Bon dia. Diputats, diputades... Iniciarem la sessió. [[Manifestació de condol per les víctimes de la Covid-19]] Abans, però, i tal com ja vam fer al passat Ple, els proposo fer un minut de silenci en record de totes les víctimes d'aquesta pandèmia i en acompanyament a tots els seus familiars. [[La cambra serva un minut de silenci.]] Moltes gràcies. Iniciem la sessió. Les preguntes a respondre oralment les tenen en el dossier. D'acord amb l'article 164 del Reglament, se substanciaran aquest matí, com a primer punt de l'ordre del dia d'aquesta sessió. En primer lloc, els faig avinent, també que per a aquesta sessió plenària han delegat el seu vot vuitanta-set diputades i diputats; vint-i-quatre diputades i diputats s'han acollit al vot telemàtic, i vint-i-tres votaran de manera presencial. Recordo que, per emetre el vot de manera telemàtica per a les votacions previstes per a aquest matí, el termini finalitzarà trenta minuts abans de la suspensió de la sessió aquest migdia, és a dir, a la una i vint, aproximadament. Per a les votacions previstes per a aquesta tarda, el termini per emetre el vot telemàtic també finalitzarà trenta minuts abans de la finalització de la sessió. Així mateix, també els faig avinent que, en acabar les preguntes amb resposta oral al Govern i al president de la Generalitat, es donarà lectura a la Declaració del Parlament de Catalunya sobre els reptes de la societat catalana davant la crisi generada per la Covid-19, que ha estat signada per tots els grups parlamentaris i subgrups. Al migdia, abans de suspendre la sessió, es donarà lectura a la Declaració del Parlament de Catalunya sobre la corrupció a Catalunya. I finalment a la tarda, en reprendre la sessió, es donarà lectura a la Declaració del Parlament de Catalunya amb motiu del Dia Internacional contra l'Homofòbia, la Transfòbia i la Bifòbia. [[Compliment de la Moció 111/XII, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants]] Abans de seguir amb l'ordre del dia, permetin-me que els informi de que, en compliment d'allò que estableix la Moció 111/XII del Parlament de Catalunya, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants, segons les dades oficials de l'Organització Internacional per a les Migracions, des de l'inici de l'any hi ha hagut 258 persones mortes i desaparegudes a la Mediterrània. [[Pregunta al Govern sobre les prioritats del Departament d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència en la lluita contra la Covid-19 i la reconstrucció social i econòmica]] [[310-00324/12]] Passem, ara sí, a les preguntes al Govern. La primera pregunta és sobre les prioritats del Departament d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència en la lluita contra el Covid-19 i la reconstrucció social i econòmica. La formula, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el diputat senyor Daniel Serrano. Quan vulgui.
Gracias, presidente. Conseller, ¿cuáles son sus prioridades, desde su departamento, en la lucha contra el Covid-19 y sus consecuencias? Gracias.
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el conseller. Quan vulgui.
Bon dia, president; gràcies. Diputats, diputades, diputat Serrano, des del primer moment de l'inici d'aquesta pandèmica, les prioritats del Departament d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència han estat cinc, i han estat molt clares. Una primera prioritat ha estat atendre tots els catalans que es trobaven en una situació complicada fora del nostre país. Una segona prioritat, recollir les bones pràctiques dutes a terme per altres països arreu del món i implementar-les aquí, al nostre país. Explicar-nos, com a govern de la Generalitat, en tot allò que hem fet per sobreposar-nos a aquesta pandèmia. Per altra banda, obrir totes les dades. I finalment, liderar aquest procés de reflexió que ens caldrà, evidentment, en aquest post-Covid que se'ns presenta a partir d'ara.
Gràcies, conseller. Per repreguntar té la paraula el diputat.
Gracias, presidente. Conseller, sin duda, ha expuesto propuestas muy interesantes, que dice que ha hecho o seguramente tenga intención de hacer en el futuro, pero sabe, conseller, sinceramente creo que todo esto lo podríamos hacer perfectamente desde Cataluña y ahorrarnos, en estos difíciles momentos, el coste de su conselleria y poderlo destinar a la lucha contra el Covid-19 y sus consecuencias. Y se lo voy a tratar de justificar. Mire, usted, en primer lugar, es conseller de Transparencia. No hace falta que le recuerde los motivos por los cuales usted accede al cargo, para concluir que la transparencia seguramente se podría llevar mejor en cualquier otro departamento que en el suyo y, por lo tanto, poder prescindir de esta área en su conselleria. Por otro lado, usted también es conseller de Relaciones Institucionales, área totalmente innecesaria en su conselleria, porque todo el mundo sabe que las relaciones institucionales de la Generalitat las lleva el señor Puigdemont desde Waterloo. Y, por último, usted también es conseller de Acción Exterior, área que comporta una innecesaria y costosa estructura en el exterior, y mucho más en estos momentos. ¿Quiere que le diga la verdadera y única medida que usted ha adoptado desde que es conseller? Nombrar un adjunto al delegado de la Generalitat en Bruselas. Esa sigue siendo su prioridad; es decir, lo contrario de lo que debería estar haciendo. Usted no solamente no libera gasto, para que se pueda destinar a otras áreas mucho más necesarias en estos momentos, sino que genera más gasto superfluo. Curiosa forma de adoptar medidas contra el Covid-19 y sus consecuencias. Usted, en su comparecencia ante la Comisión de Acción Exterior con motivo de su nombramiento, nos vino a decir que los delegados en el exterior habían sido determinantes para que muchos catalanes en el exterior pudieran regresar a Cataluña durante estos días complejos. Por eso de sus palabras me pareció entenderle que los delegados en el exterior habían desarrollado una especie de habilidad especial en el manejo de buscadores de vuelos para encontrar transporte aéreo a estos catalanes en el exterior, porque todo el mundo sabe que, más allá de esto, no tienen atribuida ninguna competencia, pues le corresponde a la diplomacia española. Por tanto, creo que esta importantísima función la podríamos desarrollar desde Cataluña y ahorrarnos también el coste en el exterior de estos delegados. Mire, señor Solé, seguro que a usted le hacía mucha ilusión ser conseller de Acción Exterior, pero en estos momentos no puede ser, porque hay otras prioridades. Por tanto, aproveche la relación franca y sincera que existe entre los dos miembros del Govern y que todo el mundo puede comprobar, y le dice al señor Torra que prescinda de su conselleria; que destine los recursos de la misma a la lucha contra el Covid-19 y sus consecuencias, que es seguramente la mejor función que pueda desempeñar como conseller de Cataluña en estos momentos. Hágame caso, que no se arrepentirá. Muchas gracias.
Per respondre de nou té la paraula el conseller. Quan vulgui.
Miri, diputat, si em permet, li faré una reflexió. És evident que el model actual és un model que ha quedat obsolet, i, per tant, en els propers dies, en els propers mesos ens caldrà una gran reflexió sobre com afrontem aquest post-Covid. I és evident que en aquesta nova etapa el Departament d'Acció Exterior hi vol tenir un paper rellevant. Perquè també és evident que volem construir aquest futur per un país més just, per un país més solidari, per un país més sostenible i sobretot, i com deia vostè, per un país més lliure de corrupció. Però també per lluitar contra tots els autoritarismes que en aquests moments estan emergint a diferents llocs del món. Nosaltres, des del Departament d'Acció Exterior, des del Govern de la Generalitat, ens seguirem explicant; ens seguirem explicant allà on faci falta, arreu del món. I ho farem a través de les delegacions. Perquè nosaltres volem connectar-nos al món. No només ho volem, sinó que ho necessitem; el país necessita estar connectat arreu del món. I també volem ser, volem esdevenir la referència dels nostres catalans. I no ho dic jo, això: ho diuen els 2.500 catalans que han estat atesos durant aquests dies a través del Servei d'Emergències i de les nostres quinze delegacions. Però també ho diuen els mateixos catalans d'aquí, del país. Perquè, si ho recorda bé, el 70 per cent dels catalans, a través d'una enquesta del CEO, ens diuen que considera necessària aquesta xarxa de delegacions. I això ho deia abans de la crisi; per tant, no em vull arribar a imaginar què és el que diria en aquests moments. En tot cas, jo li proposo un tracte. Jo, si vol, el posaré en contacte amb alguns d'aquests 2.500 catalans que han pogut retornar al nostre país i els pregunta exactament quina ha estat la funció del Departament d'Exterior. I, si a partir d'aquí el seu discurs continua sent el mateix, és evident que vostè no té interès en allò que realment necessiten els nostres catalans, sinó que el seu interès és un interès merament polític i merament del seu partit. I, malauradament, a això ens hi té ben acostumats. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Pregunta sobre la seva posició amb relació al paper de les polítiques digitals en la reactivació econòmica]] [[310-00327/12]] La següent pregunta és sobre la posició amb relació al paper de les polítiques digitals en la reactivació econòmica. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Lluís Guinó. Quan vulgui.
Gràcies, president. Conseller, consellera, vicepresident, president de la Generalitat, la necessitat d'un pla de reactivació econòmica i social per a aquest país és indubtable, es fa absolutament necessària. S'han de prendre moltíssimes mesures de caire transversal, però la meva pregunta va directament vinculada al seu departament, que té a veure amb les polítiques digitals, per una banda, i amb tot el desenvolupament del que és l'economia digital, per l'altra. Posant en context el que són les accions més destacades dels darrers temps que tenen una relació directa amb les polítiques del seu departament, parlem de l'expansió i la instal·lació de fibra òptica a part del nostre país que ha tingut més dificultats per a la connexió i la interconnexió: comarques com la del Solsonès, la del Moianès, el Pallars Sobirà els darrers temps... Totes aquestes polítiques, que a més a més en l'espai que vivim, que és bàsicament una qüestió d'emergència, i com a conseqüència del decret llei de la Generalitat que permet que aquestes mesures i aquestes obres públiques d'emergència es puguin tirar endavant, han estat des d'aquest punt de vista ben rebudes pel territori i molt necessàries. Hi ha un altre aspecte també, que és el cable de fibra òptica, que arribarà des de França i que connectarà Europa amb Àfrica, que dona una potencialitat al país des d'aquest punt de vista, una mena d'autopista, no física, sinó tecnològica, que dona moltíssimes possibilitats no només al departament per desenvolupar polítiques, sinó també des de la perspectiva més privada que permet desenvolupar aquest nou..., d'alguna manera, aquest nou espai d'economia digital que hem de desenvolupar entre tots, des de la perspectiva pública i des de la perspectiva privada. I en darrer terme una qüestió molt important, i és que s'han de continuar desenvolupant polítiques que posin Barcelona i Catalunya en el centre de les tecnologies a nivell mundial i s'han de mantenir, entenem nosaltres, el Mobile i aquestes fires que tenen un valor afegit importantíssim. Una vegada dit tot això, i configurant una mica una estructura i una estratègia des del seu departament, voldríem saber com, d'alguna manera, a partir d'ara, el seu departament concreta aquestes mesures i quin paper jugarà el Departament de Polítiques Digitals en la reactivació econòmica i social que tant necessita aquest país. Gràcies, conseller.
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública, el senyor Jordi Puigneró. Quan vulgui.
Bé; moltes gràcies, president. Diputat, des del Departament de Polítiques Digitals ja, diguéssim, des del primer dia, ens vam posar a treballar en la reactivació econòmica, com a conseqüència d'aquesta crisi sanitària que estem vivint. Hem tingut tres prioritats, eh? La primera ha estat, evidentment, que les xarxes del país aguantessin, eh?, i permetessin, doncs, que ningú es quedés sense internet, que la connectivitat arribés a tot arreu. I per això també hem accelerat obres que teníem en previsió i algunes en marxa, de tal manera que la fibra òptica, doncs, arribés a totes les capitals de comarca no l'any 2021, sinó que hi arribessin ja, en aquest primer semestre de 2020. Per això algunes de les obres que vostè ha comentat, eh?, per connectar el Solsonès, per connectar el Pallars Sobirà, per connectar comarques que necessiten aquesta connectivitat, doncs, ja estan en marxa. La segona prioritat ha estat que no es parés la Generalitat, que no es parés l'Administració. I, per tant, posar tots els treballadors de la Generalitat a donar la possibilitat de continuar exercint la seva responsabilitat, en aquest cas utilitzant el teletreball. I aquí hem fet una tasca molt important en habilitar, eh?, les eines de teletreball, que algunes d'elles ja les teníem en fase pilot, perquè vull recordar que a tres departaments de la Generalitat des del mes de gener ja s'havia habilitat el teletreball; en aquest cas, al meu departament, al de Vicepresidència i Economia i el de Justícia, perquè ens traslladàvem al districte administratiu. I, per tant, això estava en marxa, i en aquest sentit el que hem hagut de fer és estendre-ho a la resta de departaments. I finalment, la tercera prioritat: la de minimitzar l'impacte econòmic i, per tant, reactivar l'economia. Aquí hi havia una decisió molt important a prendre. No sé si recordareu, diputats i diputades, que el dia 11 de febrer es va prendre la decisió de que el Mobile es cancel·lava. L'11 de febrer, eh?; fixeu-vos, no hi havia hagut cap cas encara a Catalunya de coronavirus, em sembla que a Itàlia tot just n'hi havia algun, i, per tant, en aquell moment, aquella va ser una decisió que va ser un punt criticada per part d'alguns sectors, però crec que ara, vista en perspectiva, va ser una decisió encertada. I en aquest sentit el primer que hem fet ha sigut posar-nos a treballar. El mateix president de la Generalitat ens va convocar a tots els actors econòmics i socials del país al Palau de la Generalitat per fer que el Mobile no només, diguéssim, es quedés, perquè podia estar en risc, sinó que hem aconseguit que s'ampliï un any el contracte d'aquest esdeveniment, que és l'esdeveniment tecnològic i de negocis més important del món. I finalment –no tinc temps–, sobre la iniciativa del cable submarí, en tot cas, tindré un altre dia més temps per explicar-ho.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre la seva posició amb relació a la situació del teixit productiu català]] [[310-00328/12]] La següent pregunta és sobre la posició amb relació a la situació del teixit productiu català. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Elsa Artadi.
Bon dia. Bon dia, consellera. Contenta de poder saludar-la en persona de nou. Avui li volem parlar d'indústria, d'aquest motor que sempre ha sigut el creixement a Catalunya. Avui ja representa més del 21 per cent del nostre PIB, en la línia de les recomanacions europees, generadora de llocs de treball estables, de qualitat, també activadora, no?, dels sectors que estan al seu entorn. I dins de la indústria crec que a Catalunya l'automobilística també ha sigut un gran exemple, avui en dia amb un pes de més del 10 per cent del PIB, 143.000 llocs de treball a casa nostra. Una indústria, el sector de l'automoció, que s'enfronta a un nou paradigma, un nou paradigma de la mobilitat, en la connectivitat, en la sostenibilitat, i que s'ha d'adaptar i transformar cap a aquestes noves pautes de consum, perquè realment segueixi sent un sector de futur a casa nostra. La Covid, certament, no hi està ajudant. Més del 25 per cent dels ERTOs a casa nostra són en el sector de l'automoció. I ho són en un moment en què s'estan prenent –i ho sabem– decisions molt delicades sobre plantes a Catalunya que generen milers i milers de llocs de treball, tant directes com indirectes. Entenem que és un moment per treballar amb seriositat perquè es puguin fer realitat, doncs, declaracions com la que vam signar tots el 5 de març en aquest mateix Parlament. Entenem que és un moment també per defugir declaracions irresponsables, com s'ha fet per alguns membres de l'Ajuntament de Barcelona desitjant que sigui un sector que no es reactivi. Crec que hem de fugir absolutament d'això, que no ajuda a la reputació a casa nostra. I és que avui, realment, ens preocupa la situació de la Nissan, ens preocupa el que s'ha publicat a la premsa japonesa, ens preocupa perquè és una companyia que precisament aglutina i lidera bona part del sector a Catalunya. Ens consta, consellera, que vostè està exercint el lideratge que li pertoca i que, a més, està defugint escenificacions i fotografies de darrera hora que podrien ser estèrils. Ens consta que vostè ha treballat durant mesos i mesos per trobar tant solucions per a l'empresa com per també, doncs, treballar una posició consensuada de totes les institucions i que pugui tenir una resposta conjunta. Ens consta que manté interlocució tant amb l'empresa al Japó, com amb el comitè d'empresa aquí, amb els sindicats també, i amb la resta d'administracions. I és per això que li preguntem avui que pugui compartir..., que ens doni tota la informació que pugui compartir en aquesta cambra sobre la situació que travessa la Nissan i les seves plantes a Catalunya. Gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula la consellera d'Empresa i Coneixement, la senyora Maria Àngels Chacón. Quan vulgui.
[[Per raons tècniques, no han quedat enregistrats els primers mots de la intervenció de la consellera.]] ...diputada. Contenta també de retrobar-nos tots després de tants dies. Evidentment, el sector automoció és un dels pilars per a la nostra indústria. I no només ho defensem des del departament, sinó també el president al capdavant del nostre Govern, i hem vist també aquests darrers dies, el mateix vicepresident, com es feia seus també els plantejaments i estratègies que dissenyàvem des del Departament d'Empresa. Per tant, consens total en la defensa d'aquest sector productiu, que representa –vostè ho ha dit, diputada– més de 143.000 llocs de treball. Un sector que coneixem molt bé, especialment després de l'anàlisi que es va fer des del Departament d'Indústria a més de vuitanta-quatre subsistemes que integren la cadena de subministrament del sector de l'automoció. I, com vostè apuntava, un sector sotmès a una transformació molt accelerada. El Parlament mateix ens demanava al Govern la presentació d'un pla estratègic, i el Departament va fer els deures, va presentar el mes de febrer aquest programa de suport a la indústria de la mobilitat i l'automoció, amb més de quaranta-vuit mesures. I, si bé des del departament ja estem impulsant molts plans que no podem deixar de fer de suport al sector, estimàvem que per a aquest any caldrien aproximadament uns 20 milions d'euros per tirar endavant aquestes actuacions previstes. Precisament des del departament portarem a aquesta comissió, doncs, per a la reactivació econòmica i la protecció social el que són un conjunt de mesures. Veurem, n'examinarem el seu possible finançament, perquè, com he dit, coneixem el sector, coneixem la diagnosi, i caldrà treballar per dotar-lo de recursos, via govern, via ministerio, via Unió Europea, que impulsin aquest sector. Pel que fa referència a Nissan, saben que des del primer moment que vam entrar a la conselleria ens hem ocupat de tenir una interlocució regular amb l'empresa. Hem apostat també per fomentar les inversions. La prova n'és l'acord de govern per aquell suport a la planta de pintura. Jo mateixa vaig visitar la planta de Japó el mes de novembre. I, de la mà del ministerio, presentàvem també un pla de competitivitat al sector. Fa una setmana em vaig reunir amb el chairman europeu, i en totes aquestes ocasions tenim la mateixa resposta: encara no hi ha decisions preses, i el dia 28 s'informarà de quina és la situació econòmica del sector. Coneixem i tenim identificades les dificultats del sector i de la planta i de l'empresa. I demanem, demano a Nissan una resposta clara i honesta a aquest pla presentat; que no es precipiti en les seves decisions. Nosaltres no tirem la tovallola i creiem que encara...
Gràcies, consellera. Ha acabat el temps. [[Pregunta al Govern sobre la seva posició amb relació a l'agenda verda com a factor clau per a la reactivació econòmica]] [[Tram. 310-00329/12]] La següent pregunta és amb relació a l'agenda verda com a factor clau per a la reactivació econòmica. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Eduard Pujol. Quan vulgui.
Conseller Calvet, senyores i senyors diputats, president, bon dia. La Covid ens situa en un taulell de joc que té dues capes superposades i connectades. Una és la reparació o la rehabilitació, protegir i salvar les coses immediates, protegir persones, salvar llocs de feina i salvar l'economia; no hi ha cap altre camí. I una segona capa, que hi està connectada, que és la construcció de futurs, com diu molt bé el president Torra; i el Departament de Territori i Sostenibilitat, evidentment, hi té un paper cabdal, en aquesta construcció de futurs. Hi insisteixo, des d'ara i en aquests propers mesos, la idea del salvar persones, del salvar llocs de feina, de salvar l'economia, l'haurem de saber encaixar en la necessitat de pensar, de dibuixar i de projectar horitzons. Aquestes dues velocitats, aquestes dues urgències, han de cohabitar, la del curt i la del mitjà termini. I el Govern i el país han de trobar, hem de trobar l'equilibri entre resoldre la urgència i entendre que el futur l'hem de tractar de tu a tu, sabent que estem davant d'una transformació sobrevinguda. Som uns defensors convençuts de la transformació. Però, és cert, la Covid-19 ens ha transformat sense demanar permís. Però ara que hi som, conseller, d'aquesta transformació n'ha de sortir –perquè en pot sortir– una societat més justa, un nou reequilibri territorial del país, un reequilibri d'oportunitats i de vida, i en sortirà també una altra oportunitat molt interessant: la possibilitat de fer passar la tecnologia pel sedàs d'un nou humanisme. Senyores i senyors diputats, hem de construir un país a la mesura de l'home. Aquesta nova relació entre la tecnologia i el territori i el país ens farà més forts, encara que avui, de ple en la recuperació, és veritat, ens costi imaginar aquest horitzó. Però, conseller, aquesta oportunitat d'equilibri territorial també passa per posar en valor l'agenda verda del Govern. El verd no és un caprici ni és una moda; hem de situar el verd com un element important i positiu. Conseller, tot i la Covid, el Govern de Catalunya manté el seu compromís amb l'agenda verda? Quin paper hi jugarà el transport públic? Gràcies, conseller.
Gràcies, diputat. Per respondre la pregunta, té la paraula el conseller de Territori i Sostenibilitat, el senyor Damià Calvet. Quan vulgui.
Moltes gràcies, president. Senyor diputat, senyores diputades, senyors diputats, president, consellers, molt content de poder-los retrobar en aquest desconfinament gradual i aquesta nova normalitat. Diputat, emergència sanitària, sí, terrible. I darrere de l'emergència sanitària, emergència educativa o emergència cultural. I per això reactivació econòmica i protecció social, però també emergència climàtica. No podem oblidar que estem, i que així ho hem declarat, en emergència climàtica. Canvi climàtic, emergència climàtica que afecta el medi natural i la biodiversitat, que degrada el medi natural i provoca pèrdues de biodiversitat. I això és una amenaça per a la salut de les persones i per al benestar de la societat, per a la salut de les persones i per al benestar de la societat sencera. Emergència sanitària, per tant, sí, terrible, emergència climàtica: l'ou o la gallina, la gallina o l'ou. Per tant, reactivació econòmica i protecció social orientada, com deia vostè, a l'agenda verda, perquè hem de rectificar. Un país és evidentment la seva gent, el seu teixit associatiu, el seu entramat empresarial, és la seva creació cultural –això ho hem dit mantes vegades–, però també és el seu medi natural, i també és la seva biodiversitat. I aquest element a vegades no l'hem tingut prou en compte; no ara, de fa dècades, i no només a Catalunya, sinó a tot arreu. I per això estem davant d'un repte global que convé que tinguem molt clar i que convé mantenir. A nosaltres ens toca contribuir a aquest repte global actuant en el nostre territori. Fins ara hi hagut molts advertiments, però crec que sincerament la consciència ja és prou general com perquè puguem actuar amb més determinació. Hem après que el nostre benestar, la nostra salut, la nostra economia, en definitiva..., en som més dependents del que ens pensàvem. Per tant, reactivació econòmica, protecció social; protecció social, reactivació econòmica orientada a l'agenda verda, alineada amb l'agenda verda europea, el Green Deal Europeu. Transició energètica, descarbonització de la mobilitat, i aquí entra el transport públic, i economia circular. Per això s'ha creat un grup de treball d'agenda verda dins la comissió per a la reactivació econòmica i la protecció social, que entrarà en diversos programes que anirem desgranant en les properes setmanes i els propers mesos: un programa de l'agilització administrativa, un programa de renovació urbana, un programa d'obra pública sostenible, en el que entra de nou el transport públic, un programa d'infraestructura verda, programes que…
Gràcies, conseller.
…accelerin les palanques... [[El president retira l'ús del micròfon al conseller i aquest continua parlant uns moments.]]
Gràcies. [[Pregunta al Govern sobre el desconfinament de les polítiques actives d'ocupació]] [[310-00330/12]] La següent pregunta és sobre el desconfinament de les polítiques actives d'ocupació. I la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Rut Ribas. Quan vulgui.
Gràcies, president. Primer de tot, vull mostrar tot el suport i escalf a totes les víctimes de la Covid, als seus familiars, i també als que esteu a primera línia. Bon dia a tothom. Conseller El Homrani, l'emergència i la crisi sanitària ha impactat molt fortament en el dia a dia de totes les persones, però l'aturada generalitzada de l'activitat econòmica ha suposat que a moltes persones se'ls apliqués un ERTO o hagin perdut la feina. Els autònoms i el petit comerç han quedat del tot tocats, sense ingressos però amb despeses. I aquesta és una molt difícil situació per superar-la amb garanties. Tampoc no volem que s'incrementi la desocupació en aquells col·lectius més precaris, com som els joves, les persones amb discapacitat o diversitat funcional, les persones migrades i les dones. Abans de la pandèmia, tot just sortíem d'una passada crisi econòmica que es va oblidar de molta gent, però no en sortíem de la mateixa manera que la que hi vam entrar, i no podem permetre que es tornin a produir els mateixos errors. Llavors es va prioritzar el rescat dels bancs i dels grans oligopolis, en comptes de pensar en el benestar de les persones. Ara és l'hora de posar la vida al centre i evitar que una possible crisi econòmica impacti i recaigui en els de sempre, com el que va passar ja amb les polítiques d'austeritat del 2008. Conseller, ens preocupen molt els drets laborals de les persones, i també ens preocupa que a dia d'avui molts catalans i catalanes no hagin cobrat la prestació que els pertoca. Creiem que l'Estat no està fent bé les coses i va tard. El SEPE està desbordat, té una pila d'expedients acumulats sense resoldre, i això afecta la prestació que ciutadans i ciutadanes han de rebre i els progressius desconfinament i reincorporació als seus llocs de treball. A més a més, tinc entès que vostès els han estès la mà, però no han rebut resposta. I per no parlar tampoc de les ajudes de l'Estat cap als autònoms, que són minses, i les que han d'anar dirigides cap als col·lectius més precaris, que són inexistents. A més, l'Estat encara escanya més la Generalitat amb una mesura desproporcionada d'aquesta retallada del 55 per cent de les polítiques actives d'ocupació, que impactarà molt negativament en les persones treballadores i que treu eines cap a la inserció laboral. Davant d'aquesta situació, conseller, ens agradaria saber com des del Govern, malgrat que no tenen les competències i a dia d'avui encara no els hi volen retornar, poden pal·liar aquesta situació. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre la pregunta, té la paraula el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, el senyor Chakir El Homrani.
Gràcies, president. Diputada, crec que tots i totes som conscients que una de les situacions més complexes que estem vivint i que viurem en els propers mesos i en el proper any és en l'àmbit del món del treball; tots en som conscients. Tots som conscients de l'efecte que té la crisi sanitària Covid-19, amb el post-Covid, i l'efecte que tindrà, que ja està tenint en el món del treball. I això requereix dos tipus de polítiques, perquè, si no, es té una mirada antiga: les polítiques passives de treball, tot el que són prestacions, però essencialment per l'apoderament, per l'acompanyament, per la capacitat d'actuació sobre el món del treball, les polítiques actives d'ocupació. I crec que va ser una decisió errònia absolutament que, per finançar les polítiques passives, es retallessin polítiques actives. És una decisió absolutament errònia, i esperem que es corregeixi, perquè són claus i perquè, com són claus, és el primer element que hem volgut desconfinar. Perquè és absolutament necessària, perquè apodera, perquè dona paper als ens locals, als agents socials i econòmics, a les empreses i als treballadors a l'hora de poder donar una resposta molt més enllà de la passiva en el món del treball, d'apoderar-se i de donar respostes concretes. Per això en el desconfinament de les polítiques actives vam començar per tres àmbits, molt concrets. Suport als ens locals, perquè necessitem un mapa, perquè aquest país és divers territorialment i s'ha de poder actuar localment. Segon, suport a les persones més vulnerables, aquelles persones que han perdut la feina –perquè no es va prohibir l'acomiadament– per aquesta situació; plans d'ocupació. Tercer, suport a la microempresa, aquella empresa productiva que no és especulativa, aquella empresa arrelada al territori, i suport claríssim amb línies de suport per a projectes conjunts, per a cooperació en tot el que és la digitalització i línies de suport econòmic. L'altre àmbit que hem desconfinat, un àmbit que ens preocupa: els drets dels treballs de les persones amb discapacitat; 75 milions per poder fer front a això. Per què? Perquè els noranta-quatre ERTOs que s'han presentat en centres especials de treball no es converteixin en EROs, que és la preocupació que hem de tenir tothom. Ho torno a dir: hi ha la possibilitat de retornar...
Conseller...
...a les polítiques actives d'ocupació que ho facin...
...se li ha acabat el temps. Gràcies. [[Pregunta al Govern sobre les mesures per a afrontar les crisis econòmica i social provocades per la pandèmia de Covid-19]] [[310-00331/12]] La següent pregunta és sobre les mesures per afrontar les crisis econòmica i social provocades per la pandèmia del Covid-19. I la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Anna Caula. Quan vulgui.
Gràcies, president. Vicepresident, aquesta setmana, una mirada, deu anys enrere: el llavors president de l'Estat espanyol, el senyor Rodríguez Zapatero, feia un gir de cent vuitanta graus i abraçava l'austeritat com a resposta a la crisi econòmica. Dotze de maig del 2010: anunciava la retallada del sou dels funcionaris d'un 5 per cent, la supressió del xec nadó i un cop de tisores a les ajudes a la dependència. Encara sentim avui l'impacte d'aquell gir d'un keynesianisme possiblement poc pensat estratègicament a l'austeritat que encara avui sembla inscrita a l'ADN del règim del 78. Ah!, això sí, austeritat sempre per als mateixos i prosperitat per al cercle reduït de privilegiats, que, aquests sí, es perpetuen traspassant mandats polítics. En moments de crisi, el PSOE ens té acostumats a allunyar-se de l'esquerra transformadora i es converteix en el testaferro de l'statu quo. Ho va fer fa deu anys amb la rectificació de Zapatero; l'octubre del 16, quan el PSOE va propiciar el segon mandat de Rajoy, i de nou l'abril del 19, quan va arriscar l'estabilitat del país en unes noves eleccions. I ja en la immediatesa, ho hem vist fa dos dies, quan oblidant la demanda de qui va votar PSOE- PSC –un clar «con Rivera no–, i amb el vistiplau dels seus socis al Gobierno, Podemos, han apostat per acordar centralització i autoritarisme amb Ciutadans i refusat negociar descentralització i mesures de conciliació laboral. Avui tornem a estar a les portes d'un període d'incertesa, un xoc provocat per l'impacte del Covid-19. No podem deixar que aquesta pandèmia serveixi per consolidar una societat i una economia desiguals. Aquest moment històric només té una solució: lideratge, inversió i garantir que ningú es quedi enrere. Per això, vicepresident, li agraïm la claredat amb la que s'ha expressat en aquest sentit. No hi ha marge per al dubte: no, no volem tornar a la nova normalitat entesa com a retornar a on érem abans. És el moment d'aprendre d'errors passats i trencar esquemes, ser valents i atacar d'arrel les desigualtats estructurals, i aprofitar aquesta crisi per sortir-ne reforçats com a societat del benestar. La indecisió, les retallades, no són el nostre full de ruta, no pot ser el full de ruta de la reconstrucció. Un full de ruta que necessàriament ha de ser obert, perquè l'hem de fer entre totes, però que requereix lideratge ferm, serè i adult i, sobretot, feminista. Per això li demanem, vicepresident: per on comencem?
Per respondre la pregunta, té la paraula el vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda, el senyor Pere Aragonès. Quan vulgui.
Moltes gràcies, senyor president. President de la Generalitat... Senyora diputada, deixi'm començar deixant-ho ben clar: el Govern de la Generalitat no farà cap retallada de pressupost. Ara precisament el que hem de fer és tot el contrari: és desplegar al màxim el pressupost aprovat per aquest Parlament. Cal fer tot el contrari del que es va fer ara fa deu anys, amb la crisi del 2008 al 2013, en què es van imposar les mesures d'austeritat. La nostra prioritat –la nostra prioritat– en aquestes darreres setmanes no ha estat cap altra que fer front a la crisi sanitària, i sobretot mitigar l'impacte socioeconòmic més immediat –més immediat–, salvar vides i protegir la població. I per aquesta raó hem pres mesures per facilitar la liquiditat a treballadors, a famílies i a empreses, precisament perquè en aquests moments de dificultat, quan no arriba el pagament dels ERTOs, quan no s'entra la facturació, quan els autònoms veuen baixada la seva activitat i quan els treballadors no poden entrar en el seu lloc de treball a causa del confinament, cal que la liquiditat estigui en mans d'empreses, famílies i treballadors. Però també cal pensar en quin és el país que toca reconstruir, que no vol dir tornar a fer el mateix que fèiem abans, sinó construir un país nou, socialment just, econòmicament pròsper, i també amb una clara visió d'equitat de gènere. Perquè el confinament s'ha viscut de maneres molt diferents. No és el mateix un confinament..., no és el mateix haver patit, doncs, les conseqüències del coronavirus en funció del gènere, en funció de qui assumeix les càrregues de cura; no és el mateix tampoc en funció de les condicions d'habitatge o de la renda. I aquesta realitat hi és. Per tant, cal una sortida justa a aquesta situació. Per aquesta raó, des del Govern de Catalunya hem impulsat el comitè per a la reactivació econòmica i la protecció social, i tindrem un pla de país que podrem, doncs, treballar amb el conjunt d'agents socials; també, evidentment, amb els grups parlamentaris, les administracions i amb tot el talent del país. I a finals de juliol tindrem clar quins són aquests eixos econòmics de reconstrucció de futur. Perquè hem de pensar també no només en aquestes urgències del moment, que són absolutament necessàries, sinó també en la construcció del futur, que evidentment, des del meu punt de vista, ha de seguir apostant per l'Agenda 2030, i també, doncs, pel compromís de Catalunya amb els reptes globals. Per això necessitarem actitud constructiva i necessitarem recursos, recursos que no deixarem de reclamar a l'Estat i a Europa. Ara és el moment de la responsabilitat, i la responsabilitat precisament són aquestes polítiques expansives, perquè no podem permetre que ningú es quedi enrere. I el Govern de Catalunya treballarà perquè cap català es quedi enrere, ni cap catalana. Gràcies.
Gràcies, vicepresident. [[Pregunta al Govern sobre la situació de l'economia per la crisi de la Covid-19]] [[310-00334/12]] La següent pregunta és sobre la situació de l'economia per la crisi del Covid-19. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor José María Cano. Quan vulgui.
Presidente... Señor Aragonès, estamos viviendo una cruel crisis sanitaria que deriva en una económica y otra social. Por eso yo le pregunto: ¿por qué a estas alturas de la crisis no ha implementado ya un plan de choque serio para inyectar liquidez a los autónomos, a la pequeña y a la mediana empresa?
Per respondre la pregunta, té la paraula el vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda, el senyor Pere Aragonès. Quan vulgui.
Moltes gràcies, president. Diputat, en primer lloc desitjo que tant vostè com, doncs, tota la seva gent propera, i també tots els diputats del seu grup, es trobin perfectament de salut, i celebro la reincorporació del senyor Carrizosa per continuar discutint i enfrontar-nos dialècticament. En tot cas, nosaltres hem actuat des del primer moment. I des del primer moment, de fet el 12 de març, abans de fer el tancament de les escoles, el Govern de Catalunya ja va impulsar un decret llei per tal, doncs, de posar en marxa un fons de 1.000 milions d'euros de liquiditat a empreses, 300 via avals, 700 via crèdit directe, que s'està desplegant adequadament.
Per preguntar té a la paraula el diputat. Quan vulgui.
Mire, señor Aragonès, yo le tengo que recordar que usted gestiona un presupuesto de más de 30.000 millones de euros, y salvar vidas es la prioridad, pero también tenemos el deber de salvar empleos. Y usted, señor Aragonès, lleva más de dos meses totalmente paralizado, más de dos meses perdidos, sin modificar unos presupuestos que no sirven, que no son útiles ante esta pandemia. Nos lo dicen todos los agentes económicos y sociales con los que nos hemos reunido, y le puedo asegurar que son muchos. Hace muy poquito usted sacaba pecho mientras la economía catalana iba bien gracias al esfuerzo y sacrificio de nuestros autónomos y empresas. Sacaba pecho mientras su Govern no cesaba de poner palos en las ruedas a pesar de todas nuestras advertencias: impuestazos, burocracia... Incluso tenían la desfachatez de frivolizar con lo que llamaban «aturades de país o «cortes de la Meridiana, se lo recuerdo. ¿Pero qué va a hacer usted ahora? Ya no funciona echarle la culpa a un enemigo exterior. Ahora tiene que enfrentarse a la realidad. Ahora, señor Aragonès, usted tiene que gestionar. Los ayuntamientos están reorganizando sus presupuestos, con la mano tendida de Ciudadanos, para destinar recursos a la crisis económica y social. Y, mientras la ciudadanía sufre, usted se vanagloria de unos presupuestos que no sirven. Tendrá que explicarles a las familias catalanas por qué no ha reorganizado ni ha liberado ni un solo euro de su propio departamento; un departamento que sí tuvo tiempo de aprobar un incremento del 30 por ciento en altos cargos. Tendrá que explicarles a las familias catalanas por qué mientras el pequeño comercio, la restauración, la hostelería y el turismo agonizan usted no pone en marcha un plan de choque para inyectar liquidez; porque no facturar ni un euro mientras se acumulan los recibos a final de mes es inasumible. Piense que lo único que ha hecho ha sido subir la tasa turística, para acabar de hundirlos. Y también tendrá que explicar, también, por qué Nissan plantea cerrar sus plantas con más de 23.000 puestos de trabajo en riesgo y usted ni dedica presupuesto a innovación. Tendrá que explicar a las familias catalanas por qué usted solo dedica al Departamento de Empresa un mísero 0,7 por ciento de todo el presupuesto. Y yo lo único que veo es que usted sigue encantado de conocerse por haber aprobado unos presupuestos que son papel mojado. Señor Aragonès, deje de felicitarse por unas cuentas inútiles ante esta crisis, deje de pensar en las elecciones y empiece a pensar de una vez en los trabajadores, en los autónomos, en las pymes y las empresas que lo están perdiendo todo. Hágame caso, señor Aragonés, empiece a pensar en todos ellos.
Per respondre de nou, té la paraula al vicepresident del Govern. Quan vulgui.
El Govern de Catalunya va impulsar mesures de liquiditat, com la que he explicat abans, abans que el Govern espanyol. De fet va ser el primer de tots els governs de l'Estat –també dels que hi participen vostès– que va impulsar mesures d'aquest tipus. Doncs, miri, sí, havíem d'aprovar pressupostos, era absolutament necessari aprovar pressupostos. Com vol vostè gestionar aquesta crisi? Amb una pròrroga de pressupostos del 2017? Amb una pròrroga de pressupostos del 2017 o amb uns pressupostos del 2020?, que evidentment cal que cada departament reprioritzi la seva despesa, com s'està fent, com estem fent, doncs, transformant línies de subvencions que eren de promoció en l'àmbit del turisme, per exemple, de suport a les empreses turístiques. Però era absolutament necessari. I em reafirmo: sí, és impossible gestionar una crisi com aquesta amb els pressupostos, no de tres mesos enrere, sinó de tres anys enrere, que era l'alternativa que vostès proposaven. Absolutament equivocada i absolutament desencertada, la seva decisió de, en plena pandèmia, retardar un mes l'aprovació de pressupostos perquè sabien que el Consell de Garanties Estatutàries no els donaria la raó. I no els va donar la raó. I aquest Parlament va aprovar el seu pressupost, com tocava. I evidentment que necessitem més recursos. Però la recepta no és la seva; que la seva recepta el que demana és reduir despesa dels departaments. Nosaltres no reduirem despesa dels departaments. Anirem a reclamar els diners allà on toca, i allà on toca és allà on qui els recapta majoritàriament, allà on qui marca les polítiques d'endeutament i, evidentment, allà on qui té interlocució amb les institucions europees..., que és el Govern de l'Estat. I per això s'ha posat en marxa un fons de 16.000 milions d'euros, per part del Govern de l'Estat, que arribaran a Catalunya. I ha estat també gràcies a la pressió, a la insistència i al compromís del Govern de la Generalitat de Catalunya. Evidentment, aquests recursos, més sumats a d'altres que han de venir, han de servir per fer front a l'emergència social i econòmica que tenim. No és el moment de retallades. Per aquí no ens hi trobaran. Gràcies.
Gràcies, vicepresident. [[Pregunta al Govern sobre la seva posició amb relació a la gestió sanitària de la Covid-19]] [[310-00332/12]] La següent pregunta és sobre la posició del Govern amb relació a la gestió sanitària del Covid-19. I la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Assumpta Escarp. Quan vulgui.
Bon dia, president. Consellera, amb l'alleujament per les darreres dades de salut i amb la represa de l'activitat parlamentària, esperem poder analitzar la gestió de la pandèmia, parlar de prevenció, d'abordatge del post-Covid i de reconstrucció sanitària, social i econòmica. Caldrà un acord que reforci un sistema de salut que volem prioritàriament públic, un sistema que ha estat tan elogiat com retallat, i una reconstrucció que haurà de contemplar a la força més recursos en salut i un empoderament i reconeixement professional. Hem estat durant setmanes aplaudint amb força a les vuit. Avui volem parlar dels professionals, dels més de deu mil que han estat contagiats, molts perquè van faltar equips de protecció, i que han de tornar a la feina sense proves. Volem parlar d'herois que no ho volen ser, de professionals elogiats, i també molt retallats, que volen passar de l'aplaudiment al reconeixement. Consellera, voldríem saber amb quants professionals reforçarà i incrementarà la primària, quants dels que s'han incorporat aquests dies tindran plaça, si actualitzaran la valoració dels llocs de treball, si pagaran el deute amb els professionals del 2013 i el 2014, si els professionals del Siscat cobraran el 100 per cent de les DPOs i els retornaran el 5 per cent que encara perden, i quines iniciatives institucionals hi ha de suport i ajuda als professionals afectats o morts per la Covid-19. I sobretot, consellera, quin pla de contingència tenen previst per garantir el descans adequat i continuat d'un personal esgotat que haurà de fer front possiblement a un rebrot? Gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre la pregunta, té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés. Quan vulgui.
Gràcies, diputada. Diputats, diputades, president, vicepresident... Doncs, vostè té molta raó en un aspecte; és a dir, en aquesta crisi els professionals han donat tot el que tenen, tot el de si, el seu coneixement, la seva professionalitat i, evidentment, amb un canvi de torns, amb un canvi de la manera de treballar a tots els nivells. I això no només s'ha de reconèixer, sinó que també s'ha d'empoderar i s'ha de, a més a més, aprofitar, doncs, que aquestes transformacions que ens ha portat la crisi puguin ser per a la millora professional, en el futur, en el sistema de salut de Catalunya. També volem un sistema de salut de Catalunya potent, i amb el diàleg, que estic segura que continuarem, d'aquella línia que vam engegar amb el Fòrum de Diàleg Professional, doncs, podrem aprofitar per fer, evidentment, tota aquesta tasca i treball. I tenim totes les nostres estructures treballant també per aquest reconeixement i aquesta compensació d'aquesta tasca que han hagut de fer, ingent i reconeguda per la societat.
Per repreguntar té la paraula la diputada.
Gràcies, consellera. Jo no li parlo de la compensació, ni els professionals tampoc. El reconeixement professional va molt més enllà de la compensació. El reconeixement professional va per no tenir els millors professionals –perquè tots ho sabem– i professionals altament capacitats, però que siguin els pitjor pagats d'Europa; va perquè la valoració de llocs de treball que es fa en tots els nivells i a tota l'escala tingui reconeguda el nivell de risc i tingui reconeguts tots els seus drets. Escolti, si fins i tot ara els abanderats de les retallades, el senyor Mas, el senyor Mas-Colell i el senyor Ruiz, en reneguen i a més reconeixen exactament el que li he dit jo: que tenim els millors professionals i els més mal pagats. Potser seria un moment no d'una retribució, consellera, sinó de, més enllà del fòrum...
Gràcies, diputada...
...començar a plantejar-se el reconeixement.
Per respondre de nou, té la paraula la consellera. Quan vulgui.
Doncs bé, precisament en tot això, perquè la formació és important perquè els nostres especialistes, també el reconeixement d'aquestes professions que entren amb força, doncs, siguin presents en el sistema. Per tant, potenciar l'atenció primària també vol dir molts més recursos, fer-la ara veritablement eix vertebrador del sistema. Ho serà en aquesta fase de gestió de l'epidèmia, que no és la fase més aguda, però sí que l'atenció primària tindrà i té ja aquesta capacitat de detecció precoç, i també de gestionar, doncs, els primers contactes. Tot aquest sistema ens fa..., i ens fa pensar, doncs, que enfortirem encara més el nostre sistema de salut, i amb la base d'aquest coneixement dels professionals. També augmentant les places MIR, que ja ho vam fer, i a més a més ho reforçarem, doncs, en les properes edicions. I aquesta aposta ja la vam fer, ja la vam iniciar, i a més a més la vam iniciar amb diàleg, com també entrar les altres professions sanitàries amb força en el nostre sistema. Per tant, enfortir el sistema, n'estic ben convençuda que tindrà el consens de tot aquest Parlament, i més havent patit l'epidèmia de la Covid. N'estic convençuda, que tots i totes remarem amb força per això, que podrem acabar definitivament amb aquesta època de les retallades, que per cert n'hi han algunes que avui continuen presents en les reivindicacions dels professionals, que les va començar un govern del PSOE des de l'Estat espanyol, on va obligar també els governs, com el de la Generalitat de Catalunya, a fer aquestes retallades del 5 per cent.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre les mesures per a garantir la funció social de l'escola]] [[310-00325/12]] La següent pregunta és sobre les mesures per garantir la funció social de l'escola. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, el diputat Marc Parés. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bon dia, conseller. Bé, deixi'm dir-li en primer lloc que nosaltres celebrem la reobertura dels centres educatius i que s'adopti l'enfocament d'acompanyament emocional i tutorial que el nostre grup havia reivindicat per a aquest final de curs. No compartim el com s'ha fet, sense diàleg suficient i traslladant una excessiva responsabilitat als centres. Creiem, d'altra banda, que per tal de revertir les desigualtats generades durant el confinament caldria enllaçar aquesta acció tutorial personalitzada amb un estiu de lleure educatiu per a tot l'alumnat, i això requereix la implicació directa del seu departament. Creiem, a més, que caldrà implementar un pla de xoc educatiu per revertir aquestes desigualtats, començant per una avaluació diagnòstica de la situació a l'inici de curs i continuant per accions específiques als centres d'alta complexitat educativa. En el seu pla de reobertura de centres, conseller, hem vist mesures per adaptar l'escola a la nova realitat de salut pública, però queden masses interrogants oberts i no hem vist ni mesures per garantir la qualitat de l'educació dels nostres infants ni mesures per adaptar el curs 20-21 a una nova situació de segregació escolar. Garantir totes dues coses –el dret a l'educació i el dret a la salut– requerirà, entenem, una reducció de ràtios, amb nous espais i amb més personal, tant docent com especialitzat. I ja li avancem que, si la nova normalitat ha de passar pel model híbrid que s'insinua en el pla, les desigualtats educatives continuaran creixent. Conseller, com garantirà el Govern de la Generalitat el dret a l'educació de tot l'alumnat a partir del setembre i, més concretament, quin serà l'augment de professorat per fer front a aquesta situació? Gràcies.
Per respondre té la paraula el conseller d'Educació, el senyor Josep Bargalló. Quan vulgui.
Gràcies, president. Diputat, estem en un moment d'emergència educativa, i això vull que tota la cambra ho tingui clar, estem acabant l'emergència sanitària en el seu pic i entrem en diverses emergències. La que ens ocuparà més part de la població i la que ocuparà tota la societat a partir de setembre és l'emergència educativa. Per tant, ja no parlem de plans de xoc, no podem parlar només de plans de xoc; hem de parlar de l'assumpció de tota la societat que estem davant d'una emergència educativa. I aquesta emergència educativa té diversos fronts: un són els espais, l'altre són els professionals, l'altre són les desigualtats. Però té un únic objectiu, que és l'alumne, perquè pel que hem de treballar tots i totes és per l'alumne. Ho aconseguirem amb el màxim consens, si podem. Però nosaltres tenim l'obligació de garantir a l'alumne –tenim l'obligació de garantir a l'alumne– aquest dret a l'educació en aquesta situació d'emergència. Per tant, nosaltres el que farem sempre és posar per davant l'interès de l'alumne de qualsevol altre tipus d'interès, legítim. Els he ofert a tots els grups parlamentaris parlar-ne; demà tenim una reunió per parlar-ne. Volen certeses? No, no; hem de trobar les certeses, i hem de començar per diagnosticar les incerteses, que són moltes, però segurament encara no les tenim totes diagnosticades. Hi estem treballant. Demà treballarem amb vostès, amb tots els grups parlamentaris, però comencem tots a situar-nos en aquesta fase: emergència educativa, solucions d'emergència, solucions globals, solucions comunitàries. Moltes gràcies.
Per repreguntar té la paraula el diputat.
No m'ha contestat la pregunta concreta, i em sembla greu que a aquestes alçades no es pugui donar una xifra orientativa o un percentatge de quin serà l'augment de mestres i professors necessari per fer front a aquesta nova realitat. Conseller, estem d'acord que com a país estem davant d'una emergència educativa, a la que serà molt complex fer-hi front, perquè, entre d'altres coses, com va passar amb la sanitat, les retallades ens han deixat en una molt mala situació de partida. Li demanem que convenci el conjunt del seu Govern per abocar tots els recursos necessaris per entomar aquesta emergència, per prioritzar l'educació d'una generació d'infants i adolescents que, si no es fa, pot quedar greument marcada per aquesta crisi. L'escola compleix una múltiple funció social: té una funció compensadora, té una funció de socialització i té també una funció de conciliació familiar. Sense una presencialitat global i sense els docents suficients, no podrem garantir cap d'aquestes funcions; no podrem garantir, en definitiva, el dret a l'educació.
Gràcies, diputat. Per respondre de nou, té la paraula el conseller.
Gràcies, president. Demà acaba la preinscripció. Dilluns començarem a saber quants alumnes tindrem el curs que ve en el sistema públic i en el sistema concertat. Per tant, dimarts podrem començar a valorar el que vostè m'està demanant, les necessitats. Sense saber quins alumnes tenim –que no ho sabrem fins dilluns–, no podem valorar amb certeses les necessitats. Ho farem, clar que ho farem. Gràcies.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre la data de finalització del curs escolar i la data d'inici del proper curs]] [[310-00326/12]] La següent pregunta és sobre la data de finalització del curs escolar i la data d'inici del proper curs, formulada, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, pel diputat senyor Carles Riera. Quan vulgui.
Gracies, president. Bé, conseller, la proposta que ahir va fer pública té moltes llacunes, que recauen sobre les escoles i les famílies: més desigualtat entre alumnes, no resol la conciliació familiar, no augmenta el professorat ni millora els recursos i espais educatius i no garanteix les mesures ni els recursos sanitaris en les escoles. Cal conciliació, més professorat i més recursos escolars i, sobretot, diàleg i consens amb la comunitat educativa i amb els sindicats. I, miri, li indico algunes qüestions fonamentals. El seu Govern garantirà la conciliació familiar, laboral i escolar de tal manera que cap mare ni pare perdi la feina ni vegi reduït el seu salari per motiu de la cura dels fills i filles els dies que no vagin a l'escola? Ho faran en el cas del funcionariat de la Generalitat i de les empreses contractades i subcontractades? Gaudiran tots els nens i nenes, especialment si es troben en risc d'exclusió, d'activitats d'estiu sense limitacions per raons econòmiques o de territori? Milloraran les condicions laborals del professorat? Abans ja eren necessàries, i el seu pressupost, el que van aprovar amb els comuns, no les contempla; ara són imprescindibles. Augmentaran plantilles i espais? Nomenaran substitutes? Dotaran els centres amb les mesures sanitàries necessàries? Iniciaran un pla perquè les escoles concertades esdevinguin públiques i així atacar la segregació escolar en la seva arrel? O continuaran rescatant escoles privades amb diners públics?
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el conseller d'Educació, el senyor Josep Bargalló.
Gràcies, president. Diputat, si responc totes i cadascuna de les preguntes que ha fet amb els matisos necessaris, necessitarem dues o tres interpel·lacions. En tot cas, li insisteixo: mesures de conciliació laboral i familiar, no només les pot fer el Departament d'Educació; no només. N'ha de fer, però no només. Primera mesura: el permís retribuït, que el president Torra ha anat reclamant de manera constant al Govern de l'Estat; és la primera. No és l'única, ni ho soluciona tot, però és la primera. Mesures de conciliació? L'escola té una funció comunitària, evidentment, i té una funció social, evidentment, i l'ha de complir ara al juny, l'ha de començar a complir al juny, i l'ha de complir a l'estiu, amb els ajuntaments, amb el Departament de Treball, amb les necessitats de lleure. I ens hi hem compromès, perquè les escoles obriran al juny i ja no tancaran –i ja no tancaran–, perquè estaran tot l'estiu obertes a disposició dels ajuntaments, de les entitats del lleure, dels grups culturals. Perquè l'escola és comunitat. De la mateixa manera que demanarem al setembre a la comunitat que ens ajudi i ens doni espais, donarem els espais a la comunitat a l'estiu, perquè és amb aquest treball conjunt d'escola i comunitat que podrem tirar endavant alguns dels perjudicis personals i familiars que ens comporta la crisi.
Gràcies, conseller. Per repreguntar és el torn, de nou, del diputat.
Conseller, el Consorci d'Educació de Barcelona està recomanant a famílies que matriculin els seus fills i filles a escoles concertades a canvi de gratuïtat en les quotes, incloses les extraescolars. Aquest és el camí? Per nosaltres, la proposta és desconcertar l'educació i garantir per a tothom un ensenyament públic, gratuït i igualitari. I, sobretot, conseller, el seu Govern no té una proposta que garanteixi educació i conciliació. Li exigim al seu Govern un pla urgent que garanteixi igualtat en l'educació i conciliació laboral, sense pèrdua de llocs de treball ni ingressos, per a tothom. I comencin pels funcionaris i funcionàries de la Generalitat i per les treballadores de les empreses subcontractades. Ja han carregat injustament l'emergència sanitària sobre les esquenes de les treballadores de la salut. L'emplacem a vostè i el seu Govern a que ara no carreguin l'emergència educativa sobre les esquenes de les famílies, de l'alumnat i del professorat.
Gràcies, diputat. Per respondre de nou, conseller...
Pel que fa al Consorci d'Educació de Barcelona, això mateix que vostè ha expressat com a queixa ho expressa la patronal de la concertada, el mateix. I és simplement l'aplicació del Pla de xoc contra la segregació que el Consorci d'Educació de Barcelona va aprovar, que s'ha publicat, que s'ha publicat normativament i que indica que les famílies amb necessitats educatives especials són inicialment –inicialment–, en funció del territori i de l'oferta, proposades per a una matrícula que tenen dret a no acceptar i a formular la pròpia. Això algú ho ha entès com una acció a favor de la concertada, això algú ho ha entès com una acció contra la concertada. No, simplement és l'aplicació del Pla de xoc contra la segregació a Barcelona, que vam acordar entre tots. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre la situació del sistema educatiu per la crisi de la Covid-19]] [[310-00333/12]] La següent pregunta és sobre la situació del sistema educatiu per la crisi de la Covid-19. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Sonia Sierra. Quan vulgui.
Gracias, presidente. En primer lugar, quiero expresar mi agradecimiento a todas esas personas que están trabajando en primera línea, y también a todos los profesores, a todos los alumnos y a todas las familias que están sacando el curso adelante en estas circunstancias tan complicadas. Sin duda, la educación es uno de los temas que más preocupa a las familias, especialmente cuando piensan en el próximo curso. Señor conseller, usted ha dicho que pretende que el curso sea presencial, con los alumnos repartidos por toda la ciudad. Pero ¿qué va a suceder cuando no encuentren los espacios disponibles? ¿Cómo van a garantizar que las familias puedan conciliar el trabajo con el cuidado de los hijos? Gracias.
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula el conseller d'Educació, el senyor Josep Bargalló.
Gràcies, president. La voluntat del Govern –no del Departament d'Educació: del Govern– és que tots els alumnes cada dia vagin al seu centre. Com ho aconseguirem? Hem estat capaços d'aconseguir més UCIs? Hem estat capaços d'aconseguir més llits hospitalaris? Doncs hem de ser capaços de trobar més espais per a l'educació, ho hem de ser. Qui? El Govern. Amb qui? Amb tothom –amb tothom. Jo ja vaig tenir una reunió amb la Cambra de Comerç de Barcelona i els vaig expressar: «El món empresarial deu tenir espais, també; que ens els cedeixin –que ens els cedeixin. I ho hem d'aconseguir. El Govern; però entre tots. No li direm a una escola: «Ves a buscar... No, no, el Govern ha d'aconseguir els espais. Perquè hem de tenir els espais, perquè hem de tenir tots els alumnes cada dia a tots els seus llocs escolars. Ho hem d'aconseguir. Ho hem aconseguit amb l'emergència sanitària? Ho aconseguirem amb l'emergència educativa. Qui? El Govern pivotant, però tots ajudant –tots ajudant. Moltes gràcies.
Per repreguntar té un segon torn la diputada.
De momento ustedes se han limitado a exigir medidas de conciliación al Gobierno de Madrid, pero ¿qué va a suceder cuando no encuentren los espacios suficientes, si es que no los encuentran finalmente –porque tienen que considerar que a lo mejor no los encuentran–, para garantizar la conciliación de la vida laboral y familiar? Y, señor conseller, yo le reconozco que la situación es realmente complicada, y por eso desde Ciudadanos nos hemos mostrado dispuestos a colaborar desde el primer momento, y yo le agradezco las reuniones de trabajo que ha convocado. Pero no se puede aludir a un modelo híbrido cuando a día de hoy muchos alumnos siguen sin tener ordenador ni acceso a internet. Y a eso hay que sumar que muchos de los ordenadores que ha cedido la Generalitat son de los centros, y los van a tener que devolver. Así que su Gobierno se tiene que comprometer a que todos los alumnos van a disponer de un dispositivo propio para garantizar la igualdad de oportunidad en caso, por ejemplo, de un nuevo confinamiento. Y, más allá de que el modelo híbrido hace muy difícil la conciliación, resulta imposible para los alumnos con necesidades educativas especiales y aquellos que provienen de entornos desfavorecidos que puedan seguir el curso con regularidad, lo que ahonda todavía más la brecha educativa. Y no podemos hipotecar así el futuro de nuestros alumnos. Y más temas que preocupan a las familias y a los profesionales. ¿Qué va a pasar con la educación de cero a seis años? ¿Cómo van a garantizar la seguridad de los niños y de los educadores? ¿Y con la educación especial?, que ayer usted no habló... ¿Han pensado en medidas específicas para estos centros? Nosotros nos hemos pasado todas estas semanas reuniéndonos con miembros de toda la comunidad educativa, y siento decirle que todos se quejan de la falta de interlocución con su departamento. Señor conseller, yo le pido que escuche a los profesionales...
Gràcies, diputada...
...que escuche a las familias y que entre todos podamos… [[El president retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments.]]
Gràcies, diputada. Per respondre de nou, té la paraula el conseller.
Gràcies, president. Diputada..., anava a dir «sense que serveixi de precedent; no, sembla que ja en teníem alguns: estic absolutament d'acord amb el que ha dit. Algun precedent ja tenim, però hi estic d'acord. En la part final també: 5.492 centres, 130.000 professionals docents, 1.600 alumnes, que deu voler dir unes 800.000 famílies... Hem escoltat molt. Els hem escoltat a tots? No. Hi ha algú que se sent no escoltat? Segur –segur–, però hem intentat escoltar a tothom. Tothom pensa el mateix? Per sort, no. És una de les virtuts i de les dificultats de gestionar el sistema educatiu –és una de les virtuts i una de les dificultats. Ara, hi torno a insistir: els volem tenir tots a un lloc... I el zero-sis..., home, si algú ens hem plantejat en algun moment l'ensenyament mixt per tal que alguna família d'FP pugui fer alguna cosa telemàtica..., li puc assegurar que el zero-sis no farà res telemàtic. I el zero-sis tindrà prioritat en la recerca d'espais, és evident –és evident. I, per tant, aquest és un compromís indiscutible. I l'educació mixta la farem només en aquells estudis en què es pugui fer i quan no hi hagi més remei...
Gràcies, conseller...
...però volem que hi hagi altres remeis abans. Moltes gràcies.
Gràcies. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la campanya per a atraure turistes d'altres territoris de l'Estat a Catalunya]] [[317-00190/12]] Acabada la sessió de control al Govern, passem ara a les preguntes al president de la Generalitat. I en primer lloc formula una pregunta, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el diputat senyor Alejandro Fernández. Quan vulgui.
Gracias, presidente. La Agencia Catalana de Turismo ha anunciado para junio una campaña para fomentar el turismo nacional, del resto de España. ¿Nos la podría valorar, señor Torra?
Per respondre la pregunta té la paraula el president de la Generalitat. Quan vulgui.
Sí; molt bon dia. Ho faré immediatament, però permeti'm també començar... S'han fet moltes condolences avui, jo voldria fer-ne una de concreta, perquè aquesta matinada hem tingut la notícia de la mort del senyor Lluís Juste de Nin, gran i magnífic il·lustrador i dissenyador, gran patriota i lluitador. Voldria senzillament enviar el meu condol, i penso que en nom de tota la cambra, doncs, a la seva família. Ara, un cop vostè acabi, doncs, li contesto.
Per repreguntar té la paraula el diputat.
Muchas gracias. Desde el preciso instante en el que leí que el Gobierno de Cataluña iba a impulsar una campaña turística con el objetivo –cito textualmente– «de estrechar vínculos emocionales con el resto de los españoles, no pude evitar –la mente es traicionera– pensar en usted, señor Torra. Inmediatamente me picó la curiosidad: ¿cómo estrechará vínculos emocionales Quim Torra con el resto de los españoles?, ¿con qué clase de arrumacos nos obsequiará en esta ocasión? ¿«Bienvenidos ñordos, welcome colonos, España ya no nos roba, España ya no nos mata.? En cualquier caso, mientras esperamos el contenido, impacientes, de la campaña, decirle que bienvenido, bienvenido aunque haya tardado tanto en entender la enorme importancia que tiene para Cataluña el resto de España, económica –esa ya la explicaba en 1922 perfectamente Cambó–, pero sobre todo emocional y afectiva. Mi principal preocupación a estas alturas es si no habrá llegado usted demasiado tarde; demasiados insultos durante demasiado tiempo. Por eso quisiera trasladar un llamamiento al resto de los españoles. Cuando recuperemos la normalidad y preparéis vuestras vacaciones, no penséis en Quim Torra. Pensad en los centenares de miles de catalanes que os queremos y que os hemos querido siempre. Cuando organicéis vuestros nuevos viajes, no penséis en el Gobierno de Cataluña, pensad en los hoteleros, los restauradores, los comerciantes que os han tratado siempre de maravilla y que os han ofrecido siempre también lo mejor de sí mismos. Sé que no será sencillo. Los desprecios, como decía hace un momento, han sido demasiados. Pero Cataluña, y que nadie lo dude y a pesar de todo, sigue mereciendo mucho la pena. Os animo a seguir visitando Cataluña porque además, que nadie lo olvide, si no conoces Cataluña, no conoces España. Muchas gracias.
Gràcies, diputat. Per respondre de nou, té la paraula el president de la Generalitat.
Bé, és que sincerament no sé què respondre, perquè aquestes espècies de discursos que potser podrien perfectament..., no ho sé, gravar-ho en vídeo, penjar-ho i ja està, no? Perquè no sé exactament, vostè, què ha preguntat. Si al que es refereix és a com ha actuat aquest Govern, doncs aquest Govern, des del primer moment –des del primer moment– i, l'hi asseguro, la primera hora en què tenim notícia d'aquesta epidèmia, ens posem a treballar amb tot el rigor i amb tota la responsabilitat. I hem fet front a totes les emergències des del primer moment, amb la veritat i amb l'honestedat. Sempre. I crec que se'ns ha reconegut fins i tot –fins i tot– per gent molt propera al seu partit polític o a altres partits dels quals estem molt allunyats: que el Govern de Catalunya ha actuat amb serenitat, ha actuat amb prudència i ha actuat sempre al costat del rigor científic, de les recomanacions de les autoritats sanitàries, amb transparència, i lluitant sempre per la vida i les persones. I, sí, imagini's vostè, que nosaltres féssim discursos com el que vostè acaba de fer ara, no?, el que ens arribarien a dir. I jo lamento aquest to i aquesta crispació. Ho lamento perquè el que passa, no ho sé, al Congrés de Madrid a mi m'agradaria que aquí no passés. Penso que estem en un moment excepcionalment crític, penso que és un moment excepcionalment de consens i que necessitem trobar entre tots la via de com sortir-nos-en per no deixar ningú endarrere. I sobretot no deixar ningú endarrere, per exemple, en el sector del turisme, com vostè deia. Efectivament, és importantíssim. Jo, que he parlat amb tot el sector del turisme, els puc assegurar, doncs, la preocupació amb la que viuen aquests dies per endavant. I el Govern de Catalunya farà tot el que estigui a les seves mans perquè el sector turisme se'n surti. Ho necessitem, necessitem que aquest 15 per cent del PIB que representa el turisme a Catalunya se'n surti. I tindrà tot el nostre suport i estarem al seu costat en tot moment.
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les mesures del Govern per a rescatar les persones i garantir la protecció dels treballadors davant els efectes de la crisi social]] [[317-00192/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent, la diputada senyora Natàlia Sànchez. Quan vulgui.
Bon dia, president. Una de les cites més conegudes del revolucionari cubà José Martí diu: «Fer és la millor manera de dir. En aquests dos mesos, li hem sentit, a vostè i el seu Govern, dir moltes coses. Ha dit que cal rescatar les persones, ha dit que és imprescindible no carregar a l'esquena de les treballadores la sortida de la crisi social i econòmica; fins i tot ha parlat, tot i que de manera confusa, de renda bàsica universal. Fer és la millor manera de dir. President, sabem què ha dit, però li volem preguntar: què ha fet el seu Govern per rescatar les persones?, què ha fet el seu Govern per no carregar sobre les esquenes de les treballadores la sortida de la crisi social i econòmica? President, què ha fet per garantir pa, sostre i treball? Què ha fet perquè aquesta crisi no ens robi la vida?
Per respondre té la parada del president de la Generalitat.
Sí; està molt bé, diputada, i m'agrada la cita de José Martí. I, efectivament, no serviria de res que nosaltres féssim discursos i no féssim, eh? I em sembla que justament aquest Govern, privat de les seves competències des del primer dia –anava a dir «i amb nocturnitat, perquè no ens vam assabentar de res, de que s'aprovava un reial decret en el qual se'ns treien totes les competències, com sap vostè molt bé, perfectament–, hem estat des del primer moment, no només reivindicant a l'Estat les competències que se'ns havien extirpat i les competències que té l'Estat, sinó treballant al costat de les persones, per Catalunya i per la vida, com fa dos anys jo, des d'aquesta tribuna, deia en el meu discurs d'investidura. Nosaltres de seguida vam començar amb mesures de rescat per a les persones i pels llocs de treball i per a les empreses. Ens semblava importantíssim, ens semblava importantíssim que tot passés en els primers instants. És que el valor més important en aquests moments és el valor temps, ser ràpids. I per això immediatament nosaltres vam proposar el confinament total, mesures de protecció per als treballadors i mesures de protecció per a les empreses. Era vital fer-ho tot alhora, tot ràpid, fàcil, senzill. Perquè havíem de donar confiança a tothom per poder fer aquest confinament a tothom. I penso, honestament, que el Govern de la Generalitat ha sabut traslladar aquesta confiança a la ciutadania. I jo sento que la ciutadania ens ha traslladat la seva confiança a nosaltres.
Per repreguntar té la paraula la diputada. Quan vulgui.
President, dir, dir, dir; diu moltes coses, li insisteixo, però fer és la millor manera de dir, per rescatar les persones, perquè les treballadores no carreguin amb aquesta crisi i per garantir que aquesta crisi no ens robi la vida. Li haig de confessar que en algun moment ens ha semblat que allò que deia apuntava a una forma diferent de fer les coses; una forma diferent de fer les coses..., diferent de la darrera dècada, amb les polítiques d'austeritat que han impulsat, i diferent amb relació a l'Estat espanyol, que s'ha mostrat de nou com el que és: un estat a mida dels rics, un estat a mida de les oligarquies. Però no ha estat així. Finalment, fa pocs dies vam descobrir com de malament feia servir la proposta de renda bàsica universal. D'això estem parlant quan li preguntem sobre què fa, no sobre el que diu. El que diu, ja ho sentim; però també llegim allò que fan en els seus decrets, que d'aquí no gaire també debatrem. I també veiem què voten. I, per exemple, en el darrer Ple vam veure com vostès s'omplien la boca de posar en valor el sector públic i allò comunitari, però votaven en contra de recuperar el 5 per cent del sou retallat als sanitaris i les sanitàries. Fer és la millor manera de dir. I nosaltres l'emplacem a que pari de dir i faci més. Per postres, el seu Govern dona lliçons sobre drets i llibertats, i els cossos de seguretat de Catalunya han aixecat 120.000 actes que es convertiran en denúncies aplicant la llei mordassa, centenars de persones detingudes i coacció al dret de reunió i manifestació, com hem vist aquesta setmana a la ciutat de Barcelona. Sap què passa, president? Vostè diu moltes coses que són de sentit comú, però no les fa.
Gràcies, diputada. Per respondre, de nou, té la paraula el president de la Generalitat.
Bé, almenys en alguna cosa..., alguna cosa li agraeixo: que almenys reconegui que les diem. Ara ja podem discutir sobre si les fem o no les fem. Però jo li asseguro que, des d'això, des del primer moment, hem tingut molt clar que aquí hi havia una emergència sanitària, una emergència econòmica i una emergència social, i en la mesura de les nostres possibilitats, en la mesura de les nostres possibilitats... I d'aquí ens queixem –i d'aquí ens queixem–, perquè això no pot seguir de cap de les maneres: amb 4.000 milions que estem reclamant, amb un topall de dèficit del 0,2 que ens sembla absolutament ridícul i amb els superàvits dels ajuntaments encara pendents de que se'ns traspassin. Necessitem tots els recursos, perquè només ens en sortirem si som capaços de posar la qüestió de la sobirania i dels recursos al damunt de tot. En aquest nou futur que s'intueix, ha d'anar de sobirania i de recursos. És evident que necessitem tots aquests recursos per poder tirar endavant tot el que nosaltres ara ens plantegem tirar endavant. Gràcies.
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la suspensió generalitzada del pagament d'impostos]] [[317-00191/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Jéssica Albiach. Quan vulgui.
Gràcies, president. I bon dia a totes i a tots. President, considera vostè que cal una suspensió en el pagament dels impostos?
Per respondre la pregunta té la paraula el president de la Generalitat.
Doncs sí, sí; ho crec. I ho he defensat des del primer moment. Sí, sí. Tal com he defensat des del primer moment. Se'n recorda, fa un mes, que jo els hi vaig dir, dic: «Ajudi'ns, ajudi'ns a prendre tota una sèrie de mesures amb el Govern espanyol, ajudi'ns a que els ERTOs es paguin, ajudi'ns a que la Guàrdia Civil no rastregi els separatistes, ajudi'ns a retallar el pressupost de l'exèrcit espanyol, ajudi'ns a tirar endavant la renda, el subsidi per a les famílies amb persones a cura. Fa un mes els vam demanar ajuda, i a canvi hem tingut dos pròrrogues de l'estat d'alarma amb Ciutadans. Jo, si em permeten, potser, si hem de seguir per aquí, els demanaria que no ens ajudin més.
Gràcies, president. Per repreguntar, té la paraula la diputada.
President, amb Ciutadans i amb Bildu. Vull dir, jo crec que la foto s'ha de vore sencera. De totes maneres, jo me vull centrar en la meua pregunta. Efectivament, jo li he preguntat..., perquè és cert que vostè va dir que calia una suspensió d'impostos com l'IVA, l'IRPF, l'impost de societats, però també és cert que vostès van canviant d'opinió. I jo dic, a vore, anem a constatar que realment penseu això. També el vam escoltar a vostè dir que algun dia potser no tancava la porta a apujar els impostos a Catalunya. Ens vam alegrar. Li he de dir que també ens va sorprendre, perquè coneixem la postura de Junts per Catalunya amb els impostos. Però després va ser flor d'un dia i va aparèixer la portaveu del Govern i ella va dir que de pujar els impostos a Catalunya res de res. Però jo torne a la pregunta. Quin sentit té, president, que es deixin d'ingressar els diners que venen de l'IVA dels béns de luxe, per exemple? Quin sentit té que empreses que estan traient benefici amb aquesta crisi –i me venen al cap les farmacèutiques– deixen de pagar impostos?; empreses com Grifols a qui, segons el diari Crític, vostès han contractat per un valor de 4 milions i mig d'euros per fer les proves PCR. Grifols, per cert, que, si en els darrers mesos no ha canviat, tenia la seu fiscal a Irlanda; aquí només paga un 1 per cent, i prefereix pagar els seus impostos a Irlanda i als Estats Units. President, demanar la suspensió dels impostos és un atac contra les classes treballadores d'aquest país, atempta contra la redistribució de la riquesa, contra la justícia social i també afecta contra els serveis públics, perquè no viuen ni de l'aire ni de les donacions d'Amancio Ortega. I sabem que quan hi ha una retallada dels impostos el que acaba passant és que hi ha una retallada en els serveis públics. Per això, en lloc de suspendre els impostos, el que necessitem és una taxa Covid, un impost a les grans fortunes perquè col·laboren en la reconstrucció d'aquest país, cosa que no van fer el 2008. Però és que, a més, vostè no només demana la suspensió dels impostos, sinó que demana la renda bàsica universal. Per cert, jo li he de dir que la renda garantida de ciutadania, la que depèn de vostè i del seu Govern, només està arribant a una de cada quatre persones que la necessiten a Catalunya. Però, bé, ja us ho vaig dir. Sí a la renda bàsica universal, però és incompatible amb la suspensió dels impostos. És incompatible materialment i és incompatible ideològicament també. President, ja està bé que qui més impostos paga en aquest país siguen les classes treballadores, les que estan angoixades, les que van més justes, les que estan precaritzades. I jo li demanaria, per favor, que deixe de demanar una suspensió generalitzada dels impostos com si totes estiguérem en les mateixes condicions, perquè no és així.
Gràcies, diputada. Per respondre, de nou, té la paraula el president de la Generalitat.
[[Per raons tècniques, no han quedat enregistrats els primers mots de la intervenció del president de la Generalitat.]] ...atac als treballadors, no, de cap de les maneres, no; atac als treballadors, de cap de les maneres. Escolti'm, un govern militaritzat que ha posat els militars al davant a les rodes de premsa. Això ha fet el seu Govern. Un govern que fa dos mesos i mig –dos mesos i mig–..., que encara no ha aprovat l'ingrés mínim vital. Dos mesos i mig! I ara necessitem gastar –necessitem gastar. Ni una retallada. Necessitem gastar. Un govern que fa que encara milers de treballadors no hagin pogut cobrar l'ERTO. Atac als treballadors? Un govern que fa que milers de treballadors no puguin haver cobrat l'ERTO. I necessitem que totes les classes treballadores tinguin ara mateix els diners que es mereixen. És que és superimportant, és que hem de gastar. No ens ha de preocupar endeutar-nos –no ens ha de preocupar endeutar-nos–, de cap de les maneres. I sí: cal ajudes a les classes treballadores, amb tots aquests subsidis, no només l'ingrés mínim vital. Cal també el subsidi per la conciliació a totes les persones que tenen persones dependents i a cura. És absolutament necessari, també, aquest impost. Aquest sí que és important, aquest subsidi. I, en canvi, és molt important suspendre els impostos. Clar que sí. Hem de donar liquiditat a les empreses, hem de salvar tots els llocs de treball. Amb lo que ens costi –amb lo que ens costi. Hem de salvar cada un dels llocs de treball en aquest país. És molt important. Cada lloc de treball que no salvem ara ens costarà molts més diners en prestacions. Per tant, sí, escolti'm, protecció als treballadors i confiança als treballadors. I sí, protecció a les empreses i a cada un dels llocs de treball. És vital, és fonamental. I això és el que jo li demano. Per tant, escolti'm, d'atac als treballadors, cap lliçó; ni una lliçó –ni una lliçó. Miri, mai tan pocs havien defraudat a tants com vostès...
Gràcies, president.
...en tan poc temps. [[Aplaudiments.]]
La següent pregunta... [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la convocatòria de forces polítiques i agents socials per a impulsar el pacte per a la reconstrucció]] [[317-00195/12]] ...la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Miquel Iceta. Quan vulgui.
Gràcies, senyor president. Molt honorable president, em permetrà que comenci traslladant les nostres condolences a les víctimes del Covid; traslladar el suport a la gent que està lluitant contra la malaltia per superar-la, i el reconeixement a l'esforç de tots i totes els que estan ajudant, a les residències, als hospitals, als CAPs, a lluitar contra la malaltia. Fa un mes, president, li vaig demanar que liderés un pacte català per la reconstrucció social i econòmica. I vam tenir una discussió sobre si era «reconstrucció o «construcció el terme que més s'hi adeia. Un pacte que fos capaç de recuperar l'activitat econòmica, d'assegurar la màxima eficàcia de l'Administració, la màxima qualitat dels serveis públics, d'impulsar un potent fons català per la reconstrucció, que arribi a les empreses, als autònoms, als treballadors i les famílies. Un pacte capaç d'assegurar la igualtat d'oportunitats, de reduir els desequilibris territorials, de promoure la sostenibilitat i d'impulsar la indústria, la recerca i la innovació. Un pacte que reunís el Govern, les forces polítiques, els agents econòmics i socials i les institucions del món local. President, ha passat un mes, hem sabut que el Govern s'està organitzant per tenir a punt el seu plantejament. I avui vull preguntar-li quan té previst convocar les forces polítiques, els agents econòmics i socials i les institucions locals per posar-nos a treballar conjuntament per assolir aquest imprescindible pacte català.
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Doncs sí, jo –gràcies, diputat– mantinc l'oferta, perquè nosaltres des del primer moment hem dit que aquesta sortida a aquesta emergència econòmica i social, i educativa, com abans deia el conseller, i les que puguin venir, l'hem de fer junts. Ho hem de fer tots plegats, ho hem de fer amb el món local, hem de fer-ho amb els partits polítics, hem de fer-ho amb la societat civil, amb tot el talent de la societat civil. Certament és així. I així és com nosaltres estem fent aquesta oferta. Jo li he de dir que lamento moltíssim, en canvi, que des del Govern de l'Estat no hi hagi ni un intent de diàleg amb nosaltres, amb el Govern. La famosa cogovernanza ha estat qüestió de: «Escoltin, empassi's vostè el que li dono. I, per això, penso que fins i tot serà bo que ho veiem, perquè això ho veurem, com a Catalunya serem capaços de sortir-nos-en tots junts i tots plegats, perquè hi ha aquest esperit de buscar el consens, quan he de lamentar moltíssim que, a Espanya, això no existeixi.
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Miri, president, sempre he pensat que vostè estaria millor fent oposició al Congrés dels Diputats que governant Catalunya. Li he de dir que vostè cada diumenge es veu amb el president del Govern d'Espanya, i en porten deu, de reunions d'aquestes. No és el cas de Catalunya. Per tant, abans li deien «fer és millor que dir o «la millor manera de dir és fer. Faci. Però no ho faci només perquè l'hi demana el nostre grup parlamentari; potser això no és raó suficient..., però fins i tot ha rebut recentment una carta de Foment, de Pimec, de Comissions Obreres i d'UGT en què li demanen que es convoqui de manera urgent la comissió del seguiment del diàleg social. Hi ha un clam pel diàleg a la societat catalana. És un clam que no només és polític, que no només és partidista, que és sentit, volgut i estimat i apreciat per molta gent. I, per tant, i malgrat les seves respostes, com sempre extemporànies, mà estesa, plena disposició per ajudar des del sistema educatiu al sistema sanitari i al redreçament conjunt del nostre país. Gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre, de nou, president...
I l'agafo, i l'agafo, només faltaria. Totes les mans esteses que puguem tenir, endavant. Ara, miri, també li demano el següent. Li demano que vostès, que governen a Espanya..., sap com ens en podrem sortir, a Catalunya? Amb el pressupost que tenim? No, no serà suficient –no serà suficient. Què més necessitem? Els 4.000 milions extres que ens ha costat el cost d'aquesta pandèmia; que el 0,2 per cent d'endeutament pugui ser molt més superior. Suposo que estarà d'acord amb que això ho lluitarem plegats, al Govern de Madrid, perquè a tots ens sembla correcte, perquè sabem que és el moment de gastar i d'endeutar-nos, si cal, totes les administracions, i la primera, la Generalitat. I suposo que una cosa que reclamem ja des de fa setmanes, que són els romanents i superàvits dels ajuntaments, ens ajudaran també a desencallar-ho de manera immediata. Però és que ja portem dos mesos i mig, i convindria que com més aviat això ho tinguem..., ho puguem aplicar, perquè és molt important també la peça aquí dels ajuntaments i de les diputacions, és importantíssima, ens pot ajudar moltíssim. Jo, miri, si aquestes tres coses vostès es comprometen a que això és realment decidit pel Govern de l'Estat, penso que seria un pas importantíssim cara a que aquest diàleg no només sigui un diàleg de trobada, sinó que efectivament puguem trobar solucions –puguem trobar solucions. Perquè necessitem tots aquests recursos. Els necessitem per tirar endavant. I no dubto que tota aquesta cambra estarà a favor d'aquestes mesures, perquè és en favor de tots els ciutadans de Catalunya. Moltes gràcies.
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la gestió de la crisi sanitària i el debat ideològic per a la reconstrucció social i econòmica]] [[317-00194/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, el diputat senyor Sergi Sabrià. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bon dia, president, conselleres, consellers, diputats i diputades. La situació és extrema i vull pensar, volem pensar, que tothom en aquesta cambra n'és absolutament conscient. El dolor que ha generat la Covid-19 per moltes famílies és incommensurable; se n'han anat pares, avis, amics, fills, i ho han fet sense comiat. És un dolor profund, pervers, que no podem oblidar, ni avui, ni podrem fer-ho mai. A la por sanitària, s'hi afegeix una altra por, una de col·lectiva: la incertesa social, laboral i econòmica. I la nostra obligació aquí és donar la cara, ser responsables i trobar solucions; també a la Nissan, com a exemple d'actualitat. La complexitat és molt gran. Hem gestionat i gestionem aquesta crisi sempre amb voluntat de servei. Vagi per endavant a tothom un agraïment per la feina ingent. I segur que ens hem equivocat. És humà fer-ho. I reconèixer-ho també ho és. I caldrà avaluar-ho en el seu moment. Però alhora cal ser conscients que només ens en sortirem si aquí tothom està disposat a remar. I no hem tingut aquesta…, no hem tingut aquesta sensació; hem vist decisions, iniciatives parlamentàries i declaracions que no és que fossin de baixa volada, sinó que volien ser mercaderia partidista pel desgast polític: buscar culpables i tirar-nos el virus al cap; utilitzar el Parlament per erosionar i per ser corrosius; fer i signar aquí allò que no volen ni accepten al Congrés. I fer-ho ara és estrictament a les antípodes de la responsabilitat ètica que esperàvem de vostès en plena pandèmia mundial. Són comptats els llocs del món on l'oposició s'atrinxera per cercar rèdit en plena crisi. És el moment de la responsabilitat, d'anar a una, de la crítica per construir i no de la crítica per destruir; d'explicacions, totes i sempre; de transparència, sempre, però d'irresponsabilitat ja n'hi ha prou. Sempre serem arreu per explicar-nos i sobretot aquí, en aquest Parlament, per trobar solucions, per capgirar el model social, per bastir una societat que tingui sempre la vida al centre. I, quan tot això comenci a minorar, caldrà analitzar, analitzar-ho tot, i fer d'aquest Parlament el pal de paller de la reconstrucció, del debat ideològic sobre quin futur volem, sobre una nova societat que millori la que teníem; fer-ho tot junts des de les diferències ideològiques, analíticament, críticament, però amb la voluntat de construir, que és el que esperen els ciutadans de tots nosaltres que estem en aquesta cambra. I volíem saber, president, vostè quina valoració en fa.
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Sí; gràcies. Diputat, estic molt d'acord amb les vostres paraules. Jo penso que és el moment, justament, de la construcció, de l'argumentació inclusiva, si m'ho permet, també, eh? Penso que és el moment de pensar en el bé comú, en el benefici de la comunitat. I això em dona la sensació que ho hem intentat fer –no ho sé, eh?; hi hauran grups polítics que potser no ho jutjaran així–..., però que hem actuat des del primer moment des de la màxima transparència en el Govern de la Generalitat. I ho dic, per exemple, en el tema de les xifres, desgraciadament, doncs, de morts i de contagiats. A la que vam tenir les xifres de morts en residències, nosaltres les vam donar. Cosa que encara ni l'Estat ni moltes comunitats autònomes no han fet. I penso que aquest exercici de transparència, d'explicar la veritat en tot moment, encara que fos, doncs, una veritat tan dolorosa valia la pena fer-lo. Perquè, en definitiva, nosaltres també estem obligats a rendir comptes; és la nostra funció. L'oposició, evidentment, té el deure de vetllar, eh?, per l'acció del Govern, però nosaltres hem de rendir comptes també. Però això ho podem fer amb un to constructiu tots plegats, i em sembla que ara més que mai. A mi em dona la sensació que la ciutadania no perdonarà cap d'aquells partits polítics que vulgui fer-ne un baix ús polític, de tot el que ha passat. Perquè és enormement greu el que ha passat, perquè hi ha molt dolor encara. Jo dic que hi haurà una gran cicatriu a la societat catalana, que haurem de ser capaços entre tots de que aquest dol col·lectiu sapiguem com acompanyar-lo. Perquè no hem pogut acompanyar moltes famílies que ho han patit de primera línia. I per això més que mai, si em permeteu, i apel·lo a tots els grups, més que mai, sentit de país, sentit de país per sobre de partidismes. Necessitem, de debò, trobar aquests grans consensos. Catalunya els ha aconseguit sempre en moments històrics. I aquest és un moment excepcional. No havia passat mai un fet tan greu al nostre país. Per tant, apel·lo al diàleg, apel·lo a la gran construcció de consensos i apel·lo a la responsabilitat de país.
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la permanència de l'article 155 de la Constitució i la recentralització de competències per part del Govern de l'Estat en la gestió de la pandèmia de la Covid-19]] [[317-00193/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Albert Batet.
Moltes gràcies, president. Molt honorable president Torra, ara fa dos anys de la seva investidura com a president de la Generalitat i de la presa de possessió dels consellers i conselleres del seu Govern. Era la constitució del Govern efectiu que havia de permetre l'aixecament del 155 i així acabar amb l'època més fosca de la nostra història recent. Els poders de l'Estat van manllevar les nostres institucions i la nostra sobirania. Precisament aquesta setmana hem presentat les conclusions de la Comissió d'Investigació de l'Aplicació de l'Article 155 a Catalunya. Posar llums i taquígrafs era una obligació moral del Parlament sorgit de les eleccions del 21 de desembre. I, en aquest sentit, hem constatat que el 155 va ser un cop d'estat; un cop d'estat en tota regla contra la sobirania de Catalunya, amb l'objectiu de laminar la voluntat majoritària de la societat catalana en exercir el dret a l'autodeterminació. Va ser una operació d'estat il·legal, premeditada, amb uns ideòlegs que tenen noms i cognoms: el senyor Mariano Rajoy, el senyor Pedro Sánchez, el senyor Albert Rivera i Felip de Borbó. Per aquest motiu, proposem que el Parlament declari que el 155 va ser un cop d'estat contra Catalunya i que reprovi els seus artífexs. Tanmateix, hem de lamentar que l'esperit del 155 continua vigent. I aquesta aplicació encoberta ha marcat també aquests dos anys de legislatura de la seva presidència: amb una injusta sentència als presos polítics, amb euroordres als exiliats, amb la seva inhabilitació per part de la Junta Electoral Central, amb la intromissió d'aquest òrgan pel que fa a la confecció de llistes electorals, amb un judici pendent a la Mesa del Parlament de Catalunya i amb un judici en curs a la cúpula dels Mossos d'Esquadra, entre d'altres. La repressió i la regressió de drets i llibertats és incessant. I ara mateix ens trobem amb un estat d'alarma que s'ha convertit de facto en un estat d'excepció, en què hi hem de sumar una recentralització de competències que lamina la nostra capacitat d'actuació per rescatar persones i per salvar empreses a causa d'una crisi sanitària i social sense precedents. I, paradoxalment, qui ho ha perpetrat és el Govern espanyol que s'autodefineix com el Govern més progressista de la història i que ja pacta amb la dreta sense cap mena de complex, com vam veure ahir mateix al Congrés dels Diputats. Al cap i a la fi, veiem que l'esperit del 155 forma part de la d'ADN tant de l'esquerra espanyola com de la dreta espanyola. En aquest sentit, president Torra, voldríem saber quina és la seva valoració al respecte. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Sí. Gràcies, diputat. Efectivament, dos anys d'un honor i d'una responsabilitat immensa; segurament l'honor més gran i la responsabilitat més gran que un català pot assumir. I jo, des del primer moment, crec que ho vaig dir així. Vaig prendre aquesta responsabilitat, si em permeten, com un deure cívic; mai pensant en carreres polítiques personals, sinó perquè efectivament veníem d'on veníem, d'un article 155 que s'havia carregat les nostres institucions. I lamento dir que ens trobem ara mateix, doncs, amb un altre 155, sanitari, amb què també s'han carregat les nostres competències. Jo m'he passat el 20 per cent d'aquesta legislatura..., o tots plegats ens hem passat el 20 per cent d'aquesta legislatura sense competències. Clar, és que és bastant fort, no? Vull dir, és bastant fort que per una idea o per una altra resulta que on anem a picar sempre és en l'autogovern de Catalunya. Efectivament, i vam començar, i jo ho recordo, sempre dient: «Escoltin, el motor de canvi republicà són les polítiques socials; les decisions en mans de la ciutadania, i sempre al costat de les persones i dels drets fonamentals. Aquesta ha sigut la guia del Govern de Catalunya i la meva pròpia. I, quan ha arribat ara la pandèmia, si em permeten, penso que hem aprofundit encara més en aquestes idees, perquè ens hem adonat que això no és una guerra –no és una guerra–, que això no va de posar militars a rodes de premsa, que sembla mentida que hàgim vist militars en rodes de premsa; sinó que això és un compromís cívic, és una lluita compartida. És la lluita més solidària que una comunitat pot tirar endavant; la lluita contra una epidèmia que ens afecta a tots. I, per tant, penso que, una altra vegada, recordar aquests valors democràtics..., ens han fet actuar com ens han fet actuar. Miri, primer el país i després els partits, els que calguin. Ens van esborrar amb el real decret, ens van esborrar. Ens van prendre la capacitat de decidir i ens van deixar la responsabilitat de resoldre, eh? Una fórmula perfecta. Però no ens vam rendir, i vam seguir, i hem seguit marcant un camí, i hem sabut donar confiança a la gent. Em sembla important remarcar-ho. I ara tenim per davant un futur, un futur disruptiu, un futur que volem diferent. El volem diferent. No podem reconstruir un model passat. Volem un futur verd; volem un futur que l'escola model d'èxit tiri endavant; volem un futur molt més igualitari, molt més just, i volem un futur, sobretot, amb els llocs de treball; necessitem tots els llocs de treball en aquest país.
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la prioritat de la unitat i el consens de les forces polítiques a l'hora d'afrontar els efectes de la pandèmia provocada per la Covid-19]] [[317-00196/12]] La darrera pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Carlos Carrizosa. Quan vulgui.
Gracias, president. Primeramente un recuerdo para todas las personas y las familias que han sufrido la epidemia del Covid y el reconocimiento para todas aquellas personas que han trabajado para luchar y seguir adelante. Celebro también que el señor Torra y otros miembros del Gobierno aquejados del Covid se encuentren bien y estemos ya aquí haciendo política otra vez. Señor Torra, ¿considera prioritarios la unidad y el consenso políticos para hacer frente a la pandemia y reconstruir Cataluña?
Per respondre, té la parada de president de la Generalitat.
Sí; jo també celebro que es trobi avui entre nosaltres. Jo penso que en moments excepcionals com el que vivim ara és necessari trobar grans consensos. Aquest país els ha sabut trobar: els va saber trobar sortint de la dictadura franquista; els va saber trobar encarant el que aleshores eren les lleis fonamentals i troncals del nostre Parlament i del nostre autogovern; els va saber trobar a l'hora de definir un model sanitari que ha estat un model sanitari que, gràcies a aquest treball de molts i diferents governs, ha pogut tirar endavant i ser capaç de fer de palanca i duplicar i triplicar UCIs; en va ser capaç amb el model de l'escola catalana. Ara necessitem també trobar uns grans consensos per saber com aquest país també tira econòmicament endavant. Políticament seguirem discutint, vostè i jo, perquè jo li diré que per al nou país jo seguiré lluitant per la independència de Catalunya i vostè em dirà que no. Però hi ha fins i tot..., em permet, eh?, per sobre d'aquesta qüestió rellevantíssima, hi ha un futur que passa per garantir ara mateix els llocs de treball de la gent, garantir el futur de les empreses, garantir sobretot que la bretxa social no s'ampliï i que, per tant, siguem capaços de veure també l'emergència social que arriba, una emergència que a mi em preocupa moltíssim. Jo estic en contacte amb les entitats principals, doncs, de voluntariat, i li puc assegurar que les xifres són realment preocupants. Per tant, aquí també hem de saber trobar un consens.
Gràcies, president. Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Señor Torra, yo celebro que usted ponga en el foco este consenso y esta unidad de las fuerzas políticas. Nosotros sí que lo entendemos así de verdad. Y yo le a explicar a usted y a todos los catalanes dónde está Ciutadans; dónde está y dónde vamos a estar. Mire, sepa usted que nos va a tener enfrente cada vez que desdeñen, por ejemplo, la ayuda de la UME para salvar vidas en las residencias; cuando digan que hubiera habido menos muertos en una Cataluña independiente; cuando usen este Parlamento para comisiones del 155 para enaltecer el golpe que hubo aquí y denigrar nuestra democracia con el relato separatista; nos tendrán delante cuando miren a otro lado en la corrupción. Pero, también, en lo que se respecta a la lucha contra la pandemia, en lo que se refiere a salvar vidas humanas, a salvar puestos de trabajo, a reconstruir Cataluña..., para todo eso, nos va a encontrar los primeros. Ciudadanos lleva semanas ya reuniéndose con diversos sectores, algunos de los más desfavorecidos y otros de los más afectados y estratégicos para la economía catalana, y nosotros les estamos pasando a ustedes propuestas que hubiéramos querido discutir en un foro unitario con todas las fuerzas políticas, un foro para la reconstrucción de Cataluña, que ustedes eludieron y formaron un grupo dentro de su Gobierno. Mire, nuestro talante, sin ir más lejos, es el de ayer. Ayer Ciutadans votó en el Congreso una propuesta consensuada con el Gobierno de Sánchez, un gobierno que puede parecernos nefasto, pero mientras ustedes hacían allí unos discursos insultantes, insolidarios e inútiles, nosotros buscamos acuerdos con un gobierno que ciertamente no tenemos mucho en común, como seguramente tenemos menos todavía con ustedes, pero nosotros le tendimos la mano y llegamos a consensos contra el Covid y para favorecer a todos los españoles y a los catalanes, también.
Gràcies, diputat. [[Alguns aplaudiments.]] Per respondre, de nou, té la paraula el president de la Generalitat.
Doncs miri, ja li he dit, eh?, que ens separa radicalment una qüestió política. Jo faré el mateix discurs del que vostè considera que eren discursos dolents per part dels partits independentistes, perquè per mi la nova normalitat ha de culminar amb un estat independent. No en tinc cap dubte, que Catalunya serà independent. Per mi això és una qüestió irreversible i la meva acció política i la meva defensa de les meves idees polítiques em porten sempre a treballar per la independència de Catalunya. Però això vol dir que vostès no ens puguin ajudar? I tant. Ara que vostès són els socis del Partit Socialista i dels comuns..., doncs ajudi'ns. Ajudi'ns amb els 4.000 milions d'euros que necessita aquest país, ajudi'ns a que el topall de dèficit del 0,2 per cent pugui ser més alt, ajudi'ns a que els superàvits dels ajuntaments, doncs, es puguin desbloquejar... Ajudi'ns. Vull dir..., eh? Jo també..., ja ho veu, vull dir, l'hi demano a vostè; a vostè, al PSC, a comuns..., vull dir, a aquesta nova majoria que forma el Govern espanyol. Ajudi'ns.
Gràcies, president. [[Declaració del Parlament de Catalunya sobre els reptes de la societat catalana davant la crisi generada per la Covid-19]] [[401-00033/12]] Acabada la sessió de control i abans de passar a la resta de punts de l'ordre del dia, i tal com els he anticipat en iniciar aquesta sessió, passarem ara a la lectura de la Declaració del Parlament de Catalunya sobre els reptes de la societat catalana davant de la crisi generada per la Covid-19. Per llegir-la, demano la intervenció del secretari primer de la Mesa, el senyor Campdepadrós. Quan vulgui.
«Declaració del Parlament de Catalunya sobre els reptes de la societat catalana davant de la crisi generada per la Covid-19. El Parlament de Catalunya expressa el seu condol a les famílies i les amistats de totes les víctimes de la Covid-19 i els transmet tot el seu suport i consideració. Alhora, transmet tot el seu suport a les persones que lluiten per superar la malaltia. El Parlament de Catalunya vol agrair llur enorme esforç a les persones que treballen als serveis públics, en circumstàncies molt adverses i sovint en precarietat de mitjans, per a combatre la propagació del virus SARS-CoV-2, guarir les persones malaltes de Covid-19 i tenir-ne cura, continuar prestant tots els serveis al conjunt de la ciutadania i garantir el funcionament de les institucions. El Parlament vol fer extensiu aquest agraïment als treballadors que, des del sector privat, han continuat duent a terme treballs que han resultat essencials per a permetre que el conjunt de la ciutadania seguís les indicacions dels poders públics respecte a les mesures excepcionals per a combatre la pandèmia. També vol agrair la important tasca acomplerta per persones voluntàries i la profusió d'expressions de solidaritat que la ciutadania ha mostrat des de l'inici de l'epidèmia. El Parlament de Catalunya també vol reconèixer l'esforç del conjunt de la ciutadania per mantenir l'alt grau responsabilitat individual i social necessari per a fer que les mesures excepcionals requerides siguin efectives i, en aquest sentit, vol posar en valor l'esforç transversal de tothom, des dels infants i joves fins a la gent gran. A més, el Parlament de Catalunya vol posar de manifest que les desigualtats i vulnerabilitats socials estructurals s'han vist agreujades per la conjuntura, han aflorat amb contundència davant del confinament i la crisi de la Covid-19, i han evidenciat la desigual incidència d'aquests segons la variable de la renda. Aquestes desigualtats socials afecten especialment les dones, segons tots els indicadors, per tal com s'incrementen la sobrecàrrega de cures que recau sobre elles, llur dependència econòmica i, consegüentment, la violència masclista. En aquest sentit, el Parlament de Catalunya mostra la seva voluntat de continuar treballant per tal que la corresponsabilitat en totes les cures esdevingui una realitat i l'exercici d'aquestes deixi de comportar una doble explotació. El Parlament de Catalunya es compromet a acomplir amb agilitat les tasques legislatives i d'impuls de l'acció del Govern que siguin necessàries per a donar suport a les administracions locals, a la ciutadania en general i als col·lectius especialment vulnerables en particular, davant l'impacte econòmic i social que, sens dubte, tindran la pandèmia i les mesures necessàries per a combatre-la. Palau del Parlament, 21 de maig de 2020.
Moltes gràcies, secretari primer. [[Comunicació al Ple de la composició de les meses de les comissions (art. 49.2 del Reglament)]] Passem ara al següent punt de l'ordre, que és la comunicació al Ple de la composició de les meses de les comissions. D'acord amb l'article 49.2 del Reglament, la composició de les meses de les comissions ha de ser comunicada al Ple. Atès que aquesta composició ja s'ha inclòs en el dossier del Ple, em refereixo a la composició de la Mesa de la Comissió d'Estudi de la Seguretat del Sector de la Petroquímica, prego que se me'n eximeixi, de la lectura. Sí? [[Pausa.]] Molt bé. [[Situació de compatibilitat de diputats]] [[234-00007/12, 234-00014/12, 234-00029/12, 234-00046/12, 234-00057/12, 234-00061/12, 234-00068/12, 234-00069/12, 234-00070/12, 234-00091/12, 234-00128/12, 234-00135/12, 234-00139/12, 234-00141/12, 234-00144/12 i 234-00149/12 a 234-00168/12]] Doncs podem avançar. I passem al següent punt de l'ordre del dia, que és la situació de compatibilitat de diputats. Atès que el dictamen de la Comissió de l'Estatut dels Diputats sobre la situació de compatibilitat dels diputats ha estat publicat, també, en el dossier del Ple, torno a demanar que se me'n eximeixi, de la lectura. Sí? [[Pausa.]] D'acord. [[Compliments del pressupost de despeses del Parlament de Catalunya acumulats]] [[237-00005/12 i 237-00006/12]] Doncs avancem i passem al següent punt, que és la presentació de l'Informe sobre el compliment del pressupost de despeses del Parlament de Catalunya en data de 31 de juliol de 2019. Abans de començar la presentació, els faig avinent que aquest punt se substanciaria conjuntament amb el punt cinquè de l'ordre del dia; és a dir, el que és relatiu a l'Informe sobre el compliment del pressupost de despeses del Parlament en data de 31 de desembre del 2019. Per tant, farem el complet de l'any. La Mesa, d'acord amb l'article 37.3, lletra h, del Reglament, ha encomanat la presentació d'ambdós informes al diputat interventor senyor Antonio Espinosa. Per tant, quan vulgui, diputat.
Gràcies, president. Senyores i senyores diputats, molt bon dia. La intervenció d'avui la faig en qualitat de diputat interventor i en nom de la Mesa Ampliada. Avui intervinc per explicar els informes d'execució i compliment dels pressupostos del Parlament corresponents al primer i segon semestre de l'exercici pressupostari de 2019, abans de sotmetre'ls a la votació i, si escau, a la seva aprovació per aquest Ple. Tot això ho faig en compliment del previst a l'article 37 del Reglament del Parlament de Catalunya. Permetin-me que agraeixi a l'oïdora de comptes la facilitat que ens dona als diputats interventors per fer la nostra feina. Ara, ja, sense més demora, passo a explicar els informes. Quant al primer semestre del 2019, l'import del pressupost inicial del Parlament de Catalunya, per al 2019, vigent per a l'exercici 2019, ha sigut de 53.650.703,80 euros. Lògicament, hi ha hagut modificacions pressupostàries, que han comportat un augment dels crèdits inicials, dutes a terme en el primer semestre, de 4.378.486,27 euros. En conseqüència, l'import total del pressupost definitiu del Parlament de Catalunya, a 31 de juliol de 2019, és de 58.029.190,07 euros. I la seva distribució per capítols és la següent: el capítol 1, de remuneracions del personal, pujava la quantitat de 27.015.290,76 euros; el capítol 2, despeses corrents de béns i serveis, 10.746.835,63 euros; al capítol 4, que són transferències corrents, l'import era de 15.843.900 euros, i el capítol 6, inversions reals, 4.413.163,68 euros. El capítol 8, variació dels actius financers, pujava 10.000 euros. A data de 31 de juliol, del total de crèdits definitius, s'han reconegut, lògicament, obligacions, i han sigut per un import de 31.585.112,20 euros, la qual cosa, suposa una execució del 54,43 per cent del pressupost definitiu. El resum de capítols d'aquesta execució ha sigut: les remuneracions del personal, 16.529.893,01 euros, que suposa una execució del 61,19 per cent dels crèdits definitius d'aquest capítol; al capítol 2, despeses corrents de béns i serveis, l'import puja a 4.842.614,70 euros, que suposa una execució del 45,06 per cent dels crèdits definitius d'aquest capítol; en el capítol 4, de transferències corrents, l'import puja 9.401.465,71 euros, que suposa una execució del 59,34 per cent dels crèdits definitius d'aquest capítol, i en el capítol 6, d'inversions reals, puja 811.000 euros..., perdó: 811.000 euros, sí, que suposa una execució del 18,38 dels crèdits definitius d'aquest capítol. Això és quant al semestre que finalitza el 31 de juliol. Respecte al segon semestre, que ja finalitza, lògicament, el 31 de desembre, en tot l'exercici, durant tot l'exercici del 2019, les modificacions pressupostàries que han suposat un augment de crèdits, dels crèdits inicials, han estat de 7.130.655,72 euros. Conseqüentment, el pressupost definitiu ha estat de 60.781.359,52 euros. I el seu detall, per capítols, seria el següent: les remuneracions de personal, totals, durant tot l'any, han sigut de 29.695.523,88 euros; el capítol 2, despeses corrents de béns i serveis, 10.203.535,63 euros; el capítol 4, de transferències corrents, 16.271.586,33 euros, i el capítol 6, inversions reals, 4.600.000 euros. Del total dels pressupostos o crèdits definitius, s'han reconegut obligacions per un import de 58.507.545,65 euros, lo que suposa realment una execució del 96,26 per cent. A data de 31 de desembre, les execucions per capítols han estat les següents. Capítol 1, remuneracions de personal; s'han gastat 29.136.190,44 euros, que suposa una execució del 98,12 per cent del crèdit definitiu d'aquest capítol. Les despeses corrents de béns i serveis han suposat 9.149.645,89 euros, i suposen, per tant, una execució del 89,67 per cent dels crèdits definitius d'aquest capítol. En el capítol 4, de transferències corrents, l'import ha pujat a 16.180.852,04 euros, lo que suposa una execució del 99,44 per cent dels crèdits definitius d'aquest capítol. El capítol d'inversions reals és una quantia que ha augmentat significativament respecte l'any anterior i suposa 4.030.856,29 euros, i també s'ha executat una quantitat molt important, del 87,61 per cent, dels crèdits definitius d'aquest capítol. En el capítol de variació d'actius financers, són 10.000 euros, el que suposa el cent per cent dels crèdits definitius d'aquest capítol. D'aquestes obligacions reconegudes, quines s'han pagat? Doncs bé, els pagaments efectius d'obligacions reconegudes, durant l'exercici 2019, realitzats dins del mateix exercici, pugen la quantitat de 56.990.539,34 euros, i resten pendents de pagar obligacions reconegudes per un import d'1.517.006,31 euros. Així doncs, ens trobem que el 97,41 per cent de les obligacions reconegudes.... estaven pagades a data 31 del XII del 2019, i el 93 per cent respecte al pressupost definitiu. Com que el pressupost definitiu ha estat de 60.781.359,52 euros i les obligacions reconegudes han estat de 58.507.545,65 euros, el romanent de crèdit de l'exercici 2019 ha sigut d'un total de 2.273.813,87 euros, i representa el 3,74 del pressupost definitiu. O sigui, aquest romanent és el que no ens hem –per dir-ho d'alguna manera– gastat. Bé, una part d'aquests crèdits, 259.580,79 euros, es troben vinculats a l'execució de contractes en curs, i són de caràcter incorporable. Ara bé, per altra banda, l'import del romanent de crèdit disponible susceptible de traspàs al fons de romanents és de 2.014.232,08 euros, i representa un 3,31 del pressupost definitiu. La Mesa Ampliada, en sessió del 20 del IV del 2020, va acordar que aquest romanent de 2.014.232,08 euros es destinés, com a contribució del Parlament de Catalunya, al finançament de les despeses per fer front a la crisi sanitària provocada pel Covid-19. Doncs bé, així mateix, la Mesa va acordar incorporar al fons de romanents la quantitat de 28.479,91 euros, provinents d'ingressos extrapressupostaris susceptibles de ser incorporats, atès el contingut precisament de l'article 139.2 del Reglament. Aquest és a grans trets l'informe d'execució i compliment del pressupost de 2019, per al qual els demano, en el meu nom i en el de la resta de la Mesa Ampliada, la seva aprovació. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputat. Com els he avançat al principi, la votació dels informes la faríem al final del matí, amb la resta de votacions. Sí, senyora Sànchez, em demana la paraula?
Li demano la paraula per explicar el sentit del vot que tindrà lloc al final de la sessió.
Endavant, doncs.
Simplement per dir que la CUP ens abstindrem en aquest punt, en coherència amb el nostre no al pressupost al qual fa referència. En cap cas ho fem per cap incorrecció tècnica.
Gràcies, diputada. [[Compareixença del president de la Generalitat per a donar compte de la modificació en la composició del Govern]] [[350-00014/12]] Seguim, doncs, ara amb el següent punt de l'ordre del dia, que és la compareixença del president de la Generalitat davant del Ple per donar compte de la modificació en la composició del Govern. D'acord amb l'article 172 del Reglament, i atès que el president de la Generalitat ha sol·licitat comparèixer davant del Ple per donar compte de la modificació en la composició del Govern, té la paraula el president de la Generalitat. Quan vulgui.
Bon dia. Moltes gràcies a tothom. Gràcies també al personal del Parlament. Comparec per donar compte al Parlament de la modificació en la composició del Govern, així com de la seva estructura, tal com és preceptiu i com és la meva voluntat i el meu compromís, de donar sempre explicacions. Tot just ara fa només uns dies ha fet dos anys de la meva investidura. En el transcurs d'aquest període he tingut ocasió de comparèixer, amb la d'avui, en deu ocasions. Aquest Govern es caracteritza per haver hagut d'assumir uns reptes gegants –ho hem vist–: vam començar amb l'article 155 i som en un estat d'alarma. Hem hagut d'afrontar situacions de dificultat extrema, d'incomoditat manifesta davant de les estretors pressupostàries derivades d'haver de subsistir amb un pressupost prorrogat del 2017, per un dèficit ofegant, i que ha viscut en primera persona afectacions personals molt greus davant l'ofensiva judicial de l'Estat. I ara ha hagut d'afrontar una crisi sanitària sense precedents. Malgrat això, malgrat totes aquestes circumstàncies més que adverses i els intents de minar aquest Govern, aquest Govern s'ha mantingut ferm. La remodelació del Govern per la qual comprenc avui és poc agradable i no en volem eludir la gravetat. Voldria expressar en primer lloc tot el suport a totes les dones que hagin pogut patir aquest presumpte assetjament sexual. El Govern expressa el seu compromís absolut contra les violències masclistes i l'assetjament sexual. S'està investigant si s'ha produït desprotecció de les persones que hagin pogut ser víctimes d'assetjament i s'aclarirà si s'ha actuat amb totes les garanties per a les persones afectades per aquest cas. Diversos estaments internacionals s'han pronunciat en contra d'aquest tipus de conductes, però, per anomenar una referència, la IV Conferència Mundial de la Dona, feta a Pequín el 1995, ja va definir com un àmbit de violència contra les dones qualsevol acte de violència sexista que té com a resultat possible o real un dany de naturalesa física, sexual o psicològica, que inclou les violacions, els abusos sexuals, l'assetjament i la intimidació sexual a la feina i en altres àmbits. Passo ara a detallar i recordar els fets que van provocar el canvi de conseller al capdavant del Departament d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència. El 9 de març, el diari Ara publica que l'excap del gabinet del conseller va cessar per un cas continuat d'assetjament sexual a diverses treballadores del departament; cessament que va tenir lloc el 24 de gener. El mateix dia 9 vaig sol·licitar l'obertura d'una inspecció de serveis de personal per aclarir què havia passat i els motius pels quals no s'havia activat el protocol obligatori, i alhora vaig exigir que s'iniciés un expedient d'informació reservada per aclarir els fets i que s'iniciés també un expedient que actués en l'àmbit psicosocial, com a conseqüència del clima laboral que es podia haver generat per la situació i per esbrinar si les persones afectades podien desenvolupar la seva activitat professional amb normalitat. El mateix dia 9, també, vaig mantenir una reunió amb el conseller Bosch, per demanar-li explicacions sobre els fets i sobre la no activació del Protocol per a la prevenció, detecció, actuació i resolució de situacions d'assetjament sexual per raó de sexe i de l'orientació sexual a l'Administració de la Generalitat de Catalunya, ja que fins aquell moment no constava cap comunicació del seu departament a la Direcció General de Funció Pública. També vaig parlar amb el vicepresident i amb el conseller Puigneró, per conèixer més a fons els circuits que es podien i s'havien d'iniciar. El mateix vespre el conseller Bosch va dimitir. El 10 de març s'iniciaven ja els tràmits i durant les següents setmanes es realitzen les tasques internes adequades per activar les dues mesures. El 14 de març és el primer dia de confinament. Atesa la dificultat del Departament d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència per realitzar les actuacions previstes en període de confinament, s'acorda posposar-les fins que es donin les circumstàncies adients per a aquest tipus d'intervencions psicosocials, tot insistint, des del Servei de Prevenció, Salut Laboral i Polítiques Socials, en la necessitat de finalitzar quan sigui possible la intervenció i elaborar-ne un informe final. En trobar-nos encara en situació de confinament, es manté el procediment obert. Ho repeteixo: en el moment que vaig tenir coneixement dels fets vaig demanar al conseller Puigneró que activés immediatament l'esmentat protocol. Aquest protocol determina les actuacions i les responsabilitats dels òrgans que han d'intervenir en la resolució d'aquestes situacions i assegura la pluralitat d'intervencions per garantir un tractament adequat en la valoració de cadascuna de les actuacions, tot respectant la metodologia més apropiada en cada cas, d'acord amb els principis generals d'aquest protocol. Per tant, el Govern va prendre les mesures necessàries i va activar el corresponent protocol. Ara s'està estudiant, i el procediment segueix obert. Si aquest procediment conclou que se'n deriven responsabilitats, des del Govern de Catalunya les exercirem d'acord amb el que es dirimeixi d'aquesta investigació. En el moment en què tinguem les conclusions que es derivin del procediment que estableix el protocol, es prendran les mesures oportunes. Com és evident, i com he expressat al començament, el Govern rebutja aquestes actituds i, per tant, expressament emprèn les accions necessàries per no tolerar-ne cap i facilitar els mitjans que calguin per impedir que se'n produeixin. Cal actuar amb coherència i amb autoexigència i des de l'exemplaritat, com s'ha fet en aquest cas. Pel que fa referència al nomenament de l'honorable conseller Solé, bé, crec que per a vostès, doncs, no necessita cap presentació: el coneixen sobradament per la seva activitat, per l'exercici que ha fet de diputat d'aquesta cambra i també pels anys que porta com a alcalde d'Agramunt. Va prendre possessió del càrrec de conseller d'Acció Exterior el 21 de març, telemàticament, fet inèdit i del qual em congratulo, en ple confinament per la pandèmia del Covid-19. Em consta que té previst comparèixer properament davant la Comissió d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència precisament per parlar-los de les actuacions dutes a terme per aquest departament en relació amb aquesta qüestió. I aprofitant el context i l'oportunitat que em dona aquesta compareixença, i d'acord també amb la mateixa prescripció citada a l'inici d'aquesta, de retre comptes dels canvis d'estructura en el Govern, els informo també de l'atribució al Departament de Salut de les competències en l'àmbit dels centres de serveis socials de caràcter residencial. L'article 23.2 de la Llei 13/2008, de 5 de novembre, de la presidència de la Generalitat i del Govern, faculta el president o presidenta de la Generalitat perquè, mitjançant decret, pugui modificar el nombre, la denominació i l'àmbit de competències dels departaments en què s'organitza el Govern. Tenint en compte la greu afectació que es produïa a les residències de la tercera edat i la gravetat de les dades, amb l'objectiu de contenir de manera urgent els efectes de la pandèmia sobre el col·lectiu de les persones grans que hi viuen i hi han viscut a les residències de Catalunya, vaig considerar la necessitat que la Conselleria de Salut ens centralitzés la gestió sanitària. Per tant, de conformitat amb l'habilitació legal, el 10 d'abril vaig signar el Decret 54/2020, de modificació del Decret 1/2018, de 19 de maig, de creació, denominació i determinació de l'àmbit de competència dels departaments de l'Administració de la Generalitat de Catalunya, pel qual s'atribuïa al Departament de Salut competències en matèria de les polítiques de serveis, prestacions i protecció socials, la política de la gent gran, la política de les persones amb discapacitat i dependències, i dels equipaments assistencials de la xarxa de serveis socials. Els decrets lleis 12/2020 i 13/2020 contenen, entre d'altres mesures, la regulació que té per objecte l'adopció de mesures organitzatives, competencials i materials per garantir una adequada direcció i coordinació de les actuacions de prevenció i control de la infecció del Covid, així com de subministraments d'informació en l'àmbit dels centres de serveis socials de caràcter residencial. A aquests efectes, s'atribueixen al Departament de Salut les competències que la normativa vigent atribueix a l'Administració de la Generalitat en aquest àmbit, establint igualment mesures de cooperació amb els ens locals de Catalunya i concretant les obligacions de subministrament d'informació a complir per part de les residències independentment de la seva titularitat pública o privada. D'aquesta manera, el Departament de Salut ha passat a gestionar de forma directa la ubicació i les mesures d'aïllament dels pacients dels centres residencials i sociosanitaris, que també queden subjectes a la inspecció dels serveis de salut. Com saben, a les residències s'hi troba la més alta concentració de persones vulnerables al Covid-19, la gent més gran, amb una edat mitjana de vuitanta-quatre anys, amb una situació de patologies i pluripatologies prèvies molt diverses; en definitiva, les persones més fràgils, més vulnerables, davant de possibles acceleradors de l'empitjorament de la seva salut. Per això, tot i el treball previ de coordinació indispensable entre el Departament de Treball i el Departament de Salut, en un context de crisi sanitària com l'actual, sens dubte, el criteri que ha de prevaldre en l'atenció dels nostres avis i àvies és el sanitari, i d'aquí, la decisió urgent i imperiosa de concentració d'esforços des d'una vessant més sanitària i que, per tant, en aquest cas, qui havia de liderar aquesta gestió dels centres de serveis socials de caràcter residencial del nostre país havia de ser el Departament de Salut. I penso que, a més a més, una reflexió col·lectiva de futur que haurem de fer, un dels consensos que penso que podem treballar tota la cambra conjuntament és que, efectivament, aquest sigui el model de futur d'atenció a les nostres persones grans i més vulnerables; un model que passa necessàriament perquè l'àmbit sociosanitari i l'àmbit sanitari van conjuntament coordinats. No m'estendré perquè precisament avui ja tenen previst el debat i votació, entre d'altres, dels decrets lleis que preveuen aquestes mesures d'ordre competencial i organitzatiu, però sí que vull informar-los que, paral·lelament, s'estableixen, en el marc d'aquests decrets lleis, les mesures de cooperació amb els ens locals per tal de comptar amb els màxims recursos possibles quan s'hagi d'intervenir en aquests centres que ho necessitin. Per tant, dono per tancada la meva intervenció, que no tenia altre motiu que informar-los d'aquestes dues qüestions. Aprofito per agrair a tots els consellers i conselleres d'aquest Govern el compromís, el treball i la feina feta al Govern en el context d'aquesta crisi sense precedents i encoratjar-los a seguir gestionant i governant amb el més alt sentit de responsabilitat com fins ara. Moltes gràcies.
Gràcies, president. A continuació intervindran els grups parlamentaris, per un temps màxim de deu minuts cadascun. I, en primer lloc, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí. Gracias, presidente. Bien, en estos momentos tan duros de crisis sanitaria, pero también de crisis económica y de crisis social, creo que los representantes públicos tenemos que ser más autoexigentes con nosotros mismos, porque el conjunto de los catalanes necesita que estemos a la altura de las circunstancias y que seamos también responsables, y que esto se traduzca en que aquellas medidas que se tomen en el ámbito sanitario, pero también, como le digo, en el ámbito social y en el ámbito económico, persigan única y exclusivamente el bien común y el interés general. Y el Departament d'Acció Exterior, pues, debería dar ejemplo, estar a la altura de la gravedad del momento y liberar recursos para destinarlos a ayudar a los catalanes que tan mal lo están pasando en este momento tan duro de crisis sanitaria por el Covid-19. Hoy se nos presenta aquí el nuevo conseller de Exterior, el señor Solé, que parece ser que cumple, pues, los requisitos básicos y esenciales para formar parte de este Gobierno, que es estar imputado, y, además, si es por desobediencia, pues mejor que mejor, ¿no?; un conseller que no sabemos cuánto tiempo va a estar al frente del departamento o en su despacho porque es que a lo mejor podría acabar inhabilitado igual que le pasó a usted, señor Torra. Mire, el señor Solé hoy recoge el testigo de los últimos años de esta conselleria, al frente de Romeva, de Maragall, de Bosch, cuya hoja de servicios se resume en cuatro acciones: la primera de ellas, por supuesto, promocionar el procés; la segunda de ellas, hablar mal de España; la tercera de ellas, utilizar el departamento como si fuera una ETT, una agencia de colocación, y la cuarta y última, intentar comprar voluntades distribuyendo sus mentiras alrededor del mundo, o, lo que es lo mismo, ignorar el objetivo real de esta conselleria y ponerla al servicio de su causa y de los suyos. Antes de entrar en materia, a mí me gustaría recordar, como muy bien ha hecho usted, señor Torra, por qué tenemos al señor Solé como nuevo conseller de exteriores. No está aquí por arte de magia; no ha salido de la nada. El señor Solé es el nuevo conseller de exteriores porque hubo una persona que se tuvo que ir por la puerta de atrás: Alfred Bosch tuvo que dimitir porque, pues, encubrió presuntamente unos casos de acoso sexual de su jefe de gabinete. Pero, miren, por mucho que el señor Bosch dimitiera, el daño a las víctimas sigue ahí; el daño a las víctimas no se ha reparado. Y nosotros por eso hemos pedido la comparecencia del nuevo conseller de exteriores. Y la verdad que a mí me hubiera parecido, pues, una buena manera de que usted se estrenará en este atril dando las explicaciones que hoy nos ha dado el señor Torra; pero yo creo que usted mismo debería llegar al fondo del asunto y que se depuraran todas las responsabilidades posibles. Y espero que así sea. Miren, en este cambio de govern que hoy vienen a explicar, también tendrían ustedes la oportunidad de empezar una nueva etapa en la acción exterior, una etapa digna, una etapa en la que el Departament d'Exterior persiga el interés del conjunto de los catalanes. Pero, sin embargo, ustedes han convertido a este departamento en una franquicia del procés y la han ido expandiendo por todo el mundo; eso sí, con el dinero de todos los catalanes. Miren, los cambios del Gobierno deberían servir para mejorar la acción del Gobierno, pero es que ya sabemos que ustedes no lo van a hacer, porque ustedes siguen en las mismas. Ustedes mucha palabrería, pero luego a la hora de la verdad siempre es exactamente lo mismo. Y le pongo de ejemplo la última sesión de control que tuvimos aquí. Nosotros le propusimos la creación de un foro autonómico para la reconstrucción de Cataluña. Usted parecía que estaba encantado con esta propuesta, pero luego, a la hora de la verdad, nada de nada. Bueno, nada de nada tampoco, porque usted se ha copiado nuestra propuesta. Ahora, eso sí, dejando fuera a la oposición. Ese es el diálogo que ustedes practican; que mucho pedirlo, pero luego, a la hora de la verdad, poquito. Poquito, señor Torra, el diálogo. Yo les quiero preguntar para qué han servido estas embajadas más allá que para hacer propaganda a favor del procés y de la ruptura con el resto de España. Los catalanes no pagan impuestos con el sudor de su frente para que luego vayan algunos a pegarse la buena vida en esas franquicias que ustedes tienen por todo el extranjero y que se dediquen a todo menos a una cosa, que es a trabajar. A trabajar por los intereses de Cataluña. Que le recuerdo que somos todos. Todos somos Cataluña. Trabajar por los intereses de una comunidad que podría volver a ser el motor de España si no los tuviera ustedes al frente obsesionados con lo mismo, con el cuento del separatismo, y gastándose el dinero público que, insisto, es de todos, señor Torra. Miren, después de diez años la sensación que tenemos es que ustedes se creen que este chollo les va a durar para siempre. Ustedes se creen que pueden disponer de esas embajadas, que pueden ir allí colocando a los suyos, pueden ir echando gasolina al procés con sus mentiras y con sus manipulaciones, esperando que algún día alguien, quien sea, se las compre en el extranjero. Pero yo siento decirles que eso no va a pasar. Que es que su relato separatista es mercancía averiada, que nadie en el extranjero se lo cree, que no insistan, por mucho dinero que hayan puesto encima de la mesa, en lobbies y en propaganda a costa del bolsillo de todos los catalanes. Que no. Que a lo mejor aquello del «qui paga mana les servía con Pujol, pero es que ahora ya no les sirve. Miren, las delegaciones en el exterior cuestan 7 millones y medio de euros. Es una cifra que nos parece indigna, sobre todo porque yo creo que esos millones estarían mucho mejor de vuelta en el bolsillo de los catalanes, insisto, en un momento como este, de crisis sanitaria, de crisis social y de crisis económica. Y después de las veces que les hemos advertido ya de que este despilfarro es intolerable, ustedes no han mostrado ni una pizca de arrepentimiento ni de aprendizaje. Y la mayor prueba de ello es que no tienen ningún plan para reducir el gasto o para repriorizar, como decía el señor Aragonés, en la sesión de control. Hace unos días en una entrevista el señor Solé decía: «¿Las delegaciones? Recortes, cero. No, claro, por supuesto; no se les vaya a acabar el chollo. Ya lo pagarán otros, ¿verdad? Como por ejemplo los funcionarios de la Administración pública que todavía no han cobrado sus pagas, esas pagas que les deben. Miren, solo el Diplocat cuesta 2 millones de euros –2 millones de euros. Es que eso es muchísimo dinero. Los altos cargos del Diplocat cobran alrededor de ochenta mil euros al año. Insisto que es muchísimo dinero, que podría ir mejor destinado, insisto, al bolsillo de esos catalanes que tan mal lo están pasando en Cataluña, a esas familias que tan mal lo están pasando y que llevan ya semanas, por no decir meses, sin que les entre un euro en casa. Mire, en estos momentos de crisis yo creo que va siendo hora de liberar recursos, de este departamento, y destinarlos a atender a los afectados por el Covid-19. Porque el Departamento de Acción Exterior puede reducir todavía más gastos superfluos, y puede dedicar esos recursos a velar por los intereses estratégicos de Cataluña. De Cataluña, señores del Govern, no del procés; que es que ustedes siempre lo confunden. Mire, en esta pendiente en la que se encuentra Cataluña, arrastrada por una pandemia que está destruyendo vidas y empleos, ustedes tienen ahora más que nunca una gran responsabilidad sobre sus hombros. Y los catalanes ya no toleran ni más desidia, ni más errores, ni más despilfarro. Así que yo les pregunto: ¿ustedes creen que necesitan más recursos para esas embajadas que se dedican a hablar mal de España y que además perjudican a los intereses de Cataluña? ¿Ustedes están dispuestos a dar un giro de ciento ochenta grados en sus prioridades en la acción exterior? Porque ustedes llevan años y años enviando a cargos al extranjero a hacer nadie sabe qué. Ahora, eso sí, cobrando un dineral. Y nosotros les pedimos que aprovechen esta nueva etapa que inician ahora para poner fin al despilfarro. Porque ese dinero, vuelvo a repetirlo, donde estará mejor será en los bolsillos de los catalanes o en aquellos departamentos que realmente ahora más lo necesitan. ¿No creen, por ejemplo, que ese dinero podría ir destinado a los test? ¿No creen, por ejemplo, que ese dinero se podría destinar a ayudar a las pymes?, ¿a los autónomos?, ¿a las familias? ¿No les parece que estaría mejor empleado ahí? Mire, nosotros hemos presentado una propuesta para que se eliminen esas delegaciones del Govern, esas franquicias que ustedes tienen del procés en el exterior, y para que eliminen también el Diplocat, además también de reducir en un 25 por ciento el salario de todos los altos cargos –del personal eventual también, ese que ustedes colocan a dedo– de su departamento. También hemos registrado una propuesta para que el Gobierno destine ese dinero, pues, por ejemplo, a todas esas personas que se han quedado atrapadas –lo hablaban antes en la sesión de control– en el extranjero y que no han podido volver, y si lo han hecho ha sido pues costeándose billetes que les han costado muy caros. ¿A usted no le parece que sería más útil que a lo mejor con ese dinero les reembolsaran esos billetes a las familias? Que, por cierto, yo el otro día leía un informe de una de sus embajadas, la franquicia que tienen en Washington, y ustedes sacaban pecho de cómo habían repatriado a miles de catalanes atrapados por el Covid-19 en el extranjero. Yo, señor Torra, cuando usted venga aquí a dar la réplica, me gustaría que me contestara qué competencias tienen ustedes para repatriar a nadie. ¿Qué competencias tiene este Govern para repatriar a nadie? Como creo que no me va a contestar se lo digo yo: ustedes no tienen ninguna competencia. En todo caso habrá sido el Gobierno de España quien haya repatriado a esas personas. Dejen de mentir. Ya está bien. Ya que usted también es el conseller de Transparencia yo le pido que venga aquí y nos explique estos informes, donde no cuentan ni una sola verdad, pero que nos cuestan mucho dinero a todos. Miren, yo creo que ustedes están prefiriendo derrochar el dinero a manos llenas cuando saben muy bien que en este momento no nos sobran. Esto es cuestión de prioridades, señores del Govern. Y yo les pregunto cuáles son las suyas. Nosotros las nuestras las tenemos muy claras: salvar vidas, salvar empleos y reconstruir Cataluña. Y, para lograrlo, a pesar de que ustedes han cometido muchos errores, nosotros desde Ciudadanos les hemos tendido la mano. Llevo muchos días diciéndoselo y hoy se lo vuelvo a repetir: para salvar vidas y para salvar empleos cuenten siempre con nosotros; ahora, para seguir con sus abusos no cuenten jamás. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula el diputat senyor Miquel Iceta.
Gràcies, senyor president. Molt honorable president de la Generalitat, vostè compareix avui aquí per donar comptes d'un canvi en la composició del Govern. I certament la dimissió de l'anterior titular del Departament d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència ha portat a la designació d'un nou titular, l'honorable conseller Bernat Solé, a qui aprofito per desitjar el màxim encert en la seva gestió. No podem deixar de banda el motiu que ha portat a aquest relleu, que no és altre que la relació de l'anterior conseller amb un presumpte cas d'assetjament sexual, o casos d'assetjament sexual, per part del seu cap de gabinet. És un bon moment per rebutjar i condemnar qualsevol mena de violència o de coacció contra les dones i la nostra solidaritat amb totes les que ho han patit. També recentment –i vostè se n'ha fet ressò– s'ha produït un canvi en la responsabilitat sobre les residències de gent gran, que ha estat atribuïda al Departament de Salut mentre duri la pandèmia. President, no cal que l'hi digui, aquest és el seu Govern i vostè té la darrera paraula sobre la seva composició i l'atribució de funcions als seus membres. Res a dir, doncs, des d'aquest punt de vista; potser, com deia la meva àvia, que tot sigui a fi de bé, i, per tant, un bon desig de que el Govern millori en les seves capacitats a partir d'aquestes noves atribucions de funcions i d'aquesta nova composició. Però, de totes maneres, voldríem aprofitar, el nostre grup parlamentari, per fer algunes consideracions sobre la gestió del seu Govern, que fa dos anys, com vostè s'hi ha referit, i també sobre la seva pròpia continuïtat com a govern. Fa gairebé quatre mesos, el 29 de gener, vostè va fer una rellevant declaració institucional que em permetrà que citi literalment. Deia vostè: «Aquesta legislatura ja no té més recorregut polític, arriba al seu final. Aquesta setmana hem pogut constatar que els dos socis de govern encarem el camí cap a la independència d'una forma que ha comportat el deteriorament de la confiança mútua que es necessita en els moments més decisius. Segueixo citant-lo, president: «El Govern, cap govern, no pot funcionar sense unitat, sense una estratègia comuna i compartida en qüestions fonamentals i sense lleialtat entre els seus socis. Dilluns s'ha obert la porta de bat a bat per a una inhabilitació exprés i completament irregular de la meva condició de president; s'ha desprotegit la institució de la presidència despullant-la de la condició de diputat, i això posa en risc de manera permanent el Govern de Catalunya. Deia vostè també en el decurs d'aquella declaració institucional des del Palau: «Vull comunicar-vos, doncs, que una vegada que s'hagin aprovat els pressupostos al Parlament, anunciaré la data de les eleccions. Acabo aquí la cita, president. El pas del temps no sembla haver refet la confiança entre els socis del Govern, més aviat tot el contrari. Fins i tot de forma ben recent s'ha assenyalat per part d'Esquerra Republicana de Catalunya la necessitat de convocar eleccions; un criteri que, pel que vostè mateix ha manifestat, ni vostè ni Junts per Catalunya comparteixen. I certament s'ha produït un fet molt rellevant des de la seva declaració fins al dia d'avui, un fet que ens porta dedicats mesos en la lluita contra el coronavirus. I, per tant, vostè té tot el dret a considerar que aquest fet nou canvia la perspectiva amb la qual vostè s'adreçava al conjunt de la societat catalana em sembla que era el 29 de gener. I és veritat que ara ens hem de centrar en la lluita contra el coronavirus, però des del nostre punt de vista no és sobrer reflexionar sobre si l'actual Govern de Catalunya és el millor instrument per liderar aquests esforços. I nosaltres li hem de dir –no ens en amaguem– creiem que no. Com també han afirmat els principals dirigents d'Esquerra Republicana, tampoc no podem oblidar que està pendent una resolució del Tribunal Suprem de la que pot dependre la continuïtat d'aquesta legislatura. Però, com nosaltres hem dit sempre, i aprofitem per reiterar, la decisió de convocar eleccions només depèn de vostè, president. Ara, el nostre grup sí que considera que hauria de fer honor al compromís d'assenyalar l'horitzó electoral, que és al que es va comprometre. Vostè no va dir: «Convocaré; va dir: «Anunciaré la data de les eleccions. I tampoc li podem amagar el neguit que tenim sobre un eventual rebrot de la pandèmia a la tardor, que dificultaria una convocatòria electoral, si és que fos llavors quan vostè pensés produir-la, i que, a més, és un fet que probablement ha tingut bastant a veure amb la decisió dels presidents d'Euskadi i de Galícia de convocar eleccions pel proper mes de juliol. President, ni l'evident manca de cohesió interna ni la gestió realitzada els dos darrers anys justifiquen, en la nostra opinió, la continuïtat del Govern que vostè presideix. N'hi hauria prou amb llegir o rellegir el seu discurs d'investidura i comparar-lo amb el que realment ha succeït en aquests dos anys. S'assemblen, si m'ho permet, com un ou a una castanya. I anem als fets; deixant de banda, ho reitero, el període de lluita contra el coronavirus. Durant aquests dos anys s'han aprovat divuit lleis. D'aquestes, només sis són proposta del Govern; dues d'elles les dels pressupostos. Hem tingut pressupostos prorrogats durant dos anys; no s'han pogut aprovar fins al 2020. De fet, en vuit anys, Catalunya ha tingut els pressupostos prorrogats quatre vegades. I els recentment aprovats estan ja depassats, entre d'altres coses –això sí, i tothom ho acceptem–, per la crisi del coronavirus. Nosaltres creiem que en aquests anys, president, l'economia productiva no ha rebut prou impuls; les desigualtats socials han augmentat; també han augmentat els desequilibris territorials, i s'han deteriorat els serveis públics. Li podria posar diversos exemples. L'augment de les llistes d'espera sanitàries, deixant de banda el que ens passarà, que és que ara hauran augmentat lògicament per la prioritat del coronavirus. Però, per tant, li parlo del que havia passat fins la crisi del coronavirus. Els pressupostos d'Educació, molt lluny encara de la inversió a la que ens vam comprometre amb la Llei d'educació de Catalunya, clarament insuficients pel que fa a les escoles bressol, que a més sentències recents mostren fins a quin punt la Generalitat haurà de rescabalar els ajuntaments que van avançar diners que no els corresponien. Tampoc s'ha actualitzat el Decret del servei de menjador, ni s'ha desenvolupat la Llei de formació professional. Vostè parlava de la renda garantida, de la renda bàsica, de l'ingrés mínim vital... En fi, el que podem dir és que la de Catalunya –em sembla que era una xifra que donava Jéssica Albiach– només una de quatre persones que tindrien dret a percebre-la la perceben realment. Per tant, realment nosaltres creiem que no s'ha fet bé; com no s'ha desplegat la Llei d'infància, com en llista d'espera de persones que tenen dret a una prestació per dependència Catalunya encapçala el rànquing de les comunitats autònomes amb llista d'espera més llarga: un terç dels dependents està en llista d'espera per rebre la seva ajuda. Per no parlar del personal sanitari i del personal d'emergències, mal pagat, amb deutes per part del Govern, i que continuarà amb precarietat laboral i sense inversions en les infraestructures. O es prenen decisions, com la rebaixa de taxes universitàries, que poc o molt tots compartim, però no es compensa les universitats sobre la davallada d'ingressos que això els causarà. En temes d'indústria, tampoc s'ha desplegat el pacte nacional. En temes mediambientals no s'ha incorporat al sistema energètic cap nou megawatt procedent de fonts renovables... I el que es vulgui. L'etcètera podria ser molt llarg, i en altres debats ens hi hem pogut referir i polemitzar al respecte, perquè lògicament la visió del Govern no coincideix amb la meva. Però, president, la qüestió és la següent, i vostè la va plantejar amb molta cruesa, dolor, m'atreveixo a dir, i molta sinceritat el 29 de gener. Si vostè se sent desprotegit pels seus socis, si proclama una evident divisió interna i que la legislatura està esgotada, quin és el motiu real per allargar-la, per prolongar-la? Nosaltres ja l'hi diem, reconeixem plenament la seva capacitat de convocar eleccions, però sí que aprofitem..., precisament en aquesta reclamació que vostè feia de sentit de país, president, i donat que l'hi han reclamat també els seus socis, que situï l'horitzó electoral, que és al que es va comprometre. I, per tant, quedi clar, no li estem demanant eleccions, això depèn de vostè, però sí que li estem demanant que faci honor al seu compromís d'explicar a la societat catalana quan tindrà l'oportunitat de decidir qui ha d'encapçalar la nova etapa política que vostè mateix reclamava en donar la legislatura per esgotada. Moltes gràcies, president, senyores i senyors diputats.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem té la paraula la diputada senyora Jéssica Albiach.
Gràcies, president. I bon dia novament a totes i a tots. President, principalment en aquesta compareixença vostè ha vingut a parlar de dos temes: per un costat, la dimissió d'Alfred Bosch, i també, de l'altre, sobre el canvi de competències sobre les residències. Sobre el primer, el canvi del conseller del Departament d'Acció Exterior, de Relacions Institucionals i de Transparència, és a dir, la dimissió del senyor Alfred Bosch i la seua substitució pel senyor Bernat Solé, a mi també em sembla rellevant recordar quins van ser els motius d'aquest canvi. Aquest canvi es produeix després que el diari Ara publiqués que almenys vuit dones del departament haurien patit presumptament assetjament sexual per part del cap de gabinet d'Alfred Bosch, i sembla que a l'Alfred Bosch li hauria d'haver arribat aquesta informació, i, per això, a finals de gener l'hauria destituït. Això sí, no va activar el protocol que té la Generalitat en contra de l'assetjament sexual, i, segons fonts del diari, també estaria mirant de recol·locar-lo, perquè sembla que no veia que hi havia proves contundents. Ho vull recordar, no estem parlant d'una, de dos ni de tres dones, estem parlant de fins a vuit dones, i sembla que no veia que això foren proves contundents. Tot un despropòsit que fins i tot el mateix Bosch, quan fa la compareixença pública per presentar la seua dimissió, reconeix que no ha reaccionat correctament, que no ho ha gestionat com calia. I per a mi aquí la gran pregunta és què hagués passat si no s'hagués publicat aquesta notícia. Segurament aquest senyor hagués acabat recol·locat en algun altre càrrec públic, i, malauradament, i amb tota probabilitat, estaria repetint els seus comportaments, perquè sabem que els assetjadors sexuals quan no se'ls atura els peus, doncs, acaben reincidir. Per tant, un capítol lamentable on s'hauria reproduït de dalt a baix el manual de l'assetjament clàssic: uns fets als quals se'ls resta importància, unes dones a qui no es creu, i també un cap que no acaba aplicant els protocols. Jo crec que és una mostra de quant ens falta per avançar en la lluita contra les violències masclistes, també aquí a Catalunya, a la Generalitat i en ple segle XXI. I sobre el nou conseller, jo crec que haurem d'esperar per veure quina és la seua gestió. He de dir que el senyor Solé, el Bernat, i jo vam coincidir la legislatura passada a la Comissió d'Educació. Vull destacar que és una persona treballadora, que té molt bon caràcter, amb qui és fàcil arribar a acords. Sempre hem tingut, i s'ha de dir així, una relació cordial. Igual que el vaig felicitar en privat el vull felicitar avui en públic, i, a més, li desitge molts encerts, perquè no només seran els seus encerts, sinó que també seran els del país. I jo diria que durant el mandat, que diria també que serà relativament breu, nosaltres creiem –i després entraré una mica més en aquesta qüestió– que una vegada passi l'emergència sanitària Catalunya necessita unes eleccions, però sí que durant el temps que dure aquest mandat, encara que siga breu, s'hauria de treballar en dues línies. La primera és en la línia contrària del que es va fer al 2008. En aquells moments hi va haver unes retallades del Fons de Cooperació que van acabar amb projectes que eren molt importants, que eren molt potents per enfortir polítiques públiques dels pilars del sistema de benestar, i, a més, es va fer contraposant amb els interessos i amb les necessitats de col·lectius vulnerables de Catalunya. És un error que no podem tornar a repetir. I la segona línia, és cert que el departament ha tingut un paper que jo vull destacar durant aquestes setmanes de la crisi del Covid per ajudar al retornament de catalans que estaven en altres punts del món i que necessitaven vindre, i que pel tema del confinament no es podia fer així. Però sí que és cert que, més enllà dels fets puntuals, crec que seria interessant treballar en un programa de retorn digne de tots els catalans i les catalanes que van haver de marxar d'aquí després de la crisi de 2008. Sobre el tema de les residències, que també s'hi ha referit el president i que també era el motiu d'aquesta compareixença. El 8 d'abril coneixíem la notícia que les residències anaven a entrar en breu sota el paraigua de Salut. I nosaltres considerem, i ja ho vam dir així, que era una decisió encertada, però, president, vostè m'haurà de reconèixer que també va ser una decisió que va arribar tard. Davant la situació crítica que estaven travessant, nosaltres, però també veus diverses i el propi sector, estàvem reclamant aquesta mesura feia dies; de fet, feia més d'una setmana; la situació s'anava desbordant per moments, hi havia més de 1.200 persones mortes a les residències, i l'angoixa i la impotència s'estava estenent de manera generalitzada. És cert que és un tema complex, amb el qual no hem de fer partidisme, però també s'ha de dir la realitat. I dins d'aquesta complexitat, que jo estic també intentant demostrar, estem parlant d'un col·lectiu que és d'alt risc, que no només per l'edat, sinó perquè moltes també tenen patologies prèvies, i, a més, és cert que no ha sigut un tema només aïllat de Catalunya; ho hem vist en altres en altres indrets de l'Estat i d'Europa. Però el que no es pot dir, president, és que el problema que teníem amb les residències era un problema de comunicació. El que hi havia a les residències era una veritable crisi sanitària que es donava allí en especial incidència, i les residències ni tenien els recursos ni tenien les capacitats per a fer-hi front. No tenien recursos de protecció ni espais per garantir l'aïllament, no es van prioritzar els tests, no tenien el suport de primària, hi havia vint residències que no estaven reportant informació, amb la qual cosa no sabem què estava passant exactament darrere d'aquelles portes, i a més no hi havia un control centralitzat des del Govern. Per tant, com he dit, una bona mesura però que malauradament va arribar tard. I ja hi entrarem més a fons en el debat també d'aquesta tarda i després en la comissió d'investigació que hi haurà sobre les residències, però també vull dir –i a més és un tema delicat, però que també s'ha de poder parlar– que hi ha denúncies de treballadores que han generat dubtes, perquè es parla de possibles vetos de persones que estaven contagiades a les residències per portar-les als hospitals, perquè no hi havia espai. I també han denunciat que hi hauria retornament de malalts a les residències amb cures pal·liatives. I aquí també entraria en qüestió el dret de la mort digna, perquè tots sabem que les residències no són centres sanitaris. A on no hi ha dubtes, president, és que es tracta d'un sector que ja venia d'una situació que estava molt debilitada; que ha patit abusos pels processos d'externalització, de mercantilització, de privatització; amb unes condicions laborals, per part de les treballadores, absolutament precàries, i també amb unes tarifes congelades des de feia deu anys. I per això, a partir d'aquí el que hem de pensar és com encarem el futur. I la nova normalitat no pot passar per repetir els errors del passat. El camí passa necessàriament per desmercantilitzar aquesta esfera essencial de la vida, amb la qual no es pot fer negoci. Hem de parlar també de com es retornen les competències a Afers Socials, però centrant-nos en les necessitats de l'autonomia personal, centrant-nos en les necessitats de cada persona. I un element clau, del qual jo crec que encara s'ha parlat poc, però que és important, que és que de cap manera la gent gran que està a les residències ha de quedar exclosa del sistema sanitari públic. I m'explique. Una persona gran que viu a sa casa és atesa al centre d'atenció primària de la seua zona; una persona gran que està en una residència és atesa per una mútua, per una externalització. Per tant, no hem de tornar enrere, amb això; és l'atenció primària de la zona la que se n'ha d'encarregar, amb tots els reforços que siguen suficients, i per això necessitem més personal en l'atenció primària, i també més professionals d'infermeria a les residències, i òbviament hi ha d'haver una coordinació entre unes i altres. I aquí, president, ens trobaran. Perquè hem demostrat que, quan és en benefici de la ciutadania, quan parlem d'arribar a acords per posar el país, per posar la ciutadania, per davant de les sigles i del partit, ens troben. Ho hem demostrat sobradament. Quan parlem d'arribar a acords per canviar el model perquè sigui més just, més equilibrat i més equitatiu, nosaltres estenem la mà. Per tant, no ens busquen –no ens busquen– per mesures de maquillatge, sinó per canviar el model. Perquè ja ens coneixem. Com ja li ha dit abans la CUP, després li ha dit el PSC i ara us ho diem nosaltres, ja ens coneixem: vostès diuen molt però fan poc. Per tant, si és realment per canviar el model, estenem la mà; si és només per fer mesures de maquillatge, no compten amb nosaltres. I, a més, li diem això sabent que aquest Govern té un recorregut molt limitat, perquè cada situació –cada situació– es converteix en un motiu de nova disputa entre els socis de govern. Fins i tot la convocatòria electoral s'ha convertit en un nou motiu de conflicte entre vostès, entre els socis, entre Esquerra Republicana i Junts per Catalunya. Catalunya necessita un bon govern, necessita una alternativa, un govern que no estiga posant les seues energies en les picabaralles internes, que estiga pensant en tota la ciutadania i que treballe entre els socis des de la confiança i des de la lleialtat. I, mentre això passa, mentre arriben les eleccions, insisteixo en el que ja li he dit, president, nosaltres, per canviar el model, que l'actual és injust, és cruel, és ineficient, per avançar cap a un model que siga més just, més eficient i més equitatiu, aquí estarem. Per mesures de maquillatge no, però per canviar el model sí. Gràcies.
Gràcies, diputada. En nom ara del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula el diputat senyor Carles Riera.
Bé; gràcies, president. President, vostè ens ha vingut a parlar de canvis en el seu Govern, i, tanmateix, des del nostre punt de vista, hauria de parlar-nos d'una crisi del seu Govern, per tres raons principals, des del nostre punt de vista. L'hi explicaré. En primer lloc, han calgut canvis en una conselleria per motiu de les violències masclistes que s'hi han produït i pel fet que no s'han abordat adequadament. En segon lloc, el Departament de Treball, Afers Socials i Famílies s'ha vist depassat pels efectes de la Covid-19 en les residències de gent gran i ha reaccionat tard i malament, i han pres, des del seu Govern, la decisió de traspassar-ne la gestió al Departament de Salut, sense, val a dir-ho, resultats gaire millors. Si els efectes no han estat més negatius, ha estat pel gran esforç dels treballadors i treballadores de les residències, assumint grans riscos per manca de recursos i de proteccions i deixant-s'hi la pell. I en tercer lloc, perquè el seu Govern s'ha demostrat incapaç de plantar cara a la recentralització perpetrada pel Govern espanyol amb l'excusa de la pandèmia i perquè el seu Govern no ha estat responent a aquesta crisi amb unes polítiques públiques que garanteixin la reversió de les retallades en sanitat, educació i polítiques socials, que ara agreugen a gran escala i greument els impactes de la Covid-19; ni tampoc amb mesures fermes que garanteixin que en aquesta crisi cap persona es quedarà sense casa, sense feina, sense alimentació suficient i saludable, i sense serveis i recursos bàsics, i que obliguin el capital i els bancs a pagar-ne la factura. No ens allargarem sobre el tema de les residències de gent gran perquè el nostre diputat Vidal Aragonés ja s'hi referirà a bastament en la seva intervenció a propòsit de la nostra proposta de creació d'una comissió d'investigació sobre la gestió de les residències de gent gran. Tanmateix, he d'anticipar-li que el problema és de model. Cal canviar el model d'atenció a la gent gran, que esdevingui plenament públic, com la sanitat, i aportant-hi molts més recursos. I vostès, en canvi, de moment segueixen garantint el negoci de la sanitat i dels serveis privats, i continuem amb manca d'EPIs i de tests serològics. Sí que ens volem referir, però, a la qüestió de la violència masclista al Departament d'Acció Exterior i Relacions Institucionals. El patriarcat i les violències masclistes és obvi que estan presents en totes les institucions i organitzacions, també a la nostra –també la nostra. N'hem fet autocrítica i ens esforcem per tal de prevenir-les, abordar-les i eliminar-les. Volem expressar, doncs, el nostre suport a les treballadores que han estat víctimes d'aquestes violències. En aquest cas, el seu Govern ha actuat tard i ha sostingut, en un llarg període de temps, una situació de violència masclista intolerable i insostenible. És greu que els responsables d'Exterior no activessin el protocol contra l'assetjament sexual de què disposa la Generalitat, malgrat comptar amb indicis clars. És urgent una actuació ferma i decidida per garantir, amb transparència i de forma verificable, que cap espai institucional resta opac i lliure d'intervenció pel que fa a la voluntat i als protocols de prevenció i abordatge de les violències masclistes. I ens hem de preguntar, amb tot plegat, per a què serveix un govern que no està a l'alçada d'aquestes necessitats i d'aquests reptes. Certament, vostè, president, sovint clama i proposa algunes mesures com les que nosaltres reclamem i proposem: que la crisi la paguin els bancs –ho ha dit literalment– o la renda bàsica universal, redistribució de la riquesa i –fins i tot ha dit– serveis cent per cent públics. Però això, president, no passa de ser un brindis al sol o un clam en el desert, perquè el seu Govern continua aplanant-se davant els bancs, gestiona una renda garantida de ciutadania cada dia més precària i restrictiva i no s'enfronta a l'Estat de manera ferma i decidida per tal d'actuar amb sobirania. Els partits que formen part del Govern competeixen, a vegades, per negociar molles amb el Govern espanyol, que s'apressa –com ahir vam veure– a fulminar les seves, probablement, poc fundades, expectatives de diàleg. I si a tot això hi afegim la confrontació permanent entre els dos partits socis de Govern, hem de concloure, president, que el seu Govern és un govern en crisi i que capgirar la situació demanaria una imminent crisi de Govern. I en aquest sentit, president, després, en el torn de rèplica, li faré algunes propostes concretes. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Daniel Serrano.
Gracias, presidente. Señor Torra, señor Solé, durante meses se vivió una situación insostenible y condenable con la que se pisotearon los derechos de las trabajadoras del Departament de Acción Exterior. Meses de silencio y encubrimiento que dieron pie a un escándalo mayúsculo y que, lamentablemente, quedó semienterrado como consecuencia de la terrible pandemia que estamos viviendo. Meses de silencio y encubrimiento. De hecho, ese presunto acoso sexual a las trabajadoras del departamento, no solo fue tolerado por el consejero, sino que el presunto acusador, su propio jefe de gabinete, estuvo a punto de ser premiado con un nuevo cargo. Injusticia y opacidad en el Departamento de Transparencia, señor Torra; para que luego vayan dando elecciones. Y lo sorprendente es que usted no cesa al señor Bosch. Dimite él por presión de su propio partido, quien acaba reconociendo la conducta inapropiada del mismo. Es cierto que hay dos coincidencias en el tiempo. La primera, que el partido del señor Bosch le da la espalda a usted con su inhabilitación como diputado y la segunda, que el escándalo estaba a punto de aparecer en los medios de comunicación. Quién sabe si la segunda es fruto de la primera y todo ello, cuando por aquel entonces usted tenía en mente convocar elecciones y quizás era su original forma de comenzar la precampaña electoral. Seguramente, sin estas dos coincidencias, el señor Bosch seguiría ahí sentado como conseller dando lecciones de transparencia y obviando más, si cabe, todos los protocolos existentes en la Generalitat contra los casos de acoso sexual. Aun así, la voluntad de tapar el caso de los dos partidos del Govern ha sido evidente. Por lo tanto, señor Torra, desde el Partido Popular catalán no solo le exigimos que se revisen todos los protocolos, sino que también se facilite la labor de la justicia y que se cese a todas aquellas personas que participaron en el encubrimiento, porque un episodio así no puede volver a repetirse. Por otro lado, respecto al nuevo organigrama de la conselleria d'Acció Exterior: decepción. Decepción porque usted debería haber aprovechado el cambio de conseller para cambiar también sus prioridades e incluso plantearse la existencia de la propia conselleria en estos momentos, o, al menos, la de muchos de sus organismos que dependen de ella. Debería haber aprovechado esos recursos en acción exterior para reforzar otras prioridades, como sanidad, educación y servicios sociales, así como para también atender a los muchos y nuevos desafíos a los que nos enfrentará la pandemia, a salvar el tejido productivo y salvaguardar el futuro de las familias catalanas. Los catalanes no necesitamos oficinas de agitación y propaganda en el exterior, caras y más innecesarias que nunca. Insisto: debería poner los recursos de todos los catalanes al servicio de lo que ahora es prioritario. ¿Para qué queremos una oficina separatista en Túnez, si aquí somos incapaces de evitar que Nissan marche de Cataluña? ¿Para qué queremos Diplocat si la imagen que ofrece de Cataluña ahuyenta a los inversores? ¿Para qué van a hacer una campaña para atraer al turismo procedente del resto de España si por otra parte gastan multitud de recursos económicos en campañas internacionales contra España? La acción exterior puede ser necesaria, pero no la que ustedes están llevando a cabo, que es totalmente contraproducente y que, por tanto, sería mejor prescindir de ella. Cierre las delegaciones, deje de subvencionar el Diplocat, disponga de esos recursos económicos y humanos para paliar los efectos económicos y sociales del Covid-19. Priorice lo urgente y gobierne con sensatez. Usted dice ahora que no convienen elecciones, que toca hacer frente a la emergencia sanitaria. Demuéstrelo, pero sería importante que lo hiciera sin engañarse y con honestidad hacia los catalanes. Es cierto que Cataluña necesita más que nunca un gobierno estable, pero la sensación es que el suyo camina permanentemente sobre un alambre y no faltan motivos. Primero, su situación personal procesal no ayuda, a la espera de la resolución de su recurso ante el Tribunal Supremo. Después, su liderazgo interno, que parece siempre cuestionado, incluso desde sus propias filas, con un continuo baile de nombres de sustitutos para usted. Y, por último, la actitud de su socio de gobierno tampoco contribuye mucho a la estabilidad, exigiéndole elecciones todos los días. No parece, por tanto, que estos factores ayuden a la estabilidad para seguir gobernando, pero es verdad que usted vive haciendo gala de un cierto autismo político y, a veces, da la sensación o de que anda despistado o de que se hace el despistado, ahora que parece ser que le haya cogido el gusto de esto de gobernar, pero permítame que le diga que si es esto último, usted se lo ha cogido un poco tarde. Cataluña tiene retos de futuro muy importantes. La situación es muy grave y le obligará a realizar imprescindibles modificaciones del presupuesto que acaba de aprobar para hacer frente a la crisis del Covid-19. Pero además, si usted quiere seguir gobernando tendrá que aprobar un nuevo presupuesto para 2021, ya que un escenario de prórroga presupuestaria por falta de apoyos sería letal para la economía catalana y para las urgentes necesidades que tienen y tendrán los catalanes en los próximos meses. Por tanto, señor Torra, antes de adentrarse en los próximos meses en terreno inhóspito, antes de jugar a la ruleta rusa con la salud de los catalanes, evite escenarios que, de un modo u otro, puedan conducir a elecciones en el momento más inoportuno y peligroso, coincidiendo con un más que probable rebrote del virus a finales de otoño y durante el invierno o primavera del año que viene. Salga de dudas, sea honesto con los catalanes. Usted nos dijo en su día que la confianza con sus socios de gobierno se había roto. Sin embargo, ahora tiene la voluntad de seguir gobernando, aunque sabe perfectamente que no depende de él y su problema es que su socio de gobierno le pide elecciones, como, por cierto, también no pocos partidos de la oposición. Evidentemente, cuando pase la emergencia sanitaria, como va a ocurrir en el País Vasco y con Galicia. Por tanto, y término, señor presidente, si usted cree que con todo ello puede hacer frente al escenario más complejo al que se ha enfrentado la humanidad desde la Segunda Guerra Mundial, una vez pase la emergencia sanitaria, sométase a una cuestión de confianza para que usted verifique si continua o no con el apoyo mayoritario de la cámara para seguir gobernando más allá de la emergencia sanitaria. Señor Torra, la situación es grave, no es tiempo de astucias, no es tiempo de oportunismo político...
Diputat...
...están en juego la salud, la vida y el bienestar de los catalanes. Muchas gracias, presidente.
Gràcies. A continuació, en nom del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula el diputat senyor Sergi Sabrià.
Gràcies, president. President, no puc fer altra cosa que començar felicitant el conseller Solé pel seu nomenament. Gràcies, amic, per acceptar el repte. No era segur –segur–, el moment més fàcil, però has estat valent i t'anirà molt bé. Hem estat una bona colla d'anys companys al Parlament i només puc agrair-te la feina, des del primer dia, però especialment aquest últim any i mig on hem treballat colze a colze, tu com a portaveu adjunt d'Esquerra i jo com a president del grup; feines que mai ens hauríem pensat què faríem si no fos per la duríssima repressió de l'Estat que estem patint, la que tu mateix estàs patint. Moltes, moltes gràcies, conseller. També vull posar en valor la teva vàlua personal: ets una gran persona, propera, fàcil i empàtica, capaç de posar-se sempre al lloc de l'altre, i això a vegades ho oblidem i no té preu, en tots els àmbits de la vida, i també, i potser encara més, en la política. Alcalde d'Agramunt nou anys, i, per tant, forjat a la millor escola, la més difícil però també la més agraïda, la que et fa viure els problemes de la gent de més a prop i la que millor prepara per a qualsevol altra responsabilitat futura. Amb tota aquesta motxilla, arriba el moment d'assumir noves responsabilitats, de liderar l'equip d'Exterior posant tots els coneixements al servei del país, amb il·lusió, amb determinació i amb el compromís que sempre mostres amb els valors republicans. Estem segurs que sabràs confiar en l'equip i aprofitar el coneixement i el bagatge de l'equip del departament. Són un gran grup humà i han fet i faran una gran feina. Ara et necessiten. Necessiten més que mai estar acompanyats i notar el teu suport per superar la situació produïda fa uns mesos.Com a departament, heu d'oferir tot el vostre suport a les víctimes i posar-les al centre. Aquest tipus de fets no són tolerables ni admissibles mai ni enlloc. El conseller Bosch va dimitir davant una gestió que no va ser correcta: va dimitir. Una pràctica massa poc habitual en política, malauradament. Però nosaltres ho veiem així. Quan les coses no es fan bé s'entomen i es prenen les decisions de cara. L'exemplaritat es practica, i no podem caure en l'error de predicar-ho i prou. Ningú. No hi pot haver espai per al dubte, enlloc, i ara hem d'aprendre dels errors i sortir reforçats d'aquesta situació. I, per tant, conseller Soler, la feina és també ajudar l'equip del departament a recuperar l'orgull. I això passa per acompanyar la gent, per tancar les ferides i per sortir-ne reforçats sense deixar ningú enrere. Sabem que ho sabràs fer perquè, de fet, ja ho estàs fent. El projecte del departament ha de ser continuar tot allò que ja havien iniciat Romeva, Ernest Maragall o Alfred Bosch. Continuar posant Catalunya al món, mantenir l'aposta per la negociació amb l'Estat, també, com un instrument que converteix Catalunya en un interlocutor vàlid a nivell internacional, i que demostra que aquest conflicte només el resoldrem d'una manera: votant. Explicar al món que la gent ha de poder decidir el futur del seu país, i aquesta és una idea de democràcia que entén tothom i entén a tot arreu. I no defallir en l'àmbit del govern obert i de la participació ciutadana. Hem avançat moltíssim els darrers anys però ara no ens podem aturar. Cal situar-nos al nivell dels països nòrdics. I respecte a la pandèmia, vull recordar que només d'arribar al conseller ha sigut capaç de ser l'eina més eficaç al servei de tots aquells ciutadans que es trobaven fora de les nostres fronteres, d'ajudar-los, de tractar els casos un per un, de trobar solucions individuals davant d'aquells que només volen centralització i uniformització. La conselleria ha treballat en xarxa i amb una visió oberta a favor dels nostres ciutadans, i ha fet una aposta clara i decidida a favor de la transparència i de les dades obertes. En poc temps ja s'han impulsat projectes com les rodes de premsa obertes a la ciutadania, que va estrenar la consellera Vergés; s'han publicat dades obertes relatives a la pandèmia i s'ha posat a l'abast la informació a la ciutadania. Davant una crisi, més informació i més transparència que mai. Aquest és el camí. Gràcies per fer-ho. I recordava també el president que s'ha produït un segon canvi a l'estructura del Govern. Les competències de les residències han passat de ser sota el paraigua d'Afers Socials a dependre del Departament de Salut. Un pas més per seguir protegint la gent gran del nostre país d'aquesta pandèmia. I només puc començar agraint la tasca del conseller El Homrani i de la consellera Vergés per la feina i per la coordinació que han tingut en aquest àmbit. L'objectiu era donar un enfocament molt més mèdic i no tant assistencial a la gent gran en aquest moment de crisi sanitària i formava part de tot un pla d'acció que s'ha anat aplicant sense descans des de l'inici de la pandèmia. Però deixeu-me, abans, donar diverses dades per situar la qüestió, l'abast i el context de la situació. A Catalunya han mort, com a conseqüència de la Covid 11.000 persones en aquest moment. Un 88 per cent d'aquestes persones de més de setanta anys; un 67,4 té més de vuitanta anys. Unes xifres que es donen de manera molt similar a altres llocs d'Europa. El virus ataca d'una manera molt més agressiva les persones més grans que tenen un sistema immunitari al qual li costa molt més reaccionar. A Catalunya tenim un miler de residències on viuen 50.000 persones grans. L'edat mitjana són vuitanta-quatre anys. El 90 per cent tenen malalties prèvies. A les residències del nostre país, com a tot arreu, hi viuen les persones més vulnerables a la pandèmia. D'aquestes 50.000 persones, 13.000 han estat confirmades com a positives, i d'aquestes, 3.609 havien mort –ahir– pel coronavirus, el que representa un total del 30 per cent de les morts a Catalunya. Totes aquestes xifres consten contextualitzen i a la vegada posen de manifest la virulència del virus en aquests col·lectius de persones més grans i la dificultat de fer-hi front, en part, en bona part, també, pel model assistencial que tenim. El Govern ha protegit i ha prioritzat els centres residencials de gent gran, amb persones amb discapacitat i amb malaltia mental des del primer moment, però, malgrat tot, la Covid ha tingut un gran impacte en aquests col·lectius. Les xifres demostren que la situació era extremadament delicada de gestionar i, a la vegada, que, malauradament, no s'ha fet millor que a altres llocs, però per sort tampoc pitjor a Catalunya que a altres llocs. I, precisament per això, és molt lamentable que s'intenti aprofitar el canvi de competències o les morts d'aquestes persones grans com a desgast polític, com a desgast partidista. Les xifres són fredes i frívoles. I ara que n'he repassat unes quantes –massa, potser–, no em puc estar de recordar-los que darrere de cada un d'aquests números hi ha una persona, hi ha una història, hi ha una família. Siguem tots molt més empàtics, perquè és la vida el que hi ha en joc, i precisament les decisions que s'han pres aquests dies són per a això, per salvar vides. I s'hi ha actuat des del primer moment. Què ha fet el nostre Govern? Doncs va ser dels primers territoris de l'Estat que va prendre decisions la primera setmana de març; decisions que a altres llocs es van prendre més tard i que han estat clau, com ara tancar els centres de dia, com ara no fer nous ingressos, com ara reservar espais per fer aïllaments, limitar i restringir les visites a les residències. Però, com en tots els àmbits en aquesta gestió, la recentralització inicial i el comandament únic decretat per l'Estat espanyol en la distribució de material va tenir un impacte nefast també en aquest sector. No hi havia prou equips de protecció ni prou testos, i no es va començar a solucionar fins que no es va poder realitzar una gran compra per part del Govern català, directament a la Xina, que va poder o que va permetre repartir de manera generalitzada equips de protecció arreu del país. Ara ja s'han fet 76.000 proves PCR, de les quals cinc mil s'han fet a treballadores i treballadors. S'han fet proves i tests a gairebé totes les residències del país. Segons les dades reportades pels centres residencials, 1.857 persones grans s'han traslladat a nous espais o reubicat, i 754 residents han tornat al seu domicili. Hi ha hagut residències que no han pogut fer front a la crisi, perquè la complexitat de la situació els ha superat i, en aquests casos, el Departament d'Afers Socials, primer, i de Salut, després, ha actuat de forma ràpida, de forma diligent i han canviat l'empresa gestora o la mateixa direcció del centre. En total, s'han intervingut i s'han efectuat canvis de gestions en fins a dotze residències. No hi ha hagut manca de comunicació, no hi ha hagut negligència; hi ha hagut feina, feina i feina, tant dels equips de les residències com de la Generalitat, depenguessin de qui depenguessin les competències. Evidentment, fer el pas a Salut va ser important, perquè es va poder fer un pas més en la vessant mèdica i es va fer quan les condicions ho van permetre. Va ser un pas més en tota la tasca de protecció que s'havia fet des de l'inici. No una rectificació, sinó l'ordre lògic de fer les coses. I no voldria acabar aquesta intervenció sense fer un reconeixement als treballadors dels serveis residencials. Cal fer créixer el seu prestigi social i també els seus sous, que són un 30 per cent inferiors per la mateixa responsabilitat que en l'àmbit sanitari. I, tot i així, més de 4.600 professionals han anat a treballar a les residències de gent gran, de discapacitat i de salut mental, gràcies a que Afers Socials ha reforçat amb professionals les residències que ho necessitaven, a través d'equips d'atenció sanitària i també d'una borsa d'emergència creada amb persones inscrites al SOC, amb perfils professionals adients per incorporar-s'hi. A tots ells, doncs, el meu reconeixement. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Eduard Pujol.
President, conselleres i consellers del Govern de Catalunya; conseller Solé, sort i encerts; senyores i senyors diputats, bon dia. Fa cosa veure aquest hemicicle tan buit, tan desangelat, tan estrany. Avui és 21 de maig del 2020, i aquesta buidor és signe del temps, és una derivada social de la pandèmia de la Covid-19. Avui es fa molt evident que no hi som tots i que intentem fer vida normal, però costa. I que costa perquè estem en una situació excepcional. Les mesures contra la Covid recomanen prudència, però és evident que en aquest Parlament, avui, hi falten veus, mirades a tots els grups. Per aquesta raó, aprofito el moment per fer-los notar precisament aquesta estranyesa. Estaran d'acord que, quan no hi som tots, ens falta alguna cosa. Sàpiguen que –per als que creiem en la sobirania del país i de les seves institucions– en aquest Parlament, els últims anys, hem viscut repetidament aquesta estranyesa, la normalitat de l'absència, perquè ens ha faltat llibertat, democràcia, coratge col·lectiu en la defensa del que és obvi. Ens ha faltat poder parlar de tot, que és una absència enorme. I ens han faltat els diputats que a les urnes es van guanyar el dret a ser-hi i no hi han pogut ser. Avui no hi som tots i és estrany, oi? Doncs aquests anys tampoc hi hem sigut tots i se'ns ha fet molt estrany. Per això, la nostra denúncia quan fem política. [[Veus de fons.]] De fet, ho hem après defensant la democràcia aquests últims mesos, però, ara, que lluitem contra la Covid-19, també es fa molt evident, president. La por ens fa febles, perquè per plantar cara a les grans amenaces es necessita, efectivament, ser forts. S'ha demostrat davant la repressió i ara es torna a demostrar quan ens enfrontem a una crisi desconeguda. Fortalesa i coratge, dic. President, el seu Govern ha patit l'excepcionalitat com ningú. Vigilat per una justícia tramposa, li ha tocat fer política amb la remor de fons, sempre la remor de fons del 155, sempre nociu. Vostè, president, s'ha enfrontat a les mil cares d'un Estat a la contra. I per acabar de complicar aquesta complexitat, finalment, s'hi ha afegit la Covid-19, per si no hi érem tots, no érem prous, que ens ha situat en una altra anormalitat. Vostè, president, aquests dos últims mesos d'emergència sanitària, d'aterratge d'una crisi econòmica i social de proporcions encara imprecises, vostè, en aquests dos mesos, ha exercit un lideratge indiscutible. Vostè, president, és comprensible, perquè és planer, perquè diu les coses pel seu nom, per dures que siguin; a cada cosa el seu nom i tractar la gent de manera adulta. Li agraïm la forma, li agraïm el fons. Ara molts diuen: «Oh, el president Torra, el president Torra! Està bé –està bé. Està bé que es verbalitzi aquest reconeixement positiu de l'opinió pública. Però també està bé que se sàpiga que aquest president Torra és el mateix president Torra que aquests últims dos anys ha estat al capdavant del Govern de Catalunya. El dilluns de la seva investidura al maig del 2018 vostè ja va deixar clar que les persones estaven en el centre de tot. Les persones i la vida, aquesta és la seva fórmula. Una aposta humanista per bastir l'obra de govern. D'aquest humanisme penja el concepte de la veritat. Parlar des de la veritat. La veritat amb tots els seus riscos però també amb tots els seus avantatges. Això explica la seva intervenció d'avui i això explica les decisions que ha pres els últims mesos davant de dues circumstàncies molt diferents; diferents però complicades, però delicades per a qualsevol Govern del món. Parlo del coronavirus i de la gestió del Govern en l'àmbit de les residències de gent gran, i parlo de com de delicat és haver d'escatir la veritat i haver d'actuar davant de la denúncia d'un cas de presumpte assetjament sexual que implicava el Departament d'Exterior. Dit amb una frase que ens pertany a tots: no és no. I no és no tantes vegades com sigui no, i en tots els àmbits i en totes les circumstàncies. No és no. I en aquest Parlament, i vostès ho saben, ho hem avalat repetidament els últims mesos, amb mocions aprovades, per exemple, el 7 de febrer o el 12 de desembre del 2019, o també en les conclusions del debat de política general. No és una obsessió del Parlament, és la gent, és la societat, és el país; ho volem així i treballem perquè així sigui. De la mateixa manera, aquest Parlament i el Govern estan compromesos amb l'equitat de gènere, amb implementar una perspectiva de gènere en totes les polítiques públiques, on impulsar l'observatori català de la justícia en violència de gènere. Aquests compromisos són claríssims, i per aquesta raó, davant d'una situació difícil que afectava el Govern, es va triar una resposta clara i coherent. Quan vostè va saber de la possibilitat que s'hagués donat una conducta inadequada i inadmissible, vostè va encarar el problema sense fer-ne cap xou, vostè va buscar la veritat i la solució més efectiva. Vostè es podia haver amagat, o podia haver mirat..., de fet, va mirar de tallar d'arrel aquest cas, i ho va fer bé. Va escoltar, va acceptar la renúncia, la dimissió, d'un conseller, i a la vegada va activar els protocols de la funció pública per anar a l'arrel del problema. I per això avui encara hi ha un procediment obert. Vostè, president, sempre tria la veritat en totes les circumstàncies, sempre, quan ha de defensar la llibertat d'expressió o en aquest cas, que té una vessant ètica i d'exemplaritat. Vostè, president, té la virtut d'embolicar la seva acció pública d'una capa de dignitat, de valors, que sempre hi és, i aquesta mateixa capa de veritat la trobem en la gestió de la Covid-19. Veritat o aparença, veritat o aparador, veritat o comoditat, i vostè sempre tria veritat. Així, a través de les reunions setmanals amb el sector, reunions encapçalades pel president, es va establir una col·laboració directa per anar resolent les mancances detectades. I és aquí on vostè decideix que l'estructura orgànica de la mateixa Generalitat s'ha de readaptar per donar resposta a la mortalitat de la Covid-19 a les residències. És a dir, en plena pandèmia, el president fa de president, escoltant i actuant, liderant i veient clar que s'havia de modificar l'estructura del Govern, i es va modificar criteri sanitari i salvar vides. Vostè va entendre que el millor per a la gent i per al país era que les residències de gent gran passessin a l'àmbit de Salut. No era còmode; senzillament, era necessari. Prendre aquesta decisió en un govern de coalició, amb les circumstàncies que l'envolten, era una decisió arriscada, perquè podia generar més remor. Però vostè va triar l'eficàcia, solucionar problemes, i la va encertar. També vull parlar de la seva aposta per encarar la crisi del coronavirus des d'una triple dimensió. Primera dimensió, l'aposta per la vida i plantar cara a la mort, atendre l'emergència sanitària provocada per la Covid-19. Segona dimensió, la reparació dels danys a les persones i a l'economia, i fer-ho des de la realitat. Ha de ser molt dur –li ho reconec, que ha de ser molt dur– explicar al país que la situació que vivim és greu i incerta, i ha de ser molt difícil explicar obertament que els pròxims tres mesos ens la juguem perquè tot el que es pugui fer ara prenent mesures tindrà una repercussió positiva exponencial, de la mateixa manera que tot el que no es faci ara tindrà una repercussió negativa exponencial els pròxims anys. Per això vostè defensa que la prioritat és governar i no pensar en les qüestions que són ajornables. Ara toca govern, perquè ara toquen les persones; les persones necessiten que se'ls atengui, que se'ls protegeixi, que se'ls doni resposta i que es protegeixi el seu futur i els llocs de feina i l'economia. Actuar, reparar i, en paral·lel, construir. Si la persona està al centre de tot, s'ha d'actuar amb aquest ordre de prioritats, no es pot fer de cap altra manera. En aquest sentit, li agraïm, senyor Iceta, que no demani eleccions, que reconegui que per responsabilitat cal que el Govern gestioni una crisi sense precedents. És evident que la crisi del coronavirus tot ho ha canviat, absolutament tot, i ens trobem en un moment en què la prioritat són les persones. Li agraïm la declaració d'avui en aquest faristol. Posar sempre l'interès del país per davant del partit, aquesta és l'obligació de tots plegats. Ara bé –a fi de bé, que abans deia, a fi de bé [[l'orador riu]] – per ser fidels a la veritat, el Govern de Catalunya ha aprovat cinquanta-tres normes amb rang de llei i quaranta-un decrets llei en els últims mesos; també vint-i-vuit memòries preliminars com a punt inicial per al desenvolupament de l'avantprojecte de llei. I vostès, mentrestant –i vostès, mentrestant–,i parlant de pressupostos prorrogats –i vostès, mentrestant–, doncs, per cert, encara governen a Madrid amb el pressupost prorrogat del senyor Rajoy. També volia insistir en aquest «han canviat moltíssimes coses, fins i tot hem canviat d'era, és veritat. Però hi ha una cosa que es manté: el país i la gent no renunciarem mai a tenir futur. Això no canvia, president. No renunciem a tenir un horitzó de benestar i de prosperitat; això no canvia, president. Aquest és un valor humà, social i polític irrenunciable, i la política no pot mirar cap a una altra banda. I acabo. Aquesta qüestió final només la resoldrem, aquest repte que tenim al davant només el resoldrem si ens amarem de l'ètica de la responsabilitat, que deia Weber, ara que el president Torra ha marcat el camí. Responsabilitat i fer passar la veritat sempre per davant de l'oportunitat. La veritat i el bon govern, sempre, encara que sigui prenent decisions complicades. I acabo. Diputat Serrano, autisme és una malaltia; autisme no és ni un insult ni és una tara. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. [[Decret llei 11/2020, del 7 d'abril, pel qual s'adopten mesures econòmiques, socials i administratives per a pal·liar els efectes de la pandèmia generada per la Covid-19 i altres de complementàries]] [[203-00036/12]] Atès que el president ha declinat fer ús del segon torn, acabem aquí aquest debat i passem, doncs, al següent punt de l'ordre del dia, que és el debat i votació sobre la validació del Decret llei 11/2020, del 7 d'abril, pel qual s'adopten mesures econòmiques, socials i administratives per pal·liar els efectes de la pandèmia generada per la Covid-19 i altres de complementàries. D'acord amb l'article 158.2 del Reglament, en primer lloc intervindrà el vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda, senyor Pere Aragonès, per exposar les raons per les quals ha estat promulgat aquest decret llei. Quan vulgui, vicepresident. Sí, digui'm, senyora Roldán, per què em demana la paraula? Digui...
Sí. Nosotros queríamos hacer…, bueno, poner de manifiesto que había un acuerdo de la Mesa y de Junta de Portavoces para tratar con prioridad los temas relativos al Covid-19 y, sin embargo, vemos hoy cómo en este decreto, pues, el Gobierno aprovecha para meter la subida de sueldo de los expresidentes. Está claro que algunos utilizamos el estado de alarma para buscar mejoras para las pymes, autónomos y los trabajadores, y otros lo utilizan como cortina de humo para lo de siempre: aumentar el sueldo a los expresidentes. Me parece inmoral.
Senyora Roldán, crec, de totes maneres, que això és una consideració política, no d'ordre. En tot cas, tindrà l'oportunitat de defensar-ho quan correspongui. Gràcies. Vicepresident, quan vulgui.
Moltes gràcies, president. Senyores i senyors diputats, han passat ja quatre setmanes des de la celebració del darrer Ple, en què es van aprovar els Pressupostos de la Generalitat per al 2020 i també es van convalidar tot una sèrie de decrets llei, alguns dels quals, com els que avui discutirem, han estat aprovats pel Govern per fer front a l'emergència sanitària, però també per fer front a les conseqüències econòmiques i socials que està comportant tant el confinament com el procés de desconfinament i les seves conseqüències a la nostra vida: a la nostra vida personal, la nostra vida social i col·lectiva, i evidentment a la vida econòmica del país. Només quatre setmanes han passat en les quals, malgrat que cada dia hem de lamentar que encara hi ha víctimes mortals a causa del coronavirus, hem vist com, afortunadament, el sistema sanitari ha reduït considerablement la pressió que tenia a causa de l'epidèmia i hem vist com s'ha anat avançant en el desconfinament gradual de la població. I si ara ens trobem en aquest punt, en què hem aconseguit doblegar la corba del coronavirus, és gràcies, entre altres factors, a la consciència cívica i a la responsabilitat de la nostra ciutadania; a la consciència dels ciutadans i ciutadanes que l'única manera de fer possible de fer front a l'epidèmia era quedant-se a casa i reduir a la mínima expressió el contacte físic amb altres persones. Per tant, no és la mera declaració de l'estat d'alarma el que ha fet possible el confinament, sinó que sobretot el mèrit és del compromís dels ciutadans i ciutadanes amb la protecció de la salut col·lectiva i és a ells a qui hem d'estar profundament agraïts. Malgrat això, hem de ser conscients que el perill no ha passat i, per tant, és important evitar qualsevol trasllat d'una sensació de que aquest perill ja és passat. Seria una irresponsabilitat fer-ho. El perill no només de no acabar, doncs, de doblegar finalment la corba i aplanar-la, sinó el perill de rebrots continua existint, les possibilitats de contagi són ben presents i, com deia, el risc de rebrot d'una nova infecció massiva no ha desaparegut. Cal ser-ne conscients, no abaixem la guàrdia, protegim-nos sempre, continuem protegint la població més vulnerable. Perquè un nou rebrot no suposaria només un augment de casos greus i probablement també de morts, sinó que suposaria també fer molt més difícil i complicat fer front a les conseqüències socials i econòmiques que tenim avui, amb aquesta crisi econòmica i social que ja estem patint a causa del coronavirus. Per tant, més que mai, cuidem la salut, mantinguem les distàncies físiques, usem mascaretes, rentem-nos les mans tan sovint com sigui possible. No donem cap facilitat al coronavirus a continuar propagant-se i continuar causant patiment i dolor a tantes i tantes famílies. En totes aquestes setmanes, el Govern de Catalunya no hem deixat de treballar intensament per donar resposta a l'emergència en totes aquelles esferes en les que tenim la responsabilitat de gestionar i d'incidir, i en aquelles en què, si no en tenim la responsabilitat, el que hem fet és insistir, insistir i insistir als respectius responsables per tal que adoptin les mesures més adequades per fer front a la pandèmia de la Covid-19 i a les seves nefastes conseqüències econòmiques i socials. Lamentablement, la gestió política de la pandèmia ha fet més visible que mai, amb tota la seva cruesa, que la naturalesa –avui, política– de com es governa l'Estat espanyol és invariable; governi qui governi, i en uns moments en què era més necessari que mai la coordinació i la cooperació entre les diferents institucions polítiques, ens hem trobat amb una recentralització del poder de decisió i, fins i tot, amb la imposició de l'ordeno y mando, amb escenografia militar inclosa. Feliçment ja ho hem superat. A partir de la gestió d'aquesta crisi, suposo que a ningú més se li acudirà afirmar que Espanya és l'estat més descentralitzat del món. Quan ho comparem, doncs, veiem quin ha estat el model de gestió d'altres estats, en què han deixat en mans dels Länder, en mans dels governs subestatals la gestió de la desescalada. És certament una concepció poc federal del federalisme. Des de cap criteri federal s'entén que en plena crisi sanitària es centralitzin les competències de Salut que la Generalitat porta prop de quaranta anys gestionant amb èxit, que és qui millor coneix el territori, el propi sistema, i des de la proximitat és com es poden resoldre molts problemes de la manera més àgil i eficient. I és evident que la gestió d'una crisi com aquesta és complexa, és complicada, per a qualsevol govern. Cap sistema de salut i assistencial estava preparat per fer front a una pandèmia com aquesta. La mostra és que ha aconseguit paralitzar l'economia mundial com mai abans, una situació completament nova a la qual tots i totes hem hagut d'anar aprenent, a marxes forçades, a com fer-hi front. Però, malgrat això, el que tinc ben clar és que la recentralització no ajuda, com tampoc ajuda la manca de finançament de la Generalitat de Catalunya, el dèficit fiscal crònic i els reiterats incompliments en inversions. Malgrat tot això, no renunciem ni renunciarem mai a fer tot allò que estigui a les nostres mans per fer que els nostres ciutadans visquin en un entorn de benestar, progrés compartit i seguretat. I perquè no hi renunciem i perquè governem per al bé comú, avui presentem quatre decrets llei aprovats durant el passat mes d'abril, el primer dels quals, que avui debatem, és el Decret llei 11/2020, pel qual s'adopten mesures econòmiques, socials i administratives per pal·liar els efectes de la pandèmia generada per la Covid-19 i altres de complementàries. Entre d'altres mesures, aquest decret llei conté un seguit de disposicions que incideixen formalment en l'àmbit de la gestió tributària, amb la finalitat de mitigar els efectes derivats de la pandèmia en relació amb el compliment de les obligacions tributàries: es precisen terminis i s'amplien els supòsits de bonificació en algunes de les taxes i impostos de la Generalitat. En un altre àmbit, el decret llei estableix un seguit d'actuacions en matèria d'infància i adolescència. La crisi sanitària sense precedents ocasionada per l'epidèmia de la Covid-19 ha provocat, entre d'altres efectes i en alguns casos, la separació involuntària dels progenitors o dels tutors, de les mares i pares que estaven sota tractament o amb mesures d'aïllament dels seus fills i filles menors d'edat. Unes situacions a què l'Administració de la Generalitat ha treballat per donar-hi resposta. Separar-se, a causa de l'aïllament, doncs, dels teus fills és una de les situacions, en l'àmbit de les relacions familiars, més complicades de gestionar i més doloroses, malgrat ser transitòries, en la vida dels que hem patit aquesta pandèmia. Però cal que la Generalitat posi els recursos, com ha fet, i per això vam aprovar aquesta disposició en aquest decret llei per tal que totes les famílies i tots els infants, en qualsevol de les situacions sanitàries, poguessin comptar amb adults que poguessin fer-se´n càrrec i poguessin garantir la protecció. Per tant, en aquest decret llei es crea una prestació econòmica d'emergència per a l'acolliment familiar d'urgència d'infants en situació de guarda per a la Generalitat. Per tant, aquells que la Generalitat se n'han de fer càrrec perquè els pares, malauradament, estan en aïllament; les mares i els pares, els progenitors, estan en aïllament i no poden, doncs, fer-se'n càrrec. Aquesta prestació no tan sols ha permès fer front a les despeses derivades de l'atenció d'aquests infants, temporalment desprotegits i involuntàriament separats del seu nucli familiar per l'epidèmia, sinó que, a més, s'ha fet i s'està produint en l'àmbit de famílies acollidores i no en centres residencials, tal com la legislació estableix i que en alguns supòsits ordena expressament, com el cas dels infants de zero a tres anys. En l'àmbit patrimonial cal destacar també que les circumstàncies excepcionals derivades de la pandèmia i la seva afectació a Catalunya han fet necessari articular un procediment exprés, expressament articulat, per acceptar les donacions que pugui rebre de la Generalitat per ajudar a finançar les polítiques assistencials i sanitàries derivades de la pandèmia. S'ha fet a instàncies de particulars que volien traslladar al Govern de Catalunya doncs donacions en aquest àmbit i, per tant, calia articular-ho. Evidentment, la pràctica totalitat dels recursos emprats són els provinents del pressupost públic, com no pot ser d'una altra manera, però hem de facilitar a aquelles particulars i persones jurídiques que vulguin fer algun tipus de col·laboració i donació el camí per fer-ho de forma àgil i segura. Per a no allargar-me, voldria fer un incís a altres dues mesures que s'inclouen en aquest decret llei. En primer lloc, mesures de personal. Les mesures de personal que s'inclouen i que, de fet, doncs –ara que ja l'estem convalidant, un cop aprovats els pressupostos, doncs, no tenen sentit perquè estan incloses en la llei de pressupostos que vam aprovar ara fa un mes–, aquestes mesures estaven incloses a un decret llei que, a causa de la dificultat per poder reunir el Ple del Parlament no va poder ser convalidat. Per donar seguretat a l'increment salarial del 2 per cent dels treballadors públics, doncs, es va incloure en un decret llei per no deixar en cap moment desprotegits els treballadors i treballadores públics. Totes les mesures que es preveuen en l'àmbit de personal ja han estat aprovades prèviament en el pressupost de la Generalitat. També s'inclouen finalment, doncs, diverses mesures en matèria d'obra pública de les quals voldria destacar-ne una, que és la Declaració d'emergència de les obres corresponents a deu trams de fibra òptica al país. Abans ho expressava el conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública. Les xarxes de telecomunicacions al nostre país han permès seguir amb la vida col·lectiva i, per tant, aquelles inversions que ja té programades la Generalitat, i que calia posar en marxa al més aviat possible per garantir, no només ara, sinó que, sobretot, en els mesos següents, cap territori del país queda exclòs d'aquest accés a les telecomunicacions, d'aquest accés a Internet, doncs, creiem que era una mesura absolutament urgent a tenir en compte. Aquest és el primer dels decrets llei que avui discutirem, que hi ha mesures en àmbits tributaris, en àmbits d'organització, en àmbits pressupostaris, de contractació, financeres, de promoció econòmica en l'àmbit de l'estructura de la Generalitat, també en l'àmbit de la diferent normativa i dels diferents sectors que es supervisen des de la Generalitat de Catalunya. Per totes aquestes raons els demano que votin a favor, o votin favorablement la convalidació d'aquest decret llei i dels altres que presentarem al llarg del dia d'avui. Moltes gràcies, senyor president; moltes gràcies, senyores diputades i senyors diputats.
Gràcies, vicepresident. Ara és el torn dels grups per posicionar-se, i, en primer lloc, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Dimas Gragera.
Gracias, president. Diputados, diputadas, en primer lugar, me alegro de reencontrarme con ustedes aquí en este hemiciclo, espero que pronto podamos llenarlo con los compañeros que faltan porque será señal que volvemos cuanto antes a la normalidad. Hoy traen ustedes a debate y votación un decreto que plantea varias medidas en aspectos laborales, sociales, económicos, tributarios, de infancia, como usted ha descrito, y los enmarcan todos en la clave de la crisis sanitaria que estamos viviendo debido al coronavirus. Pero la conclusión principal que extraemos desde nuestro grupo es que ustedes no dejan pasar ninguna oportunidad de retorcer el Reglamento para impulsar medidas persiguiendo sus intereses, y ahí hemos motivado nuestra cuestión de orden, se lo ha avanzado mi compañera Lorena Roldán. Porque hoy ustedes presentan un decreto con varias medidas que podríamos compartir, señor vicepresident, pero se llenan la boca hablando de consenso, impulsan invitaciones al diálogo, pero a la primera vienen y nos intentan colar aquí, aprovechando este momento, privilegios, privilegios en forma de subida de sueldo ex altos cargos, a expresidents y altos cargos que aún están en activo. Y yo le digo que me parece que deberían haber planteado este decreto de otra forma porque lo estropean mucho. Mire, usted ha hecho referencia a aspectos tributarios que nosotros podríamos compartir, que podrían tener nuestra aprobación. Podríamos compartir también, y especialmente, esas medidas que usted ha planteado para la acogida, para la infancia, para la tutela de menores, esas prestaciones que consideramos que son adecuadas y acertadas en este momento. Y hablando de infancia, dos incisos, y yo también; el primero: a ver si ustedes revierten todas esas pensiones de orfandad que estuvieron retenidas a muchos ciudadanos de Cataluña durante mucho tiempo. Le diremos esto hasta el momento que el dinero esté en la cuenta de estas personas. Y lo segundo: una llamada a que se active la comisión de investigación sobre los casos de abusos infantiles. Y, sobre todo, que tengamos en cuenta que en este momento han aumentado estos casos y yo creo que, como Administración, tenemos también que tener en cuenta esto y más si hablamos de infancia en este decreto. Hablan ustedes también de medidas para facilitar las donaciones, y nos parece bien si es en clave Covid, y nos parece bien que ustedes lo acompañen con medidas de protección de los datos personales del donante. Ahora, creemos que esta medida no se ajusta totalmente a la transparencia cuando no se publican en diarios oficiales, porque una cosa es proteger los datos personales y otra perseguir la trazabilidad del dinero, porque una vez se recibe en la Administración de la Generalitat, entendemos que es dinero público y tenemos que saber qué se hace con esos recursos. Por cierto, en el tema de donaciones, últimamente también han intentado colar alguna con esta medida que han aprobado ustedes para las cajas de solidaridad para que aquellas personas que reciben dinero de esas cajas de solidaridad no tributen como tributan el resto de los catalanes, y el único partido que se ha opuesto frontalmente a esto es Ciudadanos. Volviendo al decreto, podríamos compartir también algunas medidas del capítulo 4, en qué ustedes hablan de un porcentaje de subida anual a los trabajadores públicos, más que merecido. A ver si les devuelven el resto de derechos. Pero en este capítulo ya cuelan ustedes la primera, subiendo también el sueldo, de forma vergonzosa en este momento, a los altos cargos, algo a que nosotros ya nos opusimos en las enmiendas a los presupuestos. Y no tienen suficiente, además, que en la disposición adicional cuarta, que usted no ha mencionado, ustedes aprueban una subida de sueldo para los expresidentes. Miren, yo considero que aprobar esto en este momento, se lo digo así de claro, es reírse de la oposición y de la ciudadanía, porque considero que aprobar medidas relacionadas con el Covid, aprobar medidas para la urgencia del Covid y subirle el sueldo a Mas y a Montilla es totalmente incompatible. Hoy no van a tener nuestra aprobación ni por el fondo ni por la forma. La figura del decreto ley está pensada, como dicen ustedes en su preámbulo y recoge la Constitución, como recurso extraordinario, y, por tanto, cito textualmente: «Se tiene que hacer un uso prudente y limitado en las situaciones que realmente merecen la consideración de urgentes y convenientes. Y coincidirán ustedes conmigo que brindar privilegios ni es prudente ni es limitado, ni mucho menos es conveniente. Yo creo que es una vergüenza absoluta que en un momento en el que los catalanes llevan meses sin cobrar –muchos de ellos– que no saben si van a cobrar el mes que viene, para ustedes la urgencia sea asegurar que estos sueldos vitalicios de los expresidentes se sigan manteniendo, y, además, aumentándolos, como una lotería que pagamos entre todos nosotros. Ahí están sus prioridades, porque ustedes, en base a esta fórmula, están lanzando también un mensaje, porque para ustedes esto es más prioritario, por ejemplo, que muchas medidas sociales, que muchas ayudas a autónomos, que garantizar la educación telemática –ahora que hay muchos alumnos en situación de vulnerabilidad–, o de impulsar gratificaciones a los trabajadores públicos que están luchando frente a la epidemia. La verdad que no nos sorprende, porque ya sabemos que su única ideología es perseguir sus propios intereses, y esto ya lo hemos visto con la aprobación de los últimos presupuestos, con la inestimable ayuda de su socio presupuestario, Podemos. En los últimos presupuestos, ha quedado claro cuáles son sus prioridades, y ha quedado claro, también, cuáles son las nuestras en base a las enmiendas que le hemos presentado. Porque no tiene ningún sentido, señor Aragonès, que hace unos meses, cuando no teníamos esta crisis encima, se planteasen unas cuentas, y esas mismas cuentas sirvan ahora para paliar esta crisis que tenemos todos encima. Yo les advierto que hablan ustedes de la nueva normalidad, de reconstrucción, de construcción, del nuevo paradigma después del Covid, en definitiva, pero creo que la ciudadanía no va a perdonar la mala gestión de los recursos públicos. Si antes era importante la eficiencia, ahora es imprescindible, y ahí yo creo que nos podemos encontrar muchos, seamos independentistas o no, seamos liberales, seamos socialdemócratas. Pensemos lo que pensemos, en la buena gestión y en el uso prioritario de los recursos para las políticas públicas básicas, yo considero que nos podemos encontrar varios. Ustedes, hoy, no han actuado con fair play, pero ante esa jugada que ustedes nos han intentado colar con este decreto, nosotros lo que vamos a hacer es superarles por elevación: le doblamos la apuesta. No vamos a entrar en juegos de trileros. Apelamos a la oposición a que se pueda tramitar este decreto como proyecto de ley. Si no se tramitase así, nuestro voto sería abstención, y, además, le anuncio que acompañamos esta defensa de la presentación de hoy mismo de una ley para que se supriman los privilegios y los sueldos a los expresidentes. Que no vaya ni un euro de recursos públicos a privilegios de expresidentes, y que si se retira en este mismo ejercicio, eso se pueda destinar a paliar la crisis de coronavirus. Y esto lo enmarcamos, como sabe, dentro de nuestras propuestas de regeneración, de adelgazamiento de la Administración pública y de desmontar sus redes clientelares. Hoy les anuncio que vamos a registrar una ley para que el único privilegio que tenga un presidente cuando cese de su cargo sea, como mucho, conservar el pin, y, si quiere, sentarse delante en los actos, porque estos privilegios están costando más de 2 millones de euros. Es indecente que los presidentes mantengan estos privilegios, mantengan oficinas a su disposición, y sueldos de más de 120.000 euros cuando miles de catalanes están perdiendo su trabajo. Mantener a Pujol durante su etapa de expresidente nos ha costado más de 5 millones de euros. Los catalanes no tienen por qué pagarle oficinas a un fugado de la justicia, tampoco tienen que pagar ni las finanzas ni el sueldo de Artur Mas mientras está inhabilitado. Con esta ley, señor Aragonès, perseguimos nada más y nada menos que la igualdad. Que cuando un presidente acabe sugestión, se busque la vida, como hacen todos los catalanes. Finalmente, voy a acabar mi intervención, quizás como debía haber empezado en un momento así, lanzado un mensaje de ánimo y de esperanza a las personas que están luchando contra la enfermedad. Lanzando también un mensaje de agradecimiento, que reconozco que nunca será suficiente, para todos aquellos que están luchando frente a la pandemia, muchos trabajadores públicos y personas desde el voluntariado, los que garantizan el abastecimiento. Y yo espero que, si no es por nosotros –porque al final no podemos exigirle nada desde Ciudadanos hacia nosotros– sea por todos ellos, que ustedes planteen lo que querían hacer hoy aquí, que ustedes piensen realmente todo el despilfarro de recursos públicos que están haciendo, y a ver si por una vez somos capaces en este Parlamento de estar a la altura de la lección que ahora mismo los ciudadanos están dando en las calles. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar és el torn de la diputada senyora Alícia Romero. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bon dia, vicepresident, diputats i diputades. Doncs bé, avui ens porten a ratificar quatre decrets, en concret ara debatem l'onzè. En portem ja tretze dedicats al Covid des de l'inici de la crisi, i la veritat és que en un moment de crisi greu com el que estem vivint i com el que tots hem conformat, no?, i hem confirmat que estem patint, deia el vicepresident i també el president que cal una actitud constructiva, no? Ho deien, em sembla, en les respostes al control del Govern. Doncs miri, vicepresident, la veritat és que vostès són els primers que no apliquen aquesta actitud constructiva, perquè en la gestió d'aquests tretze decrets que portem de mesures per fer front a aquesta crisi del Covid no han aixecat el telèfon per parlar amb els grups parlamentaris, ni per demanar-nos l'opinió, ni per demanar-nos propostes per millorar els decrets, ni tan sols per saber exactament quina era la nostra posició en relació amb aquests. És a dir, no han trucat, no han dialogat i, evidentment, doncs, ni tan sols voluntat d'acordar. Sincerament, sorprèn molt la seva la seva actitud quan és veritat que en altres àmbits, doncs, demanen constantment, vostès, el diàleg. Per tant, suposo que deuen esperar que la responsabilitat de l'oposició aprovi els decrets o ratifiqui aquests decrets. I aquí la pregunta: qui és el responsable en aquesta cambra? Doncs l'oposició, que permetrà la ratificació dels decrets, però no el Govern, que ni tan sols aixeca el telèfon per intentar explicar-los, contrastar-los i demanar el vot favorable. És a dir que, vicepresident, vostè, sense fer massa feina, avui es trobarà la ratificació dels decrets. Però em sembla que no és la manera de fer. Que quan vostè està demanant al Govern de l'Estat que posi en marxa la mesa del diàleg dels dos governs, el que hauria de fer aquí és obrir el diàleg amb l'oposició. Ens semblaria el més just, que el que es demana per als altres també s'apliqui i es faci aquí. I és el que vostès justament no fan, i ens sembla que no és de rebut per a un govern en una situació de crisi com la que estem. Em sembla que vostès haurien de ser una mica més generosos i haurien de ser..., vostès que en diuen tant democràtics i oberts, i obrir aquest diàleg, aquesta línia amb l'oposició, i que no ho fan. Miri, sobre mesures econòmiques, no?, que és, en gran part, del que parla aquest decret. Avui deia vostè –i ho ha dit molt contundentment–, que no hi haurà retallades per a la reconstrucció, que és el que probablement ens preocupa més a tots: com sortirem d'aquesta situació. Però, miri, no hi confiem en aquesta frase que diu vostè, i li diré per què. Perquè el pressupost del 2020 el que fa és consolidar les retallades que portem vivint a Catalunya i patint a Catalunya des del 2010. El pressupost de Salut del 2020 és el mateix que el del 2010; també el d'Indústria, el d'Universitats, el de Recerca. És a dir, no cal que facin retallades; les van consolidar en el pressupost del 2020 en no revertir-les. Per tant, clar, ja les va fer, les retallades. El 24 d'abril aquí es va aprovar aquest pressupost amb retallades, perquè no les van revertir. I no hem dit nosaltres, ho han dit també els agents socials i econòmics i moltes de les entitats que estan patint aquestes retallades. Miri, a més a més, en aquest pressupost del 2020 no hi havien recursos ni per a la pobresa infantil ni per a la segregació escolar ni per a noves residències o obertura de noves places de residències ni per a polítiques de les dones... Avui que vostè deia que és veritat que la crisi sempre té mirada de dona, doncs, tampoc hi havia recursos per a les polítiques de dona. Per tant, ja m'explicarà quina reconstrucció farem. Deia el president: «Em sembla que a finals de juny tindrem un document. Bé, doncs, estava molt bé. Esperem a finals de juliol. Al Congrés dels Diputats han constituït una comissió per a la reconstrucció; aquí vostès no han tingut ni l'impuls de fer aquesta comissió, de fet, hem hagut de ser els grups de l'oposició. Va ser el president del meu grup parlamentari qui va intentar impulsar-la, i espero que es pugui portar a terme. Ara, d'iniciativa seva, cap. Sembla mentida, no?, que fins i tot l'oposició els hagi de plantejar una comissió per a la reconstrucció, per debatre, per parlar... Jo..., les paraules «diàleg, «transparència,«negociació i «acords, les deuen vostès voler només per als altres, perquè vostès les practiquen molt poc. Miri, en aquest decret llei, mesures econòmiques potents no n'hi ha, eh?, no n'hi ha per ajudar les empreses i les famílies. Aquesta és la veritat, ajornen els pagaments, és veritat –no els suspenen, eh?, els ajornen. I és curiós perquè els ajornen fins a la finalització de l'estat d'alarma, que em pregunto jo, com que Junts per Catalunya i Esquerra Republicana ja han portat aquesta passada setmana que volien la finalització l'estat d'alarma, jo em pregunto, vicepresident, si ahir s'hagués aprovat o s'hagués acceptat o hagués guanyat el «no, avui quin pla B tindrien perquè les empreses segueixin ajornant els seus pagaments d'impostos. Que tenen un pla B? Si hagués guanyat el «no al Congrés, tenen un pla B per afavorir les empreses? Perquè, de fet, l'única decisió que vostès han pres per afavorir les empreses és suspendre o ajornar..., perdó, ajornar el pagament dels impostos, però és que si fos per vostès, ahir s'hauria acabat això, perquè van votar «no vostès, Esquerra Republicana i Junts per Catalunya, els dos grups que conformen el Govern. Per tant, ja m'explicaran quin pla B tenen de la gran mesura, l'única mesura que realment prenen. Perquè deia el president avui..., el president Torra deia que sí, que els autònoms o les empreses..., bé, 7,5 milions d'euros en ajudes als autònoms no compatibles amb d'altres quan a Catalunya tenim 550.000 autònoms, ve a tocar a uns 3.700. Em sembla una mesura ridícula. Jo, en fi, trauria poc pit, no? Doncs bé, no ho sé, no sé sincerament aquestes mesures de les que vostè parla on estan, però en els decrets llei, que és on hem d'anar a mirar les mesures, no hi són..., no hi són. I miri que ens agradaria debatre-ho amb vostè. De fet, hem demanat compareixences; tampoc en fan, perquè aquest Parlament costa molt obrir-lo, eh? Bé, ja veurem quin és el dia que podem fer compareixences, debatre, contrastar... Perquè és veritat que amb una pregunta parlamentària o amb un debat d'un decret no ens dona temps. Doncs bé, compareguin i fem unes comissions llargues en les que puguem reflexionar. Perquè, vicepresident, a vostè sí que li dona temps, i, escolti, a mi em sembla molt bé de fer visites, i ahir va visitar la SEAT, i està molt bé és una gran empresa de Catalunya del sector d'automoció, que tant ens preocupa. Ara, ens hagués agradat que en aquell petit tall de veu, no?, en aquelles declaracions que va fer a la sortida, hagués pogut presentar la política industrial del Govern per salvar la Nissan, per exemple. I, no, només va fer unes declaracions per dir que votaria «no a l'estat d'alarma. Doncs hagués estat bé, davant de la SEAT, de dir: «Miri, escoltin, saben què?, per a la reconstrucció, 100 milions més per a la política industrial. No, ens vam quedar amb les ganes d'escoltar-lo dir això. En fi, poca proposta i poca mesura econòmica per ajudar les empreses i les famílies. Després, vostè ha entrat molt de resquitllada en el tema de personal. Perquè diu: «Bé, això ja està en la llei de pressupostos i bé i tal... Sí, sí, evidentment, s'augmenta el 2 per cent als treballadors públics, que, per cert, és un acord de l'Estat amb els sindicats i, per tant, aquest augment s'havia de fer de manera obligatòria. També hi ha el 0,3 per cent per a fons, que s'estableix i es pacta amb els sindicats. I haig de dir que a l'any 2019, aquest 0,3, vostès, Govern, unilateralment, sense acord amb els sindicats, el van decidir posar al fons de pensió. Però resulta que encara no està en els fons de pensions. Ens agradaria saber on està aquest 0,3 que pertocava per dedicar a complements o a diferents aspectes acordats amb els sindicats. El van decidir posar les pensions i no està a les pensions. Ens agradaria saber on és, perquè un diner que pertoca als treballadors públics, dels més castigats de tot Espanya..., perquè saben vostès que segueixen encara patint retallades, de fet, la paga del 2013 encara no l'han recuperat. Esperem que la recuperin aquest 2020, com estava als pressupostos. Però és que set anys més tard, avui, encara no l'han recuperat. És a dir, els treballadors públics més castigats, que encara no han recuperat drets suspesos, en aquests, vostès..., el 0,3 que els pertocava a través d'un fons no sabem on és. Esperem que aquest 2020 vostès el vulguin acordar, i sigui acordat i parlat i tractat amb els sindicats, perquè, de moment, no ha estat així, i l'actitud del conseller Puigneró no va en aquesta línia. Dilluns es va aixecar de la taula de la mesa de negociació sense acord per a la desescalada i sembla que no vol també..., no vol acord en cap altre àmbit. Aquesta és la seva manera de dialogar i de parlar, que no és només, pel que sembla, amb l'oposició, sinó que també és amb els agents socials. Però aquest decret té una disposició addicional quarta, que li passa a vostè molt desapercebuda i que no l'ha comentat, en la que es diu que s'augmenta, clar, aquest 2 per cent també als càrrecs eventuals, als alts càrrecs de la Generalitat i el 0,9 en les indemnitzacions de cessament als consellers. És a dir, quan els consellers cessen, reben una indemnització i aquesta també augmenta el 0,9. I l'han posat aquí amb una disposició addicional quarta. Home, sincerament, vostè creu que els alts càrrecs més ben pagats de tot Espanya, que són els de Catalunya, i els treballadors públics més mal pagats de tot Espanya, que són els de Catalunya, han de viure aquest greuge? I hem d'augmentar aquest any el sou als alts càrrecs i a més augmentar la indemnització, les pensions, als consellers quan cessin? És que s'ho imaginaven, que hi haurien eleccions aviat? Home, conseller, és impresentable. Creiem que en un govern, en un govern que voldria ser d'esquerres –que no ho és, ja està clar, que amb les seves accions són clarament de dretes i ho veurem en les votacions d'avui, a veure com se'n surten amb l'aprovació d'alguns decrets–, doncs, sincerament, el que tocaria és diàleg, contenció i mesures. I vostè, ni diàleg ni contenció, perquè diuen unes coses que a vegades ens fan posar tots els pèls de punta, i mesures per superar la crisi ni una. Al contrari, apugem els sous als alts càrrecs, als eventuals, sense demanar-los esforços quan són els que més guanyen i, a més a més, s'augmenten vostès la pensió per cessament, tenint en compte que l'any passat sí que el Govern i els consellers es van apujar el sou. L'any passat, sí, i, per tant, dels expresidents, perquè aquests cobren en funció del que cobra el president del Parlament. En fi, facin-s'ho mirar, això d'esquerres i de dretes, que crec que van una mica despistats. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula el diputat senyor David Cid.
Bé, sí que m'agradaria començar la meva intervenció, doncs, també agraint a tots els treballadors i treballadores del Parlament el fet que ens facilitin avui la tasca en moments complicats i també, doncs, fer evident que m'alegro de veure'ls a tots i a totes i que desitjo que estiguin bé. Entro en el decret. Vostè, vicepresident, no ha fet només un dibuix, en aquest cas, sobre el decret en concret, sinó sobre la gestió, principalment econòmica, però no només, també política, del Govern sobre la crisi. Jo també hi faré referència, però voldria començar parlant específicament sobre aquest decret, però que jo crec que és aplicable també a la resta, i que crec que si fos per la manera de fer del Govern, marxaria o no. Ara fa tot just un mes aprovàvem els pressupostos, en aquest cas, conjuntament, amb un bon acord de pressupostos, que, malgrat el que es deia ara, sí que es revertien clarament les retallades. Hi havia una reforma fiscal potent des d'un punt de vista progressiu i també ecològic. Però des d'aleshores, cap diàleg. Ni diàleg per reformular els pressupostos –cap reunió–, ni diàleg per parlar de la reconstrucció, ni diàleg sobre els decrets. És a dir, jo també..., em sembla bé que se sigui exigent amb el Govern de l'Estat o, en aquest cas, amb altres administracions, però no hi ha cap diàleg obert amb els grups parlamentaris, ni tan sols amb aquells que vam donar suport, en aquest cas, als pressupostos o a permetre la seva tramitació per discutir quines han de ser les mesures per reformular aquests pressupostos. Tampoc amb els agents socials; o almenys es queixen. A nosaltres, tant la patronal com els sindicats també ens diuen que reclamen, per exemple, que es constitueixi o que es convoqui de manera urgent la Comissió de Seguiment del Diàleg Social, recentment aprovada. I sí que és cert que inicialment ens traslladaven que hi havia una certa relació setmanal amb el Govern, però de cop i volta aquesta relació ha desaparegut, i ho diuen tant els sindicats com la patronal. I, de fet, tenen conflictes oberts també amb els sindicats. Ahir mateix va haver-hi un altre «lio tremendo a la Mesa de Funció Pública, entre altres coses perquè el Govern, unilateralment, estava decidint que mesures que reclamen al Govern de l'Estat no vol aplicar als seus treballadors de la Generalitat; com, per exemple, la capacitat de tindre un permís retribuït per fer possible la conciliació d'aquelles persones que han de retornar als seus llocs de treball. És a dir, exigeixen al Govern de l'Estat el que no volen fer amb els seus treballadors i treballadores públiques. Per tant, crec que, en definitiva, un dels primers motius que mereixeria aquest nou decret és el zero diàleg per part del Govern de la Generalitat amb el conjunt de grups de l'oposició. I no deixa de ser sorprenent en aquest cas, en el nostre cas, ja que vam facilitar l'aprovació dels pressupostos. Després, crec que són decrets erràtics –almenys és la nostra sensació–, sense prioritats clares. Són una espècie de decrets totum revolutum, en els quals jo crec que hi ha més de campanya, diria, electoral entre diferents departaments de diferents colors polítics que competeixen a veure qui és capaç d'articular les últimes mesures, però no hi ha una orientació econòmica clara. I, de fet, també fins i tot hi ha corredisses entre consellers del mateix partit, parlant en aquest cas de Junts per Catalunya, per veure qui és capaç de treure l'última mesura per –suposo, ara no hi és el president– per competir en la successió i a col·locar mesures ràpidament una darrere l'altra. Almenys és la sensació que fan veient els decrets. I el tercer motiu és que jo crec que és una espècie de decret, en particular aquest..., de decret tutti frutti, amb mesures diverses inconnexes. Això sí, n'amaga un parell que jo diria que, com a mínim, són lletges. Una és la pujada de sous dels alts càrrecs de la Generalitat. És a dir, jo crec que secretaris generals i, en aquest cas, també directors generals, podríem haver excepcionat el decret, igual que hem fet, per exemple, amb el sou dels diputats i diputades, que s'ha rebaixat. Nosaltres estàvem plenament d'acord amb això. Es podria haver decidit que la pujada del sou del 2 per cent no s'aplicava, en aquest cas, a secretaris generals i directors generals. I l'altra, que no estava en els pressupostos, que no estava en l'acord de pressupostos; això és nou i tinc la sensació que algú va voler fer aquest decret o va voler col·locar això en aquest decret perquè es pensava que anàvem a eleccions, després, al final, sembla que no anem a eleccions, però algú va voler dir: «Escolti, arreglem una miqueta –perquè al final és el 0,9, l'IPC– les indemnitzacions als exconsellers en cas de cessament. I això sí que ho inclouen en aquest decret i és nou respecte al que hi havia a pressupostos. Per tant..., jo crec que aquests dos motius segurament a nosaltres ens portarien a votar que no. I he dit que no ho farem per responsabilitat, i ara explicaré per què, però sí que li demanarem que es tramiti com a projecte llei, perquè aquestes dues coses, la pujada de sous dels alts càrrecs i aquest 0,9 de pujada de les indemnitzacions dels exconsellers, nosaltres creiem que s'han d'eliminar d'aquest decret llei. I deia que nosaltres facilitarem, en aquest cas, l'aprovació d'aquest decret bàsicament per dues coses. La primera és perquè hi han..., com vostè hi feia referència, la pujada del 2 per cent del sou dels treballadors i treballadores públiques; de tots, al final. Va costar una mica, perquè en principi, al personal laboral, el senyor Puigneró, que sempre té ganes de gresca, en aquest cas, amb els sindicats, doncs, no els ho volia aplicar, però al final es va veure obligat a aplicar-ho. I, per tant, nosaltres entenem que no tindria sentit que nosaltres bloquegéssim, no?, l'aprovació d'un decret, o pensant que altres grups, que jo crec que és una mica el que vostès fan amb el decret d'alarma, és a dir: «Nosaltres..., una posició política, per exemple, sobre que es mantingui o no el decret d'alarma, sabent que altres grups faran la feina. Nosaltres creiem que no. És a dir, si creiem que en un moment en què els treballadors i treballadores públiques... –i específicament s'ha mostrat que el sector públic és qui millor respon, en aquest cas, a l'emergència sanitària i a l'emergència econòmica–, no té sentit que els deixem sense la pujada del 2 per cent. I, l'altra, a què vostè també hi feia referència, a mesures especialment en l'àmbit, en aquest cas, de prestacions econòmiques d'emergència de l'acolliment familiar d'urgència, no? Per tant, nosaltres entenem que aquests dos elements són fonamentals i per això facilitarem, en aquest cas, la tramitació del decret. Jo sí que volia fer alguna referència, i té a veure amb alguns temes que hi ha en el decret, i hi feia referència també la senyora Romero..., que hi ha alguns altres temes del decret que a nosaltres ens semblen discutibles. És a dir, per exemple: es parla de bonificacions, o hi han bonificacions, en aquest cas, per exemple, de les taxes de màquines recreatives i d'atzar, per cert, vinculades a l'estat d'alarma. És a dir, la majoria de mesures que hi han en aquest decret estan vinculades a la vigència de l'estat d'alarma. Torno al que deia abans: és a dir, vostès teòricament estan en contra de l'estat d'alarma, però ja els va bé que altres mantinguin l'estat d'alarma, perquè la majoria de les mesures econòmiques –petites– que vostès han aprovat o que apliquen en aquest decret –i que algunes són discutibles com per exemple aquestes– estan vinculades a la vigència de l'estat d'alarma. Que, malgrat una part de la ciutadania de Catalunya i fins i tot, en aquest cas, per exemple, de bars i restauració que són qui tenen aquest tipus de màquines, principalment les màquines escurabutxaques, encara no han pogut obrir, perquè estem en fase zero. I sí que vull dir que, per exemple, la majoria de mesures econòmiques que van prenent..., i torno al mateix, que ja dic que són petites, i algunes, jo crec que errònies. Per exemple, miri, jo recordo com ens va costar a nosaltres –ara que es parla, no?, de la crisi de Nissan– arrencar més recursos per al Pacte nacional per a la indústria en la negociació de pressupostos, i al final, a l'últim minut, vam aconseguir una millora de 13 milions, que nosaltres crèiem que era insuficient, però que com a mínim començava a obrir un camí. Però, clar, és que per exemple vostès han aplicat una rebaixa generalitzada, a tothom, a nosaltres també, del cànon de l'aigua, que costa 50 milions d'euros. Bé, no ho sé, jo crec que això hauria de ser discutible si des d'un punt de vista econòmic té sentit o no té sentit. Però, miri, hi ha una cosa que per nosaltres també, bé, no sé si ens cansa però com a mínim és contradictòria, perquè jo crec que està molt bé criticar el Govern de l'Estat i tot el dia passar-lo criticant el Govern de l'Estat –vostè segurament ho fa d'una manera una mica més, diguéssim, polite o elegant de la que ho fa el senyor Torra–, però, el que no val és que en privat se'ns digui i se'ns demani que fem gestions amb el Govern de l'Estat per aconseguir un fons, en aquest cas, no retornable, i per garantir la liquiditat de la Generalitat, que nosaltres ens arremanguem i aconseguim, i vostè sap que el fons de 16.000 milions d'euros a les comunitats autònomes és fonamental per a la Generalitat, per la caiguda d'ingressos i per la despesa del Covid, i que a més a més és a fons perdut, i que a més a més arribarà per garantir la liquiditat de la Generalitat que si no tindria molts problemes, i la resposta sigui: canya i tombar el decret d'alarma. Jo crec que és contradictori, perquè la majoria de mesures que està podent fer avui la Generalitat, jo diria «curtes, en aquest cas, són gràcies a les gestions que nosaltres hem fet per aprovar un paquet com el que tenen avui damunt de la taula i que no s'havia fet. Perquè poder dir què és el que toca –i jo hi estic d'acord–, i a un Estat que s'hauria de ser confederal o es diu federal, això és el que toca, però en tot cas no és el que havia passat fins ara ni el que havia fet mai un govern de l'Estat. I l'altra cosa que..., jo també, vostè no ho ha dit, i segurament no em respondrà, però volen o no volen suspendre impostos? Perquè, clar, la suspensió total d'impostos, que és el que proposa el senyor Torra, jo no sé com pagarem cap de les mesures que calen i que es necessiten. I vostès diuen, i a més és que és mentida: «Ens han suspès totalment les competències. Llavors per què fem decrets? I en els decrets que fan, per què no ens porten la suspensió total dels impostos? Perquè no es pot fer una suspensió total d'impostos, i jo crec que vostè ha d'estar d'acord amb mi quan jo li dic que no té sentit una suspensió total d'impostos. En definitiva, nosaltres creiem que cal diàleg, que estaria bé que poguéssim començar a parlar de com reformulem els pressupostos; que parlem dels diàlegs de reconstrucció, i que dialoguin, no només amb l'oposició, sinó amb els agents socials. I, en tot cas, nosaltres, li dic que per responsabilitat permetrem tramitar aquest decret. Ja veurem amb qui treuen els altres decrets. Parlo de..., perquè quan es parla de vots creuats, ja veurem amb qui voten aquesta tarda. Però, en tot cas, demanarem que es tramiti com a projecte de llei. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula el diputat senyor Vidal Aragonés.
Bon dia a tots i a totes. En primer lloc, nosaltres voldríem explicar el sentit del nostre vot, que serà una abstenció. I serà una abstenció perquè algunes mesures concretes que ens planteja aquest decret llei suposen avançar, poden ser fins i tot progressistes, però en el moment actual, i amb el que estem patint, pensem que poden ser o són insuficients. Els hi expliquem. Abans estava parlant del supòsit concret del que significa l'ajornament del cànon de l'aigua. No entrarem a mitjanes empreses, però posem l'exemple d'un autònom o una autònoma, un treballador autònom o autònoma. L'ajornar evidentment que serà positiu, però necessitem anar més enllà, perquè els treballadors i les treballadores autònomes puguin tenir alternativa quan comencem a sortir d'aquesta realitat que estem patint aquests dies. També, i la mateixa o similar explicació, al que fa referència a la prestació sobre acolliment. Està molt bé, i li volem fer reconeixement a aquest Govern, que es necessària aquesta prestació, però, haurien de fer una altra reflexió, que és: si el que pretén és donar sortida a aquella canalla que té el pare, la mare, les dues mares, la família en un centre hospitalari per la Covid-19 i es paguen 326 euros o 362 euros a aquella persona que s'ha de cuidar en el dia a dia de la seva realitat, doncs aquella persona haurà de deixar de treballar, perquè hem de cuidar d'un menor, i, per tant, si ha de deixar de treballar, amb 326 euros o 362 euros no tenim alternativa. També, el que és per nosaltres la centralitat d'aquest decret: l'increment de les retribucions dels treballadors i les treballadores públiques de la Generalitat de Catalunya. Volem fer diferents reflexions. La primera: el que està fent el Govern de la Generalitat si fa no fa és essencialment trasllat del que va ser un acord sindical amb el Govern –després hi farem referència– i trasllat del real decreto ja aprovat per part del Govern de l'Estat espanyol. Deuen recordar vostès que el 9 de març del 2018 Comissions Obreres, UGT i el CSIF van arribar a un acord amb el Govern espanyol pel qual garantien exactament el 2 per cent més el 0,3 per cent, a què després farem referència. Això és el que està fent el Govern. Però li volem traslladar dues reflexions al Govern. La primera, amb relació als increments, a banda del 2 per cent, també hi havia una altra possibilitat d'incrementar més. El 2 per cent és pels conceptes retributius estables o fixos, per dir-ho d'alguna manera; no únicament salarials, retributius. Però també hi havia la possibilitat d'incrementar-los si el PIB superava el 2,1 per cent fins al 2,5 per cent. Nosaltres ens vam quedar molt soles criticant aquell acord sindical, perquè vam dir que hi hauria supòsits en els quals no s'arribaria a aquest 2,1 per cent, i ara ha passat. I, per tant, nosaltres volem reclamar que la realitat dels increments retributius sigui com augmenta el cost de la vida. I el cost de la vida tampoc no és en si mateix l'IPC, sinó a què dediquen els treballadores i les treballadores la majoria del seus ingressos. Aquest és el cost de la vida. I la segona qüestió, quant al 0,3 que s'ha de dedicar a plans que donin resposta a increments de la productivitat i que després poden anar –nosaltres no hi estem a favor– als mal anomenats «plans de pensions. Al Govern li demanem dues qüestions. La primera: han de negociar amb els sindicats més representatius al sector públic. No poden fer-ho d'una altra manera; no ho poden fer unilateralment. I la segona: no reprodueixin una mala pràctica, que és acabar dedicant aquest 0,3 per cent al que són mal anomenats «plans de pensions i que realment són productes financers a través d'una transferència a CaixaBank. No ho tornin a repetir, això, perquè no hem de jugar amb l'economia especulativa i vostès han de negociar amb els sindicats. Per cert, permetin-me un parèntesi: hem parlat en les darreres dues sessions –molt i és necessari– dels treballadors i treballadores essencials, d'aquells que sense ser essencials van a treballar. Nosaltres avui volem parlar d'aquests que, podent anar a treballar, no estan anant a treballar en la forma que fa una mica més d'un segle ens va explicar Francesc Layret: «Els treballadors quan fa vaga no és perquè no vulguin treballar, sinó perquè volen fer-ho en millors condicions. Els treballadors i les treballadores de la Nissan aquests dies, aquestes darreres dues setmanes, estan fent vaga simplement perquè volen mantenir el seu lloc de treball. I, per tant, agraïment absolut, perquè és una aposta pel nostre present i futur com a classe; una aposta pel seu present i futur com a treballadors i treballadores. I que ningú vulgui fer creure a aquests treballadors i treballadores que el dia 28 de maig s'acaba res; tant de bo a partir del dia 28 de maig comenci tot. I, per últim, una de les qüestions que ha generat molt debat del decret en aquest Ple. Mirin, més enllà de la potser no bona tècnica jurídica del Govern col·locant la referència d'expresidents en un punt, nosaltres hem fet l'estudi sobre el decret i pensem que, hi hagi o no hi hagi aquesta referència, aquí no s'està regulant les retribucions o les compensacions, millor dit, o indemnitzacions de president, sinó altres coses que a nosaltres ens genera contradicció. Estem absolutament en contra de que s'augmenti el 0,9 la prestació o el complement per als consellers i conselleres durant divuit mesos, però estaríem a favor i estem a favor de que els vidus, les vídues, els funcionaris que van prestar serveis a la república puguin veure aquest augment, que també és el que es conté en aquesta normativa.
Gràcies, diputat. És el torn ara, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, del diputat senyor Daniel Serrano. Quan vulgui.
Gracias, presidente. Vicepresidente, este decreto, al igual que otros aprobados por el Govern, más que paliar los efectos de la crisis del Covid-19, lo que hace realmente es posponerlos. Contiene un conjunto de medidas que son necesarias para el momento actual, pero que no son propuestas de calado para aliviar la situación que están viviendo las familias y el sector productivo. Los problemas de las familias y de las empresas catalanas no acabarán el día que se levante el estado de alarma o el día que pongamos fin a esta pandemia. Los problemas y las consecuencias que el Covid-19 está generando se alargarán más allá del horizonte temporal, por lo que las medidas que contiene este decreto ley son muy tímidas e insuficientes para hacer frente a la situación actual. El capítulo I de este decreto ley contiene un conjunto de medidas de carácter tributario. Son medidas necesarias, evidentemente que lo son, pero son medidas de muy corto alcance. Al inicio de la crisis sanitaria se acordó suspender los plazos de presentación de autoliquidaciones e ingreso de tributos. Ahora el decreto ley amplia los plazos de presentación e ingreso tributario de algunos impuestos propios en el mejor de los casos hasta el 20 de julio o dos meses para el impuesto de sucesiones. Con el decreto ley también se aprueba un conjunto de reducciones y bonificaciones de determinados impuestos y tasas propias, que se limitan a aplicar estrictamente al período de alarma. E igualmente se acuerda el aplazamiento de hasta seis meses de las deudas del canon del agua, pero solo de los consumos de los meses de abril y mayo del presente año. Todas medidas necesarias, pero son muy poco ambiciosas. Y no podemos obviar que la actividad económica se ha tenido que paralizar y en buena parte sigue paralizada, y que cuando se pueda reactivar es evidente que no lo hará como antes de la actual crisis sanitaria. Así que este conjunto de medidas tributarias no son de alivio para los sectores, sino más bien son medidas fruto de la necesidad que impone el estado de alarma. Este nuevo decreto ley es una nueva oportunidad perdida. Si lo que realmente quiere el Govern es paliar los efectos de la crisis del Covid-19 lo tiene muy fácil, solo tiene que aprobar medidas para reducir la carga fiscal a autónomos, pymes y, cómo no, también a las familias. Mientras no se haga no habrá alivio real y efectivo. Las medidas tributarias de este decreto ley son un parche necesario en la situación actual, pero insuficiente. En el ámbito social, este decreto ley crea la prestación económica de emergencia para la acogida familiar de menores que a causa de la pandemia del Covid-19 han sido separados de forma involuntaria de su núcleo familiar. Esta crisis está dejando desamparadas a muchas personas, especialmente a las más vulnerables. Los menores que han tenido que ser separados de su núcleo familiar a causa del Covid-19 es un claro ejemplo. Por eso podemos llegar a compartir la creación de esta ayuda social de emergencia. Pero, como reconoce el informe que acompaña este decreto ley, las ayudas y las prestaciones vigentes podrían ser insuficientes para atender a las nuevas situaciones. Así, junto con esta medida que se crea en el decreto ley, el Govern tiene que estar vigilante a los colectivos más vulnerables y ser igual de diligente en la adopción de medidas de emergencia que se puedan necesitar en un futuro próximo. En la gestión de la crisis sanitaria echamos en falta especial atención a colectivos tan vulnerables i sensibles como las personas mayores. No hay que esperar más para reconocer que ellos han sido las personas más vulnerables ante el Covid-19 y, por lo tanto, hay que protegerlos. Y por eso esperamos del Govern medidas de emergencia como la creada en este decreto ley para otros colectivos vulnerables. En el ámbito patrimonial de la Generalitat, el decreto recoge también el procedimiento relativo a las donaciones que se están efectuado para ayudar en la lucha contra el Covid-19. Apuntar que echamos en falta un régimen de transparencia; no quisiéramos que las donaciones que se están realizando sirvan para financiar políticas que nada tienen que ver con el coronavirus. Y, por último, señalar dos observaciones. Por un lado, que las medidas en materia de personal, como el incremento retributivo, han quedado superadas por la aprobación de los presupuestos de la Generalitat. Y por el otro, la observación grave: indicar que el incremento del 0,9 de las pensiones de los expresidentes y ex altos cargos que se aprueba no solo no está justificado en cuanto a la urgencia y necesidad, sino que además da la sensación de que ustedes lo quieren intentar colar por la puerta de atrás, en una especie de chantaje político al cual nosotros no vamos a entrar. Si usted quiere aprobar medidas contra las consecuencias del Covid-19 plantéelas en un decreto, pero no ponga por la puerta de atrás medidas que son privilegios para ex altos cargos y expresidentes de la Generalitat, porque ahí usted no nos va a encontrar, y, por lo tanto, justificará, en ese sentido, nuestro voto negativo a este decreto. Porque lo que usted plantea es un chantaje que, insisto, nosotros no vamos a aceptar. En definitiva, este decreto ley puede contener medidas necesarias, pero son insuficientes por falta de ambición de las medidas adoptadas, de ser de más largo alcance, de mayor calado y que sean de verdad un alivio para las pymes y para las familias. Y, como le digo, tampoco vemos que sea preceptivo ni procedente ni de buen gusto político que se cuelen privilegios por la puerta de atrás en un decreto que se supone que es para aliviar las consecuencias del Covid-19. Por lo tanto, nosotros lo vamos a votar en contra. Muchas gracias, señor presidente y vicepresidente.
Gràcies, senyor Serrano. A continuació, és el torn del diputat Lluís Salvadó, del Grup Parlamentari Republicà.
Gràcies, vicepresident. Vicepresident, diputats, diputades, molt bon dia a tothom. Bé, el vicepresident ja ha exposat el contingut del reial decret que avui se'ns posa sobre la taula. I, en tot cas, jo, abans d'entrar-hi, en el seu contingut, voldria fer-ne una certa contextualització. Com saben, des del passat 11 de març, data en què l'Organització Mundial de la Salut va qualificar el Covid com una pandèmia internacional, el Govern de Catalunya, com de ben segur han hagut de fer la gran majoria de les administracions d'arreu del món, va haver de reaccionar ràpidament per a fer-li front. De fet, un dia després de la declaració d'aquesta pandèmia ja s'aprovaven dos decrets lleis, el 5 i el 6, per a impulsar les primeres mesures. El primer decret llei tenia per objecte possibilitar la celebració de sessions de l'executiu del Govern i del consell tècnic de forma telemàtica, una habilitació imprescindible perquè el Govern hagi pogut dur a terme el seu lideratge en l'aprovació de tot un paquet de mesures molt importants per fer front a la crisi en una situació de confinament. I l'altre, el segon decret llei, recollia un paquet de mesures urgents que intentava donar una primera resposta a les necessitats inicials, necessitats que anaven des de destinar el fons de contingència a atendre els requeriments econòmics derivats de la pandèmia fins a habilitar 188 milions d'euros en avals destinats a les petites i mitjanes empreses, passant per l'habilitació de mecanismes de contractació d'emergència. Tot aquest conjunt de decrets lleis ha anat acompanyat per altres actuacions del Govern, i s'han desplegat més de cent iniciatives, més de cent actuacions per fer front a aquesta situació de crisi humanitària, de crisi social i de crisi econòmica. I, si m'ho permeten, en faré un cert repàs i una certa explicació de les mesures més importants, perquè sentint les intervencions d'algunes de les persones que han intervingut fa uns moments dona la sensació que el Govern ha fet poca cosa, quan de ben segur que si es detenen a llegir el contingut de tot aquest conjunt d'actuacions podran arribar a la conclusió de que el Govern de Catalunya ha dut a terme multitud d'iniciatives. Moltes d'elles encaminades, com també s'ha dit, a ampliar la capacitat del nostre sistema sanitari, i en un temps rècord s'ha aconseguit que haguem pogut superar aquesta situació de crisi sanitària i humanitària sense que les nostres unitats de cures intensives hagin arribat al col·lapse. El Govern ha hagut d'adaptar també el treball telemàtic i ha hagut de multiplicar la seva estructura administrativa per fer front a aquesta situació, i ha hagut de reforçar, per exemple, el dispositiu d'atenció a la ciutadania del SOC amb quatre-centes persones més. I ha accelerat la tramitació dels casos més urgents de la renda garantida de ciutadania. I s'han seleccionat, per exemple, i s'han format treballadors i treballadores que s'han incorporat a l'àmbit de l'assistència a la gent gran per fer front a la crisis. I s'han habilitat albergs i espais medicalitzats per aïllar i atendre les persones grans positives. I s'han destinat prop de 60 milions d'euros a un pla de xoc per a l'ocupació durant i després de la crisi sanitària o destinant ajuts a quatre mil autònoms. I s'han aprovat moratòries en el pagament dels tributs de la Generalitat, i s'han bonificat cànons i taxes en els sectors més afectats per l'aturada de la seua activitat. I amb l'objectiu de mantenir la liquiditat i el teixit productiu, s'han aprovat línies de crèdit i d'avals per 750 milions d'euros, com bé saben, 10 milions, a més, adreçats específicament al sector cultural. I s'ha mantingut el pagament dels contractes públics, encara que la prestació efectiva dels serveis s'hagi suspès a causa de la crisi. I s'ha fixat un preu màxim dels serveis funeraris. I s'ha mobilitzat a través de la borsa de treball del SOC per a la contractació de la campanya de la fruita. I s'han garantit 142.000 beques menjador mitjançant targetes moneder recarregables, s'han repartit 22.000 dispositius amb connexió a internet als alumnes més vulnerables. I a partir de la feina de les delegacions a l'exterior, com bé explicava fa unes hores el conseller Solé, s'ha gestionat el retorn a casa de 1.800 persones i s'ha atès aquests 2.500 ciutadans del nostre país. I s'ha aplicat una moratòria en el pagament del lloguer del parc d'habitatges de la Generalitat. I, per tancar aquest breu resum, gens exhaustiu, es subvencionarà la contractació de dos-cents tècnics per a dur a terme la planificació estratègica de la reactivació socioeconòmica de les administracions locals. Se vol acompanyar des del Govern, amb aquesta mesura, les administracions locals, mesura de reactivació que també es porta a terme, com també s'ha pogut explicar aquest matí, des del mateix Govern a través d'un acord del 2 de maig, que posa en marxa la redacció i l'elaboració d'aquest pla per a la reactivació econòmica i de protecció social, i que de ben segur tindrem l'ocasió en el futur, en futures sessions parlamentàries, de poder tractar-lo amb deteniment en aquest Parlament. I dins del marc de tot aquest extens paquet de mesures es troba el decret llei que avui posem a debat; un decret que forma part d'aquest tot i que intenta, peça a peça, decret a decret, resolució a resolució, donar una resposta global des del Govern de Catalunya a la situació que tenim en aquests moments, en aquesta nova realitat. Una nova realitat que ha trastocat tots els paràmetres habituals del dia a dia, de les persones, de les famílies, de les empreses, dels treballadors i de les treballadores i també dels serveis públics i de les administracions. I en aquest decret llei s'aborden, com s'ha comentat àmpliament, aspectes com la suspensió dels terminis per a presentar les autoliquidacions en l'àmbit dels tributs propis i cedits, per a major seguretat jurídica, referenciats a data del 14 de març. I al marge d'aquesta precisió, el decret ajusta detalls rellevants dels processos de pagament i de liquidació de diversos tributs, i facilita, d'aquesta manera, el compliment de les obligacions tributàries als contribuents. I s'apliquen moratòries especials i reduccions de tipus i bonificacions; tot un conjunt de mesures quirúrgiques, no pas una suspensió general. Mesures quirúrgiques que van adreçades a preservar l'equitat i la justícia del nostre sistema fiscal, tot i les circumstàncies que ens toca viure. El decret llei també incorpora –com també s'ha explicat– mesures per pal·liar les situacions generades per la separació involuntària dels progenitors afectats per la pandèmia dels seus fills i filles menors d'edat, i es crea aquesta prestació per a l'acolliment d'aquests infants i s'impulsa la cerca de famílies capacitades per a donar resposta a aquesta necessitat. I el títol IV del decret llei ratifica l'increment retributiu per a l'any 2020 per al personal de tot el sector públic de la Generalitat: de totes les universitats, dels docents dels centres educatius concertats, per a centenars de milers de servidors públics. I, malauradament, alguns extrauen del conjunt de les 200.000 persones afectades per aquest decret a unes poques, perquè em sembla que avui el que estem plantejant i posant damunt de la taula és la globalitat, és la categoria i no pas l'anècdota. Per altre costat, també la disposició addicional segona del decret autoritza a l'empresa pública Infraestructures.cat a prioritzar de forma urgent el desplegament d'una xarxa pública de fibra òptica; diversos trams d'aquesta xarxa pública. Sembla que és una de les iniciatives positives i importants que està fent el Govern, tot i la situació que avui estem patint. És obvi que en estos moments el desplegament de la fibra és important, perquè l'increment del teletreball, l'increment de les tramitacions telemàtiques, ha estat molt molt important, però és obvi que és una iniciativa importantíssima de cara al futur: disposar d'una infraestructura pública troncal de fibra òptica amb elevats nivells de seguretat, amb continuïtat, és una mesura d'equilibri territorial, és una mesura d'equitat imprescindible per tal de reduir la bretxa digital i per dotar d'igualtat d'oportunitats a tots els ciutadans del nostre país. En resum, amb aquest i amb la resta de decrets lleis aprovats per part del Govern s'ha dut a terme un desplegament extraordinari de mesures, posant la vida de la ciutadania al centre de l'acció de govern, intentant donar resposta a les febleses estructurals de la nostra societat, que aquesta crisi ha posat més en evidència, i s'està intentant respondre a les necessitats conjunturals que es deriven d'aquesta situació. Des de la proximitat als problemes, des de la proximitat a la ciutadania és quan se dona una resposta eficient a les necessitats del país. I malgrat aquest estat d'alarma recentralitzador i malgrat que l'Estat ens ha tret moltes de les nostres competències, el Govern català ha estat on tocava quan tocava, sense renunciar mai a la seva responsabilitat sobre la totalitat del país i sobre la totalitat de la seva ciutadania, amb o sense competències, i molt sovint un pas endavant de la resta d'administracions competents. Moltes gràcies.
Gràcies, senyor Salvadó. Finalment, pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada Elsa Artadi.
Gràcies. Bon dia, vicepresident Costa. Diputades, diputats, certament, som davant d'una realitat que cap de nosaltres es podia imaginar i, molt menys, recordar; una crisi sanitària a nivell global: oficialment, 315.000 morts arreu del món –segurament són molts molts més– i milions d'infectats, i, només a casa nostra, més d'11.700 persones que ja han mort. Per tant, començar amb el meu record cap a totes elles, i també estendre el meu condol –de part de tot el grup, també– cap a aquells que heu patit una pèrdua d'una persona estimada i, de fet, alguns de vosaltres us ha tocat de molt a la vora. Aquesta és la cara més greu del que parlem avui, la cara més greu del que vivim. El nostre dolor, evidentment; el vostre dolor és el nostre dolor també. A banda de la crisi sanitària, el Covid està ocasionant una crisi social i econòmica sense precedents, de la qual encara estem per veure les pitjors conseqüències. El dilluns el governador del Banc d'Espanya ens deia, per a aquest any la previsió és que el PIB caigui entre un 9 i un 13 per cent. Quan van sortir les dades del primer trimestre, de fet, jo crec que la majoria ens vam sorprendre de lo negatives que eren per haver passat només per quinze dies de confinament. Recordo: el pitjor any de la darrera crisi, el PIB va caure un 4,4 per cent. Per tant, estaríem parlant ara d'un efecte del triple d'aquella magnitud. Estem parlant d'això. Per tant, si no hi posem remei, si no encertem amb les mesures i si no les prenem quan toca, doncs podem estar davant d'una crisi d'efectes incalculables. Què ha passat? La Covid-19, doncs, va obligar que temporalment s'aturés tota l'activitat no essencial, que la població es confinés a casa seva, i, per tant, ara toca a les administracions fer front a una doble tasca. Per una banda, doncs, fer que aquest tancament, que era temporal, no esdevingui permanent. Que aquells negocis viables, que aquells llocs de treball de futur, ho tornin a ser, que es reactivin. I, alhora, pal·liar les conseqüències que estan patint moltes famílies per la vulnerabilitat, la solitud, l'aïllament, la violència masclista, problemes de salut mental, etcètera. La crisi econòmica que estem patint, de fet, és molt diferent en origen de la que vam patir a inici..., iniciada al 2008, perquè l'origen en si no és dins de l'economia, sinó que és aliè a ella, i, per tant, això pot ser una bona notícia. És a dir, els fonaments de l'economia, el creixement que s'esperava de l'1 i mig, un atur al voltant del 10 per cent, poden ser una bona notícia perquè, si fem les coses bé, ens poden portar a una recuperació més fàcil. Certament, per la banda negativa, doncs tenim que l'evolució de la crisi sanitària és incerta i que una segona onada pot ser una realitat. Quin consens hi ha entre els experts, vinguin d'on vinguin? Que les mesures siguin ràpides, que siguin contundents i que siguin capil·lars. Perquè ens entenguem, que no triguem quatre anys a prendre decisions, com l'altra vegada; que fem mesures reals i no només aquelles que provoquen endeutament a les famílies, i que no fem plans E, que només beneficien els quatre de sempre. Per tant, és el moment d'actuar, però han de ser mesures reals: no val que Pedro Sánchez emuli el discurs de Mario Draghi dient que farà tot el que calgui, i després no faci res, ni que ens gastem milions d'euros en campanyes que diguin «Este virus lo paramos unidos, per molt que ens agradi la paraula «unidos. Cal fer mesures reals. I en això és al que ha estat centrat el Govern del president Torra: en ser proactius, en governar, en assumir responsabilitats i en fer servir totes les eines que té, malgrat que aquestes eines estan molt minvades i són molt més petites de les que voldríem, donats els anys que portem de recentralització i d'espoli fiscal. Els decrets que aportem avui són un exemple, però no només els que portem avui, tot el que ha aprovat el Consell Executiu i els departaments de la Generalitat. El diputat Salvadó ha fet un resum. Certament, des de l'ajornament de tributs; la reducció al 50 per cent del cànon de l'aigua –que sembla que no agrada–; els 1.000 milions d'euros en crèdits i avals; més de 75 milions d'euros per xoc, per a l'ocupació, per a projectes d'inserció; 27 milions per a autònoms, treballadors afectats per l'ERTO; subvencions a comerç, turisme; campanyes, ajuts als sectors més afectats; plans per al teixit esportiu; repriorització de la despesa cultural per assegurar la liquiditat..., i com ja n'hem parlat a bastament, també projectes de fibra òptica, que són fonamentals en aquesta nova realitat. Per cert, totes aquestes mesures que s'han pres amb claredat, amb seguretat jurídica i amb previsibilitat, no com els nyaps que hem estat veient amb correccions i contracorreccions en els BOEs, això sí, de matinada. Exemples de la voluntat del president Torra, del Govern, perquè realment el cost d'aquesta crisi, i l'esforç d'aquesta crisi, recaigui en les administracions i no a la ciutadania, treballadors, autònoms i pimes. I això, en gran part s'ha hagut de fer amb un pressupost prorrogat per l'enèsim exercici de filibusterisme dels companys de Ciutadans. Ara toca anar molt més enllà. Toca anar més enllà perquè cal emprendre moltes més mesures, per això s'ha constituït el Pla de la reactivació econòmica i protecció social, per tenir un pla global, endreçat i que doni resposta a totes les necessitats en l'àmbit econòmic i en l'àmbit social. Però a banda de fer els ajustos en el pressupost, que certament, quan es va dissenyar, doncs no ens podíem imaginar el que està passant, necessitarem més eines i necessitarem més recursos. I aquí el Gobierno de Pedro Sánchez i de Pablo Iglesias va molt tard en les seves obligacions. El 20 de març, és a dir, fa més de dos mesos, la presidenta de la Comissió Europea va activar la clàusula que permet als estats saltar-se els límits de dèficit i de deute públic. Fa més de dos mesos. Ni paraula, aquí no s'ha traslladat res; com si això no hagués passat. Tant és així que la mateixa Comissió Europea li va tornar a recordar ahir mateix al Govern de Pedro Sánchez que no sancionaria per excés de dèficit i que, si us plau, fessin tot el que cal fer per sortir d'aquesta crisi. No sabem els recursos europeus que ens arribaran, no sabem quan ens pagaran els més de 400 milions que ens deuen en concepte d'IVA, no sabem què passa amb els incompliments que els governs de Rajoy, governs de Pedro Sánchez i ara de Sánchez i Iglesias tenen amb Catalunya. Ahir mateix tornàvem a veure les crítiques per part de les entitats socials que denunciaven que els arribaran zero euros del 0,7 per cent de l'IRPF. Suposo que el mando único té aquestes coses. Però és que això no són capricis, no són dèries dels independentistes, són necessitats per a les famílies, necessitats per al teixit productiu català, que ara són més importants que mai. Per això nosaltres també els hi volem preguntar als companys socialistes, als companys dels comuns, què els hi pensen dir als seus partits a Madrid? Mentre passegen militars per les rodes de premsa, el SEPE el tenen col·lapsat. Hi ha vuitanta mil catalans que encara no han cobrat l'ERTO i fa més de dos mesos. Si tantes ganes tenien que l'exèrcit fes alguna cosa útil, haver-lo enviat allà entre papers. Perquè és que la realitat que tenim avui és que l'autonomenat «Govern més progressista de la història el que està fent és arrabassar competències, abusar del poder, no donar resposta a la ciutadania i als més vulnerables, gastar-se més de 2.000 milions d'euros en tancs per a l'exèrcit, permetre que els bancs facin negoci amb els ICOs i donar ajuts a empreses que tenen seus en paradisos fiscals. Ja ho ha dit abans el president Torra: «Mai tan pocs havien defraudat tants. És l'hora que vostès retornin les competències, que donin prestació als treballadors que tenen persones a càrrec i que no podran retornar als seus llocs de treball perquè les escoles estan tancades, perquè els centres de dia estan tancats, o perquè la nova realitat els ho impedeix; que prenguin mesures tributàries en els grans impostos estatals perquè vagin lligats a la recuperació econòmica i de l'activitat; que arribin els diners promesos, que no només siguin anuncis; que permetin l'endeutament de les administracions perquè puguem ajudar de veritat; que puguem fer servir els romanents de tresoreria dels ajuntaments; que modifiquin la llei de la regla de la despesa, perquè com a mínim els socialistes fa més de dos anys que governen i ja no poden seguir dient que això és culpa de les lleis Montoro, perquè ara mateix aquestes ja són les lleis Montero. Perquè si més no, seria bastant curiós que el Govern de socialistes i comuns acabessin obligant a fer retallades a les administracions autonòmiques o les administracions locals perquè simplement vostès no volen permetre que hi hagi endeutament. Ahir els nostres companys a Madrid, la diputada Laura Borràs, els tornava a demanar tot això. Tot això i més. Mesures que són imprescindibles, i mesures que vostès estan decidint que no s'atenen. Els agrada molt repetir que Espanya és un estat social, democràtic i de dret. Ja sabem que amb represaliats, presos polítics i amb exiliats, no ho és. Democràtic, després de veure com es persegueixen les urnes i com s'emmordassa aquest Parlament, oblidem-nos-en. I social, bé, veient com estan tractant a la ciutadania i la poca protecció que li estan donant potser serà que tampoc. Torno a repetir. Les mesures s'han de prendre, s'han de prendre ja: celeritat, contundència i capil·laritat. I hi afegiria: consens polític i concert amb les entitats i els sectors. Gràcies.
Gràcies, diputada. Els faig avinent, un cop acabat el debat, que la votació de la validació d'aquest decret es farà a continuació amb la resta de votacions, tal com hem dit al principi, i per tant... [[David Cid Colomer demana per parlar.]] Sí, senyor Cid, digui'm... Trenta segons.
Per al·lusions al nostre grup parlamentari de la senyora Artadi. No, celebro en aquest cas que la batalla ideològica l'haguem guanyat i que ara defensi el programa que sempre hem defensat En Comú Podem. En tot cas, li dic que aquest Govern farà arribar més de 3.000 milions d'euros a la Generalitat perquè la majoria de mesures que estan anunciant no les podrien pagar sense l'acord que nosaltres hem aconseguit, i ja s'estan gastant més de 1.000 milions d'euros al mes que paga, en aquest cas, el Govern de l'Estat per prestacions als treballadors i treballadores perquè no perdin el seu lloc de feina. M'hagués agradat [[veus de fons]] que el senyor Mas i el seu Govern, perquè vostè estava al seu Govern...
Senyor Cid, han passat trenta segons. Gràcies.
...no hagués aplicat les retallades que vostè va aplicar. [[Alguns aplaudiments. Pausa llarga.]] Els explico ara com seguirem. Farem la votació de tots els debats que s'han fet durant aquest matí. En primer lloc, la votació de la designació de la senadora de designació autonòmica. Saben que és un ple específic, per tant, farem com si se celebrés el ple específic, tot i que ho votarem conjuntament amb la resta dels decrets. Votarem els decrets d'aquest matí i la resta de punts que queden pendents, es votaran al vespre, també seguint la mateixa dinàmica: després dels debats, farem votació de tots els punts, d'acord? Sí? [[Veus de fons.]] [[Declaració del Parlament de Catalunya sobre la corrupció a Catalunya]] [[401-00031/12]] Abans de…, formalment hem de cloure la sessió ordinària i fer l'específica de designació de la senadora, però en tot cas abans de cloure l'ordinària, farem, com hem dit abans, lectura de la segona declaració institucional que llegirem avui. Demano al secretari, el senyor David Pérez, que en faci lectura.
Sí; moltes gràcies, senyor president. «Declaració del Parlament de Catalunya sobre la corrupció a Catalunya. La corrupció és una de les majors amenaces per a les societats democràtiques. Segons Transparència Internacional, un organisme sense ànim de lucre que analitza la corrupció a tot el món, es podria definir aquest fenomen com l'abús d'una determinada posició de poder per a l'obtenció d'un benefici privat, sigui per mitjà de conductes legals o il·legals. La corrupció genera una assignació ineficient dels recursos, trenca la lliure competència, expulsa alguns actors del mercat i genera un clima de clara inseguretat jurídica que afecta l'economia del país. Però no és aquest el principal motiu que ha de fonamentar la lluita contra la corrupció. La corrupció té un impacte clarament negatiu sobre la confiança dels ciutadans en el sistema polític i les institucions. La corrupció lesiona la democràcia i la seva legitimitat, ja que les institucions i els actors polítics que duen a terme pràctiques corruptes només participen en el procés democràtic per a obtenir beneficis privats i no persegueixen l'interès general que hauria de perseguir tot actor polític. La corrupció és el principal enemic del bé comú que hauria d'orientar l'activitat i les accions de totes les institucions del país. Catalunya no ha estat exempta dels problemes derivats de la corrupció política i institucional. Durant els darrers anys hom ha presenciat multitud de casos que han restat legitimitat a les institucions i als actors polítics que en formem part. Recentment s'ha conegut la condemna del Tribunal Suprem a Convergència Democràtica de Catalunya per haver-se finançat il·legalment a través del Palau de la Música. La sentència l'obliga a retornar els 6,6 milions d'euros espoliats. És necessària una condemna d'aquests fets i un compromís sòlid contra aquestes pràctiques, que han caracteritzat una manera de fer política i un determinat moment històric. El Parlament de Catalunya rebutja amb contundència els fets i pràctiques condemnats i exigeix a Convergència Democràtica de Catalunya el ràpid retorn dels 6,6 milions d'euros espoliats a les arques públiques. Una democràcia sòlida requereix que la ciutadania pugui confiar en les seves institucions i que els abusos de poder en benefici privat no quedin impunes. Només des de la màxima transparència institucional i l'aplicació de bones pràctiques en l'exercici del poder, i dedicant-hi els recursos administratius, judicials i institucionals necessaris, es podrà solucionar un dels principals problemes per als ciutadans de Catalunya. Un problema que no solament genera ineficàcia econòmica, política i social, sinó que malmet la confiança que hauria d'existir entre la societat i els seus governants. Per aquest motiu, el Parlament de Catalunya expressa el seu rebuig total i unànime de qualsevol pràctica corrupta, arbitrària o discrecional que comporti un atemptat contra el bon funcionament institucional que ha de caracteritzar totes les institucions de Catalunya, i, en particular, per la seva actualitat i gravetat, rebutja l'actuació que ha motivat la condemna confirmada a Convergència Democràtica de Catalunya pel cas del Palau de la Música. El poble de Catalunya mereix una democràcia allunyada de tota sospita. Palau del Parlament, 21 de maig del 20.
Gràcies, secretari Pérez. Aixequem la sessió formalment, de la sessió ordinària.
Passem a la sessió extraordinària per designar… [[Veus de fons.]] Sí; digui'm. [[Veus de fons.]] No, votem després. Primer, com els he dit, votarem primer la designació de la senadora i després votarem la resta de punts que s'han de votar d'aquest matí, que són els decrets i també els informes de liquidació del pressupost del Parlament, sí? [[Pausa.]] D'acord. Per tant, passarem… Comencem la sessió extraordinària, que saben que la designació de la senadora s'ha de fer amb una sessió extraordinària. Per tant, formalment suspenem l'ordinària i comencem aquesta nova, justament, com els deia, per votar la designació d'un senador o senadora que ha de representar la Generalitat al Senat. Els faig avinent que per a aquesta sessió plenària, com els deia al principi, han delegat el seu vot vuitanta-set diputats i diputades, vint-i-quatre diputats i diputades s'han acollit al vot telemàtic i vint-i-tres són els que votaran de manera presencial. [[Procediment per a designar un senador o senadora que ha de representar la Generalitat al Senat]] [[280-00004/12]] L'únic punt de l'ordre del dia d'aquesta sessió específica és el procediment per designar un senador o senadora que ha de representar la Generalitat al Senat, atesa la vacant produïda per la renúncia de la senyora Marta Pascal i Capdevila. En aquest sentit, el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya ha proposat la designació de la senyora Assumpció Castellví i Auví, que ha presentat la documentació requerida. Els faig avinent que la Comissió de l'Estatut dels Diputats ha dictaminat que no concorre cap causa d'inelegibilitat i que la candidata ha declarat formalment que, si és elegida, acceptarà el càrrec. Així doncs, de conformitat amb el que estableix la Llei 6/2010, tot seguit sotmetrem a votació la proposta de designació d'Assumpció Castellví i Auví com a senadora, perquè representi la Generalitat al Senat. Els recordo que la votació serà digital, però secreta. Per tant, passem a la votació. S'entén que els vots a favor són favorables a la designació; els vots en contra, en contra d'aquesta designació. Passem a la votació. S'inicia la votació. La candidatura de la senyora Castellví ha estat aprovada per 90 vots a favor, cap en contra i 44 abstencions.
Passem, ara sí, a la votació dels punts que restaven pendents de votar en relació amb el que s'ha debatut aquest matí. [[Situació de compatibilitat de diputats (continuació)]] [[234-00007/12, 234-00014/12, 234-00029/12, 234-00046/12, 234-00057/12, 234-00061/12, 234-00068/12, 234-00069/12, 234-00070/12, 234-00091/12, 234-00128/12, 234-00135/12, 234-00139/12, 234-00141/12, 234-00144/12 i 234-00149/12 a 234-00168/12]] I, en primer lloc, votem el punt número 3 de l'ordre del dia, que és la situació de compatibilitat dels diputats, d'acord? [[Pausa.]] Punt número 3 de l'ordre del dia, sí? Comença la votació. Aquest punt ha estat aprovat per 126 vots a favor, cap en contra i 8 abstencions. [[Compliment del pressupost de despeses del Parlament de Catalunya en data del 31 de juliol de 2019 (continuació)]] [[237-00005/12]] Votem ara el punt número 4, és a dir, el relatiu a l'Informe sobre el compliment del pressupost de despeses del Parlament de Catalunya en data de 31 de juliol de 2019, sí? [[Pausa.]] Comença la votació. Aquest punt ha estat aprovat per 126 vots a favor, cap en contra i 8 abstencions. [[Compliment del pressupost de despeses del Parlament de Catalunya en data del 31 de desembre de 2019 (continuació)]] [[237-00006/12]] I votem ara el punt número 5, és a dir, l'Informe sobre el compliment del pressupost de despeses del Parlament de Catalunya en data de 31 de desembre de 2019. Comença la votació. Aquest punt ha estat aprovat per 126 vots a favor, cap en contra i 8 abstencions. [[Decret llei 11/2020, del 7 d'abril, pel qual s'adopten mesures econòmiques, socials i administratives per a pal·liar els efectes de la pandèmia generada per la Covid-19 i altres de complementàries (continuació)]] [[203-00036/12]] I votem ara el punt número 7 de l'ordre del dia, és a dir, la convalidació del Decret llei 11/2020, del 7 d'abril, pel qual s'adopten mesures econòmiques socials i administratives per pal·liar els efectes de la pandèmia generada per la Covid-19 i altres de complementàries. Comença la votació. Aquest decret ha estat convalidat per 65 vots a favor –que corresponen als 41 que han votat afirmativament presents més els 24 vots via telemàtica–, 4 en contra i 65 abstencions. Per tant, aquest decret queda convalidat. I em pertoca ara preguntar..., alguns grups ja ho han manifestat des del faristol, per tant, entenc que sí que es vol votar la tramitació d'aquest decret llei com a projecte de llei, sí? [[Pausa.]] Passem a votar. Comença la votació. Aquest decret llei es tramitarà com a projecte de llei, atès que hi han hagut 69 vots a favor, 65 en contra –corresponents als quaranta-un presents i delegats més els vint-i-quatre vots telemàtics– i cap abstenció. Per tant, com deia, aquest Decret llei 11/2020 es tramitarà com a projecte de llei. No hi han més punts a votar aquest matí, per tant, suspenem la sessió fins a dos quarts de quatre de la tarda. Gràcies.
Bona tarda, diputats, diputades. Reprenem la sessió. [[Declaració del Parlament de Catalunya amb motiu del Dia Internacional contra l'Homofòbia, la Transfòbia i la Bifòbia]] [[401-00032/12]] El primer punt de l'ordre del dia aquesta tarda és, com hem avançat al matí, la lectura de la declaració institucional que estava prevista per a aquest moment, per a primera hora de la tarda, que és la Declaració del Parlament de Catalunya amb motiu del Dia Internacional contra l'Homofòbia, la Transfòbia i la Bifòbia. Demano en aquest sentit a la secretària, la senyora Laura Vílchez, que en faci lectura. Gràcies.
«Declaració del Parlament de Catalunya amb motiu del Dia Internacional contra l'Homofòbia, la Transfòbia i la Bifòbia. Amb motiu de la celebració, el 17 de maig, del Dia Internacional contra l'Homofòbia, la Transfòbia i la Bifòbia, el Parlament de Catalunya expressa un any més la seva adhesió a la commemoració de la jornada i la necessitat de continuar treballant contra tota mena de discriminació per raó d'orientació afectiva i sexual o d'identitat de gènere. Fa només trenta anys, el 17 de maig de 1990, l'Organització Mundial de la Salut va eliminar l'homosexualitat de la llista de malalties mentals, però la transsexualitat va continuar a la llista. Dinou anys després, la data del 17 de maig va ésser reconeguda oficialment a l'Estat espanyol com a Dia contra l'Homofòbia, que incloïa la gaifòbia, la lesbofòbia, la transfòbia i la bifòbia. Fa només dos anys, el 2018, l'OMS va eliminar del seu manual de malalties la transsexualitat, considerada fins llavors com un trastorn mental. Aquest manual entrarà en vigor el 2022. D'aleshores ençà la societat ha avançat cap a la desitjada igualtat i la no-discriminació. L'any 1998 el Parlament va aprovar la primera llei de parelles de fet de l'Estat espanyol, que regulava la relació entre parelles de diferent sexe i del mateix sexe. L'any 2005 el Congrés dels Diputats va aprovar la Llei 13/2005, relativa al matrimoni igualitari entre persones del mateix sexe. L'Estat espanyol va ésser el tercer país del món a reconèixer-lo. Cal tenir present que avui el matrimoni igualitari només està reconegut en vint-i-sis països i que l'homosexualitat encara està perseguida en setanta països, en catorze dels quals el càstig pot ésser la pena de mort, i en uns altres vint-i-sis la pena màxima pot variar entre deu anys i cadena perpètua. L'any 2014 el Parlament de Catalunya va donar llum verda a la Llei 11/2014, per a garantir els drets de lesbianes, gais, bisexuals, transgèneres i intersexuals i per a erradicar l'homofòbia, la bifòbia i la transfòbia. Una llei reivindicada pel col·lectiu LGBTI, que reconeix, visibilitza i fa valer les diversitats sexuals i d'expressió de gènere, i que ha de permetre, amb el seu desplegament, lluitar contra la discriminació i les desigualtats encara existents. La realitat, però, diu que encara som lluny d'una situació de veritable igualtat i de llibertat d'estimar. I això indica fins a quin punt és important no abaixar la guàrdia i continuar treballant per a assolir les quotes d'igualtat i de respecte que reclama una societat democràtica. El Parlament de Catalunya vol mostrar tot el seu suport i reconeixement a les persones que han estat perseguides i que han patit menyspreu, discriminació o violència per llur identitat o orientació sexual. Són molts els espais on cal incidir per a avançar cap a la igualtat real. La fòbia al col·lectiu LGBTI és present entre els joves i les noves generacions, i causa exclusió laboral. A més, el col lectiu no és representat als mitjans de comunicació. D'altra banda, cal prestar més atenció al col lectiu de dones lesbianes. Molt invisibilitzades, pateixen la cosificació i els manquen recursos per a poder donar resposta a llurs necessitats. I també a les persones transsexuals, que constantment pateixen la discriminació estructural, la qual es reflecteix en el fet que el percentatge de desocupació en aquest col·lectiu és del 80 per cent i la discriminació en l'àmbit de la salut malauradament encara és present. Hi ha països on l'esperança de vida de les dones transsexuals no supera els trenta-cinc anys. És per això que el Parlament de Catalunya també reivindica que s'han de protegir les persones LGBTI i se'ls ha de donar refugi. Resta molta feina per fer i cal esmerçar tots els esforços necessaris per a assolir la plena igualtat i el respecte a les persones en tota llur diversitat. El Parlament de Catalunya reconeix la llibertat i la igualtat entre totes les persones en una societat democràtica i plural. I demana a les institucions i a la societat el compromís per a erradicar tota mena de discriminació i violència per raó d'identitat de gènere o d'orientació afectiva i sexual. Així doncs, el Parlament de Catalunya declara el seu compromís de fer-ho i condemna tota agressió envers les persones del col·lectiu LGBTI. Palau del Parlament, 21 de maig de 2020.
Gràcies. [[Decrets llei 12/2020, del 10 d'abril, pel qual s'adopten mesures pressupostàries, en relació amb el Sistema sanitari integral d'utilització pública de Catalunya, en l'àmbit tributari i en l'estructura de l'Administració de la Generalitat, per a pal·liar els efectes de la pandèmia generada per la Covid-19, i 13/2020, del 21 d'abril, pel qual s'adopten mesures urgents de caràcter estructural i organitzatiu, així com mesures en l'àmbit de les entitats del sector públic de l'Administració de la Generalitat]] [[203-00037/12 i 203-00038/12]] Seguim ara amb l'ordre del dia. El vuitè punt és el debat i votació sobre la validació del Decret llei 12/2020, del 10 d'abril, pel qual s'adopten mesures pressupostàries, en relació amb el sistema sanitari integral d'utilització pública de Catalunya, en l'àmbit tributari i en l'estructura de l'Administració de la Generalitat, per pal·liar els efectes de la pandèmia generada pel Covid-19. Tal com es va acordar a la Junta de Portaveus, aquest debat corresponent a la validació del Decret llei 12/2020 es farà conjuntament amb el punt número 9 de l'ordre del dia, és a dir la validació del Decret llei 13/2020 de 21 d'abril, pel qual s'adopten mesures urgents de caràcter estructural i organitzatiu, així com mesures en l'àmbit de les entitats del sector públic de l'Administració de la Generalitat. Els grups parlamentaris disposaran de dotze minuts cadascun per a les seves intervencions, i d'acord amb l'article 158.2 del Reglament, en primer lloc i per defensar els dos decrets, té la paraula vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda, el senyor Pere Aragonès. Quan vulgui.
Moltes gràcies, senyor president. Conseller, diputades i diputats, molt bona tarda a tothom. Com ja ha dit aquest matí, davant les bones dades sanitàries, o les millors dades, en l'evolució de la pandèmia i de l'avenç a les fases de desconfinament, cal que siguem tots conscients que aquesta pandèmia no ha acabat; que es va millorant, que la corba s'ha doblegat i està entrant, doncs, en termes de nous contagis i de persones mortes en xifres equivalents a les dels primers dies, però no ha acabat la nostra lluita, i que el risc d'un nou repunt de contagis no ha desaparegut. I, per tant, tornem a demanar, tornem a reiterar la necessitat de la consciència ciutadana, que és l'única manera d'arribar a un nou rebrot. I, evidentment, des del Govern de la Generalitat no abaixem la guàrdia i estem treballant per continuar estant preparats per atendre un nou repunt, si es donés el cas. Ara estem preparats, a diferència de principis de març, quan la ràpida transmissió de la Covid-19 va agafar desprevinguda bona part d'Europa i del món. La ràpida actuació del Govern de la Generalitat de Catalunya per incrementar la capacitat d'atenció del sistema sanitari, tant en nombre de llits, de llits de crítics, com de personal, va permetre que no s'arribés al col·lapse malgrat les enormes dificultats en uns moments en què gran part del món va tenir les mateixes necessitats que hem tingut nosaltres. Certament, l'emergència sanitària ens va agafar, doncs, desprevinguts, o no amb la preparació suficient, degut al coneixement inexistent que hi havia fa uns mesos sobre la Covid-19. Les notícies que arribaven des de la Xina semblaven llunyanes, amb informació, doncs, fragmentada, i hi havia una sensació que la distància permetria evitar la propagació del virus i que en el pitjor dels casos no ens afectaria de la mateixa manera. En aquest sentit, crec que cal ser humils i cal reconèixer que no sabíem a què ens enfrontaven. No sabíem, no coneixíem l'extraordinària capacitat contagiosa d'aquest virus; no sabíem que es podia transmetre la malaltia abans de tenir-ne cap símptoma; no es coneixien la simptomatologia ni la capacitat de contagi dels anomenats «casos asimptomàtics, que són aquelles persones que estaven infectades sense tenir-ne cap símptoma. Ara tenim més informació, sabem com funciona i tenim l'experiència acumulada per prendre les mesures necessàries per evitar nous contagis, i també sabem, malauradament, com n'és, de letal, la malaltia per a determinats col·lectius, especialment en les persones de més de setanta anys i col·lectius amb afeccions respiratòries prèvies. Ho sabem i ho hem patit a les nostres llars i a les nostres residències de gent gran. Residències que han estat dissenyades, han estat pensades per atendre les persones amb dificultats per valdre's per si mateixes, i que l'entorn familiar no té la possibilitat de dispensar-los una atenció adequada. Els efectes pel que fa a la mortalitat d'aquest col·lectiu, de la nostra gent gran, han estat dramàtics, i cal reconèixer-ho. I em dol, i no els enganyaré, perquè la generació dels nostres avis i àvies, amb tot el que han viscut, es mereix uns darrers anys i un comiat millor, més humà, més càlid del que ha provocat la necessitat, les circumstàncies a les que hem hagut de fer front, a la cruesa de Covid-19. Els devem molt com a generació, moltíssim. Són els que han aixecat aquest país després d'una guerra, són els que han estat en primera línia del combat democràtic i de la construcció de l'estat del benestar. Per això és especialment dur, dolorós, veure com, doncs, moltes persones grans han mort aquests dies sense que els seus familiars s'hagin pogut acomiadar com mereixen. El sistema de residències que hem creat, que han anat creant els diferents governs al llarg dels últims anys, dels últims quaranta anys, és un conglomerat de titulacions, de formes de gestió i d'oferta de serveis de gran complexitat. Però a més, si no en el cas d'aquelles que treballen des d'un inequívoc servei públic, disposen totes elles d'un objectiu compartit: garantir la màxima qualitat de vida a la gent gran al llarg de la seva darrera etapa de vida. Qualitat de vida per a un col·lectiu molt vulnerable, amb una mitjana d'edat molt avançada –vuitanta-quatre anys de mitjana de les residències–, i en la majoria dels casos –un 90 per cent– amb patologies prèvies importants que els resten autonomia i que en el context d'una malaltia vírica, doncs, el seu sistema immunitari més vulnerable que el de la resta de la població. Per tant, dotar de qualitat de vida és i era la funció primordial de les residències, especialment fins als darrers dos mesos. Però és cert que aquesta funció primordial de la residència, que és dotar a la gent gran que no es pot valdre per si mateixa d'una qualitat de vida adequada, ha canviat de la nit al dia amb l'arribada de la Covid-19. A Catalunya comptem amb 1.073 residències, amb prop de seixanta mil places de caràcter assistencial, que de cop i volta han passat de ser, doncs, unes infraestructures, uns espais fonamentalment amb una visió residencial assistencial a haver de cobrir unes necessitats sanitàries, unes exigències sanitàries, que no és fàcil d'oferir de forma generalitzada i de forma ràpida a un sistema tan divers com és el de les residències de gent gran a casa nostra. Per fer-ho, per convertir el que fins fa poques setmanes eren centres residencials en centres orientats fonamentalment des del punt de vista sanitari, el Govern de Catalunya va decidir fer una reestructuració de les competències en matèria de centres residencials i ubicar-los, mentre duri la situació de pandèmia, sota el paraigua del sistema de salut i, alhora, reforçar els instruments de control públic més exhaustiu en totes les residències, tant les que són de titularitat pública com les privades, en les quals la Generalitat participa també amb places concertades. I aquí voldria destacar un esforç immens, podríem dir gairebé un esforç titànic, de moltes i moltes persones, fonamentalment dels professionals del sistema de residències del nostre país, de superar la lògica assistencial i com hi han fet front per passar a una lògica sanitària en qüestió de dies. Un esforç equivalent al que s'ha fet des del sistema de salut per multiplicar el nombre de llits hospitalaris, el nombre d'UCIs, i que sense cap mena de dubte ens ha ajudat molt a salvar vides. Perquè canviar la lògica, el funcionament, no només implica un canvi de titularitat en les competències –però com un govern, en què totes les gestions i responsabilitats sempre són compartides–, sinó que també implica un reforç de la supervisió. També una important mobilització de personal i recursos en un context on el personal sanitari ja està molt tensionat, ja és escàs, i on també els recursos materials, i especialment el material de protecció, i concretament durant les primeres setmanes de pandèmia..., doncs, els mercats proveïdors estaven absolutament alterats i era extraordinàriament complicat poder accedir al nombre de material sanitari en la quantitat adequada per protegir els professionals de la salut i els professionals de les residències. Però estem fent l'aprenentatge, l'estem fent col·lectivament, l'està fent el sistema i l'estem fent també, evidentment, els qui tenim responsabilitats, un aprenentatge accelerat. Mai cap govern d'aquest país s'havia enfrontat a una crisi sanitària d'aquesta magnitud i d'aquesta complexitat. Per fer un bon aprenentatge i per culminar-lo, serà imprescindible assumir determinades crítiques, com per exemple, com deia abans, les dificultats per poder oferir material de protecció individual a les residències per evitar la propagació de la malaltia. En aquest sentit, vull agrair l'esforç del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, perquè precisament en el moment en què els mercats proveïdors estaven tancats, en el moment en què també s'havia produït, doncs, un canvi normatiu arran de l'estat d'alarma, amb la centralització de la compra de material, va decidir impulsar compres pròpies, va decidir buscar nous importadors i va permetre l'arribada massiva de material, que en les setmanes posteriors ha anat normalitzant la situació pel que fa a protecció a les residències. Una manca de material que va afectar centres públics i centres privats. Però, com deia, des del primer minut hem fet tot el que estava a les nostres mans per aconseguir aquesta compra de material. La prioritat sempre ha estat salvar vides. Hem situat l'interès de la ciutadania per davant de tot, a l'hora de prendre decisions i de decidir prioritats. I, per tant, el canvi de titularitat en l'estructura del Govern, del que és el control, la supervisió, tota la qüestió relativa a les residències de gent gran, era el trànsit que es produïa davant d'una pandèmia en què necessitàvem medicalitzar el sistema. I aquí hem continuat gràcies a la col·laboració, com no pot ser d'una altra manera, entre els dos departaments, com es segueix produint ara, doncs, que és des del Departament de Salut, des de l'atenció primària, que hi ha aquesta direcció sanitària a les residències, com ara continua aquesta col·laboració. Aquesta tarda es debatrà també la creació d'una comissió d'investigació sobre els centres residencials. Serem transparents. No tenim cap problema en explicar-nos, no hi ha cap obstacle en poder facilitar tota la informació: com ha anat la presa de decisions, explicar i recordar quines eren les condicions en les que ens trobàvem en els dies més durs davant de la pandèmia. Per salut democràtica, i també per culminar aquest aprenentatge col·lectiu, per fer-ho millor de cara al futur, és imprescindible donar les explicacions que calguin. I per aquesta raó, a diferència d'altres països, d'altres territoris, totes les dades sobre les residències, també els morts que es produeixen a les residències, formen part de les dades de víctimes que nosaltres, sobre l'evolució de la pandèmia, anem oferint diàriament. Algunes d'aquestes dades no són les que se'ns requereixen des del Ministeri de Sanitat a l'hora d'elaborar les estadístiques globals, certament; però creiem que era un exercici de transparència explicar no només aquells casos en què hi havia un diagnòstic fet a través d'una PCR, sinó també els casos sospitosos. Sovint veiem com es posen d'exemple d'aquesta transparència de dades països com França o Bèlgica, però Catalunya també ha estat aplicant aquesta política de transparència de dades des del moment en què ha estat possible donar-les de forma homogènia i garantir que el sistema de recollida d'informació, doncs, era prou robust. Evidentment, vull destacar que en cap cas hi ha hagut ni deixadesa ni mala praxi per part del Govern, com s'ha pogut insinuar en algun sector. S'ha fet front amb totes les dificultats, amb tota la complexitat, a una epidèmia que ha afectat especialment la gent gran. Voldria fer un reconeixement, abans, doncs, de tractar els altres aspectes del decret llei, un reconeixement a tot el personal que ha fet front a aquesta situació molt complexa, dramàtica, pel seu esforç i la seva dedicació. Un personal que..., tots els que avui som en aquesta cambra estic convençut que coneixem persones, tenim familiars o amics que treballen –i fonamentalment amigues i familiars, perquè és un sector especialment feminitzat, el del treball de les cures– en residències i ens han pogut explicar de primera mà com han estat acompanyant la gent gran, que han vist com, de cop i volta, se'ls aïllava en una part de l'edifici, com s'alteraven els seus hàbits del dia a dia, i especialment en persones que tenen una vulnerabilitat important, que tenen, doncs, una part de les seves capacitats, alguns d'ells també des del punt de vista del coneixement, de les seves capacitats pel que fa a la salut mental, en alguns casos deteriorada, és molt important poder mantenir les rutines. L'alteració de rutines i l'alteració pel que fa a les visites de familiars és també un aspecte fonamental que ens ha obligat a la gestió de les residències des d'una complexitat. I, per tant, vull donar les gràcies a tots els professionals que han estat al peu del canó, que han estat a peu de llit, a peu de residència, i també evidentment, en l'àmbit sanitari, a peu d'UCI i a peu de llit de crítics. Per tant, quan superem aquesta situació i enfilem i dissenyem la reconstrucció del país, de la mateixa manera que hem de tenir en compte el personal sanitari, ens hem de conjurar per revaloritzar, no només amb aplaudiments, el treball de cura, perquè és un treball essencial, bàsic per poder parlar de qualitat de vida. I, per tant, com a govern de Catalunya estem oberts al debat per posar al dia el model residencial del nostre país, per explicar també els dèficits acumulats de dècades d'infrafinançament, de dècades d'un desplegament que s'ha anat fent en base a les necessitats i que ara cal fer de manera molt més robusta. Un debat que ha de ser l'objecte d'aquesta comissió del Parlament, des del meu punt de vista, i que ha de ser capaç d'analitzar si el model actual és el desitjable o cal introduir modificacions que millorin i assegurin una qualitat de vida i la dignitat de les persones que viuen a les residències en els darrers anys de vida. Estem oberts a fer aquest debat i instem a fer-lo de forma honesta, rigorosa, amb la sensibilitat necessària, perquè hem de ser molt conscients que rere d'aquestes xifres que es comuniquen cada dia hi ha persones, rere aquestes xifres, hi ha persones, moltes, doncs, conegudes i estimades per nosaltres, hi ha persones que tenen família i que han tingut una vida que esperem que hagi estat el més plena possible. Per tant, estem disposats a afrontar aquest debat amb l'objectiu de satisfer les necessitats de la gent gran, i no pas satisfer altres necessitats. Per tant, aquest és un dels aspectes fonamentals que concreta aquest decret llei: com l'evolució, doncs, de la gestió del Govern passava ja a medicalitzar –si em permeten l'expressió– el sistema de residències mantenint la col·laboració essencial, com s'havia anat produint des de l'inici de la pandèmia, entre el Departament de Salut i el Departament de Treball i Afers Socials. Una de les mesures que també es preveuen en aquest decret llei, d'una altra índole, però relacionada evidentment amb la Covid-19, és regular de nou el fons de contingència per permetre la generació de crèdit per atendre qualsevol necessitat de despesa sanitària derivada de pandèmia, i que es podrà fer fins dos mesos després de l'aixecament de l'estat d'alarma. No ha de ser per manca de crèdit pressupostari, no ha de ser per qüestions de degeneració de les partides pressupostàries, que ens han de faltar recursos. Hi posem tota la nostra capacitat, hi posem totes les nostres prioritats i, per tant, fem la modificació legislativa sobre el fons de contingència necessària. També s'inclou, en aquest decret llei, un capítol dedicat a regular el nou sistema de tarifació de serveis i de pagament als centres sanitaris i organitzacions que treballen per la via del concert sanitari o altres tipus de contractes per al Servei Català de la Salut dins del sistema sanitari integrat d'ús públic, el Siscat. Com vostès saben, aquestes entitats, com pot ser l'Hospital Clínic de Barcelona, com pot ser l'Hospital de Sant Pau, com pot ser l'Hospital de Terrassa, l'Hospital de Mataró, etcètera, la relació que tenen per obtenir els recursos per finançar les seves activitats es basa en un sistema de tarifes que, doncs, paga per activitat realitzada. I és evident que el tractament del coronavirus no estava en el catàleg, diguem-ne, de tractaments que tenen una tarifa al costat i, per tant, calia incloure-ho, i per aquesta raó s'ha inclòs. Evidentment, un sistema de càlcul de costos que retribueix també tots aquells altres àmbits sanitaris, fora del Siscat, que s'han posat sota control del Departament de Salut en la situació de pandèmia, perquè evidentment l'activitat hospitalària no és gratis en cap cas, s'han de pagar professionals, s'ha de pagar infraestructura, s'ha de pagar, doncs, el material, fàrmacs, etcètera. Per tant, totes aquestes entitats de salut destinaran una multitud de recursos a una activitat sanitària que no estava prevista i deixaran de fer-ne d'altres que en el moment actual, doncs..., davant d'una pandèmia, s'ha considerat que calia prioritzar l'atenció a la pandèmia. Per tant, el sistema, cal adaptar..., amb l'objectiu d'evitar que aquestes entitats que al final són els hospitals del nostre país, que juntament amb els hospitals de l'ICS conformen el sistema sanitari integral d'ús públic de Catalunya..., doncs amb l'objectiu que no tinguin problemes de tresoreria, ni econòmics, ni financers. És el pitjor que hagués pogut passar en aquesta pandèmia: que els hospitals es quedessin sense recursos econòmics. I, per tant, calia regular el sistema per dotar-los adequadament d'aquests recursos, d'aquests fons. I, doncs, per últim vull destacar pel que fa al Decret llei 13/2020, que és un dels dos que presento avui, que estableix que les persones físiques o jurídiques que estiguin pagant un lloguer, un dret de superfície o una concessió administrativa o qualsevol altre dret real per un immoble propietat de la Generalitat de Catalunya tinguin el dret..., es regula el dret a demanar un ajornament o una reducció del pagament de la renda, del pagament del lloguer. Aquesta mesura també inclou els immobles procedents de les herències intestades, i serà vigent mentre duri l'estat d'alarma, i s'estendrà fins a sis mesos després que finalitzi aquesta utilització d'aquest precepte constitucional. Els sol·licitants hauran d'acreditar una situació econòmica vulnerable, provocada per la crisi del coronavirus, en el cas dels llogaters d'habitatges, o una reducció del volum de facturació en altre tipus de arrendaments. I el retorn, aquest ajornament..., s'haurà, doncs, de tornar l'import durant els trenta-sis mesos següents sense cap tipus d'interès. Són, per tant, mesures que es contenen en aquests dos decrets llei, que són fonamentals, és fonamental que puguin ser convalidats per garantir, en primer lloc, doncs, que continuï la direcció sanitària sobre les residències del nostre país i, evidentment, garantir el sistema de proveir els recursos econòmics a bona part del sistema d'atenció hospitalària de Catalunya. Per això els demano el seu vot a favor de la convalidació. Moltes gràcies. Bona tarda a tothom.
Gràcies, vicepresident. Ara és el torn dels diferents grups parlamentaris, i en primer lloc té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Jorge Soler. Endavant.
Gràcies, president. Ho puc fer des de l'escó, imagino... Sí. Bé, doncs, gràcies, president. Vicepresident, consellera, diputades, diputats i gent que ens estarà seguint, bona tarda a tothom. Un primer record novament als 27.888 morts per la Covid que portem a Espanya, dels quals 11.723 a Catalunya, un 42 per cent. I en especial avui, ja que hem de validar un decret relacionat amb les residències, un record molt especial als 3.913 catalans morts a les residències. Novament, des de l'escó del Parlament de Catalunya, rebin tots els familiars i amics el nostre condol; que la terra els sigui lleu. També vull repetir una vegada més el missatge de gratitud a tots els treballadors que han fet possible la vida a Catalunya, des dels sanitaris, passant per tots, fins al darrer ramader. Vicepresident, molta víctima i poca autocrítica en les seves paraules. Avui porteu a debat un decret que arriba amb retard destinat a pal·liar els efectes de la pandèmia generada per aquesta Covid-19: el Decret llei 12/2020, estructurat en quatre capítols per donar resposta a alguns dels grans problemes d'aquesta crisi sanitària, un decret que demostra una vegada més que el debat de gestió publicoprivada que molts de vostès esgrimien abans de la pandèmia no serveix i que la seva disposició ha estat imprescindible per a salvar vides. El treball en xarxa és obligat, encara que uns vagin amb pressupost, com vostè ha explicat, i els altres amb tarifa. Recordin, per no oblidar-ho, que a Catalunya necessitem totes les estructures sanitàries. Vostè ara en mencionava algunes. Per cert, també les necessitarem a l'octubre. Així que no caigui en la temptació, quan sonin els tambors de les eleccions, de tornar als vells mantres de sempre, perquè ja veuen que els necessiten, encara que sigui solament per a això, els necessiten a tots. Tots s'han arremangat. En primer lloc, el capítol 1, destinat a ampliar el fons de contingència, com una mesura temporal fins que finalitzi l'estat d'alarma. Cal ampliar el crèdit i cal destinar-ho a la despesa sanitària i sociosanitària que requereix la pandèmia. No obstant, des de l'oposició estarem ben amatents per assegurar que realment els diners es destinen a aquestes finalitats indiscutibles i ben necessàries. Seguint amb el decret, el capítol 2, amb mesures per a emprar el sistema sanitari públic, que ha sofert una excepcionalitat sense precedents, i s'ha forçat la seva capacitat molt per damunt del màxim, amb grans reorganitzacions i deixant de fer moltes de les coses requerides habitualment i que tindran conseqüències de futur. Es tracta d'abordar el confinament de la patologia i el que caldrà fer quan aquesta finalitzi. Cal disposar i redirigir tots els recursos per a lluitar contra la pandèmia. Que no oblidi ningú els 824.000 pacients que ja hi eren, a la llista d'espera; moltíssims més ara. Cal abordar aquí la nova forma de pagament a totes les entitats del Siscat i reconduir les seves finances per a fer-les sostenibles. És la forma de dotar d'estabilitat econòmica les entitats que estan treballant per la salut de tots els catalans. Cal donar suport econòmic als centres sanitaris del marc Siscat, tot mantenint la seva obligació de notificació i registre d'activitat i percebent una facturació addicional per la seva activitat extraordinària. Bona feina, la que han fet tots ells. La intensitat de recursos destinats a la pandèmia no té precedent –vostè ho deia també–, i això cal tenir-ho ben present. Ja saben que el pressupost de Salut aprovat per vostès –i això no ho ha comentat– és insuficient, i a més a més no respon a les necessitats reals que ens deixarà la crisi post-Covid. Potser aquí m'agradaria pensar que la mateixa fórmula es podria implementar per a augmentar el nombre de PCRs i de tests serològics per dia. Si ho podem contemplar per a atendre pacients ingressats, bé es podria fer el mateix per a realitzar proves aprofitant tota l'estructura disponible de la xarxa assistencial i ajudar així al procés de desescalada. En fi, aquesta mà estesa servia també per a treballar plegats, sumant esforços i idees propositives i amb intenció sempre constructiva. Caldria, vicepresident, haver previst ja el pagament dels complements retributius, les DPOs, també per als centres concertats, que és evident que no compliran l'equilibri econòmic i que les mereixen cobrar. Desitjo sentir-ho de la seva veu, com la resta. Arriba tard al Parlament, aquest decret, perquè el capítol 3 és una mesura tributària destinada al cànon de l'aigua pensada per als hotels, càmpings, etcètera, que no estaven treballant. L'estat d'alarma no els hi permetia, i el decret preveu treure el consum mínim que fins ara se'ls exigia. És obvi que si l'estat d'alarma no els deixava treballar no se'ls podia cobrar aquest mínim. I, finalment, el capítol quart, un gran què, ara mateix, que ningú pot qüestionar, i és el gran problema que heu tingut en oblidar les residències. El decret –veig que ara el conseller ha marxat, però...– tracta d'atribuir les competències de les residències, fins ara adscrites a Treball, Afers Socials i Famílies, al Departament de Salut –potser per això ha marxat. Aquesta epidèmia està sent especialment greu en aquestes institucions, i és evident que cal donar una resposta sanitària integral per a protegir al màxim la nostra gent gran. Vicepresident, vull recordar que, ja a la darrera sessió de control que vàrem poder tenir aquí al Parlament just abans del tancament per l'epidèmia, el meu grup, la meva persona, ja ens vàrem dirigir a la cambra per a situar en l'eix de les prioritats la preocupació pel coronavirus, especialment a les residències. Desgraciadament, teníem raó: calia la màxima implicació per a evitar el que precisament ha passat. Vostès, que tant parlen de competències, ara que s'acaba tot buiden les competències d'una conselleria per traspassar-les a una altra. Cal millorar un model que vostès tant han defensat i ara ja no. En fi... Senyor Aragonès, estigui a l'alçada, no d'esquena. Al seu discurs s'ha oblidat que d'esquena han viscut les seves conselleries, la de benestar amb la de Salut, durant tants anys. La majoria de residències mai han estat de titularitat pública, i no ha estat mai aquest, el problema, no ha estat mai la titularitat, el problema, donat que sempre totes –ho repeteixo: sempre, totes– han tingut de referència un centre d'atenció primària; sempre, sempre han tingut un centre d'atenció primària. Per cert, una atenció primària –ja ho sap vostè bé i m'ho ha sentit dir mantes vegades– menystinguda i sense recursos. El problema de les residències és la seva gestió d'esquena a Salut, i viceversa. I això va ser especialment greu en una epidèmia on la coordinació ha de ser una màxima. I vàreu arribar tard. El decret no arreglarà el que no vàreu veure d'esquena. Els catalans no necessiten ara eleccions, necessiten alçada política que els solucioni els problemes reals. I, per a fer-ho, novament el pas endavant de Ciutadans. Per cert, li manifesto la meva sorpresa a l'escoltar les paraules dels líders de les seves formacions ahir al Congreso dels Diputats. Parlen de Catalunya, però desconeixen què es fa a la Comissió de Salut del Parlament, o a la d'Afers Socials, per exemple. Estaria bé que els líders independentistes coneguessin de primera mà la realitat catalana, que sabessin qui lidera, amb gran diferència, les propostes sanitàries i socials al Parlament. Ja sé que vostè, eh?, o el president del Parlament coneix bé què és Ciutadans, i reconec que vostè sabria concretar el nom dels diputats que les defensen. Potser tindríem una millor Catalunya, vicepresident, si alguns líders fessin menys gesticulacions que els distancien de la realitat. Us ha calgut afegir, al Decret llei 13/2020, més mesures que vàreu oblidar al Decret 12, com definir algunes competències o de qui depenen funcionalment les unitats orgàniques. Per tant, mesures estructurals i organitzatives que volen ser una continuació de les que es van prendre amb el Decret llei 12/2020, de 10 d'abril. Per cert, ja hem llegit també el Decret 17 de 12 de maig, que esmena novament aquestos ja d'avui. Algunes, indubtablement, molt pertinents, com la d'abordar la vulnerabilitat amb els arrendaments per a ús d'habitatge. Estem totalment d'acord en que es pugui sol·licitar un ajornament motivat en forma de declaració responsable, tant en el període d'estat d'alarma com durant els sis mesos següents al seu aixecament. President, vicepresident, diputades i diputats, cal anar pensant en la postpandèmia. Cal gestionar la llista d'espera, amb uns reptes encara majors dels que teníem. No oblideu mai els 824.000 pacients en llista d'espera; ara, moltíssims més. Cal disposar d'un bon pla i prioritzar recursos suficients. Els circuits de seguretat assistencials seran més lents i, per tant, caldrà molta més dedicació. Cal disposar d'un abastiment de material que no pot ser mai més improvisat: EPIs, bates, guants, mascaretes, ventiladors, fàrmacs... Cal que la conselleria de Salut s'entengui amb la d'Empresa, perquè no pot ser que tinguem un tan alt nivell de dependència externa. Calen UCIs grans. I això li ha de fer replantejar el model sanitari. Cal que la conselleria de Salut no doni l'esquena mai més a la de benestar, i viceversa. Cal que deixin de pensar en les eleccions i que es centrin en solucionar els problemes reals dels catalans. Cal un reconeixement professional com mai; ja era ben necessari, però cal que vostès s'hi impliquin de veritat, o el sistema no aguantarà una altra envestida vírica. Cal un reconeixement ampli, des del primer macrohospital que vostè ha citat fins a la més petita residència de gent gran. Cal pagar les de DPOs, ja; també els centres concertats. Cal que vostès pensin en les vacances de tots ells, en el seu temps de formació, que ells també tenen dret a una conciliació familiar. Aquesta crisi, vicepresident, ha vingut per quedar-se un bon temps. Teníem un sistema sanitari molt abandonat, i això ara és indiscutible. Ha aguantat gràcies als professionals, com sempre. Però cal prioritzar d'una vegada Catalunya d'una forma diferent. Cal estar a l'alçada de les circumstàncies i anar pensant en la tardor. L'octubre s'apropa, i sense vacuna ja podem intuir què tornarà a succeir. Si us plau, hem registrat i ofert moltes propostes per a treballar-les conjuntament. Us vàrem estendre la mà, i no l'heu volgut. Cal enfortir els pactes sanitaris per a no tornar al forat negre de la pandèmia. Vostès han portat avui un decret que s'allunya d'aquells sectarismes televisius que la realitat de l'epidèmia ha soterrat. Siguin responsables, i d'una vegada anem tots de la mà, amb tots els actors del sistema sanitari, i arreglem la situació, per a no veure repetir una tragèdia com l'actual. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula la diputada senyora Assumpta Escarp. Quan vulgui.
Gràcies, president. Vicepresident, bona tarda. Durant aquest període d'excepcionalitat total –i crec que tots ho anem dient–, l'únic moment en el que podem debatre sobre la gestió de la pandèmia del Govern és la convalidació dels decrets. Aquest dematí la diputada Romero els hi deia: resulta que en aquesta convalidació dels decrets no hi ha debat; l'únic que vostès busquen és l'adhesió, i a més ho fan sense cap tipus de diàleg. Anem sumant aquestes explicacions sobre els debats, sobre els decrets, que acaben fent uns debats desestructurats, ja que no hi ha manera, diríem, de tenir un ordre, tot i que vostès ho intenten. Miri, jo només li diré que, només en termes de salut, si la consellera Vergés hagués informat de manera continuada i sistemàtica els grups parlamentaris..., fins i tot l'hi diré més senzill: només que hagués tingut un mínim de respecte als grups parlamentaris, les convalidacions possiblement serien més de tràmit. I jo entenc perfectament que quan un govern o una pandèmia tan complicada..., hi poden haver dificultats, dedicacions, jornades molt llargues..., suposo que com les del ministre, que cada setmana compareix a la Comissió de Salut del Congrés dels Diputats, igual que fan molts altres consellers. Parlava vostè de que el decret li permet, i també l'estat d'alarma, l'ús dels fons de contingència i, per tant, tirar endavant, com deia abans el diputat Soler, recursos, sobretot també pel capítol 1, noves contractacions i noves despeses. Però és que quan ens mirem la llista de les contractacions fetes o les despeses generades, que estan en el portal de transparència, doncs hi han coses curioses, com per exemple la compra desmesurada de cotxes per part del SEM o les diferents i múltiples campanyes d'informació que estan contractades. I, per tant, jo crec que acabada la pandèmia, o com a mínim acabat el repunt, algun dia haurem de replantejar tot el que està passant. És veritat, i vostè ho deia, que la pandèmia ha generat una situació d'excepcionalitat sobre el sistema sanitari, que a més ja tenia un doble impacte, no?: per una banda, l'estrès de totes les organitzacions i els seus professionals per evitar el col·lapse, i per l'altra, entre altres coses, l'impacte posterior que patirà globalment tot el país de cara a una nova recessió i sobretot, també, en termes de salut. I, si parlem de salut i recessió econòmica, hauríem de lluitar –i agafo les seves paraules d'aquest dematí, vicepresident Aragonès– perquè no es tradueixi en més retallades, en un sector que molt les ha patit, i que, deia jo en una primera intervenció aquí, no sé si haguéssim entomat millor, sense les retallades del senyor Boi Ruiz, els efectes de la pandèmia sobre el nostre sistema sanitari. Les entitats sanitàries, doncs, han fet front a l'emergència sanitària i assistencial, i hem d'agrair l'esforç de tots, de totes les persones que componen el sistema assistencial i el sistema sanitari. Han posat tots els recursos disponibles. I també és cert que l'estat d'alarma ha posat a disposició de la Generalitat tots els recursos assistencials públics i privats. Des d'aquesta perspectiva, podríem dir que l'objectiu del Decret 12, en el sentit de la tarifa que deia vostè, pot ser un objectiu raonable i lloable, perquè en realitat el que posa en evidència és la necessitat de dotar de recursos i equilibri financer una sèrie d'entitats, Siscat, i privades. Però també posa en evidència que realment caldrà revisar en el futur el sistema de finançament d'aquesta part del sistema públic que no és ICS, que és el 65 per cent del sistema, concretament el 70 per cent de l'hospitalària, el 25 per cent de la primària i el 85 per cent del mental i sociosanitaris. Evident: aquestes entitats han destinat multitud de recursos a una activitat sanitària no prevista, i aquest tipus de pagament lo que faria ara seria penalitzar els esforços que han fet de cara a la pandèmia. A partir d'aquí, voldria exposar no només els grans dubtes que ens genera aquest decret al nostre grup, sinó la nostra posició radicalment contrària a algun dels seus preceptes. Per començar hi ha una equiparació entre Siscat i privada –privada-privada, per entendre'ns– que tampoc acaba de ser molt clara pel que fa al rescabalament. Si continuem amb el decret, l'article 2 diu que les entitats que hagin fet un ERTE... A veure, un ERTE en el sistema de salut, que teòricament estava tot mobilitzat? Que quan se li va preguntar a la consellera Vergés si algunes entitats, com per exemple transport sanitari o la Clínica Sagrada Família, havien fet un ERTO, ens va negar que es pogués fer en termes sanitaris, perquè estaven tots els recursos mobilitzats? Llavors, si ho preveuen en el decret, és perquè n'hi han hagut o només perquè es preveu que si en algun cas n'hi ha? És que és molt... La veritat, m'ha deixat... Perquè jo personalment vaig preguntar si podia ser que en el transport sanitari i a una clínica que havia entrat es pogués concedir un ERTE, i se'm va contestar, textualment, que era impossible, perquè tots els serveis sanitaris i assistencials estaven mobilitzats. Li demano l'aclariment, perquè crec que és important. O ja ha passat com amb les proves, que l'altre dia la mateixa consellera reconeixia que no ho controlaven. Al decret parlaven vostès de preveure un equilibri financer i no generar problemes de tresoreria. Però a quin preu? Pagant unes tarifes per Covid, que segons hem pogut constatar –no nosaltres, sinó altres grups i també altres mitjans– estan molt per sobre de la despesa real, i superem amb escreix qualsevol comparació? Aquests dies se n'ha parlat molt, que la Generalitat, que reclama 4.000 milions de fons de compensació a les comunitats autònomes, paga a les entitats privades 43.000 euros per alta d'UCI/Covid, quan Navarra en paga 24.000 i quan sembla que el cost real podria estar al voltant dels 10.000. I paguen, a més, el 4 per cent a part per a l'habilitació d'espai, és a dir que no hi està incorporat, que el cost de les proves es triplica, tenint en compte que teníem l'oferta d'universitats i centres de recerca que encara no els han portat per fer proves i que estaven disposats a fer-ho. I que cada vegada que s'ha preguntat –ho han fet els mitjans de comunicació– a la consellera ha contestat que hi haurà un consell assessor econòmic que farà una regularització posterior a través d'una auditoria. Però és que, avançant en el decret, resulta que la composició d'aquest consell, els responsables..., el conformen els responsables econòmics financers de les entitats i un representant d'Economia. Deu ser un gran representant, perquè, si no, ho té bastant perdut. Per tant, esperem que l'auditoria almenys sí que sigui independent. I, com deia molt bé el diputat Soler, això, a més, no resoldrà el problema del Siscat i la concertada amb el mateix que jo li deia a la consellera aquest dematí: amb el pagament del 100 per cent de les DPOs, amb el retorn del 5 per cent del seu sou. Perquè estem parlant de seixanta mil professionals que estan en el sistema de la concertada i que aquest sistema de pagament de la tarifa no ho cobrirà. Per tant, la veritat és que no s'entén què és el que s'està plantejant en aquest decret. I, a més, els hi estem plantejant amb uns professionals que no tindran temps de recuperar-se personalment, diríem, esgotats i mal pagats, com dèiem aquest dematí, i que si hi ha un rebrot tindrem serioses dificultats. Per tant, li ho deia abans: ni ho entenem ni ho compartim, i creiem que no és un bon precedent, entre altres coses, tenint en compte el que ha passat en aquest país quan s'ha minvat la pública per engreixar la privada. I això no està tan llunyà, ho tenim encara molt present. I, per tant, el que demanem són transparències i mitjans clars. Voldria parlar de l'altre gran tema –vostè s'hi ha referit–, que és el tema de les residències, l'assumpció de les competències per part de Salut. La pandèmia ha posat més encara en evidència l'excessiva fragilitat del sistema de protecció social. Són esgarrifoses les dades de mortalitat pel virus: el 65 per cent del total són morts en residència. I vostè ho ha dit: darrere d'aquest percentatge hi han rostres i familiars. Però vostè també hauria de reconèixer que vostès tenien totes les competències per fer això, i, per tant, la gestió i la competència eren de la Generalitat de Catalunya. Ens sembla bé el traspàs a Salut, però també volem que sigui un traspàs de competències temporal i que s'abordi de futur com s'ha d'estructurar una veritable atenció social i sanitària. Parlem molt de posar la persona al centre; doncs posem-l'hi i fem que els serveis atenguin la persona i no que ella hagi de donar voltes. Possiblement, si haguéssim dotat de capacitats i reconeixement els professionals de salut que presten serveis a les residències, només que els haguéssim equiparat amb sou als de la primària; si s'haguessin reconegut i format les persones que treballen als centres residencials, que són el paradigma de la precarietat, igual no haguéssim, quan s'hi ha entrat, trobat el que han trobat. Llegia l'altre dia un professional que en un diari deia: «Quan hi vam entrar, semblava que hagués passat un tsunami. Jo no sé si ha funcionat o no la coordinació entre els departaments, però estic convençuda que, si hagués funcionat com havia de funcionar, potser reforçant l'apartat assistencial no hagués sigut ni necessari el traspàs de competències. I li dic que no hi estem en contra. Per tant, ja li dic que acceptem aquestes mesures de funcions, personal, inspecció i contractació i, per tant, hem plantejat... Ara, demanem de veritat, a través de la comissió d'investigació, a través del plenari extraordinari sobre aquest tema, que ens plantegem de veritat quin ha de ser el futur d'una atenció social i sanitària. I no mirem enrere quan haguem de dir el nom dels grans consorcis empresarials que hi ha darrere de la gestió de les residències, perquè d'aquí també plora la criatura, i crec que val la pena que ho plantegem. Queda molt poc a dir en el tema del cànon de l'aigua o el tema espais turístics, ja ho vam dir en el moment de la llei de mesures que s'haurien de retardar, i, per tant, no hi tenim cap problema, i tampoc en recomençar els RAMs d'algunes escoles. Vostè per acabar, vicepresident, ha parlat també d'arrendaments urbans, però jo hi han dos aspectes que voldria esmentar: un, que és això que s'allargui el termini per dipositar les fiances, que em dona la sensació que va millor per a la propietat i, en canvi, no pas per als arrendataris, i per tant m'agradaria saber per què hi són, i així com també la no obligatorietat de la publicitat prèvia per a la venda d'un immoble de l'Incasòl, que ara es pot adjudicar directament sense necessitat de la publicitat prèvia, i tampoc acabem d'entendre quin efecte té sobre la persona vulnerable o sobre l'arrendatari que necessita poder fer l'arrendament. Acabo ja només per dir-li, i avui, i sobretot pel que fa al Decret número 12: vostès han triat en aquest decret, i en aquest decret vostès han triat dreta i sanitat privada. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom, ara, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, és el torn de la diputada senyora Marta Ribas.
Bona tarda, diputats, diputades, consellers. Els dos decrets que estem debatent ara conjuntament contenen diversos elements, a més d'àmbits molt variats, però nosaltres volem centrar l'explicació del nostre vot principalment en dos: el sistema fixat per pagar a centres sanitaris privats i concertats els serveis prestats per fer front a la crisi sanitària i el traspàs de competències de les residències al Departament de Salut. Anem a pams. Com a Catalunya en Comú Podem, hem estat contundents des del primer moment, i avui, evidentment, també ho mantindrem, i votarem en contra del Decret llei 12/2020, perquè no compartim el sistema ni de preu que han fixat per pagar a la sanitat privada i concertada el servei de pacient atès amb Covid-19, i perquè aquest preu per pacient creiem que és superior a qualsevol referència de comparació que es pugui fer, i que no s'ha calculat de cap manera mínimament transparent. Ho explico. En compliment d'aquest decret llei, el pressupost públic català paga 43.400 euros per cada pacient amb Covid que hagi fet ús d'una UCI, d'una unitat de cures intensives, a la sanitat privada i concertada durant aquesta crisi sanitària. El cost és calculant un preu global, hagi estat cinc dies o vint-i-cinc, a la UCI. Creiem, no?, pel que s'ha dit, que l'estada mitjana és d'unes tres setmanes en una UCI. No entenem, eh?, això d'un preu global, se n'hagi fet l'ús que se n'hagi fet, no s'entén, per a un bon ús dels recursos públics. Però, vaja, ja els deixo això de banda. Posant que estan vostès calculant tres setmanes de mitjana, vol dir que estan calculant dos mil euros per dia per pacient que ha fet ús d'una UCI. Abans que vostès aprovessin aquest decret, la patronal de la sanitat privada catalana havia fet una estimació de costos d'estada a una UCI de mil euros diaris per pacient. Ja era una estimació superior a l'estimació feta per la patronal privada espanyola. No sabem perquè hi ha un sobrecost a la sanitat privada catalana respecte a la sanitat privada valenciana; però és igual, també donem-ho per bo. A partir d'aquesta estimació de la patronal privada catalana, l'estada mitjana de tres setmanes seria de 21.000 euros, menys de la meitat dels 43.400 que fixa aquest decret. Abans que a Catalunya, només Navarra havia fixat el preu de la compensació a la sanitat privada per l'ús durant la crisi del Covid. Navarra, on la sanitat privada és de les més cares de l'Estat, va fixar un preu de compensació de 1.160 euros al dia. Estada mitjana de tres setmanes: 24.000 euros, també la meitat dels 43.400 que fixa la Generalitat. Però és que la xifra tampoc suporta cap comparació amb dades seves, del mateix Govern de la Generalitat. Fa res, el dia 15, vostès han publicat una nova ordre de preus públics de Salut, que per a estades a cures intensives fixa un preu de 1.550 euros; fent el càlcul de tres setmanes, 32.550, també molt per sota dels 43.400 que fixa aquest decret. Per què 43.400? No ha estat capaç, ni la consellera, en cap moment, la consellera de Salut, d'explicar per què. Com han fet aquest càlcul: O l'hi diré diferentment: amb qui han fet aquest càlcul? Directament amb la patronal de la privada, no Siscat? Demanem també un aclariment respecte al que ja li han traslladat abans sobre per què el decret preveu circumstàncies en què hi hagi hagut un ERTO en clíniques privades, quan també a mi el Departament de Salut em va assegurar personalment que cap ERTO en serveis sanitaris seria acceptat ni possible. L'altre gran element pel qual hi votem en contra és pel sistema de pagament. El sistema és: paguen i després ja ho revisaran. Mirin, genera dubtes sobre amb quins criteris faran aquesta revisió, aquestes auditories que diu el decret, i fins a quin punt demanaran la devolució dels diners pagats si són superiors. Perquè el mateix decret, a més, diu: «Hi haurà devolució només si hi ha un benefici superior al raonable. Què és «superior al raonable? O sigui, acceptem que hi ha d'haver benefici amb una crisi del Covid per part de la privada? Però és que, a més, constatem en el mateix decret que qui s'encarregarà de fer aquesta auditoria o aquesta revisió és la mateixa gent de la sanitat privada, en aquest consell assessor que esmenten al decret, els mateixos interessats, aquells que durant els darrers deu anys han incrementat guanys i mercat gràcies a les retallades que han debilitat el sistema sanitari públic i han deixat més camp obert per córrer a aquells que fan negoci amb la nostra salut. O sigui, ells han fixat el preu, perquè ni la consellera no pot dir d'on han tret aquests 43.400; ells s'autoauditaran; ells donaran les dades de quants pacients els ha derivat la sanitat pública –que, per cert, és un forat negre, encara no ho sabem–, i ells en trauran guanys, mentre no siguin superiors als raonables. Mirin, calia garantir liquiditat a les concertades, evidentment. El sistema ordinari de pagament se n'anava en orris amb aquesta crisi. Però el model que han plantejat fa molt la impressió que no està pensat per a les concertades, a qui acabaran segurament després equilibrant-li el tema amb el concert que li han d'acabar pagant durant la resta de l'any: està pensat per a les privades de fora del Siscat. Que a la privada de fora del Siscat que s'utilitzés durant aquesta crisi Covid se li havia de pagar? Sí; però amb un preu just, ni més ni menys, fixat amb criteris públics i transparents, i pagar-li quan ja tens coberts tots els elements que ara no estan coberts a la pública i a la concertada, i no pas abans. Quan vostès van aprovar aquest decret, encara tenien personal sanitari patint per si el dia següent tindrien EPIs en els hospitals públics i concertats. I ara encara tenen personal en els centres concertats cobrant amb retallades que s'arrosseguen des de fa deu anys. Sorprèn –o no– la celeritat i la generositat que han tingut en fixar quant pagar a la sanitat privada, en quantitat i en moment, per posar-se per una vegada al servei de l'interès públic, i, en paral·lel, quina poca eficiència i celeritat en garantir les condicions dignes al personal dels centres de finançament públic, que són els que més s'han deixat la pell i la salut per treure'ns, també, d'aquesta crisi sanitària. Avui queda clar. Quan pacten amb nosaltres, quan pacten amb Catalunya en Comú Podem, aproven mesures per reforçar el sistema sanitari públic. Pressupostos 2020: 900 milions d'euros més per a la sanitat; quan el que fan és seguir donant negoci a la privada, s'han de recolzar en Ciutadans o en el Partit Popular. L'altre tema que els he dit que els volia comentar: el traspàs de competències de les residències al Departament de Salut. Aquest sí que era un tema que el nostre grup parlamentari els va reclamar que corria pressa, que també els hi reclamava el sector, i moltes altres veus. Era un tema de sentit comú. La situació de les residències, especialment de gent gran, era d'emergència sanitària. El Departament d'Afers Socials ja s'havia demostrat incapaç de fer-hi front, i les necessitats eren de material, personal sanitari, criteris sanitaris per aïllar i per derivar també cap a hospitals o cap a altres centres. I això calia que ho garantís el sistema públic de salut. La situació és i ha estat molt greu, en vides i en moltes més qüestions. Se n'ha parlat aquest matí a la compareixença del president; en tornarem a parlar més tard en el debat per crear una comissió d'investigació sobre aquest tema, però no volem deixar passar l'oportunitat per insistir en que calia aquest control de competències de les residències des de Salut perquè estàvem en emergència sanitària, però que un cop acabi l'emergència sanitària ha de tornar a Afers Socials. La gestió de les polítiques de dependència ha d'estar en mans d'Afers Socials, per repensar-les i replantejar-les d'arrel, no per tornar al mateix, però ha d'estar amb lògica social i d'atenció a l'autonomia personal. Ara, el que no es pot treure de les mans del Departament de Salut mai més és l'atenció sanitària a les residències. Res de tornar a la normalitat anterior, en això. Prou de la injustícia comesa els darrers anys amb aquells i aquelles que van construir la nostra democràcia, el nostre sistema públic de garantia de drets i que han treballat i cotitzat tota la vida per sostenir-lo. Si tenim sistema de sanitat públic, és gràcies a la nostra gent gran. Però quan passen a viure en una residència ens oblidem d'ells i d'elles. I els traiem aquests serveis. Això és el que ha passat els darrers anys a Catalunya, una més de les moltes conseqüències de les polítiques neoliberals aplicades aprofitant la crisi del 2008: atenció sanitària a les residències externalitzada. Cal que després d'aquesta crisi l'atenció sanitària a les residències es mantingui en mans de l'atenció primària, amb tots els reforços suficients per garantir qualitat i per tenir totes les garanties. Acabo. Ens abstindrem al Decret 13/2020. Volem facilitar aquest canvi de competències de les residències, i, per tant, no hi votarem en contra, però segueixen vostès fent els decrets sense dialogar, sense negociar ni amb la pluralitat política del país representada al Parlament ni amb els sectors afectats. I cada vegada ens costa més donar-los vots positius. Tampoc podem votar-lo a favor per alguns dels altres elements que apareixen en aquest decret, especialment dos: l'article 4, sobre l'Incasòl; es regula l'adjudicació directa dels immobles propietat de l'Incasòl. Mirin, no s'entén. Per què eliminen la publicitat prèvia a l'adjudicació? Si no ho expliquen millor, si no venen, dialoguen, ens ho expliquen..., si no ho expliquen millor, al final ens fan pensar que potser hi ha algun interès estrany. I sobretot per l'article 5, sobre residus. El que fan és excloure haver de pagar fiança per a garantir que es respondrà a danys mediambientals que es puguin causar a bona part dels gestors de residus. Ho redueixen a que només paguin fiança els que dipositen residus qualificats com a «perillosos. La resta ja no cal que dipositin fiança. Aquesta és una esmena que Junts per Cat i Esquerra Republicana van fer a la llei de mesures, que el meu grup parlamentari va votar en contra en la tramitació dels pressupostos i que, per tant, avui tampoc podem avalar, i ens obliga a abstenir-nos, entre d'altres, al Decret llei 13.
Gràcies, diputada. En nom ara del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, és el torn del diputat senyor Vidal Aragonés.
Bona tarda a tots i totes. Des de que tenim representació en aquesta cambra, des del 2012, si hi ha hagut una qüestió que aquest grup ha volgut treballar –aquest subgrup parlamentari, en altres temps grup parlamentari– ha estat la caracterització del model de salut –quan parlem del model de salut ens estem referint al model de salut públic–, i quan hem anat a caracteritzar aquest model, del que hem parlat –i estem parlant, hi insistim, del sistema català públic de salut– és que ens trobàvem davant d'un model d'absoluta confusió. La millor manera de poder intentar conèixer el nostre sistema sanitari públic és aquest: veure que és de confusió. I de confusió, per què? De confusió perquè tenim, per una banda, que les empreses privades –empreses sanitàries privades– entren a gestionar allò que és públic; per una altra banda, que els serveis públics es puguin gestionar a espais privats, i, en tercer lloc, que hi hagi empreses sanitàries privades que fan negoci privat; per tant, atenció sanitària privada, a espais públics. Aquesta és la nostra realitat del sistema sanitari, i, com a gairebé excepció, encara que seria aproximadament una tercera part, una realitat per la qual simplement –aproximadament una tercera part– hi ha gestió pública en espais públics per sanitat pública. Això és el sistema de salut, per cert, que s'ha construït amb el suport dels que vostès..., o, més ben dit, dels que estan a aquest altre costat –ara mateix no hi ha ningú de la CUP - Crida Constituent en aquesta part de l'hemicicle–, i, per tant, que vostès no han qüestionat, ningú. «Ningú significa des de la Transició, quan ja vam tenir un conseller de Salut d'una determinada adscripció política, i encara no havíem tingut ni eleccions al Parlament de Catalunya, fins als darrers dies. El model no s'està qüestionant per la resta de partits polítics. Nosaltres sí que l'hem qüestionat. Sempre. I hem dit que la nostra aposta era per una sanitat de gestió i de provisió cent per cent pública, cent per cent, la gestió i la provisió..., tinguéssim una titularitat que tingués aquestes dues altres característiques. Doncs, mirin, el que hem viscut els darrers dos mesos és un element més de com s'ha desenvolupat aquesta confusió. I ho explicarem. La consellera de Salut –i ens sap greu referir-nos-hi sense la seva presència, però és que pensem que hauria d'estar present en el debat d'aquest decret, i, ho tornem a dir, ens sap greu, perquè seria de rebut que ella hi fos, i seria de rebut que nosaltres no hi féssim referència, però és una obligació política, perquè són afirmacions personals seves–, en una comissió, o, més ben dit, a la comissió en la qual feia compareixença, ens va afirmar, a pregunta d'aquest grup: «Podem afirmar que en l'actual moment ja no hi ha sanitat privada. Fins a quin punt, vostès, i ara parlo del Govern, i de manera molt especial de la conselleria de Salut, generen absolutament confusió de què és el sistema sanitari català, quan ha arribat a afirmar això, que es podia parlar que no hi havia sanitat privada, a pregunta d'aquest subgrup. I, si algú en requereix, evidentment, el visionat, pot anar als mitjans telemàtics dels que disposa aquesta cambra. Mirin, una cosa és que vostès, en un moment determinat, doncs, a través, per cert, d'una mera resolució –una resolució!–, doncs, decideixin que pot haver-hi una mera disposició de recursos de la sanitat privada –una disposició, possibilitat de disposar–, això és una realitat, i una altra realitat és que es pogués donar una nacionalització dels recursos sanitaris. No té res a veure. No estem parlant de coses que guardin relació. Fonamentalment perquè vostès no s'han plantejat –i ara parlo del Govern i parlo del Departament de Salut– anar a controlar les decisions estratègiques i els mitjans de la sanitat privada. En cap moment. Ni ho han fet, ni ho estan fent, ni ho voldran fer, pel que ha estat l'experiència que hem tingut els darrers dos mesos. Perquè, si en aquest context, amb tot el que hem patit i estem patint, no s'han arribat a plantejar fer-se amb la gestió de tots els recursos sanitaris per posar-los a disposició de tothom de la mateixa manera, ens dona la sensació que no ho veurem mai de la seva mà, o, com a mínim, si el que determina les polítiques sanitàries són els dos grups parlamentaris que a dia d'avui donen suport al Govern. En aquest sentit, també, els volem posar un altre exemple. Si realment vostès estan gestionant els recursos sanitaris privats –i en aquella disposició que els feia referència, en aquella resolució també es parlava de laboratoris privats–, hauran de respondre de per què hi ha hagut laboratoris privats que han determinat a qui feien proves i a qui no feien proves i a quin preu feien les proves. Nosaltres ens estimem més que tinguin un exercici d'honestedat absoluta i que traslladin: «No, nosaltres no ho estem gestionant, això; no els estem controlant els recursos, no els volem controlar recursos. O –i per nosaltres no és una explicació–: «No tenim mecanismes per controlar-los els recursos. Nosaltres, si ho necessiten, els establim quin és el mecanisme a través del qual es pot fer. Els donaríem resposta. També, i el que significa aquest Decret 12 –després parlarem del 13–, fonamental entendre que el que han vingut a fer és a mantenir el negoci de les empreses sanitàries privades. Això és essencialment el que significa aquest decret. Mirin, alguns diputats i diputades que m'han precedit ja els hi han traslladat, però ens sembla tan greu que ens hi hem de tornar a referir. El que significa l'article 2.3. No ho diu la CUP en una intervenció al faristol, ho diu l'article 2.3: «Garantir la facturació de febrer del 2020. No ho diem nosaltres, no ho interpretem: es suspèn la forma que es tenia fins ara i després es passa a garantir la facturació de febrer del 2020. També, pel que fa a tot el que guarda relació amb la Covid-19, el que vostès estableixen, i ho diem amb el màxim respecte, és un autèntic catàleg de barbaritats: serveis sanitaris i preus. Com si això fos un catàleg on mires i pots observar quant t'hauran de pagar. O, més ben dit, quant haurem de pagar: 43.400 euros per alta, a les UCIs. O, més ben dit: 43.400 euros per altes en estades derivades de la Covid-19 a UCIs. Mirin, certament, en una situació de normalitat podria ser dos o tres setmanes la mitjana d'UCIs, però la mitjana que s'està donant ara és entre set i deu dies, una cosa ben diferent, i, per tant, si estem en aquesta realitat, doncs, segurament ens mouríem en un marge de sis mil euros/dia –sis mil euros/dia. L'únic que els demanem és que facin l'exercici de veure què ha pagat Nafarroa, comunitat autònoma de Navarra, què està pagant pel mateix servei. Ja tenen la resposta: 24.000 euros. Però per nosaltres hi ha una diferència entre el preu i el cost. Fins ara estem pagant de preu, però allò determinant és el cost: quant, realment, val això? I si van a veure quant val realment això, no parlaríem ni de 43.400 euros ni de 24.000 euros, parlaríem d'una quantitat molt inferior. I els volem posar un altre exemple, perquè vegin també del que estem parlant. El mateix mal anomenat, com fem nosaltres, «catàleg, amb relació a la Covid-19: prova PCR –prova PCR–, noranta-tres euros. Vagin a la investigació pública catalana –que, per cert, més de cent investigadors i investigadores s'han ofert per col·laborar i encara estan esperant resposta– i preguntin-los quant valen aquestes proves PCR. Saben què els contestaran? Els contestaran que van dels deu euros als 26,55, els de menys qualitat, o menys anàlisis, i els de més anàlisis, 26 amb 55. Estem parlant que, fins a noranta-tres euros, n'hi ha 66,45. Ara, si volen, després em contesten que la logística del transport, l'efectivitat de la mà d'obra en la realització de la prova PCR. No. Els estan vostès generant un marge de benefici empresarial a les empreses sanitàries difícilment conegut en els darrers anys. I, per últim, estàvem parlant del que forma part del Siscat. Però si algú tingués un cert dubte del que no forma part del Siscat, el que diu el Decret 12/2020 és: mateixes tarifes per la Covid-19, que hi hem fet referència abans –hem posat dos únics exemples, n'hi ha molts d'altres, eh?–, més un 4 per cent. I si algú vol qüestionar si estan guanyant massa, faran una auditoria, que és una autoauditoria; ells mateixos s'auditaran sobre els costos i els preus que estan fent utilitzar a fi i efecte del que guarda relació amb la Covid-19. Quan vam llegir lo de l'auditoria vam pensar molt en el conseller Buch i en «la major auditoria de la història dels Mossos d'Esquadra, que encara l'estem esperant. Ens imaginem que serà una auditoria força semblant quant a característiques, finalitats i objectius. I, per acabar –també s'hi ha fet referència per algun altre diputat o diputada–, article 2.1.c del Decret 12/2020. Expressament regulen que aquelles empreses que tinguin ERTO, la part pública o de servei públic que prestaven haurà de ser suspesa. Únicament faltaria que no treballessin, no prestessin servei, i cobressin. Però el problema no és aquest, el problema és que ens han afirmat per activa i per passiva que no hi hauria cap ERTO. Per tant, per què estan regulant això? I el problema, en el fons, tampoc no és ben bé aquest, és un altre molt més profund: com vostès expressament no han prohibit els ERTOs per a qualsevol que presti mínim servei a la sanitat pública catalana..., prohibir-los, per una banda, i a la vegada també avançar que, si algú els presenta, i vol anar a col·lisió de drets, evidentment, recuperarem la gestió del servei i, evidentment, posarem aquests recursos, en l'actual etapa, en l'actual moment, a total disposició de la sanitat pública catalana, que és l'única, a més, que ens garanteix criteri d'equitat a la majoria de catalans i catalanes. Hi ha alguns catalans i catalanes que no els hi garanteix, però, com a mínim, sí a la majoria. Mirin, en tot això els hem insistit que no era un tema de costos, que era un tema..., o, més ben dit, que no era de preus, que era de costos. Però volem també insistir-li en una altra idea: per nosaltres és un tema de model, absolut, i no volem mai que es puguin barrejar beneficis empresarials amb criteris de salut. De vegades, quan llegim, és macabra: tant per una alta. La sanitat no pot funcionar així. I, per cert, que ningú especuli: des de la CUP - Crida Constituent no estem qüestionant ni per un segon –ni per un segon– la professionalitat dels treballadors i les treballadores del sistema de salut, ni de la pública ni de la privada. Però igual que no qüestionem aquests professionals, qüestionem absolutament les empreses que donen el servei, però no perquè siguin dolentes, sinó perquè són empreses i la seva finalitat no és prestar un servei públic, sinó que la seva finalitat és el benefici empresarial. Miri, no ens dona temps a pronunciar-nos sobre el canvi de competències, però no entenem que sigui una qüestió fonamental; ja hem saltat d'àmbit. I volem acabar amb una única qüestió, la de l'Incasòl –estem ja al Decret 13–: «No caldrà publicitar la posada a la venda. Això és el que diu. Nosaltres no direm altres coses que s'han dit aquí, però això és el que diu aquest decret. I, evidentment, també per això nosaltres hi votarem en contra. I la darrera idea: no és tant amb qui coincidiran votant avui, sinó amb qui coincidiran defensant model avui. Això és lo determinant.
Gràcies, diputat. En nom ara del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, és el torn del diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Vicepresident, consellera, diputades i diputats, la protecció de la salut és un dret constitucional i estatutari, i per fer-lo efectiu cal mobilitzar tots els mitjans que tenim a la nostra disposició. I els mitjans que tenim a la nostra disposició són públics i també privats. Allò que nosaltres considerem que és rellevant i que és important i que ha de ser cent per cent públic és la salut. La forma en la que fem que la salut sigui pública s'ha de poder fer ja sigui amb mitjans públics o amb mitjans privats. I en la mesura que els mitjans públics no són il·limitats, perquè els recursos tampoc no són il·limitats, òbviament, hem de recórrer també a la sanitat privada. I aquest, en aquesta crisi, jo crec que ha estat un exemple del que és posar tots els recursos a disposició de la salut pública. No és tampoc casual que precisament a Catalunya un 30 per cent dels catalans té una assegurança mèdica privada, que segurament compagina amb el servei públic, però un 30 per cent dels catalans té una assegurança mèdica privada. Per cert, els votants de la CUP tenen més tendència a contractar assegurances privades que, per exemple, els votants d'aquells partits suposadament neolliberals. Però, en qualsevol cas, aquesta és una realitat, aquestes dues formes de prestar la salut pública. I, òbviament, si es presta un servei, el servei s'ha de pagar. Per tant, nosaltres no ens oposem a que es prevegi una tarificació per la prestació d'un servei que no estava previst, més encara quan es dona, evidentment, la circumstància que en aquesta situació de crisi s'ha donat la circumstància de que molts centres hospitalaris, també els concertats, també els privats i també els públics, han hagut de deixar de prestar serveis ordinaris, que, per tant, també deixaran de facturar aquests serveis, i hauran de facturar els serveis que efectivament hauran prestat, que són els corresponents a aquesta crisi sanitària pel Covid. Del que ja no soc capaç de pronunciar-me és si les tarifes que apareixen en el decret són les tarifes adequades o no ho són; no puc anar al mercat a veure a quin preu està la UCI per Covid, no ho puc veure, i, per tant, no tinc aquesta possibilitat de comparar més enllà de dades d'altres comunitats, sense conèixer el rerefons de l'argumentació de la tarificació d'unes comunitats o d'altres, perquè el decret no ve acompanyat d'un expedient en el que es justifiquin els preus que s'imposen. Sí que he tingut l'oportunitat d'anar a veure els preus dels tests PCRs, perquè s'ofereixen, continuen oferint-se en l'àmbit privat tests PCRs, i s'ofereixen a un preu sensiblement superior, a partir dels cent euros, dels que es tarifiquen en aquest decret. Però, en qualsevol cas, el principi és: per la salut pública mitjans públics i mitjans privats, i, òbviament, siguin públics o privats, tenen dret a cobrar pels serveis que es presten. Aquest és el primer element que forma part del Decret 12, que en debatem la seva convalidació. Segon element important: el canvi d'adscripció de la Direcció General de l'Autonomia Personal i la Discapacitat d'Afers Socials a Salut. I crec que aquest element és un element que s'ha pres ara a correcuita per unes determinades circumstàncies, però jo crec que és on rau l'autèntic debat sobre quin ha de ser el futur dels centres residencials. Habitualment, sobretot per part de les famílies i per part de la gent gran, el que volien i el que sempre han reivindicat i continuen reivindicant és que les residències han de ser una extensió de la seva vida en el seu domicili, i, per tant, no han de ser centres hospitalaris, no han de sentir-se persones grans ingressades en un centre hospitalari, sinó que estan en un centre residencial, i, per tant, més des del punt de vista social que no pas des del punt de vista sanitari. I, òbviament, això hauria de funcionar en condicions, però..., i això ha comportat també altres problemes, i després amb la creació de la comissió d'investigació tindrem oportunitat també de parlar-ne. Però, i ja s'ha dit, els centres residencials tenen adscrits centres d'atenció primària, però ha donat molt la impressió – segurament perquè com els centres residencials formen part dels serveis socials i els centres d'atenció primària formen part de Salut...– que, un cop una persona entra en un centre residencial, queda ja a l'empara de la protecció del mateix centre i desemparat de la protecció d'atenció primària. I això no pot ser, això no és possible. Perquè segurament el model ideal no és ni un centre estrictament social, ni un centre estrictament medicalitzat o sanitari. I crec, creiem, que els departaments del Govern no haurien de ser departaments estancs, i, per tant, aquesta compatibilització entre l'atenció social i l'atenció sanitària hauria de ser possible sigui on sigui on estiguin adscrits els centres residencials, sigui a l'àrea de benestar social, sigui a l'àrea de salut. I, per tant, el fet de que el Govern hagi pres aquesta decisió és, respon a que no hi havien les sinergies necessàries entre ambdós departaments per tal de poder abordar la crisi sanitària en la que estem immersos. Altres qüestions que apareixen, una de les qüestions que apareix també en el Decret 12: el cànon de l'aigua. I, per entendre'ns, en el cànon de l'aigua el que es fa és reduir –no suprimir, reduir– els mínims de facturació del cànon de l'aigua, eh? –del cànon, no de l'aigua, no del consum de l'aigua, del cànon de l'aigua–, reduir els mínims de tres metres cúbics per plaça residencial o de càmping a l'estàndard mínim que es cobra a les indústries, que és de sis metres cúbics. Home, bé, és un exercici de generositat discutible. Bé, és un gest; ja ens sembla bé. Jo discutiria fins i tot el fet de que s'hagi de pagar un mínim per un cànon, perquè, si no hi ha consum, no hi ha prestació, i, si no hi ha prestació, els obliguem a pagar fins i tot un mínim. Discutible –discutible. Home, massa massa generós, la veritat, no és. I vostès, Govern, tenen l'oportunitat, conseller, tenen l'oportunitat de prendre mesures, home, com a mínim més impactants per al sector. Deixin de cobrar l'impost de les estades turístiques als hotels i als càmpings, que estan tancats, i que estan immersos en una crisi importantíssima. Deixin de cobrar-los l'impost d'estades turístiques. Això seria un gest; i no, reduir el mínim del cànon de l'aigua. No, no que els hi cobrin més tard –no que els hi cobrin més tard–; deixin de cobrar-los-el durant l'any 2020 i l'any 2021, l'impost d'estades turístiques. Com a mínim, això, com a mínim. El Decret 13. No, no acabem d'entendre, això de les fiances dels contractes de lloguer, amb què acaba beneficiant ni a qui acaba beneficiant; és a dir, el termini de dos mesos que hi ha habitualment per depositar les fiances l'amplien a quatre mesos. Jo crec que és més d'operativa que no pas com a una mesura de suport absolutament a ningú, perquè no veig exactament a qui beneficia, perquè qui lloga paga; en el moment en què lloga, paga aquesta fiança. Aleshores, bé, exactament no acabem d'entendre a qui pretén beneficiar. Com tampoc entenem a qui pretén beneficiar la possibilitat de l'adjudicació directa dels immobles per part de l'Incasòl. Com a mínim, xoca; ja ho han dit altres grups parlamentaris, com a mínim sobta, xoca. Diu: «Escoltin, i ara per què no hem de poder seguir el procediment habitual de licitació pública? Ara es poden fer adjudicacions directes. Doncs no ho acabem d'entendre. I com el decret no ve acompanyat dels informes corresponents per poder justificar aquestes mesures que es prenen, doncs a nosaltres tot això ens genera dubtes. I, finalment, l'ajornament de rendes o cànons de drets reals atorgats per la Generalitat durant l'estat d'alarma i durant sis mesos, i aquest ajornament a trenta-sis mesos. Bé, és una bona mesura, però haurem d'estudiar altres mesures alternatives, perquè és molt possible que molts d'aquests llogaters es trobin amb una situació que després es prolongui més allà de l'estat d'alarma i més allà dels sis mesos, i, per tant, segurament no serà suficient un ajornament de trenta-sis mesos. Compartim la filosofia d'algunes de les mesures, altres creiem que es queden curtes, altres no les acabem d'entendre. Per tant, el posicionament del nostre grup serà el d'abstenir-nos en els decrets, tant al 12 com al 13. Gràcies.
Gràcies, diputat. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari Republicà, de la diputada senyora Gemma Espigares.
Gràcies, president. Diputades, diputat, vicepresident, de fet, crec que canviaré de dalt a baix la meva intervenció, perquè, els soc sincera, pensava que tindríem un debat sobre model, com s'ha apuntat per part d'algun company, i si és això parlem-ne, que fins i tot podríem arribar a discrepar de quina era la quantitat o quins eren els dies, i això també ho podem fer, però quan es vol portar un debat fals sobre la privada i es vol focalitzar, doncs, em fa regirar tot de dalt a baix. Perquè entenc que parlem de pal·liar l'efecte de la pandèmia de la Covid, i, per tant, pretenia parlar de la resposta del sistema sanitari públic, que espero que estiguem d'acord en que ha estat impecable, ha estat ingent; que no només ara, que és que des de fa anys tenim un sistema reconegut internacionalment, que, a més, té un sistema d'universalització del sistema sanitari que és envejable per molts països; que, fins i tot, malgrat les retallades de l'època convergent, que ens han deixat un sistema debilitat, ens han deixat un sistema precaritzat, s'arribava a una situació complicada, però, tot i així, s'han multiplicat per tres els llits de l'UCI, s'han reorientat de dalt a baix els hospitals, l'atenció primària, fins i tot amb uns professionals implicadíssims, no només els que ja hi són, al sistema, de normal, que són molts, sinó tots aquells que s'hi han incorporat temporalment. I recordo la diputada Laïlla, que ha estat treballant aquests dies, o tota la gent que voluntàriament ens hem sumat al sistema sanitari per ajudar en el que fes falta. Òbviament, tot això ha ajudat a evitar el col·lapse, no només tots els professionals, a qui els vull agrair la feina, com han fet tots els diputats, òbviament a aquells que estan a primera línia, però també als qui hi donen suport, sinó que també a les gerències i les supervisores i les direccions, i també a tot el Departament de Salut, perquè és un moment d'estrès, és un moment molt complicat, i, per tant, també qui té la responsabilitat política de prendre decisions, també, està, doncs, sota molt estrès, i, també, igual que quan hi ha una cosa que no funciona es diu, també tota aquella bona gestió que han fet..., crec que també és de justícia agrair-los la feina feta. Superada aquesta primera onada, ens queden la segona, la tercera i la quarta, ens queda tota aquesta resposta als pacients no Covid, que de forma urgent necessiten aquesta assistència que s'ha ajornat; també tota la cronicitat que s'ha anat complicant aquests dies, i que ja s'ha començat a recuperar, però també la quarta onada, l'onada de la salut mental, del burnout dels treballadors, de totes les desigualtats que vindran a posteriori d'això. I, per tant, entenia que aquest decret ajudava a regular, a posar aquestes tarifes, i també la part de reorganització estructural, per fer possible i per pagar tot el que s'ha fet i tot el que ha de venir. I en això, l'ampliació del crèdit del fons de contingència que comentava el vicepresident, i aquests diners extra, que és obvi que faran falta, que els pressupostos eren una eina imprescindible, però malgrat això caldrà adaptar-los, com ja s'ha dit que es faria, i caldran més recursos. I que caldrà seguir impulsant la sanitat pública, que és la que ens ha salvat d'aquesta pandèmia, i, per tant, caldrà enfortir-la, amb més finançament, cuidant els professionals, invertint en tecnologia... També amb tots els canvis de governança. Es parlava de nacionalitzar el sistema sanitari. És que aquesta legislatura Esquerra Republicana això ja ho ha fet. Suposo que en són conscients: de l'hospital de Reus, de l'hospital de Móra, de l'hospital, per exemple, també, de Berga. Per tant, que tot això ens ajudava a enfortir aquest sistema públic. Podem parlar de la regulació de tarifes, i tant que sí, i entenc que en són perfectament conscients, de que aquestes tarifes són les mateixes per al sistema públic que per al sistema privat. Per tant, no sé si és exactament el millor dia perquè justament els comuns i el PSC ens acusin de voler fer massa coses amb Ciutadans. Crec que com a mínim el dia és desafortunat, tenint en compte amb qui vostès recentralitzen, militaritzen la resposta sanitària. Però, en tot cas, més enllà d'això, podem discutir del preu, si està ajustat o no, i òbviament que parlarem dels costos que s'imputen. És que tenir una persona a l'UCI no són els mil euros que algú pot calcular que són de diari. I tots els EPIs? En som conscients de que... No ho sé, eh? N'hi ha que pertanyem al sistema sanitari, però els que no heu fet una feina magnífica i coneixeu molt bé el sistema com per saber que la capacitat o els costos de tenir un pacient al sistema sanitari avui no tenen res a veure amb fa un mes o amb fa dos mesos. O tots els respiradors que s'han hagut d'incorporar de forma urgent, amb readaptació d'empreses i també amb un esforç del sistema públic ingent. Suposo que tot això al sistema públic l'hi volem pagar. Per tant, podem arribar a discutir si aquests costos són alts o no, sabent que es gasten molts més EPIs, sabent que es gasten molts més ventiladors, fins i tot que és un diagnòstic nou. Els meus companys de l'UCI, quan m'expliquen el que han viscut..., no és el mateix tenir un pacient coronari que ja saps el que té, ja saps com es complicarà, i que quasi que, per anècdota, diré que el veus de lluny i en funció del color ja veus cap a on anirà el pacient. Això no ha passat, ara. Era una malaltia nova. Tothom s'està adaptant. I, per tant, allò que ara són altes que algú diu que són de set-deu dies, al principi de la crisi no eren de set-deu dies. I en tot cas aquests preus, si miren la data del decret, són del principi. Per tant, la mà estesa a rectificar el que calgui. Si s'ha fet una previsió de dies d'estada a l'UCI que al final és desajustada, la mà estesa la tenen. Si s'ha de rectificar perquè el material que s'ha utilitzat finalment no és el que s'ha estimat, la mà estesa la tenen, i per revisar el que calgui amb els ajustos que, de fet, ja preveu el decret; per tant, tampoc és esmenar, és ajustar allò que convingui. Ara, si vostès el que volen és fer creure que aquí s'està privatitzant i s'està lucrant la privada, o menteixen, o no coneixen el sistema, o volen jugar a fer trampes. I els poso l'exemple de Lleida, i podem veure el de Catalunya, però el de Lleida me'l conec al cent per cent. Els llits d'unitats de cures intensives a Lleida són cent per cent públics tots, tots: Hospital Arnau de Vilanova i Hospital Universitari Santa Maria; cent per cent públics els dos. Per tant, vostès el que estan dient és que no volen que se'ls pagui 43.000 de llit a l'Arnau de Vilanova i a l'Hospital Santa Maria, els dos universitaris i els dos públics? I zero privats, zero; dues clíniques que tenen semicrítics, en tot cas, però no crítics. Per posar-ne un, d'exemple. Però és que, a nivell de Catalunya, això, en impacte, aquest exemple dels llits de les UCIs..., sobre el 85 per cent de llits són públics –públics. Per tant, sobre qui repercuteixen aquests preus? Sobre la pública en un 85 per cent! Llavors, que vostès volen agafar un titular i tergiversar-lo i parlar de lucres, perquè els interessa políticament? D'acord. Si és això, jo ja no hi entro. Si és un tema de desconeixement, discutim-lo. Si és un tema de desajustos en el preu i en l'estada, discutim-lo, perquè aquí soc conscient, i ho poso damunt la taula, que hi pot haver diferències, i que per això justament la transparència de tenir una auditoria i de tenir un consell econòmic financer que ho revisi; ara, si vostès al que volen jugar és a una altra cosa, llavors és complicat poder tenir debats. I el mateix amb les PCRs, el mateix –el mateix. Podem entrar a discutir si el preu és vint, és vuitanta o és cent, i això ho veurem quan acabi aquesta pandèmia. I òbviament que entenc que hi imputarem uns costos, no lucratius, però que hi imputarem uns costos, més enllà de fer la prova clínica. Perquè també podem veure tot el procés, des de l'escovilló, i tot el procés que produeix fer una prova. Però és que, amb aquestes proves, a l'inici –a l'inici–, s'estaven fent aproximadament cinc mil PCRs al dia al sistema públic. Actualment se n'estan fent vora quinze mil al dia al sistema públic, més enllà del programa Orfeu, que també n'està fent moltes. Sobre quinze mil que són les que està fent el sistema públic, que és la gran quantitat, què suposen les proves que s'estan fent al sistema privat? I, ho torno a dir, Esquerra Republicana dona suport a que hi hagi entitats privades que cobrin cent cinquanta euros per fer una prova? Òbviament que no –òbviament que no. Sobretot perquè s'estan aprofitant justament de la gent més vulnerable, i que majoritàriament és gent que no necessita aquesta prova avui en dia, que l'únic que et fa és una foto d'un moment concret. Per tant, en això, posem-nos d'acord. Ara, en generalitzar el preu de les PCRs quan en el moment de la pandèmia, en el moment del pic, s'ha utilitzat algun laboratori privat, quan no s'ha pogut donar suport..., però ara ja hem tornat pràcticament a la normalitat i s'ha ampliat moltíssim la capacitat pública, s'han comprat robots, s'ha instrumentalitzat molt més la capacitat; ara és difícil fer-ho. I, per tant, la transparència, els tres punts de transparència que posen –notificar activitats del CMBD amb les dades que diàriament es publiquen des del Departament de Salut i aquesta auditoria externa i el consell assessor financer– em sembla que són elements que ens ajuden també a continuar treballant en aquesta línia de transparència i de poder explicar les dades. Perquè, justament, si fan opinions que poden ser discrepants, suposo que és perquè han trobat les dades en algun lloc. I, per tant, aquesta és la línia a continuar. Finalment, quatre apunts més ràpids. Sobre les residències de gent gran, de discapacitats i de salut mental, i aquesta reorganització –perquè es parlava d'aquesta coordinació que hi ha hagut i del canvi–, aquesta coordinació que fa molts mesos que existeix entre el Departament de Salut i les residències, i que han de poder seguir treballant així per aquestes persones més vulnerables. I, òbviament, en una pandèmia totes les mans són útils, totes –totes. Però jo també els demano a aquells que ens donen lliçons cada dia que es revisin a quin model d'estat estan donant suport vostès. Volen un model d'estat on els sanitaris siguin la dominància o el que volen són militars, que és el que ens envien quan han de desinfectar les residències? Perquè mentre no ens tornen les competències, que això ho haurien de fer ja, espero que la propera vegada que enviïn un camió cap aquí sigui de sanitaris i no de militars. Perquè a més els hi diu l'evidència científica; els diu que recentralitzar només ajuda a gestionar malament la pandèmia. Però és que si, fins i tot, ni s'haguessin llegit l'evidència científica i no sabessin que les administracions regionals poden governar molt millor en una situació com aquesta... És que ho han provat dos vegades i els hi ha sortit estrepitosament malament. Volen comprar EPIs i el que fan és endarrerir les compres, que menys mal que la Generalitat no els va fer cas, menys mal, perquè, si no, si ja van patir, els professionals, lo que haguessin arribat a patir. Però és que, a més a més, volen també que ningú compri tests, que «España los compra, i cada vegada que compren tests no cal que els digui el resultat que hem tingut. Per tant, tornin les competències, deixin que l'Administració i que el Departament de Salut puguin fer la feina i, si no, en tot cas, posin també els diners. Ja no els parlo del dèficit fiscal; els poso un exemple relacionat amb la salut. És que la Llei de dependència, ja que parlen tant de residències, parla de cinquanta-cinquanta, i vostès només paguen el 20 per cent. Per tant, com a mínim que puguem parlar d'això. L'única proposta que m'ha semblat una mica a entomar, del que s'ha dit..., s'ha parlat de proposar un pacte pel sistema sanitari. Si això és per enfortir el sistema públic, si això és per cuidar els professionals i per dotar-nos de recursos, la mà d'Esquerra estarà estesa sempre i per a tots. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Finalment és el torn del diputat Lluís Guinó, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Vicepresident, gràcies. Consellera, vicepresident del Govern, diputats, diputades, deixin-me, en primer lloc, i per ser especialment explícit per tots aquells grups parlamentaris que a hores d'ara tenen dubtes respecte a la votació del segon decret llei, en el que és un complement del Decret número 12 pel que fa sobretot a la qüestió del traspàs de competències entre el Departament d'Afers Socials i el Departament de Salut... Va acompanyat d'altres mesures, en algunes de les quals vostès han posat sobre la taula alguns dubtes o algunes qüestions que els puc, d'alguna manera, intentar convèncer per tal de que votin favorablement aquest segon decret, almenys, per donar unes explicacions que són molt més senzilles del que aparentment semblen. Crec que s'han excedit en la interpretació d'algun dels articles pensant més coses de les que hi ha. L'objectiu del Govern amb algunes d'aquestes mesures –i en concret pel que fa a la qüestió de l'Incasòl– és bàsicament que el procés i el termini de l'estat d'alarma no dificulti i, d'alguna manera, no posi cap mena d'impediment a algunes de les adjudicacions que havien estat ja en exposició pública pel que fa a diferents tipus d'immobles, o bé parcel·les industrials, parcel·les residencials i, fins i tot, alguns dels pisos. I els casos en concret existeixen i són coneguts des dels municipis. I, per tant, hi ha una vinculació molt directa entre aquesta mesura i el fet de no voler impedir i de precisament facilitar que aquestes adjudicacions es portin a terme dins un termini concret. No hi ha cap altre pensament ni cap objectiu que no sigui justament aquest, que és facilitar aquestes adjudicacions. No hi ha res més al darrere, no és un problema de transparència, no és un problema de manca de concertació en cap dels àmbits; simplement és facilitar que aquest termini d'alarma, d'alguna manera, no condicioni tots els terminis d'exposició pública de diferents projectes que anaven precisament a endegar-se i que tenen a veure amb desenvolupaments de sòl industrial, desenvolupaments de sòl residencial, per construir-hi pisos precisament de protecció oficial. I, per tant, era aquesta, d'alguna manera, la raó per la qual figura en aquest decret llei. Per tant, si algun de vostès té algun dubte respecte a aquesta qüestió, poden votar favorablement al decret llei, perquè no és cap dels dubtes que vostès plantejaven. Més enllà d'això, i el que és molt important respecte a aquests dos decrets llei. Certament, en el primer cas es fa referència a tot el que es comentava i que ha generat un debat molt interessant, però que des del meu punt de vista no és el moment de portar-lo a terme, en el sentit que estem enmig d'una pandèmia, estem enmig d'una situació extraordinària, excepcional, única, i, per tant, no és moment en aquest cas d'entrar en debats profunds sobre determinades qüestions, sinó que el que ha de fer el Govern, i crec que ho ha fet de forma correcta i de forma plausible, és intentar enfrontar-se a la pandèmia amb tots els mitjans dels que disposa. I a vegades són de caire pressupostari, les mesures que planteja el Govern, i en altres moments són de caire tributari, en d'altres de caire organitzatiu, com el que s'ha produït en aquest traspàs de competències entre el Departament d'Afers Socials i el Departament de Salut, i d'altres tenen a veure precisament amb tot el sistema global de salut d'utilització pública. Moltes vegades tenim la tendència a confondre, fins i tot a confondre'ns a nosaltres mateixos, respecte a aquesta qüestió. El sistema de salut pública d'aquest país, el Siscat, està configurat pel sistema concertat i per l'Institut Català de la Salut. I la resta, diríem, és el sistema de salut privada. I, per tant, cada un d'aquests àmbits té una capacitat d'inserció en la societat catalana molt determinada. Per tant, de vegades, intentar sobrevalorar la transcendència i la importància del sector privat a la salut del nostre país des d'una perspectiva global és un debat perniciós, és un debat que d'alguna manera no és del tot cert. El que ha intentat el Govern en aquesta qüestió és, primer, que el sector concertat no quedi pràcticament, des d'un punt de vista de tresoreria, sense recursos. Aquest és l'objectiu fonamental del Govern en aquest moment en el sector concertat, que representa el 65 per cent de tot el sistema de salut pública de Catalunya. I és molt important que quedi amb recursos suficients, precisament perquè molts dels treballadors, que són tan importants també, com ho són els estatutaris de l'Institut Català de la Salut, s'han enfrontat amb un compromís i una professionalitat admirables a aquesta pandèmia. I es podia donar el cas, en aquestes circumstàncies, que no hi hagués recursos suficients precisament per poder enfrontar-se a aquests pagaments. I el que es fa, bàsicament, és fer una bestreta, una bestreta de la facturació del febrer de 2020, que és la referència. I ja s'hi ha insistit: amb posterioritat a aquestes mesures hi haurà un procés d'auditoria; hi haurà tot un procés de control, que no és privat exclusivament, sinó que bàsicament és públic, el control. És que el Departament de Salut i el Govern tenen no només la voluntat, han de tenir, o tenen, l'obligació de fer aquest control, i de fer aquesta auditoria, i de veure la traçabilitat d'aquests recursos públics. I això és fonamental i bàsic en un sistema com el que tenim a Catalunya. I em sembla que això el decret ho preveu. S'han de prendre mesures dràstiques des d'un punt de vista de control, d'inspecció i d'auditoria. Per tant, des d'aquest punt de vista, a la llarga, si realment es compleix o d'alguna manera s'acrediten aquests desfasaments de costos, perquè en el fons estem parlant de costos, entre les propostes que fa el Govern i les propostes que són la realitat i pel tractament que s'està portant a terme, és obvi que s'haurà de rectificar, però deixem que es facin els serveis, que es valorin bé els costos d'aquests serveis, perquè, tal com ha dit la companya d'Esquerra Republicana, certament no és igual enfrontar-se quan es va redactar aquest decret llei, a mitjans del mes d'abril, a la pandèmia que enfrontar-s'hi ara, un mes més tard, que certament estem en una situació molt millor i des d'un punt de vista sanitari sembla que la situació millora. Tal vegada el que haurem de preveure és que no es produeixi cap tipus de rebrot i que, a la tardor, a l'octubre, amb la coincidència de la grip estacional i la pandèmia del Covid-19, no puguin coincidir, no generin un rebrot, que seria més preocupant. Però tal vegada també, i això és cert, i això també cal destacar-ho, ens trobarà en una situació molt diferent: no hi haurà la imprevisió i el desconeixement inicial, i, tal com el Govern s'ha compromès i ha explicat en moltíssimes compareixences públiques, i em sembla que també és la seva obligació, els professionals de la salut estaran ben protegits, hi haurà despesa efectuada en EPIs molt important, i que caldrà mantenir-se i consolidar-se, perquè, també, com s'ha dit, aquesta és una pandèmia que ha arribat, bàsicament, per quedar-se. Per tant, la garantia i la voluntat del Govern és que els costos que s'imputen i que es poden justificar com a conseqüència d'aquests serveis per la pandèmia del Covid-19 evidentment seran auditats. Hi haurà la possibilitat, tranquil·lament, de que tots els grups parlamentaris a més a més sàpiguen perfectament quin ha estat el resultat d'aquesta auditoria. I davant de l'objectivitat de l'auditoria és quan es podrà posar sobre la taula qualsevol dubte, però l'objectiu, hi insisteixo, és que siguin d'alguna manera controlades i inspeccionades pel Govern totes aquestes despeses, com no podria ser d'altra manera; de fet, si en alguna cosa destaca aquest Govern és per la seva transparència, més enllà d'interpretacions polítiques en la transparència, que d'això en podríem parlar estona llarga i ara tampoc és el cas. S'ha fet referència també al segon decret, que fa referència, i de forma insistent, al trasllat de competències entre el Departament d'Afers Socials i el Departament de Salut. Una reflexió ràpida, i és que el concepte de residències de fa trenta anys enrere ha canviat completament; no és el mateix tipus d'usuari que es troba avui o que demana el servei de llar residència que era el de fa trenta anys enrere. I, per tant, d'alguna manera seria necessari que ens adeqüéssim a la nova realitat. Però això ho farem segur; en el debat sobre la comissió d'investigació se'n parlarà. Cal un nou model, cal incorporar el sistema de salut en el sistema de caire social, perquè aquestes persones que avui es troben i són usuaris potencials de residències es troben en una situació sanitària molt més complicada que la d'anys enrere. I, per tant, la intervenció del sistema de salut en l'àmbit social s'ha de portar de forma coordinada i de forma col·laborativa. I el Govern crec que té assumit perfectament que el debat existirà i que els grups parlamentaris podran plantejar –pel que veig fins ara, amb certa coincidència– qualsevol qüestió que tingui a veure amb aquest canvi de paradigma, amb aquest canvi de model. Algú parla de disrupció; és que estem en una situació clarament disruptiva. I també algú va dir, i aprofito per consolidar-ho, que s'han de prendre decisions que tinguin precisament aquest caràcter de disrupció, i ho hem de fer tots precisament des del Parlament de Catalunya, que és on s'han de legislar aquestes noves lleis. Hi ha altres qüestions que tenen a veure amb àmbits més sectorials. S'ha parlat de qüestions dels residus, que d'alguna manera s'ha permès només a les empreses que gestionen residus perillosos mantenir la fiança. Aquesta és una acció que té un recorregut limitat des d'un punt de vista temporal i a més a més no té una repercussió econòmica i pressupostària directa. S'ha fet referència també a un tema molt important, perquè quan parlem de recursos, no només parlem dels recursos que Madrid, segurament, o l'Estat espanyol, ens deu i d'alguna manera afecten molt directament el finançament de la salut a Catalunya, del sistema de salut, sinó que el Govern també ha hagut d'activar més recursos en l'àmbit del fons de contingència que disposen els pressupostos. Per tant, aquesta és una altra qüestió que s'ha de tenir en compte: que el fons de contingència dels pressupostos, d'uns pressupostos que ja venien prorrogats en aquell moment, s'ha posat a disposició de la pandèmia de forma concreta i de forma definitiva, fins al punt que moltes de les despeses que s'han generat a partir del Covid-19 s'hauran de finançar precisament gràcies a aquest fons de contingència. En darrer terme, jo els vull agrair les seves intervencions. És cert que hi ha qüestions de model que són difícilment conciliables –hi ha molts models diferents, i per això a mi em sembla també interessant la diversitat d'aquests models–, però és bo que quan passi la intensitat d'aquesta pandèmia siguem capaços des del Parlament de posar sobre la taula cada un dels grups parlamentaris el seu model, i, si és possible, consensuar-ne un que d'alguna manera no satisfaci al cent per cent un grup parlamentari, però que satisfaci bàsicament la societat catalana, que és a qui ens devem i per la qual treballem des del Parlament de Catalunya. Vicepresident, el nostre posicionament és votar a favor d'aquests dos decrets llei, és evident, però, a més a més, he intentat donar arguments a alguns grups parlamentaris per tal que al segon decret, que sembla que es podria fins i tot arribar a aprovar amb major intensitat, ho facin també per les explicacions que he intentat donar com a membre d'un grup parlamentari que dona precisament suport al Govern. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Acabat el debat conjunt, i tal com es va acordar a la Junta de Portaveus i s'ha anunciat anteriorment, procedirem a la votació d'aquests dos punts en acabar el debat sobre el punt onzè de l'ordre del dia, al final de la sessió. [[Decret llei 14/2020, del 28 d'abril, pel qual s'adopten mesures en relació amb el Sistema sanitari integral d'utilització pública de Catalunya, en l'àmbit tributari i social, per a pal·liar els efectes de la pandèmia generada per la Covid-19 i d'adopció d'altres mesures urgents amb el mateix objectiu]] [[203-00039/12]] A continuació passam al punt novè de l'ordre del dia, que és el debat i votació sobre... Perdó, el punt novè és el que s'ha substanciat ara conjuntament. I passam al punt desè de l'ordre del dia, que és el debat i votació sobre la validació del Decret llei 14/2020, del 28 d'abril, pel qual s'adopten mesures en relació amb el sistema sanitari integral d'utilització pública de Catalunya, en l'àmbit tributari i social, per a pal·liar els efectes de la pandèmia generada per la Covid-19 i d'adopció d'altres mesures urgents amb el mateix objectiu. D'acord amb l'article 158.2 del Reglament, en primer lloc intervendrà el vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda per exposar les raons per les quals ha estat promulgat aquest decret llei. Té la paraula, en primer lloc, el vicepresident Pere Aragonès.
Moltes gràcies, vicepresident. Consellera, diputades i diputats, els decrets llei que hem anat aprovant les darreres setmanes no només fan referència a l'emergència sanitària provocada per la pandèmia del coronavirus, sinó també a les conseqüències econòmiques i socials que aquesta pandèmia ha comportat, i que ha comportat el fet de parar en sec gran part de l'activitat econòmica i també de la vida social del nostre país, i que s'aniran activant a mesura que avanci el pla de desconfinament. En un moment en què l'economia i l'activitat privada s'han vist bloquejats per un imperatiu sanitari, el que no hauríem de fer en cap cas és reduir la despesa pública; al contrari, tot el que el sector públic no faci avui per ajudar famílies, treballadors, autònoms i empreses amb dificultats representarà una sortida de la crisi més costosa i des d'una situació de més dificultat, i un aprofundiment de les dificultats de la majoria de la població del país. Ja veiem ara com han incrementat exponencialment els ciutadans i les ciutadanes que sol·liciten suport, per exemple, en un àmbit com poder portar aliments a casa. No podem convertir el que és una crisi sanitària i el que ja està sent una crisi econòmica i social en una crisi humanitària. L'impacte negatiu sobre l'economia de la crisi del coronavirus i les mesures de confinament que ha provocat per intentar, doncs, mitigar els efectes han estat recollits per molts organismes econòmics. Aquesta mateixa setmana es publicaven les noves estimacions del Banc d'Espanya sobre l'economia espanyola, en què arribaven a preveure fins i tot una caiguda de fins al 12 per cent del producte interior brut de l'Estat espanyol per aquest 2020. El Fons Monetari Internacional estima a nivell global una reducció del 3 per cent, especialment més intens en les economies avançades, superior al 6 per cent. Si mirem l'activitat del primer trimestre, del qual ja tenim estimacions, tenim reduccions trimestrals a la zona euro del 3,8 per cent, a Itàlia del 4,7 per cent, a França del 5,8 per cent i a l'Estat espanyol del 5,2 per cent. En aquelles economies inicialment més colpejades per la pandèmia i que han aplicat mesures de contenció més dures, l'evolució de l'economia, evidentment, se'n ressent més. L'avanç trimestral del producte interior brut que elabora l'Idescat mostra que el primer trimestre d'aquest any 2020 l'economia catalana s'ha reduït en volum un 4,6 per cent intertrimestral, una caiguda pronunciada que s'explica per les mesures de contenció a partir de mitjans de març –per tant, estem parlant a partir del 13 de març–, i un impacte d'un menys 4,6 per cent intertrimestral. En termes interanuals, per tant, comparant-ho amb el primer trimestre de l'any 2019, la variació del PIB a Catalunya ha estat d'un menys 3,9 per cent; és el ritme de descens més fort des del tercer trimestre de 2009. D'acord amb totes les previsions, un factor fonamental per a la recuperació del 2021 és la intensitat, l'abast i l'encert en les mesures en l'àmbit de la despesa pública i de la inversió pública. De fet, en totes les estimacions que es fan i les previsions que es fan, es fan diferents escenaris en funció de quina és la intensitat d'aquesta resposta pública. Per tant, el que hem de fer avui és tot el contrari del que es va imposar amb la crisi del 2008 –per tant, tot el contrari a les mesures d'austeritat–, perquè només agreujaria les dificultats actuals, que són econòmiques, que ja són socials, però que, evidentment, ens poden portar a un resultat de molta més precarietat si no actuem de forma decidida. No em cansaré de repetir-ho: aquesta crisi no la poden tornar a pagar aquells que ja han pagat amb escreix una crisi del 2008 de la qual tampoc eren responsables. És l'hora, doncs, de rescatar persones, treballadors, treballadores, el teixit productiu del país. Es van rescatar bancs fa deu anys, ara toca rescatar l'economia productiva. Durant l'estat d'alarma s'ha disparat l'ús d'expedients temporals de regulació d'ocupació, els ERTOs, que permeten mantenir plantilla davant d'un cessament temporal de l'activitat empresarial. A Catalunya tenim més de 700.000 catalans que estan, doncs, coberts per un ERTO, però també hem de dir que aquesta mesura de protecció s'ha convertit en una situació d'incertesa. Molts d'ells, massa, encara després de dos mesos no han vist..., en alguns casos, pocs, a dia d'avui ja reconegut...; però molts d'ells no han vist ingressats, que al final és el que compta, ingressats, els recursos per aquest concepte. I, per tant, és absolutament indispensable que es prioritzi el pagament d'aquests diners als treballadors i treballadores. Necessitem que aquests recursos estiguin a la butxaca d'aquests treballadors i treballadores afectats, especialment perquè una de les conseqüències de la crisi del 2008 ha estat un augment de les desigualtats de renda, i, per tant, la capacitat d'estalvi de les famílies s'ha reduït. I després de dos mesos és molt més complicat seguir tirant de targeta de crèdit quan no arriben recursos; és molt més complicat poder recórrer als pocs estalvis que es tenien, en el cas que n'hi hagin. Per tant, cal articular mesures concretes, algunes de les quals modestes, però que han tingut una demanda extraordinària, cosa que mostra les dificultats en les que estan bona part dels nostres veïns i veïnes. És el moment de fer aquestes mesures clares i d'impacte per garantir que tothom, doncs, tingui els recursos per no empitjorar la seva situació, la seva vida, des del punt de vista social i de qualitat de vida. Per tant, les bones paraules, les bones intencions, estan bé, però sobretot el que importen són les decisions. I per tant, a aquelles persones que s'han quedat sense ingressos, no se'ls pot demanar que estoicament esperin setmanes a cobrar la prestació. Totes les administracions estan en dificultats, totes. Algunes poden sortejar aquestes dificultats gràcies a la cobertura que en fa, per exemple, el Banc Central, amb la compra del seu endeutament en el mercat secundari, el Banc Central Europeu. I, per tant, tenen més recursos per desenvolupar les decisions que estan al seu abast. Entre d'altres, l'ingrés mínim vital, que s'ha anunciat però se n'ha anat retardant l'aprovació de forma reiterada; una iniciativa que creiem que és positiva perquè ha de permetre sumar esforços amb la renda garantida de ciutadania, que ja es va, doncs, aprovar en aquest Parlament per iniciativa legislativa popular i que s'ha anat adaptant a través de diferents modificacions i que avui compta amb un reglament aprovat. És fonamental, doncs, que aquest ingrés mínim vital es pugui implementar ràpid i de forma coordinada amb la Generalitat de Catalunya en l'àmbit de la renda garantida de ciutadania. Diners, recursos, a les butxaques dels ciutadans que tenen més dificultats. I aquí creiem que també és important insistir en la necessitat que el Govern de l'Estat creï una prestació econòmica per a les famílies amb fills a càrrec. Que no pot ser que en aquests moments s'hagi de triar entre feina o fills, i per tant, creiem que no podem tardar en aquest àmbit. En aquest decret llei, precisament, incorporem una mesura que treballa per pal·liar la mala implementació o el retard en el pagament en l'àmbit dels ERTOs, però també de la caiguda de l'activitat en els autònoms, que estan esperant, doncs, una prestació per cessament d'activitat. Per tant, el Govern, davant de la situació de vulnerabilitat econòmica a la que es troben moltes famílies arran de la crisi sanitària derivada de la Covid-19, ha creat una prestació extraordinària per a subministraments bàsics, amb la finalitat de pal·liar aquesta situació, destinada als treballadors per compte aliè i autònoms amb càrregues familiars que hagin patit una disminució dràstica i involuntària dels seus ingressos. Els ERTOs segurament seran una eina que haurà de tenir una continuïtat més enllà de la finalització de l'estat d'alarma, en el sectors econòmics que estan més afectats per la crisi i que tenen més dificultats en recuperar el seu nivell d'activitat previ a l'afectació de la pandèmia. I estic parlant del turisme, que després d'una dècada de creixement ininterromput s'enfronta a grans reptes per les restriccions en la mobilitat, pel gran canvi en la demanda i per la transformació, evidentment, que comportarà, doncs, el canvi de costums socials arran del coronavirus i també el manteniment de les mesures de seguretat. I evidentment també patirà l'impacte sobre l'economia de les llars. La despesa en el turisme estranger va caure, degut a aquestes restriccions de mobilitat, a Catalunya, un 66 per cert interanual durant el mes de març. Va caure una mica menys que el nombre de turistes, que va caure un 68 per cent. Per tant, aquesta prestació que s'incorpora en aquest decret llei, que, a dia d'avui, en ser un decret llei vigent des del moment en què l'aprova el Govern, ha tingut prop de cent mil sol·licituds, que s'han anat resolent i s'han anat efectuant els pagaments de forma ràpida, perquè s'estableix en el decret llei, precisament, un sistema de pagament ràpid i accelerat. De fet, és probablement..., aquesta prestació és el tràmit en què, al llarg dels darrers mesos, hi ha hagut més tramitació electrònica en un sol dia de la Generalitat de Catalunya; la posada en marxa d'aquesta prestació. I, en aquest sentit, necessitarem molts més recursos. No només per a mesures com aquesta, que tenen un abast important però modest; en necessitem moltes més. Necessitarem molts més recursos i, per tant, cal apel·lar a la responsabilitat de tots aquells àmbits on es decideix sobre la nostra vida i sobre la nostra economia. I, per tant, creiem que es pot valorar en la bona direcció, sempre amb cautela però en la bona direcció, l'anunci d'acord entre la cancellera Merkel i el president Macron de crear un fons amb 500.000 milions d'euros per reconstruir les economies europees postcoronavirus. Va en la bona direcció; s'havia plantejat per part de moltíssims agents i institucions, com també la Generalitat de Catalunya, des del primer moment. Evidentment, ha de ser molt més àmplia. Com també va en la bona direcció i també ha de ser molt més ampli el fons anunciat per l'Estat de 16.000 milions d'euros a les comunitats autònomes, així com els criteris que han de fixar la seva distribució. Ambdós fons estan basats en transferències directes, no en préstecs. Per tant, van en la bona direcció. No ens fa res reconèixer-ho. No ens fa res, precisament quan hem estat els més actius demanant que es posin en marxa. No ens fa res reconèixer-ho, però, evidentment, doncs, alhora que ho reconeixem, creiem..., subratllar la necessitat de que s'ampliïn els fons. A part de crear una prestació d'urgència per a treballadors i autònoms destinada a cobrir aquestes despeses d'articles de primera necessitat i subministraments bàsics, aquest decret llei també pren altres mesures, com l'ajornament de la liquidació de la confecció del padró, de l'impost de les emissions de CO2 als vehicles de tracció mecànica, entre d'altres qüestions, perquè el retard en els processos administratius fa molt més difícil la posada en marxa del padró, de l'impost, i per tant adaptem els terminis a la realitat mateixa, no només de l'economia, sinó també de l'Administració de la Generalitat. I també es determina que es puguin destinar els recursos d'herències intestades a finançar despeses sanitàries i assistencials ocasionades per la crisi del coronavirus. Tot el que fem ara perquè els ciutadans disposin d'efectiu per poder fer les compres i els pagaments bàsics és elemental. Des del Govern de Catalunya anem posant en marxa noves mesures, anem prenent decisions cada setmana, com per exemple l'aprovació del conveni per posar en marxa l'ICF Crèdit Covid-19, dotat amb 700 milions d'euros de crèdit directe des de l'Institut Català de Finances per a préstecs i avals a empreses i autònoms, que complementa els 300 milions d'euros d'avals portats a terme per Avalis, que també, doncs, és la societat de garantia recíproca de la Generalitat de Catalunya, o l'aprovació d'un pla de xoc per a l'ocupació, amb 59 milions d'euros de pressupost en benefici d'autònoms, d'empreses, administracions locals i economia social que està també incorporat en un dels decrets llei que en les properes setmanes portarem a la convalidació d'aquesta cambra. I, també, pensant en el futur immediat, el Govern hem posat en marxa la Comissió per a l'elaboració del Pla per a la reactivació econòmica i la protecció social derivat de la crisi. Vull reconèixer l'esforç de tots els departaments que estan impulsant mesures en molts i molts àmbits, i, per tant, la necessitat, no només d'una coordinació en l'estratègia sinó, també, en les mesures d'urgència, és fonamental. Ho farem amb participació; ho farem amb participació dels agents socials i econòmics, de les administracions i també volem que sigui amb participació dels grups parlamentaris. També amb l'objectiu d'un pla per a la reactivació econòmica i la protecció social, no centrat tant en l'emergència del primer moment, que és el que estem cobrint ara, sinó amb les necessitats de transformació estructural que haurem d'afrontar a partir de la propera tardor. Per tant, estem dedicats, en cos i ànima, a resoldre els maldecaps que aquesta situació està generant a famílies, a treballadors, a empreses, a autònoms, a conseqüència de la crisi sanitària. El decret llei que avui portem a convalidació incorpora també altres qüestions més concretes, més de detall amb relació a les obres que s'han posat en marxa, de nou, amb aquelles obres que són més urgents i que havien quedat paralitzades per recomanació de les autoritats sanitàries. Per tant, un nou decret llei, que serveix precisament, per donar continuïtat a aquesta activitat legislativa que estem fent el Govern de la Generalitat de Catalunya, i que és un vertader paquet d'actuacions davant del coronavirus i de la crisi econòmica i social que ha comportat. Aquest país se'n sortirà, n'estic absolutament convençut. Ens n'hem sortit en doblar la corba de contagis, i el que farem ara, en els propers mesos, serà doblegar, però cap amunt, la corba de l'activitat econòmica i de la prosperitat compartida. Gràcies, senyor president; senyores i senyors diputats.
Gràcies, senyor vicepresident. A continuació passarem a la intervenció dels grups parlamentaris per fixar la seva posició. Aquest torn d'intervenció, d'acord amb la Junta de Portaveus, serà d'un temps màxim de deu minuts per grup parlamentari. Té la paraula, en primer lloc, la senyora Noemí de la Calle, pel Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, vicepresidente. Buenas tardes a todos. Una vez más, quiero dar mi más sentido pésame a familiares y amigos de las personas que tristemente han fallecido por esta cruel pandemia; también desear una pronta recuperación a los ciudadanos que actualmente se encuentran afectados por este virus. Ha pasado ya algún tiempo desde el inicio de la pandemia y parece que hemos dejado ya atrás los peores golpes del Covid, hablando en términos sanitarios, pero nos engañaríamos si pensásemos que está todo controlado. Todavía siguen muriendo decenas de personas por el Covid, todavía miles de profesionales siguen luchando en primera línea contra el virus; profesionales a los que yo, personalmente, no pienso escatimarles ningún aplauso. Además, pues, ahora más nunca toca hacer política en la forma más elevada del término, política como servicio público y no como lucha de poder. Ahora más que nunca nos toca a todas las fuerzas políticas formar parte de la solución y no del problema, para todos esos ciudadanos que han perdido a un ser querido o que lo han pasado muy mal debido al virus, a todos aquellos que están preocupadísimos porque son colectivo de alto riesgo y no saben, pues, qué les va a ocurrir hasta que no haya una vacuna. Todas aquellas personas, también, a las que el virus les ha quebrado económicamente y les ha dejado sin ingresos, todos aquellos profesionales que han salido a trabajar mientras la mayor parte de la ciudadanía nos confinábamos en casa. Todas esas personas que han estado a la altura en la pandemia se merecen que nosotros, sus representantes políticos, también lo estemos. Y estamos en una encrucijada y todos tenemos la oportunidad de tomar el camino correcto. Un camino donde las críticas sean entendidas como una voluntad de mejorar, no para hacer partidismo, sino para aprender de los errores. Ciudadanos tiene muy claro que tenemos la obligación de demostrar que nuestra democracia es lo suficientemente madura para entender que en momentos excepcionales lo que importa no son los Juegos de Tronos, no son las calculadoras electorales o el sectarismo político, lo que importa es salvar vidas y salvar empleos. Y toca aprender de nuestros errores y elegir el camino correcto. Y en este caso, el camino correcto es apoyar este decreto. Un decreto que no es perfecto y que tiene, pues, trazas de esas medidas estéticas, de esa política de titulares y anuncios, que tanto le gusta a este Govern de la Generalitat, pero que incluye medidas que, pues, pondrán al Govern ante un espejo y realmente esperemos que les sirva para darse cuenta de que realmente tienen una oportunidad para enmendar su política de confrontación, su empecinamiento en separar y desunir a los ciudadanos, abriendo paso a una nueva etapa de reconstrucción social y económica. Este decreto sigue el mismo patrón que otros decretos, que está, pues, desordenado, no dejan de ser una ensalada de temas tan dispares, pues, como tarifas de sociosanitarios, el impuesto de emisiones de dióxido de carbono, ayudas para las familias, obras públicas, turismo, contratación. Y, bueno, pues, como son tantas cosas, yo me voy a detener en dos temas que nos parecen muy importantes, donde este Govern tiene mucho margen para hacer un propósito de enmienda y aprender a hacer las cosas mejor. El primero es el relativo a la prestación extraordinaria para los suministros básicos. Una prestación de 200 euros en un solo pago, dotada con un fondo muy escaso, que ya se ha agotado, y espero, bueno, que todos seamos conscientes de que estamos aprobando una prestación que ya se ha agotado porque no se han destinado los recursos suficientes. Y el problema es que nos encontramos en una crisis económica y social sin haber hecho los deberes antes. Pues, porque cuando llega una crisis económica hay que tener los deberes hechos para poder afrontarla con garantías, y en Cataluña, pues, la lucha contra la desigualdad nunca ha sido una prioridad para ninguno de los gobiernos anteriores, ni para este. La pobreza no ha dejado de crecer en los últimos años, mientras, pues, se daba, paralelamente, un crecimiento económico. Y eso es porque la Generalitat no ha destinado los recursos suficientes ni ha tenido la voluntad necesaria para combatir la desigualdad. En este Parlament se aprobó una renta garantizada de ciudadanía, que el vicepresidente ha hecho mención, pero... a nosotros, pues, siempre hemos considerado que ni se ha querido gestionar eficientemente por parte del Govern ni se ha dotado suficientemente porque los recursos, pues, se iban, pues, a lo que nosotros llamamos, pues, los chiringuitos y la gestión, pues, de este Govern se centraba en buscar cómo saltarse el estado de derecho para imponernos a todos la independencia. Así que la pandemia nos ha pillado en una situación muy precaria por culpa de la mala cabeza de la Generalitat. Y a esto se ha sumado que no nos quisieron escuchar cuando repetimos hasta la saciedad que los presupuestos estaban caducados y que no servían para hacer frente al Covid. Y esta prestación de doscientos euros lo ha hecho más que evidente, puesto que el fondo extraordinario creado para financiarla se ha agotado, pues, en apenas una semana. Y ustedes no pueden usar la excusa de que no podían saberlo, porque se lo repetimos hasta la sociedad. Mi compañero, el portavoz de economía, José María Cano, en el debate presupuestario, en las comisiones. Y les dijimos que tenían que prepararse para lo que se nos venía encima y que la única forma de hacerlo era preparar unos nuevos presupuestos que reorganizasen los recursos y dirigirlos hacia, pues, consejerías como la de Sanidad y la de Asuntos Sociales. Y que esto solo se podía hacer, pues, reformando la Administración, rectificando esa subida del 15 por ciento en altos cargos, recortando en gastos superfluos que todos conocemos para liberar, pues, recursos económicos y redirigirlos hacia las residencias, las familias sin recursos y, en definitiva, hacia esos recursos, esos servicios públicos esenciales para afrontar crisis de este tipo. Mantener unos presupuestos caducados que no daban respuesta a esta crisis, pues, ha sido absolutamente irresponsable y, aun así, pues, siguen aferrados a unos presupuestos caducos porque no quieren hacer el esfuerzo presupuestario que se necesita para afrontar la destrucción de empleo. Y es que ustedes han hipotecado el futuro de los catalanes, pues, para mantener, como decía, esa subida del 15 por ciento en altos cargos, para mantener una estructura administrativa que está sobredimensionada y para mantener unos gastos superfluos que ni salvan vidas, ni salvan empleos ni salvan a las familias. Y necesitan un cambio de rumbo y un cambio de prioridades porque la pobreza no se soluciona con una prestación muy limitada que se ha agotado en una semana. La pobreza no deja de aumentar desde el inicio del procés, porque los recursos llevan años invirtiéndose en desunir, en separar, en fracturar la convivencia, no en paliar la pobreza. Y mientras sus chiringuitos sigan allí, la pobreza también seguirá allí y aumentando. Y, en ningún caso, pues, se solucionará con una prestación de pago único que puede que ayude a algunas familias y a ustedes a sacar un titular bonito, pero, en ningún caso, acabará con la creciente pobreza estructural que sufre Catalunya desde el inicio del procés. Y hasta que ustedes no reconozcan el error y empiecen a enmendarlo, Catalunya no podrá salir jamás del pozo en el que ustedes nos han metido. Y el otro tema que también recoge este decreto y que nos parece interesante, porque es donde el Govern tiene muchísimo margen de mejora y la posibilidad de enmendar muchos errores cometidos en el pasado, es el relativo al turismo. Ustedes proponen autorizar a la Agencia Catalana de Turismo la contratación por la vía de emergencia de una campaña destinada al mercado doméstico con la finalidad de revitalizar el sector. Y la pregunta... la primera pregunta que cuando leí el decreto pensé, pues, ¿cómo van ustedes a atraer el turismo? ¿Sembrando las playas de cruces amarillas otra vez? Claro. Yo espero que ustedes sean conscientes de que esa no es la forma de atraer el turismo y, por eso, aquí ustedes tienen un gran margen de mejora. Porque el turismo doméstico no lo van a traer solo con una campaña de márquetin, sino cambiando la actitud y el comportamiento que han tenido ustedes en los últimos años. Ya pueden poner la mejor propaganda del mundo, que los hechos hablan por sí solos. Entonces, una campaña de márquetin no va a tener ninguna credibilidad si no se cambia la actitud después de haber estado, pues, años alimentario el odio hacia el resto de españoles. Y hasta que no cambian la actitud nadie les va a creer. Así que lo que tienen que hacer es dejar de alimentar la confrontación y trabajar por la fraternidad y la convivencia. La atracción de inversión, la atracción de trabajo, de talento y de turistas no solo viene con una campaña de marketing ocasional, porque el problema con la atracción de turismo, repito, de turismo del resto de España, lo vuelvo a repetir, son los antecedentes de la Generalitat. ¿Qué han demostrado en los últimos años? Pues, odio, división, hostilidad, que nuestros compatriotas cuando vienen a Catalunya sientan que no son bienvenidos. Y mire, señor vicepresidente, yo supongo que ustedes se acordarán de esa foto suya con un cartel que decía: «cada segundo España nos roba 450 euros. Entonces, espero que se hayan dado cuenta, usted sea consciente de que ese tipo de campañas de márquetin, pues, no son las más adecuadas. Eso hace daño y nosotros no queremos ese mal para Cataluña. Nosotros queremos que Cataluña, pues, vuelva a ser un destino de referencia, un lugar donde todo el mundo sea bienvenido y un lugar donde nadie se sienta extranjero en su propio país. Eso es querer a Catalunya. Querer a este pedacito de terruño es querer que Cataluña vuelva a ser un referente de tolerancia, de pluralidad, de acogida y no de hostilidad ni de confrontación identitaria. Una crisis como esta debe hacernos reflexionar a todos. Y, por extraño que sea, una crisis, pues, puede significar una oportunidad para reflexionar y para cambiar. Y, pues, para hacer mejor las cosas. Así que tienen ustedes una oportunidad para cambiar. No la desperdicien, porque en caso contrario quienes lo van a terminar pagando, como siempre, serán los catalanes. Gracias.
Gràcies, diputada. A continuació és ara el torn del diputat Ramon Espadaler del Grup del PSC i Units per Avançar.
Moltes gràcies, senyor president. Senyor vicepresident del Govern, senyores i senyors diputats. Voldria que les meves primeres paraules, malgrat que s'ha dit i reiterat per boca de diferents grups parlamentaris i s'ha fet una declaració formal al Parlament, fossin, doncs, d'escalf, de proximitat a aquelles famílies i a aquelles persones que han perdut éssers estimats i amics. I també de suport i de reconeixement molt explícit –com també ha fet aquesta cambra i, sense excepció, tots els grups parlamentaris– a totes aquelles persones que, a través de les seves professions: sanitàries, cadena alimentària, transport, logística, neteja o tants i tants serveis, ens han fet una mica més transitable i més humana aquesta crisi que ens ha colpejat i que ens porta a fer aquest mateix Ple en aquesta situació tan i tan excepcional. Deu estar amb mi, senyor vicepresident del Govern, que probablement dels decrets llei que ha formulat el Govern –probablement–, aquest sigui el més heterogeni de tots. Perquè el reguitzell de mesures que s'han apuntat aquí, jo no les rellegiré totes per una qüestió gairebé d'estalvi de temps, però toca temes tan diversos com l'impost de CO2, que té a veure amb la contaminació atmosfèrica; represa d'obres públiques que, a conseqüència del Covid, havien quedat aturades; impuls d'algunes obres a través de reformes i millores a les escoles. I, particularment, aquests dos temes en què jo també em centraré, han centrat bona part de l'atenció de la seva intervenció, i veig que també dels altres grups, del grup parlamentari que m'ha precedit, fonamentalment: l'impuls de la campanya turística, a la que faré esment al final de la intervenció, i, doncs, també d'una manera molt particular, la prestació extraordinària per a autònoms. Si em quedés una mica de temps, cosa que dubto, el dedicaria a algun altre tema. Respecte a aquesta prestació extraordinària per a subministraments bàsics, el primer que cal posar de manifest –i ha quedat clar de les paraules del vicepresident–, és que estem, doncs, davant d'això, d'un ajut puntual concret, 20 milions i mig d'euros repartits en ajudes de dos-cents euros d'un sol cop per a les famílies que pertanyen a un col·lectiu, doncs, d'autònoms, treballadors per compte propi, que han tingut la dissort –que n'hi ha moltíssims, desgraciadament– de perdre, de veure com ha caigut la seva activitat econòmica, i que s'hi han pogut acollir. I tant és així, doncs, que la demanda, com vostè mateix deia, ha estat rotunda, excepcional, que en poques hores gairebé s'ha exhaurit la prestació. Per tant, no estem davant d'una renda garantida, i podríem discutir molt al respecte, ni d'un ingrés mínim vital. Sí que voldríem fer tres qüestions que ens semblen, en definitiva, importants respecte al col·lectiu al que va destinat, que són molt fonamentalment els autònoms. Estem d'acord amb vostès, i crec que amb tots els grups parlamentaris, que el col·lectiu dels autònoms és important, essencial en el nostre país, per, com a mínim, tres raons. Primera, perquè en aquest context és un dels més colpejats per la crisi. En segon lloc, i no gens menor, perquè probablement és un dels col·lectius més desprotegits en l'àmbit econòmic –i no és un tema gens menor. I, en tercer lloc, no només perquè són una part essencial de la nostra economia, 540.000 autònoms, sinó perquè són una part essencial de la nostra societat. Al darrere d'aquests 540.000 autònoms hi ha 540.000 famílies. Per tant, compti amb nosaltres amb el suport per aprovar aquestes ajudes, però amb algunes observacions crítiques, propositives, constructives. La primera és la insuficiència de la partida. La primera que hi van destinar eren 7 milions, en aquesta concreta 20 milions, ens segueix semblant insuficient. I té bastant a veure amb el debat que teníem, doncs, justament aquest matí amb relació als fets i les paraules. La segona observació fa més referència a la necessitat de concertació social. A alguns ens va deixar bastant perplexos la reacció dels líders sindicals quan la van conèixer: Comissions Obreres va parlar d'«ocurrència; la Unió General de Treballadors va parlar, va demanar, per favor, que ordenessin les seves propostes econòmiques; la USOC els va dir tres quartes parts del mateix, i la Pimec, per exemple, també va demanar que hi hagués una certa ordenació de les propostes econòmiques, no? I tercera observació respecte a aquest tema, seria la necessitat també de coordinar-se amb les altres administracions. Vostè no n'ha parlat, o n'ha parlat molt indirectament. Hi ha ajudes del Govern central, que és el qui li correspon la major part, certament, en aquests col·lectius hi han ajudes de molts ajuntaments. Aquests dies jo he parlat amb Sant Vicenç de Montalt, per exemple. Em deien que ja n'estaven fent una en molts indrets, entre els quals els de Barcelona, ahir va anunciar també una ajuda, per cert, una partida una mica més gran, doncs, de la que hi dedica el propi Govern de la Generalitat, sí que demanem –perquè els recursos són limitats, això és una evidència– que hi hagi aquesta coordinació, tant amb les administracions com amb els agents socials, com li han reclamat els agents socials, en ares, bàsicament, a la simplicitat, perquè siguin simples a la visibilitat d'aquestes ajudes per part dels destinataris i a l'eficiència, entenent per «eficiència que de veritat arribin a aquells que de veritat ho necessiten, perquè se n'assabentin que existeixen, perquè ara hi ha un ventall molt dispers d'ajudes. En qualsevol cas, nosaltres hi donarem suport, i li fem aquestes aportacions en un to positiu, en un to constructiu, i compti amb el nostre suport. Pel que fa al segon àmbit que vostè ha tractat, el de la campanya, doncs, aquesta, publicitària, per a la promoció turística adreçada als mercats domèstic i espanyol. No cal que li recordi les xifres, vostè les té, evidentment, al cap, com les hi tenen els diputats i diputades. El turisme representa un 12 per cent del nostre PIB de manera directa i genera el 14 per cent de l'ocupació, i les xifres que vostè ha donat la caiguda del turisme, a conseqüència de la pandèmia, són dramàtiques. Per tant, és un sector que requereix, evidentment, del suport del Govern. Fins ara, si ho traduïm pressupostàriament, ha estat una partida de 2 milions d'euros per part del departament corresponent, i ara aquesta campanya econòmica. També li voldríem fer quatre observacions al respecte en to, hi insisteixo, positiu, perquè ens sembla important. La primera observació és respecte al contingut de la campanya. Creiem que serà, evidentment, un factor decisori per escollir un destí turístic la garantia sanitària, la seguretat sanitària. Per tant, creiem que s'ha de focalitzar a garantir allà, en aquells entorns on això sigui factible de fer-ho, la qualitat sanitària, la seguretat sanitària, perquè serà factor per descartar o per escollir destí, aquells que tinguin la fortuna de poder-ho fer, que no són tants. I des d'aquí també voldríem convidar totes aquelles persones que tindran la capacitat, perquè tenen garantits els seus llocs de treball, i per poder fer turisme aquest estiu, que el facin en els termes que plantegem, aquest turisme interior, per ajudar a salvar aquest sector, que és realment important. La segona observació és respecte als destinataris. Vostès parlen de «destinatari domèstic i el «destinatari del mercat espanyol. Li demanaríem, i això ho hem traslladat a la consellera, que en el sector domèstic hi incorpori també el sud de França quan faci el destí, perquè molts municipis i molts equipaments turístics de la part fronterera de Catalunya amb el país veí de França, en un radi d'una hora de cotxe, doncs, tenen la capacitat de captació de turisme. Li parlo dels Empordans, però li puc parlar de molts altres territoris finals, que pensin també que aquest turisme no és gens menyspreable. Aquestes persones poden, doncs, ocupar les nostres places hoteleres i poden gaudir del nostre territori, que no..., en aquest concepte de «domèstic, no perdin això. Faré després una acotació respecte al mercat espanyol. I també una altra qüestió, com li dèiem en el primer cas, de coordinació. En aquest país, les diputacions, per exemple, fan una feina molt important de captació de turisme. Totes, sense excepció, fixi-s'hi, tenen organismes específics sobre el que és el turisme; tenen els corresponents patronats de turisme: el de la Costa Brava, el de Tarragona, el de Lleida; Barcelona no ho té articulat a través d'un patronat, però sí que té recursos, evidentment, destinats al turisme, i la ciutat de Barcelona també té un organisme per al turisme. Els demanaríem que ho coordinessin, en ares també a compartir el missatge, que per a nosaltres ha d'anar sobre la seguretat, sobre el destí turístic segur, i en ares a segmentar bé aquests mercats que han d'anar-hi, perquè en tenim pocs de recursos, i és allò que ens diem i que ens repetirem. Per tant, busquem la màxima eficiència, i fixi's que les propostes que els fem són, evidentment, en to constructiu. I la darrera reflexió és en relació amb el turisme en aquest àmbit d'Espanya. Hi ha una altra campanya, s'ha dit –jo no hi insistiré pas més–, però que no costa ni un euro i que és molt efectiva. I crec, doncs, que és una condició, segurament, no suficient, però sí necessària, que és el respecte mutu. I no parlo per vostè, conseller, ni cal assenyalar, però quan alguns membres del Govern o dels grups parlamentaris que donen suport al Govern flirtegen amb aquest menysteniment cap al que representa el conjunt d'Espanya no ajuden en res. O sí que poden decantar decisions, que no vinguin, precisament, a escollir Catalunya com un destí turístic, quan estic segur que serà un destí turístic, evidentment, segur. Aquest dematí –i amb això vaig concloent– s'ha suscitat un interessantíssim debat entre les paraules i els fets, s'ha fet per part d'una diputada de la CUP fent una cita de José Martí i jo entendran que, per raons de proximitat, digui el mateix però amb una persona que, a més, geogràficament, també m'és molt més proper; que és, en aquest cas, Josep Pla. Josep Pla, l'any 1930, deia que «els desenganys es produeixen en política quan hi ha un dèficit entre la paraula i l'acció. I creiem, doncs, que hi ha molt dèficit, en aquests moments, entre la paraula i l'acció. Les paraules sonen bé, tot el que ha dit vostè des d'aquí sona bé, però les accions, quan baixem a la concreció pressupostària, quan baixem a determinats aspectes, doncs, crec que deixen molt, molt, en definitiva, a desitjar. Per tant, en aquest sentit, la nostra acció –i entengui-la així– és de suport a aquest decret, de suport a l'economia productiva, de suport al sector turístic –certament important al nostre país– i de suport, evidentment, a tot aquell col·lectiu d'autònoms que està en una situació realment crítica, i, per tant, hi donarem suport. Gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació és el torn del diputat Lucas Ferro, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem.
Moltes gràcies, president. Diputats i diputades presents, els que ens sentiu des de casa i vicepresident Aragonès. Sumar-me, en primer lloc, tant a l'agraïment als treballadors d'aquest país, als treballadors sanitaris i tota la resta de treballadors d'aquest país que estan sostenint l'economia i la vida en aquests moments tan difícils i sumar-me també al condol a les víctimes de l'emergència sanitària. Discutim un decret que crec que té, fonamentalment, quatre parts, que són bastant diferents; és una mica un poti-poti. Agraïm –no és una crítica, eh?– que aprofitem per fer decrets que toquin diverses coses i puguem resoldre-les més ràpidament, però crec que sí que mereix, diguem-ne, intervencions separades sobre cada sector. Crec que vivim un moment polític on vosaltres precisament –vosaltres, els companys i companyes d'Esquerra Republicana– dediqueu gran part de la vostra activitat a xarxes socials a parlar sobre la política d'aliances. Està molt bé fer-ho, però aquesta tarda quan aproveu el decret sobre la sanitat privada i el seu finançament amb el PP i Ciutadans, dediqueu-hi avui també una estona, perquè crec que no s'entén molt bé el que esteu fent aquí. Crec que tots els grups polítics –tots, no només els que us vam donar suport en l'aprovació de pressupostos, que crec que mereixeríem poder discutir alguns elements, si no tota la resta– estan a disposició d'aquest Govern per discutir sobre política sanitària, sobre política econòmica i sobre emergència social. I crec que, que presenteu un decret com aquest, avui, que bàsicament sobrefinança la sanitat privada en aquest país, i, bàsicament, estableix un xec en blanc que duplica les previsions de la patronal sanitària privada, i que, a més, ho fa en una situació en què la ciutadania de Catalunya i la sanitat pública de Catalunya mereix esforços econòmics extraordinaris, és una vergonya que, com a mínim, mereixeria alguna reflexió pública. La primera part d'aquest decret, el que té a veure amb la factura mèdica, per a nosaltres ja no és motiu de discussió, perquè bàsicament el que fa és clarificar el decret anterior, amb el que no estem d'acord i hi votarem en contra. I, per tant, el clarifica en uns punts que per a nosaltres ni tan sols alteren el sentit i la posició del nostre vot, fonamentalment, ja ho hem dit, perquè sobrefinança la sanitat privada, perquè els reconeix dret a benefici enmig d'una emergència sanitària, i crec que són dos elements que per a nosaltres no manquen més discussió. I, per tant, per anar bé, faré la meva valoració sobre la resta del decret. Aquesta part, donat que no modifica res substancial, crec que la nostra opinió ja la manifestarem votant en contra del decret anterior. Sobre l'impost a les emissions de CO2. Ja diem ara que compartim la moratòria que proposeu en l'impost de CO2. Crec que hi ha alguns sectors, dins i fora del Govern, que no han digerit gaire bé la reforma fiscal que hem plantejat en els pressupostos: l'increment d'impostos a les classes mitjanes altes i la recuperació de l'impost de patrimoni i de successions. I crec que algun d'aquests sectors aprofita la situació actual per dir: «Home, en una situació de bonança, potser sí que qui més té hauria d'aportar i qui contamina més hauria d'aportar, però, en aquesta situació, molt millor deixar caure tots els impostos i exigir que es cobreixi la despesa social amb l'aigua de pluja que caigui. I crec que és una posició que, si abans ja ens semblava irresponsable, ara, sincerament, ens sembla delirant, aquesta posició d'exigir, per exemple, a l'Estat, que vagi suprimint impostos i vagi assumint despesa. Ja sabem on acabarà en la següent campanya per dir que l'Estat és un estat fallit, etcètera. Crec que en aquest moment el que necessitem és ser capaços d'explicar una cosa molt senzilla: d'aquesta crisi en sortirem fent el contrari del 2008. Però això implica una sèrie de coses. En sortirem redistribuint renda i repartint riquesa al país per parar aquest cop, i ho farem no només amb una reforma fiscal –i amb la que ja vam aprovar amb vosaltres–, ho hem de fer en molts més àmbits. No pot ser que el que guanyem en la reforma fiscal ho perdem en devaluacions salarials, i per això és important, avui més que abans d'aquesta crisi, derogar la reforma laboral. No pot ser que el que perdem amb la reforma fiscal, el que guanyen les classes populars i el conjunt de la ciutadania amb la reforma fiscal, ho perdem no sent capaços de regular el preu del lloguer. I per això és important que aquesta transferència de renda no sigui només en els comptes públics sinó que sigui integral en el conjunt de la societat. Ara bé, som conscients que hi ha dificultats, i som conscients que hi haurà sectors que tindran molta menys recaptació del que tenien previst, i som conscients que hi ha impostos que, en aquesta situació, no operen amb normalitat i que caldrà mirar en cada cas com replantegem aquesta discussió. I som partidaris que es faci precisament com proposeu vosaltres aquí, fent una moratòria, guanyant temps i eximint durant un temps, però no condonant d'inici, sinó sent capaços de replantejar aquest debat quan passi l'emergència sanitària, i quan tinguem previsions econòmiques de recaptació més fiables, i per tant, estem d'acord en com ho proposeu. Sobre l'ajut a subministraments bàsics. Clar, plantejar un ajut de 20 milions d'euros que bàsicament el que suposa són pagaments de 200 euros, diguem-ne, es presta a moltes crítiques: a la crítica de la insuficiència, evident; a la crítica de la propaganda que després se'n fa, etcètera. Nosaltres, durant tota aquesta discussió, hem intentat mantenir la mateixa posició, que és que tota ajuda és poca, i que, per tant, tota ajuda és benvinguda, i que, per tant, hi donarem suport, perquè a més, crec que si tots els partits, eh? –i no parlo només del meu–, jo conec casos de militants del meu partit que l'han sol·licitat, estic segur que vosaltres coneixeu gent del vostre entorn que, malauradament, l'ha hagut de necessitar perquè són autònoms que estan esperant la prestació extraordinària per cessament d'activitat, perquè són treballadors que estan esperant el cobrament dels ERTOs, o de l'atur, o tenen una caiguda d'ingressos sobrevinguda per aquesta situació. I en la mesura que això permet pagar subministraments bàsics: llum, aigua... Juga una funció. Ara bé. Nosaltres li reconeixem utilitat a aquestes mesures i no som partidaris de menystenir-les, perquè considerem que totes juguen una funció i que juguen una funció important a l'hora que entre tots puguem construir una mínima xarxa, un mínim escut social que permeti que ningú caigui fora del dret a tenir una vida digna, fonamentalment. Però creiem que és important reordenar tots aquests espais d'ajudes que des de totes les administracions s'estan posant en marxa. I creiem que, que s'hagi esgotat en una setmana és símptoma de la seva utilitat, però també és símptoma de que hem de poder anar més enllà i replantejar què estem fent des de cada administració. La primera evidència –l'ha comentat el company d'Units per Avançar– manca diàleg social. No pot ser que una administració tregui una ajuda i tots els actors socials representatius li recriminin la falta de transparència, la falta de previsió, de clarificació del que s'està fent, etcètera. Crec que els actors socials, especialment els actors socials vinculats al món del treball, tenen prouta informació i tenen prouta sapiència com per poder valorar, també conjuntament amb el Govern, la qualitat i l'encertat que són les diferents mesures. El segon: caldrà reordenar què fa cada administració en aquest país, perquè sinó tenim ajuts que s'estan duplicant en un municipi. Hi ha ciutadans que avui el seu municipi els ofereix un ajut similar, altres que no; altres ciutadans que en el seu municipi el dret a subministraments es cobreix d'una forma i altres que no. Entremig, tenim la Llei contra la pobresa energètica que no s'ha desplegat reglamentàriament. Pensem-hi també. Per tant, construïm itineraris. Que un ciutadà pugui dir: «Tinc aquesta necessitat sobrevinguda, a quina administració m'he de dirigir i quin procediment administratiu he de seguir? I crec que en la mesura que puguem clarificar això facilitarem també la vida a molta gent que està avui en intranets, fent tràmits administratius molts d'ells tortuosos, que no saben on dirigir-se, que tenen les oficines d'atenció ciutadana tancades en els seus municipis, i que es veuen sobrepassats per una situació sobrevinguda per la qual molts d'ells no coneixen tampoc els drets que els són reconeguts, entre d'altres, amb decrets com aquest. I crec que això ho hem de fer. I sobre el turisme, és veritat que el seu Govern, part del seu Govern, moments del seu Govern, fotos del passat es presten a moltes bromes, però també és veritat que en el nostre país, en moments passats, pitjors de la nostra història, el turisme nacional en situacions com aquesta era una pràctica obligatòria per a molts treballadors públics, per a treballadors que tenien garantides les seves condicions. Segurament avui ni cal ni seria...
Vagi acabant, diputat...
...obligatòria –i amb això ja acabo– però crec que tot allò que ens permeti suplir la caiguda del turisme, apel·lant al turisme interior, també a Catalunya...
Acabi, diputat...
...entre catalans, no només a fora, ens serà d'utilitat, i per tant, la valorem positivament i ens abstindrem en el conjunt del decret. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació és el torn del diputat Vidal Aragonés, del Subgrup de la CUP - Crida Constituent.
Si haguéssim de votar aquest decret pel primer dels articles, evidentment, el sentit de la nostra votació seria un no rotund. Mirin, el literal que diu aquest decret: «Per tal d'aclarir la facturació de la medicació hospitalària de dispensació ambulatòria –que tenim un primer problema si s'ha d'aclarir– «afegir una tarifa per a la llarga estada sociosanitària per la Covid-19 i establir que l'activitat de llarga estada sociosanitària a pacients sense la Covid-19 serà compensada d'acord amb la tarifa de nivell C. M'haig de remetre simplement al que hem exposat quan ens referíem al Decret 12/2020, i per tant, seria no. Però nosaltres ens volem quedar amb una altra significació d'aquest decret i farem allò que sempre es desaconsella, que es que no posis en valor allò que és positiu de qui governa quan ets oposició; nosaltres no fem així política i, per tant, volem posar en valor allò que té una part positiva i direm el que pensem nosaltres que és positiu i què no és positiu. Estem parlant, evidentment, de la prestació de dos-cents euros, prestació per cobrir subministres, alimentació, farmàcia, tant per a treballadores per compte aliè –assalariats, assalariades, funcionaris, funcionàries– com autònoms o autònomes, que es dona si hi ha una reducció del 30 per cent –després ens referirem en què– i en unitat familiar de 2.098,37 euros. Mirin, quan ho vam llegir i vam veure el tema del 30 per cent, doncs hi vam veure trampa: prestació de desocupació, qui no està ocupat, 70 per cent i, per tant, vostès es movien també en una realitat, en uns llindars que deixaven a fora tota una sèrie de col·lectius. Però la gran trampa –i no voldríem referir-nos-hi amb aquest terme, «trampa, però pensem que és la gran fallida d'aquesta regulació– és que únicament hi posen 20 milions. I, per tant, dos-cents euros, 20 milions, cent mil persones. Encara que, com que és positiva, nosaltres valorem no votar en contra d'aquesta validació sinó fer una abstenció. I els hi demanarem que la tornin a regular, i que hi tornin a posar no 20 milions, sinó que hi posin, evidentment, una quantia que vingui a cobrir a tothom que estigui en la situació objectiva. També els demanem dues coses: la primera, una interpretació literal de la norma. I «interpretació literal de la norma el que significa és que si diu «haver patit una reducció involuntària de les rendes del treball, en aquest cas, parlem del 30-70 per cent, que sigui sobre les rendes de treball. I a qui li aproven una prestació de desocupació no rep rendes del treball. Això no és una renda del treball. Important també. I la segona, una interpretació finalista, que si la norma el que diu és: «ingressos familiars no superiors a 2.098 euros, doncs si l'ingrés no existeix, i «ingrés sempre significa «entrada, ja que no ha cobrat la prestació de desocupació, que no ho tinguin en compte. Això és fonamental. Més enllà que ara ja està esgotada. Entenem que el que falla evidentment és la manca de dotació, ja que 20 milions no són suficients. Hauríem de tenir ja una altra regulació. Però, evidentment, s'està cobrint aquells que el Ministerio de Trabajo, més ben dit el SEPE, no està cobrint. Ens ha fet molt de mal que el Ministerio de Trabajo digui: «S'han prohibit els acomiadaments. No és cert. Ens ha fet molt de mal que el Ministerio de Trabajo digui: «Sis mesos següents amb un ERTO, no es pot acomiadar. No és cert. Ens ha fet molt de mal que el Ministerio de Trabajo digui: «Aquelles empreses que tenen seu a paradisos fiscals o que reparteixen dividends no es poden acollir a un ERTO. No és cert. Però el que ens fa més mal, indubtablement, són totes aquelles persones que a dia d'avui encara no han cobrat la prestació de desocupació. Coincidim que els grups de govern a l'Estat espanyol..., també els que estan aquí, els deu fer mal. Per això els demanem, i d'una manera molt especial als aquí presents diputats de Podemos, que es facin valdre; que no dediquin el seu temps a venir a insultar a la CUP per les xarxes i que posin tota la seva intensitat en el que significa que aquests treballadors i aquestes treballadores puguin cobrar la prestació. I, miri, li diem des d'un punt de vista caritatiu, i «caritatiu no en la significació d'«almoina, sinó en la significació d'«amor compassiu. Els emplacem sempre, companys i companyes dels comuns, a trobar-nos als carrers lluitant, lluitant per aquestes prestacions; lluitant per derogar la contrareforma laboral real, no un fake de tres hores; lluitant per tenir tombat el règim del 78, i lluitant per allò que és combatre la casta, el que fa fins quatre dies eren vostès. Nosaltres els emplacem a trobar-nos al carrer. Això sí, si vostès el que venen és a donar-li hòsties a la CUP i a defensar la senyora Calviño, que representa la troica, allà ens trobaran amb absoluta contundència. I acabant, i retornant també al decret: contractació de l'Institut Català de Finances. Ja els vam explicar quan ho van portar, en primer lloc, en un altre decret, les nostres oposicions, però, en aquest cas, també hi ha una part més positiva, que és en relació a cobrir línies de finançament dels autònoms. Per tant, la nostra abstenció té sentit. I, per últim, una reflexió de tècnica legislativa: estant vostès portant, en alguns dels decrets, qüestions que no són d'urgència. No els hi diem únicament per aquest, sinó pels quatre de què hem tingut el debat en el dia d'avui. I els demanaríem, per tant, que fossin més curoses.
Gràcies, diputat. A continuació, és el torn de la diputada Esperança García, del Subgrup del Partit Popular de Catalunya.
Diputats, diputades, conseller. Bé, el que millor descriu, llavors, aquest decret llei que porten vostès a votació avui aquí és un calaix de sastre. Ja ho entenem, la situació excepcional requereix mesures transversals i, per tant, sí que és veritat que la crisi sociosanitària força una mica, diguem-ne, la tècnica legislativa. No ens oposarem a l'aprovació d'aquest decret, però sí que creiem que és necessari fer consideracions respecte d'aquells supòsits que comporten ingressos i aquells que comporten despesa. Creiem que la varietat de matèries que tracta aquest decret només es pot reduir en això: ingressos i despeses que ens ajudin, una mica, a filar una miqueta més prim del que fa el mateix decret. Respecte als ingressos, vostès el que proposen és un ajornament del pagament de l'impost d'emissions dels vehicles de tracció mecànica, i nosaltres el que veiem en aquest decret és que el problema d'aquest impost és que vostès l'ajornen no per la crisi sanitària, sinó perquè no estan preparats per cobrar-lo. Vostès ajornen el pagament del 2019 fins al 2021 i el pagament del 2020 fins al 2022. I qualsevol pensaria que podria ser molt bo que, en una etapa de crisi socioeconòmica provocada per la crisi sanitària, s'ajornés el pagament d'un impost. Però no és suficient. I no és suficient perquè l'impost ja era un error per si mateix. I el que creiem, i el que vam defensar des del Partit Popular, és que els catalans ja tenien suficient pressió tributària. Per tant, el que els demanem és que aquesta sobrecàrrega tributària no s'ajorni, no es tiri una pilota cap endavant i, simplement, facin vostès una reflexió de si no estan preparats, si no és el moment i si l'impost ja no era correcte en el seu moment, que el deroguin d'una vegada per totes i que no esperin al 2021 per fer-ho, i que ho facin directament ara. Perquè ara, en aquest moment, la sobrecàrrega tributària no ajuda ni a salvar negocis, ni a donar oportunitats per trobar i generar nous llocs de feina, i ja està claríssimament a les famílies. Respecte al destí de les herències intestades de les quals és la Generalitat beneficiària. Ens sembla fantàstic que vostès decideixin utilitzar aquests recursos directament per a la crisi sanitària i per les derivades socioeconòmiques que pateixen molts ciutadans arran d'aquesta crisi, però estarem vigilants. I estarem vigilants perquè vostès tenen uns antecedents que és destinar aquests recursos a finançar la Plataforma per la Llengua i Òmnium Cultural. I aquestes dues entitats no s'encarreguen ni molt menys d'ajudar la ciutadania en una situació com aquesta, i més aviat entorpeixen la creació d'un prestigi de Catalunya, que després enllaçaré amb la proposta del turisme. Respecte de la despesa, estem plenament d'acord amb el sistema de reemborsament sanitari per a llarga estada sociosanitària o per dispensació de medicaments arran de la Covid; ens sembla correcte. També creiem que les mesures d'ajut social contingudes a l'article 3 són totalment encertades. Creiem que la situació d'emergència social és la que és: 716.000 catalans han patit un ERTO, encara molts no han cobrat del SEPE, de fet, són noranta mil. Deia abans un diputat els cent mil, que si fèiem el càlcul dels 20 milions i els dos-cents euros de prestació pràcticament quadrava. Nosaltres creiem que és necessari també, donat que tenim mig milió de catalans a l'atur i tenim autònoms que no tenen molts d'ells prestacions de cap mena, doncs que es facin mesures alternatives que complementin aquestes. Els proposem també, ja que el Govern d'Espanya ha deixat fora les famílies amb menors de més de set anys fins a catorze, que ajudin aquestes famílies per tal de superar aquesta crisi sanitària, que es veu que es prolongarà en el temps. També crec que les mesures de licitació d'obres respecte de les escoles públiques són bones. Ara bé, crec que seria bo, fora bo que vostès fessin una reflexió al respecte de les mesures i de l'adequació de les aules a les ràtios d'alumnes per aula, donada la persistència d'aquesta crisi sanitària, i també d'un replantejament de substitució definitiva dels barracots. Vint mil alumnes catalans no poden seguir estudiant a barracots, i menys amb una crisi sanitària com aquesta. Crec que també és important fer un esment específic a aquesta campanya del turisme. Mirin, jo crec que potser no hagués calgut aquesta campanya. Si vostès haguessin sigut un govern responsable, un govern que no encoratgés que es clavin creus grogues a les platges catalanes, que es menyspreï la resta d'espanyols de tot el territori, que a més a més es facin campanyes de promoció de cerveses Fuck Spain... Deixin que sigui el sector qui participi proactivament en aquesta campanya, que són els que menys prejudicis tenen, els que saben i aprecien el turisme i els que poden transmetre millor que ningú que Catalunya és una experiència única de cultura, natura i gastronomia.
Gràcies, diputada. A continuació, és el torn de la diputada Anna Caula, del Grup Parlamentari Republicà.
Gràcies, vicepresident. Avui estem aquí per parlar de decrets per avançar, avançar en aspectes concrets necessaris en l'ara, per donar respostes vàlides i efectives en temps real. Tal com ha explicat el vicepresident, aquests decrets no són només per donar resposta a l'emergència sanitària sinó també per fer front a les seves conseqüències econòmiques i sobretot socials, i per lluitar, per assegurar una progressiva tornada a l'activitat davant d'un dels reptes més grans i que requereix més immediatesa, i que mai ens havíem trobat com a societat. S'està gestionant un període d'incertesa i a una velocitat inèdita a qualsevol institució. Un xoc provocat per l'impacte del Covid-19, amb una obligació: no podem deixar que aquesta pandèmia serveixi per consolidar una societat i una economia desigual. Objectiu, ho dèiem: lideratge, inversió i garantir que ningú es quedi enrere. L'estat emprenedor que arribi allà on el sector privat no pot arribar; el lideratge del sector públic per impulsar un creixement equitatiu, sostenible i, sobretot, sostingut en el temps, i aprofitar aquesta crisi per sortir-ne reforçats com a societat del benestar, pensant en i per a les persones, els nostres veïns i veïnes. Aquest decret, com esmentava la companya del PP, probablement té un punt de calaix de sastre que afecta diferents àmbits, i és totalment comprensible, perquè vol donar respostes a l'emergència, la necessitat diària i en múltiples fronts que ens ha obert aquesta pandèmia. Agraïm, doncs, la tasca ingent diària de tots els departaments i el personal de la Generalitat de Catalunya, i alhora també ho volem fer extensiu a ajuntaments i institucions diverses, i a tota la societat civil i empresa privada, perquè la implicació de tots en aquest moment no ha tingut mai precedents a la història. Ho dèiem, de tots ha sigut comentat, que aquest decret sobretot destaca per aquesta prestació de 20 milions per a ajuts a les diferents famílies que han patit una reducció d'ingressos. És un ajut directe, un ajut immediat. I en el moment de màxima incidència de la necessitat posaria valor en tres paràmetres, tres paràmetres que a vegades en les institucions no van agafats de la mà, sinó que aquests ajuts solen arribar molt més tard del que la gent realment necessita, i immediatament i a hores d'ara podem dir que un ajut que es va obrir a finals de maig 69.000 famílies ja l'han cobrat. Això és immediatesa, això és resoldre-ho, encara que és veritat que tots coincidirem que és insuficient, i tant que sí, i tant de bo hi haguessin aquests diners a la Generalitat per poder duplicar, triplicar i fer aquest esforç. Però el que sí que hi ha ja és una dotació que ja ha arribat a les famílies de 20 milions. Hem posat, també... Bé, contextualitzem-ho una miqueta, no? Ho dèiem, el 40 per cent d'aquestes ajudes han arribat a persones afectades per ERTO, i un 23 per cent a treballadors afectats per la reducció d'autònoms. Per tant, arriba a aquell teixit que realment necessita aquesta ajuda perquè per a ells els és vital la supervivència mes a mes. I el que és important: s'han posat diners a les butxaques de les famílies que s'han quedat sense recursos o els han vist reduïts dràsticament, o, senzillament, que depenent del pagament dels ERTOs, que dos mesos després encara no han arribat, veien col·lapsades en alguns casos la seva gestió de despesa domèstica. I treballem per no arribar a un punt de no retorn per a molta d'aquesta gent, perquè tant de bo el pagament dels ERTOs, en boca de tothom, i que perversament el Gobierno en alguns moments insisteix en vincular a l'estat d'alarma, tinguessin la celeritat d'aquest ajut, perquè la classe treballadora respiraria. Ho dèiem, són vitals aquestes ajudes i és vital la immediatesa d'aquestes ajudes. Així mateix, aquest decret també reactiva altres sectors, com és el de les obres –totes aquelles que per possibilitats es poden reactivar–, perquè és una altra manera de tornar a dinamitzar la nostra economia, de posar diner en circulació, que això és el que és necessari. Com el que dèiem: aquesta doble via, aquests 20 milions que són d'ingrés immediat, d'economia que comença a circular, i, amb productes bàsics, i nodrint l'economia bàsicament de proximitat, amb una injecció directa de liquiditat. I sí, ajornem diferents impostos, però amb tot aquest objectiu d'apostar per polítiques actives, i no només per polítiques passives. Hem parlat molta estona aquí d'aquests períodes d'austeritat, de com la recessió del 2018 va afectar i a qui va afectar; de tots és conegut que es va carregar a l'esquena dels més febles, però que la recuperació de després sí que va anar a la butxaca dels més rics. I això és el que Esquerra Republicana no vol tornar a reproduir. El 2017 el salari mitjà per jornada de treball del 10 per cent dels rics va ser 4,8 vegades més gran que el del 10 per cent dels pobres. Aquesta realitat no és la que volem tornar a reproduir, i veiem que encara que canviï tantes vegades com sigui necessari el color dels diferents governs, això no es modifica. Volem decisions que redistribueixin la riquesa, i de proximitat. En feia esment algun altre company: de tots és sabut que a més proximitat, més qualitat de servei i més coneixença de les realitats reals dels nostres conciutadans. No a les recentralitzacions, perquè hem vist que no són viables. No podem oblidar que quan alguns parlaven d'austeritat per a tothom eren massa generosos amb els que més tenien; mentre retallaven despesa imprescindible per a la cohesió social, feien regals a les classes més benestants del país, com la supressió de l'impost de successions, eina imprescindible per evitar perpetuar la injustícia i garantir la igualtat d'oportunitats. Quin encert, vicepresident, recuperar aquesta fiscalitat progressiva, imprescindible per construir un país més just i equitatiu, amb la complicitat dels comuns, tot s'ha de dir. Aquesta redistribució cap a dalt va sacsejar, més enllà de Catalunya, també tot l'Estat: s'imposava austeritat a sanitat, educació i despesa social, però, això sí, va haver-hi temps perquè el senyor Montoro reformés l'IRPF per estalviar diners a les rendes superiors als 120.000 euros anuals, que, per si algú es despista, no és classe mitjana. Això va implicar, en un sol exercici, el 2016, una recaptació disminuïda de l'Estat de 4.183 milions d'euros. La crisi del Covid s'ha valorat en 1.800 milions extres en inversió sanitària. Quan algú, com els nostres companys de sanitat, posen en dubte la tasca que fa la conselleria d'Exteriors amb un pressupost de 76 milions d'euros, nosaltres els contrastem 4.000, que són els que sí que haurien d'estar reivindicant, perquè sí que resolen tots aquells problemes que vostès durant l'última hora han posat sobre la taula, i no contra 76 milions, que queda clar que treballen per a tots aquells ciutadans catalans que viuen a l'exterior. I aquí podríem anar parlant. I sí, parlem de la reforma fiscal. I sí, parlem també de la redistribució on tota aquesta retribució se l'apropia l'Estat. Des del 2010 l'Administració central ha vist augmentar els seus recursos en un 83 per cent, versus un 18 per cent de les comunitats autònomes. Això és degut a que l'austeritat i la seva relaxació només s'han aprofitat per recentralitzar recursos. I si l'objectiu de dèficit es distribuís d'acord amb la despesa pública, hauria de suposar un marge del 58 per cent per a l'Estat i un 31 per a Catalunya. Però l'arbitrarietat del PSOE i del PP el deixen en 89 per a l'Estat i 11 per a la resta; 11 enfront del 31 per cent. I avui venen aquí i, amb bones paraules o amb exigència, ens parlen que la inversió de recursos és insuficient. Jo crec que aquí hi caldria una reflexió. Avui ens han dit i ens han plantejat des de la bancada del PSC, en els tres decrets, moltes i moltes exigències. Ens parlaven de que han proposat al Govern central una comissió per parlar de la reconstrucció, però també els diríem: han plantejat una investigació sobre la derogació de la reforma laboral, que porten anys prometent? Eslògan de campanyes, compromís d'aplicació, i que ja forma part d'aquest programa de govern gràcies a Podemos. Però vet aquí, també la utilitzen ara per pactar amb Bildu i fer-ne bandera, que tot això és el que han aconseguit amb aquest últim decret d'alarma; paper mullat, perquè ha durat un dia. Senyors del PSOE, si us plau, prou, prou, prou de «trilerisme. Que els sembla si a Madrid proposem una comissió d'investigació, ara, sobre com estan gestionant el Covid? Vinga, va, fem-ho, siguem valents, però no només per exigir als altres, sinó per demostrar amb fets, com ens recordaven, que més enllà de les promeses hi pot haver realment fets que acompanyin. I sí, senyora Escarp, vostè deia: «la compareixença del ministre Illa...
Vagi acabant, ara sí.
...cada setmana al departament. Però aquí ens anomenen que les diferentes conselleries el que sembla és que hagin de donar...
Acabi, senyora Caula.
...parte a l'Estat espanyol perquè sa majestat ens doni permís per actuar. Gràcies.
Gràcies, diputada. Finalment és el torn del diputat Toni Morral, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Gràcies, vicepresident. Conseller, consellera, diputats, diputades, mai –mai– ens havíem vist obligats, per haver de salvar vides, a tancar a casa..., a proposar la gent que es quedi a casa i a aturar així l'activitat del país. Això és el que ha passat durant dos mesos. Quan una cosa d'aquesta envergadura es presenta, al davant tenim el desconegut, la incertesa i pren protagonisme sovint també la por. En aquest context ha hagut de gestionar..., de forma ràpida el Govern, cosa gens fàcil. En aquesta situació tan greu, perquè el que està en joc és la vida, hem de destacar el comportament cívic de la gent, que ha estat impecable. I la vocació de servei dels qui han hagut de garantir els serveis bàsics, arriscant la seva salut i fins i tot la vida. Ha estat impressionant. Tot el nostre reconeixement. Aquest és un valor intangible d'aquesta crisi i un gran actiu de país: l'actitud resilient de la ciutadania. Ara, avui, reduïdes les infeccions, toca progressivament retornar a la normalitat. Però també per salvar vides ho hem de fer de forma cauta. Això també és del tot nou, tant per al Govern com per a nosaltres, els ciutadans i ciutadanes d'aquest país. Ho hem de fer bé. Però en aquest context, aquí, on som. La crisi econòmica ja la tenim aquí, quan la sanitària encara no s'ha acabat. El paisatge social i econòmic és nou, i no pas encoratjador. D'aquesta situació no hi ha cap àmbit de l'activitat social i econòmica que no se'n vegi afectat. Empreses grans i empreses petites; comerços, restauració, turisme, que en el decret que avui aprovem van mesures per al seu suport; autònoms, que en el decret que avui aprovem van mesures per al seu suport; treballadors que han quedat sense feina, d'altres que estan en la incertesa de si cobraran l'ERTO o l'ERTE –depèn de si ho parlem en català o en castellà–; d'una o una altra manera tots hi estem afectats. D'una forma molt especial, vull mencionar els joves que han de veure i albirar futur en les seves vides i en els seus projectes. I aquest context realment no hi ajuda. Vivim un moment, aquest, concret, que ens ha vingut de forma sobtada, però qualificable de terratrèmol, en el que el Govern ha hagut de prendre decisions de forma àgil i de forma ràpida, sense haver pogut planificar res. I, com no podia ser d'una altra manera, prioritzant les ajudes als més vulnerables, als sectors socials que d'una manera més colpidora han vist afectat el seu dia a dia, una situació inimaginable aquell cap de setmana després del 12 de març, quan l'agenda va canviar radicalment. La vulnerabilitat s'ha estès a espais socials molt amplis. Avui, la vulnerabilitat la sentim tots damunt la pell. Podríem dir que la vulnerabilitat s'ha convertit en sistèmica, perquè aquesta crisi, molt diferent a les viscudes, posa al descobert molts dèficits estructurals del nostre sistema. De fet, ens posa davant del mirall, i avui se n'ha parlat. Per exemple, del model de gestió de residències. Per exemple, del sistema de protecció social dels autònoms. Per exemple, de la desprotecció de bona part dels treballadors i creadors culturals. Només per posar tres exemples. Hem de prioritzar l'objectiu de màxima liquiditat perquè la gent no es vegi desemparada. «Salvar gent, s'ha dit. El Govern ha posat tots els recursos i competències que estan al seu abast per pal·liar els primers impactes socials, que són immensos en aquesta fase del confinament. I d'això van aquests decrets; decrets que són de contingut transversal, divers, certament, amb mesures de diversos departaments, com transversals són també els efectes d'aquesta crisi. Òbviament, compartim les propostes dels decrets, com no podria ser d'una altra manera, i alhora posem en relleu l'esforç que fa el Govern, però que hem de dir que aquest esforç es veu descompensat per la manca de recursos per fer front a les necessitats socials que tenim i als reptes que se'ns posen al davant amb aquesta crisi. Pel que fa a les mesures socials concretes que aquest decret planteja, el Govern ha actuat amb diligència en aquelles situacions molt concretes, però importants per a les persones que se n'han vist afectades: els nens i nenes que s'han trobat involuntàriament separats dels seus progenitors per culpa del confinament, havent de condicionar logística d'acolliment i recursos per cobrir-la, i així atendre de manera ràpida una situació del tot inesperada, com tantes n'hi ha hagut, i com mesures en aquest decret, que són diverses. Es tracta de donar resposta amb totes aquestes mesures. També auxiliar aquelles famílies que s'han vist sense ingressos de forma inesperada per no poder anar a treballar –gent que viu del dia a dia, treballadors que s'han vist afectats pels ERTO, treballadors que s'han vist a l'atur, impossibilitats de fer front a les necessitats més bàsiques que els ha generat aquesta situació–, amb aquesta ajuda que ja s'ha comentat, una ajuda modesta però important per a les persones en el moment concret que l'han rebuda, de dos-cents euros. Cal posar de manifest com s'ha rebut, diguem-ne, aquesta ajuda. Una partida que s'ha esgotat en catorze dies, acollint gairebé cent mil persones. Un indicador de clara necessitat i de clara, també, insuficiència. Vull mencionar també una ajuda concreta que es troba molta gent amb necessitat de cobrir, que no està concretament en aquest decret però que em sembla important: les ajudes extraordinàries al pagament de les quotes de lloguer. Aquests 14,5 milions d'euros que l'Estat ens aporta per cobrir aquestes necessitats, una quantitat del tot insuficient –del tot insuficient–, que no cobreix ni el que serien les necessitats ordinàries d'un curs ordinari d'un any ordinari com va ser l'any 2019. Però malgrat l'esforç de sumar ajudes de l'Estat als recursos propis dels pressupostos la Generalitat, els recursos segueixen sent del tot insuficients. S'ha dit per activa i per passiva que una situació com aquesta cal dotar-la de liquiditat al sistema. Alliberar les mesures de bloqueig de les tresoreries dels ajuntaments, i autoritzar dèficit a la Generalitat. Però aquí el nostre Govern es troba tenallat per l'Estat, impossibilitat d'obtenir de forma directa ajudes de la Comunitat Europea pel fet de no ser estat, i, per tant, esperem que aquestes ajudes arribin en la quantitat que el país necessita. Potser ara serà més fàcil d'entendre el perquè en el seu dia vam demanar a aquest Parlament un nou Estatut amb noves competències i nous recursos. O per què posteriorment es va demanar el concert econòmic, o per què, davant de les negatives de l'Estat, vam apostar per la consulta del 9-N i, posteriorment, pel referèndum de l'1 d'octubre. I potser també s'entendrà perquè som tants i tants avui els independentistes. Perquè, de fet, es tracta d'això: del dret a disposar dels recursos que són de la gent d'aquest país i posar-los al servei de la gent d'aquest país. És així de senzill, i en moments com aquests és quan la urgència de disposar d'aquests recursos es fa més palesa. Ara s'ha d'atendre amb diligència l'emergència. Però aquesta crisi ve acompanyada també de la crisi dels valors dominants a nivell global, basats en la gestió del principi d'una abundància infinita i d'una distribució injusta d'aquests recursos. La crisi ens convida a revertir aquests valors. Mirem com en les iniciatives ciutadanes avui pren força el valor de la proximitat, de l'equitat, de la generositat, de la sostenibilitat, de l'empoderament ciutadà. En aquest sentit, el capital d'aquest país és ric i s'ha de veure acompanyat. És per això que ens cal començar a pensar en reformes també estructurals basades en aquests valors i promoure iniciatives com la de la renda bàsica universal o una inversió potent en la construcció d'un parc d'habitatges públic en règim de lloguer, i tantes altres. Però ara, certament, toca fer costat al Govern, enfortir aliances de cooperació amb la societat civil organitzada i ser exigents amb els poders de l'Estat perquè puguem fer front amb eficiència, agilitat, liquiditat i competències l'entrada a una nova normalitat i puguem veure la sortida de la crisi propera i amb esperança. Gràcies, president.
Gràcies, diputat. Acabat el debat, tal com s'ha anunciat anteriorment, procedirem a la votació sobre la validació d'aquest decret llei en acabar el debat del punt onzè de l'ordre del dia, al final d'aquesta sessió. [[Proposta de resolució de creació d'una comissió d'investigació sobre la gestió de les residències de gent gran]] [[252-00025/12]] El punt onzè de l'ordre del dia és el debat i votació de la proposta de resolució de creació d'una comissió d'investigació sobre la gestió de les residències de gent gran. Atès que aquesta proposta de resolució està signada pel Grup Parlamentari de Ciutadans, el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, el Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent i el Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, procedim en primer lloc a un torn d'intervenció de deu minuts per a cada grup –inclosos els subgrups– per presentar la proposta i posicionar-se sobre les esmenes. Així doncs, té la paraula en primer lloc la diputada Noemí de la Calle, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Buenas tardes otra vez. No es ningún secreto que el sistema de atención a la dependencia ya tenía muchas carencias antes de la aparición del coronavirus. Veinticuatro veces en veinticuatro intervenciones diferentes yo misma he pedido que se actualice la Cartera de servicios sociales para solucionar la situación que teníamos en las residencias. Y he insistido hasta la extenuación porque no puede ser que en 2020 se esté trabajando con unas ratios de profesionales y una dotación presupuestaria diseñados para la realidad social de 2007, una época en la que las listas de espera para acceder a una plaza residencial no eran tan desorbitadas y, por lo tanto, el grado de dependencia de las personas que estaban en este tipo de recursos no era tan elevado. Y eso significaba que no se necesitaba tanto personal para cuidarles porque una gran parte eran personas autónomas, y también pues el coste de los cuidados que requerían era menor. Han pasado trece años desde entonces, en los que las listas de espera han crecido desmesuradamente y, por lo tanto, pasa tanto tiempo desde que se pide una plaza hasta que se recibe que, cuando las personas finalmente acceden a su plaza, su grado de dependencia es muy elevado. Y por lo tanto no es lo mismo atender a treinta personas con suficiente autonomía para comer y asearse que atender a treinta personas que necesitan apoyo hasta para ir al lavabo. En resumen, lo que tenemos ahora es falta de personal y poca dotación presupuestaria. Y eso es lo que está pasando en Cataluña: que la Generalitat obliga a las residencias a trabajar con unas ratios de profesionales y con unas dotaciones económicas diseñadas en 2007 para una realidad muy distinta. Y la ley que regula esta Cartera de servicios sociales dice que debe actualizarse cada cuatro años. Como el Govern, por no cumplir, no cumple ni las leyes sociales, no ha actualizado esta cartera ni una sola vez. Tiene la cartera diseñada en 2007 prorrogada desde 2011. ¿Por qué? Porque actualizar la Cartera de servicios sociales implica dinero. Y como no quieren recortar en chiringuitos políticos para destinar recursos a los ciudadanos que necesitan protección de la Administración, pues han provocado año tras año que la calidad en la atención que se presta a las personas mayores bajase y bajase hasta hacer prácticamente imposible el atenderlas con la dignidad que se merecen. Y por ello, desde Ciudadanos impulsamos en este Parlament la apertura de una comisión de políticas para mejorar la calidad de vida de las personas mayores que ahora mismo está estudiando –entre otras cosas– lo que ha provocado este descenso de la calidad en la atención que se les da, y hemos presentado un plan de ampliación de trabajo que se votará el día 29 de mayo para iniciar una línea específica de estudio de la afectación del Covid. Y aprovechamos para tender la mano a todos los grupos escuchando y aportando, pues, todo tipo de propuestas y comparecencias para trabajar unidos, con el objetivo de que de verdad se mejore la calidad de vida de nuestros mayores y se dé respuesta a las necesidades actuales. A todo el deterioro del sistema causado por la inacción de la Generalitat en los últimos años se ha sumado que la Generalitat ha actuado tarde y mal en la gestión del coronavirus, dejando a las residencias totalmente abandonadas, desprotegidas y sin ningún tipo de control: el escenario perfecto para que el virus entrase dentro de ellas y campase a sus anchas y causase estragos. Y aquí han fallado muchas cosas a todos los niveles, y también ha habido, pues, héroes anónimos que se han deslomado para evitar fallecimientos. Hay personas a las que hay que pedirles responsabilidades y otras que se merecen todo el agradecimiento del mundo. Y Ciudadanos forma parte de los grupos parlamentarios que han solicitado esta comisión de investigación porque queremos saber qué ha pasado, cuáles han sido las decisiones erróneas, quién o quiénes son los responsables de las mismas, con el objeto de que esto no vuelva a ocurrir. Queremos saber por qué antes de la declaración del estado de alarma, cuando las residencias ya alertaban ellas mismas a la conselleria de que para protegerlas debían restringirse las visitas de los familiares, la conselleria impedía esta restricción de visitas amenazando con sanciones a las residencias que lo hiciesen. Queremos saber también si son ciertas las informaciones que denuncian que hubo proveedores de suministros de residencias a los que se les prohibió suministrarles mascarillas y, de ser cierto, queremos saber quién hay detrás de esta decisión. Queremos saber el porqué de los protocolos contradictorios de las diferentes administraciones que hasta para la gestión de residuos de las residencias se encontraban con dos protocolos diferentes: uno del Gobierno de España y el otro del Govern de la Generalitat, ambos contradictorios. ¿A quién debían hacer caso? ¿Realmente esto era lo más eficiente en medio de una pandemia? Pues nosotros consideramos que no. Queremos saber también quién es el responsable de vulnerar de forma flagrante las medidas decretadas en el estado de alarma permitiendo salir de los centros a las personas mayores sin confirmar su negativo en el Covid, ni el de los familiares con los que iban a convivir. Y queremos saber quién es el responsable de semejante temeridad que ha puesto en riesgo la vida de personas mayores y de sus familiares. Queremos saber también por qué ha habido personas que se han pasado más de quince días sin saber nada de su familiar porque la residencia, en este caso pública, les contestaba que no les podían dar información. Quince días de angustia. Queremos saber también quién es el responsable de denegar desinfecciones por parte de la UME, y que puede haber tenido como consecuencia que el virus hiciese mucho más daño en las residencias. Queremos saber por qué en Palafrugell cinco monjas octogenarias tuvieron que realizar labores de desinfección en su residencia porque el ayuntamiento rechazó la ayuda del ejército. Y queremos saber si detrás de esa insistencia en denegar la ayuda de la UME para sustituirla por empresas privadas se esconde algún tipo de ánimo de lucro e interés económico a costa de la pérdida de vida de muchas personas mayores. Y es por estos y por otros motivos que hemos aportado nuestra firma para la creación de esta comisión de investigación sobre la gestión que se ha hecho de las residencias en relación con el Covid, porque muchos ciudadanos necesitamos respuestas y saber qué ha pasado. Y también es por estos mismos motivos por los que desde Ciudadanos no hemos aceptado, no hemos querido aceptar las enmiendas de Junts per Catalunya y Esquerra, por respeto a todas aquellas familias que han perdido un familiar en una residencia. Porque las enmiendas tienen claramente la intencionalidad de diluir y eternizar una comisión de investigación incluyendo un debate que no tiene nada que ver con sacar a la luz los errores cometidos en la gestión de la pandemia. Evidentemente que esta crisis ha hecho caer muchas máscaras. Una de ellas, el poco interés de la Generalitat en el cuidado de las personas mayores. Y por supuesto que hay que revisar el sistema para reforzarlo, pero para ello ya está la Comisión de Estudio de Políticas para Mejorar la Calidad de Vida de las Personas Mayores, una comisión que lleva muchos meses funcionando, y que ya tiene mucho trabajo adelantado. Una comisión que, por cierto, pues, los miembros que dan apoyo al Govern, los grupos parlamentarios tienen prisa por cerrar. ¿No será que lo que les pasa es que quieren bloquear esta comisión de investigación eternizándola y distrayéndola de su función, a la vez que quieren cerrar una comisión de estudio que emitiría un informe con unas recomendaciones y medidas para que la Generalitat, pues, las implantase para poder atender a las personas mayores como se merecen? Y si realmente les preocupa el modelo de atención residencial, y si este modelo ha tenido mucho que ver con la situación que ha causado el Covid en las residencias, pues voten a favor de la ampliación del plan de trabajo el próximo día 29 en la Comisión de Políticas para las Personas Mayores, porque no se entiende que metan aquí estas enmiendas y en la comisión que ya hay abierta específicamente para esto, pues, estén pensando en votar en contra. La semana que viene comprobaremos realmente si a ustedes les preocupa o no prevenir nuevos repuntes del Covid en las residencias, si quieren o no que la Generalitat no abandone a los usuarios de día si vuelve a ver un rebrote, como ha ocurrido, porque claro, han cerrado los centros de día, los usuarios se han quedado tirados sin ningún tipo de atención, a la vez que se les retiraba la prestación por dependencia, impidiendo así que ellos, pues, pudiesen contratar a alguien por su cuenta. Comprobaremos también si les preocupan esas personas mayores que se han quedado aisladas, y que por no ser usuarias ni del servicio de atención domiciliaria ni de los servicios sociales, han sido abandonados a su suerte, y si les importa, pues, también la soledad de las personas mayores agravadas por el confinamiento, que, sin duda, va a tener graves consecuencias a nivel cognitivo y motor. Miren, a nosotros no nos daba ningún miedo el trabajo. Tenemos muy claro que la mejor forma de honrar a nuestros mayores es dejarnos la piel para protegerles de este maldito virus, y esperamos contar con el apoyo de los suficientes grupos parlamentarios en la votación que se producirá hoy. Obviamente, pues, hemos conseguido mayoría parlamentaria, pero estaría bien también conseguir el apoyo de que, pues, el Govern demostrase que le interesa, pues, llegar al fondo, ¿no?, de lo que ha ocurrido. Y también esperamos contar con el apoyo de suficientes grupos parlamentarios en la votación que se producirá la semana que viene en la Comisión de Estudio de las Personas Mayores, para que entre todos podamos estudiar las medidas más adecuadas para garantizar su calidad de vida. Estamos hablando de personas que han construido el mundo en el que vivimos, que han cuidado de nosotros cuando éramos pequeños, cuando los dependientes éramos nosotros, y desde Ciudadanos, pues, queremos un plan de trabajo en la Comisión de Políticas para la Gente Mayor que garantice su protección en tiempos del Covid, y queremos una comisión de investigación para saber qué ha pasado con la gestión de las residencias. En esta línea trabajará a Ciudadanos, teniendo presente que nuestra obligación es velar por aquellos que necesitan más de nuestra protección. En ningún caso protegido a los gobiernos, sino protegiendo a las personas. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar és el torn ara del diputat senyor Raúl Moreno.
[[Per raons tècniques, no han quedat enregistrats els primers mots de la intervenció de l'orador.]]
No, sembla que no. Diputat, un moment. No sé si hi ha algun problema tècnic. Torni-ho a provar.
És que no, no... Ara sí, ara sí que em sento. Bé, doncs, el que deia. Gràcies, president. Senyores, senyors, consellers, vicepresident, conselleres, el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar va signar conjuntament amb la resta de grups parlamentaris que donen recolzament a aquesta comissió d'investigació sobre la gestió de residències durant el període de la Covid-19 a Catalunya. I ho vam fer convençuts i convençudes del nostre paper com a grup parlamentari a l'oposició, però també com a representants del conjunt de ciutadans i ciutadanes que han patit la pandèmia, que han perdut familiars, als qui enviem tota la nostra solidaritat. Ciutadans i ciutadanes que han estat infectats, infectades, professionals que s'han deixat la pell per treballar en condicions molt precàries i que continuen treballant avui dia per lluitar contra la Covid-19, i a tots ells i elles el nostre reconeixement. És molt senzill, volem saber què ha passat, què és el que ha funcionat, què és el que no ha funcionat en la gestió de les residències. Volem saber què s'ha fet bé, però, sobretot, el que volem és saber com ho hem de fer en el cas de que hi hagi un rebrot, o que es produeixin situacions similars en un futur. És així de senzill. Si agafem les dades facilitades pel Departament de Salut, des de l'inici de la pandèmia han mort unes 4.000 persones a les residències, i es va incrementant, 13.000 han estat infectades i 33.000 tenen símptomes d'haver estat infectades també, i 3.000 professionals es troben de baixa. I amb aquesta realitat em sorprèn que els grups que donen recolzament al Govern, Junts per Catalunya i Esquerra Republicana, considerin o hagin considerat que crear una comissió d'investigació és fer politiqueria. Fins i tot Esquerra Republicana va posar la creació d'aquesta comissió d'investigació i del Ple monogràfic sobre residències, impulsat pel nostre grup parlamentari amb els suports de la CUP, del PP i dels comuns, com a excusa per votar en contra de la pròrroga de l'estat d'alarma de fa quinze dies. Publicat en premsa. Li diré més: fa pocs dies el vicepresident Aragonès declarava que era molt trist utilitzar aquest tema per fer partidisme, amb referència a aquesta comissió. Avui, fa uns moments, ens anunciava que hi donaria recolzament. Ves per on, potser no és l'oposició qui fa la politiqueria. Senyores i senyors diputats, en especial els diputats d'Esquerra Republicana, crear una comissió d'investigació o un ple monogràfic no és trist ni és partidista; és un dret dels diputats i de les diputades. El que possiblement sí que és partidista és utilitzar-lo com a moneda de canvi per a altres negociacions polítiques. Els i les socialistes no farem de la problemàtica de les residències cap moneda de canvi. Voler intercanviar el silenci de l'oposició en el tema de les residències per un recolzament a una mesura tan necessària, com pot ser l'estat d'alarma, és indigne. Oposar-s'hi, a les dues coses, és directament immoral. Sort que han rectificat. Tard, com sempre, i obligats segurament per una majoria parlamentària. Probablement les xifres a Catalunya i a altres comunitats autònomes no seran molt dispars, i ho veurem quan tinguem les xifres. Ara, totes les comunitats autònomes ho han gestionat de la mateixa manera? No. I d'aquí sorgeix l'objecte d'aquesta comissió d'investigació. I tant que caldrà comparar la gestió feta per Esquerra Republicana, pel Govern de Catalunya, amb la gestió feta per altres comunitats autònomes! Però el que volem esbrinar és com s'ha fet aquí –com s'ha fet aquí. I tampoc sembla tan estrany que es demani això des del Parlament de Catalunya. El nostre grup parlamentari, els comunicats de les patronals, de gestores de les residències, dels sindicats de treballadors, les plataformes de familiars, els mateixos residents, coincideixen en que la gestió ha estat inadequada, ni tampoc ha estat l'esperada en un estat de crisi sanitària. Els hi demanàvem autoritat, i aquesta no va existir, en un àmbit de plena competència autonòmica, amb la possibilitat, a més, d'intervenir en l'àmbit residencial privat. Des de la primera setmana, el nostre grup parlamentari demanava quatre coses: la medicalització de les residències, el trasllat dels residents més greus als hospitals, la correcta provisió del material d'autoprotecció i la substitució de les treballadores que s'havien posat de baixa. La medicalització no ha arribat. S'ha fet algun equipament, però la medicalització no ha arribat. Canviar la competència a Salut no vol dir medicalitzar residències, eh? El material d'autoprotecció va arribar tard, molt tard, i sense criteri. Certament existia un problema mundial per abastir la demanda d'aquest tipus de material, però cal reconèixer que, en l'ordre de prioritats, les residències per a persones grans o per a persones amb discapacitat no eren prioritàries. Mentre que al sector hospitalari, doncs, s'habilitaven llits per atendre els pacients, el sector de les residències estava oblidat. Dos-centes residències que no passaven les dades que reclamava Afers Socials. A l'inici de la pandèmia no va existir cap protocol que comprometés a Salut intervenir en les residències. Instruccions o recomanacions, ni tan sols ordres, que no arribaven a totes les residències de Catalunya. Algunes es feien públiques i eren contradictòries: els familiars podien endur-se els seus residents, primer amb una prova de Covid, després sense cap prova de Covid... Familiars sense rebre informació per part de les residències ni per part de la Generalitat de quin era l'estat de salut dels seus residents. Desinformació, desconcert. I encara avui hi ha plataformes de familiars que demanen poder reunir-se amb el Govern de la Generalitat de Catalunya i estan esperant. Ajuntaments i centres residencials pagant desinfeccions de la seva butxaca, perquè la conselleria els havia respost, via correu electrònic, que no podien fer-se càrrec de la despesa –Lleida, sense anar més lluny, que governa Esquerra Republicana–, i, a més, posant problemes per a la intervenció de l'UME quan justament aquesta intervenció era més important que mai. La fiscalia ha obert diligències civils i penals a més d'un centenar de residències catalanes, ja veurem si per negligència d'elles o per manca de directrius del Govern. Durant aquesta pandèmia era més fàcil ser atès a un hospital si tenies símptomes a casa que si els tenies a una residència. Quan les urgències de les UCIs no estaven en situació de col·lapse, seguien sense derivar-se els residents més greus als hospitals. Alguns hi eren derivats, i la consellera ens va respondre que eren 1.800 derivacions que s'han fet als hospitals. Però és que en tenim 46.000 amb test positiu o amb casos sospitosos. Els residents, sota el nostre punt de vista, han estat considerats ciutadans de segona en aquesta crisi. De veritat consideraven que no calia una comissió d'investigació o un ple monogràfic, com a mínim, per parlar d'això? De veritat que amb aquestes dades ens hem de creure...? Per exemple, el senyor Sabrià aquest matí, Esquerra Republicana, que ens deia que utilitzàvem aquest tema per desgastar el Govern. És que no és prou potent, aquest tema, per poder ser tractat al Parlament de Catalunya? Mirin, no cal que l'oposició desgasti el Govern: el Govern es desgasta tot solet –tot solet. Està trencat i està esgotat, com va dir el president Torra; un fet que s'ha notat pel que fa a la gestió de les residències. Nou d'abril –havien passat ja uns quants dies, eh?–, el mateix dia que el president Torra prenia la decisió de traslladar les competències d'Afers Socials a Salut –una decisió, per cert, encertada, però massa tard–, el conseller El Homrani ens deia en comissió parlamentària que la decisió l'havia pres ell. En què quedem? O sigui, han provat de parlar una mica més entre vostès? O a la guerra del coronavirus també hi hem d'afegir la guerra política entre els dos socis de govern? Esperem que el traspàs de les competències sigui temporal. Val a dir que amb aquest traspàs de competències ha millorat la comunicació amb els centres residencials; els CAPs de primària són més presents als centres, i el material hi arriba millor. És veritat que estem en una situació diferent a la inicial, però també li vull fer veure que no hagués calgut un canvi de competències si els dos departaments haguessin treballat plegats des de l'inici, com ha passat en altres comunitats autònomes. No volem que les residències siguin ni clíniques ni hotels, tot i que cal accentuar la intervenció sanitària, perquè aquesta és una crisi sanitària. I caldrà parlar de model, sí, com parlem fa anys, anys i panys, en aquest Parlament del model residencial, i el Govern no ha escoltat absolutament res; no s'ha fet cap canvi substancial des del punt de vista del model residencial. Saben vostès quant cobren milers de les professionals que han causat baixa per cuidar la nostra gent gran? En la majoria de casos, poc més de 940 euros bruts al mes. Vostès, Junts per Catalunya, Esquerra Republicana, autors i còmplices de perpetuar les retallades a Catalunya, no han revertit aquesta situació, ni tan sols en els pressupostos aprovats recentment. No tenen cap problema en donar 43.000 euros a la sanitat privada per pacient atès per Covid, però els mòduls de les residències, els sous precaris, la creació de noves places residencials..., aquí tot són problemes. I això signat per Esquerra Republicana, acompanyada de tota la dreta catalana. Menys aplaudiments, menys reconeixements públics per part de tots nosaltres i més drets laborals, millores de sou, increment de les ràtios, increment de les places residencials ja. Que algú proposi una major col·laboració entre el sistema social i sanitari, que recordi que per la mateixa feina al sector públic es cobren uns quatre-cents euros més que a la concertada, que és el 80 per cent del sector residencial català. Sincerament, considerem que hi ha raons més que suficients per recolzar aquesta comissió d'investigació i el futur Ple monogràfic. Els familiars, els afectats, aquells que han perdut la vida, les professionals que ho estan donant tot, mereixen que el Parlament parli tants cops com sigui necessari sobre el que està passant. Les residències no estan en una fase post-Covid; el coronavirus segueix instal·lat a moltes d'elles, i cal que des de la política discutim i consensuem solucions per intentar no caure en els mateixos errors. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació, i en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Marta Ribas.
Bona tarda. Fa dos mesos que els diem el mateix en aquest tema, i crec que és important la reiteració de certs missatges en la política, i especialment en temes tan delicats com aquest: cap govern estava preparat per a aquesta crisi sanitària, però la sensació és que, quant a prevenció i abordatge de l'inici de l'impacte de la Covid-19 a les residències, aquest Govern va anar especialment tard i malament. I dol. Dol, perquè les residències estava clar que eren un terreny abonat per patir un impacte greu d'aquest virus, no només perquè tota la seva població és de risc màxim en impacte sanitari, sinó perquè són serveis que venien dèbils; plovia sobre mullat. Són serveis debilitats, retallats i de control i governança molt difusos. Serveis que han patit les retallades dels governs del Partit Popular a l'Estat en polítiques de dependència, les retallades dels governs convergents, la no reversió d'aquestes retallades durant els cinc anys que ja porten governant-ho o gestionant-ho des d'Esquerra Republicana, i un dels serveis públics més mercantilitzats que tenim, amb el que comporta de reducció de qualitat i de precarietat en les condicions laborals de la gent que hi treballa, majoritàriament dones. I així estem. Era la baula més dèbil per a un virus com aquest, i, lamentablement, s'ha hagut de viure amb molta duresa, ho han hagut de viure amb molta duresa les 64.000 persones que hi resideixen, les seves famílies i les 75.000 persones que hi treballen, a les residències, principalment dones. Segons les xifres de l'impacte de la Covid d'aquesta passada nit, gairebé quatre mil morts, persones mortes a les residències, més de tretze mil contagis confirmats. El tema, hi insisteixo, no era gens senzill, però es va trigar molt a afrontar-lo com calia. I això, en una crisi sanitària d'una pandèmia, té conseqüències. El 12 de març tancaven els centres cívics, alguns centres de dia, i es restringien ja les visites de familiars a les residències. El 14 de març es decretava l'estat d'alarma. Però fins al 30 de març no es van repartir materials de protecció al personal d'aquests serveis. I, quan per fi hi va haver EPIs, les directrius que es donaven des del Govern eren que només eren per usar-los quan hi havia casos sospitosos o confirmats. Per tant, durant un mes el virus va estar entrant a les residències a través de les persones que hi treballen. El Govern, a més, va estar desaparegut informativament durant molts dies: fins a l'1 d'abril no va aparèixer el senyor Cesc Iglesies; el conseller, el dia després. Però, sobretot, desapareguts en l'atenció al que estava passant, perquè no és que ningú no se'n estigués adonant. Els ajuntaments ja els estaven perseguint des de feia setmanes, reclamaven ajuda, perquè ells tenien informació directa –molta més informació que vostès com a govern– del que estava passant. Els gestors de les mateixes residències estaven reclamant mesures més contundents. Els grups parlamentaris feia setmanes que estàvem dient: «Això s'ha de prendre d'una altra forma. S'han de medicalitzar les residències. Hi ha d'haver més contundència. No es van activar recursos per a la desinfecció durant diverses setmanes, ni de l'UME ni dels Bombers de la Generalitat. Escoltin, que no és que tinguem un «carinyo a l'UME, és que no hi havia res desinfectant!, ni empreses ni Bombers de la Generalitat. «Com a mínim, utilitzin l'UME, era el que els estàvem dient, que l'UME estava disponible per poder venir a desinfectar. Per fi, els van començar a utilitzar. La qüestió era que algú desinfectés. Per què no es va prendre abans control de residències?, de moltes residències. Estàvem, quan se'n va agafar el control des de Salut, amb una trentena de residències que no donaven informació. No sabíem què estava passant en una trentena de residències a Catalunya! Finalment, el 8 d'abril Salut n'assumeix la competència; els ho estàvem demanant des de molts sectors. Era una emergència sanitària, i calia que Salut agafés les regnes de la situació. Uns dies després es feia, per fi, un pla d'acció específic per al sector. Un mes tard. Famílies, i ara també treballadors i directius, han presentat denúncies a fiscalia. Per tant, el tema està en investigació a fiscalia, uns quants casos, bastants casos. Però el tema té una dimensió política. Quines errades de gestió hi ha hagut? Per què? Quines lliçons cal extreure'n per no repetir errors? I és per això pel que nosaltres defensem que també cal una comissió d'investigació des del Parlament sobre què ha passat a les residències en la crisi del Covid. Una de les lliçons a treure, segur, és que cal fer canvis en el model del sistema d'atenció a la gent gran i a la dependència. Nosaltres avui volem aprofitar aquest debat per ja apuntar propostes i apuntar canvis a fer. Ja en vam apuntar en el Ple passat amb una pregunta oral al conseller Chakir el Homrani. Avui també, durant diversos moments del Ple, de debats, també n'hem apuntat algunes. Volem insistir-hi, creiem que és lo important que hem de treure com a lliçons: propostes de solució, propostes de futur, propostes de canvi de model. Per exemple, cinc propostes mínimes. Cal mantenir l'atenció sanitària a la gent gran a les residències en mans de l'atenció primària després d'aquesta crisi. No es pot tornar al model anterior, d'externalització a proveïdors privats. Caldrà més increment pressupostari, més enllà dels 47 milions d'euros que vam acordar amb el Govern, en els pressupostos del 2020, per incrementar les tarifes al sector de la gent gran i de la discapacitat. Per cert, espero, conseller, vicepresident, que estiguin ja incorporats, aquests 47 milions d'euros, en l'increment de tarifes per a aquest any en el pressupost de 2020. I caldrà un bon control perquè aquests recursos es tradueixin en millora de la qualitat d'atenció i de les condicions laborals del personal. Caldrà una avaluació de viabilitat de les residències més afectades, com a mínim d'aquelles en què hi han hagut d'intervenir. I nosaltres proposem que s'incorporin a la xarxa pública. Mantinguin-les en mans públiques. Almenys, com els deia, aquestes que ja tenen ara intervingudes. Caldrà desmercantilitzar el sector, i per a això ens cal ja una llei de concertació social, amb urgència. Aprovin-la com a Govern i portin-la al Parlament. És la via que tenim en un sector com aquest en què no podrà ser tot de gestió directa, és impossible d'immediat, en què puguem garantir que tothom que gestioni serveis d'aquest sector ho faci amb el criteri de la gestió pública i no de fer-ne negoci. Caldrà reforçar la inversió en els serveis d'atenció domiciliària per garantir un millor servei: millors condicions laborals, la incorporació de perfils especialitzats de suport a casos complexos, i flexibilitzar el pas d'un servei a un altre per evitar que tothom qui vulgui i pugui fer-ho, pugui ingressar a una residència però en pugui sortir o no, que els estiguem obligant, en alguns casos, a no tenir més remei que ingressar en una residència. Propostes de mínims, de moment, que volem que ja les tinguin presents. S'admetin o no les esmenes que, de fet, no s'admetran, que han fet Esquerra Republicana i Junts per Catalunya, nosaltres volem que es parli de model en aquesta comissió. I ens encantarà fer moltes més propostes en aquest sentit. L'altra gran lliçó a extreure, crec, d'aquesta comissió, és que la dignitat de les persones cuidadores i de les persones cuidades són dues cares d'una mateixa moneda. S'ha hagut de consumar una tragèdia com aquesta perquè tothom, o una majoria, ho veiés. I, per tant, no es pot tenir, en les condicions que s'han tingut durant els darrers anys, les tasques de la cura; en global, i específicament, en les residències. És una feina digna que ha de tenir condicions de dignitat per garantir també la dignitat de les persones cuidades. Treballarem per extreure en comú moltes més conclusions i lliçons d'aquesta tragèdia en aquesta comissió d'investigació, per posar llum al que ha passat, i per fer justícia i reparació a la gent que ha hagut de patir aquesta pandèmia amb més gravetat. Gràcies.
Gràcies, diputada. En nom ara del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, és el torn del diputat senyor Vidal Aragonés.
La mare de la Isabel, l'àvia de la Núria, el pare de l'Ivan, el pare del Robert, l'àvia del Brahim... No pararíem de dir noms de companyes, amics, amigues, familiars que ens han deixat en aquesta crisi de la Covid-19; no són números, són vides, i és tot el que tenim. I també ha estat patiment. Ha estat patiment de la gent que ens ha deixat, però també de la gent que ha quedat, la que ha vist com les seves persones estimades marxaven. Pensem que moltes vegades no som prou curoses quan parlem de l'amor. I nosaltres volem, abans que acabi la nostra intervenció, demanar disculpes si és necessari. És molt difícil, evidentment, en un parlament, parlar del que significa la pèrdua de la vida humana. Per això, aquesta disculpa. Però ho volem compensar, com a mínim, amb la voluntat de tenir una acció política integral en defensar el que és la vida digna. Que tot el patiment que els catalans i les catalanes han tingut els darrers dos mesos sigui revertit i superat amb una centralitat política que sigui la vida digna. Que veiem com transformem la realitat que tenim i com donem tranquil·litat, en els darrers anys de la vida, a aquelles persones grans, aquelles persones que ens ho han donat tot, i que no es torni a repetir el que hem viscut els darrers dos mesos. Sobretot, això. Sobretot aquest efecte de veure com tantes persones morien, i aquest patiment, d'una manera socialitzada, que podríem dir que ens ha arribat a tots i totes. Altra cosa és com es viuen les coses, però el patiment és evident que ens ha arribat a tots i a totes. I si parlem de vida digna també volem recordar i fer l'agraïment als treballadors i les treballadores de les residències de gent gran. Creiem que encara no estem sent prou agraïdes i reconeixedores del que han aportat quotidianament. Del que ja aportaven abans de la crisi, però també del que han aportat en aquesta crisi. De com és de dura i complexa la seva feina, i de com de dura i complexa s'ha transformat en aquests darrers dos mesos. Per tant, també, per a ells i per a elles, lluitar per la vida digna. Una vida digna com la seva que, com a mínim, des del punt de vista material, econòmic, és també responsabilitat nostra i que li podríem garantir. Crèiem que era necessari començar aquesta intervenció amb un exercici d'identificació purament humana; poc, en el sentit analític, hem parlat que no sigui el purament humà. Volíem defugir de les xifres, però no ens volem oblidar, evidentment, que estem parlant, a dia d'avui, aproximadament, de 3.500 persones mortes en les residències de gent gran al nostre país. No creiem que sigui una qüestió de malastrugança o de l'atzar. No volem ser relativistes, això també ho volem dir. I volem, a més, traslladar com ja hi havia elements que, arribada la pandèmia, ho han transformat tot en una catàstrofe. Nosaltres, com a subgrup parlamentari, volem traslladar la nostra anàlisi. Ja teníem elements, i el que significa, evidentment, la pandèmia, que no qüestionem que ningú estava preparat per a això, però sí que podíem donar un altre tipus de resposta, evidentment, ha portat al col·lapse. Fora bo que no qüestionéssim, ni tan sols, que hem tingut col·lapse. I això ha vingut donat, també, per quatre grans elements anteriors. El primer, les condicions de les treballadores del sector. Si aquell sector s'aguantava abans de la crisi de la Covid-19 era pel gran esforç d'aquest col·lectiu tan precaritzat. Estem parlant de treballadores que poden cobrar la majoria 997 euros bruts, 800 euros nets, aproximadament. Jornades partides, contractes a temps parcial, càrrega de feina per sobre del que els criteris tècnics estableixen, i manca de personal que els provoca encara més feina. Però la professionalitat de les treballadores d'aquest sector no tapa tampoc les males praxis d'algunes empreses, grans empreses, curiosament, en la denominació des d'un punt de vista quantitatiu, però que no tenen problema en reutilitzar bolquers, distribució d'àpats freds, no garantir, ni tan sols, una assistència sanitària adequada. Aquestes condicions eren prèvies al coronavirus i han estat denunciades i explicades en aquesta seu parlamentària durant els darrers anys tant per associacions de familiars com per organitzacions sindicals. També volem compartir una altra reflexió, i que no soni a forma de retret, però mirin, estàvem votant pressupostos i quan aquí hi ha una esmena que possibilita que l'adjudicació d'un servei públic pugui tenir un topall salarial de 1.259 euros, la majoria de diputats d'aquest Parlament van decidir que això no fos una realitat. Això hagués repercutit en bona part dels treballadors i les treballadores de les residències de la gent gran i els haguéssim garantit les seves retribucions, per tant, no anem a culpabilitzar únicament les organitzacions sindicals i les organitzacions patronals. Segon element: l'aposta per un model on la residència és de gestió privada, i les privades, amb pagament de places per l'Administració, han estat la majoria, són la majoria, i no per una gestió pública. Els darrers anys no hi ha hagut cap govern, i ho hem de dir així, que hagi fet una aposta per una xarxa clara pública, de titularitat i de gestió públiques. Hi ha hagut una aposta per un model de privades amb concert i conveni, i el pagament de la prestació econòmica vinculada al servei per a algunes privades com a forma de finançament. I amb aquesta realitat evidentment han arribat els fons d'inversió. I els fons d'inversió únicament venen a una cosa: a guanyar calés. I amb aquesta realitat, venir a guanyar calés, podria significar o trinxar més encara les condicions laborals o donar un mal servei. I moltes vegades el que ha significat han estat les dues coses. Tercer element: infradotació econòmica per part de l'Administració. A la Comissió de Treball, quan tramitàvem pressupostos, van venir a veure'ns patronals i els dos sindicats majoritaris de la mà, i ens van dir: «Amb el Projecte de pressupostos, això col·lapsa. Estem parlant d'abans de la Covid-19, però únicament fa cinc mesos, ja ens ho van dir. Nosaltres no ens amagarem que no creiem en un sistema de gestió privada, però tampoc som relativistes quan del que parlem és de com es dota econòmicament la gestió privada, i per tant, volem reconèixer que amb la dotació que hi havia de les residències de gent gran, una de dues, la majoria dels qui gestionen o «apreten, escanyen els treballadors i les treballadores, o ho fan amb el servei. I, quart element, la manca d'inspeccions suficients o la forma d'inspeccionar. Que algú ens contesti quants inspectors i inspectores hi ha per donar control. Quants? I que algú ens contesti si aquests inspectors i inspectores, que són molt poquets, abans d'anar a les residències no truquen per telèfon i avancen el dia que hi aniran. Nosaltres pensem que, evidentment, aquesta no és una fórmula d'inspeccionar els serveis públics. I amb aquests quatre grans condicionants, el que ja predeterminaven abans de la pandèmia de Covid-19, que hi hagués un potencial col·lapse si es donava una crisi sanitària com la que hem viscut. Per cert, el que votem avui no és una comissió d'estudi, és una comissió d'investigació, i com a comissió d'investigació, hem de veure quins elements determinen el model. Això ja està inclòs i ha afectat en la crisi dels darrers dos mesos, però també quines han estat les decisions polítiques, administratives i de gestió de les residències privades que han aprofundit més la crisi, o, pel contrari, que han evitat aquest aprofundiment. Nosaltres volem veure les dues realitats, no únicament una. És davant d'aquest context que es fa necessari el coneixement de fets objectius, però també que aquesta màxima institució del país, el Parlament de Catalunya, faci un exercici d'investigació sobre allò que ens ha de permetre evitar que es repeteixi el col·lapse de les residències de gent gran. Aquesta hauria de ser la gran finalitat i el gran objectiu, que mai més es repetís. A banda de discutir el model i a banda de construir un gran model públic, de gestió pública, de residències de la gent gran. I a títol enunciatiu, alguna de les qüestions que haurem de resoldre en la investigació, i traslladem una pregunta prèvia de les que hem de resoldre. Pensem que si ara féssim la pregunta en aquest Ple, al saló de plens, als diputats i les diputades, les respostes serien diferents. Hauríem de saber si al Departament de Treball algú li va paralitzar la compra d'equips de protecció individual?, ho haurien de saber. Haurem de saber, també, si el Govern espanyol es va responsabilitzar de la compra d'aquests equips de protecció individual i si hi va posar data, i si ho va fer efectiu? Haurem de saber també –i explicar als catalans i les catalanes– per què es gestionen els serveis d'assistència sanitària de les residències de gent gran, no a través del sistema sanitari públic? Haurem de saber també per què hi ha hagut algunes empreses privades que han volgut fer un pols primer amb el Departament de Treball, i si això ha passat, i després amb el Departament de Salut? Però també si hi ha hagut algunes empreses que han omès les seves obligacions i fins i tot algunes que han volgut desaparèixer de les seves responsabilitats, o fins i tot si hi ha hagut qui ha donat ordre d'amagar-les. Tot això, en què no ens posaríem ara mateix aquí d'acord a resoldre d'una mateixa manera, és el que ha de ser l'objecte d'aquesta comissió. I que ningú s'equivoqui: a nosaltres, a la CUP, no ens mou la venjança. El que ens mou és una finalitat de justícia social. L'atribució de responsabilitats penals no és objecte d'una comissió d'investigació, això són els jutjats. Aquí el que hem de respondre, evidentment, és per veure els elements que han causat aquesta crisi sanitària. Això sí, també volem dir una altra cosa. No ens tremolarà mai el pols per poder conèixer els fets objectius i el fets reals. Però, evidentment, el que ens mou és el respecte per l'honor a les persones que ens han deixat i a les persones, o les seves persones estimades que encara continuen patint.
Diputat... Gràcies. En nom ara del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Conselleres, consellers; diputades, diputats, repetiré unes xifres que són les que ens oferia el Departament de Salut ahir, no? 3.913 persones grans mortes en residències, 13.220 persones grans amb Covid confirmat, 36.186 casos de residents amb sospita..., amb símptomes i, per tant, amb sospita de Covid. Ahir, més de 2.900 professionals de residències, aïllats; fa uns dies enrere eren vora 6.000, els professionals que estaven aïllats. És que, escolti'm, no podem quedar impassibles davant d'aquest balanç. Repassant documentació i preparant aquesta intervenció, llegia una intervenció de la consellera de la Presidència, que ens acompanya en aquest debat, de fa uns dies, deia: «Si amb la independència haguéssim declarat el confinament total quinze dies abans... Magnífic, això m'anava molt bé, perquè, precisament, una de les dades importants amb relació a les residències té data del 6 de març, que està dintre d'aquest marge dels quinze dies en què vostès haguessin declarat el confinament total. Sí, perquè es va declarar el 14, el confinament; quinze dies, abans..., el 6 de març entra dintre d'aquest període. I la nota diu, el titular diu: «Salut i Afers Socials recomanen no visitar residències si es té febre o s'ha estat en zones de risc per coronavirus. Aquest titular, a mi, em suggeria dues qüestions, una de positiva i una de negativa. La positiva... [[Remor de veus.]] Si m'ho permeten segueixo amb els meus arguments, no? La positiva: Salut i Afers Socials, conjuntament, actuen. Dius, bé, això és una bona notícia –això és una bona notícia–, estan coordinats i actuen conjuntament. Diguin-me ingenu, però això és el primer que jo vaig pensar quan vaig veure aquesta nota de premsa. I la segona, que em va preocupar més, i alguns de vostès ho saben, perquè em van sentir queixar-me amargament al Palau de la Generalitat davant del president de la Generalitat quan els deia: «No poden emetre recomanacions; el que han de fer és prendre decisions. Perquè les recomanacions el que signifiquen, que és el que va significar aquella nota, és que cada una de les residències prengués decisions, més o menys interpretables o reinterpretables, sense el suport de l'Administració sanitària i sense el suport del Departament d'Afers Socials, perquè només emetien una recomanació. I aquella recomanació va generar malestar entre els residents, va generar malestar entre els familiars, perquè cada centre residencial va prendre les decisions que va considerar oportunes a la vista que el Departament de Salut i el Departament d'Afers Socials només feien una recomanació. Després d'aquesta indecisió, es van anar projectant durant les següents setmanes diverses circumstàncies, algunes que són genèriques també en altres àmbits, com evidentment el de la salut, però especialment greus en establiments amb persones de risc com és la gent gran i com són les persones que estan en residències. Absència de tests que permetessin adoptar mesures d'aïllament adequades, i, a dia d'avui ens costa encara de creure que hi pugui haver una quantitat tan important de persones sospitoses de tenir el virus. No hauríem d'estar ja en aquest estadi, ja no hi hauria d'haver lloc per a la sospita; és a dir, si hi ha una sospita, hi han tests, es fa el test i es determina si té o no té el virus. Però mantenir aquests dubtes continua sent una mala notícia. La manca d'equips de protecció, tant per als professionals i per als residents, en un mercat desproveït, certament, el ministeri no va complir les expectatives d'abastir de material; tampoc no ho va fer la Generalitat i tampoc no ho van poder fer els titulars dels centres, perquè el mercat estava desproveït i els preus eren desorbitats, si hi havia materials de protecció. Manca d'informació, absència de criteris d'actuació, absència de protocols, protocols discordants... Prohibició que accedissin els militars a fer desinfeccions, i algú avui ens tornava a dir, aquest matí, em sembla que era la senyora Espigares, no?: «Necessitem sanitaris, no militars. Doncs, davant d'una crisi com aquesta, necessitem sanitaris i militars i mossos i bombers i dependents i transportistes, els necessitem a tots, perquè tots som pocs –tots som pocs– per abordar una crisi de les característiques de la que ens ha tocat viure. I rebutjar segons quines ajudes és una greu irresponsabilitat, per no dir-ho amb paraules més gruixudes. Tenim constància de que a les primeres setmanes als centres residencials se'ls va prohibir que fessin derivacions de malalts a hospitals. Això és molt greu. Se'ls va prohibir que fessin derivacions de malalts a hospitals. Ens sembla també molt greu –i no ens cansarem de repetir-ho–, la limitació de l'esforç terapèutic a majors de setanta-cinc anys dictat pel Sistema de Salut de Catalunya Emergències Mèdiques. Quin missatge estem donant a la societat? Limitació d'esforç terapèutic en funció de l'edat. La limitació de l'esforç terapèutic s'ha de fer en funció del quadre clínic, global, no de l'edat: persones majors de setanta-cinc anys. Després, l'autorització a residents a anar a residir amb els seus familiars, primer amb test, després sense test. Escoltin, és una altra irresponsabilitat autoritzar persones..., si se'ls fa el test, magnífic, però, si no se'ls fa el test i, per tant, no se sap si estan contagiades o no, enviar-les amb una família que, com tampoc no s'han fet el test, no se sap si estan contagiades o no i, per tant, poden contagiar la persona gran. Disculpin, això jo crec que no és en absolut una actuació coherent, una actuació sensata, una actuació meditada. Por –por–, molta por; entre els professionals, entre els residents, entre els familiars. Justificada: por. I avui la pandèmia més o menys remet, però la probabilitat de rebrots és ben certa, no és una simple hipòtesi, és ben certa. I hem de ser capaços de determinar què i per què s'ha fet malament. I si hi ha responsables –i si hi ha responsables. I nosaltres, a diferència d'altres portaveus amb qui hem cosignat aquesta petició de comissió d'investigació, discrepem de tots aquells portaveus que avui han vingut aquí en aquest faristol a llegir, ja, les seves conclusions. Nosaltres, les conclusions, no les tenim. Per això demanem la comissió d'investigació. Però hem de saber corregir, hem de procurar evitar que es torni a repetir, mai més, un desastre com aquest. De què ens serveix tenir una de les esperances de vida més altes del món, si els que arriben a la quarta edat els condemnem a l'edat de pedra? De veritat encara tenen cap mena de dubte sobre la necessitat d'una comissió d'investigació? Gràcies.
Gràcies, diputat. Per defensar les esmenes presentades, ara té un torn, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Marta Vilalta. Quan vulgui.
Moltes gràcies, president. Bona tarda, diputats i diputades. Avui, vostès ens presenten una proposta de resolució per crear una comissió d'investigació sobre la gestió de les residències de la gent gran. Som-hi! Avui som aquí per parlar-ne. Som-hi, doncs. Per parlar-ne i per intentar habilitar aquest mecanisme que ens permeti parlar els propers dies i les properes setmanes. Som partidaris d'analitzar i d'investigar el que faci falta, sempre, sobretot allò que pugui ser positiu per al país, amb voluntat de millora constant. De fet, creiem que el Parlament ha de ser precisament això, útil per a la ciutadania, i que els nostres treballs han de poder revertir en accions positives per a la gent, per canviar tot allò que no funciona, i, sobretot, per transformar de forma constant la realitat. Així ho entenem des d'Esquerra Republicana. La situació actual, la situació que actualment vivim és una situació extremadament complexa, en general: una pandèmia mundial que ens ha trastocat, ens ha capgirat les nostres vides. Una crisi que és sanitària, però que també és econòmica i que també és social. Un virus que, malauradament, s'ha emportat massa vides, però que sobretot ha afectat especialment les persones grans. A Catalunya, del total de les persones mortes com a conseqüència de la Covid-19, un 88 per cent són persones de més de setanta anys, i un 67 per cent tenen més de vuitanta anys. I en tant que afecta les persones de major edat, doncs, ha tingut un gran impacte a les residències. I això no és un tema només aïllat de Catalunya, ha sigut una situació que està afectant el món sencer. Segons l'OMS, la meitat de les morts que s'han produït a Europa per coronavirus vivien en una residència de gent gran. A Catalunya, de residències, en tenim un miler, on viuen 64.000 persones grans. L'edat mitjana d'aquests residents són vuitanta-quatre anys, i la majoria –ja ho sabem– tenen patologies prèvies, o moltes són dependents o grans dependents. Per tant, el que ens hem trobat és que a les residències viuen les persones més vulnerables, les més fràgils i les de més risc davant d'aquesta pandèmia. Hi han hagut –ja ho han dit els altres portaveus– més de 13.000 persones que han estat confirmades com a positives de coronavirus i, d'aquestes, 3.609 han mort fins a data d'ahir, amb dades d'ahir, la qual cosa representa que un 30 per cent de les morts totals a Catalunya s'han produït en residències. I, efectivament, no són dades, són persones, amb noms, i amb famílies, i cadascú amb la seva història. Per això creiem que és tan important això que hem de poder començar a debatre avui i en els propers dies. Aquesta és la situació, aquesta és la radiografia. Deia, però, que som aquí per parlar-ne, per analitzar-ho i per posar les bases per investigar el que faci falta i també per dignificar i humanitzar tot allò que sigui possible. Som-hi! Això és el que els diem, des d'Esquerra Republicana: som-hi! Parlem de residències i de la gestió al nostre país. D'entrada, crec que si n'hem de parlar és imprescindible explicar que la protecció de les persones que es troben a les residències ha estat una prioritat des del primer moment per a aquest Govern. Aquí es van prendre les decisions la primera setmana de març abans que a altres territoris i abans, fins i tot, que l'estat d'alarma, i que han estat clau, aquestes decisions, precisament, per intentar contenir l'impacte als centres residencials. Decisions com ara tancar els centres de dia, com no realitzar cap ingrés nou, com limitar i restringir les visites. Deien..., alguna portaveu deia que havien estat desapareguts. Doncs, des del primer moment, des del minut u, des del primer dia, que ja es va activar el Pla d'actuació Salut i Acció Social per coordinar l'atenció de cura i l'atenció sanitària per coordinar-se. Una coordinació que, òbviament, s'ha intensificat amb el canvi competencial per seguir prestant la millor de les proteccions –i permetin-me fer un agraïment al Govern, en especial a la consellera de Salut i al conseller de Treball, Afers Socials i Famílies. A partir d'aquí, s'ha proporcionat material: més de 6 milions d'elements de protecció als professionals. Es va habilitar una borsa de professionals amb més de 4.600 persones de reforç per a centres residencials; un agraïment immens per a tot ells. S'han fet més de setanta mil proves PCR a residents i a persones treballadores. Les neteges i les desinfeccions a les residències que ho han necessitat, s'han habilitat més de mil noves places residencials i fins a 1.857 persones s'han traslladat a nous espais o s'han reubicat en altres residències per millorar-ne la seva atenció. I 754 han tornat al seu domicili familiar. S'han fet desenes d'inspeccions i Afers Socials i Salut, han intervingut dotze residències que no estaven fent front a la crisi com tocava. Tot això, a més, ha ajudat que 5.218 residents ja estiguin recuperats de la malaltia. I us deia: «Som-hi!, parlem-ne, i parlem de tot. Parlem de les residències, sí, però parlem també de tot allò que creiem que s'ha de parlar, com per exemple del deute històric de l'Estat respecte a l'àmbit de la dependència, un incompliment de l'Estat espanyol, que hauria d'aportar el 50 per cent dels recursos del finançament de la Llei d'atenció a les persones amb dependència i que només aporta el 20 per cent i, per tant, el 80 per cent l'ha de cobrir la Generalitat. O si volem parlar de residències i de la gestió durant el coronavirus, parlem també de com va afectar la decisió del comandament únic de l'Estat espanyol de centralitzar la compra i distribució de material a l'inici de la pandèmia: un gran error. Un gran error perquè va demorar l'arribada d'aquest material i perquè va trencar la cadena de subministrament, cosa que va fer perdre uns dies essencials. La senyora Ribas parlava que hi va haver un lapse de temps en què no hi va haver material. Doncs bé, aquí té la resposta. Hi va haver una decisió que va ser un greu error. I parlem de tot això, perquè si vam poder aconseguir material en aquells moments va ser justament perquè el Govern de la Generalitat va saltar-se la prohibició del Govern de l'Estat i va anar a buscar el material on hi era, habilitant una compra directament –i no digui que no, senyor Moreno, perquè és veritat–, saltant-se la prohibició i anant a comprar a la Xina directament el material que després es va poder distribuir per les residències i per als professionals del nostre país. Si volen parlar de residències de la gent gran al nostre país, parlem també de l'herència que ens ha portat a la situació estructural del sistema residencial que tenim. Perquè n'hem de parlar, també, d'això. Un sistema de prestació fonamentalment privat i atomitzat, sense un ancoratge públic prou potent. Parlem de que, a diferència de salut o de l'educació, l'àmbit social no és aquest pilar que hauria de ser de l'estat del benestar, no té una base pública prou sòlida. O parlem de com els fons d'inversió han apostat per les residències per fer negoci. I això està passant. I es tracta de parlar-ne, i en volem parlar més que mai per poder canviar aquesta situació. I encara més, si volen parlar de residències de la gent gran, parlem també de les normatives de les quals ens dotem. També abans es parlava de concertació. D'acord. Però també parlem de com, en aquest Parlament, tots els grups de l'oposició van tombar una llei –la llei de contractes de serveis a les persones–, l'anomenada llei Aragonès, que hauria pogut servir, hauria sigut un bon instrument per a fer primar la qualitat per sobre del preu. I hauria fet primar criteris com la proximitat, la sostenibilitat, o els criteris ambientals. O serviria per controlar millor la prestació dels serveis i poder fer auditories periòdiques o inspeccions, entre d'altres. Parlem de tot això, també. De com ens hem evitat que tinguem unes eines que haurien pogut posar al servei del nostre país. I també creiem que hem de poder parlar de model i de futur, perquè allò que pot ser més útil ara és pensar en el model d'atenció a la gent gran. Un model que nosaltres volem que passi, per una banda, per l'enfortiment del sistema públic, que hem vist com, en moments de situacions crítiques com l'actual, qui ha respost –qui ha hagut de respondre i qui ha respost–, justament, és l'Administració i els governs. I, de l'altra, també volem que aquest model passi per la promoció de l'autonomia i la desinstitucionalització. Més inversió en serveis a domicili. Un model que pugui reconèixer la tasca de les professionals dels serveis residencials, amb unes condicions laborals, socials i salarials a l'alçada de la feina. I permetin-me fer un agraïment a la immensa feina que han estat fent tots aquests dies. Efectivament, hi tenim un gran deute aquí tots plegats i totes. Tenim ganes de poder parlar de tot això i més. I per això hem presentat unes esmenes intentant doblar l'aposta. Hem presentat unes esmenes perquè volíem poder parlar d'on veníem, quins factors han pogut afectar més, comparar-nos amb la resta de territoris i d'estats, investigar com han influït les decisions també sota el marc de l'estat d'alarma. I volíem poder parlar també i mirar endavant, dirigint el debat cap al futur i podent intentar posar les bases del nou model que hem d'intentar construir. Volem donar totes les explicacions, volem aprofundir en el debat. Volem ser el màxim de transparents i actuem sempre amb responsabilitat i corresponsabilitat, que, per cert, massa vegades no hem trobat en els grups de l'oposició. I no siguin cínics, si us plau, senyor Moreno, perquè nosaltres els qüestionem el tempo de la comissió d'investigació enmig d'una emergència. Quan encara tenim una situació d'emergència al nostre país, vostès ja ens estan aquí exigint fer una comissió d'investigació. No els qüestionem la comissió d'investigació, no qüestionem la comissió d'investigació. I no s'equivoquin; no s'equivoquin, perquè a Esquerra Republicana hem votat en contra de l'estat d'alarma perquè l'han utilitzat per recentralitzar, per militaritzar, per restringir drets, i perquè les mesures socials i econòmiques que està fent el Govern de l'Estat espanyol són totalment insuficients. Insuficients per ajudar la gent. I davant la voluntat de pactar-les o de poder-les, nosaltres, intentar fer més útils per a la ciutadania, vostès han optat pel pacte més barat, que ha estat Ciutadans. Nosaltres volem poder parlar de tot, i davant la negativa... [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] del PP i de Ciutadans, sobretot, a acceptar les nostres esmenes –acabo, president–, doncs nosaltres el que volíem era poder fer molt més útil aquesta comissió d'investigació. En tot cas, els ho reitero, nosaltres avui votarem a favor de crear aquesta comissió d'investigació –acabo– per convicció, per compromís, òbviament, per coherència, i per responsabilitat, per ser útils a la ciutadania i que mai més haguem d'aguantar, de veure, una situació com la d'aquests dies. Moltíssimes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn ara del diputat senyor Josep Maria Forné. Endavant.
Senyor president, vicepresident, consellers, diputades i diputats; personal de la casa, que també crec que val la pena d'agrair-vos i de recordar el vostre compromís en aquest moment, també..., s'han donat dades i crec que les dades ja són prou aclaparadores. Només voldria recordar-ne dues en forma genèrica, que és que de les disfuncions que han produït la pandèmia en aquest moment, un terç, aproximadament, es produeixen en les residències, i que d'aquests seixanta mil, aproximadament, residents que hi ha actualment a Catalunya, uns trenta mil han estat infectats o estan infectats i, per tant, són uns nombres que no ens poden deixar indiferents ni es poden deixar, de cap manera, sense cap mena de resposta política. I no seria ni just el que passa... donar resposta a aquesta explicació. El que passa que algunes de les preguntes i algunes de les respostes del per què ha passat això aquí, d'alguna manera, ja predisposen una certa, diguem-ne, direcció política. Nosaltres voldríem dir que no hi ha una sola causa, que són múltiples les causes. És una situació amb una múltiple factorialitat i que cadascú, lògicament, destaca aquelles que, amb el seu posicionament polític, doncs, li és més convenient, no? Jo voldria destacar-ne algunes de les causes del perquè, potser, s'ha produït això. Una, la realitat de les persones residents en les residències. Després hi faré un esment, perquè tota l'estona ens hem estat referint a les residències de la gent gran, però recordem que hi han residències de discapacitats, hi han residències de salut mental i hi han residències d'infants i joves, eh?, i, per tant... I en aquest sentit també hem de donar resposta a aquests àmbits, o a aquestes...; però bé, anem a les residències de la gent gran, que crec que són els números en què estem. Una de les primeres causes que podrien explicar el perquè s'ha produït això és el perfil del resident, com ha canviat només en quinze anys. Segurament que aquesta és una de les preguntes que ens hauríem de fer, per què no hem donat resposta a aquest canvi, però, aproximadament, d'un terç, de fa quinze anys, de persones amb un alt grau de dependència, actualment això passa avui a ser de dos terços. Aquesta realitat ha canviat tant que fa que les residències tinguin un perfil d'usuari, tinguin un perfil més vulnerable i més sensible en una situació com la que hi ha hagut. Segona causa que voldríem destacar és que la pandèmia ha estat un fet excepcional –excepcional, complicat, complex, duríssim–, i és un fet que poc podíem preveure, i la resposta, d'alguna manera, ens desborda a tots. Això no vol dir que no tinguem..., hàgim tingut l'agilitat ni la flexibilitat per donar una resposta més adient, però aquesta excepcionalitat em sembla que val la pena de donar-la. No som un fet singular. És veritat que a la comissió d'investigació ens hem de dirigir al que ha passat a Catalunya, i és allà on hem de posar la mirada i és allà on hem d'escatir les coses, però no és un fet excepcional de Catalunya sinó que és un fet general de tot el món occidental, i, per tant, és una problemàtica, reconeguda fins i tot per la mateixa OMS, que es produeix en circumstàncies anàlogues. Segurament que el perfil d'usuari que ha canviat –que deia com a primera causa–, doncs, té a veure per explicar aquesta globalització d'aquest fenomen. Després, una altra causa que podria explicar aquest fet del nombre tan elevat de persones que han mort en les residències en aquesta pandèmia, en proporció a les persones afectades també és –i aquí ha sortit, el que passa és que cadascú escombra una mica també cap allà on li va millor, no?– el tema del finançament; és un dels pilars, és el pilar, segurament, de l'estat del benestar menys enfortit, amb menys musculatura i amb menys dotació de recursos econòmics. I en aquest infrafinançament, segur que hi han també diverses causes, eh?, segur que també hi ha diverses causes. La primacia del preu sobre la qualitat, per exemple, que s'ha produït en aquells anys de crisi en adjudicacions té a veure, però també i molt –i molt hi té a veure– el tema de la Llei de dependència i el seu mal finançament i mala aplicació. Ja s'ha dit que aquella llei ja va néixer amb molts interrogants, però naixia amb el compromís d'un 50 per cent de finançament per part de l'Estat i un 50 per cent per part de la Generalitat, i això no s'ha produït en cap dels anys, en un moment en el qual els graus de dependència han anat augmentant i, per tant, les necessitats. La importància de la proximitat en la presa de les decisions i escoltar les opinions de la proximitat en aquesta presa de decisions, cosa que s'ha dificultat amb l'estat d'alarma i la forma en què s'ha aplicat, segur que també hi té a veure. I podríem anar trobant moltes més causes, de les quals no vull eximir ni cal eximir tot allò que és millorable i que s'hauria d'haver fet millor, sens dubte, des de la gestió dels responsables polítics de la Generalitat i els departaments en aquesta crisi. Però no es poden oblidar aquestes raons també d'àmbit general. Ara, per tot això, ens és imprescindible, veiem bé el fet de que hi hagi una comissió d'investigació que intenti escatir-ho. El que ja vam dir des del moment en què es va presentar aquesta comissió d'investigació, la institució d'aquesta comissió, que hi votaríem a favor com a Junts per Catalunya, però també és veritat que ens hauria agradat que s'haguessin acceptat les nostres esmenes. I aquí jo crec que hi ha un grup que ho ha explicitat clarament, que no les va voler admetre. Hem entès, pel que han dit els altres grups, que les podrien haver admès i que les volen incorporar en aquesta, que és el tractament del model. No podem deslligar-ho. Jo crec que tots heu anat tractant una qüestió que és imprescindible, és a dir, no podem fer una investigació que no vulgui evitar que torni a passar això. I, per tant, una comissió d'investigació que no vulgui incorporar aquestes esmenes també deu tenir –també deu tenir, també deu tenir– una intenció política al darrere. I vull agrair a aquells que ho heu facilitat..., i molt especialment al diputat Vidal Aragonés, per tots els esforços per intentar que això hagi estat possible. I em consta que els altres grups ho heu intentat, i heu volgut que això fos possible. Només era afegir allà on deia «comissió d'investigació també «una proposta de model. I, com que es tracta també de mirar endavant, en aquesta proposta de model, nosaltres voldríem assenyalar –breument, perquè només em queden dos minuts–, en aquesta proposta de model, dues coordenades; de fet, les dues coordenades són les que han de dibuixar el marc sobre el qual voldríem aprendre una lliçó. Hi han hagut moltes preguntes que ja indicaven algunes de les coses que han passat. Quines són aquestes dues coordenades que creiem que són imprescindibles en el model que ens agradaria? Perquè segurament que hi haurà més d'un model, però com a mínim n'hi haurà un que s'acabarà imposant. La primera d'aquestes coordenades és que les residències, inevitablement, han de tenir una major atenció sanitària i han de tenir una atenció sanitària que no sigui allò..., un complement de la residència, sinó que ha de tenir com un element bàsic de l'atenció residencial la sanitarització, l'atenció sanitària. Això és claríssim tenint en compte el que ha passat, i tenint en compte el retrat. Ara, aquesta major sanitarització no vol dir fer dependre ni fer desaparèixer les residències com un potencial de l'estat del benestar, com un potencial de l'acció social, de cap manera. Això es pot corregir, i s'hauria de corregir aquesta coordenada de la major sanitarització, amb alguna cosa que alguns de vostès també han anat dient, i és l'equiparació, la progressiva equiparació dels salaris i les condicions laborals que hi ha en les residències amb relació al món sanitari. Això és un dels elements. El segon és una possible tarifa sanitària en l'àmbit de les residències. I la segona coordenada que voldríem és que les residències no deixin de ser llars de vida i, per tant, no deixin de ser centres en els quals atenguem la vida en aquell últim tram d'aquelles persones que van a passar aquell moment de la seva vida. Me queda molt poc. Només voldria acabar. Vaig tenir l'oportunitat a través de la meva estada a Benestar de conèixer moltes residències i d'agrair, de veritat, a totes aquelles Annes, Benjamins –i deixeu-m'hi posar quatre o cinc noms, per repartir-los a tots–, les Neus, els Eduards, les Sheiles, les Agnès, les Maites, el Joseps i tants i tants i tants i tants treballadors, responsables de residències que s'hi han deixat la pell. I acompanyar tots els familiars que han perdut vida, han perdut algun dels seus éssers estimats. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Ara, acabades les intervencions dels grups i subgrups parlamentaris, hi ha un torn per posicionar-se respecte a les esmenes que, en aquest cas, farà el diputat senyor Vidal Aragonés. Quan vulgui.
Moltes gràcies. Per explicar el posicionament col·lectiu sobre les esmenes, potser fora bo, també, que poguéssim veure algunes qüestions del text inicial de la proposta de resolució. I quan anem a allò que és l'essència del que s'està proposant, primer hem de veure quin és el seu àmbit d'actuació. I com a àmbit d'actuació, el literal segon: «La comissió d'investigació té com a objecte i abast l'anàlisi i investigació sobre les formes de gestió de les residències. I el contingut bàsic del pla de treball, com a primer subapartat, es diu: «Descripció i documentació de les diferents formes de gestió. Diem això, més enllà que s'aterri amb relació a la crisis de la Covid-19, perquè no és possible analitzar lo concret d'aquestes coses si no parlem del model. I, per tant, que es pugui assumir, pels dos grups que han presentat esmenes, que això ja estava inclòs. Si no s'han admès les esmenes, hem de traslladar que ha estat per un tema, en una part, de fons i, per una altra banda, de forma. Pel que fa al fons, perquè, en primer lloc, donava la sensació, en alguna de les esmenes, que el que es volia era treure el focus de la qüestió concreta de la gestió. I del redactat que hi havia, doncs, la sensació que ens donava als grups que havien estat proposants era aquesta. La segona, perquè anar a analitzar la realitat europea i de l'Estat espanyol no ens semblava que era l'objecte del que volíem investigar. I és el que consta també en alguna de les esmenes. I la tercera, perquè, del contingut, es podria derivar en una comissió que no és d'investigació, sinó que és d'estudi. I, per tant, aquest ha estat l'element material pel qual no han estat acceptades les esmenes. I després, també, ho hem d'explicar així –d'això es tracta també, d'explicar les coses tal com han estat–, per un tema formal. Cinc grups diferents proposants, amb diferents sensibilitats, amb diferents visions, que s'havien de posar d'acord sobre cadascuna de les esmenes, i això és del tot complicat. Sí que volem també aclarir una qüestió sobre els tempos. Hem volgut que això es pogués fer efectiu en aquesta legislatura, però, a la vegada, també amb un pensament de com és el recorregut habitual d'una comissió d'investigació. I, per tant, segurament tindrem el mes proper, el juny, la constitució; el mes de juliol, la discussió amb relació a les compareixences i votació, i la tercera setmana de setembre començarem. Si no ho proposàvem ara, doncs, el que no es garantia és que ho poguéssim tenir en aquesta legislatura. Volem, això sí, agrair les aportacions que s'han fet a través de les esmenes pels grups esmenants. I, sobretot, que ens pugui servir per resoldre el que aquesta tarda era una discussió: aquells elements objectius sobre els quals encara no ens posem d'acord i que ens han de servir, com a mínim, per buscar respostes i per buscar solucions.
Gràcies, diputat. Cridem a votació. Com saben, acabat aquest debat, passarem a les votacions de tots els punts de l'ordre del dia que s'han debatut aquesta tarda. [[Decret llei 12/2020, del 10 d'abril, pel qual s'adopten mesures pressupostàries, en relació amb el Sistema sanitari integral d'utilització pública de Catalunya, en l'àmbit tributari i en l'estructura de l'Administració de la Generalitat, per a pal·liar els efectes de la pandèmia generada per la Covid-19 (continuació)]] [[203-00037/12]] En primer lloc, votarem el punt vuitè de l'ordre del dia, és a dir, la convalidació del Decret llei 12/2020, del 10 d'abril, pel qual s'adopten mesures pressupostàries, en relació amb el Sistema sanitari integral d'utilització pública de Catalunya, en l'àmbit tributari i en l'estructura de l'Administració de la Generalitat, per pal·liar els efectes de la pandèmia generada per la Covid-19. Passem a la votació de la convalidació d'aquest decret. Comença la votació. Aquest Decret llei, el 12/2020, ha estat convalidat per 65 vots a favor, corresponents als 41 presencials més 24 telemàtics; 29 en contra, i 40 abstencions. Haig de preguntar a la cambra si algun grup vol tramitar com a projecte de llei aquest decret. No? [[Pausa.]] [[Decret llei 13/2020, del 21 d'abril, pel qual s'adopten mesures urgents de caràcter estructural i organitzatiu, així com mesures en l'àmbit de les entitats del sector públic de l'Administració de la Generalitat (continuació)]] [[203-00038/12]] Doncs passem al següent punt de votació, que és el punt corresponent al novè de l'ordre del dia, és a dir, la convalidació del Decret llei 13/2020, del 21 d'abril, pel qual s'adopten mesures urgents de caràcter estructural i organitzatiu, així com mesures en l'àmbit de les entitats del sector públic de l'Administració de la Generalitat. Comença la votació. El Decret llei 13/2020 ha estat convalidat per 65 vots a favor, corresponents als vots presencials i delegats, sumant-n'hi 24 de telemàtics; 4 nos, i 65 abstencions. És a dir, ho repeteixo: 65 vots a favor, 4 en contra i 65 abstencions. Passem ara a votar, si així ho vol algun grup parlamentari, la tramitació com a projecte de llei d'aquest decret. No? [[Pausa.]] [[Decret llei 14/2020, del 28 d'abril, pel qual s'adopten mesures en relació amb el Sistema sanitari integral d'utilització pública de Catalunya, en l'àmbit tributari i social, per a pal·liar els efectes de la pandèmia generada per la Covid-19 i d'adopció d'altres mesures urgents amb el mateix objectiu (continuació)]] [[203-00039/12]] Doncs passem directament, com deia, a votar el següent punt, que és el desè, i que correspon al Decret llei 14/2020, del 28 d'abril, pel qual s'adopten mesures en relació amb el Sistema sanitari integral d'utilització pública de Catalunya, en l'àmbit tributari i social, per a pal·liar els efectes de la pandèmia generada per la Covid-19 i d'adopció d'altres mesures urgents amb el mateix objectiu. Passem a la votació. Comença la votació. Aquest decret llei ha estat convalidat per 118 vots a favor, cap en contra i 16 abstencions. Demano si algun grup vol tramitar-lo com a projecte de llei. No? [[Pausa.]] [[Proposta de resolució de creació d'una comissió d'investigació sobre la gestió de les residències de gent gran (continuació)]] [[252-00025/12]] Doncs passem a votar el punt onzè i darrer de l'ordre del dia, que és la Proposta de resolució de creació d'una comissió d'investigació sobre la gestió de les residències de gent gran. Comença la votació. Aquesta proposta de resolució ha estat aprovada per unanimitat, és a dir, 134 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. No hi han més punts a debatre ni a votar de l'ordre del dia. Per tant, s'aixeca la sessió. Moltíssimes gràcies.