ambulant. Opozarjal in prizadeval si bo tudi za bolj učinkovit način upravljanja bolnišnic, saj učinkoviti in uspešni zdravniki in drugi zdravstveni delavci v sistemu javnih uslužbencih niso plačani po učinku in kakovosti, temveč po opravljenih urah oziroma po prisotnosti na delovnem mestu. Meni, da je treba zaostriti tudi odgovornost vodstva javnih zdravstvenih zavodov za poslovni rezultat ter opolnomočiti menedžment, ki danes nima pravih menedžerskih orodij za uspešno poslovanje. Za to ni potrebna privatizacija bolnišnic, kot je nazadnje – sem poskušal na seji Mandatno-volilne komisije – napačno razumela poslanska skupina. Enako vprašanje [[…]]
Prosim čas [[…]]
[[…]]smo gospodu Fakinu postavili tudi, kaj s tem misli, na skupščini in je obrazložil, da s tem misli na obliko združevanja vseh dosedanjih nadzornih in upravljavskih funkcije, ki jih upravlja Ministrstvo za zdravje in 26 svetov zavodovo bolnišnic. Zaradi demografskih in nedemografskih razvojnih trendov se bo zavzemal tudi za spremembe financiranja obveznega zdravstvenega zavarovanja, kot so zmanjševanje razlik v breme plačevanja prispevkov med posameznimi zavezanci, [[…]]
[[…]]Res ne bi rad, ampak prosim, da zaključite [[…]]
[[…]]zavzema se tudi, da se davki za nezdrave razvade, kot so alkohol, tobak, sladke pijače, namenijo tudi zdravstveni blagajni za kritje škodljivih zdravstvenih posledic teh razvad. Spoštovani! Člani skupščine smo prepričani, da bi bilo neodgovorno, da bi ostal zavod brez generalnega direktorja s polnim mandatom. V danih okoliščinah smo izmed dveh prijavljenih kandidatov izbrali najprimernejšega. Zaradi vsega naštetega in v duhu socialnega dialoga predlagam Državnemu zboru, da poda soglasje k imenovanju Sama Fakina za generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje za novo štiriletno mandatno obdobje. Najlepša hvala.
Če ne bi bili gost, bi vam odvzel čas. Ne, nima zveze s tem, kdo je, ampak gre za spoštovanje Državnega zbora in časovnice, ki jo imamo v njem. Sedaj pa ugotavljam, da je predlog obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila komisija dajem besedo predsedniku dr. Mitji Horvatu.
Najlepša hvala za besedo, predsednik. Spoštovani predstavnik Zavoda za zdravstveno zavarovanje Republike Slovenje. Spoštovani poslanke in poslanci! Vem, da je pozna ura, ampak malo bomo morali še potrpeti in vi z menoj. Skupščina Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, v nadaljnjem besedilu skupščina, je Državnemu zboru soglasje posredovala sklep o imenovanju Sama Fakina za generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Predsednik Državnega zbora je predmetno zadevo na podlagi drugega odstavka 41. člena Poslovnika Državnega zbora posredoval v obravnavo Mandatno-volilni komisiji. Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju v prvem odstavku 74. člena določa, da je poslovni organ Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije direktor, ki mora imeti visoko strokovno izobrazbo in najmanj pet let delovnih izkušenj. Na podlagi drugega odstavka istega člena direktorja imenuje skupščina zavoda v soglasju z Državnim zborom. Mandatno-volilna komisija je v skladu s svojimi pristojnostmi predmetni sklep skupščine obravnavala na 18. seji 14. 4. 2016. Seje so se udeležili tako predsednik gospod Jože Smole kot gospod Ladislav Rožič, ki je danes med nami, kakor tudi gospod Samo Fakin. Predlog skupščine zavoda je dodatno obrazložil gospod Jože Smole, predsednik, in v razpravi odgovoril na vprašanja članic in članov komisije. Na podlagi posebnega sklepa je Mandatno-volilna komisija dala možnost tudi kandidatu gospodu Samo Fakinu, da je predstavil svoja stališča in odgovoril na nekatera vprašanja, ki so se pojavila med razpravo na Mandatno-volilni komisiji. Ker ob glasovanju Mandatno-volilna komisija sklepa ni sprejela, zato Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da predloga sklepa o soglasju k imenovanju generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ki je predložen, ne sprejme. Najlepša hvala.
Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo in vsem lep pozdrav. Po skoraj točno letu dni bomo ponovno glasovali o istem kandidatu za vodenje Zavoda za zdravstveno zavarovanje, gre za Sama Fakina, ki kot kaže, ponovno ne bo dobil zaupanja največje vladne Stranke modernega centra. Če pri lanskem glasovanju nekatere stvari, kar zadeva prioritete SMC na področju zdravstva, še niso bile jasno razvidne, pa so sedaj te postale zelo nedvoumne. Namreč, Stranki modernega centra gre samo za popoln političen nadzor nad zdravstvenim sistemom. Priča smo zamenjavam praktično vseh v svetih bolnic, to se pravi, na celotni regijski oziroma pokrajinski ravni. Člani svetov zavodov se serijsko razrešujejo in se nadomeščajo s kadri SMC in posledično so se zgodile tudi že nekatere zamenjave direktorjev bolnišnic. No, ob tem pa se sklene še kakšen finančni aranžma sorodnikom kakšnega političnega funkcionarja SMC. Ampak kot da se ni ne zgodi, tako ravnajo največ v SMC, vse je etično. Tudi kadrovanje v ljubljanskem UKC poteka izključno po kriteriju zaupanja ministrice Milojke Kolar Celarc v kandidata. Ona je tista, ki se javno izpostavi za zaledja, ki šarijo po zdravstvu, kot radi rečemo v žargonu. Nič ne de, če se zgodi kakšna polomija, važno je, da tudi za novega kandidata ministrica pove, da mu zaupa. Nič pa ta ministrica ne stori, ko se seznani, da se nabavljajo v zdravstvu nekajkrat predragi pripomočki. Na izjavo nekdanje vršilke dolžnosti direktorice UKC Brigite Čokl na Komisiji za nadzor javnih financ o tedanjem poslovanju UKC s podjetjem Mark Medical se sploh ni odzvala, pa je zagotovo zaznala, da so žilne opornice močno preplačane oziroma so se preplačevale. Ni ničesar predlagala, ničesar ni sprožila, ničesar zahtevala; ni odredila nobene preiskave ali strokovnega nadzora – skratka ne zanima je nič, kar je več kot zanimivo. Podoben neodziv je prisoten tudi na Zavodu za zdravstveno zavarovanje: ne direktor oziroma vršilec dolžnosti direktorja gospod Fakin ne organi zavoda, ki je plačnik vseh teh storitev, niso ne predlagali, ne sprožili, ne zahtevali ničesar. Ni znano, da bi se zgodile kakšne prijave organom pregona, ni nobenih drugih postopkov ugotavljanja odgovornosti, ni znano, da bi kakšna interna komisija preverjala dejstva oziroma cene in kanale. Očitno gre vsem samo za pozicije, za služenje lobijem in tistim prikritim strukturam, ki v resnici oziroma dejansko upravljalo ne samo s slovenskim zdravstvenim sistemom, ampak z levo politično sceno sploh. Tem strukturam, ki prikrito harajo po Sloveniji, po njenem premoženju in javnih blagajnah, torej tudi po zdravstveni, ni prav veliko ne do Slovencev in tudi ne do njihovega zdravja. Umetno povzročeni ekscesi so tisto, s čimer zaposlujejo slovensko javnost, da lahko potiho, mimo oči javnosti, pod krinko solidarnosti in sociale, opravljajo transfere iz javnega oziroma našega skupnega na svoje zasebno, skrito po raznih rajskih oazah. Kandidature Sama Fakina ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Branko Zorman.
Spoštovani predsednik, spoštovani kolegice in kolegi in spoštovani vsi, ki nas spremljate! V Poslanski skupini Stranke modernega centra kandidature gospoda Fakina za generalnega direktorja ZZZS ne podpiramo in ne bomo dali v nadaljevanju soglasja k njegovemu imenovanju. Zakaj ne? V devetih letih, odkar oziroma kolikor časa je gospod Fakin direktor zdravstvene zavarovalnice [[…]]
Malo miru prosim.
[[…]], ni prišlo do določenih sprememb, ki bi bile nujne. Tako na primer ni prišlo do prenove obračunskih sistemov. Samo za primer, za obračunavanje storitev na specialističnem področju se še vedno uporablja zelena knjiga iz leta 1982. Gospod Fakin v devetih letih teh obračunskih modelov ni niti predlagal v spremembo. Nadalje, ni racionalizacije Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, vsaka območna enota ima namreč svojega direktorja, svoje računovodstvo, svoje službe, kar seveda že samo po sebi pove, da je to daleč od racionalnega poslovanja, in seveda vse te, bom rekel, plače teh zaposlenih seveda gredo iz naših prispevkov, saj te stroške plačujemo mi, ki plačujemo prispevke iz svojih osebnih dohodkov. To se pravi, imamo isto mrežo, isto organizacijo že devet let. Nadalje, pomanjkljiv nadzor. Vem, da smo imeli v preteklem letu že tudi sejo na temo nezadostnega nadzora nad nenujnimi medicinskimi prevozi, ki je jasno pokazala, da ZZZS ne izvaja oziroma nezadovoljivo izvaja nadzor na tem konkretnem področju. Prav tako bi lahko tukaj omenili tudi, da ZZZS nezadostno kontrolira na primer izpolnjevanje števila zaposlenih, ki bi jih moral določen izvajalec zdravstvenih storitev imeti v skladu s splošnim dogovorom. Hkrati nikoli ni v času direktorovanja gospoda Fakina bilo izpostavljena absurdna, recimo izpostavljena absurdna situacija, ko greste na primer na urgentni pregled, na primer k svojemu osebnemu zdravniku, vam vzamejo kri, opravi se laboratorijski pregled, čez eno uro ste v bolnišnici, kjer vam ponovno vzamejo kri in opravijo še enkrat laboratorijski pregled. Se pravi, storitev se dvakrat plača. V času gospoda Fakina se ta anomalija ni odpravila, sami pa veste, da je to nepotrebno. ¸ Gospod Fakin se rad pohvali s presežki in prej je predstavnik upravnega odbora povedal, kako je ZZZS delovala uravnoteženo, to se pravi brez izgube, hkrati pa seveda je treba vedeti, da v skladu z zakonom mora ZZZS poslovati v bistvu s pozitivno ničlo. In presežki, ki so bili ustvarjeni, so bili ustvarjeni na račun bolnišnic in so bili ustvarjeni na račun bolnikov – nas vseh. Kaj to pomeni? Če ima ZZZS presežke, pomeni, da imamo na eni strani bolnišnice, ki so v izgubi, in imamo zelo dolge nesprejemljive čakalne dobe. To je tisto, kar bi nas v bistvu vse moralo najbolj skrbeti. Ne morem mimo seje Upravnega odbora ZZZS, ki je bila 26. februarja, predsednica upravnega odbora ZZZS je, kljub temu da je bilo na seji ob uri, ko bi se seja morala pričeti, prisotnih 10 članov od 11, po njihovem statutu, po 25. členu statuta pa je upravni odbor sklepčen, če je prisotna večina članov in lahko glasuje, ni pričela z glasovanjem, ampak je 40 minut čakala, dokler ni prišel še 11., tisti želeni član, in na koncu je bilo glasovanje za gospoda Fakina 6 : 5. Se pravi, daleč od nekega prepričljivega oziroma daleč od prepričljive večine. Skratka, da zaključim, v Stranki modernega centra mislimo, da si slovenski pacienti zaslužijo boljšega skrbnika zdravstvene blagajne. zato kot že rečeno, njegovega imenovanja ne bomo podprli. Hvala.
Zaključili smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava predstavnika predlagatelja gospoda Ladislava Rožiča. Prosim.
Gospod predsednik, najlepša hvala. V tej funkciji nisem ne član upravnega odbora, ampak sem član skupščine in moram reči, da je kar dosti nezavedanja, kakšno je stanje v zdravstveni blagajni, da imamo 25 let staro zakonodajo, da je ta zakonodaja izredno omejevalna in da zavod v svojih kontekstih ne more izpolnjevati tiste funkcije, o kateri je gospod poslanec pred menoj govoril. Glede dobičkov bi pa tako rekel. V lanskem letu so le tri od 26 bolnišnic poslovale s primanjkljajem prihodkov nad odhodki. Dobičkov ni. V celotnem zdravstvenem sistemu pa so izvajalci zdravstvenih storitev lani realizirali 40 milijonov evrov presežkov. Torej v lanskem letu ni bilo ne v javnih zavodih izgub, ampak je bilo 40 milijonov presežkov in so bolnice poslovale pozitivno. Se ne sliši? [[…]]
Gospod, vstanete, če lahko.
Glede, da zavod izvaja premalo nadzora v zdravstvu, skladno z zakonom je zavod zadolžen za izvajanje nadzorov v zvezi izpolnjevanjem pogodb, ki jih ima sklenjene z izvajalci zdravstvenih storitev. Torej izvaja nadzore le nad temi pogodbami, nad drugimi nima kompetenc. Na podlagi ugotovitev je zavod v letu 2015 izterjal za 3 milijone evrov skupaj terjatve iz tekočega in preteklega leta. Torej, to se izvaja in zavod je glede tega uvedel tudi spletno aplikacijo z elektronsko, tudi anonimno, prijavo sumov goljufij, s katero si prizadeva še za bolj učinkovito preprečevanje nepravilnosti, goljufij in korupcije pri porabi javnega denarja. Poglejte, tudi nam zavarovancem ni vseeno, kaj se dogaja s tem denarjem. Ne nazadnje, če mi dovolite glede trditve, da zavod ne uporablja obračunskih modelov sistema financiranja zdravstvenih storitev. Zavod redno prenavlja obračunske modele, kar je zagotovljeno, ker je zagotovljeno ustrezno sodelovanje z medicinsko stroko, o čemer poročamo v letnih poročilih. Ne nazadnje smo samo v lanskem letu celovito spremenili, uvedli obračunske modele za patronažno službo, za nego na domu, specialistično in endodontsko zdravljenje, skupnostno psihiatrično obravnavo na domu ter pripravili nov katalog s cenami zdravstvenih storitev za ultrazvok in klinično psihologijo. V čem je problem? Problem je v tem, da je najpomembnejši obračunski model za bolnišnice od leta 2004 v pristojnosti Ministrstva za zdravje in Nacionalnega inštituta za zdravje, zato ima zavod tu zavezane roke. Naslednja stvar pa, da zavod ni izvedel notranje reorganizacije, kot je gospod poslanec trdil. Mislim, da se število zaposlenih zmanjšuje, 7 % zaposlenih je manj, o notranji organiziranosti o poslovodenju zavoda se ne bom pogovarjal, ker nisem specialist in ne poznam. Samo kolikor vidim, zavod posluje v redu, ljudje so zadovoljni z delovanjem zavoda. Samo še ena stvar, če mi dovolite, gospod predsednik. Glede nabave žilnih opornic in drugega materiala. Bolnišnice nabavljajo zdravila in materiale in druge storitve pri zunanjih izvajalcih preko sistema javnih naročil. Morebitne nepravilnosti ali negospodarno porabo javnih sredstev preverja notranja revizija: vodstvo bolnišnice, svet zavoda bolnišnice, ne nazadnje Ministrstvo za zdravje in Računsko sodišče. Zavod ni lastnik in upravljavec bolnišnice. Glede, na to vprašanje smo se tudi mi spraševali, postavljali vprašanja na skupščini, kaj se s tem opornicam dogaja in dejstvo je sledeče. Mi smo podali pobudo, da bi bolnišnice redno vsako leto bile revidirane s strani Računskega sodišča, to smo dali javno pobudo in to smo tudi pobudo izrazili. Najlepša hvala.
S tem zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Državni zbor daje soglasje k imenovanju Samo Fakina za generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Mandatno-volilna komisija Državnemu zboru predlaga, da predloga ne sprejme. Glasujemo. Prekinjam. Bom še enkrat pojasnil, počasi. Torej Državni zbor predlaga naslednji oziroma glasujemo o naslednjem sklepu: Državni zbor daje soglasje k imenovanju Sama Fakina za generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Potem pa pojasnilo, predlog, ki ga daje Mandatno-volilna komisija: Mandatna-volilna komisija Državnemu zboru predlaga, da predloga sklepa ne sprejme. Je jasno? [[oglašanje iz dvorane]] Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev. Kdo je za? [[6 članov.]] Kdo je proti? [[52 članov.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju osmih članov Programskega sveta RTV Slovenija – na podlagi sedme alineje šestega odstavka 17. člena Zakona o Radioteleviziji Slovenija. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa dajem besedo predsedniku Mandatno-volilne komisije doktorju Mitji Horvatu kot predstavniku predlagatelja.
Najlepša hvala, predsednik, za besedo. Spoštovane poslanke, poslanci. Mandatno-volilna komisija je na podlagi 36. in 112. člena Poslovnika Državnega zbora na 18. seji, 14. 4. 2016 določila Predlog sklepa o imenovanju osmih članov Programskega sveta RTV Slovenija na podlagi sedme alineje šestega odstavka 17. člena Zakona o RTV Slovenija. Predlog je Mandatno-volilna komisija določila v skladu z določbami sedme alineje šestega odstavka v zvezi s sedmim odstavkom 17. člena Zakona o RTV Slovenija. Sedma alineja šestega odstavka 17. člena Zakona o RTV Slovenija določa, da šestnajst članov Programskega sveta RTV Slovenija imenuje Državni zbor na predlog gledalcev in poslušalcev programov RTV Slovenija, univerz in fakultet ter društev, zvez društev oziroma njihovih organizacij, zlasti s področja umetnosti, kulture, znanosti in novinarstva ter drugih organizacij civilne družbe, razen političnih strank in njihovih organizacijskih oblik. Ustreznost kandidatov in izpolnjevanje pogojev se izkazuje z dokazili, ki so določena v besedilu javnega poziva. Sedmi odstavek 17. člena Zakona o RTV Slovenija nadalje določa, da se polovica članov iz sedme alineje imenuje sočasno z imenovanjem oziroma volitvami članov iz prve do šeste alineje prejšnjega odstavka, druga polovica članov pa dve leti kasneje. Ker se je pojavilo kar nekaj novinarskih vprašanj, dovolite, da pojasnim nekaj kar se je dogajalo ob in med sejo Mandatno-volilne komisije. Prejeli smo 64 predlogov za 37 kandidatov. Od 37 je ena bila vložena prepozno, 12 pa je bilo nepopolnih. Pri šestih manjkajo izjave 4.2 A, B in C javnega poziva, ki je bil objavljen. V treh primerih manjka kraj rojstva, v enem primeru manjka navedba delodajalca oziroma delovnega mesta, v enem primeru manjka naslov gledalca in poslušalca, ki predlaga, in v enem primeru naslov stalnega prebivališča kandidata. Na sami seji Mandatno-volilne komisije je bilo seveda ponujeno, da lahko razpravljamo o tem, da ne bi dobili očitkov o kakšnem birokratskem ali birokratiziranem postopku, vendar do razprave ni prišlo, zato smo izločili v vseh primerih in moj namen danes predstavitve tega dogajanja je, da v bodoče predlagatelji pazijo, kaj piše v javnem pozivu, in da skladno z javnim pozivom podajo tudi predloge Državnemu zboru. Na podlagi izvedenega glasovanja smo potem tudi na sami seji Mandatno-volilne komisije izglasovali sklep, s katerim Državnemu zboru predlagamo, da za člane Programskega sveta RTV Slovenija na podlagi sedme alineje šestega odstavka 17. člena Zakona o RTV Slovenija imenujemo [[...]]Se pravi, predlagamo, da se imenujejo: Branka Bezeljak, Alojzij Bogataj, Damir Orehovec, Matevž Podjed, Mitja Rotovnik, Domen Savič, Jaroslav Skrušný in Miran Zupanič. Prav tako predlagamo, da funkcijo člana Programskega sveta RTV Slovenija začnejo izvrševati 16. 5. 2016. Najlepša hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, gospod predsednik. Lep večer vsem! Programski svet, v katerega danes Državni zbor imenuje 8 članov, ki so jih predlagali predstavniki civilne družbe, izbrala pa seveda vladajoča koalicija, je institucija, nastala med prvo Janševo vlado s sprejetjem tako imenovanega Grimsovega zakona o RTV Slovenija. Ta zakon ni dober. To se je v zadnjih desetih letih več kot jasno pokazalo. Ta zakon je nastal brez vključitve strokovne javnosti in brez javne debate. V tipični maniri SDS je zakon s tiskarskimi napakami in manjkajočimi vejicami vred napisal gospod Grims sam, kot je tudi kasneje to javno priznal. Delovanje in način izbire programskega sveta je samo en primer tega. Na tem mestu se ne bom opredeljeval do konkretnih imen kandidatov, tudi na obravnavi na Mandatno-volilni komisiji o kandidatih ni bilo govora. Imena so bila napisana na list papirja, koalicija pa je seveda obkrožila svoje. O tem, kako Programski svet odraža družbo, pa priča podatek, da je med 29 člani sveta trenutno zgolj 5 žensk. Tudi tokratna izbira tega ne bo popravila. Med 8 kandidati je samo ena ženska. Združena levica se bo pri glasovanju o kandidatih vzdržala, ob tem pa opozarjamo, da bo RTV Slovenija zmožna zagotavljati javni interes izključno takrat, ko bo osvobojena vseh težav, ki jih je prinesel trenutno veljavni Zakon o RTV. Ko se je ta sprejemal, je strokovna javnost, tako domača kot tuja, jasno opozorila na možnost, da zakon omogoča vrsto načinov, preko katerih je možno izvajati pritisk na javno radiotelevizijo. Najbolj jasno si to lahko predstavljamo, če si pogledamo ključ sestave programskega sveta. Po enega predstavnika predlagata italijanska in madžarska narodna skupnost, kar je seveda pravično, enega predstavnika predlaga Slovenska akademija znanosti in umetnosti, dva predlaga predsednik republike. Zaposleni na RTV Slovenija predlagajo zgolj tri predstavnike. Na tej točki smo na 8 od 29. Kdo imenuje ostale? Državni zbor. In ravno tu je največja težava. Dejstvo, da 21 članov od 29 imenuje ravno Državni zbor, torej vsakokratna vladajoča koalicija, je dovolj zgovorno samo po sebi.
Besedo ima Poslanska skupina Stranka modernega centra, zanjo dr. Dragan Matić.
Spoštovani predsednik, spoštovani poslanke in poslanci, vsem prav lep pozdrav! RTV Slovenija je javni zavod posebnega kulturnega in nacionalnega pomena, ki opravlja javno službo na področju radijske in televizijske dejavnosti. Namen delovanja tega zavoda je zagotavljanje različnih potreb demokratičnih, socialnih in kulturnih, in sicer za slovenske državljane kot tudi za Slovence po svetu ter narodne manjšine. Pomembna elementa upravljanja RTV Slovenija sta načeli javnosti in transparentnosti, kar zagotavlja tudi način imenovanja članov njenega programskega sveta. Sestavlja ga 29 članov, ki se skladno z Zakonom o Radiotelevizije Slovenija imenujejo na različne. 16 članov imenuje Državni zbor, kot je bilo rečeno, od tega polovico hkrati z volitvami drugih članov programskega sveta, drugo polovico pa dve leti kasneje. Torej, tudi tokrat se je Mandatno-volilna komisija opredelila le o 8 kandidatih. Člani programskega sveta morajo svoje delo opravljati neodvisno in nepristransko in četudi predstavljajo različne družbene interese in potrebe, morajo biti ti skladni z interesi RTV Slovenija. Pri tem je zelo pomembno, da člane s svojim znanjem, ugledom oziroma dosežki na kulturnem, izobraževalnem ali drugem področju družbenega življenja pripomorejo k dobremu delovanju in krepitvi ugleda javne radiotelevizije. Ne smemo prezreti, da ta postopek vsebuje posebnost, in sicer da se predlogi ne oblikujejo v Državnem zboru, temveč v civilni družbi. Gledalci, poslušalci, fakultete, kulturne in umetnostne organizacije ter nekatere ostale organizacije civilne družbe so tisti, ki predlagajo, kdo bi bil primeren in ustrezen član. Državni zbor lahko imenuje le tiste kandidate, ki so jih predlagale različne družbene skupine institucije in organizacije in v Državnem zboru se poslanci in poslanke s temi predlogi seznanimo in glasujemo o imenovanju. Seveda pa je treba doseči tudi čim širše soglasje o teh kandidatih. Da je kljub različnim pogledom to mogoče, smo izkazali na pretekli seji Mandatno-volilne komisije. Poslanci in poslanke Poslanske skupine SMC menimo, da so predlagatelji, to so pristojne ustanove, organizacije kot tudi posamezniki, izbrali ustrezne kandidate, zato pri tej izbiri kandidatov zaupamo presoji predlagateljev. Poslanska skupina SMC bo zato Sklep o imenovanju osmih članov Programskega sveta RTV Slovenija podprla. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Franc Breznik.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Mandatno-volilna komisija je na podlagi 36. in 112. člena Poslovnika Državnega zbora na svoji 18. seji 14. aprila 2016 določila Predlog sklepa o imenovanju osmih članov Programskega sveta Radiotelevizija Slovenija na podlagi sedme alineje šestega odstavka 17. člena Zakona o Radioteleviziji Slovenija. Ta alineja Zakona o Radioteleviziji Slovenija govori, da Državni zbor na predlog gledalcev in poslušalcev programa RTV Slovenija, univerz in fakultet ter društev, zvez društev oziroma njihovih organizacij, zlasti s področja umetnosti, kulture, znanosti in novinarstva ter drugih organizacij civilne družbe. Tukaj so torej izvzeti tiste kvote političnih strank, torej tukaj naj bi bili nepolitični pripadniki, torej nepolitični ljudje. Ustreznost kandidatov za izpolnjevanje pogojev se izkazuje z dokazili, ki so določene v besedilu javnega poziva. Naj povem, kot je povedal predsednik Mandatno-volilne komisije, da je zaradi neizpolnjevanja pogojev in zaradi vsega ostalega bilo na listi, mislim da, 24 kandidatov od 37 in da vseh osem kandidatov je moralo dobiti deset glasov ali več od 19 članov komisije. Torej na tej Mandatno-volilni komisiji smo izbrali 8 kandidatov, nekateri med njimi so znana imena politike, torej tudi gospod Mitja Rotovnik, večni direktor Cankarjevega doma, vodja Komisije za kulturo pri Centralnem komiteju Zveze komunistov Slovenije v času SFRJ in tako naprej. Zelo zanimiv je, recimo, gospod Domen Savič [[…]]Ker vi ocenjujete predvsem ljudi in njihove vrednote po njihovih twitter profilih, ker je to bila tudi debata zadnja dva meseca, bom citiral nekaj tvitov vašega kandidata, gospoda Domna Saviča, za programskega svetnika RTV Slovenija. Sam se kot poslanec Slovenske demokratske stranke v svojem imenu in v imenu Slovenske demokratske stranke opravičujem slovenski javnosti, torej citiram gospoda Domna Saviča, 22. 10. 2015: "Dajte na isti balot, kot je istospolna poroka, še obdavčitev cerkve, pa da vas vidimo, pičke klerotalibanske." V času zadnje kampanje: "Samo to. In faking zmagat nad klerotalibani." 24. februarja 2016, naslednji tvit gospoda Saviča, citiram: "Poskusite se vživeti v žensko, ki se odloči, da bo splavila, in potem ji na poti do zdravnika stoji krota, ki se dere nanjo in maha s križem." 30. oktober 2015 ponovno tvit gospoda Saviča: "Še enkrat, pičke klerotalibanske niso katoliki. Niso verniki. Niso desničarji. So ljudje, ki bi z glasom večine tepli manjšino." Nadaljevanje, 11. 4. 2016: "Včasih se mi zdi, da Okorn snema filme samo zato, da lahko potem po medijih serje po Sloveniji." Torej, nadaljevanje in še in še in še. Na koncu, 25. marec: "Ubiti klerofašiste. Upam, da bodo klerofašisti v manjšini." To so vrednote, to so moralno-etične vrednote Stranke modernega centra. Zakaj Stranke modernega centra? Isti dan, ko je gospod Domen Savič [[…]]Torej, ko so ga izglasovali na Mandatno-volilni komisiji, je Jani Möderndorfer, član Poslanske skupine Stranke modernega centra, ki dva meseca tudi mene in tudi vse ostale moje kolege poučuje o primernosti tvitov in retvitov in tudi o tehnikah tvitov in retvitov, je tisti dan povedal za gospoda Saviča: "Jaz nimam problemov s Savičem, v Svetu RTV se potrebuje svežina in resna ostrina, katera bo dodana s tem kandidatom." Po mnenju Slovenske demokratske stranke, po mnenju vrednot civiliziranih narodov mi tega sklepa seveda ne bomo podprli, ker menimo, da še obstaja v Sloveniji neka večina ljudi, ki dnevno plačuje RTV prispevek in ki se s takšnimi kandidati tudi ne more in nikakor ne more strinjati. Torej, tega sklepa ne bomo podprli. Najlepša hvala.
Zaključili smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Govorimo torej o imenovanju osmih članov Programskega sveta RTV, ki naj bi bili predlagani s strani civilne družbe, s strani poslušalcev in gledalcev. Vendar, če pogledamo bolj natančno v ozadje teh kandidatur oziroma teh kandidatov oziroma v njihov drobovje, potem lahko vidimo, da imamo predvsem kandidate, ki so politični vezani na levo politično opcijo, seveda pa so predlagani v Programski svet pod krinko civilne družbe. Imamo torej osebo, ki je aktivna članica Socialnih demokratov in je tudi kandidirala na listi SD za mestno svetnico, v Programski svet pa je potem pod krinko bila predlagana s strani gledalcev in poslušalcev. Potem imamo gospoda, ki je bila kandidat Desusa na predčasnih državnozborskih volitvah leta 2011, imamo gospoda, ki prihaja iz Maribora, je mestni svetnik Stranke modernega centra, ki je sicer predlagan s strani Zveze prijateljev mladine Ljubljana. Potem imamo nekoga oziroma imamo nekdanjega novinarja in gospoda, ki narekuje oziroma govori oglaševalcem, v katerih medijih smejo oglaševati, v katerih ne. Ta gospod je precej žaljiv na družabnih omrežjih, ampak kot tak očitno sodi in paše v koncept sedanje koalicije, zlasti glede na vse tiste visoke etične, moralne standarde. Imamo tudi gospoda, ki ima izjemno dobre zveze pri nekdanjem predsedniku države gospodu Milanu Kučanu. Gospod Milan Kučan je tega gospoda celo označil za zelo zvestega prijatelja. Nič čudnega, da ima prav vse funkcije v tej državi, skorajda vse funkcije, zdaj bo seveda zasedal tudi funkcijo v programskem svetu. Ta oseba ima tudi zelo dobre zveze z gospodom Zemljaričem, pa z gospodom Kocijančičem. Je tudi nesojeni minister za kulturo v levih vladah; skratka, gre za top politično profiliranega človeka. Ta plastični prikaz teh kandidatov ali pa političnega pedigreja kandidatov je bil potreben, zato da ljudje, ki nas danes spremljajo, vedo, da imenovanje članov Programskega sveta RTV ni naključno, ampak da gre za skrbno politično izbrane posameznike pod krinko civilne družbe. Jaz bom glasovala proti.
Besedo ima gospod Franc Breznik.
Spoštovani kolegice in kolegi! Ne bom jemal dragocenih pet minut, pričakujem vaše odgovore. Vi ste šli na volitve kot moralno-etični posamezniki, vsi ostali na zadnjih volitvah nismo bili. Mislim, da sem v svojem, torej v mnenju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke povedal, kolegica Irglova vam je povedala, koga ste izbrali, lahko rečemo bivšo komunistično elito, ki je bila vedno na položajih, ki so bili družbenopolitični delavci. Ta seznam izgleda nekaj takega kot nekoč pred 25 leti tukaj – tisti Zbor združenega dela približno, skrit nekje po nekih sindikatih, pa po nekih podjetjih, nikoli ni šel resno na volitve. Med njimi je tudi neuspeli kandidat Desusa, kot je rekla kolegica, stranka SD, SMC, mestni svetnik in tako naprej. Na žalost upam, da ni cela civilna družba v kulturi umetnosti, znanosti skrita s takšnimi posamezniki in to je ta prikaz, iz česa vi prihajate, to so vaši idoli, po vsej verjetnosti. To je vaš prikaz. To je del vas, ti posamezniki. Z njimi se profilirate. In s tem bom zaključil. Ne bom nadaljeval s svojo argumentacijo, pustil bom še dodatni čas za to, da mi boste lahko dali kontraargumente. Najlepša hvala.
Besedo ima gospa Anja Bah Žibert.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Veliko je bilo že povedanega s strani mojih poslanskih kolegov, ampak dovolite, ko boste pritiskali na gumb in podprli to novo sestavo osmih članov programskega sveta – nekateri se že vnaprej smejete, verjetno veste, kaj bom povedla –,naj vas spomnim samo nekaj. Danes ste na podlagi včerajšnje razprave sprejeli Zakon o diskriminaciji. V tem Državnem zboru ste sklicali seje zaradi enega tvita, sklicali ste sejo odbora zaradi sovražnega govora, danes pa boste v Programski svet javne RTV Slovenija imenovali človeka, ki na najbolj krut, za moje pojme, način širi sovražni govor. Veste, zakaj so to dvojna merila? Drugače bi sicer lahko mislila, da nekateri ne veste, kaj se počne, pa dobro veste, nekateri ste ravno trenutno z njim, sedajle, ta trenutek na zvezi po tviterjih, ker vas sprašuje, kdaj bo glasovanje, in mu odgovarjate, ob kateri uro bo, pred tem pa ste mu že prejšnji teden čestitali k izvolitvi. Toliko o neodvisnosti! Toliko o sovražnem govoru in toliko o sejah zaradi tvitov. Prosim vas, vsaj tega nikoli več. Imejte svoj programski svet, samo prosim, zaradi javnosti ne, nikoli več. Sicer pa na svoj način pozdravljam to, kar boste danes sprejeli, med njimi bo tudi gospod Mitja Rotovnik, ustanovitelj Foruma 21. Naj pravo ime dobi svoja mesta in naj formalno odločajo tisti, ki ves čas sicer odločajo. Forum 21! To vsi dobro vemo in to vsi dobro veste. Malo Kocijančič, potem pride gospod Rotovnik, vmes nekdo drug, stvari pa gredo, tako kot ste si zamislili. Ampak veste, nič vam ne bo pomagalo, še toliko šikaniranj, ki so jih nekatere stranke, predvsem Slovenska demokratska stranka, vajene, ne bodo pomagali pri tem, da se bo zgodilo slej kot prej na volitvah tudi za vas, bom rekla za vas kruto dejstvo, za državljanke, državljane pa na nek način odrešitev. Še enkrat pa poudarjam, izvolite svoj programski svet, za to imate večino, za to ste etično in moralno dobili volite, vendar pa ne govorite etično in moralno o sovražnem govoru. Ne, ne, prosim, nikoli več!
Besedo ima mag. Branko Grims.
Hvala vsem. Prav lep pozdrav! Ko gre za Zakon o RTV Slovenija, me je kolega iz Združene levice že tako lepo predstavil z zakonom vred, pozabil je samo povedati, da je bil zakon dvakrat potrjen na referendumu in da drži svetovni rekord, kajti takega primera ne boste našli v nobenem drugem zakonodajnem telesu, da bi se potem ukvarjal s tem. Tisto, kar je zanimivo in kar je danes relevantno, je, da ta zakon se ne izvaja. Zakon je odličen. Če bi novinarke in novinarji spoštovali 5. člen, na primer gospa Carl, potem se take oddaje, kot smo jim bili priča, nikoli ne bi mogle pojaviti na RTV Slovenija, kajti ta člen zavezuje k spoštovanju človekove integritete, spoštovanja ustavnih načel in spoštovanja novinarske etike. Taki prispevki pa so seveda madež na vsem tem. No, tisto, kar je pa relevantno za tole, o čemer danes odločamo, pa seveda, da tudi vi vehementno kršitev zakon, kajti zakon v 17. členu, prvi odstavek pravi, v Programski svet so lahko izvoljene tudi osebe ki, citiram, "s svojim znanjem, ugledom oziroma dosežki na kulturnem izobraževalnem ali kateremkoli drugem področju družbenega življenja pripomorejo k dobremu delovanju in krepitvi ugleda javne radiotelevizije tako v Republiki Sloveniji kot v tujini". In vi ste danes prišli z nečim, kar je pravi jagodni izbor – same rdeče jagode. In naj pogledamo eno med njimi, kako bo krepila, še enkrat citiram, "ugled javne RTV tako v Republiki Sloveniji kot v tujini". Tako da imenuje sodržavljanke krote, sodržavljane pa klerofašiste pa klerotalibane pa še nekatere druge, še bolj umazane izraze uporablja, ki jih rajši ne bom ponavljal. Gospe in gospodje, to ste vi predlagali, to ste rekli, da je nova svežina, citiram SMC, na RTV Slovenija. Z vsem dolžnim spoštovanjem, gospe in gospodje, to samo eno stvar razgalja – vaša neskončna dvojna merila. Na isti seji, gospe in gospodje, ste predlagali dva zakona; enega, s katerim ste povozili referendumsko odločitev, in drugega, ki naj bi bil namenjen zaščiti enakopravnosti. Pa lepo vas prosim! In predlagate nebuloze v osnovnem zakonu, ne vem, o kaznovanju ne vem kakšnih pogledov pa nečem, če nekdo ne – kaj je že bilo? – ,nezaželenem osvajanju pa pohotnih pogledov, to boste kaznovali v imenu zaščite svobode javne besede in boja proti sovražnemu govoru. In sovražni govor ste omenjali še v štirih zakonih, ki so bili zdajle v postopkih. Kakšna dvoličnost! Boj proti sovražnemu govoru v besedah, v dejanjih mu pa pritrjujete, kajti – kaj je sovražni govor? Sovražni govor je razčlovečenje druge osebe in potem utemeljevanje, zakaj bi bilo to dopustno ali celo nujno. Gospod Domen Savič v svojem tvitanju in objavah, ki jih dela na Facebooku počne ravno to; vi ga pa ponujate kot nov veter. Verjamem ja, da se bo ta nov veter krasno ujel z, recimo, gospo Eugenijo pa z nekaterimi, ker žal ni edina tudi tam. Ampak še enkrat vam povem, ti pa kršijo 5. člen zakona, tako kot vi 17. člen Zakona o RTV Slovenija. In to počnete zavestno. Pod krinko boja proti sovražnemu govoru vi samo bijete boj proti svobodi javne besede, ker nič ne gre levičarjem bolj na jetra, nič jih ne spravi v večjo paniko, kot je resnica, kot je svobodna javna beseda. Da pa se sami zavedate, kako oziroma koliko je v resnici vredno to vaše uničevanje demokratičnih institucij, to vaše vehementno kršenje zakonov, če hočete od problematike migrantov pa zdaj do RTV, ste pa pokazali danes sami, kajti težko verjamem, da je naključje, da ste na isti dan dali tak sramoten predlog, kot je to, vsem na glasovanje pa pred tem sprenevedavo sprejemal zakon o izenačenju ali možnosti in tako naprej, po drugi strani so pa vaše službe tudi predlagale in povedale, da bo nov sodoben zapor do leta 2020 zrasel v Bizoviku pri Ljubljani.
Besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. No, prej sem pri enem izmed stališč, ki so bila povezana z imenovanjem kandidata za vodenje Zavoda za zdravstveno zavarovanje, opozoril na stvari, ki se dogajajo v svetih zdravstvenih zavodov, ker gre ta rušilni valj po celi Sloveniji in se zamenjavajo osebe v svetih zavodov in posledično potem tudi direktorji. Nič drugače ni v tem primeru. Če bi neka normalna koalicija imela ambicijo, da naredi nek sorazmerno uravnotežen kadrovski predlog za Programski svet RTV, bi najbrž tudi največjo opozicijsko stranko povpraševala, kaj enostavno misli in kaj bi predlagala. Tako smo delala tudi v prejšnjih mandatih. Mi razumemo, da opozicija ne more, tudi takrat, ko gre za nabor gledalcev in poslušalcev, čisto vse po svoji volji izbrati, ampak tudi koalicija to ne more. Ampak očitno je v tem mandatu enostavno vse narejeno tako, da gre to enostavno čez. Problem je toliko večji še v tem, da niti v tistem delu, ko je šlo za organe RTV in ko smo kadrovali po zakonu iz kvote strank oziroma poslanskih skupin, pa naj je šlo za programski svet ali nadzorni svet, niste sprejeli potem niti enega predloga Slovenske demokratske stranke. Niti enega. Imate od desetih ste kadrovali tri oziroma od treh, ki so se imenovali na novo v programski svet, ste kadrovali tri iz koalicije, pravzaprav vse iz SMC. Drugo, kar je pa dodaten problem, je pa to, da nas permanentno poučujete o naši kulturi nastopanja, govora in tako naprej, spoštovanja ustave, človekovih pravic, na drugi strani pa počnete zavestno popolnoma nasprotno. Tisto, kar nam očitate, vi počnete. Tisto, kar očitate, da bi naj mi počeli, vi delate. Ker je pravzaprav nemogoče, da bi pripravili tak nabor članov za Programski svet RTV, kot ste ga dejansko pripravili. Prav očitno ste zbirali osebe, ki so najbolj radikalne, ki najbolj posegajo v pravice drugih, ki ponižujejo druge, ko ste jih dali v Programski svet RTV. In očitno v tem primeru ne bomo mogli več govoriti o nacionalni radioteleviziji, ampak bomo govorili o SMC televiziji. Že do sedaj, kar zadeva izvajanje, ne vem, parlamentarnega programa, kar zadeva tudi izvajanje rednih programskih vsebin, je bilo prirejeno vse levi politiki in levi sceni. Sedaj boste naredili popolnoma SMC organe tudi na RTV, če bo treba, boste še kakšnega direktorja malo popravili in odstavili in tako naprej in bomo dobili SMC javno radiotelevizijo, ki jo bodo plačevali vsi, ki imajo električni priključek oziroma električni števec. To ste naredili sedaj s tem predlogom. In sedaj govoriti potem o enakopravnosti, o spoštovanju ustavnih določil, o spoštovanju zakona, o ne vem katerih kriterijih in vrednotah, je popolnoma brez zveze. Povejte tisti, ki ste glasovali, gospod Horvat je predsednik Mandatno-volilne komisije, kaj ga je potegnilo, recimo pri Domnu Saviču, pa tudi vaša vodja poslanske je o tem glasovala. Kaj vas je na tej osebi tako pritegnilo, da ste jo s tako večino podprli za kandidata za programski svet? Na drugi strani pa spremljate, neumorno spremljate, našo komunikacijo s svojo javnostjo in sklicujete seje Odbora za kulturo v Državnem zboru. To je višek sprenevedanja. Zagotovo tega predloga jaz ne bom podprl, pa tudi bi bilo dobro, če bi kdorkoli izmed koalicijskih poslancev danes vsaj utemeljil, obrazložil svojo odločitev za, recimo, nekatere kandidate. Očitno gre za popolno politizacijo največje kulturne hiše v Sloveniji. To bo od sedaj naprej televizija SMC.
S tem zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa o imenovanju osmih članov Programskega sveta Radiotelevizije Slovenija na podlagi sedme alineje šestega odstavka 17. člena Zakona o RTV Slovenija. Ob tem vas obveščam, da bo na podlagi devetega odstavka 17. člena Zakona o RTV Slovenija sklep sprejet, če bo zanj glasovala večina vseh poslancev, to je 46 ali več. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 15. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga odloka o spremembi Odloka o ustanovitvi Sveta za radiodifuzijo Predlog odloka je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prehajamo na predstavitev stališča Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Besedo ima gospod Franc Breznik.
Najlepša hvala, gospod predsednik. 3. marca 2016 je bil objavljen javni poziv kandidatom za članice ali člane Sveta za radiodifuzijo. Mandatno-volilna komisija je objavila javni poziv kandidatov za eno članico ali enega člana Sveta za radiodifuzijo ki bo imenovan za preostanek mandata namesto člana, ki mu preneha mandat. Naj povem, da Svet za radiodifuzijo ima sedem članov, ki jih na podlagi javnega poziva imenuje Državni zbor. Na javni poziv se lahko javijo kandidati s področja prava, telekomunikacij in informatike, avdiovizualne kulture, ekonomije, novinarstva in komunikologije. Člani Sveta za radiodifuzijo pa ne morejo biti funkcionarji, poslanci in delavci, zaposleni v državnih organih, člani vodstva političnih strank, delavci, ki so redno zaposleni pri izdajatelju radijskega ali televizijskega programa ali tudi v oglaševalski organizaciji, osebe, ki imajo kot zunanji sodelavci sklenjeno pogodbeno razmerje z izdajateljem radijskega ali televizijskega programa ali za oglaševalsko organizacijo, osebe, ki imajo v lasti več kot 1 % kapitala ali upravljavskih oziroma glasovalnih pravic v premoženju izdajateljskega radijskega ali televizijskega programa ali v oglaševalski organizaciji. Mandatno-volilna komisija je sprejela torej Odlok o ustanovitvi Sveta za radiodifuzijo in imenovala za člana Sama Štera. V Slovenski demokratski stranki ne bomo podprli tega imenovanja in bomo glasovali proti. Najlepša hvala.
Zaključili smo s predstavitvijo stališča poslanske skupine. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o Predlogu odloka o spremembi Odloka o ustanovitvi Sveta za radiodifuzijo, s katero se za preostanek mandata sveta za člana imenuje gospod Samo Šter. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti pa 13. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je zbor odlok sprejel. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije o ugotavljanju zlorab v slovenskem zdravstvenem sistemu na področju prodaje in nakupa žilnih opornic. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o Predlogusklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika ter članov in namestnikov članov navedene preiskovalne komisije. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 64, proti pa nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o spremembi Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije o ugotavljanju zlorab v slovenskem bančnem sistemu ter ugotavljanju vzrokov in odgovornosti za že drugo sanacijo bančnega sistema v samostojni Sloveniji Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o Predlogusklepa o spremembi Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov navedene preiskovalne komisije. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 64, proti pa nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o razrešitvi podpredsednice in imenovanju podpredsednice Odbora za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo. Predlog sklepa je pripravljen na podlagi sprememb Sklepa o določitvi števila mest poslanskih skupin, delovnih teles in Državnega zbora in o določitvi poslanskih skupin, ki jim pripadajo mesta predsednikov in podpredsednikov delovnih teles Državnega zbora z dnem 15. aprila 2016 ter predloga Poslanske skupine Stranke modernega centra. Predlog sklepa je objavljen na e-klopi. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa o razrešitvi podpredsednice in imenovanju podpredsednice Odbora za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti nihče. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Pomorskega zakonika v okviru rednega postopka. Državni zbor je v torek, 19. aprila 2016, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog Vlade kot predlagateljice predloga zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da je bil zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora, v drugi obravnavi predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. V zvezi s to točko dnevnega reda Vlada predlaga Državnemu zboru, da na podlagi 153. člena Poslovnika zbora sprejme naslednji sklep: Zakonodajno-pravna služba pripravi uradno prečiščeno besedilo Pomorskega zakonika. Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti nihče. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet.S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 18. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri.