Representantene Ågot Valle, Terje Aasland og Kåre Fostervold, som har vært permittert, har igjen tatt sete. Det foreligger følgende permisjonssøknader: Fra representanten Olav Gunnar Ballo om velferdspermisjon i tiden fra og med 28. april til og med 3. mai Fra representantene Bent Høie og Øystein Djupedal om permisjon i tiden fra og med 28. april til og med 30. april og fra representanten Laila Dåvøy om permisjon i dagene 29. og 30. april - alle for å delta i møte i Den felles EØS-parlamentarikerkomiteen i Reykjavik. Disse søknader foreslås behandlet straks og innvilget. - Det anses vedtatt. Første vararepresentant for Finnmark fylke, Kirsti Saxi, befinner seg for tiden i utlandet og er av den grunn forhindret fra å møte i Stortinget under representanten Olav Gunnar Ballos permisjon. Fra andre vararepresentant for Finnmark fylke, Johnny Ingebrigtsen, og fra første vararepresentant for Sør-Trøndelag fylke, Ingvild Vaggen Malvik, foreligger søknad om å bli fritatt for å møte i Stortinget under henholdsvis representantene Olav Gunnar Ballos og Øystein Djupedals permisjoner, av velferdsgrunner. Etter forslag fra presidenten ble enstemmig besluttet: Søknadene behandles straks og innvilges. Følgende vararepresentanter innkalles for å møte i permisjonstiden: For Finnmark fylke: Kirsti BergstøFor Hordaland fylke: Knut Arild HareideFor Rogaland fylke: Siri A. MelingFor Sør-Trøndelag fylke: Aud Herbjørg Kvalvik
Kirsti Bergstø, Siri A. Meling og Aud Herbjørg Kvalvik er til stede og vil ta sete.
Presidenten vil foreslå at det velges to settepresidenter for Stortingets møter i dag og for resten av inneværende uke - og anser det som vedtatt. Presidenten vil foreslå Gunn Olsen og Sigvald Oppebøen Hansen. - Andre forslag foreligger ikke, og Gunn Olsen og Sigvald Oppebøen Hansen anses enstemmig valgt som settepresidenter for Stortingets møter denne uken.
Etter ønske fra helse- og omsorgskomiteen vil presidenten foreslå at taletiden begrenses til 40 minutter og fordeles med inntil 5 minutter til hvert parti og inntil 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det ikke gis anledning til replikkordskifte, og at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. - Dette anses vedtatt.
Representantforslaget, Dokument nr. 8:35, er et forslag om å ha en helhetlig gjennomgang av de forholdene som kysthospitalbarna ble utsatt for. Denne saken er ikke av ny dato; den har versert i mange år uten løsning for dem det gjelder. Under ulike regjeringer har saken vært drøftet, etter initiativ fra bl.a. stortingsrepresentantene Bendiks H. Arnesen, Arbeiderpartiet, Anne Marit Bjørnflaten, Arbeiderpartiet, og Jan Arild Ellingsen, Fremskrittspartiet. Komiteen har vurdert det slik at saken er belyst fra flere sider, og mener derfor at saken ikke skal tas opp på nytt. Det er 18 av de 49 som har søkt om erstatning, som har fått det innvilget. Der har medisinsk begrunnelse vært hovedsaken. Det er også slik at overgrep og manglende omsorg vil kunne danne grunnlag for billighetserstatning, og komiteen mener derfor at dette også bør vurderes i denne saken. Et flertall, medlemmene fra Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre, viser til kommentarene og det arbeidet som ble gjort under Bondevik II-regjeringen i saken om billighetserstatning. Det er nevnt at det er hensiktsmessig at erstatningskrav fra ulike grupper i samfunnet kanaliseres gjennom billighetserstatningsordningen, og at det ikke opprettes særordninger hver gang det fremmes krav fra en gruppe. Dette flertallet viser også til det Presidentskapet har uttalt om billighetserstatningsordningen og den gjennomgangen av denne, både av det prinsipielle og av sammensetningen, som er varslet. Dette har Presidentskapet sagt skal gjennomgås i inneværende stortingsperiode, og de medlemmer som er en del av dette flertallet, ser fram til det. I et brev fra statsråd Sylvia Brustad av 20. mars 2008 konkluderes det med det samme. Statsråden konkluderer også med at dette bør behandles i tråd med St.meld. nr. 44 for 2003-2004, Erstatningsordning for krigsbarn og erstatningsordninger for romanifolk/tatere og eldre utdanningsskadelidende samer og kvener. Der er hovedsaken at dette skal løses gjennom billighetserstatningsordningen. Justiskomiteen har i Innst. S. nr. 152 for 2004-2005 sluttet seg til at det å ha særskilte erstatningsordninger er lite hensiktsmessig. Hensynet til en behandling som ivaretar likhet og rettferdighet overfor pasienter uavhengig av om de tilhører en gruppe eller ei, skal være begrunnelsen for deres hovedkonklusjon. Saken har således vært drøftet omstendelig i flere instanser og regjeringer, som har kommet til samme resultat. Et annet flertall, medlemmene fra Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, foreslår at forslaget vedlegges protokollen. Komiteens flertall har ikke tatt stilling til om den ovennevnte gruppen har krav på erstatning eller ikke. Det er mange historier om svikt og feilbehandling, og flertallet har ingen mulighet til å gå inn i de enkelte saker, men velger å se prinsipielt på om vi skal ha en ordning som gir erstatning til grupper kontra individuell behandling. Flertallet ønsker en individuell behandling av søknadene, der hver enkelt får behandlet sin sak. Billighetserstatningsutvalget er opprettet for at folk skal kunne søke erstatning der når ingen andre ordninger fanger opp tilfellene. Det er ingen grunn til at de som er nevnt i representantforslaget, ikke skal kunne søke erstatning etter reglene som der finnes. Mindretallet, medlemmene fra Fremskrittspartiet, ønsker en helhetlig gjennomgang og vil sikkert selv argumentere for sitt forslag.
Intensjonene i forslaget fra Fremskrittspartiet er at samfunnet vårt bør yte en viss grad av rettferdighet overfor mennesker når samfunnet selv har vært med på å utøve mishandling - ja, sett med våre øyne til og med grov mishandling. Og det blir fort meningsløst når alle de andre partiene utenom Fremskrittspartiet hevder at på bakgrunn av tidligere vedtak og behandling skal saken være grundig drøftet, slik at de det gjelder, kan søke om billighetserstatning. Merkelig da at de dette gjelder, altså kysthospitalbarna, ikke oppfatter denne sak slik som Regjeringen og de øvrige partiene. Her velger Regjeringen og de andre å støtte seg til at 18 stykker av de 49 som søkte om billighetserstatning, fikk innvilget dette med bakgrunn i mangelfull medisinsk behandling. Det er faktisk ikke det representantforslaget tar opp. Det Fremskrittspartiet her tar opp, er ikke om noen har fått mangelfull medisinsk behandling og erstatning, men tvert imot grove påstander om at mange barn ble utsatt for mishandling, ja til og med grov mishandling. Det er med bakgrunn i disse påstandene Fremskrittspartiet ønsker at det skal bli gitt en mulighet også for andre, og at en skal få en helhetlig gjennomgang av de forhold som barna på kysthospitalene ble utsatt for. For hvis man mener det er riktig med billighetserstatning på grunnlag av mangelfull medisinsk behandling, blir det absurd ikke å gi erstatning for grov mishandling. Gjennom en rekke år har det i mediene framkommet påstander fra tidligere pasienter ved bl.a. Kysthospitalet i Tromsø om at de har vært utsatt for både feil medisinsk behandling og ulike typer overgrep. Jeg kan nevne følgende påstander: grov mishandling, feil medisinbruk, avstraffelser, traumatiske opplevelser, mistet mange år av sin tidligste barndom, brutalitet overfor forsvarsløse barn og selvfølgelig redusert skolegang. Jeg vil svært gjerne understreke at mens mange barn på andre sykehus ble kvitt bentuberkulosen i løpet av to-tre år, var pasientene på Kysthospitalet i Tromsø innestengt i lang tid. De kunne ligge gipset fra hodet til tærne og være bundet til senga i flere år. Dette framkommer i NRKs program Faktor i november 2005. Men slike typer overgrep er tydeligvis ikke nok til å få en helhetlig gjennomgang av saken. Skal si vi lever i et varmt og omsorgsfullt land. Stiftelsen Rettferd for taperne opplyser at den har om lag 54 saker liggende som den har til hensikt å søke om billighetserstatning for. Men Tromsø var ikke enestående. Thorleif Eikeland, forsker og førsteamanuensis ved Høgskolen i Bergen, har i en forskningsrapport om Kysthospitalet i Os kommune sammenliknet oppveksten til barnehjemsbarn med barn som har hatt langvarig opphold på sanatorium og institusjoner. I materialet fra Eikeland finnes det mange rystende historier. Det er aldri for seint å snu. Å snu i denne saken og utøve rettferdighet overfor en gruppe barn som ble utsatt for overgrep fra samfunnets side, er, slik jeg ser det, et kollektivt samfunnsansvar vi som medmennesker bør og skal ta. Det blir sett med mine øyne meningsløst at man kan gi billighetserstatning grunnet mangelfull medisinsk behandling og samtidig avslå billighetserstatning for grov mishandling av andre barn, hvis det viser seg at det som har framkommet i mediene, er korrekt. Det er på den bakgrunn vi ønsker en helhetlig gjennomgang. Jeg tar herved opp Fremskrittspartiets forslag.
Representanten Jan-Henrik Fredriksen har tatt opp det forslaget han refererte til.
Først vil eg takke saksordføraren for ein grundig gjennomgang av denne saka. Det har jo ved fleire anledningar i dei seinare åra vore fokusert på korleis desse barna på dei såkalla kysthospitala hadde det, som også saksordføraren gjorde greie for. Og det er jo ikkje tvil om at mange barn ikkje fekk god nok medisinsk behandling, og at mange ganske sikkert blei utsette for omsorgssvikt. At mange har søkt og fått rettferdsvederlag, slår jo også fast dette faktum. Det prinsipale i denne saka er om barna på kysthospitala skal få eventuell erstatning utanom den etablerte ordninga med rettferdsvederlag. Venstre er einig i at det ikkje er hensiktsmessig å opprette fleire særskilde erstatningsordningar, så Venstre er såleis einig med fleirtalet i at eventuell erstatning må søkjast via den etablerte ordninga med rettferdsvederlag.
Beskrivelser fra tidligere pasienter og påstander fra media, som det bl.a. refereres til i forslaget, gjør sjølsagt også inntrykk på meg, og en kan mene mye om det en del mennesker har vært utsatt for, og som overhodet ikke er i samsvar med f.eks. hvordan vi behandler barn i sjukehus i dag. Mange har fått henvendelser om situasjonen for kysthospitalbarna. Spørsmålet om utredning og erstatning har stått sentralt, og jeg opplever at det denne saken handler om, er hvordan spørsmålet om erstatningsordninger skal håndteres og løses. I 2001 fikk to legespesialister i oppdrag av departementet å belyse ulike sider ved den medisinske behandlinga av 32 av barna i perioden 1941-1961. De skulle vurdere om datidas behandlingsmetoder var innafor forsvarlighetskravet, og om oppholdstida ved kysthospitalet var unødig lang. Legespesialistene konkluderte med at behandlinga ikke innebar et brudd på datidas forsvarlighetskrav, men de uttalte at noen av barna hadde hatt lange opphold, og i noen av tilfellene var det også mangelfull bruk av medisiner som fantes tilgjengelig. Legespesialistene uttalte at behandlinga av beintuberkulose på den tida bestod av sengeleie over mange år. Synet på hvordan unger skal behandles i sjukehus, har heldigvis endret seg svært mye siden den tida. Foreldre har rett til å være til stede under hele oppholdet, som sjølsagt skal være så kort som mulig. I etterkant av den sakkyndige rapporten fra disse legespesialistene har 18 av 49 pasienter fått billighetserstatning på grunn av mangelfull medisinsk behandling. I 24 av sakene var også omsorgssvikt en del av søknadsgrunnlaget. Billighetserstatningsutvalget kan fritt vurdere alle sider ved en søknad om billighetserstatning. Det omfatter også anførsler om manglende omsorg og overgrep under institusjonsopphold, slik en samlet helse- og omsorgskomite uttaler i sin innstilling. Vi har, slik jeg ser det, et overordnet ansvar for å sørge for at alle disse sakene og framtidige saker av samme art blir behandlet likt. Jeg viser til St.meld. nr. 44 for 2003-2004, der det ble vurdert slik at det bør være en høy terskel for å utvide billighetserstatningsordninga. Hovedkonklusjonen i denne stortingsmeldinga er at erstatningsrettslige krav mot staten, herunder krav fra grupper, skal løses gjennom eksisterende regelverk for behandling av slike krav, og dessuten at rimelighetsbaserte erstatningskrav kanaliseres gjennom billighetserstatningsordninga. En samlet justiskomite sluttet seg til at det var lite hensiktsmessig å opprette flere særskilte erstatningsordninger, jf. Innst. S. nr. 152 for 2004-2005, nettopp for å sikre en helhetlig tilnærming og lik håndtering av erstatningskrav fra ulike grupper i samfunnet. Etter mitt syn bør vi ved vurdering av dette forslaget se hen til de prinsipper som tidligere er trukket opp i St.meld. nr. 44 for 2003-2004. Jeg deler derfor synet til flertallet i helse- og omsorgskomiteen om at det ikke er grunnlag for å ta denne saka opp på nytt.
Jeg må si jeg synes det er litt trist at en sak som dette ikke vekker et større og bredere engasjement. Jeg hadde iallfall sett det som naturlig at det var flere partier som deltok i denne debatten. Det er jo for så vidt ikke noen stor sak i så måte, men for dem som er rammet, er det en kjempestor sak, som har preget hele deres liv. At Stortinget foretar en slik enkel behandling av saken, får man bare registrere, og også at partiene ikke ønsker å bruke tid på dette. Dette er jo ingen ny sak. Tidligere har representanter både fra Arbeiderpartiet og fra andre partier engasjert seg i saken. Det var da de var i opposisjon, ikke når deres partier har havnet i posisjon. Man kan gjerne stille seg spørsmål om hvorfor det skjer, men så skjer. Så er det slik at i denne type saker vil nye forhold bli avdekket hele tiden. Det skjer også i denne saken. Journalist og forfatter Bjørn Larsen har varslet at han skal komme ut med en bok som beskriver de forholdene som var på Kysthospitalet i Tromsø. Den boken kommer ut til jul, og jeg håper at samtlige representanter i komiteen får tildelt denne boken, så man kan ha litt lesestoff til jul. Så kan man jo tenke litt på den måten denne saken ble behandlet på i komiteen, hvem som utgjorde flertallet og mindretallet, og også den behandlingen den har fått i salen. Det er et faktum at disse barna har blitt utsatt for grov mishandling, feil medisinsk behandling, avstraffelser og traumatiske opplevelser, de har mistet mange år av sin tidligste barndom, som selvfølgelig har vært med og preget dem resten av livet, det har vært brutalitet overfor forsvarsløse barn, og det har vært redusert skolegang. Som jeg sa innledningsvis, har mange måttet dra dette med seg gjennom hele livet. Siden jeg kommer fra Tromsø, har jeg hatt kontakt med en del av dem som har opplevd dette, og det er rystende historier man får beskrevet. Det er ikke mangel på dokumentasjon av disse historiene, men det det dessverre er mangel på, er vilje til å få rettet opp de forhold disse barna har levd under. Det synes jeg er trist, men jeg bare registrerer at det er slik det er. Iallfall vi fra Fremskrittspartiet har gjort det vi kunne i denne saken, men dessverre har vi ikke nådd fram og fått gjennomslag. Det får vi bare registrere.
Jeg tror med respekt å melde at mange av oss ble betenkt da vi så NRKs program Faktor den 21. november 2005. Jeg tror mange av de historiene som vi fikk servert på tv hjemme i stua, gjorde inntrykk og satte spor i våre sinn. Det satte spor, og vi begynte å tenke: Går det virkelig an at folk har blitt behandlet på en slik måte, og har disse opplevelsene med seg? Derfor reagerer jeg når statsråden viser til de sakene som er behandlet tidligere, og til den feilmedisineringen som har foregått. Denne saken handler også om de fysiske plagene disse menneskene har blitt påført. Er det slik å forstå at denne salen ikke bryr seg om at folk blir fysisk trakassert? Er det slik at vi ikke ønsker å ta det opp og se nærmere på det? Det er det hele dette forslaget går ut på. Vi ønsker å få en helhetlig vurdering av de påstander som ble framsatt på tv, som er framsatt i media, og som blir dokumentert i boks form. Er dette tilfellet, skal storsamfunnet akseptere at slike ting har pågått tidligere, eller skal vi gå dypere inn i det for å prøve å finne ut hva som faktisk skjedde? Det ønsker ikke dette flertallet å gjøre. Jeg synes det er ganske overraskende, når vi ser det engasjementet en rekke stortingsrepresentanter har hatt i forbindelse med denne saken. Jeg registrerer også, som representanten Korsberg var inne på, at så fort man kommer i posisjon, glemmer man hva man sa da man var i opposisjon. Flere av representantene som tilhører regjeringspartiet Arbeiderpartiet, sa at man skulle prioritere denne saken og gjøre noe med den. Så fikk man regjeringsmakt i 2005. Ingen har gjort noe med det, og når vi får en sak i Stortinget der man ønsker å få en helhetlig gjennomgang, så vil man heller ikke det. Er det slik å forstå at den sittende regjering ønsker å skyve disse påstandene under teppet? Er det sånn at det er så ubehagelig at man ikke ønsker å diskutere det eller belyse det nærmere? Dessverre tyder det på det, når man hører engasjementet i denne debatten. Jeg registrerer at to partier ennå ikke har hatt ordet, ennå ikke har sagt hva de mener, eller hvilke synspunkter de har knyttet til denne saken. Det synes jeg er synd, med tanke på de menneskene dette berører. Jeg synes det er synd at man ikke kan foreta en god gjennomgang av disse tilfellene.
Jeg synes ikke om påstander om at vi som måtte ha et annet syn enn Fremskrittspartiet, ikke skulle bry oss om de mennesker som har vært utsatt for ting som heldigvis ikke skjer i dag, og som jeg trur alle er enige om at en skulle ønske ikke hadde skjedd. Det er klart vi bryr oss. Det er helt feil når representantene Eriksson og Korsberg her antyder at dagens regjering ikke er opptatt av disse menneskenes skjebne, der det, som overfor mange andre innenfor andre områder, dessverre er begått en urett. Det denne saken dreier seg om, er hvordan spørsmålet om erstatningsordninger skal håndteres. Da viser flertallet, opplever jeg, og vi til at en enstemmig justiskomite har innstilt på at en i hovedsak skal forholde seg til Billighetserstatningsutvalgets erstatningsordninger. Det er en enstemmig justiskomite, og det er klart at Regjeringa forholder seg til de vedtak som blir fattet i Stortinget, at det ikke er noe ønske om å etablere egne, særskilte erstatningsordninger for noen grupper, av hensyn til likebehandling. Men det handler overhodet ikke om at vi som måtte tilhøre den linja, ikke bryr oss om hvordan mennesker hadde det, og har det i dag.
Det kan jo være litt artig å stille spørsmålet: Et det noen som kan vise til at det er blitt utbetalt billighetserstatning på andre grunnlag enn feil medisinsk behandling? Og vi vet at det er mange som er blitt rammet av grov mishandling. Så man prøver altså å dekke seg bak at det er blitt utbetalt erstatning relatert til feil medisinsk behandling, men overgrepssakene ønsker man ikke å gjøre noe med. Det bør være et tankekors, når vi utad så veldig gjerne vil ha et sosialt engasjement. Men det ønsker man altså ikke i denne saken.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 1.[[Votering, se side 2975]]
De siste ukene har matvarekrisen stått høyt på den internasjonale dagsordenen. Velstandsøkning i Kina og India, sammen med økte oljepriser og storstilt satsing på biodrivstoff, presser matprisene oppover i det internasjonale markedet. Dette skaper matopprør blant fattige verden over. Hveteprisen steg nær 80 pst. i fjor. Så langt i år er prisene på ris mer enn fordoblet. For fattige som ikke produserer nok mat til å brødfø familien, er dette fatalt. I Norge merkes matkrisen gjennom at melka og brødet koster litt mer enn vanlig i butikken, men det truer ikke liv og helse. Her i landet er problemet snarere at vi har overflod av mat, og at altfor mye mat kastes i søpla. Ifølge Statistisk sentralbyrå ble det i 2006 kastet 1,2 millioner tonn matavfall i Norge. Husholdningene og industrien stod for halvparten hver. Dette utgjør mer enn 200 kilo matavfall pr. husholdning. Hvorfor kastes det så mye mat i Norge? En av årsakene til at mat kastes, er hensynet til mattrygghet. Mat og drikke kan være kilder til sykdom eller helseskade hos mennesker. Derfor er det viktig å sikre matens hygieniske kvalitet og forebygge produksjon og salg av helseskadelig mat. Den norske lovgivningen er blitt ganske omfattende på dette området. Det finnes i dag bestemmelser om hygiene, tilsetningsstoffer, reststoffer, merking og varekvalitet. Enkelte matvarer blir lettere ødelagt enn andre - lett bedervelige, kalles disse. Det er f.eks. melk og fløte, ferskt kjøtt og fersk fisk. Andre matvarer, som mel, gryn, sukker, frukt og grønnsaker, er mer holdbare og tåler lengre lagring, og er heller ikke så utsatt for endring i temperatur og fuktighet. Dagens merkeordning for næringsmidler er laget ut fra hensynet til helse og kvalitet. Det finnes to ulike former for holdbarhetsmerking. Lett bedervelige matvarer skal merkes med «siste forbruksdag», og skal alltid ha angitt oppbevaringsmåte. Disse matvarene skal ikke spises etter datoen, på grunn av fare for sykdom. Matvarer som ikke er lett bedervelige, skal merkes med «best før» eller «best før utgangen av». Merking av denne typen matvarer skal først og fremst gi opplysninger om hvor lenge varen holder uten å tape kvalitet. Varer merket med «best før» kan fortsatt selges etter at datoen er gått ut, så lenge varen har akseptabel kvalitet. Sentrale aktører i matvarebransjen hevder at vi har en merkeordning som gjør at vi kaster for mye. På en konferanse i regi av NHO Mat og Drikke uttalte direktør Sverre Leiro i NorgesGruppen at de må kaste altfor mye mat på grunn av uklar datomerking og kort holdbarhetstid. Dette baserer han på følgende resonnement: For det første er det vanskelig å orientere seg innenfor dagens merking. Man har «siste forbruksdag», «best før», «minst holdbar til» og «best før utgangen av». De ulike merkeordningene skaper forvirring hos forbrukeren, og maten betraktes nærmest som gift når den har gått ut på dato, enten det er snakk om knekkebrød eller det er snakk om salami. For det andre overprofilerer bransjen på ferskhet og skaper unødig svinn, sier Leiro. Butikkene og industrien frykter at lang holdbarhet signaliserer manglende ferskhet. Leiro uttalte også at matprodusentene setter lav holdbarhet på matvarer for å holde nye konkurrenter ute. Mat av god kvalitet kastes dermed av rent strategiske hensyn. Statistikk fra NorgesGruppen viser at 90 pst. av svinnet i butikker består av frukt, grønt, kjøtt, brød og melk. NorgesGruppen alene kaster mer enn 20 000 tonn matavfall årlig. Samlet står norsk dagligvarebransje for mer enn 50 000 tonn. Dette er likevel bare en brøkdel av den mengden mat som hvert år kastes i husholdningene, bl.a. på bakgrunn av utgått dato. Budskapet fra NorgesGruppen er alvorlig og bør lyttes til. Hvis dagens merkeordning bidrar til at vi sløser unødig med maten i Norge, bør merkeordningen revurderes. Vi kan ikke leve med at mat med god kvalitet kastes på bakgrunn av konkurransemessige og strategiske vurderinger. Holdbarheten på de fleste matvarer har gått ned de siste 30 årene, til tross for betydelig bedre teknologi knyttet til holdbarhet og emballasje. I dag er det produsentene selv som avgjør hvordan en matvare skal merkes, og som fastsetter holdbarhetsdato. Dette gjøres ut fra hensyn til råvarer, produksjonsmåte, transport, oppbevaring og omsetning. Mye tilsier at basisvarer som melk, brød, egg, kjøtt, fisk osv. kunne ha en felles bransjestandard for holdbarhet. En slik felles bransjestandard kunne være utarbeidet av Mattilsynet og bransjen i fellesskap. I arbeidet med å redusere mengden mat som kastes, trengs det også forskning og utvikling. Jeg tror at vi her har noe å lære av land omkring oss, men også noe å lære bort. Det er grunn til å anta at kunnskapen hos oss forbrukere er for dårlig når det gjelder holdbarhet på matvarer. Er folk klar over forskjellen mellom «best før» og «siste forbruksdag»? Jeg tror dessverre ikke det. Målrettet informasjon til oss forbrukere kan også bidra til å redusere noe av avfallsmengden. Spørsmålet mitt er om det finnes vilje hos offentlige myndigheter til å ta tak i denne problemstillingen og gjøre noe med den. Dette har statsråden nå mulighet til å bekrefte eller avkrefte. Dermed er mitt spørsmål: Hvilke muligheter ser statsråden for i samarbeid med bransjen å bidra til å redusere den stadig økende mengden matavfall som følger av dagens merkeordning?
Jeg har forståelse for at det kan være vanskelig å orientere seg i regelverket om merking av næringsmidler. Reglene kan nok oppleves som kompliserte, og jeg kan heller ikke se bort fra at de kan misforstås, som interpellanten var inne på, slik at mat også blir kastet uten at det egentlig er nødvendig. Med dette som utgangspunkt vil jeg tru at det både kan og bør være mulig å redusere mengden unødvendig matavfall. Økt kunnskap om regelverket kan være nyttig i så måte. I et større bilde kan det bidra til å styrke kompetansen om mat og helse både hos bransjen og hos oss som forbrukere, og det er et viktig mål. Regelverket om matmerking er harmonisert på EØS-nivå. Det innebærer at de norske merkereglene ikke kan avvike fra merkeregelverket i EU. Her kan jeg nevne at EUs merkeregelverk nå blir revidert, og at Kommisjonen nylig har lagt fram forslag til en ny forordning om matinformasjon. Kommisjonen har ikke foreslått å endre de gjeldende bestemmelsene om datomerking. Altså betyr det at forslaget til ny forordning om matinformasjon fra EU ikke ser ut til å få betydning for det temaet som interpellanten tar opp. Det norske regelverket om matinformasjon er nedfelt i merkeforskriften. Jeg vil spesielt nevne to bestemmelser i denne forskriften som har betydning for mulighetene til å redusere mengden matavfall. For det første er det reglene om datomerking av lett bedervelige næringsmidler. Dette er matvarer som av mikrobiologiske grunner kan medføre helsefare for mennesker etter kort tid. Ferske kjøtt- og fiskevarer er eksempler på dette. Lett bedervelige næringsmidler skal merkes med betegnelsen «siste forbruksdag». Jeg vil sterkt understreke at det er forbudt å omsette lett bedervelige matvarer etter «siste forbruksdag». Da kan de være helsefarlige. Det er næringsmiddelbransjen sjøl som fastsetter holdbarhetsdato for næringsmidler, etter faglige vurderinger. Holdbarheten for lett bedervelige varer vil også i stor grad gi seg sjøl. Den må settes kort nok til at mikroorganismer i varen ikke utvikler seg, slik at varen kan medføre helsefare. For det andre har vi bestemmelsene om datomerking av næringsmidler som ikke er lett bedervelige, som f.eks. knekkebrød og hermetikk. Slike matvarer skal merkes med betegnelsen «best før». Regelverket tillater at slike matvarer fortsatt kan omsettes, sjøl om «best før»-datoen er passert. Næringsmidler som ikke er lett bedervelige, trenger ikke å kastes når holdbarhetsdatoen utløper. Dermed kan en si at myndighetene gjennom regelverket har lagt til rette for å begrense kasting av mat, ved at det bare er lett bedervelige næringsmidler som må kastes. Bransjen står pr. i dag ganske fritt i å fastsette holdbarhetsdato for matvarer som ikke er lett bedervelige. Her er det ikke biologiske og helsemessige egenskaper ved varen som teller. Etter hva jeg har informasjon om, er det grunn til å anta at noen aktører kan bidra til større svinn ved å sette «best før»-datoer tidligere enn det som egentlig er nødvendig. Det kan være mange grunner til det, for eksempel at bransjen ønsker at varen skal framstå som ferskest mulig. Jeg vil derfor oppfordre dagligvarebransjen til å ta med seg spørsmålet om hvordan vi skal begrense mengden matavfall, når de vurderer hvordan «best før»-datoer skal fastsettes. Holdbarhetsdatoer bør settes slik at mat ikke går ut på dato tidligere enn det som er nødvendig, slik også interpellanten tar opp. Jeg tror at bransjen gjennom dette kan bidra til å redusere mengden unødvendig matavfall på en god måte. Det er sjølsagt viktig at bransjen også tar hensyn til disse forholdene ved distribusjon og lagring av matvarer. Jeg har både tett og god dialog med matvarebransjen og har jevnlige møter med ledelsen i de største bransjene i Norge innenfor dette området. Vi har etablert en nasjonal dialogarena der vi møter representanter for dagligvarehandelen, næringsmiddelindustrien og forbrukerne. Dette er en oppfølging av Regjeringas handlingsplan for bedre kosthold i befolkninga. Gjennom disse møtene har jeg god anledning til å ta opp aktuelle spørsmål med bransjen. Jeg har også andre møter med den der det vil være naturlig for meg å ta opp ulike sider ved problemet unødvendig matavfall. Representanten Holten Hjemdal viser spesielt til at avfallsmengden har sammenheng med merkeordninga. Jeg er som sagt enig i at kunnskap om regelverket er viktig for å begrense mengden matavfall. Gjennom regelverket har myndighetene lagt godt til rette for å begrense denne kastinga. Det er bransjen sjøl som fastsetter holdbarhetsdatoene. Hvis bransjen gjør sitt for å sette holdbarhetsdatoer slik at mat ikke går ut på dato fortere enn nødvendig, tror jeg at vi kan greie å redusere mengden unødvendig matavfall på en god måte. Jeg vil ta det videre opp med bransjen direkte.
Jeg takker for svaret. Jeg er glad for statsrådens mange innganger til dette temaet. Jeg tror vi har et felles anliggende: det å få ned mengden matavfall, men også det at mat som kan spises, spises. Jeg er glad for at du utfordrer bransjen til å gjøre sitt med denne «best før»-merkingen, og at du vil ta med deg det i de dialogmøtene du har med den. For oss som forbrukere er det vanskelig å skjønne hvorfor den ene pølsa ikke har like lang holdbarhet som den andre pølsa, for vi som bare skal kjøpe pølse, ser ikke forskjellen her. Men også for lett bedervelig mat bør vi nok ha en egen runde. Vi vet, hvis vi går hjem på kjøkkenet, at vafler gjerne kan lages med melk som har gått ut på dato. Selv om det er et lett bedervelig produkt, vet vi at til vafler kan det i prinsippet brukes. Og bransjen kunne kanskje, med litt påtrykk, gått en runde med seg selv når det gjelder hvilke produkter man kan bruke til produksjon, når produktene egentlig har gått ut på dato - i forhold til det å ha melk i glasset, hvis vi bruker det som et eksempel. Vi har dessverre gjennom den runden som vi har hatt før denne interpellasjonen, avdekket litt skremmende eksempler, synes jeg, som at ved høytider setter melkeprodusenter holdbarhetsdatoen lengre fram enn man gjør i vanlige uker. Slike ting er det vanskelig for oss som forbrukere å skjønne. Vi vil at det produktet vi kjøper, skal være trygt, og dét om det er røde dager eller ikke røde dager når vi kjøper produktet. Statsråden var også inne på at vi har et merkeordningssystem i henhold til EØS- og EU-reglementet. Det er helt riktig. Men det vi kan få til innenfor dette, er nettopp bransjestandarder der vi som forbrukere får en lettere tilgjengelighet til den kunnskapen som vi skal ha. Og jeg tror, som også statsråden sa, at det kan og bør være mulig å lage ordninger der vi som forbrukere kan orientere oss bedre. Jeg håper at du også tar med deg dette i de møtene du har med bransjen.
Ja, jeg kan forsikre representanten Holten Hjemdal om at jeg vil ta med meg alle de synspunktene i min videre dialog med bransjen. Jeg syns det er mye fornuft i det som er sagt her. Ikke minst tror jeg det er en del å gå på når det gjelder produktgruppa ikke lett bedervelig mat, for der er det nok grunn til å tro at det blir kastet mer enn som må kastes. Så representanten kan være trygg på at jeg skal følge opp det som er tatt opp her, og at vi kan ha en videre dialog om det ved en senere anledning også.
Jeg synes at interpellanten reiser en viktig sak, men for meg blir denne saken mer enn datostempling på pølser og matvarer som er gått ut på dato. Jeg synes at denne saken egentlig bør være en god innfallsvinkel til en stor debatt som handler om det overflodssamfunnet og det sløsesamfunnet vi lever i. Vi bruker og kaster klær og møbler og ting og tang. Det kan være interessant å gå på et loppemarked, for eksempel i Oslo, og se hvilket overflodssamfunn vi egentlig lever i. Til og med kaster vi mat, mens store deler av jordas befolkning faktisk sulter og ikke har klær på kroppen. Det er et paradoks, og jeg synes at vi som et av verdens rikeste land egentlig bør reise hele den problematikken som en verdidebatt. Så er jeg, som de andre som har hatt ordet, selvfølgelig veldig opptatt av matsikkerhet - eller mangel på sådan. Vi ser hvor store konsekvenser det får når det virkelig går galt. Flere av oss har i friskt minne morrpølsesaken for en tid tilbake. Særlig blir vi bekymret når barn blir involvert. Jeg er veldig glad for den responsen som statsråden har gitt når det gjelder dette med matsikkerhet. Det er fint med det initiativet overfor bransjen som også i seg sjøl kan være med på å skape en type verdidebatt knyttet til at vi kaster så enorme menger med mat.
Jeg synes det er veldig positivt at et slikt spørsmål tas opp. Matavfall er et stadig økende problem. Jeg støtter veldig langt på vei representanten Holten Hjemdals perspektiv på saken, nemlig hvilke ordninger det er viktig å gjennomgå, og hvilke endringer det er mulig å se på som må gjøres, for å få redusert dette problemet. Alternativet til å se på det på det viset, er å løfte pekefingeren mot folk og gjenta den formaning som veldig mange, iallfall i min generasjon, har vokst opp med: Tenk på de sultne barna i Afrika - som om det skulle gjøre en forskjell. Det aller beste for forbrukere er det som er mest fornuftig bruk av felles ressurser, og dermed også av mat. Derfor er det en forutsetning at man har en forbrukervennlig merking i stedet for en merking som legger opp til markedstekke. Hensikten med matproduksjon bør jo være å gjøre folk mette, ikke å selge mest mulig mat. Standardisering er ikke alltid i tråd med det idealet. Derfor mener jeg at det kan være gode grunner til å se på nettopp hvordan EØS-regelverket påvirker norsk matmerking. Vi vet at for ikke veldig lang tid siden ble det ny merking med datostempling på egg, som gjorde at egg fikk holdbarheten redusert med flere uker. Jeg mener at det er gode grunner til å sjekke ut om EØS-regelverket avviker veldig sterkt fra norske forhold og behov, og se på hvilke konsekvenser det kan få for matavfall. Jeg har lært av min mormor at det er veldig stor forskjell på «holdbar til» og «best før». Det er jo fordi min mormor har vokst opp i en tid med knapphet på ressurser. Min generasjon lærer ikke nødvendigvis det av seg selv. Derfor trengs det både kunnskap, opplysning og fornuftig merking. Jeg vil nok en gang takke for at temaet kommer opp.
Jeg synes Gunn Olsen trakk opp noen viktige perspektiver. Ja, vi har et bruk og kast-samfunn, et overflodssamfunn. Også i det perspektivet er det viktig å se det at vi kaster så mye mat. Ellers ser jeg fram til den dialogen som statsråden legger opp til videre, når hun har kontakt med bransjen. Det er allerede slik i dag at den maten vi kaster, kunne produsere 5 pst. biogass. Det har Østlandsforskning allerede utregninger på. Det er på en måte å få laget et system for matavfall, slik at vi kan få på tanken den maten som skal kastes av helsemessige grunner og trygghetsgrunner, men ikke den maten som vi bare kaster på grunn av overforbruk. Dette er et perspektiv som jeg vet bransjen er opptatt av, men som den trenger å bli utfordret på.
Det er ikke mye mer å legge til fra min side. Jeg vil bare si at det perspektivet som representanten Olsen reiser, mener jeg også er svært viktig - også hele miljøperspektivet i denne debatten. Vi må balansere hensynet til matvaresikkerhet og helsa til folk. Det går det ikke an å gå på akkord med. Men innenfor de rammene virker det som at det er ganske brei enighet om at det er ganske mye å gjøre for å forsøke å redusere unødvendig matavfall, som kan brukes på mer fornuftige måter - og det som skal kastes, kan også brukes på mer fornuftige måter - av hensyn til miljøet. Jeg synes det har vært en god debatt, og jeg skal følge opp det jeg kan følge opp overfor bransjen.
Dermed er interpellasjonsdebatten over.
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2975]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2976]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2976]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2976]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2976]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2976]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2976]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2977]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2977]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2977]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2977]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2977]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2978]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2978]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2978]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2978]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2978]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2978]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2978]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2979]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 2979]]
Stortinget skal nå votere i sak nr. 1 og i sakene nr. 3-23.
Under debatten har Jan-Henrik Fredriksen satt fram et forslag på vegne av Fremskrittspartiet. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen legge til rette for en helhetlig gjennomgang av de forhold som barna på kysthospitalene ble utsatt for.» Det vil bli votert alternativt mellom dette forslaget og innstillingen fra komiteen.
I sak nr. 2 foreligger det ikke noe voteringstema.
Det blir votert over forslag fra stortingsrepresentant Per-Willy Amundsen på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre oversendt fra Odelstingets møte 8. april 2008: «Stortinget ber Regjeringen sørge for at det i utlendingsforskriften inntas en ukentlig meldepliktordning ved utvisning.» Voteringstavlene viste at det var avgitt 61 stemmer mot og 40 stemmer for forslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre.[[Voteringsutskrift kl. 12.59.27]]
Jeg stemte feil.
Da tar vi voteringen på nytt, det var nok andre som stemte feil også.
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Bent Høie på vegne av Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre oversendt fra Odelstingets møte 8. april 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen i forbindelse med arbeidet med ny utlendingsforskrift sørge for at familiemedlemmer, på gitte vilkår, gis adgang til å reise ut og inn av riket mens en søknad om fornyet oppholdstillatelse er til behandling.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Bent Høie på vegne av Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre oversendt fra Odelstingets møte 8. april 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen om at utenlandske studenter som har tatt høyere utdanning i Norge, gis rett til arbeidstillatelse i inntil fem år etter fullført utdannelse for å øke sin kompetanse.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Bent Høie på vegne av Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre oversendt fra Odelstingets møte 8. april 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen i arbeidet med forskrift til ny utlendingslov gjennomgå regelverket for utenlandske studenter med sikte på en mer fleksibel prosedyre for søknad om oppholdstillatelse.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Bent Høie på vegne av Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre oversendt fra Odelstingets møte 8. april 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen sørge for at utenriksstasjoner etablerer hensiktsmessige ordninger for oppmøte ved retur i forbindelse med visum, slik at det kan etableres en mer liberal visumpraksis i land med stort utvandringspotensial.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Per-Willy Amundsen på vegne av Fremskrittspartiet oversendt fra Odelstingets møte 8. april 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen fremme forslag om et generelt forbud mot ekteskap mellom biologisk fetter og kusine, med mulighet for dispensasjon for dokumenterte kjærlighetsekteskap.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Bent Høie på vegne av Høyre oversendt fra Odelstingets møte 8. april 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen endre vilkårene for familieetablering/gjenforening med følgende utgangspunkt: Underholdskravet settes til et reelt økonomisk nivå i samsvar med det som en på andre områder regner som nødvendig for livsopphold.Den som søker familiegjenforening/-etablering, skal ikke ha mottatt sosial støtte eller annen kommunal økonomisk støtte ett år før søknaden. Den som søker familiegjenforening/-etablering, skal ikke ha mottatt statlig eller kommunal bostøtte ett år før søknaden.Der personen er varig ufør, settes kravet til underhold lavere.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Bjørg Tørresdal på vegne av Kristelig Folkeparti og Venstre oversendt fra Odelstingets møte 8. april 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen utrede mulighetene for at utlending som er i riket i forbindelse med søknad om beskyttelse, kan endre sin søknad til oppholdstillatelse etter lovens kapittel 3[[arbeidsinnvandring]]
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Bjørg Tørresdal på vegne av Kristelig Folkeparti og Venstre oversendt fra Odelstingets møte 8. april 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen gjøre unntak fra underholdskravet når søkeren er barn under 18 år som ønsker familiegjenforening med forelder eller foreldre i Norge.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Bjørg Tørresdal på vegne av Kristelig Folkeparti og Venstre oversendt fra Odelstingets møte 8. april 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen sørge for at det nedfelles i forskrifter at UNHCRs retningslinjer for religionsforfølgelse legges til grunn av UDI og UNE i behandlingen av saker hvor beskyttelse påberopes på grunnlag av religiøs forfølgelse.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Bjørg Tørresdal på vegne av Kristelig Folkeparti og Venstre oversendt fra Odelstingets møte 8. april 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen sørge for at hjemsendelse av ofre for menneskehandel følges opp i hjemlandet av en norsk returattaché.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Bjørg Tørresdal på vegne av Kristelig Folkeparti og Venstre oversendt fra Odelstingets møte 8. april 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen komme tilbake til Stortinget med forslag om mulighet for å gi irregulære innvandrere adgang til et nytt intervju hos utlendingsmyndighetene.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Bjørg Tørresdal på vegne av Kristelig Folkeparti og Venstre oversendt fra Odelstingets møte 8. april 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen sørge for at praksis for å gi opphold på humanitært grunnlag for ulovlige innvandrere gjennomgås og vurderes lempet når det gjelder barn som har bodd lenge i Norge.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Bjørg Tørresdal på vegne av Kristelig Folkeparti og Venstre oversendt fra Odelstingets møte 8. april 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen sørge for at de som oppholder seg i landet uten legal status, kan få rett til helsehjelp utover akutthjelp når manglende helsehjelp kan få alvorlige helsemessige konsekvenser.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Bjørg Tørresdal på vegne av Kristelig Folkeparti og Venstre oversendt fra Odelstingets møte 8. april 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen vurdere å innføre en ny type jobbsøkervisum etter modell fra Canada.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Bjørg Tørresdal på vegne av Kristelig Folkeparti og Venstre oversendt fra Odelstingets møte 8. april 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen foreta en grundig evaluering av Utlendingsnemndas rolle og arbeidsform.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Bjørg Tørresdal på vegne av Kristelig Folkeparti oversendt fra Odelstingets møte 8. april 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen vurdere en løsning på linje med den finske utlendingslovens modell for ureturnerbare innvandrere med en uavklart situasjon.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Bjørg Tørresdal på vegne av Kristelig Folkeparti oversendt fra Odelstingets møte 8. april 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen sørge for at alle arbeidsinnvandrere og deres familier får tilbud om norskkurs.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Trine Skei Grande på vegne av Venstre oversendt fra Odelstingets møte 8. april 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen utrede muligheten for å gi ambassadene myndighet til å gi asyl[[«ambassadeasyl»]]
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Trine Skei Grande på vegne av Venstre oversendt fra Odelstingets møte 8. april 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen fremme et forslag om å innføre et kjærestevisum for utenlandske statsborgere med norsk kjæreste.»
Det voteres så over forslag fra stortingsrepresentant Per-Willy Amundsen på vegne av Fremskrittspartiet oversendt fra Odelstingets møte 8. april 2008. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen om å straks iverksette samtaler og forhandlinger med Irak for å forberede utsendelse av personen kjent som mulla Krekar.»
Dermed er dagens kart ferdigbehandlet. Forlanger noen ordet før møtet heves? - Møtet er hevet.