Molt bona tarda. Si poden ocupar els seus escons, si us plau, començaríem aquest Ple. [[Manifestació de condol per la mort d'un agent del Cos de Mossos d'Esquadra]] Abans de començar el Ple, volia fer menció d'un fet luctuós que ha tingut lloc avui. Aquest migdia hem conegut la mort d'un agent del Cos de Mossos d'Esquadra, integrant de la Unitat del Subsol, que estava fent maniobres de formació en espeleologia al Parc Natural de Sant Llorenç del Munt, a Matadepera, i que ha perdut la vida. Vull mostrar el meu més sincer condol a la seva dona, que també és membre del Cos de Mossos d'Esquadra, als seus familiars, companys i amics, així com a tots els membres, naturalment, de la Unitat de Subsol i a tot el Cos dels Mossos d'Esquadra. Després del debat de política general que va tenir tenir lloc la setmana passada, amb aquest Ple reprenem les sessions ordinàries del Parlament. I desitjo que aquest període de sessions sigui profitós, amb un debat seriós, respectuós i constructiu. Un debat on tothom, des de la més absoluta diversitat dels posicionaments, pugui projectar la seva pròpia visió de país a la institució que representa la sobirania del poble de Catalunya, a través d'un debat que sigui respectuós i enriquidor. Per tal que això sigui possible, és necessari recordar que tots els diputats atenguin i respectin el que estableix el Reglament del Parlament i el Codi de conducta, en concret, l'apartat 7.2, amb el qual acabàvem el debat de política general. Representar la ciutadania a través d'un debat lliure, defensant posicionaments ideològics diferents i reafirmant-los a través del vot, ha de ser la raó d'aquest Parlament i, per tant, desitjo que, amb la nostra actuació, en siguem tots garants. També abans de començar la sessió de l'ordre del dia, els faig avinent que la llista de les preguntes a respondre oralment en el Ple està inclosa en el dossier del Ple del qual disposen tots vostès i que, d'acord amb l'article 164 del Reglament, se substanciaran demà al matí a les nou, com a segon punt de l'ordre del dia d'aquesta sessió plenària. [[Compliment de la Moció 111/XII, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants]] Els informo, també, que en compliment amb allò que estableix la Moció 111/XII, del Parlament de Catalunya, sobre l'operació de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants, segons les dades oficials de l'Organització Internacional de les Migracions, des de l'inici del 2021 hi ha un total de 1.445 persones que han perdut la vida o estan desaparegudes a la Mediterrània. I, finalment, en aquest capítol previ, de conformitat amb l'acord de la Mesa i de la Junta de Portaveus sobre la celebració de les sessions encara en format reduït, ateses les circumstàncies de pandèmia per la covid-19, els faig avinent que seixanta-cinc diputats han delegat el seu vot per a la sessió d'avui. [[Composició de la Mesa del Parlament]] [[398-00001/13]] I, a continuació, comencem amb el primer punt de l'ordre del dia, que és l'elecció de la vicepresidència segona de la Mesa, atesa la renúncia de la senyora Eva Granados. Per procedir a l'elecció, d'acord amb l'article 46 d'aquest Reglament, la votació es farà mitjançant paperetes, que s'hauran de dipositar a l'urna que posarem en el faristol amb aquesta finalitat. Segons l'article 44 del Reglament, cada diputat ha d'escriure un nom a la papereta i sortirà elegit aquell que obtingui una majoria de vots. Es consideraran nul·les les paperetes il·legibles o les que continguin un nombre de noms superior al requerit o noms relatius a persones que no són membres del Parlament. Les paperetes sense cap indicació escrita es consideraran vots en blanc. Recordo a la cambra que els membres del Govern que siguin parlamentaris i també els membres de la Mesa votaran al final. I ara extrauré una bola a partir de la qual començarem l'ordre de votació. Començarem a partir del número 62. Per tant, prego al secretari tercer, senyor Pau Juvillà, que comenci la crida dels diputats. [[Veus de fons.]] Perdó? [[Pausa.]] Que cridem a votació. Era el primer punt de l'ordre del dia. [[La presidenta riu.]] Ja hem començat el Ple. [[Pausa llarga.]] Si us plau, secretari, procedeixi. [[D'acord amb l'article 101.2 del Reglament, els diputats són cridats nominalment per ordre alfabètic perquè vagin a la taula presidencial i dipositin a l'urna les paperetes. Els diputats que són membres del Govern i els membres de la Mesa són cridats al final.]]
Un cop acabada la votació, procedirem ara a l'escrutini per saber qui ha estat elegit vicepresident de la Mesa. [[Es procedeix a l'escrutini.]] El resultat final de la votació ha estat 68 vots en blanc, 11 vots a María García Fuster, 9 vots nuls i 46 vots a Assumpta Escarp Gibert. Per tant, ha estat escollida vicepresidenta primera de la Mesa..., perdó, segona, ho tenia escrit malament. La vicepresidenta primera em fa notar que és... [[la presidenta riu]] ha estat escollida vicepresidenta segona de la Mesa la diputada senyora Assumpta Escarp Gibert. Li prego que ocupi la seva posició a la Mesa en senyal d'acceptació del càrrec. [[Aplaudiments forts i perllongats.]] [[Interpel·lació al Govern sobre l'exercici de la competència de la seguretat pública]] [[300-00038/13]] Passem, a continuació, al següent punt de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre l'exercici de la competència de la seguretat pública. Presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula per fer l'exposició de la interpel·lació el diputat senyor Matías Alonso.
Gràcies, presidenta. Conseller, senyores i senyors diputats, primer de tot vull manifestar el condol del Grup Parlamentari de Ciutadans per la mort de l'agent de Mossos d'Esquadra que ha perdut la vida aquest migdia a Matadepera. Acabamos de entrar en el otoño y ya parece un clásico: una vez más nos vemos obligados a hablar de seguridad pública, a hablar del ejercicio de la competencia de seguridad pública que tiene encomendada la Generalitat de Cataluña por delegación del Estado, por delegación del Gobierno de España. Hoy, desde el Grupo Parlamentario de Ciutadans, interpelamos al Gobierno, en la persona del consejero de Interior, sin perder de vista que el responsable máximo del ejercicio eficaz, fiel y leal de la competencia de seguridad pública es el presidente de la Generalitat. El presidente de la Generalitat es el máximo responsable, porque de acuerdo con la ley ejerce el mando supremo del instrumento que la Generalitat tiene a su disposición para ejercer esta competencia: la Policía de la Generalitat, los Mossos d'Esquadra. El Gobierno de la Generalitat, a través del Departamento de Interior, de acuerdo con lo establecido en el artículo 149.1.29 de la Constitución, el artículo 13 del Estatuto de autonomía y el resto de la legislación vigente sobre la materia, tiene como misión proteger el libre ejercicio de los derechos y libertades y garantizar la seguridad ciudadana. A tal efecto velará por la convivencia pacífica y la protección de las personas y los bienes, de acuerdo con el ordenamiento jurídico. El Cuerpo de Mossos d'Esquadra ejerce principalmente funciones de policía de seguridad ciudadana, de policía administrativa y de policía judicial, todo ello encuadrado en el ámbito de la seguridad pública, que vuelvo a recordar es competencia exclusiva del Estado, que en el caso que nos ocupa, en el caso de la comunidad autónoma de Catalunya, es compartida, y ejerce en representación del Estado, y como parte consubstancial del Estado que es, el Gobierno de la Generalitat. Para dejarlo claro: cuando hablamos de seguridad pública estamos hablando de un servicio esencial que los poderes públicos competentes, en este caso ambos gobiernos, el de España y el de la comunidad autónoma catalana, deben prestar a los ciudadanos catalanes para garantizar sus derechos y libertades públicas, de conformidad con nuestro ordenamiento democrático. En Cataluña, el principal instrumento con el que cuentan los poderes públicos para prestar este servicio son los Mossos d'Esquadra, el principal instrumento, pero no el único, ni de forma descoordinada, y por supuesto de conformidad con el mandato constitucional, el estatutario y el de la legislación vigente que le es de aplicación. Los Mossos no son el único instrumento ni tienen competencia en la totalidad del espectro que abarca el concepto de seguridad pública. ¿Son el principal instrumento? Sí, pero no el único. ¿La Generalitat de Cataluña tiene a su cargo la seguridad pública en el territorio de la comunidad autónoma? Sí, pero no es la única Administración concernida por este concepto de la seguridad pública. De hecho, el principal concernido sigue siendo el Gobierno de España, y las Fuerzas y Cuerpos de Seguridad del Estado tienen competencias exclusivas en este ámbito, que vienen ejerciendo y deben seguir haciéndolo con absoluta normalidad. El Estatuto de autonomía, conseller, pone a disposición de la Generalitat un instrumento esencial que, por desgracia, no se está utilizando de forma regular y leal con el conjunto de la ciudadanía. El conjunto de la ciudadanía, conseller, los destinatarios del servicio esencial que prestan las administraciones públicas en este ámbito, en el de la seguridad pública. Me refiero –ya lo ha adivinado, conseller– a la Junta de Seguridad de Cataluña, un punto de encuentro de carácter paritario con el que el presidente de la Generalitat, los sucesivos presidentes de la Generalitat, deberían coordinar el ejercicio de la competencia con las fuerzas y cuerpos de seguridad del estado y con el Gobierno de España. Por una u otra causa, siempre hay excusas para que no se reúna este órgano de coordinación, que, a nuestro entender, es de vital importancia para mejorar el servicio que se presta a la ciudadanía. Y no quiero decir que no haya coordinación policial, que la hay. Lo que digo, es que esa coordinación policial se produce incluso a pesar de la voluntad política de los responsables de ejercer la competencia de Seguridad Ciudadana. Tanto el Gobierno de España, que con demasiada frecuencia hace dejación de funciones, como el Gobierno de la Generalitat, que pretende ejercer su competencia sin tener en cuenta la distribución competencial efectiva, y sin buscar la coordinación desde la lealtad institucional. Ambos dejan mucho que desear en esta cuestión, la de la cooperación leal y efectiva en materia de seguridad. Si hay coordinación, que la hay, es principalmente por la voluntad y el buen hacer de los mandos policiales dependientes de ambas administraciones, la nacional y la autonómica. Pero hablemos de cuestiones de rabiosa actualidad, rabiosa actualidad desde hace varios otoños, varios inviernos, varias primaveras, varios veranos..., vamos, desde hace varios años. La primera, y tal vez principal, el nulo compromiso del Gobierno de la Generalitat con mantener el prestigio y la moral del cuerpo de Mossos d'Esquadra. Y me dirá, conseller, que no es cierto, que el compromiso del Gobierno de la Generalitat con los Mossos es total e inquebrantable. Mire, conseller, a mí no me lo cuente. Dígaselo a los cientos, a los miles de agentes del Cuerpo de Mossos d'Esquadra que sienten como desde la Administración de la Generalitat de Cataluña, y desde otras administraciones públicas catalanas del ámbito local, se socava el principio de autoridad y se pone en duda su profesionalidad y su compromiso democrático con la seguridad. Por mucho que lo nieguen, conseller, esa es la realidad, una realidad constatada por el hecho de que usted mismo, y el Gobierno del que forma parte, haya utilizado a los Mossos como moneda de cambio para cerrar un acuerdo de investidura, e incluso de gobierno, con los partidos y los grupúsculos organizados que dan apoyo a su gobierno tanto en este Parlamento como fuera de él. ¿A cuento de qué la revisión del modelo de orden público? Porque de eso se trata, de revisar a la baja el modelo de orden público. Porque, pese a la escasez crónica de medios materiales y humanos con los que mantener la convivencia pacífica, frente a la actuación deliberada de grupos y grupúsculos que pretenden alterarla con planteamientos marcadamente incívicos y totalitarios, los Mossos d'Esquadra se dejan la piel para garantizar el orden público y mantener las condiciones exigibles para que sea posible una convivencia en paz y libertad, con arreglo al ordenamiento democrático vigente, y que nos hemos dado entre todos los demócratas frente a los totalitarios que quieren subvertirlo por la vía de la violencia. ¿Cuándo se ha hablado de revisar el modelo policial, es decir, el modelo de orden público? Cuando los Mossos d'Esquadra, en defensa de la normalidad democrática, y de que se den las condiciones necesarias para que el conjunto de la ciudadanía pueda ejercer sus derechos y libertades de forma pacífica, han plantado cara a los grupos y grupúsculos violentos que, con la excusa de defender una república imaginaria que ustedes mismos pretenden proclamar, y que no existe –la república no existe, ¿le suena, conseller?– intentan sembrar el caos en las calles, en ocasiones con la connivencia de quienes tienen a su cargo la competencia de la seguridad pública, la competencia de garantizar el orden público. Es un verdadero escándalo. Pero es su voluntad política, conseller. ¿Van a seguir socavando el principio de autoridad y poniendo en duda la profesionalidad y el compromiso democrático de los agentes del Cuerpo de Mossos d'Esquadra? ¿Van a seguir consintiendo la proliferación de concentraciones y manifestaciones que acaben con agresiones y acoso a las fuerzas y cuerpos de seguridad? No solo a los Mossos, pero también. En este sentido, conseller, no es de recibo que usted mismo relativice esas agresiones y ese acoso, como hizo hace pocos días a raíz de los altercados protagonizados por hiperventilados de guardia frente al edificio de la Jefatura Superior de Policía de Cataluña, en la Via Laietana de Barcelona. Después de que pudiéramos ver en los medios de comunicación el alcance de los altercados violentos, no puede usted salir relativizando los hechos y diciendo que «cosas peores se han visto. Una forma sutil de decirles a los policías y a sus acosadores que no hay para tanto. Una forma descarada de decirles a los policías que sufrir agresiones y acoso por parte de elementos descerebrados, hiperventilados y violentos va en el sueldo. Una forma directa de decirle a los descerebrados, hiperventilados y violentos que agreden y acosan a los policías, que todavía están dentro de los márgenes de la violencia admisible, en aras a unos supuestos derechos de concentración y de expresión, que en cuanto se producen como se han producido los atentados a la autoridad que representan los policías afectados, dejan de existir a los ojos de la ley democrática. Y ustedes, si dicen ser demócratas, nunca lo deberían permitir. Puede que tenga la tentación de decirme que exagero. Yo le digo que demasiada paciencia la que tienen los agentes del Cuerpo de Mossos d'Esquadra.
A continuació, té la paraula el conseller d'Interior, Joan Ignasi Elena.
Presidenta. Permeti'm també començar, doncs, com ho ha fet la presidenta, i també el diputat, acompanyant en el sentiment i mostrant el suport –que he tingut l'oportunitat de fer ho personalment– a la família de l'agent de la Unitat de Subsol. La veritat és que ha estat una desgraciadíssima tragèdia d'una persona, a més a més d'un agent molt implicat a la vida del Cos i també a les activitats solidàries del Cos. Tindran l'oportunitat de veure'l en el calendari solidari del 2021, en el qual hi va participar molt activament. En fi, un dia molt dur per al Cos de Mossos d'Esquadra. I, permeti'm, avui tinc tres intervencions, i potser alguna cosa no l'hi contesto però, en tot cas, ho faré posteriorment, perquè aquesta és la primera intervenció que faig al Ple del Parlament després de l'estiu i volia agrair molt especialment al Cos de Mossos d'Esquadra la feina que han fet durant tots aquests mesos, que han estat especialment difícils, en el pla Oris, el que s'ha fet per gestionar l'espai públic com a conseqüència de les activitats d'oci nocturn i de la situació que s'ha viscut durant totes aquestes setmanes, donant suport a l'ordre públic als ajuntaments en la gestió de l'espai públic. També en la gestió de la covid, que, sens dubte, ha dificultat encara més l'activitat i han mostrat, en aquest sentit, una professionalitat extraordinària en la gestió de les activitats d'oci nocturn que s'han viscut als carrers, també en algunes festes majors i en altres activitats al conjunt del país. També en la gestió de les restriccions de la covid i particularment en les setmanes del toc de queda, que van requerir un exercici i un esforç molt especial durant tot aquest temps. També a la gent i a tots els equips d'emergències, amb els quals també Mossos d'Esquadra hi ha participat. Ha estat potser l'any més dur –efectivament, així ho diuen els experts– dels darrers vint anys, i han fet una feinada tots els cossos d'emergències de la Generalitat, juntament amb els altres, amb els altres cossos d'emergències del conjunt del país, i també amb el suport que hem rebut en ocasions de l'Estat, en algun dels incendis que s'han produït, i també, per tant, els serveis d'emergències del conjunt del país. Ens sembla que era obligat començar amb aquesta intervenció, i així ho volia fer, molt especialment perquè ha estat, hi insisteixo, molt dura, durant tot aquest mes, la feina que han fet tots els qui depenen de la conselleria d'Interior –i, naturalment, d'altres conselleries– per resoldre i per estar al cas de tot el que ha anat passant. La competència no ens la dona el Govern. Sembla que el Govern ens deixi la competència, una estoneta, d'ordre públic i de gestió de la policia integral de Catalunya per gràcia del Govern. No, no, no, és una competència que té reconeguda per l'Estatut i és una competència que la Generalitat de Catalunya exerceix des de fa molts anys. Avui fa vint-i-set anys que es va iniciar el desplegament, s'està finalitzant. De fet, ja ha finalitzat. I és una competència que assumeix el Govern de la Generalitat de Catalunya no per una acció graciosa sinó perquè les lleis així ho determinen i perquè també és voluntat del poble de Catalunya que, en aquest sentit, s'ha posicionat molt molt freqüentment de forma sistemàtica. Per tant, no és una concessió graciosa. Com tampoc és una decisió unilateral dels comandaments que hi hagi coordinació dels dispositius. Però qui es pensa que som nosaltres? Uns irresponsables? Nosaltres garantim la seguretat d'aquest país. I tant que hi ha coordinació entre els dispositius, i és voluntat del Govern que hi hagi coordinació entre tots els dispositius. Una altra cosa és quina és la voluntat del Govern amb relació a les competències que hauria de tenir la Generalitat de Catalunya, que les vol totes. Però en la mesura que no les té, per responsabilitat i per seguretat de la gent, hi ha coordinació amb els dispositius? És clar que n'hi ha, per descomptat. Per decisió política del Govern de la Generalitat de Catalunya? Per descomptat que hi ha coordinació dels dispositius, només faltaria. O què són les juntes locals de seguretat, que es van reproduint de forma sistemàtica arreu del país amb coordinació de policies locals, els cossos i forces de seguretat de l'Estat, agents rurals, Sistema d'Emergències i Mossos d'Esquadra? I això passa cada dia, a cada municipi, i defineixen i hi fan l'estratègia de seguretat dels diferents municipis del país. I, a més a més, amb relació a la Junta de Seguretat de Catalunya, conegut és, perquè així ho vam anunciar, que abans de final d'any n'hi haurà una. Perquè així ho vam acordar amb el Ministeri de l'Interior, perquè hi ha temes a resoldre, temes que s'estan parlant, i que evidentment requeriran la convocatòria i la celebració d'una junta de seguretat de Catalunya. Naturalment. Com la participació en el CITCO, que hi voldríem participar directament com a país. Però en la mesura que, evidentment, en aquests moments no és així, la Generalitat de Catalunya hi participa, i participa de tota la informació que reben les forces de seguretat de l'Estat de les policies d'arreu d'Europa per tenir coneixement de quina és la realitat del terrorisme internacional, per defensar els nostres ciutadans. Jo crec que té una consideració..., un prejudici extraordinari amb relació a aquest Govern, i que dibuixa la seva línia d'oposició i els seus arguments en virtut d'aquests prejudicis i no en virtut de la realitat que vostè observa. Com quan afirma que què hi ha darrere de la revisió de l'ordre públic. Doncs res més transparent. És que la Policia de Catalunya –ho he dit moltes vegades–, és una policia, una bona policia, justament perquè no se sent perfecta, perquè està disposada a escoltar, i a revisar-se, i a millorar, i a créixer juntament amb la realitat del país que es modifica. Aquest i tots. I per això el 2013 es va fer una comissió per analitzar el sistema de seguretat a Catalunya i s'hi van incorporar moltes coses. Ho he dit sovint, moltes vegades. Algunes de les propostes que vostès o molta gent com vostès viuen com a marginals, com a radicals, com a utòpiques i com a irrealitzables, com a absurdes, com a irresponsables, al final acaben sent la centralitat, molt sovint, i el consens d'una majoria de partits polítics. I els hi he posat molts exemples, però podríem posar el de les pilotes de goma. Quan es va començar a dir que s'havien de retirar, Mare de Déu!, era deixar els agents poc més que davant dels cavalls. I, en canvi, es va produir un consens en seu parlamentària en què la majoria de gent, de diputats i de representants del poble de Catalunya, van votar a favor de la seva eliminació. No és així? Quina por hi ha ara de que es produeixi un debat reflexiu, serè, amb papers, negre sobre blanc, escoltant activament els altres, sobre el futur de la seguretat pública del nostre país, en un país i en un moment que estant les coses canviant d'una forma tan evident. Em sembla que és elemental que aquesta reflexió s'ha de fer, i estaria bé que es fes també al conjunt de l'Estat. Estaria bé que les forces de seguretat de l'Estat també les fessin, perquè probablement llavors ja no tindrien pilotes de goma en les seves actuacions. Que no passa res per escoltar, que no passa res per escoltar l'altre activament i intentar millorar i créixer en l'escolta activa d'uns amb els altres. I jo li nego la major. Vostè basa el seu discurs en una afirmació que és falsa. I a partir d'aquí, cau tot el seu argumentari. Ni aquest conseller, ni aquest Govern desautoritzen els Mossos d'Esquadra; tantes vegades ho digui, tantes vegades ho negaré. Però sap què passa? Que jo a més a més de negar-ho en paraula, ho negaré amb fets. Perquè sap com s'està al costat dels Mossos d'Esquadra? Estant a prop quan tenen problemes. I aquest conseller hi és i hi serà. Però no només això, sinó també contractant nous agents de Mossos d'Esquadra. Aquesta és la manera d'estar al costat: renovant els equips, donant suport, invertint, posant-hi diners, posant-hi recursos i estant al seu costat; no només amb frases, no només donant-se cops al pit dient que estàs molt molt molt a favor dels Mossos, perquè encara que ho diguis moltes moltes moltes vegades si no es contracta agents, segueix sense haver-hi agents. I la política és paraula, però també fets i concrecions. I ben aviat, dissabte, 689 mossos d'esquadra que començaran el dia 11 a estar a totes les comissaries, i l'any que ve més i el següent més, per fer més i millor política de seguretat al servei dels ciutadans i ciutadanes de Catalunya, de tots, i al servei de la defensa dels drets i llibertats, que és la feina dels Mossos d'Esquadra i d'aquest Govern, i especialment dels més vulnerables. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
A continuació, i en el torn de rèplica, té la paraula el diputat senyor Matías Alonso.
Mire, conseller, me veo obligado a insistir: demasiada paciencia la que tienen los agentes del cuerpo de Mossos d'Esquadra, que ven como sus responsables políticos, empezando por el director general de la Policía y acabando por el consejero de Interior, les ponen a los pies de los caballos y se inhiben en la defensa de su indemnidad como funcionarios públicos al servicio de la seguridad. No hay más que hablar a calzón quitado con los representantes sindicales del cuerpo para darse cuenta de que esa es una de las principales preocupaciones de los agentes, tanto de los integrantes de la Brigada Móvil y de la ARRO como de los agentes de seguridad ciudadana. Una preocupación que el Gobierno de la Generalitat debería disipar poniendo los medios necesarios y defendiendo y dignificando al cuerpo en vez de socavar su autoridad. Tome en primera persona la defensa jurídica de los mossos d'esquadra en vez de sucumbir a las exigencias de su socio antisistema de cabecera; deje de dar alas a los antisistema, también a los que se cobijan bajo sus siglas políticas. Mire, conseller, tiene mucho trabajo por delante. Su prioridad no debería ser nunca debilitar la moral de los mossos d'esquadra, debería esforzarse en la defensa del cuerpo y sus agentes. Priorice la regulación adecuada de la segunda actividad y trabaje por conseguir el acceso de los agentes a la jubilación anticipada en igualdad de condiciones con otras policías. Eso sí que es una prioridad que debería ocupar su labor de gobierno. Tenga presente el desánimo que infunde a los agentes la inacción política ante la situación a la que se enfrentan en la calle prácticamente a diario. ¿Cómo es posible que no se hayan tramitada infinidad de expedientes derivados de la actuación de los Mossos como policía administrativa? ¿Qué cara se le queda a un agente que tramita un expediente sancionador cuando sabe que todo queda en nada, que todo queda en agua de borrajas? ¿Cómo es posible que por parte de los responsables políticos y de los miembros del Gobierno de la Generalitat no se produzca una condena clara, contundente y expresa de las agresiones y de los acosos que reciben los policías en el ejercicio de sus funciones por parte de hiperventilados violentos? Si lo hacen, es con la boca pequeña y relativizando los hechos. ¿Cómo cree que se lo toman los agentes bajo su mando? Pero volviendo a la seguridad pública como garantía del ejercicio de los derechos y libertades de todos los ciudadanos en igualdad, las calles son de todos, conseller, no solo de los separatistas, no solo de los que puedan ser de su cuerda. ¿Cómo es posible que se corte la avenida Meridiana prácticamente a diario desde hace dos años, pese a los informes en sentido negativo de la Guardia Urbana, pese a los actos de violencia y a las agresiones que han protagonizado algunos de los concentrados, pese a las molestias y las pérdidas económicas que padecen los vecinos y los comerciantes de la zona? La respuesta está clara: llevan lacito amarillo, están bajo el paraguas de la autodenominada Asamblea Nacional Catalana y cuentan con el beneplácito del Gobierno del que usted forma parte. Vulneración sistemática del principio de seguridad pública, dado que se atenta contra la convivencia y se impide a miles de ciudadanos disfrutar de su derecho a la movilidad i a no ver turbado el libre ejercicio de sus derechos y libertades. Se lo repito, conseller, las calles son de todos, no solo de los separatistas. Los cortes de la Meridiana son un escándalo y un ejercicio torticero y anómalo del derecho de reunión en perjuicio de los derechos de muchos conciudadanos. Una pregunta, conseller: ¿Quién o quiénes están detrás de los CDR? ¿Por qué se autorizan manifestaciones y concentraciones convocadas en nombre de esos grupúsculos que con frecuencia y reiteración culminan en disturbios y algaradas como los que se han visto estos últimos días en las calles de Barcelona y durante meses en toda Cataluña? Usted sabe que desde la Dirección General de Administración de Seguridad se está incumpliendo la Ley orgánica 9/1983, reguladora del derecho de reunión. No se pueden autorizar concentraciones y manifestaciones cuyos convocantes no están identificados. Y ustedes miran hacia otro lado, favoreciendo el caos en las calles y perjudicando seriamente los intereses y los derechos de quienes sufren las consecuencias de su complicidad con los hiperventilados del lacito y la estelada. Le recuerdo que ustedes son administración pública, no un órgano jurisdiccional que puede interpretar la legislación y la jurisprudencia en beneficio de sus intereses partidistas y de los violentos que apoyan su republiqueta del gelat de postres. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, té la paraula el conseller d'Interior, per fer la rèplica.
Clar, és que li torno a negar la major. Presidenta –perdó–, diputats i diputades... Li torno a negar la major. Vostè dibuixa un mantra que no respon a la realitat, i, a partir d'aquí, desenvolupa un argumentari, però és que això no és així, és a dir, segueix amb el mantra de que nosaltres debilitem la moral dels agents de Mossos... Miri, sap, per exemple, què debilita la moral dels agents de Mossos d'Esquadra, als quals vostè avui surt aquí a defensar? I fa poc deia que Mossos s'havia convertit en una policia política; això sí que debilita. Ho han dit al seu grup –vostè, no, eh?, però ho han dit al seu grup– que Mossos s'havia convertit en una policia política. O, fins i tot, el senyor Rivera va arribar a dir, al setembre del 19, que mai detenen els Mossos a ningú que no sigui del mateix color polític. Això sí que debilita i això sí que és fer partidisme i això sí que és fer malbé la moral dels agents de Mossos d'Esquadra i de qualsevol funcionari públic. I això ho han dit: que era una policia política sistemàticament, fins que els ha convingut dir el contrari. O sigui, els agents són els mateixos. Què passa, aleshores? El que jo vull és treure d'aquest debat baix el Cos de Mossos d'Esquadra, i aquest és el meu compromís, al qual he arribat amb ells, perquè em sembla que és el que necessita la Policia de Catalunya, que ha estat sotmesa a aquest tipus d'afirmacions, que em sembla que són del tot inacceptables. Clar, em parla de la segona activitat i de la jubilació. Doncs crec que hi parla poc, amb els agents de Mossos d'Esquadra, perquè si d'alguna cosa he parlat més amb ells és del tema de la jubilació, i si amb alguna qüestió ens hem mobilitzat més és amb aquesta. En són conscients els grups parlamentaris a Madrid, n'és conscient el Govern d'Espanya, al qual l'hi hem traslladat; n'és conscient el Govern d'Euskadi, que és partidari..., que ja ho té, el cos de l'Ertzaintza, i hem parlat amb el seu govern perquè doni suport a aquesta iniciativa; n'hem parlat sistemàticament, telefònicament i coordinadament, i presencialment, amb el Govern foral de Navarra, que també està en la mateixa lluita. Doncs clar que estem darrere d'això, perquè ens hi juguem molt; perquè l'any 2030 hi haurà gairebé sis mil agents de Mossos d'Esquadra que tindran dret a la segona activitat. I això situaria el Cos de Mossos d'Esquadra en una posició absolutament inassumible per gestionar la policia integral de Catalunya; per això estem lluitant per aquesta qüestió. Però d'això n'he anat informant sistemàticament a les reunions del Consell de la Policia –quinze hores de reunió–, sobre aquest tema de forma puntual; cada pas que hem anat fent. Jo crec que hi parla molt poc amb els representants sindicals o potser només parla amb alguns. Miri de parlar amb tots, que li explicaran bé que aquesta feina s'està fent, i de forma molt rigorosa. I em sap greu que tregui el tema dels expedients, perquè els n'he informat, al seu grup. Perquè si una cosa faig és que, amb independència del que pensi cadascú, jo crec que vostès són representants democràtics com qualsevol altre del poble de Catalunya i, per tant, han de tenir la informació acurada sobre totes les qüestions, i els hi he dit què ha passat amb aquest tema. Els hi vaig explicar que en el seu dia, fa anys, la de DGAS, la direcció general, va delegar a les regions policials la gestió administrativa de les sancions, i que, per tant, la DGAS ja no les gestionava, sinó que ho feien les regions policials. I aquesta és la informació que va sortir; per això va sortir que no s'havia tramitat cap expedient de cap tipus a la DGAS sobre aquesta qüestió. I això els hi vaig dir al grup. De la mateixa manera que els hi vaig dir que tota aquesta informació l'hem demanada a les regions, i que quan la tinguem detallada, sistematitzada, i tinguem els números, els hi facilitarem a tots els grups i a tots els representants sindicals, naturalment, perquè hi tenen dret. Però això els hi vaig dir de paraula a vostès fa uns dies, quan es va tenir coneixement d'aquesta qüestió en la reunió del Consell de la Policia. Per tant, dibuixi el mantra que vulgui, però intenti escoltar exactament i atendre exactament què és el que es fa des d'aquesta conselleria. I, a partir d'aquí, discrepem el que sigui necessari, però no inventem realitats paral·leles que no responen a la realitat. Al costat dels Mossos d'Esquadra, naturalment i sobretot, perquè també ho estan ells, al costat de la defensa dels drets i llibertats de tots els ciutadans, i particularment dels més vulnerables, que és aquest l'objectiu final de la política de seguretat d'un país. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre la seguretat ciutadana]] [[300-00040/13]] Passem al desè punt de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre seguretat ciutadana que ha presentat el Grup Mixt. Té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí; muchas gracias, presidenta. Evidentemente, no puedo empezar mi intervención sin tener unas palabras también de consuelo, aunque en estos momentos me imagino que ninguna palabra puede ayudar, pero desde aquí todo mi cariño, todo mi apoyo, y, por supuesto, como digo, mis condolencias a la familia del mosso que ha sufrido hoy ese accidente mortal, a sus amigos y, por supuesto, también, a sus compañeros del Cuerpo de Mossos d'Esquadra. Bien, señor Elena, hoy parece que le vamos a hacer trabajar; hay varias interpelaciones respecto a la seguridad ciudadana, y no me extraña, después, pues, de lo que hemos visto, especialmente en los últimos meses en Cataluña. Quiero referirme a algunas cuestiones, ya que he tenido la oportunidad de ver algunas de las respuestas que ha dado en la interpelación anterior; yo quiero referirme también alguno de esos puntos, y luego ahondaré más en el tema de la seguridad ciudadana como tal. Hablaba usted, por ejemplo, de la jubilación anticipada, y además ha hecho aquí un discurso, ¿no?, como muy férreo, diciendo que usted, por supuesto, va a hacer todo lo que esté en su mano para que la jubilación anticipada sea una realidad. Pero, claro, si todo lo que está en su mano es reunirse para hablar sobre la Policía foral de Navarra y enviar una carta al señor Marlaska, pues me parece que es poco –me parece que es poco. Y además me parece que ustedes han jugado aquí con los sentimientos de los mossos. Porque yo quiero recordar una propuesta de acuerdo, de febrero del 2020 –en aquel momento estaba el señor Buch al frente del Departamento de Interior–, donde ustedes se comprometían a hacer todas esas acciones relativas a la consecución de la jubilación anticipada. Y tengo aquí el extracto de esa propuesta. Decían: «Con este objetivo, el Gobierno de la Generalitat proveerá las partidas presupuestarias necesarias para hacer efectivo ese compromiso. Usted sabe que tiene que haber unas cotizaciones adicionales, una parte que la pone la Administración y otra parte que la pone el trabajador, en este caso el funcionario mosso d'esquadra. Eso fue en febrero del 2020. Pero en julio de ese mismo año, del 2020, cuando llega la propuesta definitiva, esta frasecita de aquí había desaparecido. Ya no se iba a hacer cargo de estas partidas la Generalitat; ahora ustedes escurrían el bulto y le echaban la culpa –o la responsabilidad, en todo caso– al Estado. Con ustedes hay que leerse bien la letra pequeña, porque enseñan una cosa, pero luego la que aprueban es la contraria. ¿Usted realmente quiere luchar para que los Mossos tengan la jubilación anticipada? Pues en los próximos presupuestos lo que tiene que hacer es presupuestar esa partida de cotizaciones adicionales que sube, asciende a 52 millones de euros, que los tienen, porque ustedes llevan un despilfarro de dinero en otras cosas que no son necesarias y, sin embargo, para esto no se quieren gastar el dinero. Aquí, entonces, que lo diga el Estado. También en esas reunioncitas que tiene el señor Aragonès pues estaría bien que hablaran de estas cuestiones, porque además es que la plantilla no está para tirar cohetes, y usted lo sabe –usted lo sabe. Según los datos que nosotros tenemos, en el año 2033 –de aquí a prácticamente un poco más de diez años– el cincuenta y tres por ciento de la plantilla va a tener cincuenta y cinco años, señor Elena. Entonces vamos a tener agentes en la calle con cincuenta y cinco años. Si a eso también le sumamos pues los que tengan algún problema de condición física, el porcentaje aumenta muchísimo más. Por tanto, el tema de la jubilación anticipada es importantísimo. Primero, porque es un tema de discriminación respecto a otros cuerpos policiales y, segundo, porque es que no vamos a llegar a reponer con las tasas que estamos teniendo y con las promociones que estamos teniendo. Porque también le recuerdo que desde el 2011 hasta el 2018 aquí no hubo ninguna promoción. O sea, resulta que salen más de los que entran; entre los que se piden excedencia, entre los que se cambian a algún otro cuerpo, porque, claro, Policía Local pues sí que tiene jubilación anticipada, cobra mejor las horas extras... Bien, en definitiva, no creo que estén ustedes tratando bien al Cuerpo de Mossos d'Esquadra. Y, si usted realmente quiere luchar por la jubilación anticipada, pues ya sabe lo que tiene que hacer: presupuestos, 52 millones de euros. Equiparación salarial con cuerpos especiales, tres cuartos de lo mismo. Aquí venimos peleando ya desde diferentes grupos. Se aprobó una propuesta en el Parlamento por unanimidad para equiparar estos cuerpos, y ustedes llegaron a un acuerdo; el acuerdo quedó en suspenso en el 2010, con el decreto ley para la reducción de gasto público, y si te he visto, no me acuerdo. Ahora mismo hay una brecha entre Mossos d'Esquadra y cuerpos especiales de tres mil euros anuales –tres mil euros anuales. Estas personas se están dejando la piel cada día en la calle para protegernos y defendernos a nosotros. Y, insisto, cumplan con sus compromisos. Usted ha dicho: «La política no només són paraules, també són fets i concrecions. Pues póngase manos a la obra, porque tiene muchos compromisos pendientes, y ya han sido bastante maltratados los Mossos. También ha tenido usted unas palabras de apoyo y de ánimo y de agradecimiento a los Mossos que estuvieron en primera línea en las peores olas de la pandemia. Yo le digo..., por supuesto, desde aquí también todo mi reconocimiento y mi agradecimiento, pero volvemos a lo mismo, nos quedamos solo en las palabras. ¿Qué ha pasado con esa paga extra de covid que se ha pagado a otros funcionarios que estuvieron en primera línea? Esa paga extra que, por cierto, el director general de la Policía, el señor Ferrer, prometió en el Consell de la Policia, cuando el conseller era el señor Sàmper. A día de hoy, ustedes, con usted al frente ya del Departamento de Interior, les han dicho que no van a cobrar esta paga. Sí, el señor Oriol Amorós les ha dicho a los Mossos d'Esquadra en el Consell de la Policia que no van a cobrar esta paga de covid, cuando estuvieron en primera línea jugándose la vida, y quiero recordar, sobre todo, el momento del cierre de Òdena, porque fue muy importante. A colación de esto también le digo que a usted le tendría que dar vergüenza, porque no solamente no les han pagado esta paga extra, es que tampoco tuvieron a bien implementar medidas de protección. Ha tenido que ser la justicia, una sentencia del Tribunal Superior de Justicia que les ha condenado –condenado–, al Departamento de Interior, por no favorecer las medidas de protección para esos mossos frente al covid –entiendo que en ese momento usted no estaba al frente del departamento. Pero es que esa misma sentencia también les obliga a ustedes a hacer una valoración de riesgos laborales por riesgo bacteriológico y virológico, y ustedes todavía no lo han hecho. Ustedes tienen trabajando allí a los y están infringiendo no solamente esta sentencia del Tribunal Superior de Justicia de Cataluña sino también la propia normativa de prevención de riesgos laborales. Hablando también de la normativa de prevención de riesgos laborales, le voy a enseñar unas fotos. Mire, esto de aquí es el parking de la comisaría de Valls. Y esto que ve aquí esparcido es marihuana, marihuana que se incauta en varios procedimientos, que está esperando a que sean juzgados, y ustedes lo tienen desperdigado por las comisarias, en el parking, esto es otro parking, también en otros pasillos. Huele la comisaría que tira para atrás, se lo digo. Esta es la de Valls, que yo la conozco porque soy de Tarragona, pero puede ir a otras porque también está así. Esto no solamente afecta a la imagen de la comisaría, no solamente afecta también a que no se está custodiando el objeto del delito, que es esta marihuana, sino que además infringe la normativa de prevención de riesgos laborales. Esto va en contra de la salud de los agentes. Tengo más cosas también para sacarle, porque ustedes no están protegiendo a los agentes. Le pregunto... –mire, no sé si lo va a ver, pero, si no, yo luego se la enseño de cerca. Esto es un coche patrulla –aquí va el airbag lateral–, y resulta que ustedes han manipulado este airbag lateral para añadir aquí la mampara que va entre el detenido y los agentes. A consecuencia de esto, los airbags no saltan. Esta modificación de los vehículos no sale en el permiso de circulación. Y ya hemos tenido un accidente –que yo sepa, como mínimo, en Montcada– con un agente que ha sufrido lesiones graves en el brazo porque el airbag lateral no saltó. Yo me pregunto cómo está usted protegido a los agentes. ¿Cómo puede ser que esta modificación del vehículo no salga en el permiso de circulación? ¿Cómo puede ser que estén manipulados los airbags al punto de que están inutilizados? Esto es gravísimo, señor Elena, gravísimo. Y espero que me conteste, porque me parece, insisto, de una gravedad tremenda. Tremenda. Hablemos de más cosas. Las nuevas pólizas de los seguros de vehículo no incluyen la defensa jurídica. Cualquier póliza –y, seguramente, los que están aquí presentes, lo saben– lleva esa defensa jurídica. La de los Mossos, no, porque ustedes se han ahorrado un dinerito entre estas pólizas y las anteriores. También con la póliza que cubre los accidentes en un caso de incapacidad total o en el caso de muerte, desgraciadamente. Ustedes ahí también han rebajado esas coberturas. Me pregunto: ese dinero que se están ahorrando ¿dónde va, señor Elena, porque ese dinero tendría que estar protegiendo a los agentes. Y voy ya con una de las cosas que me parece de las más graves. Usted hablaba aquí de la defensa jurídica, bueno, ha hablado de que usted no debilita la moral de los Mossos. ¿Sabe lo que debilita la moral de los Mossos? El recurso que ha interpuesto la Generalitat contra la sentencia que condena a Marcel Vivet. Mire, le voy a leer algunas de las frases en este minuto que me queda. Ustedes se recurren a sí mismos, la Generalitat, a sí misma, y en vez de defender al mosso, defienden al agresor. Y dicen que, bueno, que, claro, que es que el mosso iba ataviado con el uniforme y con el casco. Evidentemente. ¿Qué pasa? ¿Que si llevas uniforme y casco entonces ahí te pueden pegar? ¿No hay ningún problema, señor Elena? Le pregunto porque es lo que pone literalmente en el escrito. Luego, en los cinco minutos, se lo voy a leer literal. También dice: «Aquesta agressió no consistí en un atac a punts vitals de l'agent. ¿Qué le tiene que pasar al agente? ¿Dónde le tienen que agredir o atacar? ¿Qué daño le tienen que hacer para que ustedes le defiendan en lugar de defender al agresor? Diu: «La lesió que patí l'agent només precisà d'una primera assistència facultativa. Insisto: ¿qué le tiene que pasar al mosso para que su departamento defienda al mosso agredido y no al agresor? Es gravísimo lo que hay en este escrito y esto es lo que está debilitando el principio de autoridad de los Mossos. Espero que me conteste, y ahora tendré en el turno de réplica más cosas que sacarle. Gracias.
Per respondre, té la paraula el conseller d'Interior, senyor Joan Ignasi Elena.
Presidenta, diputada, diputats i diputades... No, treballar, cada dia, eh? Cada dia, no només quan vinc al Parlament, que també, i a més a més ho faig molt a gust per poder-nos explicar la feina que es fa. La jubilació anticipada; vostè diu que fem poc perquè l'únic que fem és parlar amb uns grups i fer unes carpetes i tal..., «en sus reuniones, desqualificant les reunions que té el president amb el Govern de l'Estat. Miri, això depèn del Govern de l'Estat. Per cert, això de la jubilació estaria arreglat si quan van governar vostès ho haguessin arreglat. Sap què passa? Que és que van governar bastants anys. I, miri, no ho van arreglar. No només no ho van fer, que estava al seu abast fer-ho, perquè això no depèn de la Generalitat. I ara li explicaré una cosa amb relació a lo de les pensions que està dient, de les cotitzacions. No només no depèn de la Generalitat, sinó que depèn de la llei de pressupostos. Durant molts anys vostès van tenir majoria absoluta per poder-ho resoldre. Per tant, no ho van resoldre perquè no ho van voler resoldre. I em sembla bé que es queixi que no hi hagin prous mossos d'esquadra i que se n'haurien d'haver fet moltes promocions. Però, vostè sap perquè durant molts anys no es van fer promocions? D'una cosa que es deia «llei d'estabilitat, se'n recorda? I qui la va aprovar aquesta llei? Què impedia fer contractacions a les Administracions públiques? Una llei inventada també per aquest Parlament? O va ser potser una decisió del seu Govern? Amb això, diguem-ne, que tots hauríem d'assumir les nostres respectives responsabilitats, i vostès, les seves. S'està treballant, efectivament, i molt, per aconseguir lo de la jubilació anticipada, perquè hi va el futur del Cos de Mossos d'Esquadra, perquè, efectivament, com vostè ha dit, vuit mil agents, d'aquí uns quants anys, tindran edat per tenir la segona activitat, i si això no es resol, serà infinançable. Una altra qüestió que també ho ha impedit, la contractació d'agents, i és el límit, sap? El límit de mossos que es fixa a la Junta de Seguretat de Catalunya. I aquesta limitació també la van mantenir durant molts anys vostès mentre governaven. Això intentarem també resoldre-ho ben aviat i estic segur que ho aconseguirem. Clar, m'ha posat una sèrie de qüestions sobre la taula, unes fotografies. Amb tota sinceritat, no li puc contestar. El que sí que sé... No li puc contestar perquè no sé ni on és, ni què és el que m'està ensenyant, ni quin cotxe m'està ensenyant, ni quines... En fi. I sap perfectament que és fàcil contactar amb mi per poder denunciar aquestes qüestions i que li pugui explicar en un altre marc. Però suposo que tenia ganes de treure la fotografia, cosa que, en fi, té tota la legitimitat del món per fer-ho. Però respecte de la custòdia de la marihuana, vostè sap que no ho podem fer, requisar marihuana i decidir unilateralment que es tira, que es llença? Ho sap, no? I que, a vegades, se n'acumula molta, perquè es fa bona feina i es persegueix. I a vegades se n'acumula molta i els jutjats tarden en permetre la seva destrucció, cosa que és normal, per altra banda, perquè, en fi, també els jutjats van a vegades molt a tope. Per tant, m'està ensenyant vostè aquí algunes coses que està molt bé, però si vol en parlem, me les ensenya, m'explica exactament on és i, aleshores, ho podrem aclarir. Sobre el que deia de les defenses jurídiques. Ho vaig explicar ja sobradament. Nosaltres el que considerem és que cal defensar els mossos d'esquadra en el mateix àmbit d'actuació i en el mateix espai que es defensa tots els funcionaris públics del país: és el Gabinet Jurídic Central. Si vostè considera que el Gabinet Jurídic Central de la Generalitat no en sap, no vol, no pot, li fa mandra o desitja no defensar els mossos d'esquadra, ho podrem avaluar d'aquí a un temps, sap? I així ho he expressat amb totes les persones que he parlat sobre aquest tema. Donem confiança durant un temps, no? Donem marge de dubte. Per què hi ha uns advocats que defensaran més i millor a mossos d'esquadra que uns altres? Jo no ho entenc. Jo no ho veig. I, en tot cas, amb el temps veurem si això és així o no. I d'aquí a uns mesos ho repassem, a veure quin és el resultat. Ara, d'entrada, per exemple, mossos d'esquadra, durant set dies a la setmana, tenen servei d'atenció jurídica per qüestions que tinguin. Fins ara, eren cinc. Sí, sí, fins ara eren cinc i ara en són set. Per tant, alguna millora, d'entrada, han tingut en la seva la defensa jurídica, com per altra banda ha de ser que estiguin atesos set dies a la setmana, vint-i-quatre hores, per quan sigui necessari. I no digui que no es defensa un mosso d'esquadra. I no inventi que no es defensa i que s'està defensant una persona i no el Cos de Mossos d'Esquadra, perquè no és veritat. O és que és vostè qui ha de dir quin és el criteri i la pena que s'ha de demanar per una determinada actuació? És que és millor cinc, deu, quinze...? Ho hem de dir nosaltres? O ho han de dir els serveis jurídics? I es defensa més a un mosso si es posa una pena molt més alta? «Com més alta millor. Saltant-nos pels aires els principis de proporcionalitat, que estimen els advocats, per cert. Per favor, intentem no fer demagògia amb aquestes qüestions, que són molt sensibles. I em sembla que no és ni de justícia ni de rebut fer-ho. Amb relació a la defensa que fem o no dels mossos d'esquadra, vostè també reitera el mantra que també des de Ciutadans es va perpetrant de forma sistemàtica: «Nosaltres sí que defensem els mossos, no com vostès, que no defensen els mossos. Nosaltres... Perdoni que faci el mateix que li he dit al senyor Matías Alonso. Nosaltres hi ha coses que no les hem dit mai, i el seu partit sí. El seu partit ha dit, textualment, que els Mossos havien d'estar intervinguts. Se'n recorden? Això sí que desanima els mossos. Que els Mossos no feien res per detenir a qui utilitza explosius goma-2 el 23 de setembre del 2019. Jo diria que tot això sí que és polititzar i..., no, «polititzar no, no embrutem la paraula «polititzar, és sotmetre el Cos de Mossos d'Esquadra al fang polític més baix, i em sembla que això no s'ha de permetre. I acabo amb el tema de la jubilació. No confonguem el dret a jubilació anticipada de mossos d'esquadra i, per tant, amb el complement que pot posar l'empresa, en aquest cas Generalitat, per fer jubilacions voluntàries abans del moment, amb el dret a la jubilació anticipada que té l'Ertzaintza. Són dos coses diferents. I estaria bé que ho tinguessin clar, perquè aleshores, quan anem, segur, junts, al Congrés dels Diputats a defensar-ho en els propers pressupostos generals de l'Estat, no direm coses diferents i direm exactament allò que es necessita. Ho estem negociant amb l'Estat, que és a qui correspon, en aquest cas, la darrera paraula. Durant els anys en els quals van governar vostès això va ser impossible. Confiem que properament en aquest o en altres pressupostos, perquè ho seguirem lluitant en qualsevol dels casos, aquesta jubilació anticipada de Mossos sigui possible. Ho reitero, ho he dit des del primer dia: si hi ha un tema, un, un, des del punt de vista econòmic i del futur de Mossos d'Esquadra, des del punt de vista i des de la dimensió econòmica, que és rellevant, el més rellevant de tots –i així li vaig dir el primer dia al president quan en vam parlar– és el de la jubilació anticipada. Tot allò que vostès puguin fer, endavant, malgrat que quan van tenir l'oportunitat de fer-ho no ho fessin. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
A continuació i en torn de rèplica, té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí; gracias, presidenta. Vamos a ver un tema, señor Elena, porque me ha dicho usted que no sabe de qué comisaría con la marihuana le estoy hablando. Es la comisaría de Valls. Pero a mí me preocupa otra cosa: ¿Usted no sabe lo que pasa en sus comisarías? ¿Usted no sabe en qué estado están sus comisarías? ¿Usted no sabe que tienen la marihuana tirada por las plazas de los parkings, en los pasillos, que huele la comisaría a marihuana, que ahí no se está custodiando bien el objeto del delito y que además se está infringiendo la normativa de prevención de riesgos laborales? ¿Usted eso no lo sabe? Porque es su responsabilidad, señor conseller, no la mía. Yo, si quiere, le hago de asesora, porque veo que no controla usted mucho lo que pasa dentro del departamento. Eso, lo primero. Así que dé un vistazo a las comisarías a ver en qué estado las tiene. Pregunte también por esos coches patrulla a los cuales se le ha manipulado el airbag y no tienen airbag lateral. Pregunte. Infórmese también de ese agente, ese patrullero de Montcada que tuvo un accidente con el vehículo y que ha sufrido lesiones precisamente porque ese airbag no saltó. Insisto, si quiere yo le hago de asesora, porque aquí ni ustedes ni el supuesto este «govern alternatiu parece que no saben lo que está pasando. Es gravísimo, conseller –gravísimo. Más cosas. Respecto a la defensa jurídica, porque usted aquí no está..., está faltando a la verdad. Esos letrados especializados que usted se ha cargado ahora sí atendían las veinticuatro horas del día los siete días de la semana. El tema está en que ustedes les daban instrucciones de en qué delitos debían acudir o no, pero por supuesto –por supuesto– que sí estaban disponibles, y usted lo sabe perfectamente, y además es que podemos ir a buscar esos expedientes. Usted lo sabe. Usted se ha cargado ahora mismo esos letrados que son especializados, que estaban ahí precisamente por la especialización y también por el volumen de agresiones que sufren los agentes. Porque, como usted comprenderá, pues no sé yo cuántas denuncias de profesores hay por haber sufrido delitos en sus propias carnes, pero me parece que va a ser mucho menor que el porcentaje de los Mossos d'Esquadra, que están todo el día en la calle jugándose la vida –todo el día en la calle jugándose la vida–, encima con el caldo de cultivo que hay aquí en Cataluña, promocionado por actuaciones como esta que han hecho con el señor Vivet. Mire, es gravísimo, y no me invento absolutamente nada, porque yo tengo aquí el recurso de apelación, que es una auténtica vergüenza, donde ustedes están defendiendo que se le rebaje la pena a una persona que ha agredido –no lo digo yo, lo dice la sentencia– a un agente. Tres delitos, tenía el señor Vivet. Y los propios abogados de la Generalitat pidieron una prisión de cuatro años y nueve meses para este señor. Y ahora, en ese recurso de apelación que ustedes han presentado, lo que se pide es que se rebaje la pena a seis meses y además que se evite que entre en prisión. Y pone aquí en la sentencia –que lo dice muy claro– que es «per raons de caràcter humanitari, atès que una penalitat com la proposada faria possible la suspensió de la pena privativa de llibertat imposada, evitant així tot el que això pot arribar a suposar per a una persona jove i sense antecedents. Usted está aquí diciendo que, a ese señor, que se le ha condenado por un delito de desórdenes públicos, de atentado contra la autoridad con objeto peligroso y de lesiones contra ese mosso d'esquadra, «que pobrecito, que le rebajen la pena porque, mire..., por razones humanitarias. Y al mosso, pues, si acaso ya que lo defiendan otros o que lo defiendan otro día, que precisamente el mosso no está de acuerdo con este recurso de apelación. No me extraña –no me extraña–, ¿eh? Porque ustedes dejan a los pies de los caballos a los mossos, y también, por cierto, dejan a los pies de los caballos a los letrados adscritos al departamento, que están teniendo que hacer recursos con criterios contrarios a los que presentaron en su día. Bueno, pues, el mosso, como no está de acuerdo con que usted no les defienda, ¿qué ha hecho? Se ha buscado su propio abogado, como era normal y como era de esperar. Cuando ese abogado se ha personado en la causa, señor Elena, el juzgado, evidentemente, ha dado por apartado al letrado de la Administración. Y, ¿qué ha pasado, señor Elena? ¿Le digo lo que ha pasado? Ha pasado que ustedes han recurrido también esa decisión. Ustedes quieren seguir formando parte de la causa, y en su escrito –y no lo niegue porque le recuerdo que está en sede parlamentaria, y aquí ha negado cosas que yo las tengo por escrito y las puedo enseñar, así que recuerde que está en sede parlamentaria–, ustedes le han dicho al juzgado que les daba por apartados: «No, no; a mi manténgame aquí, porque yo no estoy defendiendo los intereses del mosso d'esquadra –insisto, el mosso d'esquadra ya..., pues bueno–, estoy defendiendo los intereses de la Generalitat. Porque este señor, el mosso d'esquadra, cuando Marcel Vivet le pegó con un palo y le causó lesiones, cogió la baja, y eso causó un perjuicio a la Generalitat. Esa es la desfachatez que consta en ese recurso que ustedes han interpuesto. Es una auténtica vergüenza –es una auténtica vergüenza. Se lo digo así, señor Elena. Así que como mínimo tenga aquí la dignidad –no sé cómo– de salir y dejarse de palabritas y ponernos a los hechos. Y los hechos son que usted no está defendiendo a los Mossos d'Esquadra. Y los hechos son que ustedes están socavando el principio de autoridad de los Mossos d'Esquadra. Y luego tenemos que ver imágenes como las de Tiana. El tema está en que cuando se intenta legitimar la violencia con un escrito que lo que pide es reducir la pena, al final, se promueve esa violencia. Proteja a los Mossos de verdad, apóyeles de verdad, defiéndales de verdad y déjese de presentar recursos que nos dan vergüenza a todos los catalanes. Gracias.
Té la paraula el conseller d'Interior.
Presidenta... Diputada, després d'aquest exercici de ponderació [[remor de veus]] , jo intentaré contestar-li, però, clar, és que m'ha dit mentider, m'ha dit que faig vergonya, que... Mare de Déu, pobre de mi. No és aquesta la meva intenció, amb tota sinceritat, sinó de veritat donar... És irritant, de veritat, que vostè digui que nosaltres no donem suport als Mossos amb la quantitat de coses que han arribat a fer i a dir contra aquest cos. És irritant que ho facin quan han estat vostès els responsables de que no hi hagi més agents de Mossos d'Esquadra com a conseqüència de les seves mesures polítiques quan governaven. És irritant que diguin falsedats aquí com que ens hem carregat els lletrats del gabinet jurídic, quan s'han traslladat al Gabinet Jurídic Central. Què es pensa, que ja no estan com a advocats? És que, clar, la sensació és que... Què es pensa que és el que hem fet? Els hem traslladat al Gabinet Jurídic Central. Sap què és el Gabinet Jurídic Central? La garantia del servei jurídic d'aquesta institució. Ara, l'hi repeteixo, com vaig dir en l'àmbit del Consell de la Policia: podem valorar-ho d'aquí a un temps, a veure com va? I li reitero..., i parli amb tots els sindicats, no només amb algun, no només amb els que tingui més bona relació, no, parli amb tots, sobre aquest tema, lo dels cinc dies i els set; veurà, jo crec que li explicaran bé que no hi havia un servei jurídic de cinc dies. Ho han repetit i reiterat al Consell de la Policia; està a les actes. No tinc res més a dir. És així. Ara, podem seguir repetint la... Quan es fa referència a donar suport a Mossos i parla de Tiana, es refereix a l'agraïment que va fer l'alcaldessa i la comissaria de Premià al suport a la conselleria pels altercats que es van produir a Tiana? Doncs sí, aquesta és la manera que tenim de donar suport als Mossos. Sempre sent allà i estant al seu costat, com així ens ho van reconèixer. I és que, sí, no em conec totes les comissaries, tu, però és que n'hi han cent i escaig, sap?, d'establiments. I porto cent dies i n'he visitat més de vint. Hi aniré a totes, eh? Però si vostè m'ensenya aquí una foto i em diu que hi ha un cotxe que no sé què li passa, vostè sap que no li puc respondre. És més, fixi's si seria difícil de respondre-ho que, encara que vostè fos assessora meva, tampoc podria. Siguem una mica rigorosos. Venir aquí amb quatre fotografies ensenyades i vistes a aquesta distància i dient-me: «I vostè no sap això? Doncs no, no en tinc constància. I quan m'ho digui, ho investigaré, naturalment. Ara, sap quina és l'alternativa? Posar recursos, com farà aquest Govern. Sap com s'arregla? Comprant material i comprant mitjans, com farà aquest Govern. Sap com s'arregla? Portant vehicles nous, com està fent aquest Govern. Sap com s'arregla? Amb una nova uniformitat, com fa aquest Govern. Sap com s'arregla? Contractant mossos, com fa aquest Govern. I això és el que hem fet i el que seguirem fent. I així és com es dona suport al Cos de Mossos d'Esquadra, ho reitero, no aixecant la veu, no dient grans frases grandiloqüents, sinó amb fets, amb pressupost, amb política, amb suport, amb treball cada dia. I això és el que senten els Mossos d'Esquadra, n'estic absolutament convençut, persuadit, de que és així. I així ho aniran sentint cada dia, perquè és la nostra obligació i perquè nosaltres així treballem. Cometem errors, però no acceptarem que ningú digui que és més defensor del Cos de Mossos d'Esquadra de la Generalitat de Catalunya, dels funcionaris públics, perquè digui paraules més altisonants en aquest faristol. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
L'onzè punt de l'ordre del dia és la interpel·lació al Govern sobre la seguretat, presentada pel Grup Parlamentari VOX. [[Interpel·lació al Govern sobre la seguretat]] [[300-00045/13]] Té la paraula, per fer l'exposició de la interpel·lació, el diputat senyor Antonio Gallego. [[Alguns aplaudiments.]]
Yo también quisiera iniciar esta intervención manifestando nuestro pésame, nuestras condolencias por el fallecimiento del mosso Quim Vila, ¿no?, que ha fallecido el día de hoy. Y, por tanto, en fin, desde aquí todas nuestras muestras de cariño a sus amigos y familiares. Señor conseller, nosotros también vamos a hablar de seguridad ciudadana. La inseguridad, la delincuencia, el incivismo y el vandalismo se han convertido en un problema de primer orden para los catalanes. Cada vez hay más personas que tienen miedo a salir de la calle. La gente corriente en muchos barrios de Cataluña sabe que eso es así. Yo sé que, por lo que le he escuchado esta tarde, usted lo negará, igual que lo niegan los grandes medios de comunicación paniaguados, pero es que esta es la dura y triste realidad. Hay muchos barrios en Cataluña donde la gente tiene miedo. Urge abordar, por tanto, esta realidad sin complejos y sin miedo. Hay que aplicar mano dura, ley, orden y Código penal. Señor conseller, no es casualidad que la inseguridad sea la primera preocupación en muchas ciudades de Cataluña, incluida Barcelona, tal y como recordaba su último barómetro municipal. Cataluña no merece un consejero pusilánime atado a exigencias de los antisistema de la CUP e incapaz de restablecer el orden en nuestras calles. Necesitamos firmeza democrática, tolerancia cero con la gentuza que altera la normal convivencia en nuestros barrios, y que la policía pueda hacer su trabajo sin miedo a represalias de mandos politizados timoratos. Tenemos que restablecer el principio de autoridad democrática de Cataluña. Los malos tienen que saber que aquí en Cataluña el que la hace la paga. Así de simple. Nuestra preocupación, señor Elena, no es gratuita, no es una invención de VOX para tratar de arañar cuatro votos. Le voy a dar algunos datos, porque usted hablaba antes de que quería datos, pues le daremos datos del portal de criminalidad que publica el Ministerio del Interior, y usted conocerá. En el primer semestre del año 21 los catalanes hemos sufrido 176.945 infracciones penales –es el último dato publicado–; 1 asesinato a la semana; 265 agresiones sexuales con penetración –10 cada semana, el 28 por ciento de las producidas en España–; 8.858 robos con violencia e intimidación –50 diarios–; 7.181 robos con fuerza en domicilios –40 diarios–, y la mitad de las ocupaciones de vivienda en España, también, como usted sabe perfectamente, se dan en Cataluña. Esos datos, señor Elena, indican que las políticas de seguridad ciudadana no se están aplicando bien, son un rotundo fracaso. Cataluña encabeza todas las estadísticas de criminalidad del Ministerio del Interior desde hace años. Es la región de España con más delitos y más graves, con pandemia y sin pandemia. Barcelona es la gran ciudad más insegura de España: un delito por cada treinta habitantes. De las ciudades de más de 200.000 habitantes, Hospitalet y Badalona también son de las más inseguras de España, concretamente son la sexta y la séptima del top diez de la criminalidad española. Señor Elena, ¿no le dan vergüenza estas cifras? –¿no le dan vergüenza? ¿Con estas cifras es usted capaz de seguir negando que hay un problema de seguridad en Cataluña? ¿Va a seguir negando que ha perdido el control de la calle? ¿No se da cuenta que negando la realidad lo único que hace usted es agravar el problema? Es que no hay día que uno se levante y que entre las redes sociales y no vea una gravísima agresión, un grave delito publicado en las mismas. Es decir, es que es cada día. De verdad, no es una cuestión que usted tenga que seguir negando. Nosotros pensamos que ese incremento de la inseguridad tiene una raíz ideológica. Independentistas, comunistas, han atribuido el orden y la seguridad a posiciones conservadoras durante los últimos años, jugando a ser los más simpatiquitos del lugar mientras miraban para otro lado. Ustedes han sembrado el caos –ustedes, ¿eh?, ambos lados de la plaza San Jaime–, no han parado de lanzar mensajes políticos que erosionan el principio de autoridad de nuestra policía, a la cual le agradezco de todo corazón su vocación, su esfuerzo y su entrega. Señor Elena, entérese de una vez: exigir seguridad y una policía firme no es de fachas, asúmalo; es de gente civilizada que queremos vivir tranquila en un entorno donde los malos no campen a sus anchas. Es que el discurso este pijo-progre, en fin, que han venido blanqueando durante los últimos años, jaleando y prestigiando, lo único que ha hecho es desacreditar la labor de los cuerpos policiales, de los Mossos d'Esquadra, las policías locales, Policía Nacional y Guardia Civil. Además, han estado ustedes minando la leal colaboración con la justicia, la Policía Nacional, la Guardia Civil, por considerarlas instituciones ajenas a sus ensoñaciones separatistas y, por tanto, no manipulables. ¿Creen que es casualidad que haya más de cien vacantes de jueces por cubrir, en Cataluña?, ¿que cada año novecientos policías nacionales y novecientos guardias civiles, aproximadamente, pidan largarse de Cataluña? Pues eso también ocurre por su culpa. Y ustedes, y ya no le digo sus socios amigos de los CDRs, que tampoco hacen nada por combatir, defienden ocupar viviendas, asaltan comisarias como la de Vía Laietana y lo aplauden, violentan patrullas policiales, dan mítines encima de coches de la Guardia Civil, y ustedes, ¿qué hacen? Aplauden, sonríen, les jalean. Ustedes aplauden la toma de aeropuertos, de estaciones de tren, de carreteras; incluso simpatizan con aquellos que destrozan Barcelona día sí y semana también, ¿eh?, y empuñan banderas separatistas, que, como son de su agrado, pues, ustedes simpatizan con toda esa gente. Yo he visto con mis propios ojos como han convertido en iconos de su tóxico movimiento a delincuentes violentos condenados por la justicia, como los niñatos Hasél y Vivet. Yo he visto como pactan con diputados presentes en esta cámara..., que lanzan impunemente pintura a la cara de nuestros Mossos d'Esquadra. Hasta hemos visto blanquear el asalto de este Parlament. Hemos visto a golpistas condenados convertidos en pregoneros de fiestas, y como reciben aquí con todos los honores al expresident del «apreteu, apreteu. Así que, con eso, con todos esos antecedentes, ¿no les extraña, señor Elena, pues que haya niñatos que ataquen las patrullas de la policía, quemen contenedores y destrocen nuestras calles cada noche? Pero, ¿no se dan cuenta que han sido ustedes los primeros que han pisado el principio de autoridad democrática de nuestra policía? En fin, tampoco quiero irme de este faristol sin hacer referencia a su caótica, irresponsable y temeraria gestión de la inmigración ilegal. Desde nuestro punto de vista, su buenismo progre, su visión «blandiblú del orden público, su «bienquedismo sesentayochoañero, sus «papeles para todos, sus «bienvenidos refugiados están destrozando la paz y la seguridad de muchos barrios de Cataluña, convertidos en lugares donde pasear es un deporte de riesgo. Su trasnochado discursito «multiculti para tratar de ganar cuatro votos también ha contribuido a traer la epidemia de la delincuencia a Cataluña. Como le gustan los datos, le daré datos, ¿eh? Le daré algunos datos. Mire. El Instituto Nacional de Estadística dice que el veinticinco por ciento de los delitos cometidos en el año 2020 los cometieron extranjeros. Ahora se lo dejaré, ahora se lo dejaré –el Instituto Nacional de Estadística. Aquí el sindicato CSIF de Guardia Urbana de Barcelona dice que el ochenta por ciento de delincuentes en Barcelona son extranjeros –sindicato CSIF. El Departament de Justícia –también se lo dejaré ahora–: el dieciséis por ciento de la población en Cataluña el año 20 era extranjera pero el cuarenta y ocho por ciento de la población reclusa era extranjera –el Departament de Justícia. Ahora le dejo copia también. I este: el dieciocho por ciento de los MENAs caen en la delincuencia, según los Mossos –según los Mossos. ¿Ustedes impulsaron el pla polièdric para luchar contra la multireincidencia de delitos de MENAs en el año 2019 por casualidad? ¿Lo hicieron por casualidad? ¿Sigue vigente el pla polièdric? ¿Sí? ¿Por qué lo hacían? ¿No generaban problemas? ¿No generaba problemas ese colectivo que los propios Mossos hablaban de que uno de cada cinco generaba problemas? No, ahora, ahora se lo dejo –ahora se lo dejo. En el año 2019. Es decir, estamos hablando de datos que ustedes mismos... ¿También son todos estos fachas? ¿Todos estos son fachas? Los Mossos, el CSIF... Noticias publicadas en La Razón, en El Periódico, en La Vanguardia, en el Instituto Nacional de Estadística. Sí, sí, ya sé que para todos ustedes todo aquel que dice la verdad es facha, sí. Pero, bueno, en definitiva, señor Elena, en la réplica continuaremos hablando de todas estas cuestiones. Me gustaría que entrara en el fondo de las mismas y no se quedara solamente en los cuatro mantras y en las cuatro cuestiones, bueno, en los cuatro insultos que recibimos los de VOX siempre. Me gustaría hablar de las cosas con profundidad. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, té la paraula el conseller d'Interior, el senyor Joan Ignasi Elena.
Gràcies, presidenta. Diputades i diputats... Diputat, amb tota sinceritat, prefereixo un conseller d'Interior pusil·lànime que testosterònic, francament. Crec que és molt millor per al país. [[Aplaudiments.]] Li dic amb tota sinceritat. Perquè, i amb relació a la cosa del pijo-progre, és una cosa molt subjectiva però, a mi, quan intento buscar algun dels dos sectors, tendeixo a mirar cap a un altre lloc. Vull dir, però vaja, segur que aquest defecte també el tenim. Jo no l'insultaré, i no digui que l'insultem, perquè jo no els he insultat mai. Vostès, sí. A tothom, i a tothom que pensa diferent a vostès. Sistemàticament –sistemàticament. No l'insultaré. Em sap greu, perquè segurament aleshores tindria on agafar-se, però no ho faré, perquè no és el meu estil. I no tothom pot dir el mateix en aquesta cambra. Falsedats: ara resulta que és culpa nostra que no hi hagi policies nacionals que vulguin venir a Catalunya, i jutges. D'acord, miri, li ha tret un pes de sobre al ministre de Justícia i al ministre de l'Interior, perquè resulta que ara és culpa nostra. També de l'independentisme pervers, etcètera, no? D'acord, assumit, culpa nostra. Fals. No és veritat que no hi hagi col·laboració. Fals. No és veritat que s'envaís la comissaria de Via Laietana. Fals, que no hi hagués un dispositiu. Fals, que no fos eficaç. Ara, és clar, tenim una concepció de la seguretat, ostres, molt diferent. Afortunadament. Però permeti'm que li digui una cosa. Sap què aniria molt bé, molt bé, molt bé, molt bé? Que quan els Mossos d'Esquadra, als quals vostès defensen tant ara –ara–, aquests Mossos d'Esquadra mateix, quan els donen indicacions en les seves mobilitzacions, no s'encarin amb ells, perquè això ho fan. Se'n recorda de Salt? Això ho fan. Aquests mateixos Mossos d'Esquadra que vostès defensen tant, tant, tant, tant, que s'havien de dissoldre. Se'n recorden? Aquests mateixos Mossos d'Esquadra que vostès defensen tant, que, als seus responsables, els van portar als tribunals, no per l'U d'Octubre, pel 17 d'agost també. Que és fort, eh?, és bastant fort. Miri, tenim una concepció de la seguretat absolutament diferent. Per a mi, la seguretat és ordre. Sí. A mi no em fa por dir que jo soc una persona d'ordre i que estic a favor de l'ordre. Però sap què passa? Que quan penso en l'ordre, penso en una altra cosa. No penso en la seva concepció de l'ordre. Penso en una altra cosa. Penso en barris segurs; penso en acompanyar els ciutadans en els moments que tenen més dificultats; penso en un sistema d'emergències i de seguretat que doni resposta quan hi han situacions especialment greus; penso en la defensa dels drets i llibertats i particularment dels més vulnerables; penso en la gent sense llar els quals protegeixen també els Mossos d'Esquadra de la comissaria del Raval; penso en els agents que estan treballant sistemàticament al servei de les dones que pateixen violència masclista, que vostès neguen; penso en tantes i tantes coses que fan dia a dia els Mossos d'Esquadra al servei de la gent més vulnerable i que tinc l'oportunitat de veure quan els visito, quan els veig i quan estic al seu costat en la seva feina diària. I em parlava de xifres. I aleshores ja diu el seu mantra: «És que a nosaltres ens és igual els delictes i, com que ens són igual, els neguem. Però, és clar que em preocupen els delictes. Naturalment que em preocupen els delictes. Però les coses s'han de posar al seu lloc i dir la realitat. Hi ha molts delictes? Sí. Hi ha masses delictes? A partir d'un, ja n'hi ha masses. Això, per descomptat. Ara, també és veritat que ha disminuït al vint-i-tres per cent l'activitat delictiva a Catalunya del 2019 fins al 2021. Estic content? No. No, perquè n'hi ha molts. Moltíssims. Però han disminuït. Són dades. No ens ho inventem. Són dades. Han disminuït al vint-i-tres per cent, sí. I al mes de juliol del 2021 respecte al del 19 també i al de l'agost respecte al del 19 també. Afortunadament, perquè es treballa bé. Però no n'hi ha prou. S'ha de seguir. Per això volem invertir més. I per això volem tenir més mossos i volem tenir més seguretat. I després em ve amb el mantra habitual dels..., que fa referència al..., als desnonaments. I diu que la meitat dels desnonaments de l'Estat es produeixen a Catalunya. I són la meitat de les denuncies, però no són el total dels desnonaments que s'ordenen per part dels jutges. Suposo que ho faran bé, no?, els jutges. Dels desnonaments ordenats pels jutges al conjunt de l'Estat espanyol, els que es fan a Catalunya representen el vint-i-dos per cent; aproximadament, una mica més de la població que tenim. I en els que hi ha denuncies penals derivades d'aquests desnonaments són el dotze. Estem satisfets? No, sobretot perquè hi ha gent que és desnonada i no té pis per poder viure. I això és el que realment ens preocupa. Especialment. També la gent que té un pis i amb activitats delictives són ocupats? Naturalment. Però, si anem a volums, el problema de l'habitatge a Catalunya no es diu «desnonaments, el problema de l'habitatge a Catalunya es diu «la gent que és desnonada i «la gent que no pot tenir un habitatge digne per les circumstàncies socials que pateix. Per tant, tenim una visió radicalment diferent amb relació al que..., respecte a la seva posició. Deixi'm dir una dada que em sembla que és rellevant. Hi ha moltes agressions sexuals. Una? Una tragèdia. Una? Una tragèdia seria. Una tragèdia. I els agressors sexuals ens tenen al davant, perseguint-los, a per ells. Es detenen el vuitanta-cinc per cent de les agressions sexuals. El vuitanta-cinc per cent es resolen. Confiem que algun dia no se n'hagi de resoldre cap. Però jo també vull agrair, a les unitats que es dediquen a aquests..., a perseguir la violència masclista, la feinada que estan fent, d'investigació, de detenció i d'acompanyament a les víctimes, perquè no pateixin una segona victimització per part..., al moment de denunciar o al moment d'acudir a la comissaria. I s'està fent una feina magnífica de formació als agents, perquè puguin fer aquesta feina amb més formació, en millors condicions i ser més útils a les persones que en són víctimes. Per tant, una concepció radicalment diferent de la seva amb relació a la seguretat. I aquí ho deixo, perquè em sembla que han quedat molt meridianament clares les posicions de cadascú. [[Aplaudiments.]]
A continuació, i en el torn de rèplica, té la paraula el diputat senyor Antonio Gallego.
Senyor conseller... En fin, le he dicho que de verdad pensaba que nos iba a insultar, porque nos insulta desde el principio de la legislatura. En fin, compañeros suyos han equiparado VOX al nacismo, usted ha dicho que nosotros promovemos la violencia... En fin, por eso pensaba que iba a hacerlo así. Le agradezco que hoy no nos haya insultado. Fíjese, se lo reconozco. Yo creo que en mi intervención inicial le he dado muchos datos sobre los altos índices de criminalidad en Cataluña, la región con más infracciones penales de España desde hace años. Deje de negar la estadística, de verdad. No se haga más daño a sí mismo. Es decir, es que los números cantan. Señor Elena, a la vista de su contestación, me deja más preocupado de lo que estaba. No deja de tirar pilotas fuera, de mirar siempre culpables en otras administraciones... Usted no coge el toro por los cuernos y sigue con su pueril política de echar la culpa de todo a los demás. Es una cosa, pues, bastante clásica del separatismo. Nosotros se lo volvemos a decir: nosotros queremos orden, ley y tolerancia cero con la gentuza que roba, viola, asesina o atemoriza a los vecinos. Que apoye a la policía, que apoye a nuestros Mossos. Eso es lo que hacen los países más avanzados del mundo. No tienen complejos a la hora de aplicar tolerancia cero con la gente que rompe la convivencia, la normal convivencia, en nuestras calles. Reconozca que se están equivocando. Su política no está dando buenos resultados. Tampoco pasa nada. Negando la realidad y ocultándola, realmente lo único que van a hacer es agravar el problema. ¿Qué imagen tiene Barcelona hoy en día? Sea franco. ¿Tiene una buena imagen? [[Remor de veus.]] No, tranquilo. Ya, he dicho «franco; ya sé que se alteran ustedes. Sea franco. ¿Qué imagen tiene Barcelona? ¿Buena? ¿La gente no tiene motivos para estar preocupada? Es que parece la Marsella de hace diez años. De verdad, tómenselo en serio. De verdad, tómenselo en serio. Me voy a centrar en algunas propuestas que nosotros incluiremos en la moción como consecuencia de interpelación, ¿no? Vamos a pedir varias cosas. Una, refuerce la autoridad policial de los Mossos d'Esquadra y del resto de policías de Catalunya, que los respalden política y jurídicamente y no los usen como un clínex cuando sus intereses políticos así lo necesitan. Augmenten –como hemos dicho, en decenas de ocasiones ya esta legislatura– la plantilla en seis mil agentes en esta legislatura, que doten de suficiente material. Me alegro de que esta tarde ha dicho que lo va a hacer, pues bien, lo respaldaremos. Que respalden a la Brimo, ¿eh?, que respalden a la Brimo. Y usen, cuando haga falta, el camión de agua, que no está de atrezzo, que no está de atrezzo. Mejoren las instalaciones de la escuela de Mollet, que no seleccionen a sus mandos policiales en función del tamaño del lazo amarillo que lleva en la solapa; profesionalidad en los mandos de los Mossos d'Esquadra. No pueden seguir pactando políticas de seguridad ciudadana con los antisistema de la CUP. Es una contradicción en sus términos, es como pactar la política ganadera con la Asociación de veganos de Vilafranca. Francamente, no, no es ese el camino. Activen las veces que haga falta y donde haga falta el pla d'acció Tremall, contra la delincuencia multireincidente. Dejen de pedirle al Gobierno de España amnistías y en fin estas cosas que les gustan a ustedes, y céntrense en pedir el endurecimiento del código penal, el endurecimiento de la ley de extranjería, y aprovechen para pedir al Ministerio de Trabajo la reducción de la edad de jubilación de nuestros mossos d'esquadra, que nosotros apoyaremos también gustosamente. Colaboren y dejen de denigrar a la Policía Nacional y a la Guardia Civil, instituciones ejemplares y absolutamente democráticas. Dejen en su sitio la comisaría de Vía Laietana, aparquen sus discursitos antiCIEs. Dejen de prometer paguitas y un falso sueño americano a miles de catalanes que quieren incorporarse a vivir con nosotros porque, francamente, la integración no se está haciendo de manera correcta. El efecto llamado está causando un efecto letal sobre la convivencia en nuestros barrios. Luchen sin cuartel en defensa de la propiedad privada y el exponencial crecimiento de la ocupación de viviendas. Persónense siempre en todas aquellas causas penales en las que un agente de policía resulte agredido. Ponga todos los medios a su alcance para luchar contra el yihadismo, los imanes salafistas, los matrimonios forzosos con niñas menores de edad. Y también le recordaremos que la Junta General de Seguridad de Cataluña es un órgano que está bien que se reúna con cierta regularidad. Ya sé que se va a reunir de aquí a pocos días, pero es que hace tres años que no se reunía. Es decir, agradezco que vaya en este sentido. Y, acabo, lógicamente, no controlo el tiempo, presidenta, pero lo que sí que le quiero decir, un plan serio –plan serio– anti botellones. Lo que hemos visto estos días en las calles de Cataluña, no solamente en Barcelona, en otras ciudades donde se han podido celebrar fiestas mayores ha sido una auténtica vergüenza que ha dado la vuelta al mundo, que distorsiona y rompe la imagen de Barcelona y de Cataluña, y en eso, usted tiene mucho que hacer y mucho que decir. Deje de actuar de manera pusilánime y actúe con seriedad. Nada más y muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Com que no hi ha temps, però seré ràpid, perquè hem tingut oportunitat de parlar a bastament dels temes de seguretat. No és que no insulti avui, és que no insulto mai. També això deixem-ho clar, així, per començar. I el somni americà, doncs què vol que li digui? Miri. No, des del punt de vista de la seguretat, doncs, no. Perquè a mi em preocupen molt els índexs de seguretat i d'actuacions delinqüencials a Catalunya, naturalment, perquè m'han de preocupar, perquè soc el conseller d'Interior i ens han de preocupar a tots els responsables polítics, però és que el somni americà de..., que segurament és el seu, de Trump, hi havia el doble que el que hi ha aquí, d'índex de delinqüència. Per tant, ens interessa des del punt de vista de la seguretat, m'interessa molt poc, molt poc. I miri que allà, de testosterona, n'hi havia, eh? Però fatal, el doble que aquí. És la realitat, els números, que vostè deia. Aquests també és bo recordar-los. Un dels problemes del parlamentarisme sempre és quan, amb independència del que et digui a l'altre, tu diràs a la segona intervenció el que tenies previst. I aleshores passen intervencions com la seva, que és com un ou a una castanya al que jo li he dit. Tenia decidit una intervenció, l'ha feta, però no tenia res a veure amb el que li he dit. Doncs li suggereixo que la propera vegada m'escolti i així fem aquella cosa tan necessària que és la d'interlocutar: emissor-receptor, escoltar-rebre i dialogar. Que això és el que és més important en aquest Parlament, que per això hi som. I només acabo amb un parell de qüestions: 19 milions de pernoctacions a Catalunya, o sigui, no tinc la impressió que hi hagi la sensació de que això és un lloc insofrible; 19 milions de pernoctacions de persones d'altres països que ens venen a visitar. No tinc la impressió que el planeta tingui la percepció que el nostre país i la seva capital sigui un lloc insofrible. No tinc aquesta impressió, perquè no en tindríem tantes, de pernoctacions, no en tindríem. I ara no em digui que no em preocupa. Em preocupa la delinqüència, naturalment, perquè és el meu deure. Ara, les coses també clares, 19 milions de pernoctacions. No deu ser un país tan insofrible. I deixi'm acabar només amb una cosa. Jo crec que els Mossos d'Esquadra se'ls ha de preservar, se'ls ha de cuidar i se'ls ha de protegir, però desgraciadament molt sovint se'ls ha de preservar, se'ls ha de cuidar i se'ls ha de protegir d'alguns dels seus entusiastes. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. [[Interpel·lació al Govern sobre la situació de la gent jove]] [[300-00039/13]] Passem al dotzè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre la situació de la gent jove, presentada pel Grup Parlamentari d'En Comú Podem. Hem tingut un problema informàtic de connexió amb el servidor i, per això, han estat dient els oradors que han fet ús del torn de paraula que no hi ha temps. Jo els puc donar un cronòmetre, perquè vostès puguin veure el temps o els avisaré verbalment quan el temps s'hagi exhaurit. [[Pausa.]] Té la paraula, doncs, per fer l'exposició de la interpel·lació la diputada senyora Jessica González.
Gràcies, presidenta. [[Sona un senyal acústic.]] Ay, esto es insostenible. Als nervis, s'hi afegeix això. D'acord. Durant les darreres setmanes hem vist moltes notícies vinculades a aglomeracions, macrobotellots en indrets que van des de Bellaterra, Barcelona fins a la Seu d'Urgell, Calonge, Tiana, etcètera. I des de les administracions no han sabut preveure aquest tema i els discursos, com sempre, van a buscar culpables. Ja hem vist en les intervencions d'abans que, de fet, la cosa va per aquí. D'una banda, hem tingut reaccions que posen tot el focus en la perspectiva de seguretat, fins i tot associant-lo amb immigració, com acabem de sentir ara, que és un clàssic de l'extrema dreta. D'una altra, no han faltat els tuits partidistes i oportunistes fent politiqueria del més baix nivell. I, per últim, tampoc ha fallat el clàssic, aquesta tendència generalitzada al llarg de la pandèmia de culpabilitzar el sector més jove de la població, no només dels contagis, sinó de tot. I, de fet, per això en un moment donat es va donar el retancament de l'oci nocturn i no de qualsevol altra activitat. Sembla que ens hàgim oblidat que la recuperació de la vida social i trobar-nos amb els nostres iguals és també una prioritat, a part de treballar i estudiar. En fi, que aquí tothom ha parlat dels joves menys la gent jove. I com ens costa en general de fugir de la simplificació, del paternalisme, sense memòria, de la prepotència de l'adultocentrisme i dels usos partidistes. De fet, totes aquestes reaccions venen precisament d'un paternalisme molt hipòcrita, de la hipocresia de fer creure que els «botellons són una cosa que es va crear fa dos mesos i que aquí ningú ha pres una cervesa mai a l'espai públic. Per descomptat, el paternalisme de pensar que el jovent no respecta i ha de ser alliçonat, o el dramatisme, que també l'hem sentit en les intervencions prèvies, de que s'ha perdut tot el respecte cap a les forces de seguretat. No creiem que calgui dramatisme, però tampoc cal banalització. Que, per cert, portem anys banalitzant la violència depenent de qui l'exerceix, en funció de si la causa ens és més propera o més llunyana. I per això, aquí és important diferenciar de què parlem. Quan parlem de «botellots, que han passat tota la vida..., per cert, ara es donen a partir d'aquesta necessitat de trobar-se amb els altres i a causa d'una manca d'opcions i alternatives d'oci nocturn saludable. Una altra cosa diferent són els aldarulls que en alguns casos poden donar-se a partir de la desafecció, de la desconnexió més aviat entre la població i allò públic. I una altra cosa diferent són les agressions, són els assetjaments o els actes vandàlics, que no s'han de de tolerar –perdó– ni normalitzar en cap moment. Però siguem conscients que en moments d'aglomeració són coses que es poden donar, ho repeteixo, sense normalitzar-les. Així doncs, quan analitzem les causes d'aquestes qüestions, ho hem de fer per separat i no barrejar-ho tot. Hem de saber les causes de les violències o conflictes, no per justificar-les en cap moment, sinó per entendre-les, gestionar-les i poder, en tot cas, transformar-les. Seria, doncs, massa simplista i fàcil quedar-nos en una perspectiva només des de la seguretat. I no em mal interpreteu, no vull dir en cap cas que no hi hagi responsabilitats i qüestions a revisar en termes ordre públic. Ens podem preguntar, per exemple, com des dels cossos policials es poden fer més accions preventives, perquè entenem que actuar de manera garantista quan ja tens el problema a sobre i s'ha «liat és bastant complicat. Partint de la base també que, per descomptat, trenta mil persones no es troben per «vandalitzar; es troben pel fet de trobar-se. I quan es donen aquestes aglomeracions, com deien, doncs, passen coses que hem de lluitar per evitar. Hem de ser conscients, i aquí tanco la part de seguretat, perquè no parlaré més des d'aquesta vessant de la seguretat, de que cada vegada més demanem als cossos policials que resolguin problemes que són polítics, que la política no ha sabut resoldre, i això és tenir una visió molt limitada de la seguretat. Així que el que proposem és anar més enllà. Som conscients de que la pandèmia ha afectat a tothom i que a la situació de precarietat que ja arrossegava el jovent s'afegeix la manca d'alternatives d'opcions d'oci. I tot i que sembli obvi, no és el mateix tancar-te quan tens quaranta, cinquanta anys que quan en tens disset, quinze o vint. I després d'un any i mig de pandèmia, no podem seguir mirant a un costat. I aquí unes quantes dades de context de com estem ara, un parell de dades. A Catalunya tenim la taxa d'emancipació juvenil més baixa del segle per quart trimestre consecutiu. És una taxa del 16,3 per cent. A nivell laboral, Catalunya té el doble d'atur que la Unió Europea, un trenta-cinc per cent; el noranta per cent de les contractacions juvenils són de caire temporal. A nivell d'habitatge, els joves han de destinar el cent vint per cent del seu sou al lloguer. I aquí un petit apunt: la setmana passada, mentre estàvem parlant de «botellots, Berlín aprovava el fet d'expropiar, no?, i que grans empreses immobiliàries puguin gestionar lloguers socials. I aquí hauríem d'aprendre alguna cosa. A més a més, més dades, en termes de salut mental: els intents de suïcidi juvenil s'han agreujat i han augmentat en un cent noranta per cent des de la pandèmia. I el context no només va d'aquesta qüestió que anàvem arrossegant, sinó aquesta visió de no tenir futur, no?, passa també per allò que els «Fridays for Future parlen de la injustícia generacional, que en resum seria una cosa així, com obro cometes, «les decisions que ara estan prenent els adults no, la decisió o la realitat de que jo d'aquí a cinquanta anys no tingui..., o d'aquí a trenta anys no tingui aigua per beure és una qüestió que tu, bé, home que està prenent les decisions a cinquanta anys, no estaràs aquí per patir ni per assumir amb mi. Llavors, aquesta justícia generacional, doncs, és totalment inexistent i crea aquesta sensació també d'absència de futur. Sembla que el planeta s'acaba i a ningú sembla importar-li prou per, bé, què passarà amb la gent que avui és jove o els que venen darrere, els infants d'avui. I quan parlem a vegades dels problemes dels joves, és que aquest problema no és només dels joves i no el pateixen només els joves, és les seves famílies també i tota la gent que ve darrere. Llavors, quina és la solució davant tota aquesta complexitat? Doncs de solució ràpida no n'hi ha, almenys no de manera immediata. Sí que creiem que és important no confondre la gestió, ara, que sí que ha de ser immediata, de la solució, que és una qüestió més a llarg termini. I, en aquest sentit, consellera, plantegem tres preguntes concretes. En primer lloc –que és una pregunta que, de fet, la vam plantejar la setmana passada al debat de política general i no vam tenir resposta concreta per part del president–, quin és el pla per diversificar les opcions d'oci diürn i nocturn pels joves al nostre país que responguin a les condicions que estem ara mateix? No només l'oci nocturn en termes de la reobertura, perquè entenem que el que no volem és que el mateix que està passant als carrers passi a porta tancada; entenc que aquest no és l'enfocament que volem. Llavors, quines són les opcions. Segon, en termes de salut mental, tant el president Aragonès com la consellera han dit que es destinaran 80 milions d'euros a enfortir el sistema, tota la xarxa de salut mental amb un enfocament infantil i juvenil, i això ho celebrem, de fet, que seguiu la línia que hem fet també des de l'Ajuntament de Barcelona, però això ho necessitem de manera immediata. Llavors, la pregunta concreta és quan, quan exactament començarà aquest calendari. I, per últim, tenim clar que les respostes han de passar per la construcció de la possibilitat de l'escolta amb el jovent, perquè així com és cert que l'estigmatització i la culpabilització dels joves els desempodera, també desempodera la infantilització d'aquests, i per això és important que ells i elles mateixes siguin qui ens interpel·len i que parlin de les seves opcions i de la seva realitat. No podem parlar només dels problemes dels joves sense parlar amb elles mateixes. I, de fet, avui mateix, diversos grups parlamentaris d'aquesta cambra hem registrat una proposta, a petició del Consell Nacional de la Joventut de Catalunya, de fer, de celebrar un ple específic per parlar de la situació crítica del jovent. Malgrat que la petició del consell era celebrar aquest plenari abans del Nadal per tal d'incidir en la negociació dels pressupostos i perquè la situació d'emergència en què estem així ho merita, malgrat això, no hem pogut acordar amb els dos partits de govern..., no us heu compromès amb una data. Llavors, la pregunta concreta és: no considera el Govern que la situació del jovent és prou greu per prioritzar políticament que aquest debat i aquest plenari es celebri abans de Nadal? Moltes gràcies.
A continuació té la paraula la consellera senyora Violant Cervera.
Moltes gràcies, presidenta. Diputades..., diputada González. Em sembla que la intervenció que faré a partir d'ara és possible que li agradi, perquè, de fet, l'únic que li puc dir és que des del Govern compartim, vaja, pràcticament al cent per cent, doncs, els comentaris que ens ha fet vostè sobre la situació dels joves avui en dia. Per tant, espero que la meva intervenció ens permeti després, quan presentareu una moció, doncs arribar a acords que puguin solucionar una mica o pal·liar aquesta situació. La situació de les persones joves a Catalunya és un sumatori de diversos escenaris que se succeeixen ja des de fa temps. La crisi de fa deu anys ja va deixar una situació estructural molt complexa, i és evident que la crisi de la covid, en un moment on encara no havien solucionat alguns dels seus problemes de la crisi, ha agreujat aquestes situacions. Segons les dades –i vostè les comentava– de l'enquesta de població activa, a Catalunya hi ha 1.241.355 persones joves, el setze per cent de la població, i d'aquestes, el 46,3 per cent treballen i d'aquests el 47,2 per cent ho fan amb un contracte temporal. Per tant, és evident que podem afirmar que la situació laboral dels joves és del tot absolutament precària i deficitària. Una enquesta –i vostè també ho comentava– que ens dona les claus per copsar el moment en el que vivim i en el que viuen l'emancipació, doncs, els joves; només el 16,3 per cent dels joves es poden emancipar, i, evidentment, és la xifra més baixa d'aquest segle. Només per tenir una referència, l'any 2007 es podia emancipar el trenta-dos per cent de la gent, gairebé el doble. Aquesta és una xifra que ens dona una fotografia prou eloqüent de com ha canviat el paradigma dels joves i com pateixen aquesta situació de crisi. És evident també –i vostè també ho comentava– que la pandèmia ha agreujat encara més aquesta situació dels nostres joves. Les persones joves es troben en un moment vital de construcció de la seva identitat i la pandèmia els ha obligat a quedar-se tancats, sense el contacte social, i a més a més els hem obligat a, senzillament, relacionar-se per mitjà de la pandèmia. I és evident que les taxes de suïcidi, doncs, han augmentat i les problemàtiques de salut mental també han augmentat en la nostra població jove. Aquesta reducció de la interacció social també ha minimitzat l'oferta d'oci –i vostè també ho comentava– durant aquests darrers divuit mesos, i això és evident que ha provocat un malestar palpable en multitud d'expressions en els nostres joves. És veritat, en som conscients, i la pandèmia, doncs, és una de les situacions més greus que ens ha deixat en la situació de les nostres persones joves. Tot i així, jo voldria posar en valor –i nosaltres, evidentment, no criminalitzarem en cap moment...– els joves, perquè creiem que justament a aquesta pandèmia han respost d'una manera exemplar, col·laborant en múltiples causes, bé dels col·lectius més vulnerables o bé amb programes de justícia ambiental. A més a més, també, per exemple, en la campanya de lleure educatiu, de lleure d'estiu educatiu, aquest any, semblant a l'any 2019, que va cobrir rècords a Catalunya des dels inicis, des de l'any 1981 que es fan aquestes estades, han participat més de 440.000 joves en aquestes estades i les han protagonitzat justament persones joves, monitors i monitores, a les quals, juntament amb el sector, vull agrair especialment aquest compromís. Què estem fent des del Govern per poder combatre, doncs, aquestes situacions? Des de l'any 2000, el país es va dotar d'un marc de debat i diagnosi i de disseny de l'estratègia en l'àmbit de la gent jove, que és el pla nacional de joventut de Catalunya. Aquest pla nacional, que es va esgotar l'any 2020, el que es va fer va ser prorrogar-lo precisament per tenir un relat més acurat de quina és la realitat social que ens deixa aquesta crisi i quin ha de ser el terreny de joc per als propers anys. A més a més, el dia 1 d'octubre justament vam celebrar els onze anys de la llei de polítiques de joventut, i nosaltres creiem que aquesta és una llei importantíssima per poder-la repensar, replantejar i per poder-la fer més adaptada als moments que estem vivint. Durant aquest període, especialment de pandèmia, hi ha hagut sis grups motors que han estat treballant juntament amb el Consell Nacional de la Joventut de Catalunya i les entitats municipalistes per treballar en el que ha de ser el proper congrés, el Congrés de la Joventut de Catalunya, on cristal·litzaran justament les conclusions d'aquesta feina per poder fer el nou pla nacional de joventut que hem d'aprovar l'any 2022. I durant aquest temps, per poder anar analitzant les tasques que es fan des dels diferents departaments, doncs, hi ha hagut les reunions bilaterals corresponents amb els diferents departaments. Com vostè sap, les polítiques de joventut es coordinen des del Departament de Drets Socials i el que tenim són diferents eines interdepartamentals amb tots els departaments, cada un dels quals fa les polítiques de joventut assignades segons els seus àmbits sectorials. També, a través de la xarxa nacional d'emancipació juvenil, amb les quaranta-quatre oficines i els 221 punts d'informació juvenil, doncs, s'ha donat cobertura a tot el territori. De fet, aquest any de pandèmia s'ha atès més de 264.000 joves, amb més de 324.000 consultes; l'any 2019 –de fet estem a la meitat, eh?–, van ser atesos 412.000 joves, amb 534.000 consultes. Però som conscients de que tot el que vostè em comentava, doncs, no és suficient. És veritat que hem de treballar com a país i hem de ser capaços de poder adaptar aquestes necessitats que ens ha posat la pandèmia davant del mirall, no només en polítiques de joventut, sinó en totes les polítiques. I és evident que hem de treballar conjuntament amb la resta de les àrees del Govern –les polítiques de joventut no són polítiques que afectin un només dels departaments, sinó que afecten a tots– per poder, doncs, virar aquestes mancances que avui en dia tenen els joves. Parlava de l'oci, parlava de la salut mental, parlava també..., podem també ficar aquí les polítiques d'ocupació i, evidentment, també les polítiques d'habitatge. Davant d'aquest malestar econòmic i emocional, i tot i que s'ha anat reunint el consell rector del pla nacional, convocarem d'una manera extraordinària, doncs, el consell rector, i el proper 11 de novembre convocarem la comissió interdepartamental amb els diferents departaments i amb la voluntat, també, d'actualitzar justament aquesta comissió interdepartamental. Ara actualment la formen una persona de cada un dels departaments i entenem que, com que la mirada és molt més àmplia que només els departaments..., sinó que els departaments tenen temes sectorials, doncs, el que farem és actualitzar justament aquests òrgans, que ens sigui molt més fàcil treballar conjuntament aquestes polítiques i fer un seguiment transversal. Punts, no obstant, que hem estat treballant o que estan treballant els diferents departaments..., i els hi aniré apuntant i després en la rèplica segurament podré anar afegint-n'hi d'altres. Des del departament d'ocupació, des de..., en matèries d'ocupació, el programa d'autoocupació per als joves, que se n'ha publicat justament ara fa poc l'ordre de les bases i properament sortirà la convocatòria; el nou programa operatiu 2021-2027 de Garantia Juvenil; programes en el marc de la Generalitat juvenils i de suport a la contractació juvenil; el projecte Singulars; projectes a mida de les entitats per poder adaptar-los als joves més diversos; FP per l'ocupació dual –el nou programa d'aquest any es diu «Aprèn mentre treballes, on es subvenciona el contracte d'un any i la formació d'acompanyament–; foment de contractació de joves a través del SOC –de fet, aquest any tenen a disposició 125 milions d'euros del Fons React per la contractació–; la T-Mobilitat, que es reprèn el programa i enguany torna a sortir la convocatòria, o el programa Eurodissea, que ofereix als joves europeus la possibilitat d'adquirir experiències professionals i idiomes mitjançant la realització de pràctiques a empreses. Vostè em parlava, en la seva intervenció, de la problemàtica de salut mental dels joves. I en aquest cas estan treballant conjuntament tant el Departament d'Educació com el Departament de Salut amb el programa de benestar emocional i salut mental, per a tot l'alumnat. L'escola oberta ha estat una manera de preservar el benestar emocional dels més joves. L'esforç del professorat i el vincle amb l'alumnat han permès la prevenció d'aquest benestar. I amb aquest programa es pretén identificar l'estat emocional dels alumnes en els centres ordinaris, impulsar espais d'escolta i vincle amb els alumnes, doblar el nombre de centres educatius especials amb xarxa temàtica educativa de Catalunya. O el pla de formació de benestar emocional i salut mental per al professorat. O reforçar els equips d'assessorament i de psicòlegs. I també, en matèries d'educació, el pla d'educació digital, per assegurar que els alumnes siguin digitalment competents, o el programa Coeduca't, amb la perspectiva de gènere i l'educació afectivosexual. I des del Departament de Salut, doncs, s'ha presentat el pla de prevenció del suïcidi de Catalunya 2021-2025, que té l'objectiu de reduir la taxa de temptativa. I, en tot cas, doncs, li marcaria les altres prioritats que s'han fet, doncs, dels altres departaments de la Generalitat. Moltes gràcies.
Gràcies, consellera. A continuació té la paraula, en torn de rèplica, la diputada senyora Jessica González.
Gràcies, presidenta. I gràcies, consellera, per la rèplica. Celebro molt que estem d'acord. Està molt bé que li agradi la lectura que hem fet abans. De fet, moltes de les dades que vostè ha esmentat, bé, són fàcilment consultables i treballades també pel consell, per les enquestes, etcètera. Però, bé, la diferència és que vosaltres esteu governant. Llavors, a part d'estar d'acord, està bé fer com calendaris acurats. M'ha dit moltes coses. No m'ha contestat la pregunta específica que li feia del ple específic que ha demanat el Consell Nacional de Joventut. Vostè m'ha parlat d'un procés, a nivell del Congrés Nacional de la Joventut, que després desembocarà en el pla nacional de joventut, que s'ha d'actualitzar, i jo entenc que això en termes de lògica institucional té molt de sentit, però en termes del que ens estan demanant els joves ara mateix, que és una qüestió immediata, que és una qüestió de crear un espai dins d'aquest Parlament, perquè és prou rellevant políticament i perquè ens preocupa prou no des de la hipocresia, sinó des de les polítiques concretes, per què no ens hem compromès a fer una..., a donar-los, al Consell Nacional de la Joventut, una data específica, més enllà d'aquests processos i aquestes lògiques institucionals, que entenc que s'han de treballar amb calma i amb tota la cura del món? Però l'adultocentrisme també és dir: «Bé, jove, això que tu estàs dient, doncs jo no crec que sigui molt així; ho faré a la meva manera, que és una manera institucional. Jo crec que el tema és prou rellevant i hauríem de prioritzar fer aquesta... I, de fet, aprofitem per emplaçar tots els grups parlamentaris a fer-ho quan abans sigui possible, perquè repeteixo que el Consell Nacional de la Joventut vol incidir en els pressupostos i vol que tot el que ha dit la consellera..., que algunes tenen molta concreció i altres no tanta, no? El tema de la diversificació d'opcions culturals m'ha faltat, no? Quin és el procés que es farà, per exemple, amb ateneus, que tenen un model on les persones joves no en són usuàries sinó que construeixen els espais..., són construïdes d'una manera més assembleària i més empoderadora també. En aquest sentit, quina serà la relació amb la comunitat educativa, tenint en compte..., i hi ha una cosa que no he dit abans, que sempre ens agrada parlar de «joventuts en plural, no existeix el jovent en singular sinó que existeixen moltes maneres de ser jove. I, en quin moment, els programes que vostè està anunciant..., alguns d'ells tenen relació amb uns joves i no amb altres, no?, en termes d'edat, i no compleixen part dels objectius a nivell de tota la base de joves que tenim. Aprofito, també..., que parlar de joventuts en plural és parlar des d'una perspectiva de classe, no?, tenint en compte que el tema econòmic és una de les limitacions que tenim a l'hora d'accedir a l'oci. Com facilitem l'accés a la cultura als joves i la producció i la creació cultural que els mateixos i les mateixes joves fan? Com la realitat dels joves sense referents o els joves que han passat per un sistema de tutela de l'Administració pública són també considerats com a joves d'aquest país i les seves mancances són també considerades en totes aquestes qüestions de plans de joventut. M'agradaria saber com s'incorporen les seves necessitats de primera mà, no només per entitats que els atenen, sinó de la realitat pròpia, perquè ja sabem que surten d'un sistema que no els hi dona les eines per desenvolupar un projecte de vida digne. Cal preguntar-nos també pel consum d'alcohol, no només a nivell de joves, sinó en general. I tota aquesta concreció, potser m'ha faltat... Insisteixo en la necessitat del Ple específic. Els joves han de tenir la possibilitat d'incidir en els pressupostos, això és el que ens han demanat, això és el que té sentit sortint des d'una perspectiva paternalista i adultocèntrica, així que li agraeixo que en la rèplica em pugui concretar tant el tema, un cop més, de l'oci cultural, i aquest procés a part de lo institucionalitzat. I, per una altra, el compromís del Ple específic que té tot el sentit a nivell polític, si ens creiem realment que les polítiques de joventut són prioritàries per a aquest Govern. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per fer la rèplica, té la paraula la consellera de Drets Socials.
Moltes gràcies, diputada. Li continuaré, doncs, molt ràpid, indicant una mica les actuacions que fan els diferents departaments, insistint-li que des del Departament de Drets Socials i concretament des de la Direcció General de Joventut, la nostra tasca no és la de proposar mesures concretes dels diferents departaments, perquè això a cada departament, doncs, té la seva responsabilitat, en tot cas, sí que coordinant-les. I referent al que em comenta de la data del Ple, jo només el que vull dir és que jo crec en la separació de poders: jo soc Govern, per tant, la data l'heu de decidir entre els diferents grups parlamentaris. Estic segura que aquest punt sortirà en la moció i per tant tindreu oportunitat de debatre quin és el millor moment per poder celebrar aquest Ple que volem fer, doncs, de la joventut de Catalunya. Per tant, estic segura que arribareu a algun acord. Només per acabar de fer alguna pinzellada, eh? També des del Departament d'Acció Climàtica i Alimentació i Agents Rurals, també tenen el projecte Odisseu, que és per al retorn i la inserció laboral dels joves al medi natural. O el projecte Planter, que és una oficina virtual que ajuda a les persones joves a incorporar-se al sector agroalimentari rural. Des del Departament d'Universitats, a banda del decret de preus públics universitaris reduint fins al quaranta per cent els màsters oficials o rebaixant la matrícula, doncs, també estan treballant conjuntament en l'agenda 2030, amb el Consell Interuniversitari de Catalunya. Des del Departament de Vicepresidència i Polítiques Digitals, la campanya d'Internet Segura per arribar al públic jove, i aviat es posarà en marxa la campanya «Pren el control de qui ets a internet, amb eines i consells i recursos per conèixer millor i valorar la importància de la privacitat. I des del Departament de Cultura, amb programes diversos, com Escena 25, per accedir a espectacles de teatre, circ o dansa, o beques de formació i perfeccionament en els àmbits de les arts visuals, o beques de recerca i innovació en els àmbits de les arts visuals, dels nous sectors creatius. I, des del Departament de Drets Socials, i justament ara que tenim les polítiques d'habitatge i les polítiques de joventut dintre d'un mateix departament, doncs, esperem que aquesta sinergia pugui ajudar a aconseguir més habitatge per a joves. Però, dit això també des del departament i en les polítiques d'habitatge, impuls del servei d'assessorament d'habitatge en la línia jove, i durant l'any 2020 es va atendre 483 consultes; o prestacions per al pagament de lloguer, beneficiaris els joves de menys de trenta-cinc anys, l'any 2020, més de deu mil persones, amb gairebé 19 milions d'euros. A banda de les ajudes econòmiques dels lloguers d'urgència, en què l'any 2020, 186 persones, amb mig milió d'euros. Som conscients de la manca d'habitatge destinat a lloguer social i, de fet, a través del tanteig i retracte, des de l'any 2015, s'han adquirit més de 3.200 habitatges, amb un import de 171 milions d'euros. El col·lectiu jove també rep una especial protecció en el sistema de prestació social en l'ajut per al pagament de lloguer. Les persones de divuit a trenta-cinc anys i que tenen ingressos inferiors a 0,94 vegades l'IRSC tenen cinquanta punts a l'hora de poder tenir aquestes ajudes; o els menors de trenta-cinc anys, quaranta punts, o les persones d'entre divuit i trenta-cinc que tenen ascendents o descendents, doncs, trenta-cinc punts. Per tant, també en les polítiques d'habitatge s'intenta donar ajudes a les persones joves. I aprofitant, justament, aquestes sinergies que comentàvem en les polítiques d'habitatge i les polítiques de joventut, que jo crec que hauria de ser, almenys en el que ens afecta com a departament, una de les nostres prioritats, és intensificar també a través de la Xarxa de mediació per al lloguer social; o bé iniciatives que plantegen noves modalitats i tinença dels habitatges sostenibles, com, per exemple, a través de cooperatives d'habitatges o de la masoveria urbana, o una tercera línia de col·lectiu jove, perquè rebi una especial protecció del sistema de prestacions socials en matèria d'habitatge. I volem també arribar arreu de tot el territori amb l'acompanyament del jove també en matèria d'habitatge, i que estigui repartit per tot el territori, i, aprofitant, doncs, que aquest any o aquestos tres anys tindrem els fons europeus, doncs, també habilitar aquests fons europeus per a la construcció d'habitatge de lloguer destinat a lloguer social, que també hauria d'estar destinat per a les persones joves. Per tant, som conscients de les dificultats de les persones joves en salut mental, en l'ocupació, en emancipació, en habitatge, i som conscients de la necessitat d'oferir noves polítiques que donin resposta a totes aquestes necessitats. I per aquest motiu incentivarem la coordinació interdepartamental amb la resta dels departaments, i el que voldrem és actualitzar la llei de polítiques de joventut per adaptar-la a les necessitats d'aquest segle XXI i les necessitats, doncs, de la nostra població en l'actualitat. Moltíssimes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Passem al tretzè punt de l'ordre del dia. [[Interpel·lació al Govern sobre l'arrelament a Catalunya de la narcoeconomia de la marihuana i de la criminalitat associada]] [[300-00041/13]] La interpel·lació al Govern sobre l'arrelament a Catalunya de la narcoeconomia de la marihuana i de la criminalitat associada, que ha presentat el Grup Parlamentari dels Socialistes i Units per Avançar. Té la paraula, per fer l'exposició de la interpel·lació, el diputat senyor Ramon Espadaler.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Honorable conseller, honorable consellera, senyores i senyors diputats, com han fet els grups que m'han precedit en l'ús de la paraula, és el primer torn que ens adrecem a la cambra, com a Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar volem transmetre el nostre condol i la nostra proximitat als familiars, els amics i els companys del mosso que ha perdut la vida en un accident aquesta tarda a Matadepera. El títol de la interpel·lació que proposem és prou explícit, i probablement ha copsat –perdoni, conseller, no l'havia vist, el saludo a vostè també– ha copsat l'atenció de bona part de vostès. Però parteix d'una frase que voldria, d'alguna manera, recordar, i que ens va cridar poderosament l'atenció. La frase diu: «Catalunya exporta marihuana i importa crim organitzat. Aquesta no és una frase meva, no és una frase pronunciada per cap polític, és una frase d'un intendent del Cos de Mossos d'Esquadra pronunciada en el marc d'una roda de premsa que es va fer a Madrid per donar compte d'una operació, precisament, per desarticular una banda criminal dedicada a això, al tràfic, al conreu i al tràfic d'estupefaents, en aquest cas, de marihuana. Per tant, és una frase reveladora i preocupant des de la nostra perspectiva. De fet, no passa dia –ara mirava el WhatsApp i els Mossos acaben d'anunciar una nova actuació, en aquest cas a Cruïlles– que la premsa comarcal, local, nacional, no doni compte d'alguna actuació, per tant, això vol dir que hi ha proactivitat dels Mossos. Per tant, ens proposem, com a objectiu d'aquesta interpel·lació, fonamentalment cinc coses: la primera, encendre un llum d'alerta i posar a l'agenda política, conseller, allò que ja està a l'agenda policial, i que ens consta, evidentment, que hi és. En segon lloc, fer propostes útils; nosaltres volem sumar a l'hora de combatre aquesta xacra. En tercer lloc, tancar files amb el Govern per fer front a aquesta xacra. Aquí ens trobarà exercint amb fermesa la nostra tasca d'oposició, però evidentment, sent propositius, i sense perdre de vista –i vostè això ho entendrà perfectament– tota la importància del món local. Estem parlant moltes vegades de barri –vostè ha fet d'alcalde, vostè té sensibilitat– i nosaltres hem parlat, i molt, amb molts alcaldes, i estan preocupats per l'ocupació de pisos, per la presència en molts dels nostres barris. I, evidentment, per expressar el nostre suport al Cos de Mossos d'Esquadra per tota l'activitat que estan fent i al conjunt de policies, la Guàrdia Urbana de Barcelona i els altres cossos policials, que estan fent una feina ingent en aquest sentit. Algunes dades, molt breument, perquè tampoc els vull cansar, són extretes d'informes del propi Cos de Mossos que han tingut reflex en els mitjans de comunicació. Si Espanya va al capdavant d'Europa amb tràfic i conreu de marihuana, juntament amb Itàlia, Catalunya va pràcticament al davant d'Espanya competint, per així dir-ho, amb Andalusia i amb algun altre territori. No els dono dades perquè voldria anar al substantiu, però només algunes d'espigolades: només el 2020, 102 episodis violents a Catalunya, en la meitat dels quals, ús d'armes de foc; 34 xarxes de tràfic de marihuana intervingudes pels Mossos; 393 plantacions desmantellades; 3 homicidis, que se sumen als 3 de l'any anterior i als 3 de l'any precedent –per tant, estem parlant de 9 víctimes mortals–; 94 armes de foc intervingudes; 8 narcoassalts, etcètera. Són dades que ens preocupen, i molt. Ja no estem, per tant, en la fase del conreu per a l'autoconsum, perfectament tolerat en el nostre marc legal. Estem en una altra fase. L'increment de segrestos, l'increment d'extorsions, de detencions il·legals, l'increment exponencial de plantacions en donen compte. Plantacions en pisos ocupats són relativament abundants, en naus industrials, en granges –de vegades ocupades amb coneixement dels propietaris, a vegades d'una manera violenta, sense coneixement d'aquests–, al mig de conreus... El cas més paradigmàtic, fins i tot en el Parc Natural del Montseny van entrar amb una «retro i van fer una plantació al mig d'un parc natural, que és una cosa prou inaudita. I sofisticació –sofisticació–: elements de videovigilància, sensors, alarmes, ús de drons per a defensar aquestes plantacions, perquè generen una violència entre aquestes pròpies bandes. S'està instal·lant un crim organitzat que és el que ens preocupa, que preocupa els Mossos i que és el que volem posar en coneixement i posar en aquesta agenda política. Algunes dades més. A Tarragona els Mossos van desmantellar una immobiliària que es dedicava a ocupar pisos –«immobiliària entre cometes– a ocupar pisos, preparar-los per al conreu de la marihuana posant-hi la ventilació, la llum i tot el dallò, i «llogant-los entre cometes, als cultivadors. Això, ja dona compte de la sofisticació. A Girona es van detectar enginyers agrònoms i es van detectar especialistes que feien..., realment excel·lien en el control de les olors i en l'alta productivitat, en generar alta productivitat. O a Lleida –i aquí voldríem també expressar la nostra solidaritat amb el sergent del Cos de Mossos d'Esquadra ferit el dia 8 de setembre a Alcoletge– hi havia elements realment sofisticats i perillosos per als Mossos, però per a la resta de ciutadania també, en defensa d'aquestes plantacions. Tot això no té res a veure amb l'autoconsum, tot això no té res…, això té a veure amb el crim organitzat, que va arrelant a casa nostra. Això genera una espiral de violència que els Mossos denuncien des de ja fa molt i molt de temps. I tot això pot acabar derivant, i aquest és l'element de preocupació i és el que com a grup parlamentari ens porta a intentar posar això a l'agenda també política. Parlem molt d'ordre públic, i està bé que en parlem, però de crim organitzat també cal que en parlem. Amb tot això correm el risc de tenir una implantació a casa nostra d'organitzacions mafioses, que normalment s'acaben vinculant amb el tràfic d'armes –ja en tenim alguna evidència–, s'acaben vinculant amb el tràfic de persones –i dissortadament en tenim alguna evidència–, i amb capacitat de corrompre autoritats –amb capacitat de corrompre autoritats. I aquí ja estem parlant d'un altre estadi, estem parlant d'un altre problema, i en aquest sentit, compti amb nosaltres per fer front a aquest problema. Catalunya, com també Espanya, avui és un terreny molt abonat, doncs, molt adobat per a la implantació d'aquestes xarxes, per dissort, no perquè no hi hagi proactivitat, sinó perquè corren les xarxes i tenen maneres, i a la policia li costa moltes vegades atrapar... Fixin-se que aquest és un problema que el veiem a totes les comarques sense excepció, m'atreviria a dir que no hi ha gaires fenòmens que es donin d'una manera..., amb diferents intensitats, però a totes les comarques i a molts dels nostres barris, i, per cert, en els barris més vulnerables. I abans vostè feia una definició, doncs, de com concep la seguretat, que nosaltres podríem compartir, com a protecció dels més febles. Plantar cara amb duresa, amb la fermesa que sigui necessària, als grups organitzats de crim organitzat, que són presents en molts barris de la nostra ciutat és fer costat als més febles. I això és l'essència del que els voldríem, d'alguna manera, transmetre. I, a partir d'aquí, jo crec que hauríem de ser capaços de fer propostes en la mesura del possible per fer aquest combat. Jo parlo i nosaltres parlem, evidentment, amb molts alcaldes, i ens consta que vostè ho fa a diari. I sabem quina és la preocupació en molts barris del nostre país en relació amb la instal·lació d'aquestes màfies, de com, en certa manera, ocupen l'espai públic, de com ocupen espais privats, de com es va generant aquesta delinqüència... I, compte –i crec que n'hem tingut una expressió en aquest mateix Ple–, això també és llavor de les posicions més radicals. I vostè deia una cosa, conseller, en les intervencions precedents, que l'hem escoltat amb atenció, i deia: «Escolta, entre un conseller pusil·lànime i testosterònic, em quedo amb el conseller pusil·lànime. Jo li demanaria que ni una cosa ni una altra. Li demanaria que fos un conseller valent, que fos un conseller contundent i que fos un conseller realista en el combat i en la lluita contra els grups organitzats, que d'això estem parlant. No estem parlant d'autoconsum, no estem parlant... Estem parlant de grups organitzats, de criminalitat, de que el nostre país, per desgràcia –i torno a la frase de l'intendent– està important delinqüència. Hi ha autèntics brokers en aquest entorn, hi ha un diferencial de preu important entre la marihuana que es produeix a Catalunya i en el conjunt de l'arc mediterrani i la que es produeix al centre i al nord d'Europa, i, per tant, s'està generant tot una narcoeconomia –d'aquí el títol, que potser pugui «frapar– que ens preocupa. Per tant, creiem que, atès que aquest impacte és sobre els barris més vulnerables i atès que nosaltres concebem la política de seguretat com una política social, i crec que aquí no estem lluny de la posició que vostè expressava, és per això que li demanem i li oferim les dues coses, li demanem suport –que ja l'hi dona– al Cos de Mossos d'Esquadra i al conjunt de policies. Les operacions cada vegada seran més transversals entre diferents cossos policials. També hi ha tota una derivada legislativa que no volem tocar avui, si vol després, doncs, en podem, evidentment, parlar, encantats de la vida. Li demanem aquest esforç de fermesa. Ni demagògia fàcil ni bonisme, li demanem realisme, realisme i fermesa contra el crim organitzat, perquè aquesta expressió creiem que no cap a casa nostra, creiem que perjudica els més vulnerables, creiem que estem a punt de travessar una línia –i encara som a temps de contenir-ho–, doncs, perillosa quan aquestes màfies arrelin, i estan arrelant a casa nostra, estem ja entrant en una altra dimensió. Quan la capacitat de corrupció d'autoritats, les que siguin –policials, polítiques, judicials o de la naturalesa que vostès vulguin–, doncs, és una realitat, estem ja en un altre territori que requereix una fermesa. Per ser ferms en el combat contra tot aquest fenomen, compti amb nosaltres i farem aportacions –i després m'hi referiré– positives al respecte per tal de compartir aquest combat. Gràcies, senyora presidenta; gràcies, senyor conseller. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el conseller d'Interior.
Bé, bona tarda de nou, presidenta, diputades i diputats. I diputat, en primer lloc, agrair-li la interpel·lació. El nom és cridaner, sí, però respon bastant a una realitat. És a dir, darrere d'això hi ha una economia perversa. Ara en parlem. Ens va suggerir fa un temps, va demanar una interpel·lació que ja de seguida vam parlar i vaig dir que estàvem... Perdó, una compareixença, disculpi, que vam dir, doncs, que hi estàvem d'acord perquè ens semblava interessant. I crec que és bo que la mantinguem, perquè avui parlarem una estona i la setmana vinent o d'aquí quinze dies farem una moció, però ens sembla que és bo que fem també una compareixença per parlar molt més profundament, d'aquesta qüestió. Això el que vol és fermesa, sí, anar de cara contra això, amb absoluta contundència, sense concessions. Per descomptat, sense testosterona, ja que parlàvem del tema, perquè amb testosterona no hi ha serenitat, i això vol serenitat, i vol intel·ligència, i vol investigació, i aquesta és la clau del treball que s'ha de fer. És veritat, hi ha hagut un increment al conjunt de la Unió Europea molt important. Miri, el 2011 –i les dades les coneix, però és bo que es subratllin–, noranta-dues tones van ser decomissades. El 17, sis anys després, 209 a la Unió Europea. Però el creixement a Espanya ha estat de vuit o de nou en quatre anys, eh?, multiplicat per vuit o nou. I a Catalunya també. I, efectivament, a Catalunya és dels principals llocs on hi ha plantacions i, per tant, naturalment, és molt inquietant, molt preocupant i ens n'hem d'ocupar i ens n'ocupem, com vostè ja coneix i ha subratllat. Les causes són moltes, no?, són moltes. Hi ha un element de despoblació rural d'algunes zones i l'abandonament de segones residències que propicia, fruit de la crisi del 2008, etcètera, posteriorment, que ha propiciat espais desordenats els quals han facilitat la implantació d'aquesta activitat. Hi ha sectors vulnerables, i els sectors vulnerables són el caldo de cultiu per atraure aquestes persones a les activitats delictives. Hi ha una situació de penalitat diferent a l'Estat espanyol pel que fa referència a la producció i aquestes organitzacions vinculades a la producció en relació amb els països del nostre entorn. Hi ha una situació geogràfica que ho afavoreix, no?, és a dir, no hi ha, per la situació geogràfica, per la inexistència de fronteres a la Unió Europea –afortunadament–, però també té també les seves derivades que permet, doncs, exportar amb major facilitat. Això significa que s'ha d'actuar i, com vostè coneix, hi ha un pla d'acció Marihuana, que el 2017 va iniciar el Cos de Mossos d'Esquadra, naturalment amb la direcció de la conselleria, i que hi està treballant intensament, i que una mica ara el desplegaré, i que, en fi, creiem que és la línia correcta a través de la qual s'ha d'anar treballant. És veritat, té efectes molt perversos, perquè el drama està no només, tal com vostè deia, en el fet del propi cultiu i de la producció i de la comercialització, que també, naturalment, sinó en totes les xarxes delictives que es generen al seu voltant d'altres tipus de delictes, des d'ocupacions il·legals organitzades amb aquesta finalitat a... A l'haver-hi diner hi ha corrupció, hi ha facilitat de corrupció, els narcoassalts, la violència; en haver-hi diner hi ha baralles, disputes entre les organitzacions que provoquen uns alts nivells de violència entre ells, i això, a més a més, genera entramats d'empreses, societats que després, necessàriament, han de blanquejar aquests beneficis, i tot això genera una xarxa i un àmbit de delicte que és efectivament preocupant. Són les que generen defraudació del fluid elèctric, són els que fan les connexions il·legals que després provoquen determinats problemes i, efectivament, hi ha brokers intermediaris que fan l'agost també amb aquesta tasca de brokers. I, efectivament, també delictes violents vinculats amb tot això –hi ha fet referència–: els tres darrers anys, tres homicidis i més de cent assalts violents. En fi, i cada vegada, doncs, amb armes de foc i amb més condicions per delinquir, no? Perquè, efectivament, a l'haver-hi més recursos, a l'haver-hi més diners, al moure més interessos, genera també aquesta activitat. S'ha treballat amb molta intensitat i explicar aquestes xifres no vol dir que no hi hagi la preocupació, però em sembla que és bo destacar-ho per subratllar, doncs, que s'hi està a sobre i que s'hi seguirà estant en els propers anys. De l'any 2014 al 19 s'han desarticulat cent cinquanta xarxes; l'any 2020, vint-i-set. I s'han desmantellat gairebé quatre-centes plantacions. Però s'ha de seguir treballant, i s'ha de seguir treballant amb molta intensitat. Què més s'ha fet? Incrementar els efectius que es dediquen a la investigació d'aquest crim. En aquests moments tenim 1.800 persones, 1.800 agents de Mossos d'Esquadra dedicats a la investigació. Bona part d'ells, una part molt rellevant d'ells, es dediquen a investigar aquest fenomen, tant des de la central com també a nivell territorial, a les regions, donant suport també als ajuntaments i a les policies locals en aquesta investigació i en el problema, que, efectivament, acaba traduint-se en problemes concrets als nostres barris. S'està formant molta més gent, en aquest àmbit. En aquests moments, en el curs d'investigació bàsica hi participaran 377 agents per tenir més informació i més capacitat d'actuació en aquest terreny. També al de caporals –noranta-set– o al de sergents –divuit–, per reforçar justament la investigació i un element molt clau: coordinar-se també en el que és l'operativa diària amb la investigació en relació amb aquestes qüestions per fer saltar l'alerta respecte de les coses que s'insinuï, que es vegi, que es detecti que poden estar vinculades a tot això. I, naturalment, la cooperació amb altres cossos de seguretat d'àmbit espanyol i d'àmbit europeu, a través del CITCO, perquè és una coordinació, aquestes xarxes són internacionals, i, evidentment, s'ha de treballar des d'aquesta perspectiva. És força, molta, la feina que s'ha fet; vol coneixement, vol investigació, vol intel·ligència, vol efectius, i això és el que hi posarem. Tot allò que sigui per millorar aquesta actuació –que em consta que és així, perquè n'hem parlat bastant– sobre aquesta qüestió, doncs, a disposar, la voluntat en aquest terreny és arribar a acords i anar millorant la investigació en aquest terreny, donar seguretat també als ajuntaments i que tinguin la certesa i la consciència de que hi estem a sobre, de que ho fem de la mà, mantenir-los informats en tot moment del treball que s'està fent i, en aquest sentit, em sembla que hi ha la confiança des del món local que s'està fent, perquè la interlocució és permanent, la preocupació és compartida, i, per tant, des d'aquest punt de vista, doncs, a disposar, perquè puguem arribar a acords en la moció que permetin aplicar noves mesures, nous mitjans, més mitjans per resoldre un problema que, efectivament, ocupa i preocupa aquest conseller, el Govern i, naturalment, el Cos de Mossos d'Esquadra. Reitero, a més a més, la invitació a mantenir la compareixença, perquè em sembla que més enllà, com deia abans, d'aquest moment de debat i del que es produirà en el següent Ple, és bo que, en el marc de la comissió, puguem aprofundir durant més hores sobre aquesta qüestió i, probablement, doncs, aportar també alguns representants, alguns dels dispositius policials per poder aportar més informació, etcètera. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. Per fer la rèplica, té la paraula el diputat senyor Ramon Espadaler.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Abans el conseller, perquè vegi que l'escolto sempre amb molta atenció, deia: «És clar, és que vostè no pot portar les rèpliques preparades. Jo, com que no l'he dut, per respecte a vostè i al Govern, a la millor soc desordenat en la resposta. [[L'orador riu.]] En qualsevol cas, en primer lloc, donar les gràcies per aquesta predisposició i reiterar que compti amb nosaltres. Absolutament d'acord a fer la compareixença. Creiem que és un tema prou important, malauradament, no l'exhaurirem d'avui per demà. Aquest és un tema que ha vingut per quedar-se, i, per tant, que l'hem de combatre amb tots els instruments que tinguem a l'abast. Molt d'acord amb fer aquesta reflexió que ha de ser serena i, si cal, aquí sí, un punt més testosterònic, el combat contra les màfies, contra aquestes xarxes. En qualsevol cas, sí que voldria subratllar això: molt diàleg amb els ajuntaments, amb el món local, i també, si m'ho permet, tenir molta presència i molta visualització dels cossos policials; i és bo quan aquestes són de bracet, amb parelles, amb binomis, doncs, de policies locals i mossos d'esquadra. I no em faci dir els barris, però tots en tenim molts al cap, doncs, que agrairien una major presència policial, perquè inspira també seguretat a molts dels ciutadans. I veig alcaldes i veig alcaldesses, doncs, que saben perfectament del que els parlo, demanar-los que fem això. Nosaltres farem una moció amb voluntat constructiva i hem intentat buscar i hem trobat també, doncs, en el marc legal que tenim, sense sortir de les nostres competències, com que hi ha alguns aspectes, algunes eines que ens dona, per exemple, la llei de sistema de seguretat de Catalunya, ens dona alguns marges, ens dona alguns elements, algunes eines, que creiem que poden ser útils en aquest combat. Les posarem, doncs, les exposarem davant del Ple en la moció i intentarem de constituir alguns òrgans que no s'han constituït o d'avançar en aquest camí. Som conscients, també, que hi ha una altra part de qüestions que queden més en l'àmbit del Codi penal. Apreciem, de la lectura de les informacions que donen el Cos de Mossos d'Esquadra, una dificultat gran que, quan això només s'aborda judicialment, des de la perspectiva de salut pública, les penes són molt petites. Això, aquestes màfies ho saben perfectament i, per tant, rares vegades, fins i tot, s'acaba entrant a presó. I una dificultat gran de poder associar la realitat del problema, que és el blanqueig de capitals, el tràfic d'armes i moltes d'altres coses. I això requereix investigació i això requereix, per tant, recursos, i això requereix coordinació. Aplaudim l'entrada del Cos de Mossos d'Esquadra al CITCO, perquè dona eines i aquest sí que és un organisme –permeti'm dir-ho– quasi perfecte. És l'organisme en el qual és bo que es coordinin les policies en xarxes perquè aquests no tenen fronteres; no en tenen de cap tipus i, per tant, és bo que hi hagi tota aquesta complementarietat i aquest intercanvi d'informació. Hi ha un altre..., tot un altre camí, que també el voldríem deixar aquí sobre, però no per obrir-ne un debat, però que també el constatem cada vegada que tenim una conversa amb alcaldes i alcaldesses, amb regidors preocupats, amb policies del Cos de Mossos o de les policies locals o de la Guàrdia Urbana o de la Guàrdia Civil o del Cos Nacional de Policia. És veritat, hi ha una molt baixa percepció del risc associat al consum del cànnabis, però és que no tindríem els problemes que tenim si Catalunya només produís per al consum dels autòctons, per dir-ho d'alguna manera. Cadascú pot tenir una opinió al respecte –jo ara no entro a valorar-ho ni a expressar la meva, que potser alguns se la poden fins i tot imaginar–, però, en qualsevol cas, el que estem és davant d'un problema que res té a veure amb l'autoconsum, que té molt a veure amb el que és el crim organitzat, que té molt a veure amb tota aquesta violència i que té molt a veure amb aquesta coacció que moltes vegades hi ha en molts barris, que veuen incrementada la inseguretat quan comencen a aparèixer aquests personatges associats a aquests grups criminals, a aquestes màfies. La relació de màfies que dona el cos de Mossos d'Esquadra presents a Catalunya fa feredat. Hi ha des de finlandesos, francesos, marroquins, albanesos... Bé, en trobaríem de pràcticament tota la geografia planetària que tenen presència a casa nostra. Per tant, oferir el nostre suport perquè aquest combat sigui un combat, evidentment, ferm i perquè aquesta frase de l'intendent, que diu: «Catalunya exporta marihuana i importa crim organitzat ens quedi clar –i ens ha quedat perfectament clar– que tampoc és el desig de la Catalunya que vol el Govern. Volem una altra Catalunya on no hi hagi aquest crim organitzat i on hi hagi, evidentment, qualitat de vida i seguretat per a tothom, perquè la seguretat és condició per a la llibertat i la seguretat, també en aquests barris, afecta, evidentment, els més febles i els més vulnerables. Gràcies pel to i espero poder seguir construint amb vostès al servei d'aquesta convivència, d'aquesta seguretat. Gràcies, senyora presidenta. [[Alguns aplaudiments.]]
I, per fer la rèplica, té la paraula el conseller d'Interior.
Bé, i de forma molt ràpida, perquè em sembla que el que és important és que treballem en una moció que ens ajudi a tots a millorar en aquest àmbit: fermesa, fermesa, fermesa, sense cap concessió. Això, tingui-ho per segur. Hi ha temes que no mereixen res més que aquesta convicció, que és la de la fermesa, fermesa, fermesa, sense cap concessió. Com en d'altres, no? Però en aquest també. I vol cooperació amb els ajuntaments i vol més investigació i més recursos en la investigació, perquè aquí, en aquest cas, està la clau. I vol coordinació amb les altres policies, que significa, doncs, justament això, la investigació i la informació. I la relació amb els ajuntaments, per a la investigació i també per a aquests efectes derivats d'això que dèiem dels delictes secundaris derivats d'aquesta pràctica, que és la percepció d'inseguretat. I, en aquest sentit, sap que estem treballant en zones, especialment, en què aquesta percepció és més intensa perquè hi hagi, juntament amb els ajuntaments, un treball en comú per pal·liar aquesta percepció. En el treball de fons és l'essencial i el treball de fons, sobretot, es diu «investigació i actuació molt ferma. Hi ha molta..., comença a haver-hi molt treball de fons fet des de fa molt temps per part de Mossos d'Esquadra. Els resultats, de fet, es veuen, no?, es palpen, i hi ha altres qüestions de fons que segurament, a través de la compareixença i també de la moció subsegüent a aquesta interpel·lació, que segurament hi podrem abordar molt més profundament. Moltes gràcies i a disposar.
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre la solitud i la indefensió de les dones víctimes de violència masclista]] [[300-00042/13]] Passem al catorzè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre la solitud i la indefensió de les dones que són víctima de violència masclista, presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Té la paraula, per fer l'exposició de la interpel·lació, la diputada senyora Gemma Lienas.
Gràcies, presidenta. Diputades, diputats, bona tarda. Senyora consellera, el títol de la meva interpel·lació sobre la solitud i la indefensió de les dones víctimes de violència masclista té una connotació una mica literària. I, si li hem posat un títol més aviat narratiu que no pas normatiu, és perquè ens agradaria molt que tothom que ens escoltés es pogués posar a la pell d'una dona que pateix violència masclista. Necessitem provocar empatia en la gent i ho volem fer d'aquesta manera perquè considerem que la societat està anestesiada respecte a aquest tipus de violència, que, per cert, és la més freqüent. Vostè creu, consellera, que un fet tan esgarrifós com el de fa quatre dies a Badalona, una agressió sexual per part d'una «manada de set homes a una dona, pot quedar impune? I fins i tot reduït a una nota de la crònica de successos que potser algú llegirà i tothom oblidarà ràpidament? Alguna cosa molt greu està passant en la nostra societat i tenim l'imperatiu moral de fer-nos-en ressò. La societat considera la violència masclista un fet inevitable i, per aquesta raó, l'ha normalitzada. Confirma aquesta apreciació l'Informe del Consejo General del Poder Judicial del segon trimestre del 2021. Exposa que només un 1,6 per cent de les denúncies són fetes per familiars de la víctima; una xifra que no ha parat de decréixer en els últims anys. Fixi's només un 1,6 per cent de les denúncies les posen familiars de les víctimes. Una altra dada: entre el 27 de maig i el 5 d'agost, en menys de dos mesos i mig, vam haver de comptabilitzar sis dones assassinades per les seves parelles o exparelles. Vostè, consellera, va veure que la societat es revoltés contra aquests crims? No. Nosaltres tampoc. La societat està insensibilitzada. Examinem ara per on passen les víctimes de violència masclista per mirar que tothom s'hi pugui posar a la pell. Es troben davant per davant amb unes estratègies que són tan velles com la humanitat i que són les mateixes que han permès, sense necessitat d'usar la força, d'esclavitzar persones, de recloure gent en els camps de concentració o de captar adeptes per a una secta. Aquests mecanismes psicològics que permeten sotmetre una persona sense utilitzar la força física són tres i es produeixen sempre en aquesta ordre: el primer consisteix a desarrelar les persones, és a dir, a privar-les de les relacions d'afecte, dels vincles que li són propis, de manera que se sentin estrangeres en el nou mitjà. Per exemple, el maltractador diu: «Si m'estimessis no te n'aniries amb les teves amigues, o «a les teves germanes no els facis cas, no te les escoltis, que no m'entenen. Fins que aconsegueix que la dona estigui sola, aïllada i sota el seu poder. El segon mecanisme se centra a tractar les persones com a objectes privant-les de la seva humanitat, per tal que arribin a perdre el respecte per elles mateixes. El maltractador diu, per exemple: «No saps ni tan sols cuinar, aquest plat és vomitiu. «Calla!, que d'això no hi entens. Fins que aconsegueix que la dona perdi totalment l'autoestima, se senti miserable i estigui encara més sota el seu poder. I la tercera maniobra es basa en lligar-la en un nexe d'una sola direcció amb el maltractador, de manera que no pot comptar ni amb l'arbitratge d'algú superior ni també ni tampoc amb una relació d'igual a igual. El maltractador diu: «Això que ha passat ha de quedar entre tu i jo, perquè ningú més no s'ha de ficar en la nostra relació. Fins que la dona no té cap altra referència que la del seu maltractador. Hi ha encara dues qüestions més a tenir en compte per entendre la indefensió i la solitud de les víctimes de violència masclista. La primera són les fases en què es desenvolupa aquesta violència, que fa com una mena de campana. Primer, una fase inicial d'escalada gradual de la tensió, que la dona no comprèn perquè no hi ha cap motiu aparent. Una fase següent que és d'explosió violenta, en la que hi ha les amenaces i les agressions físiques i sexuals. I una última fase anomenada de «lluna de mel, en la qual l'agressor utilitza la manipulació afectiva perquè la dona no l'abandoni i es converteix altre cop en l'home que la va enamorar i que li va prometre que li posaria la lluna als seus peus. Si al fet que ell torna a ser l'encantador de serps que va ser quan es van conèixer i li mostra un penediment que sembla sincer hi sumem la socialització que han sofert les dones, d'una banda, tenir cura dels altres, maternals, de l'altra, fer-ho d'una manera abnegada, és a dir, oblidant-se d'elles mateixes. Si ho sumem, dic, tenim el còctel perfecte perquè la dona no es reconegui com a víctima i vulgui protegir i no fer patir el seu agressor, pobret! Veiem què fem o més aviat què no fem per les dones víctimes de violència masclista. Les tenim maltractades, però sovint no gaire conscients de que ho són. Vostè em dirà, consellera, que s'han fet campanyes perquè tothom prengui consciència de la violència masclista. I és veritat que se n'han fet, però s'ha associat la violència masclista amb la violència física, amb l'ull de vellut, i s'ha deixat de banda altres tipus de violència: la sexual, la psicològica, l'econòmica, la ciberviolència, per citar-ne només algunes. I, a més, sembla que fins i tot aquesta batalla l'estem perdent, perquè, miri, el darrer Baròmetre de la Joventut i Gènere del Centre Reina Sofia mostra unes xifres que fan feredat: conclou que un de cada cinc homes joves, d'entre quinze i vint-i-nou anys, creu que la violència de gènere és un invent ideològic. Això vol dir un vint per cent dels homes joves. Les nostres noies ho tenen malament. Dèiem, tenim les dones que sovint no es reconeixen com a víctimes. Però, consellera, també ens manca formació per a les persones que integren els diferents serveis, perquè puguin detectar els signes i puguin ajudar la víctima a reconèixer-s'hi o almenys acompanyar-la fins que sigui capaç d'adonar-se'n i de voler-ne sortir. Necessitem, per exemple, professionals de la salut que siguin capaços/capaces de veure que una crisi d'ansietat pot ser un símptoma de maltractaments. Un altre exemple de la indefensió de les dones –a més de la «manada, que li posava abans–: una companya advocada del torn d'ofici m'explicava un cas que és habitual i que li genera molta ràbia: una dona agredida físicament de manera reiterada per la seva exparella, a l'última pallissa la dona decideix denunciar i no li atorguen l'ordre de protecció. Per què? Li diuen que perquè no viu amb el seu agressor. Clar, això és molt preocupant i molt decebedor. Vostè em dirà que el sistema judicial no és competència de Catalunya, i és cert, però sí que és cert que els tests de risc els fan els Mossos d'Esquadra, els fa la policia, i, per tant, els cossos de seguretat haurien de tenir uns testos de risc que fossin molt més acurats. I això sí que està..., això sí que depèn de les competències de Catalunya. D'altra banda, el nostre sistema d'atenció a les víctimes és qualsevol cosa menys un sistema, vull dir que ha crescut sense gaire planificació, com un barri sense projecte urbanístic previ. De manera que fins i tot els i les professionals diuen que és laberíntic, així que imagini's com es perden les víctimes, les dones maltractades. Les víctimes, que, hi insisteixo, estan soles i indefenses, necessiten uns circuits clars i sobretot necessiten un acompanyament que sigui expert i empàtic, des del començament fins al final. I el final no és quan les dones van anar a viure a un habitatge d'acollida o el dia en què té lloc el judici; el final és el dia en què la dona està completament recuperada de les seqüeles, no només físiques, sinó també i sobretot de les psicològiques. Es necessita temps, de vegades anys perquè les dones retroben l'autoestima, tinguin confiança de nou en elles mateixes, superin l'ansietat i la depressió i puguin tornar a viure com abans de caure en mans de l'agressor. Per tant, les dones necessiten ajuda psicològica tant de temps com calgui. Els ho devem i no ho estem fent. Vostè em dirà que algunes de les coses que li he exposat ja estan contemplades en la Llei 17/2020, de modificació de la llei del dret de les dones a erradicar la violència masclista. I jo li respondré que sí, però que aviat farà un any de l'aprovació de la llei i moltes de les qüestions que pretenia resoldre continuen tal com estaven abans de la modificació. Tot això sense comptar, per exemple, les mancances que hi ha a les comissaries i als jutjats perquè les dones puguin ser ateses sense risc o puguin esperar-se en condicions o, per exemple, amb les dificultats que les dones tenen per ser allotjades en habitatges dignes per a elles i les seves criatures. Com ha vist, consellera, no hem volgut plantejar-ho com un casus belli, hem volgut plantejar-ho sense ànim agressiu, amb la voluntat de treballar per acabar d'una vegada per totes amb aquesta xacra, sigui una xacra en el sentit de tara moral, que colpeja molt greument les dones del nostre país. Voldríem que el seu Govern, i especialment la seva conselleria, s'hi sentissin concernits, que fos la seva primera prioritat. Voldríem que convoqués ben aviat les forces polítiques que vam votar a favor del Pacte català contra la violència masclista que, des de Socialistes i Units per Avançar, vam proposar en el Ple de política general de la setmana passada. I voldríem que, en el proper Ple, se situï vostè, la seva conselleria i el Govern del qual forma part, al costat de la moció que presentarem. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la consellera d'Igualtat i Feminismes, senyora Tània Verge.
Bona tarda. Gràcies, presidenta. Diputades, diputats, senyora Lienas, és cert que el títol de la moció no necessàriament ressonava en aquesta línia literària, però agraeixo que aprofiti el temps de la interpel·lació per poder fer també aquest exercici de sensibilització amb el que ha començat –i que m'agradaria també començar justament per aquí la meva resposta–, perquè sabem que la violència masclista està profundament arrelada a tots els àmbits de la societat i quan diem «tots volem dir que és a la parella, a la feina, als centres educatius, als espais d'oci i de la cultura, a les xarxes socials o als espais de participació social i política. I que, com vostè apuntava, es tracta de la violació dels drets humans de les dones més estesa. I ha donat algunes dades i n'he portat unes altres també per completar aquesta fotografia. Estudis realitzats a la Unió Europea i a Catalunya mostren que una de cada tres –una de cada tres– dones a la Unió Europea ha patit alguna situació de violència masclista des dels quinze anys, un percentatge que s'enfilaria al vuitanta per cent en el cas de les dones amb discapacitat; i una de cada dues europees ha patit assetjament sexual. Si només ens centrem en l'àmbit de l'assetjament sexual en el transport públic, una enquesta recent de l'IERMB publicada la setmana passada, diu que són sis de cada deu dones que l'han patit en els darrers dos anys i s'enfilaria a nou de cada deu dones en la franja d'edat dels setze als vint-i-nou. L'assetjament sexual també sabem que té una incidència molt elevada en les treballadores de la llar, majoritàriament dones migrades. I la dada més dramàtica, aquests onze feminicidis a Catalunya en el que portem d'any i noranta-nou des de l'any 2012, dels quals sis feminicidis vinculats. Altres dades que també ens donen una valoració de la magnitud d'aquest fenomen. La xarxa especialitzada va atendre l'any 2019 –i donaré dades del 19 perquè, com sabem, el 20, amb la pandèmia, no és un any representatiu–, en els Serveis d'Informació i Atenció a les Dones es van detectar sis mil situacions com a violència masclista, cinc mil dones i 1.200 nens i nenes van ser atesos als serveis d'intervenció especialitzada. I encara més dades, tres-centes dones i infants en cases o serveis d'acolliment i recuperació, dues-centes dones i infants en serveis substitutoris de la llar, 1.600 famílies en els serveis tècnics de punts de trobada. I davant la prevalença de la violència masclista, l'ampliació i millora dels serveis ha estat una constant. En el darrer any i mig s'han obert vint-i-quatre nous serveis substitutoris de la llar, nou SIAD més. Actualment, l'Observatori de la Igualtat de Gènere de l'Institut Català de les Dones està elaborant un nou directori de recursos d'atenció a la violència masclista per generar un mapa més accessible, però tanmateix som conscients de dues coses: una, la que vostè ha apuntat, la necessitat de millora també es constant, per reorganitzar i enfortir aquesta xarxa i li presentaré les accions que tenim previstes; i al mateix temps ser conscients també en aquest..., seguint amb l'exercici de sensibilització que vostè feia, que sovint arribar a la xarxa d'atenció no és senzill, perquè les armes del patriarcat són molt poderoses. D'una banda, perpetuar aquest mite que les violències masclistes són un fet excepcional fruit d'una patologia o d'una circumstància puntual i, d'altra banda, l'aïllament que pateixen les dones o el descrèdit i qüestionament del seu testimoni. Sobre les mesures en si, bé, aquest Govern assumeix el mandat de fer de l'erradicació de les violències masclistes una qüestió de país, dedicant-hi més recursos que mai. Un govern que té per primera vegada la transformació feminista com a eix central, amb una conselleria específica perquè la lideri. I ho farem amb un full de ruta molt clar, un full de ruta que hem començat a desplegar des del minut u. El 29 de juny aprovàvem un acord de Govern per elaborar un marc general d'actuació per erradicar la violència institucional, un objectiu reflectit també en el Pla de Govern, amb accions com l'avaluació de la victimització de les dones en els processos judicials, la implementació de mecanismes d'avaluació dels serveis policials que atenen les dones i la formació continuada a aquests serveis, juntament amb el personal de medicina forense que intervé en els casos de violència masclista. L'acord de Govern inclou també l'avaluació dels mateixos serveis de la xarxa especialitzada, perquè necessitem definir, i així ho farem, un model d'atenció que proporcioni una resposta més individualitzada a les dones, perquè des de la seva diversitat no siguin les dones que hagin d'ajustar-se als serveis, sinó els serveis que s'ajustin a les necessitats de les dones. El pla de Govern recull també la millora de l'accés a la prestació d'ajuts i indemnitzacions a les dones que han patit violència i als seus fills i filles i la reparació de la violència institucional que pugui ocórrer. En la línia de les necessitats que detectava, ampliarem els serveis de la xarxa d'atenció i recuperació integral, inclosa l'atenció d'urgència. Implementarem un nou model d'abordatge de les violències sexuals, incloent psicòlogues especialitzades, com vostè deia, la necessitat de personal especialitzat en aquest tipus de violència, als SIADs. Crearem programes específics per a grups d'edat: nenes, adolescents, dones grans i per a dones amb discapacitat. Enfortirem també la coordinació del circuit amb els ens locals per garantir l'equitat territorial i per desplegar una perspectiva comunitària, perquè generin aquestes xarxes de solidaritat imprescindibles tant en la prevenció com en la reparació, des dels comerços, des del veïnatge, des de les entitats de dones que sabem que són clau, sovint porta d'entrada i d'acompanyament en els processos per a moltes dones que pateixen la violència masclista. I perquè sabem que els processos d'autonomia de les supervivents són cabdals, millorarem també l'accés a l'habitatge protegit i l'accés a l'ocupació mitjançant plans específics. També parlava de la sensibilització. Som conscients que perquè aquest canvi social profund que necessitem es produeixi, el treball de prevenció no poden ser peces aïllades, ha de ser un treball planificat de país, considerant tots els àmbits en què s'expressa la violència i dirigint-se a tots els col·lectius, però sense oblidar i especialment adreçant-nos als homes per ajudar-los a sortir d'aquesta zona de confort de tots els homes, no? Perquè la violència masclista no té edat, no té origen, no té classe social, no té nivell educatiu, però clarament té gènere. I en aquesta lluita contra les violències masclistes que implica tots els departaments, el lideratge, l'impuls i la coordinació corresponen al Departament d'Igualtat i Feminismes, i l'estem exercint. Li poso alguns exemples. El 8 de setembre, vam convocar el Grup d'Anàlisi de Feminicidis amb el compromís polític de desenvolupar per primer cop una metodologia que, amb dades qualitatives i quantitatives, permeti aprofundir en les circumstàncies de cada cas i elaborar un informe de conclusions pràctiques que identifiqui les millores necessàries tant en la prevenció com en la reparació. El 13 d'octubre tenim convocada la Comissió Nacional per a una Intervenció Coordinada contra la Violència Masclista, on es presentarà el protocol de feminicidis, una eina clau per a l'actuació diligent de tots els poders públics després d'aquests assassinats, que clarifiqui el qui, com i quan transmet la informació, però que coordini també l'actuació de tots els serveis de la xarxa més enllà de l'emergència. També s'hi presentarà el Pla de treball per a l'actualització del protocol marc per a l'abordatge de les violències masclistes, perquè harmonitzi tots els plans –sectorials, departamentals–, incloent el que vostè comentava, l'àmbit d'atenció primària dels serveis socials, però també de l'àmbit sanitari, de l'àmbit educatiu –incloent el Pla d'escoles lliures de violències i els protocols de les universitats–, l'àmbit de la cultura, la funció pública, els protocols de mutilació genital femenina, matrimonis forçats. I simultàniament, en aquests mesos, hem acompanyat també els municipis quan ha ocorregut un feminicidi, oferint-los el nostre servei d'intervenció en crisi, tant a familiars i persones properes com a la comunitat o a les mateixes professionals afectades. Hem participat en les taules municipals de coordinació i hem estat al costat d'alcaldesses i regidores prestant suport institucional en les mostres de condol i de rebuig. Per tant, sí, clarament el nostre full de ruta es basa en l'obligació del Govern d'implementar de manera efectiva la Llei 17/2020. I, abans d'acabar, sí que li plantejo –i entenc que vostè també ara en la rèplica..., podrem seguir aquesta conversa– que aquest oferiment de col·laboració en l'agenda feminista que feia el senyor Illa en el debat de política general i que vostè reitera, passi també per aprofitar que, ja que vostès estan en el Govern, facin aquells canvis normatius necessaris que permetin acabar també amb algunes indefensions que són importants. Per exemple, la indefensió que pateixen les dones migrades en situació d'irregularitat administrativa –perquè la llei d'estrangeria obstaculitza greument el dret a la protecció efectiva i no condicionada a les víctimes– davant la por de ser expulsades si la sentència és absolutòria; o també la necessitat d'atendre aquesta demanda reiterada de revisar la llei orgànica del 2004, de protecció integral contra la violència de gènere, que ara mateix està desactualitzada, que incompleix Istanbul i la recomanació número 35 de la Cedaw que, com que condiciona les ordres de protecció a la denúncia de la violència, o sigui, a l'inici d'un procediment penal, negligeix la funció preventiva originària de la protecció, i això està generant també molta indefensió a les dones. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. Per fer la rèplica, té la paraula la diputada Gemma Lienas.
Gràcies, presidenta. Consellera, com que vostè ha començat per les dades estadístiques –que m'ha semblat molt bé–, jo ara baixo al món real, al món que no són les dades, i li poso alguns exemples de coses que no funcionen clarament. Per exemple, els jutjats de Rubí i Martorell. Suposo que n'és conscient, però els jutjats de Rubí i Martorell estan en una situació penosa. Les dones, al Jutjat de Martorell, les fan esperar en un..., anava a dir en una «habitacioneta, però no és una habitacioneta, és un petit armari, és un zulo, de fet, que deu tenir un metre i mig per metre i que està totalment entapissat d'arxivadors, que només té una bombeta penjant i una cadira i una porta. I jo vaig demanar que m'hi deixessin tancada, res, un minut o així, i vaig pensar..., al sortir els vaig dir: «Retiro la denúncia. Perquè, clar, una dona en estat de xoc allà dins no pot fer una altra cosa que retirar la denúncia. I, com això, moltes altres coses. I això contravé la llei de l'estatut de la víctima del delicte, perquè l'article –no el tinc aquí, però l'hi puc dir...– l'article 20 del títol III diu que «en dependències judicials s'ha de desenvolupar el procediment penal de manera que n'estiguin separades tant la víctima com l'agressor, i això tampoc passa en aquests jutjats. Moltes vegades, es creuen en un passadís que no té més d'un metre d'amplada, i un dia tindrem una desgràcia. Més coses. El protocol que havia de fer Interior per desenvolupar una mica la llei que vam aprovar el 2020, aquest protocol, Interior, no el va fer –finalment, el va acabar fent el Col·legi de l'Advocacia el mes de maig. Però fins aleshores les comissaries continuaven dient-los a les víctimes que si no es volien esperar a l'advocat d'ofici, perquè trigaria molta estona, que podien agafar-los ells mateixos la denúncia. Això no és així. Encara passa, eh?, en algunes. Això no és així: han d'estar amb l'advocat o l'advocada de torn al costat. Bé, exacte, necessitem l'acompanyament, això és imprescindible. Perquè, si es té en compte que els mecanismes de captura d'una dona en situació de violència són els mateixos que el d'una persona en una secta, s'entén perfectament que una persona que està en una secta necessita molt acompanyament per poder-se'n sortir, i les dones víctimes de violència masclista també el necessiten. Per exemple, test de risc. El test de risc de..., els SIADs fan un test de risc, alguns, però no tots. Hauríem de trobar la manera que es fessin a tots i que fossin uniformes. El test de risc de les comissaries, ja ho he dit: són uns tests de risc que només contemplen la violència física, no contemplen la violència psicològica ni altres menes de violència, i això fa que sempre donin un risc molt baix, i, per tant, a les dones no se'ls donen ordres de protecció. Polseres, polseres geolocalitzadores per als agressors, tampoc en tenim. Hi ha gent que m'ha dit que és que no hi ha diners per comprar-ne; hi ha gent que m'ha dit que és que els jutges no en volen posar perquè això estigmatitza els agressors. Mira que es quedin tan estigmatitzats com vulguin, l'estigma se l'han buscat ells. De tot el que vostè ha dit..., respecte a les propostes que ha fet, a mi m'han semblat magnífiques; si les tirem endavant, em semblen magnífiques. I estic segura que no tindran cap problema en aprovar la nostra moció, perquè va..., no diré que tota en el mateix sentit, però sí que moltes coses. I després... Un moment, que no sé si m'entenc la lletra. [[Pausa.]] Ah, sí, això que em deia de que parléssim amb el Govern central. Miri, respecte a la llei orgànica de 2004 jo ja ho he fet, i he començat a insistir perquè la canviïn, perquè realment soc conscient de que això provoca molts problemes. Moltes gràcies.
Té la paraula la consellera d'Igualtat i Feminismes.
Gràcies. Doncs, justament, com dèiem, l'àmbit judicial és el que tindrà una anàlisi específica de victimització, i això inclou també els espais, com s'estan atenent les dones, els motius que poden provocar aquest percentatge més baix d'ordres de protecció en els jutjats catalans respecte d'altres llocs de l'Estat. És un mandat inclòs a la Llei 17/20 i que volíem fer evident en aquest primer acord de govern, com li deia, perquè ho hem d'anomenar pel que és, és «violència institucional; la llei ho va recollir d'aquesta manera. Hem de socialitzar, hem de fer pedagogia d'aquest concepte i entomar-la com el que és, des d'un treball que s'ha de fer, doncs, d'una banda amb Justícia, d'altra banda amb Interior, com estem fent amb diferents grups de treball. Sí que li he de dir, però, que de la PR que van presentar la setmana passada, tenim algunes consideracions a fer. Primer, el fet que es convoqui a tots els grups parlamentaris –i la paraula «tots aquí és important. Entenem que els grups que van signar l'acord per un parlament compromès amb la democràcia, els drets i la diversitat entendran que a tots no se'ls pugui convocar; a uns perquè fan negacionisme de la violència masclista o la instrumentalitzen amb finalitat xenòfoba, i a un altre, en aquest cas al PP, li exigim coherència: si ens han recorregut la Llei 17/20 al Tribunal Constitucional, no sé què fan en un pacte per implementar precisament aquesta llei. Clar, la PR era molt curta i costa una mica identificar què s'espera d'aquest pacte, i esperem que no sigui tan sols una reproducció, per mera inèrcia o per voluntat homogeneïtzadora, d'un model estatal de pacte que té dèficits molt importants. I aporto els que ja li vàrem traslladar a la ministra d'Igualtat fa dues setmanes, i que coincideixen amb el posicionament del Consell Nacional de Dones de Catalunya, així com amb el de les principals plataformes feministes d'arreu de l'Estat. D'una banda, no permet desenvolupar projectes plurianuals, que serien els més transformadors. No és possible dedicar recursos a despesa estructural de capítol 1, que seria imprescindible per reforçar els equips professionals d'atenció i d'acompanyament que justament estava apuntant. Els fons arriben ben entrat l'any, la qual cosa dificulta la planificació dels projectes tant de les entitats com dels municipis –preguntin a l'àmbit municipal com van els fons del pacto de estado. No ha servit per a l'intercanvi de bones pràctiques entre administracions, ni és prou ampli per cobrir les diferents formes de violència masclista, perquè segueix falcat en una llei orgànica que està desactualitzada en la seva definició de violència, i, com deia abans, no compleix els estàndards internacionals, com seria el Conveni d'Istanbul. I, pel que ens arriba, el PSOE no vol modificar aquesta llei, perquè és d'alguna manera la niña bonita de l'època del Zapatero. I si es revisa serà de manera molt quirúrgica, però no per fer aquest enfocament més ampli que requeriria l'actualització respecte al Conveni d'Istanbul. Llavors ens preguntem: un pacte català per a què?, o un pacte nacional per a què?, per assegurar la coordinació entre els diferents departaments de la Generalitat?, per fomentar instruments de participació, col·laboració i cooperació entre administracions, agents econòmics, socials, entitats i professionals especialitzades?, per vetllar pel compliment i avaluació de les actuacions acordades? Si aquests són els objectius, cal recordar que des del 2010 el Govern ja té una estructura amb aquesta composició i funcions, que seria, com he mencionat abans, la Comissió Nacional per a una Intervenció Coordinada contra la Violència Masclista, que actualment presidim des del Departament d'Igualtat i Feminismes. Per tant, l'espai de coordinació existeix. Tenim com a marc de referència una llei molt potent, que és la Llei 17/2020, aprovada per unanimitat abans de finalitzar la passada legislatura, i en l'elaboració de la qual vàrem contribuir diverses de les persones que ara mateix ens trobem a la conselleria. Per tant, el compromís de desplegament absolut d'aquesta llei és total. Per tant, esperem que puguem treballar en aquesta moció perquè no sigui simplement, com deia, aquesta mera rèplica per inèrcia o una rèplica importada d'un pacte que està molt limitat en la seva execució pràctica, fins i tot en la seva conceptualització de què són les violències, i que pugui servir, doncs, per poder avançar en aquesta lluita contra les violències masclistes, però que no repliqui simplement el que diu la llei, perquè entenem que el que diu la llei el Govern té l'obligació d'executar-ho en la seva màxima potència. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies. Arribàvem ara al següent punt de l'ordre del dia, però atesa la sol·licitud presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana i d'acord amb l'article 83.3 del Reglament, els proposo que la interpel·lació que hi havia al Govern sobre la situació de l'Afganistan i el paper de la Generalitat en l'acollida de persones refugiades, que figura com a quinzè punt de l'ordre del dia, la substanciem demà dimecres com a darrer punt a la tarda, després del punt número 18. Tant el Govern, d'una banda, com els grups parlamentaris, hi han manifestat la seva conformitat. Podem aprovar per assentiment aquesta modificació? [[Pausa.]] Doncs, si és així, modifiquem l'ordre del dia. I, per tant, suspenem la sessió fins demà al dematí a les nou. Gràcies.