Mødet er åbnet.
De punkter, som er opført som nr. 2 og 9 på dagsordenen, kan kun med Tingets samtykke behandles i dette møde. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg samtykket som givet. Det er givet.
Forhandlingen er sluttet, og vi går til afstemning om de stillede forslag til vedtagelse. Der foreligger to forslag. Der stemmes først om forslag til vedtagelse nr. V 85 af Anne Paulin (S), Signe Munk (SF) og Søren Egge Rasmussen (EL). De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak, så må I gerne sætte jer ned igen. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. 3, angivne måde). For stemte 43 (S, SF, EL og Susanne Zimmer (UFG)), imod stemte 52 (V, DF, RV, KF, NB, LA og ALT), hverken for eller imod stemte 0. Forslag til vedtagelse nr. 85 er forkastet. Der stemmes herefter om forslag til vedtagelse nr. V 86 af Carsten Kissmeyer (V), Pernille Bendixen (DF), Ruben Kidde (RV), Orla Østerby (KF), Torsten Gejl (ALT), Edmund Joensen (SP) og Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG). De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. 3, angivne måde). For stemte 50 (V, DF, RV, KF, LA og ALT), imod stemte 30 (S, NB og Susanne Zimmer (UFG)), hverken for eller imod stemte 15 (SF og EL). Forslag til vedtagelse nr. V 86 er vedtaget. Hermed er forespørgslen afsluttet.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde) For stemte 90 (S, V, DF, RV, SF, EL, KF, ALT og Susanne Zimmer (UFG)), imod stemte 5 (NB og LA), hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.
Forhandlingen drejer sig i første omgang om de stillede ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen om ændringsforslagene sluttet, og vi går til afstemning.
Hvis ikke afstemning begæres, betragter jeg ændringsforslag nr. 1 og 2 af justitsministeren, som vedtaget. De er vedtaget.
Forhandlingerne drejer sig derefter om lovforslaget som helhed. Ønsker nogen at udtale sig om lovforslaget? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde). For stemte 95 (S, V, DF, RV, SF, EL, KF, NB, LA, ALT og Susanne Zimmer (UFG)), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er enstemmigt vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde). For stemte 87 (S, V, DF, RV, SF, KF, NB, LA og ALT), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 8 (EL og Susanne Zimmer (UFG)). Lovforslaget er vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde). For stemte 94 (S, V, DF, RV, SF, EL, KF, NB, LA og ALT), imod stemte 1 (Susanne Zimmer (UFG)), hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde). For stemte 95 (S, V, DF, RV, SF, EL, KF, NB, LA, ALT og Susanne Zimmer (UFG)), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er enstemmigt vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.
Forhandlingen drejer sig i første omgang om de stillede ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen om ændringsforslagene sluttet, og går vi til afstemning.
Hvis ikke afstemning begæres, betragter jeg ændringsforslag nr. 1 og 2 af et mindretal (SF), tiltrådt af et mindretal (RV), som forkastede. De er forkastede.
Forhandlingen drejer sig derefter om forslaget som helhed. Ønsker nogen at udtale sig om forslaget? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen slutter. Afstemningen foretaget på den i forretningsordenens § 35, stk. 3, angivne måde For stemte 2 (NB), imod stemte 93 (S, V, DF, RV, SF, EL, KF, LA, ALT og Susanne Zimmer (UFG)), hverken for eller imod stemte 0. Forslaget til folketingsbeslutning er forkastet.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen slutter. Afstemningen foretaget på den i forretningsordenens § 35, stk. 3, angivne måde For stemte 42 (V, DF, KF, NB og LA), imod stemte 53 (S, RV, SF, EL, ALT og Susanne Zimmer (UFG)), hverken for eller imod stemte 0. Forslaget til folketingsbeslutning er forkastet.
Forhandlingen drejer sig i første omgang om det stillede ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Og er det til ændringsforslaget? Ja. Værsgo, hr. Lars Boje Mathiesen.
Tak. Det er faktisk ganske simpelt. Det her er Danmark. Islam skal ingen indflydelse have på det danske samfund. Danskerne skal selvfølgelig ikke finde sig i, at der skal være skattefinansieret islamisk velsignet mad i det offentlige. Derfor har vi stillet det her ændringsforslag.
Tak. Der er ikke nogen, der har bedt om en kort bemærkning. Ønsker flere at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen om ændringsforslaget sluttet, og vi går til afstemning.
Der stemmes om ændringsforslag nr. 1 af Lars Boje Mathiesen (NB). De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde). For stemte 10 (DF og NB), imod stemte 85 (S, V, RV, SF, EL, KF, LA, ALT og Susanne Zimmer (UFG)), hverken for eller imod stemte 0. Ændringsforslaget er forkastet.
Forhandlingerne drejer sig derefter om forslaget som helhed. Ønsker nogen at udtale sig om forslaget? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak for det. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde). For stemte 10 (DF og NB), imod stemte 85 (S, V, RV, SF, EL, KF, LA, ALT og Susanne Zimmer (UFG)), hverken for eller imod stemte 0. Forslaget til folketingsbeslutning er forkastet.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. Afstemningen foretaget på den i forretningsordenens § 35, stk. 3, angivne måde For stemte 13 (DF, NB og LA), imod stemte 82 (S, V, RV, SF, EL, KF, ALT og Susanne Zimmer (UFG)), hverken for eller imod stemte 0. Forslaget til folketingsbeslutning er forkastet.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Det gør hr. Henrik Dahl fra Liberal Alliance. Værsgo.
Tak for ordet. Jeg skal gøre det kort. Vi sagde ved førstebehandlingen, at vi sådan set støtter intentionen med forslaget, som er at begrænse asylmigration, men at vi ikke umiddelbart kunne se, om asylmigration vil blive begrænset af, at man forlader Dublinforordningen, som er det i forslaget, vi reelt diskuterer. Vi sagde også, at vi ville meddele ved andenbehandlingen, hvad vores stemmeafgivelse ville blive, afhængigt af om der ville være et analysearbejde i udvalgsarbejdet af, hvad der vil ske, hvis man forlader Dublinforordningen. Vi sidder ikke selv i udvalget, men vi kan se i betænkningen, at det analysearbejde ikke er blevet fremlagt, og derfor ville vi ikke være sikre på, hvad vi stemte for, hvis vi stemte ja eller nej. Så derfor stemmer vi altså gult – hverken for eller imod – til beslutningsforslaget her. Tak for ordet.
Tak for det. Er der flere, der vil bede om ordet? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde). For stemte 10 (DF og NB), imod stemte 82 (S, V, RV, SF, EL, KF, ALT og Susanne Zimmer (UFG)), hverken for eller imod stemte 3 (LA). Forslaget til folketingsbeslutning er forkastet.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde) For stemte 9 (EL, ALT og Susanne Zimmer (UFG)), imod stemte 86 (S, V, DF, RV, SF, KF, NB og LA), hverken for eller imod stemte 0. Forslaget til folketingsbeslutning er forkastet.
Der er stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet, og vi går til afstemning.
Ønskes afstemning om ændringsforslag nr. 1-3, tiltrådt af udvalget? De er vedtaget. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Der er stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet, og vi går til afstemning.
Ønskes afstemning om ændringsforslag nr. 1 af et mindretal (KF), tiltrådt af udvalget, om, at lovforslaget deles i to lovforslag? Delingen af lovforslaget er vedtaget. Der stemmes herefter om det under A nævnte lovforslag [Forslag til lov om ændring af forældreansvarsloven, lov om Familieretshuset, lov om ægteskabs indgåelse og opløsning og forskellige andre love (Afskaffelse af tvungen delt bopæl og opfølgning på etableringen af det nye familieretlige system m.v.)]: Ønskes afstemning om ændringsforslag nr. 2-4, tiltrådt af udvalget? De er vedtaget. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg det som vedtaget. Det er vedtaget. Der stemmes herefter om det under B nævnte lovforslag [Forslag til lov om ændring af lov om Familieretshuset og lov om ægteskabs indgåelse og opløsning (Afskaffelse af refleksionsperioden)]: Ønskes afstemning om ændringsforslag nr. 5 af et mindretal, tiltrådt af udvalget? Det er vedtaget. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg det som vedtaget. Det er vedtaget.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Det gør hr. Morten Messerschmidt fra Dansk Folkeparti. Værsgo.
Der er jo sket lidt i fædrelandet, siden vi i begyndelsen af december blev enige om den aftale, der ligger til grund for den her lov, som vi gradvis udmønter. Er det 250 mia. kr. eller 300 mia. kr., Finansministeriet efterhånden regner med som underskud på indeværende finanslov, og er det 200.000 danskere, der har mistet jobbet eller i hvert fald frygter at gøre det? Det er en meget alvorlig situation, og derfor er der brug for også at tage bestik, når vi laver love, som har store omkostninger fremadrettet, af den situation, som Danmark befinder sig i og vil befinde sig i i de kommende år. Der er jo ingen tvivl om, at det meget høje ambitionsniveau, som klimaloven indeholder, vil koste ufattelige summer – faktisk så meget, at ingen rigtig ved, hvordan vi når derhen. Derfor er det ikke nogen hemmelighed, at vi i Dansk Folkeparti er meget bekymrede for, om det 70-procentsmål, der ligger i loven i dag, kommer til at gøre ondt værre i forhold til den situation, som Danmark befinder sig i i dag. Det var jo ligesom kernen under førstebehandlingen. Siden har vi så fået forskellige tilkendegivelser – og igen kan man sige på den ene side, på den anden side; er glasset halvt fyldt, eller er glasset halvt tomt. Læser man det betænkningsbidrag, vi har fra Socialistisk Folkeparti og Enhedslisten, er der ikke mange bekymringer om økonomien og om problemer med folk, der mister deres arbejde, om lækage osv., for der handler det bare om at nå 70 pct., og så er det egentlig ligegyldigt, om det gavner væksten, beskæftigelsen, klimaet, eller hvad det er. Men så er der også det, der gør, at glasset er i retning af halvt fyldt, og det er selvfølgelig det betænkningsbidrag, der ligger fra Venstre, og de tilsagn, vi har fået af ministeren i udvalgsbehandlingen, hvor det tilsyneladende står klart, at vi er enige om, at den her klimaindsats ikke skal ske på bekostning af væksten, på bekostning af skabelsen af arbejdspladser, men at det skal være sådan, at den grønne omstilling også økonomisk bliver en god forretning, at det er en investering, vi gør, og at 70-procentsmålet ikke er helligt hævet over alle andre hensyn, men skal ses ligeværdigt i forhold til det, som for os i Dansk Folkeparti er meget væsentligt, nemlig at folk stadig har et arbejde at stå op til om morgenen, og at der ikke sker stor social ubalance og alt det, som vi drøftede ved førstebehandlingen. Grunden til, at jeg tager ordet her, er bare, at jeg vil sige, at vi efter intensive overvejelser er kommet frem til, at med de fornuftige, velovervejede, sindige betragtninger, som både Venstre og Socialdemokratiet dermed har givet, og som ligger i betænkningen i dag, kan vi naturligvis fortsætte arbejdet og stemme for ved tredjebehandlingen. Det betyder ikke, at vi i dag er fuldstændig ubekymrede, at vi ikke ser problemer, men vi føler os forvisset om, at den udfordring, som de røde partier helt klart udgør, ikke bare for os herinde, men for de folk, som frygter for deres arbejde ude i landet, kan vi håndtere, fordi det store flertal, som Venstre, Socialdemokratiet og Dansk Folkeparti trods alt udgør, er enige om den her afbalancerede tilgang til tingene. Derfor kan vi støtte den videre proces. Tak, formand.
Tak for det. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Ønsker flere ordet? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg det som vedtaget. Det er vedtaget.
Der er stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet, og vi går til afstemning.
Ønskes afstemning om ændringsforslag nr. 1-6, tiltrådt af udvalget? De er vedtaget. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Der er stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Det gør hr. Marcus Knuth fra Det Konservative Folkeparti. Værsgo.
Tak, formand. Så lykkedes det. Jeg vil prøve at gøre det kort. Vi Konservative mener ikke, at fængselsdømte kriminelle udlændinge skal have dansk statsborgerskab. Derfor har vi bedt om at få det her lovforslag delt, så de 15 personer, som vi har hørt her i Folketingssalen har en kriminel baggrund – de har fængselsdomme – bliver sat på et lovforslag, og at resten af de rundt regnet 1.800 kommer på et andet lovforslag. På den måde kan vi Konservative, og hvem der ellers har lyst, stemme ja eller nej til den ene del og ja eller nej til den anden del. Det havde vi sådan glædet os til i Det Konservative Folkeparti, men vi kan desværre se, at i hvert fald V og S, og så er der jo flertal, stemmer imod at dele forslaget. Det synes jeg er rigtig trist, for man er jo ikke forpligtet til at stemme hverken for eller imod, bare fordi man deler lovforslaget. Det virker, som om der ikke rigtig er et ønske om at dele det op, således at man rent faktisk kan tage en beslutning om, hvad man har lyst til at stemme. Det synes vi er rigtig ærgerligt. Derfor ser vi Konservative ikke anden udvej end at begære lovforslaget tilbage i udvalget til yderligere behandling, og her i den næste behandling vil vi så komme med et ændringsforslag, hvor vi beder om, at de 15 kriminelle fængselsdømte udlændinge bliver pillet af lovforslaget. Dermed kommer partierne her i Folketinget alligevel til at skulle tage stilling ved at sige ja eller nej til den del. Det havde været nemmere, at vi bare delte lovforslaget. Men vi begærer i hvert fald lovforslaget tilbage i udvalget.
Tak for det. Der er en kort bemærkning fra hr. Rasmus Stoklund, og det foregår heroppefra.
Tak. Jeg synes, man kan kritisere reglerne for at få statsborgerskab i Danmark for at være for lempelige. Sådan ser jeg selv på det som ny politiker her i Tinget, men det kan undre mig, at partier, der har været med til at vedtage reglerne, som de er, nu, hvor folk står ved målstregen, har levet op til en række objektive kriterier, har levet op til alt, hvad de skulle, så laver et benspænd, blot fordi man kan, men ikke fordi de har gjort noget forkert i forhold til de regler, de skulle leve op til. Det synes jeg ikke er en retsstat værdigt, og derfor afviser vi at bakke op om den her opdeling.
Tak. Hr. Marcus Knuth.
Tak. Jeg mener, vi er ved at være derhenne, hvor vi har sagt, hvad vores synspunkt er nok gange til, at vi kan stå ved et forslag om en deling. Vi har sagt det her igen og igen. Vi har sagt det i medierne, her i Folketingssalen, vi har anmodet udlændingeministeren om nye forhandlinger om dansk statsborgerskab, og de forhandlinger er jo ikke gået i gang endnu. Men vores synspunkt er, at kriminelle udlændinge ikke skal have dansk statsborgerskab. Så har vi også et synspunkt, der handler om, at man skal til en venskabelig samtale, vi har også et synspunkt, der handler om, at man skal op til danskprøve 3 uden nogen af de omveje, der er lige nu. De sidste dele kan man svært gå ind og lave på det her lovforslag – det kan man ikke vurdere – men vi ved, at der er 15 fængselsdømte kriminelle udlændinge på det her lovforslag, og dem ønsker vi ikke at stemme for.
Tak. Hr. Rasmus Stoklund.
Det er blot for en god ordens skyld: Udlændinge- og integrationsministeren har jo varslet forhandlinger om opstramninger af reglerne for at få indfødsret i Danmark, så på den måde er arbejdet jo på vej. Men der er forskel på det og så på at lave reglerne om med tilbagevirkende kraft for nogle mennesker, der har levet op til en række objektive kriterier, som står ved målstregen, og så spænde ben for dem der. Det er det, der gør, at vi er modstandere af forslaget. Men forhandlingerne kommer jo til vinter. Det er stillet i udsigt.
Tak. Hr. Marcus Knuth.
Jeg synes jo netop, at det, når det er sådan, at både Socialdemokratiet og Venstre har været ude at signalere, at man måske i hvert fald gerne noget ad vejen vil imødekomme os, i forhold til hvilke kriminelle udlændinge der skulle have dansk statsborgerskab, så er muligheden her for at gå ind og gøre det mere aktivt. Altså, det her har en stor betydning for det danske samfund. Giver vi 15 kriminelle udlændinge dansk statsborgerskab, ja eller nej? Det synes vi er vigtigt nok til at begære det her lovforslag delt. Det kan vi så ikke, men så får vi mulighed for at lave et nyt ændringsforslag, hvor vi beder om, at de 15 bliver pillet af.
Tak til hr. Marcus Knuth. Så har hr. Morten Messerschmidt bedt om ordet. Værsgo.
Jeg må indrømme, at hr. Rasmus Stoklunds begrundelse for afvisningen overrasker mig noget. Han taler om retsstaten. Det kunne være, hr. Stoklund skulle udrede lidt, hvad han mener med retsstaten. Er det virkelig retsstaten værdigt, at et flertal i Folketinget frarøver et mindretal i Folketinget det at stemme efter deres overbevisning? Det er jo det, der er sagen. Vi står med et lovforslag, som man – javel – har fået placeret folk på efter reglerne, men hvor altså ganske mange i Folketinget ønsker at stemme nej til nogle specifikke, fordi vi ikke ønsker at tildele kriminelle den gave, det er at få dansk indfødsret. Så kommer hr. Stoklund op og siger, at det må vi ikke, fordi det krænker retsstaten. Jeg vil da tillade mig at sige, at det er hr. Stoklund, der krænker både retsstaten og retsbevidstheden og demokratiet og parlamentarismen ved at fratage et mindretal muligheden for at stemme efter deres overbevisning. Jeg behøver jo ikke at minde hr. Stoklund om, at han har skrevet under på grundloven, og § 56 siger, at vi er bundet af vores overbevisning. Hr. Stoklund vil så fratage os muligheden for at stemme efter vores overbevisning, sådan at vi tvinges til at stemme imod dem, som vi egentlig gerne vil give indfødsretten, fordi de kan opføre sig ordentligt og respekterer Danmark og har taget Danmark og de danske værdier til sig. Det er, fordi hr. Stoklunds parti insisterer på at stemme for indfødsret til folk, der ikke har taget Danmark til sig, ikke overholder reglerne, ikke tager imod den gave, det er at få indfødsret. Det er godt nok et bizart retsstatsprincip, hr. Stoklund abonnerer på.
Tak. Der er ikke nogen korte bemærkninger, men fru Mette Thiesen har også bedt om ordet.
Det var egentlig også bare en kommentar til hr. Rasmus Stoklund. Altså, hvor er retsstaten og retssikkerheden for alle de danskere, som nu skal lide under, at kriminelle udlændinge får dansk indfødsret? Det her handler jo sådan set udelukkende om at dele det her lovforslag op i to, og jeg kan godt afsløre, at Nye Borgerlige kommer til at stemme imod begge, i så fald det blev delt op. Men det handler jo sådan set også om det, som hr. Morten Messerschmidt siger, om, at et mindretal selvfølgelig skal have mulighed for at få delt et lovforslag op, og det er én ting. Men den anden ting er også, hvordan man i ramme alvor kan mene, at kriminelle udlændinge skal have dansk statsborgerskab, den fineste gave, vi overhovedet kan give. Og begrundelsen for det er jo altid den her christiansborgfnidder, altså det her med, at vi har lavet en aftale, og at vi derfor er nødt til at stemme for alle dem her. Nej, det er man selvfølgelig ikke. For det er fuldstændig korrekt, som der er blevet sagt tidligere: Man er udelukkende bundet af sin overbevisning, og selvfølgelig skal kriminelle udlændinge ikke have dansk statsborgerskab. Tak.
Tak. Er det en kort bemærkning, eller er det som ordfører? En kort bemærkning. Værsgo til hr. Rasmus Stoklund.
Jeg synes, det bliver bragt op på et niveau, det ikke rigtig kan bære, både af hr. Morten Messerschmidt og af fru Mette Thiesen. Det drejer sig om, at et tidligere parlament, sammensat på en bestemt måde, Folketinget her, har vedtaget nogle regler for statsborgerskab, som der så er nogle partier, der er utilfredse med. Så er der nogle mennesker, der lever op til de her regler. De står ved målstregen, står til at få deres statsborgerskab. Og så vil man forsøge – og det bliver mest en symbolsk markering, det er vi alle sammen klar over – at signalere, at det skal de ikke have lov til. Det synes jeg ikke er i orden. Jeg synes, at det er et brud på grundlæggende retsstatsprincipper, og det ændrer den der patosladede tale, vi hørte tidligere fra hr. Morten Messerschmidt, ikke på. Og jeg synes, det er en uskik, hvis man tror, at man kan begynde at true folk i sidste øjeblik, lige inden de står til at få deres statsborgerskab, med så at ændre lovgivningen for dem, fordi man har muligheden via grundloven. Det er en uskik, og det er ikke en retsstat værdig. Det holder jeg fuldstændig fast i.
Nu var det her en kort bemærkning til fru Mette Thiesen, så fru Mette Thiesen får muligheden for at svare.
Jeg synes, det er en fuldstændig grotesk argumentation. Det her handler jo sådan set om, om man mener, at kriminelle udlændinge skal have et dansk statsborgerskab. Kriminelle udlændinge, der er dømt for kriminalitet, skal de have dansk statsborgerskab? Det er sådan set det, det her handler om. Og vi mener helt klart og tydeligt, at det skal de ikke – men det her kommer til at blive en mærkelig debat om alt mulig andet – og det er jo det, der er essensen i det: Selvfølgelig skal kriminelle udlændinge ikke have dansk statsborgerskab. Er man dømt for kriminalitet, som de her 15 er, så skal man selvfølgelig ikke have dansk statsborgerskab.
Så har hr. Peder Hvelplund bedt om en kort bemærkning til fru Mette Thiesen.
Tak for det. Jeg må give fru Mette Thiesen ret i en ting, og det er, at det her er en mærkelig debat. Vi står her i dag ved andenbehandlingen af L 180, der handler om en række borgere, der har opfyldt alle de kriterier, vi har stillet, for at kunne opnå statsborgerskab. Vi stiller en masse krav, som jeg i princippet synes er alt for strikse, men de opfylder dem. Det er sådan set bare det, det handler om i dag. Det er det, vi skal stemme om i dag. Så kan man have alle mulige holdninger til, at det skal være anderledes. Det må man så forsøge at ændre på. Men når vi står her i dag med de her borgere på forslaget, som har opfyldt de betingelser, vi har stillet til dem, så synes jeg, at det er dybt urimeligt at begynde at sige, at der er nogle af dem, der ikke burde have haft statsborgerskab. Så må man arbejde for at ændre reglerne. Jeg er sådan set villig til at se på, at vi skal have ændret reglerne, så det her ikke er et system, hvor vi i et indfødsretsudvalg skal sidde og give dispensationer, men hvor man kan få nogle helt klare regler for, hvad der skal til for at opnå statsborgerskab; altså så det kommer under forvaltningsmæssige principper. Men at stå her og mistænkeliggøre en gruppe af borgere, som har opfyldt alle de betingelser, vi har stillet, synes jeg er dybt urimeligt.
Fru Mette Thiesen.
I alt for mange år har politikerne herinde – og bl.a. med Enhedslisten i spidsen – uddelt alt for mange statsborgerskaber. Og jeg vil egentlig bare slutte af med at sige: Jeg synes, det er dybt urimeligt, at folk, som overhovedet ikke fortjener det, dømte kriminelle udlændinge eksempelvis, skal have et dansk statsborgerskab. Og det skal de selvfølgelig ikke, hvis det står til Nye Borgerlige – uanset christiansborgfnidder. Det skal de ikke have.
Hr. Peder Hvelplund for sin anden korte bemærkning.
Nu er det jo sådan, at det ikke er Enhedslisten, der uddeler statsborgerskab. Det er sådan set noget, vi gør her i Folketinget. Det er grundlovsfæstet. Der sidder et indfødsretsudvalg og giver dispensationer. Der er blevet lavet et naturalisationscirkulære, som beskriver de regler, der er; nogle regler, jeg synes er alt for rigide og stramme. Men det er ikke Enhedslisten, der har besluttet det. Det er noget, Folketinget har besluttet. Derfor synes jeg også, at det er dybt urimeligt, at vi her i dag skal så tvivl om, hvorvidt de mennesker, der har opfyldt de betingelser, vi har stillet, er berettiget til statsborgerskab. Selvfølgelig er de det.
Fru Mette Thiesen.
Nej, det er de ikke. Hvis man er dømt for kriminalitet, skal man selvfølgelig ikke have den største gave, vi kan give, nemlig det danske statsborgerskab. Der skal ikke herske nogen tvivl om, at Nye Borgerlige kommer til at stemme imod L 180. Hvis det bliver delt op i to lovforslag, som vi synes ville være fint at gøre – det har vi bakket op om – så ville vi også stemme imod begge to, fordi vi sådan set mener, at der er blevet uddelt alt for mange statsborgerskaber i alt for mange år til alt for mange, der aldrig nogen sinde burde have haft det. Men her taler vi konkret om dømte kriminelle udlændinge. Jeg ved godt, at Enhedslisten allerhelst gerne ville give nærmest alle, der ønskede det, statsborgerskab. Det ønsker vi ikke – og slet ikke kriminelle udlændinge.
Så har hr. Morten Messerschmidt også bedt om en kort bemærkning til fru Mette Thiesen.
Tak, formand. Det er en kedelig åndelig symbiose, vi her ser udspinde sig imellem hr. Peder Hvelplund og hr. Rasmus Stoklund. Altså, det kan godt være, at det her begreb indfødsretten ender på en ret sådan semantisk, men det er jo ikke noget, man har en ret til. Det er en gave, man kan få tildelt, hvis det danske folk i sin generøsitet viser sig villig til det, og derfor er det jo det rene nonsens at tale om, at det er os, der skulle krænke retsstaten, retsbevidstheden, demokratiet eller andres rettigheder. Det er en gave, man får tildelt, og ingen kan på den måde gøre krav på en sådan imødekommenhed. Derfor må jeg sige, at det er dybt afslørende at høre venstrefløjens floromvundne snak om indfødsret, som jeg tror egentlig grundlæggende handler om, at de ikke har forstået, hvor dybtfølt og indgroet dansk historie og kultur det her er, og at vi selvfølgelig har lige så stor ret til at stemme nej, som hr. Peder Hvelplund og Rasmus Stoklund har til at stemme ja. Eftersom det skal være et spørgsmål, vil jeg spørge, om fru Mette Thiesen ikke er enig i det.
Snedigt nok! Fru Mette Thiesen.
Jo.
Tak. Ønsker flere at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet, og vi går til afstemning.
Der stemmes om ændringsforslag nr. 1 af et mindretal (KF), tiltrådt af et mindretal (DF og NB), om, at lovforslaget deles i to lovforslag. De medlemmer, der kan stemme for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde). For stemte 20 (DF, KF, NB og LA), imod stemte 75 (S, V, RV, SF, EL, ALT og Susanne Zimmer (UFG)), hverken for eller imod stemte 0. Ændringsforslaget er forkastet. Der stemmes derefter om ændringsforslag til det udelte lovforslag. Ønskes afstemning om ændringsforslagene nr. 2-4, tiltrådt af et flertal (S, V, RV, SF og EL)? Hvis ikke afstemning begæres, betragter jeg ændringsforslag nr. 5 af et mindretal (V) som forkastet. Det er forkastet. Ønskes afstemning om ændringsforslagene nr. 6-11, tiltrådt af et flertal (S og V)? Hvis ikke afstemning begæres, betragter jeg ændringsforslag nr. 12 af et mindretal (V) som forkastet. Der er stillet forslag om, at forslaget sendes til fornyet udvalgsbehandling, og hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Der er stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet, og vi går til afstemning.
Hvis ikke afstemning begæres, betragter jeg ændringsforslag nr. 1 af et mindretal (V), tiltrådt af et mindretal (DF, KF og NB), som forkastet. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget.
Der er stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Det gør hr. Marcus Knuth fra Det Konservative Folkeparti. Så skal vi lige have lidt ro i salen, når der er en ordfører på talerstolen. Værsgo.
Tak for det. Vi Konservative har erklæret os meget positive over for den her udvidelse af positivlisten – bedre adgang til lovlig arbejdskraft har været et ønske fra dansk erhvervsliv i lang tid – men vi har også sagt, at vi stemmer for med en forventning om selvfølgelig at deltage i forhandlingerne om selve udmøntningen af aftalen. Det spurgte jeg ministeren om, da vi var til første behandling her i salen, og det kunne han ikke svare på. Efterfølgende har ministeren så på skrift svaret, at det kun er de røde støttepartier fra finansloven, som så indgår i selve udmøntningen af aftalen. Vi kender jo alle sammen udtrykket djævlen ligger i detaljen, og vi Konservative har meget svært ved at give vores mandat videre til Enhedslisten, til SF, til Radikale Venstre i forhold til selve udmøntningen af det her, hvor vi risikerer, at det lander et sted, som vi så ikke kan se os i. Ministeren har været så flink at invitere os over til en gennemgang af den måde, man forventer at udmønte det på. Men der er altså lang vej fra at komme over til en gennemgang af, hvordan de andre partier vil udmønte det, til selv at være med i selve udmøntningen. Så jeg synes egentlig, at ministeren skulle genoverveje at invitere de partier, der stemmer for, med til udmøntningen, og i så fald vil vi genoverveje det. Vi kan jo prøve at vende det om og sige: Ville de røde partier stemme for et lovforslag, som så skulle udmøntes af Venstre og Konservative? Det tror jeg ville være meget svært at forestille sig. Så det er en opfordring til ministeren om at genoverveje sin beslutning om, hvem der skal udmønte aftalen her.
Tak for det. Så har fru Samira Nawa fra Det Radikale Venstre også bedt om ordet. Værsgo.
Tak. Radikale Venstre begærer lovforslaget tilbage til udvalget her mellem anden og tredje behandling. Det vil jeg lige sætte to ord på. I forbindelse med førstebehandlingen rejste jeg en række problematikker, som jeg hørte ministeren være relativt positiv over for, i hvert fald en af dem, der specifikt vedrører lovforslaget, nemlig det her med, at når en udlænding søger ophold i Danmark med den her nye positivliste, er det med lovforslaget kun for 1 år, og derefter skal der ske en fornyelse. Fra Radikale Venstres side mener vi, der bør være en parallelitet med den eksisterende positivliste, således at der gives en førstegangstilladelse for ophold i op til 4 år. Det vil vi gerne stille ændringsforslag om, og derfor tilbagekalder vi forslaget til udvalgsbehandling.
Tak for det. Ønsker flere at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet, og vi går til afstemning.
Ønskes afstemning om ændringsforslag nr. 1 af et mindretal (DF og NB), tiltrådt af et flertal (det øvrige udvalg), om, at lovforslaget deles i to lovforslag? Delingen af lovforslaget i to er vedtaget. Jeg forstår det så sådan, at der er stillet forslag om, at det under A nævnte lovforslag [Forslag til lov om ændring af udlændingeloven. Det er vedtaget. Jeg foreslår, at det under B nævnte lovforslag [Forslag til lov om ændring af udlændingeloven. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget
Der er stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet, og vi går til afstemning.
Ønskes afstemning om ændringsforslagene nr. 1-4, tiltrådt af udvalget? De er vedtaget. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Forhandlingen er åbnet, og den første, der får ordet, er Socialdemokratiets ordfører, hr. Bjarne Laustsen.
Tak, fru formand. Sagen er jo den, at vi skal have en ny forsvarsattaché i Paris, og Forsvarsministeriet har offentliggjort, at Hans Kongelige Højhed Prins Joachim kan tiltræde stillingen den 1. september her i år. Jeg er helt sikker på, at prinsen er velkvalificeret til jobbet. Han har en god militær uddannelse, han har haft en lang tilknytning til forsvaret, og derfor synes vi, at han er rigtig kvalificeret til jobbet. Det, som selvfølgelig påkalder sig Folketingets opmærksomhed, er spørgsmålet: Kan man tage sine årpenge med til udlandet? Ja, det kan man, hvis man får et samtykke, og det synes vi er en god idé; det gælder i så lang tid, han har det her job. Normalvis er det 3 år, og der er en mulighed for forlængelse. Så vi synes, det er en fin kombination her, at vi får en med så høj en profil til sådan et job i Frankrig. Det er jo sådan, at man igennem årene har udviklet et tættere samarbejde med Frankrig. Og vi kan se, at vi i den vestlige verden skal tage mere vare på vores egen situation. Derfor er der god grund til, at vi får en person, som kan arbejde ud fra de principper om, at vi skal knytte os nærmere til hinanden, og som kan give et bidrag til det som repræsentant for Danmark. Så vi synes som sagt i Socialdemokratiet, at det er en god kombination, vi har fundet her. Med de kvalifikationer, som prinsen har, har vi ingen betænkeligheder ved at sige, at vi synes, at det er en god kombination. Jeg skal måske for en god ordens skyld nævne, at prinsen for sit job ikke modtager yderligere vederlag ud over sine årpenge – så skulle det være på plads. Jeg tror, vi får en fremragende repræsentant for Danmark i det job. Så der er fuld opbakning fra Socialdemokratiet.
Tak for det. Der er en kort bemærkning. Fru Eva Flyvholm.
Tak. Jeg vil gerne spørge ordføreren: Synes ordføreren ikke, at det er sådan en lidt mærkelig proces, at der bliver slået et job op i Forsvaret, man går i gang med en proces, og der er egentlig også nogle andre interesserede ansøgere, men så melder prinsen sig simpelt hen på banen, og så bliver resten af ansættelsesproceduren suspenderet, og han får så jobbet? Synes ordføreren, at det virker som en gennemsigtig og almindelig måde at håndtere sådan en ansættelse på?
Ordføreren.
Jeg noterer mig, at der ikke er nogen, der er blevet fyret. Jeg noterer mig, at stillingen er blevet opslået som ledig, og at man har givet pladsen til den, man finder er bedst. Det havde været helt anderledes, hvis der faktisk havde været udpeget en til stillingen. Det har vi set i andre sammenhænge, men det har ikke noget med det her at gøre. Jeg synes faktisk, at der har været en åben proces. Det er klart, at man jo ikke smider guld på gaden, når en prins kommer og siger, at han kan løse den opgave for Danmark. Så det ser jeg ingen problemer i.
Fru Eva Flyvholm.
Men ansættelsesprocessen blev jo stoppet. De andre kandidater blev aldrig kaldt til samtale. Det er jo i hvert fald ikke en almindelig måde at gøre tingene på. Hvordan kan ordføreren være så sikker på, at prinsen var den bedst egnede kandidat, når man aldrig har kaldt andre kandidater til samtale?
Det her er ikke et helt almindeligt job, og det er heller ikke en helt almindelig ansøger, og derfor er det jo også helt klart, at man har den mulighed for at gøre det. Fru Eva Flyvholm ved udmærket, at man har mulighed for at beordre personel i tjeneste forskellige steder. Her har man altså så en kandidat, man giver posten, og så følger de andre ting deraf. Så det har jeg ingen problemer med.
Tak. Så er der en kort bemærkning fra hr. Karsten Hønge.
Jeg blev helt oprigtigt overrasket over at høre hr. Bjarne Laustsen sige, at der var en åben proces. Hvad består åbenheden i? Er det sådan, at man har vidst det fra starten, og så var der ingen grund til, at man bad om at få andre kandidater ind? Så hvori består åbenheden?
Ordføreren.
Jeg tror ikke, jeg har nævnt noget om en åben proces, ud over at stillingen bliver slået op, og i den periode, hvor man kan søge, kommer der så en forhandling omkring Hans Kongelige Højhed Prins Joachim, og der vælger man at udpege ham til det og selvfølgelig de andre ting deraf. Det er den proces, der har været mig bekendt.
Hr. Karsten Hønge.
Er der andre steder i det offentlige, hvor hr. Bjarne Laustsen vil anbefale at man laver sådan en ansættelsesproces, hvor man lægger en stilling ud og midtvejs pludselig afbryder det og bagefter siger i Folketinget, at der var åbenhed om det? Der var alt andet end åbenhed om det.
Ordføreren.
Som jeg svarede fru Eva Flyvholm, er det sådan, at man i Forsvaret har mulighed for at beordre personel i jobs forskellige steder i verden. Derfor kan man jo sige, at det er den mulighed, man har også her, og derfor kan man ikke sammenligne Forsvaret og de regler, man har der, med alle mulige andre jobs i den offentlige sektor.
Tak. Der er ikke flere korte bemærkninger. Tak til Socialdemokratiets ordfører. Den næste ordfører er fra Venstre, og det er hr. Karsten Lauritzen.
Tak. Som den foregående ordfører var inde på, er der tale om et usædvanlig beslutningsforslag, nemlig en folketingsbeslutning om Hans Kongelige Højhed Prins Joachims modtagelse af årpenge uden for riget. I Venstre er vi stolte af vores kongehus og alle medlemmerne af kongehuset, og vi anerkender, at de har en særstatus, men det er med ophæng i vores grundlov. Derfor er det en fuldt ud berettiget særstatus. De er ikke som os andre, og det er noget, grundloven regulerer. I lyset af den særstatus – også i lyset af at vi er stolte af vores kongehus – er vi utrolig glade for, at det er lykkedes få Hans Kongelige Højhed Prins Joachim til at være forsvarsattaché på den danske ambassade i Paris. Det kommer til at være en stor gevinst for Danmark og en styrkelse af det dansk-franske samarbejde også på forsvarsområdet, som der kan være stor værdi i for begge vores lande. Det betyder så, fordi grundloven jo også har en beskrivelse af muligheden for at modtage anden betaling og vederlag end årpengene, at Hans Kongelige Højhed Prins Joachim ikke skal have det normale vederlag som forsvarsattaché, men i stedet – og det er det, beslutningsforslaget lægger op til – modtager årpenge uden for riget i det samme omfang, som Hans Kongelige Højhed gjorde det før. Det støtter vi i Venstre fuldt og helhjertet. Vi anerkender – og det er også for at svare på eventuelle spørgsmål – at, ja, det er usædvanligt, men der er tale om medlemmer af kongehuset, og de er ikke som os andre, og derfor er det fuldt ud rimeligt, at de også får en anden behandling end os andre. Deres pligter, de arbejdsopgaver, der følger med, for der er jo ikke noget, der er gratis, er også andre, end man normalt ville have. Og Hans Kongelige Højhed Prins Joachim vil fortsat have royale forpligtelser ved siden af sit arbejde som forsvarsattaché, og derfor kan vi fuldt ud støtte det beslutningsforslag, som regeringen og statsministeren beder om Folketingets opbakning til her i dag.
Tak. Der er en kort bemærkning fra fru Eva Flyvholm.
Tak. Jeg vil da i hvert fald gerne rose ordføreren for klarheden i talen. Vi er ikke helt enige om det, må man sige, men det er jo klart nok. Men det her med, at et medlem af kongehuset ikke er som os andre, rejser det ikke også lige præcis nogle problemstillinger, når vi her har en stilling, hvor et medlem af kongefamilien bliver ansat til også at udføre nogle funktioner for Forsvaret. Der er du så ansat til at være en repræsentant for Forsvaret, men samtidig har du også en sidegesjæft kørende med noget repræsentation for kongehuset. Jeg synes, det giver en meget mærkelig sammenblanding af roller mellem kongehuset og politik. Kan ordføreren se en problemstilling i det?
Ordføreren.
Det kan jeg faktisk ikke, og jeg vil vende det lidt om og sige, at jeg er utrolig glad for, at vi ikke bare Hans Kongelige Højhed Prins Joachim, men alle medlemmerne af kongehuset, også ønsker at engagere sig i noget, som de slet ikke var forpligtet til at engagere sig i. Jeg synes, det er fantastisk, at vi lever i et land, hvor en prins ønsker at tage jobbet og forpligtelsen som forsvarsattaché på sine skuldre, for det kunne Hans Kongelige Højhed helt have ladet være med. Derfor vil jeg gerne rose og anerkende det – det siger meget om Danmark og det danske kongehus. Derfor opstår der selvfølgelig nogle problemer med stillinger, der bliver slået op, og andet, men jeg synes, det langt overskygges af det faktum, at kongehuset – i det her tilfælde Hans Kongelige Højhed Prins Joachim – ønsker at gå ind i at have et normalt job, om man vil, nemlig som forsvarsattaché på den danske ambassade i Paris. Så de udfordringer, der er, er småting i forhold til, hvilken værdi det kommer til at have for kongeriget.
Fru Eva Flyvholm.
Jeg synes lige præcis, at ordførerens lovprisning af, hvor stor en gevinst det er, at det er et medlem af kongehuset, der skal bestride den her post, understreger det problem, jeg rejser, nemlig at han ikke sidder der som en almindelig forsvarsattaché. Han repræsenterer også noget andet. Der følger noget ekstra magt med det at være en del af kongehuset. Jeg er da bekymret over, at han kommer til at sidde med nogle meget politisk ladede beslutninger, for det her er jo et meget vigtigt område, må man sige, at være forsvarsattaché, og vi har jo også tidligere set en uklarhed om, hvem et medlem af kongefamilien repræsenterede, altså om vedkommende var politisk repræsentant for kongefamilien eller for regeringen og Folketinget. Men ordføreren anerkender så slet ikke, at der kan være den forvirring.
Ordføreren.
Principielt kan der godt være forvirring, men jeg synes, at kongehuset håndterer de situationer, der er, på forbilledlig vis. Alternativet var, at vi havde et kongehus, som ikke ønskede at engagere sig i noget. Det kan man selvfølgelig godt ønske sig, hvis man er republikaner eller, som Enhedslisten ønsker, havde en helt anden model. Og der kan jeg bare sige, at der er vi ikke i Venstre, og jeg tror aldrig nogen sinde, at vi kommer til at være der. Det ville også efter min opfattelse være uklogt for kongeriget at gå den vej, som Enhedslisten ønsker, i den her sag.
Så er der en kort bemærkning fra hr. Karsten Hønge.
Jeg vil gerne give hr. Karsten Lauritzen ret i – det synes jeg faktisk også – at kongehuset har formået at holde en balance igennem årene; det er der al mulig respekt om. Det er vel det, der er problemet her: at den grænse bliver udfordret. For nu får vi et medlem af kongehuset, der kommer til at skulle give både politiske og militære råd. Det er jo derfor, at den her situation kan udfordre grænserne for det og man måske kunne sige eller i hvert fald, synes jeg da, seriøst argumentere for, at prins Joachim burde træde ud af kongehuset, mens han er forsvarsattaché. Men det er den der principielle ting, som jeg vil bede hr. Karsten Lauritzen forholde sig til, altså at der uanset samfundets gode erfaringer med kongehuset her er en anden situation.
Ordføreren.
Jeg anerkender ikke præmissen, og jeg synes faktisk heller ikke, det er rimeligt over for dronningen, majestæten, at anfægte, at der skulle være en sammenblanding af interesser. Det anerkender jeg ikke at der vil være, og jeg ser absolut ingen problemer i den her konstruktion. Og jeg glæder mig over, at kongehuset ønsker at engagere sig i det danske samfund – ikke bare Hans Kongelige Højhed Prins Joachim, men også andre medlemmer af kongehuset – og det skal vi rose dem for; det skal vi ikke problematisere. De problemer, der principielt kunne være, har jeg gang på gang oplevet kongehuset håndtere på forbilledlig vis. Og så minder den her diskussion mig en lillebitte smule om, når folketingsmedlemmer bliver klandret for kun at være i Folketinget og ikke have nogen erfaring ude fra virkeligheden, men hvis man så har noget ved siden af sit folketingsarbejde, så bliver man klandret for, at der er tale om en sammenblanding af interesser. Så jeg tror bare, at man skal glæde sig over, at det her har været muligt, og hvilken gevinst det kommer til at være.
Hr. Karsten Hønge.
Jamen jeg glæder mig da ubetinget over, at prins Joachim har fundet et arbejde – det kan vi da alle sammen være glade for – men jeg vil da igen bede hr. Karsten Lauritzen om at forholde sig til det principielle i det, altså at der er den her tætte forbindelse. Jeg mener måske i virkeligheden heller ikke, at han behøver at træde ud af kongehuset, selv om jeg nok synes, at det da ville skabe de reneste linjer. Men nu er der jo netop en meget tæt forbindelse, i og med at prins Joachim skal bevare den økonomiske forbindelse til og afhængighed af kongehuset og samtidig skal give politiske og militære råd. Kan hr. Karsten Lauritzen slet ikke se, at der er vi ude i kanten, så grænsen, uanset at kongehuset indtil nu har været gode til at holde en god balance, her bliver udfordret urimelig meget?
Ordføreren.
Altså, jeg kender medlemmerne af kongehuset, også, hvis man kigger i historiebøgerne, som nogle, der er meget opmærksomme på den arv, det ansvar og den pligt, der følger med, og som agerer professionelt, ligesom vi agerer professionelt her i Folketinget. Så den forudsætning, den præmis, der ligger til grund for både den tidligere spørgers og hr. Karsten Hønges spørgsmål, accepterer jeg simpelt hen ikke. Altså, det gør jeg ikke, og jeg synes ikke, det er rimeligt at problematisere det her. Det er kun rimeligt, hvis man ikke ønsker, at vi har et kongehus, og det er jo fair nok, men så sig det i stedet for at problematisere, at vi har et kongehus, der rent faktisk ønsker at engagere sig i vores samfund og i dette tilfælde i forsvarspolitik.
Tak til Venstres ordfører. Der er ikke flere korte bemærkninger. Og den næste ordfører er hr. Søren Espersen fra Dansk Folkeparti.
Tak. Dansk Folkeparti kan støtte regeringens forslag, og jeg erklærer mig også enig i de ting, der er blevet sagt, både af Venstres ordfører og af Socialdemokratiets ordfører. Jeg vil ikke gøre et stort nummer ud af den her situation, men bare sige, at der er nogle rigtig gode grunde til det her. Altså, for det første er prins Joachim udsendt i Danmarks tjeneste. Han er ansat på en åremålskontrakt på 3 år med mulighed for forlængelse. Han arbejder i realiteten på dansk grund, for enhver dansk ambassade er en del af kongeriget Danmark. Så der har han sit arbejde, og der kommer han dagligt, så det er en helt naturlig ting. Det ville have været en helt anden ting, hvis han var ansat i en privat virksomhed et eller andet sted i Marseille eller noget andet. Så ville vi stille os anderledes til det. Og han har ingen anden indtjening. For det andet er det væsentligt, at han altså er utrolig kapabel. Han er oberst af reserven i hæren, han har et strålende skudsmål, han er kendt som en meget engageret soldat, og han har en stor viden om udenrigs- og forsvarspolitiske forhold. Det har jeg selv haft lejlighed til at høre. Så alt i alt er det en rigtig god idé, man har fået, at ansætte prins Joachim i stillingen. Og fra Dansk Folkepartis side ønsker vi ham held og lykke med hvervet. Tak.
Tak til Dansk Folkepartis ordfører. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Den næste ordfører er fra Det Radikale Venstre, og det er hr. Andreas Steenberg.
Det her beslutningsforslag handler dybest set om, hvorvidt Hans Kongelige Højhed Prins Joachim kan modtage penge for sit arbejde i kongehuset, mens han bor i udlandet. Det kan vi i Radikale Venstre af principielle årsager sagtens støtte. Vi forventer og har tillid til, at Hans Kongelige Højhed Prins Joachim vil passe sit arbejde i kongehuset samtidig med det, og vi synes ikke, at årpengene skal afhænge af, hvor man bor. Så derfor har vi ingen problemer med, at de her penge også bliver givet, selv om han og hans familie bor en periode i Frankrig. Vi har også bemærket, at han ikke vil modtage løn for det arbejde, han skal lave på ambassaden. Så vi kan støtte, at det her beslutningsforslag bliver vedtaget, og at Hans Kongelige Højhed Prins Joachim kan få årpenge, selv om han bor i Frankrig
Tak. Der er ingen korte bemærkninger. Tak til Radikales ordfører. Den næste ordfører er fra Socialistisk Folkeparti. Hr. Karsten Hønge.
Tillykke til prins Joachim med jobbet. Altså, som beskæftigelsesordfører glæder det mig altid, når mennesker finder beskæftigelse. Og det er også godt, at det førte til et job, når nu uddannelsen blev gennemført på en su, der i hvert fald var til at føle på. I SF går vi konstant ind for bedre vilkår for voksen-, efter- og videreuddannelse, men selv i SF tror jeg at 300.000 kr. om måneden alligevel ville blive opfattet som overbudspolitik. Nu skal vi ikke være smålige, men bare konstatere, at her var der altså en, der skød papegøjen, som det vel hedder på militærsprog. Nu er uddannelsen for prins Joachim endt med et job, som han jo helt sikkert er udvalgt til ud fra et stærkt kvalificeret ansøgerfelt, og ud fra det er han på saglige, objektive vilkår vurderet som den bedst egnede. Og jeg har ikke nogen grund til at tro, at prinsen ikke skulle være fuldt kvalificeret til jobbet som forsvarsattaché. Jeg synes bare ikke, vi skal opfinde nye hybridansættelser. Der skal være rene linjer. En forsvarsattaché får en ganske udmærket hyre og dækning af boligudgifter og andre udgifter. Hvis prins Joachim fortsat skal have årpenge, bliver det et underligt miskmask af ansættelsesformer, og det er egentlig også ret underligt, at ambassadøren får væsentlig mindre end den kommende forsvarsattaché. Prins Joachims nye funktion bliver at gå langt ind på den politiske og den militære bane. Det er derfor, der er brug for en armslængde til kongehuset. Årpenge understreger derimod en tæt tilknytning og harmonerer dårligt med at kunne rådgive om politik og militær. Lad os få nogle rene linjer, både i forhold til ansættelser og i forhold til kongehusets rolle, når det kommer til politik og militærpolitik. Årpenge er selvfølgelig ikke det eneste element, som binder den kommende farsvarsattaché til kongehuset, men økonomisk afhængighed sætter alligevel en alt for tyk streg under det forhold. Burde prinsen ikke træde helt ud af kongehuset, når han nu vil forfølge en politisk-militær karriere? Det synes jeg faktisk man sagtens kan argumentere seriøst for. Jeg synes alligevel, at vi skal give prinsen en chance og lade tvivlen komme både prinsen og forsvarsattacheen til gode, da vi ikke trods alt sådan lige nu og her har mulighed for med så kort varsel at tage den anden mere grundlæggende debat, og desuden kan prinsen sandsynligvis jo med sin helt særlige baggrund løfte danske interesser i Frankrig. Et argument for at fortsætte med årpenge kunne være, at prinsen fortsat vil have enkelte forpligtelser i forbindelse med at repræsentere kongehuset i Danmark. Jeg har set, at ude på en del forskellige arbejdspladser kalder man den slags ekstraarbejde for interessetimer. Det er der en del arbejdsgivere, der godt kan lide, og det kan vi vel også operere med i den her situation. Jeg mener, at prinsen selvfølgelig alligevel oven i det, når han optræder i forskellige seancer, ved åbninger, og hvad det kan være, bør have en erkendtlighed og ikke bare blive henvist til, at det er interessetimer. Og i den forbindelse har vi jo faktisk også mange erfaringer med, at når man ude i det ganske danske land optræder med foredrag og debatter og besøg, tyes der ofte i sådan nogle situationer til det internationalt godkendte betalingsmiddel: tre flasker middelgod vin.
Tak til ordføreren for SF. Der er ønske om en kort bemærkning til ordføreren, og det er fra hr. Karsten Lauritzen fra Venstre. Værsgo.
Tak. Efter ordførerens indlæg sidder jeg faktisk tilbage med et indtryk af, at SF giver udtryk for lidt misundelse. Jeg vil godt spørge hr. Karsten Hønge, når han siger alt det her med høj su osv.: Karsten Hønge med en lille prins i maven?
Ordføreren.
Nej, det er nu ikke lige det. Er det ikke også tronfølgere, man opererer med i partier? Og selv der har jeg jo passeret aldersgrænsen. Nej, jeg er ikke spor misundelig. Jeg synes bare, at 300.000 kr. om måneden, mens man tager en uddannelse, da er noget, vi kan kalde en su, der er til at tage og føle på. Hos os ville det i hvert fald blive opfattet som overbudspolitik, hvis det skulle være linjen. Men det ligger jo også bag os, og jeg synes jo også, det er helt okay, hvis man virkelig kan forklare, at det her er foregået ud fra et sagligt og fagligt grundlag, og at man har valgt den bedst kvalificerede. Og jeg er da bekendt med, at prins Joachim har særlige forbindelser til Frankrig, og derfor tror jeg faktisk på, at han kan være med til at løfte opgaven på en lidt anderledes måde end andre forsvarsattacheer. Jeg synes bare, at der skal være rene linjer i ansættelsesforholdene. Det er mere det.
Hr. Karsten Lauritzen.
Tak for det svar. Jeg synes nu ikke, det klæder nogen, heller ikke SF'ere, at give udtryk for misundelse. I stedet for synes jeg man skulle anerkende den grundlov, vi har, og derfor vil jeg gerne spørge hr. Karsten Hønge, om hr. Karsten Hønge tror, at det sådan ubetinget er let at være født ind i et kongehus, og om hr. Karsten Hønge ikke anerkender, at med den måde, grundloven er skruet sammen på, så er der nogle særlige forpligtelser, der følger med, og at det et eller andet sted, qua vi har en grundlov, også er rimeligt, at der gælder en anden behandling af medlemmer af kongehuset end af alle andre? Accepterer hr. Karsten Hønge ikke grundpræmissen i den principielle problemstilling?
Ordføreren.
Jo, det gør jeg faktisk, og jeg synes jo, at vi, når vi skal have et kongehus, er ret godt stillet i Danmark. Jeg oplever, at vi har et kongehus, der er rigtig dygtige til holde en balance, og som repræsenterer Danmark på en flot måde. Jeg synes bare, at når vi her er ovre i at have et medlem af kongehuset, der netop ønsker en almindelig ansættelse, kan man kalde det – ganske vist på en ambassade, men dog en almindelig ansættelse – så skal vi ikke lave nye hybridansættelsesformer; så synes jeg, man skal ansættes, som vi nu ansætter forsvarsattachéer til en ganske god hyre.
Tak til SF's ordfører. Der er ikke flere korte bemærkninger til ordføreren. Den næste ordfører kommer fra Enhedslisten, og det er fru Eva Flyvholm. Velkommen.
Tak for det. Jeg vil egentlig gerne starte med at sige tak for, at det her forslag overhovedet bliver fremsat i Folketinget. Det synes jeg er godt. Det følger jo af grundloven, at det her spørgsmål skal behandles, men der har alligevel været nogle tidligere tilfælde, hvor medlemmer af kongehuset er rejst ud og vi ikke har behandlet det her i Folketinget, så jeg synes sådan set, at det er rigtig fint, at den diskussion kommer her, som den skal. Men når det så er sagt, kan vi fra Enhedslistens side ikke støtte forslaget side, og det er der især tre grunde til. Det første handler om det helt grundlæggende omkring ansættelsesproceduren. Normalt giver man jo et job til den bedst kvalificerede ansøger, og det er ikke, fordi jeg vil beklikke denne ansøgers kvalifikationer, men jeg synes alligevel, man skal forestille sig, at det her med, at en kandidat ikke skal have noget i løn og allerede har boligen betalt, jo alt andet lige giver noget af en fordel eller en forlomme, kan man sige, i processen, og det er jo den situation, vi står i her med prinsen. Man kan da også sige om den proces, der har været, at der blev slået en stilling op som forsvarsattaché og der begyndte at være interesserede ansøgere, men i det øjeblik, et medlem af kongefamilien meldte sig på banen, blev jobbet besat, og der blev slet ikke holdt samtaler. Det synes jeg virker som en meget mærkelig måde at foretage en ansættelse på. Så kan jeg jo forstå, at der er nogle ordførere, som fremhæver, at det er, fordi der er tale om noget helt særligt, når det er kongefamilien, og det er selvfølgelig en fuldstændig ærlig og velbeskrevet holdning at have, kan man sige, men jeg synes stadig væk, at det ansættelsesretligt rejser nogle spørgsmål om, om ikke det her er betænkeligt, og at det ville være bedre at holde det åbent og redeligt, sådan at det var frit for alle. Det leder mig også til at sige, at jeg synes, det ville være bedre, hvis vi i stedet for at stå her i forbindelse med sådan en ansøgning og behandle, om han må tage apanagen med ud, forholdt os til, om ikke der skulle laves en ændring af selve den lov, der handler om apanagen, så man ligesom sagde: Jamen hvis du har et job, som giver en anden indtægt, så skal du enten modregnes i din apanage eller måske helt frasige dig den. Det synes jeg ville være en mere relevant håndtering af det her spørgsmål – og mere reelt. Og så kunne prins Joachim jo blive ansat på helt almindelige vilkår og få den løn osv., der nu tilkommer en forsvarsattaché, og den medfølgende bolig. Så ville der ligesom være mere klare rammer omkring det. Så det vil vi appelere til at man gjorde på den her måde i stedet for. Endelig, og det synes jeg sådan set nok er det mest alvorlige, er der det her med, om der er en risiko for, at man, når det er, at det er et medlem af kongehuset, der sidder i den stilling, vil få en uhensigtsmæssig sammenblanding af det politiske niveau og så det, der er kongehusets rolle. Og jeg vil selvfølgelig sige: Jamen det er da glimrende, at der er en interesse fra kongehusets side i også at engagere sig, men det kan blive enormt mudret, og vi har også set det før. Da kronprinsen blev medlem af Den Olympiske Komité, var der også nogle gange uklarhed om, om det var kongehuset, sig selv eller Danmark han repræsenterede i et spørgmål. Jeg kan godt være bekymret over, at noget af det samme igen kan komme på tale, og i virkeligheden er det her trods alt en stilling, der helt grundlæggende handler om Danmarks militære relationer og udenrigspolitik. Det handler om krigsførelse og våben, så det er jo nok så vigtigt, at der faktisk er en klar mulighed for fuldstændig åbent at se, hvem det er, man repræsenterer, og hvad det er, der er i spil her. Det er de bekymringer, der leder frem til, at vi ikke kan støtte det her forslag. Endelig vil jeg bare sige, at fra min side synes det at pege mere hen imod, at vi herinde skal lave nogle bedre regler. Vi har selvfølgelig også en skepsis over for kongefamiliens rolle i det hele taget i samfundet. Jeg mener ikke, at nogen bør være bedre stillet end andre på den måde. Helt grundlæggende er det en appel til, at vi griber det her ordentligt an, og ikke så meget en kritik af, at der er en prins, der har søgt en stilling. Men det skal håndteres anderledes. Tak.
Tak til Enhedslistens ordfører. Der er ikke korte bemærkninger til ordføreren. Den næste ordfører kommer fra Det Konservative Folkeparti, og det er fru Hanne Bjørn-Klausen.
Tak for det. Beslutningsforslaget her giver mulighed for, at Hans Kongelige Højhed Prins Joachim kan tage sine årpenge med, når han flytter til Paris for at varetage en stilling som forsvarsattaché. Prinsen kommer ikke til at modtage løn for de opgaver, han kommer til at løse som forsvarsattaché i Paris. Vi synes, det er meget glædeligt, at kongefamilien har vurderet, at prins Joachim stadig kommer til at løse opgaver for kongehuset i fremtiden. Så derfor kan Det Konservative Folkeparti støtte beslutningsforslaget.
Tak til ordføreren. Der er ingen korte bemærkninger til ordføreren. Den næste ordfører kommer fra Nye Borgerlige, og det er fru Pernille Vermund.
Nye Borgerlige bakker op om, at Folketinget meddeler sit samtykke til Hans Kongelige Højhed Prins Joachims modtagelse af årpenge uden for riget. Hans Kongelige Højhed Prins Joachim har opnået ansættelse som forsvarsattaché på Danmarks ambassade i Paris, og ifølge kongehuset vil prins Joachim fortsat varetage visse opgaver for kongehuset i det omfang, arbejdet som forsvarsattaché tillader det. Hans Kongelige Højhed Prins Joachim vil ikke samtidig oppebære vederlag for sin statstjeneste som forsvarsattaché. I Nye Borgerlige er vi stolte af vores kongehus og af den kongelige familie. Kongehuset er en af vores vigtigste institutioner i Danmark. Den kongelige familie har gennem generationer samlet os som folk, og det gør den stadig som et apolitisk samlingspunkt for hele den danske befolkning. Kongehuset er en del af det fundament, som vores identitet, kultur og historie hviler på. Det skal vi værne om. Når Hendes Majestæt Dronningen anbefaler det, bakker vi i Nye Borgerlige naturligvis op.
Tak til ordføreren fra Nye Borgerlige. Der er ingen korte bemærkninger. Og dermed velkommen til ordføreren fra Liberal Alliance, og det er hr. Ole Birk Olesen.
Man kan jo mene meget om det at have et kongehus, og det er også muligt at ændre mening, efterhånden som man bliver ældre. Det har man set mange eksempler på, og der står også et eksemplar her på talerstolen af en, der har prøvet det. Men det, man ikke, synes jeg, kan være uenige om, er, at når man har et kongehus, skal det naturligvis gøre gavn i det land, i vores land, og her har kongehuset og Hans Kongelige Højhed Prins Joachim ment, at prins Joachim kan gøre gavn som forsvarsattaché i Paris, og det er jeg fuldstændig enig i. Jeg tror ikke, at man kan forestille sig en person anden end prins Joachim, som kan gøre så meget gavn i den stilling. Jeg er helt sikker på, at lysten til at møde og tale med den nye forsvarsattaché for Danmark i Paris stiger betragteligt, når denne attaché er Hans Kongelige Højhed Prins Joachim. Så jeg tror, at i den diplomatiske stilling er der ingen tvivl om, at prins Joachim er en meget egnet kandidat og en meget egnet ansat. Det, vi så diskuterer her, er, om vi skal give mulighed for, at prins Joachim kan have sine årpenge i Paris, hvor han så skal arbejde på den danske ambassade. Det er fuldstændig rigtigt, som hr. Søren Espersen sagde, og som også fru Pernille Vermund har påpeget over for mig nede ved vores stole, at det jo sådan set er på dansk grund, han arbejder, men han opholder sig dog i Frankrig, når han ikke er på arbejde. Skal han have lov til at have sine årpenge dér? Til det er vores svar: Ja, det skal han. Så glæder vi os i øvrigt bare over, at vi jo sparer lønnen til en forsvarsattaché. Det er en besparelse, der er værd også at tage med. For i dag betaler vi både årpenge til prins Joachim og løn til en forsvarsattaché. I fremtiden kan vi få det hele alene for den udgift, der er til årpengene til prins Joachim. Så det er en besparelse, som er værd også at tage med, plus at vi altså får en rigtig dygtig ansat i stillingen som forsvarsattaché for Danmark i Paris. Derfor stemmer vi for.
Tak til ordføreren. Der er ønske om en kort bemærkning til ordføreren, og den er fra fru Eva Flyvholm, Enhedslisten. Værsgo.
Nu er det jo ikke ordføreren selv, der har ansat Hans Kongelige Højhed Prins Joachim, men lige præcis den her problematik, som ordføreren selv fremhæver, med, hvor herligt det er, at man sparer nogle penge her, virker det ikke som et lidt underligt grundlag at ansætte folk på, er det ikke en mærkelig proces at gå ind i? Ville det ikke være mere hensigtsmæssigt så i det mindste at sørge for, at den stilling var lønnet, og at man i stedet for modregnede det i apanagen f.eks.?
Ordføreren.
Jamen det er da ikke derfor, man har ansat ham, altså for at spare de penge. Jeg siger bare, at det er en glædelig sidegevinst, at vi nu sparer lønnen til en forsvarsattaché. Det er ikke en ekstra omkostning, vi stemmer om her, tværtimod er det noget, som fører til en lidt mindre omkostning for den danske stat. Så det er bare en sidegevinst. Nej, det, der jo er sket dernede, er, at man har opslået stillingen, og så melder en meget egnet kandidat fra kongehuset sig til stillingen, og så siger man: Den kandidat vil vi bestemt gerne have. I øvrigt har kongehuset en særstilling i det danske samfund. Hvis kongehuset bare var som os andre, var det jo ikke et kongehus. Så hvis man vil have et kongehus, og det er der mange der vil, må man jo også anerkende, at det har en særstilling, og når der så kommer sådan en stilling og en fra kongehuset søger og oven i købet er egnet, så ruller man de andre til side. Det blev ikke i den her omgang, I blev forsvarsattaché, for prins Joachim har altså søgt.
Fru Eva Flyvholm.
Jeg synes, det bliver lidt svært at manøvrere i det her med kvalifikationerne, når man faktisk ikke afholder samtalen. Når man bare ruller de andre kandidater til side, er ens kvalifikation så ens medlemskab af kongehuset, eller er det rent faktisk ens meritter? Det bliver vel svært at svare på.
Ordføreren.
Medlemskabet af kongehuset er både en kvalifikation og en merit i den her sammenhæng, men så er der også det ved siden af, at kongehuset har en særstilling i det danske samfund, og det er ligesom det, der er meningen med at have et kongehus. Hvis ikke man ønsker den særstilling, kan man jo som Enhedslisten gå ind for kongehusets afskaffelse.
Tak til Liberal Alliances ordfører. Der er ikke flere korte bemærkninger, og hermed er ordførerrækken også bragt til ende, og dermed kan jeg give ordet til statsministeren.
Først og fremmest en stor tak for de mange positive tilkendegivelser, der er fremkommet i forbindelse med regeringens beslutningsforslag, som vi her behandler. Alle ved, at baggrunden for det her beslutningsforslag, som vi behandler, er, at Hans Kongelige Højhed Prins Joachim fra den 1. september i år har opnået ansættelse som forsvarsattaché på Danmarks ambassade i Paris. Da Hans Kongelige Højhed Prins Joachim fra det tidspunkt tager fast bopæl i Frankrig, er det en betingelse for den fortsatte modtagelse af årpenge, at Folketinget giver sit samtykke hertil. Som det er sagt af flere, og det bifalder vi fuldt ud fra regeringens side, så yder Hans Kongelige Højhed Prins Joachim et stort og meget værdifuldt arbejde for Danmark. Det er der ikke alene grund til at glæde sig over, men også at værne om, og derfor glæder jeg mig over de positive tilkendegivelser, både i forhold til ansættelsen som forsvarsattaché, men også opbakningen til det fortsatte meget betydningsfulde virke for Danmark. Jeg glæder mig over den brede opbakning, både til kongehuset og til den beslutning, vi snart kan træffe, hvad det her angår.
Tak til statsministeren. Der er ønske om et par korte bemærkninger – først til hr. Karsten Hønge fra Socialistisk Folkeparti. Værsgo.
Tak. Jeg hørte Socialdemokratiets ordfører, hr. Bjarne Laustsen, sige, at man har mulighed for at beordre militært personel til tjeneste andre steder. Er det det, der er indgået i den her ansættelse, siden det bliver bragt i spil nu, eller kan statsministeren gøre mere rede for, hvordan ansættelsesforløbet har været? Har det, som Socialdemokratiets ordfører siger, været indeover, at man direkte har beordret en oberst af reserven til at tage jobbet?
Statsministeren.
Jeg finder ikke anledning til at gå ind i de ansættelsesretslige spørgsmål og må henvise til forsvarsministeren. Jeg vil glæde mig over, at vi har en i vores øjne ualmindelig dygtig repræsentant fra det danske kongehus, som nu har et ønske om at udfylde en rolle for det danske samfund og det danske forsvar, som jeg i øvrigt føler mig sikker på vil blive udfyldt på meget, meget fin vis.
Hr. Karsten Hønge.
Jo, men vi må være i stand til at adskille diskussionen, for en ting er at være glad for vores kongehus eller, som jeg også gør, respektere det osv., og en anden ting er så at se på et ansættelsesforhold. Jeg håber da, at statsministeren vil bekræfte, at Danmark da forhåbentlig aflønner sine forsvarsattacheer godt. Vil statsministeren ikke bekræfte, at en forsvarsattaché og vedkommendes familie så rigeligt får en indkomst, man kan leve af på en ordentlig måde, også i Frankrig?
Statsministeren.
Jeg er ikke helt sikker på, at jeg forstår spørgsmålet i den her sammenhæng. Mig bekendt aflønnes forsvarsattacheerne, hvad angår dansk ansættelse, ganske fint, men det er jo ikke det, vi diskuterer i dag.
Den næste korte bemærkning er fra fru Eva Flyvholm, Enhedslisten. Værsgo.
Lidt i forlængelse af det: Jeg synes, det er vigtigt også at have klarhed omkring ansættelsesforholdene, og der er jo noget specielt i den her proces ved, at der er blevet slået en stilling op, og da der så kommer et medlem af kongefamilien, som ansøger, så nedlægger man ansættelsesprocessen og kalder ikke de andre kandidater til samtale, men ansætter så medlemmet af kongefamilien direkte i stillingen. Det er mit ene spørgsmål, altså om statsministeren synes om det; altså hvad er belægget for at gennemføre sådan en proces? Der har været fremført lidt forskellige argumenter. Det andet er det her med, om det ikke kunne være mere hensigtsmæssigt at lave en lovændring, så man simpelt hen blev modregnet i sin apanage, så vi faktisk kunne lønne og ansætte Hans Kongelige Højhed i den funktion, som det nu skulle være, uden al den slinger i valsen.
Statsministeren.
Jeg synes ikke, der er nogen slinger i valsen på dette spørgsmål. Vi har en ansættelse som forsvarsattaché, og så er der et ønske, som vi fra regeringens side i øvrigt bifalder, nemlig at Hans Kongelige Højhed Prins Joachim fortsat varetager en række opgaver for det danske kongehus og dermed for Danmark og det danske folk, og det synes vi er en utrolig god beslutning, som vi ønsker at bakke op om.
Fru Eva Flyvholm.
Så statsministeren kan ikke se noget problematisk i, at man altså standser den almindelige ansættelsesprocedure, da et medlem af kongefamilien melder sig på banen. Det mener statsministeren der er fuld dækning for, også sådan rent ansættelsesretligt?
Statsministeren.
Hvis man ønsker at stille spørgsmål til konkrete ansættelser i Forsvaret, må man rejse det over for forsvarsministeren. Men selvfølgelig finder vi ikke fra regeringens side noget problematisk i det her forløb. Tværtimod betragter vi jo det her som en glædens dag for dansk forsvar, for det danske kongehus og dermed for varetagelsen af danske interesser, både hvad angår forsvaret, og som jeg tror det var Venstres ordfører der fik sagt før: Frankrig er et ualmindelig vigtigt samarbejdsland for Danmark inden for forsvarspolitikken, og der føler vi os endog meget sikre på, at den her ansættelse vil gavne Danmark, ikke alene det danske forsvar, men Danmark.
Mange tak til statsministeren. Der er ikke flere korte bemærkninger til statsministeren. I det hele taget er der ikke flere, har bedt om ordet, og derfor er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at forslaget henvises til Udvalget for Forretningsordenen. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Jeg gør opmærksom på, at afstemningen om eventuelle forslag til vedtagelse udsættes til torsdag den 18. juni 2020. Som begrundelse for forespørgslen giver jeg hermed først ordet til ordføreren for forespørgerne, fru Marie Krarup, Dansk Folkeparti. Velkommen.
Tak for ordet. I Dansk Folkeparti er vi meget bekymrede for familien og for små børns opvækst i institutioner. Vi mener f.eks., at det er nødvendigt at tage det alvorligt, når en børneforsker siger: Vi har i Danmark normaliseret en praksis, der går imod, hvad børn har brug for. For små børn har ikke glæde af store grupper af børn, men de har glæde af nær voksenkontakt. Der er også en dansk undersøgelse, der viser, at små børn i institutioner har en øget mængde af stresshormon i kroppen i den periode, hvor de skal tilpasse sig udepasningen. Kan noget sådant mon være sundt? Jeg tror det ikke. Derfor mener vi i Dansk Folkeparti, at det bør være muligt at give forældrene større valgfrihed i forhold til pasning af børn i hjemmet. Der skal naturligvis ikke være tvang, men hvis man er bekymret for, om den danske model med udepassede børn og udearbejdende forældre nu også er det rigtige for ens egen familie, så ville det være godt, hvis der var et reelt valg. Det mener jeg regeringen bør tage alvorligt. Og det er det, der har fået os i Dansk Folkeparti til at bede om denne forespørgselsdebat, der forhåbentlig vil kaste lys over, hvordan de forskellige partier vil løse problemet med, at små børn i meget høj grad bruger deres tid i institutioner i dag, samt hvordan der måske kan findes enighed om at gå i gang med at undersøge, om det ikke skulle være muligt at finde nogle fælles løsninger på problemet. Jeg skal læse forslaget til vedtagelse højt, som følgende partier har tilsluttet sig: Venstre, Dansk Folkeparti, Konservative Folkeparti, Nye Borgerlige og Liberal Alliance. Det lyder som følger: Forslag til vedtagelse »Folketinget anerkender, at familien er samfundets kerne. Det er ikke statens opgave at erstatte eller underminere familien, men derimod at træde til som et supplement. Familierne skal have et reelt frit valg. Folketinget ønsker at understøtte familien ved at give bedre mulighed for, at børn kan vokse op med en tæt relation til forældrene. Folketinget ser derfor et stigende behov for at forsøge at indrette et samfund, hvor familier med mindre børn får større valgmuligheder til at tilrettelægge hverdagen på en måde, der er til gavn for børnene – dog uden at det går ud over integrationen, og så der tages højde for særligt udsatte børn. Folketinget pålægger regeringen at indlede forhandlinger med Folketingets partier med henblik på initiativer til at give familier med små børn bedre muligheder for hjemmepasning.« V 87).
Tak til ordføreren. Det vil indgå i de videre forhandlinger. Og nu vil jeg give ordet til børne- og undervisningsministeren for besvarelsen. Velkommen.
Tak for det, og tak til Dansk Folkeparti for dagens forespørgsel. Forespørgerne har spurgt til 1) forældrenes mulighed for at passe deres småbørn hjemme i dagens Danmark og 2) hvad forskningen viser om betydningen for børnene af henholdsvis dagtilbudsophold og hjemmepasning. Det er vigtigt, at vi får en bred diskussion af, hvordan vi sikrer, at børn får en god start på livet, og der er tryghed og muligheder for småbørnsfamilier jo selvfølgelig helt centrale, ligesom at gode dagplejere, vuggestuer og børnehaver har kæmpestor betydning. Jeg tror, at rigtig mange forældre har gjort sig solide erfaringer med hjemmepasning i de seneste måneder under coronaen – det er vel en af de nye ting, der også er kommet med omkring det – men først er der et par ord om nogle af de målrettede ordninger, som findes til forældre, der ønsker at passe deres små børn hjemme. Kommunerne kan i dag vælge at give forældrene et økonomisk tilskud til pasning af egne børn. Det har cirka halvdelen af landets kommuner valgt at gøre, og den anden halvdel har så valgt ikke at gøre det. For at modtage et tilskud er det et krav, at forældrene ikke modtager en overførselsindkomst eller har en arbejdsindtægt, og ministeriets opgørelse siger, at ca. 1.000 børn bliver passet hjemme med et tilskud af den karakter. Der er til sammenligning ca. 280.000 børn, som har deres hverdag enten i en dagpleje, vuggestue eller børnehave. Med den aftale, der blev indgået for nogle år tilbage om stærke dagtilbud, blev der indført en mulighed for en deltidsplads på 30 timer om ugen til børn af forældre, hvor en eller begge holder fravær i medfør af barselsloven. Derudover vil jeg gerne fremhæve en række generelle ordninger og rettigheder for børnefamilier, der giver mulighed for tid sammen med børnene. Først er der jo selvfølgelig barselsreglerne, hvor hver forælder har ret til 32 ugers forældreorlov med tilsammen ret til 32 ugers barselsdagpenge. Der er forskellige muligheder for at forlænge ens orlov, hvis man er i beskæftigelse, og på samme måde er der også en del af orloven, der kan udskydes. I mange overenskomster findes der derudover også typisk en række muligheder for fravær med eller uden løn, omsorgsdage, fravær ved børns sygdom, ret til sabbatorlov og lignende, og på mange arbejdspladser kan der være forskellige muligheder for aftaler om yderligere fleksibilitet, hvis man ønsker det. Der er jo ikke tradition for, at vi politikere blander os i de løn- og ansættelsesvilkår, som forhandles af arbejdsmarkedets parter, og det synes jeg er et rigtig godt princip, og jeg vil i den forbindelse gerne nævne en ny model, som lønmodtagere og arbejdsgivere de seneste år har udviklet, og som viser styrken af den danske model. Det er modellen med en fritvalgskonto, hvor en del af lønnen bliver stillet til rådighed til flere formål, og hvor lønmodtageren så kan vælge, hvad pengene skal bruges på, sådan at man netop i en periode, hvor ens børn er små, kan bruge mere tid derhjemme, hvis det er det, man ønsker. De ordninger betyder, at det kommer flere børnefamilier til gode. De er ikke målrettet en situation, hvor en af forældrene skal vælge at være hjemmegående i lang tid. For de fleste børnefamilier er det ikke et enten-eller i forhold til mere tid derhjemme, men mange små valg i hverdagen, og det kortslutter for mig, hvis tryghed og mulighed for at tilbringe tid sammen med familien kun er lig med en udvidelse af eksisterende tilskud til hjemmegående familier og forældre, uden at der er fokus på at skabe gode og trygge daginstitutioner. Jeg tror, det betyder rigtig meget for de fleste forældre, når de løbende beslutter sig for mere eller mindre pasning derhjemme, hvilke forhold de mødes med, når de afleverer deres børn i dagpleje, vuggestue eller børnehave. De ting hænger simpelt hen sammen. Er man tryg, når man afleverer om morgenen? Er der tid nok til nærvær med de voksne, der er i institutionerne? Er der tid nok til leg? Er der tid nok til pædagogisk arbejde? Utryghed begrænser om noget forældrenes muligheder, også i forhold til daginstitutionerne, og derfor er jeg glad for, at regeringen med et flertal i Folketinget har valgt at prioritere et ret markant økonomisk løft på normeringsområdet i forhold til vuggestuer og børnehaver. Så til det her med, hvad forskningen siger – for forespørgslen omhandler også forskningen på området – om der kan gives en status på, hvad daginstitutionerne betyder for børns udvikling og mulighed for at klare sig godt sammenholdt med børn i hjemmepasning. En aktuel status på, hvad forskningen siger om det her meget brede spørgsmål, vil kræve noget andet, end hvad jeg som minister kan levere under en besvarelse på en forespørgsel, men jeg kan dog kort referere til, hvad vi i ministeriet p.t. kender til af forskning på dagtilbudsområdet i de her spørgsmål. Forskningen peger på, at dagtilbud af høj kvalitet har en positiv betydning for børns udvikling, også på længere sigt, og i øvrigt især når det gælder børn fra hjem, hvor forældrene ikke har mulighed for i tilstrækkelig grad at stimulere og støtte børnene. Den tidlige indsats ved vi gør en forskel for børn med svære opvækstbetingelser derhjemme, og her kan vuggestuen være en åbning, hvor en tidlig opsporing og indsats kan finde sted. En konkret undersøgelse har vist, at danske børns deltagelse i børnehaver med god kvalitet havde en positiv effekt på deres uddannelse og deres senere arbejdsliv, og især gruppen af børn, hvis forældre havde en kortere uddannelse, gælder de her ting for. Ministeriet er ikke bekendt med forskning om danske forhold, der direkte sammenholder den langsigtede udvikling hos børn, der hjemmepasses, med børn, der går i dagtilbud, og det skyldes nok det særlige forhold, at langt hovedparten af alle børn i Danmark igennem mange år har gået i dagpleje, vuggestue og børnehave. Langt den meste hjemlige forskning handler derfor om, hvordan vi skaber bedre tilbud og udvikler pædagogikken omkring børnene i dagtilbuddene; heldigvis, vil jeg næsten sige, for jeg synes, det er rigtig vigtigt, at børn kommer i dagtilbud og bliver en del af det børnefællesskab, der er i dagtilbuddene. Jeg mener, det er helt essentielt, at vi fra en tidlig alder møder hinanden på kryds og tværs, og det mener jeg skaber sammenhængskraft i vores samfund. Så for at runde af: Der findes en række generelle rettigheder og ordninger, som understøtter, at børn og forældre kan bruge mere tid sammen i barnets første vigtige tid, og regeringen er optaget af at diskutere problemstillinger og initiativer, der kan komme flertallet af børnefamilier til gode og skabe balance i familien, og som ikke kræver, at den ene forælder er hjemmegående. Regeringen ønsker at styrke de brede velfærdstilbud, der understøtter sammenhængskraften i samfundet, så alle forældre trygt kan sende deres barn i daginstitution. Regeringen er åben over for at diskutere problemstillinger og initiativer, som kan skabe trygge rammer – det giver sig selv – både i en tæt dialog med sektoren, arbejdsmarkedets parter og ikke mindst jo selvfølgelig Folketingets partier. Forskningen peger på, at gode vuggestuer og børnehaver, hvor dygtigt pædagogisk personale kan indgå i en tæt relation med børnegruppen, har stor betydning for børns udvikling, især for de børn, hvor forældrene ikke har mulighed for i tilstrækkelig grad at stimulere og støtte deres børn. Tak for ordet.
Tak til ministeren. Nu er der så adgang til én kort bemærkning til de ordførere, som måtte ønske ordet her i den indledende runde, og den første, der har bedt om ordet, er fru Ina Strøjer-Schmidt fra SF. Værsgo.
Jeg kunne godt tænke mig at vide, om ministeren selv har planer om at fremsætte forslag, der kan give børnefamilier mulighed for at være mere sammen med deres børn eller på anden måde afhjælpe den stress, børnefamilier oplever. Hvis ja, kunne jeg godt tænke mig at høre de konkrete forslag.
Ministeren.
De er ikke af den karakter, der er dækket af forespørgslen i dag. Hvis jeg havde en pose penge, ville jeg prioritere at bruge den på dagtilbuddene og på at skabe rigtig gode og solide dagtilbud frem for at bruge den på at give forældre mulighed for at passe deres børn hjemme. Så hvis det er det, ordføreren sigter til, er svaret nej.
Den næste korte bemærkning er fra fru Marie Krarup, Dansk Folkeparti. Værsgo.
Tak for talen. Jeg kan jo ikke lade være med at bemærke, at jo flere børn, der bliver hjemmepasset, jo lavere normeringer vil man faktisk få i børneinstitutionerne, og dermed vil man nemmere kunne klare de problemer, som man står med i dag. Derudover vil jeg sige, at jeg selvfølgelig er ærgerlig over, at der ikke kommer nogle mere konkrete forslag. Jeg så i hvert fald gerne, at man i det mindste gjorde den mulighed for hjemmepasning, som man jo har i kommunerne, og som ministeren også gjorde opmærksom på, obligatorisk, for det er jo kun halvdelen af kommunerne, der bruger den, og det synes jeg er ærgerligt. Jeg synes også, det er ærgerligt, at der ikke er et svar til de forældre, som rent faktisk drømmer om at få en ordning, der gør det nemmere for dem at holde børnene hjemme, fordi de er bekymret for deres velbefindende. Så er jeg også ærgerlig over, at der, når ministeren erkender, at der ikke rigtig er dansk forskning på området, så ikke kommer et forslag til, hvordan vi kan få det. Mener ministeren ikke, at det er et problem, at vi egentlig ikke har viden på området?
Ministeren.
Jeg mener, vi har rigtig store udfordringer med ikke at have viden på området, og jeg vil sige det sådan, at vi har 1.000 børn, der bliver hjemmepasset, og så har vi 280.000, der går i daginstitutioner. Over en bred kam er der en meget stor udfordring med ikke at have viden om kvaliteten i en dansk sammenhæng. Det, jeg har valgt at gøre, er at starte med den store børnegruppe, nemlig de 280.000, og det er det, der er under drøftelse i vores samarbejdsforum for kvalitet på dagtilbudsområdet. Jeg vil sige det på den måde, at for mig er det det, der er hovedprioriteringen. Jeg mener, at statens opgave i den her sammenhæng – nu ordføreren selv sigtede til det i det forslag til vedtagelse, som ordføreren har fremsat – er at understøtte, at vi har gode, solide kvalitetsdagtilbud, og det vil sige, at det, regeringen har fremlagt, netop også er at sætte rigtig mange penge af til at sikre højere normeringer. Det tror jeg sådan set er det, der betyder allermest, hvis man kigger rundt på børnefamilierne i Danmark, altså at der kommer flere pædagoger, mere pædagogisk personale i dagtilbuddene, sådan at man kan have tryghed i maven, når man afleverer børnene, i forhold til at der er voksne nok.
Den næste korte bemærkning er til fru Marlene Ambo-Rasmussen fra Venstre. I første runde er der kun en enkelt kort bemærkning, og så kommer ministeren på som afslutning, hvor der vil gælde de almindelige regler for korte bemærkninger.
Tak. Ministeren taler sådan meget ensidigt om styrkelsen af daginstitutionerne, og det, vi i Venstre bare efterspørger sådan helt åbenhjertigt, er, at man giver familierne et reelt frit valg. Hvorfor ikke give det bedste af begge dele? Det er der jo egentlig også en mulighed for. Ministeren har i forbindelse med en artikel, som jeg også medvirkede i, udtalt, at hun ikke synes, at vi som samfund skal betale folk for at gå hjemme og passe deres egne børn. Det er en udtalelse af ministeren. Så vil jeg spørge ministeren: Betyder det så også, at vi heller ikke skal have barsel? Altså, der er jo meget forskel på børn i dag, og der er meget forskel på familier. Og hvis familierne gerne vil have den her mulighed for at have et par måneders hjemmepasning enten i forlængelse af en barsel eller i et forløb efterfølgende, så er det da en mulighed, som familierne skal have. Det er da en rettighed, de har brug for.
Ministeren.
Jeg kan ikke lade være med at synes, at det er en lille smule sjovt, at der står en fra et liberalt parti hernede og argumenterer for det. Altså, der er jo ikke noget forbud mod at hjemmepasse sine børn, det står enhver fuldstændig frit for at hjemmepasse sine børn, og det ville være den normale logik for et liberalt parti. Så det er på en eller anden måde lidt morsomt, at man mener, at staten skal blandes ind i det i den her sammenhæng. Det håber jeg bliver uddybet lidt i ordførertalen. Dansk Folkeparti har mere tendens til, at familiepolitikken ligger der. Der er der sådan en rød tråd i den måde, man går til familiepolitikken på. Men at et liberalt parti mener, at staten skal gå ind og tage den rolle, undrer mig simpelt hen. Jeg forstår faktisk ikke helt sammenhængen, så jeg glæder mig til at høre ordførerens tale.
Tak til ministeren. Den vil komme om et øjeblik, for vi går nu over til forhandlingen og dermed de almindelige regler for korte bemærkninger. Den første ordfører er ordføreren for forespørgerne, fru Marie Krarup.
Tak for ordet igen. I Dansk Folkeparti er vi som sagt bekymret for familien i dagens samfund, og vi ønsker derfor at give familien bedre vilkår. Vi mener, at familien har umådelig stor betydning for både børns og voksnes psykiske sundhed og deres oplevelse af mening og nærhed. Familien udgør den mindste og den væsentligste enhed i et land og i en kultur. Det, man lærer at praktisere i sin familie, er i vidt omfang også det, man bringer med sig ud i det store samfund. Familierne er her endnu vigtigere end i skolen. Derfor er det så vigtigt at give familierne gode vilkår i dag. I Danmark har man valgt en samfundsmodel, hvor begge forældre i børnefamilierne er udarbejdende, og hvor børnene tilbringer deres tid i institutioner. Vores økonomiske system er indrettet herefter. Mange er glade for og tilfredse med ordningen, men det giver meget lidt plads til valgfrihed for den enkelte familie. De familier, der gerne selv vil tage sig mere af deres børn, kan have svært ved at finde plads i økonomien til det. Og vi ved dybest set ikke, om det er godt for børnene at komme i institution. Som forsker John Halse siger: »Vi putter børn i institution fra 10 måneders alderen i fem-seks år af deres liv, uden at vi ved, hvad der kommer ud af det. Det svarer til en læge, der siger til patienten, at vi laver lige denne her operation i håb om, at det virker. Vi aner ikke en kæft om, hvad der ud fra børnenes udvikling er bedst.« Vi ved f.eks. ikke, om den høje forekomst af stress og depression blandt unge kunne stamme fra tidlig institutionalisering. Vi mener i Dansk Folkeparti, at det er nødvendigt at tage det alvorligt, når en børneforsker, som jeg også citerede før, siger, at små børn ikke har glæde af store grupper af børn, men af nær voksenkontakt, og at vi i Danmark har normaliseret en praksis, der går imod, hvad små børn har brug for. Som sagt er der også et dansk studie, der viser, at små børn i institution har en øget mængde af stresshormon i kroppen i den periode, hvor de skal tilpasse sig udepasning. De her ting synes vi er meget bekymrende. Derfor ønsker vi i Dansk Folkeparti, at regeringen tager initiativer til at give familier med små børn bedre muligheder for hjemmepasning. I Dansk Folkeparti er vi kommet med et forslag, som blev fremsat som B 66, og som desværre bliver stemt ned en af dagene her før sommerferien. Nye Borgerlige har også fremsat et forslag, som ikke kunne finde flertal. Så der er Det synes vi er væsentligt at få at vide. At gøre det nemmere for forældre at passe deres børn selv er efter min mening særdeles relevant i dag, hvor vi taler så meget om kvaliteten af daginstitutioner og om normeringer. Det vil være lidt lettere at få færre børn pr. voksen i institutionerne, hvis der er flere børn, der kan passes hjemme. Dertil kommer, at den nuværende kritik af kvaliteten i institutionerne også kan give forældre et ekstra incitament til at passe børnene selv. Hjemmepasning af små børn skal dog ikke være med til at undergrave udlændinges integration i Danmark og deres kendskab til dansk sprog. Derfor bør man kun tilskynde familier, der er så fortrolige med det danske sprog, at de som noget naturligt taler dansk med deres børn, til hjemmepasning. Ellers vil hjemmepasning være med til at skabe eller konsolidere parallelsamfund. Men vi håber med denne forespørgselsdebat at få sat hjemmepasning på dagsordenen, så de familier, der mener, at hjemmepasning er det rigtige, får bedre mulighed for at realisere dette ønske. Derfor vil jeg igen, som jeg også gjorde i min korte bemærkning lige før, udtrykke min skuffelse over, at regeringen ikke er villig til at komme med et forslag, der gør, at det i højere grad kan være lettere for de enkelte familier at vælge en hjemmepasningsordning. Det synes jeg man burde gøre for at komme de bekymrede forældre i møde, som, ud over at de ønsker at tage sig godt af deres egne børn, jo altså også kan være med til at lette presset på de daginstitutioner, som selvfølgelig også skal være af høj kvalitet. Det er der jo ikke er nogen der er modstander af. Men de to ting behøver ikke at udelukke hinanden, altså at man giver mulighed for hjemmepasning, og at man samtidig har institutioner af høj kvalitet. De kan faktisk supplere hinanden, for jo flere, der bliver hjemmepasset, jo færre børn er der brug for at proppe ind institutionerne. Tak for ordet.
Tak til ordføreren for forespørgerne, som allerede i sin begrundelse kom med et forslag til vedtagelse, der vil indgå i de videre forhandlinger. Den næste i ordførerrækken kommer fra Socialdemokratiet, og det er hr. Jens Joel.
Tak for det. Og tak til Dansk Folkeparti for at rejse forespørgslen og sætte den her diskussion på dagsordenen – en diskussion om, hvordan vi sikrer alle vores børn den bedst mulige start på livet, og hvordan vi sikrer, at børn bliver kompetente mennesker i de fællesskaber, de skal færdes i. Nu gør ordføreren for forespørgerne meget ud af at sige, at familien er fundamentet, og jeg er enig i, at familien er et meget vigtigt fundament, men familien er jo ét af de fællesskaber, man skal lære at begå sig i, hvis man skal succesfuldt igennem livet. Derfor er det selvfølgelig vigtigt, at man har gode vilkår i familien, og vi gør også rigtig meget for at sikre, at rammerne omkring familien er de rigtige, men det er jo også vigtigt, at man har gode muligheder andre steder i samfundet, herunder i de daginstitutioner, som regeringen og et flertal bag finansloven jo også har valgt at opprioritere temmelig massivt over de kommende år. Ministeren har allerede redegjort for, at der i dag findes en række muligheder for at tage sig af sit eget barn. Ud over de almindelige orlovsordninger er der andre muligheder for at passe sit barn hjemme, og det er jo også rigtigt, som det har været nævnt i debatten, at der også er kommuner, som udnytter den mulighed og giver den mulighed til forældre derude. Det er jo sådan set godt og fint, at der er nogle, der vælger at indrette sig på den måde, men det, som jeg og Socialdemokratiet synes vi har brug for at opprioritere, er jo en diskussion af, hvordan vi sikrer en ordentlig kvalitet i vores dagtilbud, sådan at alle børn og unge tilbydes en tryg og god opvækst, og også en diskussion af, hvordan vi kan skabe en bedre balance for familierne i dagligdagen – det vil vi meget gerne gå ind i – men også på en måde, hvor man ikke behøver at melde sig helt ud af arbejdsmarkedet for at få en bedre work-life-balance, som det vist hedder på moderne dansk. Ud over af hensyn til børnene er det jo også vigtigt af hensyn til ligestillingen, fordi vi jo desværre også oplever, at er der én forælder, som går derhjemme på eksempelvis en dagpengeydelse, som Dansk Folkeparti har foreslået, vil der være et ret stort ligestillingsissue i den diskussion, fordi det alt for ofte vil være kvinderne, som ender med at gå derhjemme. Så det synes jeg også man skylder at diskutere her. Som sagt vil vi gerne diskutere, hvordan vi giver bedre rammer for børnefamilierne, men det, vi har sat os for at sikre, er, at der er gode rammer omkring de børnefællesskaber; at der er kompetente voksne omkring børnene i vores institutioner; at der kommer flere dygtige voksne omkring børnene i vores institutioner. Det er det, der har været fokus for Socialdemokratiet, for regeringen og for partierne bag finansloven. Jeg skal på vegne af Socialdemokratiet, Radikale Venstre, Socialistisk Folkeparti, Enhedslisten, Alternativet og Frie Grønne fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget anerkender vigtigheden af, at alle børn får en god start på livet. Her er tryghed centralt for de mindste børn og deres familier. Gode vuggestuer, dagplejer og børnehaver spiller således en afgørende rolle for børns hverdag og relationer samt deres tidlige læring og udvikling. Folketinget konstaterer, at det er vigtigt, at vores børn er omgivet af dygtige og engagerede voksne, der har tid og plads til at se det enkelte barn. Folketinget opfordrer derfor regeringen til at styrke kvaliteten i vores daginstitutioner, så vi sikrer, at alle børn får den bedst mulige start på livet, hvor de trives og udvikler sig, og hvor forældrene trygt kan sende deres børn afsted i dagtilbud.« V 88).
Tak til ordføreren. Forslaget til vedtagelse vil indgå i de videre forhandlinger. Og der er ønske om en kort bemærkning til ordføreren fra fru Marie Krarup, Dansk Folkeparti. Værsgo.
Tak for talen. Jeg må indrømme, at jeg altid har syntes, det var fuldstændig grotesk, når man siger, at man ikke vil noget af hensyn til ligestillingen, altså at det er et problem, at kvinder får lov til at gøre det, de vil. Altså, det er meget bedre at tvinge folk til at gøre noget, de ikke vil, fordi ligestillingen skal have det godt. Det hedder jo ikke ligestilling, det hedder ligetvang. Og det synes jeg er fuldstændig grotesk. Men lad nu det ligge. Det, som jeg vil spørge ordføreren om, er: Bekymrer det ikke ordføreren, at vi egentlig ikke har noget forskning på området, som siger, at det er en god ting at sørge for, at så stor en andel af børn bliver passet ude, sådan som det er tilfældet i Danmark? For der er jo noget, der tyder på, at det kan have negative konsekvenser, og der er amerikanske studier, der viser, at det muligvis har negative konsekvenser for almindelige børn fra velfungerende familier. Jeg taler ikke om udsatte børn fra ikke velfungerende familier, for det er helt sikkert, at der er det positivt, at de kommer i institution. Men er det andet ikke bekymrende: At vi faktisk ikke ved, om det er dårligt for børn fra velfungerende familier at komme i institution tidligt?
Ordføreren.
I forhold til den risiko, som der kan være i forhold til ligestilling, og som ordføreren starter med at nævne, så er det klart, at hvis man gør, som f.eks. Dansk Folkeparti har foreslået, og siger, at den, der går hjemme, kan få en ydelse, så er der jo bare en tendens til, at den ydelse, der er højst i hjemmet, vil være den, man opretholder, og at den lønindkomst, der er den mindste, er den, man siger nej til, og går over på ydelsen for at passe barnet hjemme. Og derfor vil det ofte, også af økonomiske grunde, ende med at være moren, kvinden i familien, som går hjemme. Og det er jo ikke noget, jeg siger, fordi jeg synes, det skal være sådan. Jeg konstaterer jo bare, at der er den slagside i det, som jeg også synes man skal have blik for. Og derfor er vi bekymrede for, om man i virkeligheden kommer til at reproducere den ulighed, vi har på arbejdsmarkedet, den uligeløn, vi har. Men det er heller ikke, om jeg så må sige, det, der er den centrale diskussion her. Den centrale diskussion er: Er der problemer i, at man er i daginstitution? Og ordføreren spørger, om ikke der skal være noget forskning. Altså, det har da formodningen for sig, at sætter man børn i dårlige dagtilbud, vil det også have nogle negative konsekvenser. Det er en af grundene til, at et bredt flertal, eller i hvert fald et flertal, i Folketinget har valgt at sadle om og opprioritere dagtilbuddene: Det er faktisk for at sikre, at der også er ordentlig kvalitet, hvis man sender sit barn i daginstitution.
Fru Marie Krarup for en anden kort bemærkning.
Der er mange unge, der har ondt i livet i dag – hvad nu, hvis nogle af deres problemer, eller en stor del af deres problemer, skyldes, at de er kommet i institution for tidligt og har fået for dårlig en tilknytning til deres forældre og dermed for ringe udbygning af deres selvværd i den periode, hvor de var allermest sårbare? Er det ikke noget, som vi har en forpligtelse til at tage alvorligt og få undersøgt, i stedet for at køre videre med en model, der muligvis producerer unge, som får det svært?
Ordføreren.
Altså, vi skal jo hele tiden diskutere, hvordan vi indretter os. Jeg har bare svært ved at se, hvad fru Marie Krarup baserer det på, ud over hvis påstanden er, at hvis man ikke har en god relation til sine forældre og i øvrigt ikke har andre kompetente voksne i sit liv, og hvis de voksne, som er i eksempelvis daginstitutionen, ikke har tid til at se det enkelte barn og tage sig af det enkelte barn, så vil det have negative konsekvenser. Ja, det tror jeg faktisk det vil, og det er jo derfor, at vi faktisk også opprioriterer indsatsen i vores daginstitutioner for at sikre, at det ikke bare er, om jeg så må sige, på hjemmefronten, at barnet er trygt, men også i dagligdagen i institutionerne.
Den næste korte bemærkning er til fru Hanne Bjørn-Klausen, Det Konservative Folkeparti.
Tak for det. Ud fra det, ordføreren siger, sidder jeg med sådan en ubehagelig fornemmelse af, at ordføreren ikke mener, at danske familier kan tage beslutninger om, hvad der er godt for dem selv. Ordføreren sagde, at det jo tit vil være sådan, at det er manden i familien, der tjener mest, og derfor er det kvinden, der bliver hjemme. Så derfor vil jeg høre: Tiltror ordføreren ikke danske familier, at de selv kan tage beslutninger om, hvad der er bedst for dem selv, og hvad der er bedst for deres børn?
Ordføreren.
Jeg ved ikke rigtigt, hvad ordføreren baserer det på, når hun siger, at jeg ikke tiltror danske familier, at de kan træffe beslutninger. Det, jeg konstaterer, er, at der er en forskel i lønnen, og i de familier, som måtte være nødt til at skele til lønnen, er der en, hvad kan man sige, tendens til, at det så bliver kvinden, som skal gå hjemme, og det er jo ikke et frit valg, hvis det reelt set er dikteret af økonomiske hensyn. Så det er jo bare det, jeg påpeger risikoen for. Jeg siger ikke, at der er nogen, der ikke kan træffe frie valg. Jeg siger, at der er forskel i de livsmuligheder, man har, også i familien.
Fru Hanne Bjørn-Klausen.
Så må jeg dermed konkludere, at fordi nogle familier vælger kvinden, fordi det er hende, der tjener mindst, skal staten have det ansvar – at man stadig væk ikke ønsker at give familierne ansvaret for, hvordan deres børn skal passes. Det er det, jeg hører ordføreren sige: Staten skal være den, der bestemmer over familierne.
Ordføreren.
Bortset fra de aftaler, vi har lavet, også med spørgerens parti, om, at der er nogle familier, herunder nogle indvandrerfamilier, hvor vi synes, det er vigtigt, at man kommer i daginstitution for at lære sprog, står det jo folk fuldstændig frit for, om man i øvrigt benytter de tilbud, der findes. Det har vi ikke nogen tvang af i Danmark.
Tak til ordføreren. Der er ikke flere korte bemærkninger til ordføreren. Den næste ordfører i ordførerrækken kommer fra Venstre, og det er fru Marlene Ambo-Rasmussen. Velkommen.
Tak, og tak til Dansk Folkeparti for at rejse denne spændende debat om forældres mulighed for at passe deres egne børn derhjemme. Venstres holdning på det her område er meget klar: For os er der ikke nogen pasningsform, der er bedre end andre; det er børnene, det drejer sig om. Vi er store fortalere for, at pengene skal følge børnefamilien, som selv skal råde over det beløb, kommunen normalt yder til børnepasning. Den moderne familie skal have frihed til at vælge, om børnene skal passes i et offentligt tilbud, i et privat tilbud eller i hjemmet i form af hjemmepasning. Dette handler ikke om, at pasning af vores børn skal være et enten-eller. Vi skal imødekomme familierne med en fleksibilitet, så de kan forme de liv, de ønsker for deres børn. Det handler om at give forældrene muligheden for det frie valg i en tid, hvor stress og en presset hverdag er virkeligheden for mange familier. For langt de fleste familier er de dagtilbud, som de har i dag, det rigtige valg, men der er også familier, som ville ønske, at de havde mulighed for at prioritere anderledes i deres hverdag. Det skal vi sikre de får en reel mulighed for at gøre. Det er den enkelte familie, der bedst selv ved, hvad der er bedst for deres egne børn. Det er vel let at sige, at institutioner, dagpleje eller hjemmepasning er det bedste. I virkeligheden drejer det sig om, hvad der er bedst for det enkelte barn i den konkrete situation og i den konkrete familie. Derfor er Venstre glade for den mulighed, der ligger i dagtilbudslovens § 86. I dag kan kommunerne vælge at give et tilskud til pasning af egne børn. Tilskuddet kan højst udgøre 85 pct. af den billigste nettodriftsudgift i et dagtilbud til samme aldersgruppe i kommunen, og tilskuddet kan gives i en periode på maksimalt 1 år. Ifølge § 87 i loven er det en betingelse for at få tilskud til pasning af egne børn, at ansøgeren har tilstrækkelige danskkundskaber til at kunne udvikle barnets dansksproglige kompetencer. Tilskuddet kan benyttes i 1 år, eller det kan benyttes i en kort periode, hvis der f.eks. er venteliste til den foretrukne institution eller dagpleje, således at man jo derved undgår, at barnet udsættes for skift. Venstre mener ikke, at offentlige institutioner nødvendigvis er bedre end familien. For os er det nemlig ikke et enten-eller; for os handler det altid om den enkelte families behov. Socialdemokratiet derimod lader til altid at vægte den offentlige institution højest. Vi er helt enige om målet – alle børn skal have fundamentet for den bedst mulige fremtid – men vi er bare ikke enige om midlet. Derfor stemmer vi gult til den tekst, som regeringen har udsendt i dag. Det er jo ikke, fordi der er noget dårligt ved teksten, men vi mener bare ikke, den er omsiggribende nok; den ser bort fra familiernes frie valg. Til gengæld er vi rigtig glade for den tekst, som den samlede blå blok har formuleret, fordi den både beskriver familiernes behov og deres rettighed til det frie valg. Der skal ikke være nogen tvivl om, at familiernes vilkår ligger os meget på sinde, og valgfrihed er efter Venstres mening den ramme, som giver familierne tryghed og sikkerhed, og den vil vi gerne være garant for. Tak.
Tak til ordføreren. Der er ønske om en kort bemærkning til hr. Jens Joel, Socialdemokratiet. Værsgo.
Tak for ordførertalen. Jeg vil gerne bede Venstres ordfører om at fortælle, hvad det er for en ydelse, som efter Venstres mening vil muliggøre det her valg. Altså, hvad er det, man skal have for at gå hjemme og passe sit barn?
Ordføreren.
Nu har jeg jo stillet spørgsmål til ministeren, og det viste sig, at der var et kæmpestort udsving i de her beløb. Silkeborg Kommune lå på lige over 20.000 kr. årligt, tror jeg, og så var der Gentofte Kommune i toppen med næsten 100.000 kr. årligt. Så man kan også sige, at det her ikke er nogen guldgrube. Men det er den lille del, der giver forældrene en reel mulighed for et frit valg. I Venstre går vi ind for det kommunale selvstyre, så jeg vil ikke lægge mig fast på, at et bestemt beløb er det rigtige. Men man kan sige, at det jo er ærgerligt, at det ikke er alle kommuner, der gør brug af den ramme, der ligger nu. Der kan man bare konstatere, at det vil Socialdemokratiet ikke være med til at skubbe på for at de skal.
Hr. Jens Joel.
Jeg kan forstå på ordføreren, at man respekterer det kommunale selvstyre så meget, at kommunerne godt må have forskellige ordninger. Okay. Man respekterer også det kommunale selvstyre så meget, at kommunerne ligesom selv skal stå bag de her ordninger. Men man respekterer ikke det kommunale selvstyre så meget, at kommunerne selv må vælge, om den vil have en ordning. Er det rigtigt forstået? Altså, man må godt have et beløb på 0 kr., men man skal have en ordning – er det sådan, man skal forstå Venstres ordfører?
Ordføreren.
Nej, det er selvfølgelig ikke sådan, man skal forstå det. Jeg kan heller ikke gå ud at sige, at jeg gerne vil have barselslovgivning, altså at der ligger et beløb på barsel, og at det så er fint nok, at det er 0 kr. Det ville jo ikke give nogen mening. Men ligesom med barsel er detailstyring, når man går ned i detaljen. Jeg synes jo, det er fint, at vi har nogle dygtige kommunalpolitikere rundtomkring, som selv kan få lov til at dyrke noget politik og komme med nogle politiske forslag. Men det betyder bare også, at det her forslag ikke rammer ind i familiernes frie valg, og det er vi bare rigtig kede af.
Tak til ordføreren. Der er ikke flere korte bemærkninger til ordføreren. Den næste ordfører kommer fra Det Radikale Venstre, og det er fru Anne Sophie Callesen. Velkommen.
Tak for ordet. Også tak til Dansk Folkeparti for igen at rejse debatten om pasning af de mindste børn, også selv om jeg jo allerede nu kan afsløre, at Radikale Venstre ikke deler Dansk Folkepartis holdning til spørgsmålet. For som jeg også sagde sidst i forbindelse med beslutningsforslaget fra Dansk Folkeparti om pasning af småbørn i hjemmet, så vil jeg gerne starte et andet sted, nemlig med at spørge: Er der en udfordring i vores samfund med pressede børnefamilier? Det mener jeg og Radikale Venstre at der er. Der er for mange forældre, der hver dag går på arbejde med ondt i maven efter at have afleveret deres børn i vuggestue eller børnehave. Der er for mange, der føler, at de er et krydspres mellem kravene på arbejdspladsen og ønsket om at være til stede i deres børns liv, mens de er små. Men er løsningen så at gå tilbage til den samfundsform, vi havde, inden kvinderne kom ud på arbejdsmarkedet og vi som samfund besluttede at stille daginstitutioner til rådighed for familierne? Og til det er svaret klart nej. Vi er ikke imod, at den enkelte familie vælger at passe sine børn i hjemmet frem for at sende dem i daginstitution, men vi mener, at det – frem for at kræve, at kommunerne betaler forældrene for at gå hjemme med deres børn – er klogere som samfund at stille gode daginstitutioner til rådighed, så begge forældre kan deltage på arbejdsmarkedet og gå på arbejde med en god følelse i maven. Det er godt for samfundsøkonomien, at flest muligt er på arbejdsmarkedet. Det er godt for kvindernes ligestilling, og vi er overbevist om, at det også er godt for børns udvikling at være i gode og trygge daginstitutioner med dygtigt og nok pædagogisk personale, så børnene kan være trygge, udvikle sig og indgå i sociale fællesskaber. Derfor er vores svar på børnefamiliernes udfordringer et andet end Dansk Folkepartis, nemlig at styrke kvaliteten i vores daginstitutioner, for der er meget at rette op på efter mange års besparelser, og det er i den grad på tide, at vi begynder at investere i den næste generation. Derfor er vi i Radikale Venstre glade for, at vi med finansloven for 2020 fik afsat midlerne til at sikre minimumsnormeringer i daginstitutionerne. Og vi vil fortsat arbejde for at skabe endnu bedre rammer omkring en tryg hverdag for børnene, så de kan udvikle sig under de bedste betingelser. Vi står derfor også bag forslaget til vedtagelse sammen med de andre partier bag finansloven, som anerkender vigtigheden af, at alle børn får en god start på livet, og vi opfordrer derfor regeringen til at fortsætte arbejdet med at styrke kvaliteten i vores daginstitutioner.
Tak til den radikale ordfører. Der er ønske om et par korte bemærkninger til ordføreren. Først værsgo til fru Marie Krarup, Dansk Folkeparti.
Tak. Hvad nu, hvis daginstitutioner af høj kvalitet, af superhøj kvalitet, i virkeligheden er skadelige for små børn? Det ved vi simpelt hen ikke. Det er der ikke er nogen der har forsket i i Danmark. Der er nogle, der har gjort det i USA, og der er noget, der tyder på, at der kan være en sammenhæng mellem stress og depression i ungdomsårene og så en tidlig institutionalisering, selv om det er højkvalitetsinstitutioner. Hvis det nu er tilfældet her, ville det jo være – lad os bare sige det – en skandale af dimensioner, at vi går og understøtter et system, som i virkeligheden er skadeligt for unge mennesker. Er det ikke uansvarligt at fortsætte den kurs med at institutionalisere selv velfungerende børn fra velfungerende familier uden at vide, om det er godt eller dårligt? Burde vi ikke sørge for, at der blev foretaget noget forskning på det her område, før vi fortsætter den her massive institutionalisering af selv meget små børn?
Ordføreren.
Jeg er sådan set ikke imod, at vi får mere viden om, hvornår daginstitutioner er gode for børn, hvad der skal til for det, og om alderen for opstart i daginstitution betyder noget. Det er jeg slet ikke imod. Jeg har bare den overbevisning, at gode daginstitutioner helt givet i hvert fald er bedre end dårlige daginstitutioner, og samtidig har jeg den overbevisning, at det er vigtigt, at vi stiller gode daginstitutioner til rådighed, så begge forældre kan gå på arbejde.
Fru Marie Krarup.
Man kan jo under alle omstændigheder nok godt være enig i, at gode institutioner er bedre end dårlige institutioner. Det siger ligesom sig selv. Men der er altså forskere herhjemme, som siger, at man godt kan problematisere selv gode institutioner. Det er ikke nødvendigvis godt for børnene på lang sigt at være der, men vi har ikke tilstrækkeligt med forskning, så vi kan konkludere benhårdt, at det er direkte skadeligt. Men hvad nu hvis det var skadeligt, er det så ikke en uansvarlig kurs at have? Og burde vi da i det mindste ikke give de bekymrede forældre mulighed for i højere grad at passe deres børn selv?
Ordføreren.
Jo, hvis det var dybt skadeligt for alle børn at gå i daginstitution, så skulle de selvfølgelig ikke det. Det mener jeg ikke det er, og jeg ved, at der er enkelte forskere, som mener, at det kan have skadelig effekt også at starte for tidligt i daginstitution. Jeg synes, det er vigtigt, at vi får bredere forskning omkring det her. Det synes jeg ville være udmærket. Men jeg er ikke af den overbevisning, at det er dårligt for børn at gå i daginstitution.
Den næste korte bemærkning er til fru Mette Thiesen, Nye Borgerlige. Værsgo.
Tusind tak. Ordføreren nævner selv det her med kvinders ligestilling, og så er jeg simpelt hen nødt til at spørge ordføreren, om ordføreren ikke mener, at ligestilling også handler om, at man har et reelt frit valg, også til at blive hjemme og passe sine børn, hvis det er det, man som kvinde ønsker. Vil ordføreren ikke bekræfte det?
Ordføreren.
Det er jo spørgsmålet, hvad der er et reelt frit valg. Har man f.eks., som ordføreren for Socialdemokratiet var inde på, et reelt frit valg, i forhold til hvilken forælder der skal gå hjemme, når vi ved, at der er stor forskel på mænds gennemsnitlige indkomst og kvinders gennemsnitlige indkomst. Det mener jeg ikke er tilfældet. Jeg ser det på den måde, at vi i Danmark for mange år siden har valgt at sige, at for at kvinder kan deltage på arbejdsmarkedet, stiller vi gode daginstitutioner til rådighed. Det ville jo have været skørt, hvis man dengang havde sagt: Samtidig sender vi også en check til dem, der vælger at lade være. Vi havde dengang en samfundsform, hvor mange kvinder gik hjemme, men vi valgte at sige, at nu stiller vi gode daginstitutioner til rådighed, så flere kvinder kan komme ind på arbejdsmarkedet, og det synes jeg var en god beslutning.
Fru Mette Thiesen.
Så ordførerens udgave af ligestilling mellem kvinder og mænd er tvang, at kvinder altså skal tvinges til det, fordi man ikke skal have muligheden for at gå og passe børnene hjemme, hvis det er det, man som familie vurderer man ønsker. Det synes jeg er tankevækkende, altså at man fra Det Radikale Venstres side mener det, men det kan jeg jo så høre på ordføreren man mener. Ordføreren nævner også det her med, at børnene skal kunne vokse op i trygge omgivelser, hvor de bl.a. udvikler sig, og mener ordføreren ikke, at danske familier kan stå for trygge omgivelser, og at børnene udvikler sig under gode forhold? Mener ordføreren, at det udelukkende kan ske i en daginstitution, eller kan man også ude i familierne sørge for det?
Ordføreren.
Nej og nej. Jeg mener ikke, at nogen skal tvinges til at deltage på arbejdsmarkedet. Når vi diskuterer øremærket barsel, lyder det, som om vi hiver mændene ud af deres kontorer og ind i hjemmet, og når vi så diskuterer det her, lyder det, som om vi binder kvinderne fast til deres arbejdspladser, og ingen af delene er jo rigtige, for det handler om, hvad det er for nogle incitamenter, vi gerne vil stille til rådighed. Nu har jeg desværre glemt spørgsmål nr. 2, men det kan være, jeg også kan få det gentaget. Men jeg kunne i hvert fald huske, at jeg kunne afkræfte det også.
Den næste korte bemærkning er til fru Pernille Bendixen, Dansk Folkeparti. Værsgo.
Mange tak for det. Ordføreren nævnte, at det var godt for kvinderne, og at det var godt for samfundet, altså det, at kvinderne kom ud på arbejdsmarkedet, var godt for samfundsøkonomien, og det kan man jo for så vidt godt være enig i. Men mener ordføreren også, at det er godt for samfundet, hvis vores små børn får stress allerede fra en tidlig alder, og at den stress faktisk forfølger dem resten af deres liv, således at de faktisk bliver mærket af det i voksenalderen og dermed måske ikke kan bidrage til samfundsøkonomien?
Ordføreren.
Nej, det mener jeg selvsagt ikke. Det er netop bekymringen for den næste generation, der har gjort, at jeg selv har valgt at stille op til Folketinget og kæmpe for bedre forhold i vores daginstitutioner. Jeg vil også godt knytte et par ord til det her med, om børn har godt af at være i hjemmet eller i daginstitution. Jeg mener, vi skal have meget bedre rammer for, at børn kan tilbringe også mindre tid i daginstitution. Det skal jo ikke være et valg mellem deltagelse på arbejdsmarkedet eller ikkedeltagelse på arbejdsmarkedet. Så ud over at arbejde for en bedre kvalitet i daginstitutionerne vil jeg også gerne arbejde for, at vi får bedre rammer for et mere fleksibelt arbejdsliv, herunder et arbejdsliv, hvor man kan skrue op og ned i tempo, alt efter hvor man er i sit familieliv og sin tilværelse.
Fru Pernille Bendixen.
Vi kan vel alle være enige om, at vi gerne vil have bedre og gode dagtilbud, og at de skal være af god kvalitet, men det kan jo aldrig nogen sinde erstatte ens forældre. Selv de dygtigste pædagoger kan aldrig erstatte ens forældre. Det håber jeg at ordføreren er enig i.
Ordføreren.
Det er jeg fuldkommen enig i. Men jeg er også fuldt ud forælder til mit barn, selv om han tilbringer timer i daginstitution. Så den her diskussion om, hvem der er bedst til at være sammen med børnene, synes jeg egentlig rammer ved siden af, for jeg vil jo altid være forælder for mit barn, uanset at han i nogle timer af dagen er sammen med nogle dygtige pædagoger, som sørger for, at han lærer at indgå i et fællesskab med andre børn, og det mener jeg sådan set er rigtig sundt for børn også at gøre, samtidig med at familien selvfølgelig er den grundlæggende vigtigste enhed for børnene.
Tak til den radikale ordfører. Der er ikke flere korte bemærkninger til ordføreren. Den næste ordfører kommer fra SF, og det er fru Ina Strøjer-Schmidt. Velkommen.
I SF arbejder vi for, at børnefamilier kan få bedre mulighed for at få arbejds- og familielivet til at hænge sammen. Det er bl.a. derfor, at vi har foreslået, at vi i Danmark ligesom i vores nabolande får flere barn syg-dage. En bred undersøgelse blandt flere faggrupper har vist, at de få barn syg-dage vurderes til at være den største udfordring i forhold til at få familie- og arbejdsliv til at hænge sammen. Derudover ønsker vi, at småbørnsforældre skal have ret til at kunne arbejde 30 timer om ugen, og at der samtidig skal være mulighed for at låne op til 60.000 kr. pr. barn om året af staten som lønkompensation, hvis der er brug for det. I SF arbejder vi stædigt for at højne kvaliteten i vores dagtilbud. Det har vi gjort ved at kræve minimumsnormeringer, og samtidig ønsker vi et bedre tilsyn, så der kan rettes op på udfordringer og forældre trygt kan aflevere deres børn i dagtilbud.
Tak til ordføreren for SF. Der er ikke ønske om korte bemærkninger til ordføreren, så vi går videre i ordførerrækken. Den næste ordfører kommer fra Enhedslisten, og det er hr. Jakob Sølvhøj. Velkommen.
Tak for det, og tak for anledningen til at drøfte småbørnsforældrenes muligheder for at tilbringe tid sammen med deres børn og betydningen af, at vi som samfund stiller dagtilbud af høj kvalitet til rådighed for forældrene. Jeg tror ikke, der er mange i salen – nu er vi heller ikke så mange – som er i tvivl om, at børneforældrene oplever en utrolig presset hverdag. Der er fuld fart på fra morgen til aften. Det går over stok og sten, når børnene skal afleveres, når de skal hentes igen, og med de mange praktiske gøremål, der skal gøres, og jeg tror, at langt de fleste børneforældre har en oplevelse af, at de har alt for lidt tid til at være sammen med deres børn. Det er en opfattelse, vi deler i Enhedslisten. Vi ser meget gerne, at der findes mere tid til, at forældrene kan være sammen med deres børn. Vi ønsker ikke nogen permanent, betalt hjemmepasningsordning som et obligatorisk tilbud, men vi synes, der er brug for at udvide barselsorlovsordningerne. Vi synes, der er behov for at udvide forældreorlovsordningerne. Vi vil i lighed med SF pege på, at havde vi kortere arbejdstid, var der mere tid til at være sammen med vores unger. Vi kender alle sammen det med, at når børnene er syge, er der store problemer med at få hverdagen til at hænge sammen. Så alt i alt synes vi, at der er stort behov for, at vi som samfund hjælper forældrene til at få mere tid sammen med deres børn. Der er brug for tid til børnene, og det er der også i vores dagtilbud. Der er rigtig meget brug for, at alle børn oplever omsorg, når de er i dagtilbud, både i forhold til den enkelte, men det er også rigtig vigtigt, hvis man skal skabe de børnefællesskaber, der betyder utrolig meget for børn. Det er ikke noget, der bare opstår af sig selv. Det kræver ofte en pædagogisk indsats. Derfor er det rigtig vigtigt, at der ikke er for mange børn pr. voksen. Jeg er helt enig med fru Marie Krarup, når fru Marie Krarup siger, at der er behov for nær voksenkontakt, når der lægges vægt på, hvor vigtig tilknytning til voksne er for børn. Det kræver, når de er i dagtilbuddene, at der er god tid, sådan at der er mulighed for at tage sig af det enkelte barn. Derfor skal vi have gode normeringer, og det er jo fra at være et politisk krav, der gjaldede fra de faglige organisationer for mange år siden, til at være et forældrekrav blevet noget, der i dag også understøttes af forskningen. Enhedslisten kunne godt ønske sig, at der blev forsket meget mere i betydningen af samværet mellem voksne og børn og i kvaliteten i vores dagtilbud. Men jeg synes, vi må sige, at der gennem de senere år er kommet en meget klar dokumentation for, at det giver en kvalitet i børns liv, når der er gode normeringer. Der er rigtig mange udenlandske undersøgelser, som jeg er enig i ikke altid er brugbare i en dansk kontekst. Der kan være en tendens til, at mange af undersøgelserne tager afsæt i særligt udsatte børn. Men jeg synes, der er betryggende forskning, der viser betydningen af, at vi har behov for gode normeringer i vores dagtilbud. Jeg vil også gerne i den her forbindelse påpege værdien af, at vi har en god dagpleje som et tilbud til mange børn. Det er jo forældrene, der må gøre op, hvad for et tilbud de synes er det rigtige af de offentlige tilbud, der stilles til rådighed. Men der er ingen tvivl om, at rigtig mange små børn kan have stor glæde af, at deres forældre vælger dagplejen i stedet for daginstitutionen. Så derfor er det vigtigt, samtidig med at vi arbejder med daginstitutionsnormeringerne, at vi har en meget stor opmærksomhed på, at den kommunale dagpleje har en høj pædagogisk kvalitet. Så med det vil jeg egentlig blot til sidst sige tak til Dansk Folkeparti for endnu en gang at rejse debatten om, hvordan vi skaber et godt børneliv. Jeg synes også, det er rigtig godt, at hele forskningsvinklen bliver bragt ind i vores debat. Jeg er helt enig i, at mavefornemmelser ikke altid er nok til at afgøre, hvordan vi skal tilrettelægge den støtte, vi giver til børnefamilierne, og vores dagtilbud. Så kan det her hjælpe til, at vi får endnu mere fokus på, hvor vigtig forskning er på det her område, så vil vi glæde os over det.
Tak til Enhedslistens ordfører. Der er ønske om en kort bemærkning fra fru Pernille Bendixen, DF. Værsgo.
Tak, og tak til ordføreren for også lige at huske at nævne dagplejen. Jeg synes faktisk, det er lidt uhyggeligt, at når vi i Dansk Folkeparti fremsætter et forslag, der handler om at give forældrene mere tid sammen med deres børn – og det er det, der står i forslaget – så kommer der fra de røde partier en længere tekst om, at vi skal have gode dagtilbud. Så bliver jeg faktisk lidt bekymret for, at det, man straks tænker på, er gode dagtilbud, for hvor er forældrene så henne i det her? Er ordføreren villig til, at vi ser på mere forskning i, hvad det gør ved et barn at være i dagtilbud f.eks. 37 eller 40 timer om ugen?
Ordføreren.
Det synes vi absolut er en god idé. Jo klogere vi kan blive på det her område, desto bedre grundlag har vi for at træffe beslutninger. Jeg forsøgte nu i min tale også at komme rundt om meget andet end dagtilbuddene. Jeg synes faktisk, der er brug for, at forældrene får mere tid i hjemmet til at være sammen med deres børn. Jeg har bare peget på, i hvilken retning vi synes det kunne gå. Altså, ens børn er jo børn længe, og har man nok af dem, kunne man sige, at det at have en permanent ret til at blive hjemme kunne strække sig over ganske mange år. Derfor tror jeg i virkeligheden, medmindre man er glødende tilhænger af borgerløn, at vi er nødt til i fællesskab at finde afgrænsninger for, hvornår det er rimeligt, at det offentlige tilbyder økonomisk hjælp til, at man er hjemme med sine børn. Så det er vel i virkeligheden mere et spørgsmål om, hvor vi sætter grænserne, end en principiel uenighed om den her sag.
Fru Pernille Bendixen.
Det kan der selvfølgelig være noget rigtigt i. Jeg kunne faktisk godt tænke mig at høre, hvad ordføreren egentlig mener om det, man kalder store dagtilbud, hvor man ligesom puljer mange børn f.eks. i en børnehave, så der er over 100 børn i en børnehave. Er det noget, Enhedslisten er for?
Ordføreren.
Jeg tror, det kommer meget an på tilrettelæggelsen. Jeg tror ikke, det er godt, hvis der er alt for mange børn samlet. Jeg tror, at hvis vi har små børnegrupper – og vi så også gerne, at de var meget mindre end de børnegrupper, der er i institutionerne i dag – så er det til fordel for pædagogikken. Hvis man i meget store institutioner er i stand til at organisere institutionen på en sådan måde, at man kan arbejde i mindre børnegrupper, så behøver store daginstitutioner ikke være dårlige daginstitutioner, men kan være fuldt ud lige så gode som andre. Det handler meget om, hvordan man organiserer hverdagen og de fysiske rammer.
Tak til Enhedslistens ordfører. Der er ikke flere korte bemærkninger. Den næste ordfører kommer fra Det Konservative Folkeparti, og det er fru Hanne Bjørn-Klausen.
Tak til Dansk Folkeparti for at sætte fokus på familiernes ret til at passe deres egne børn. Egentlig er det lidt underligt at skulle stå her og debattere, hvordan danske familier skal have lov til at indrette sig. Vi har jo allerede et system, hvor vi giver tilskud til pasning af børn. Det har vi, bl.a. fordi vi også gerne vil have, at der bliver født børn i Danmark, at vi får nye generationer. Som det er i dag, tilfalder økonomien til pasning primært offentlige daginstitutioner, og det vil sige, at vi allerede har indregnet udgiften til pasning af børnene, så hvem der så skal passe børnene, synes jeg jo skal være forældrenes valg. Jeg spurgte sidste år forvaltningen i min egen kommune, hvad en institutionsplads koster. Den er dyrere end det, forældre i andre kommuner får for hjemmepasning, så egentlig kan man undre sig over, at det ikke er alle kommuner, inklusive min egen, som tilbyder hjemmepasning, for det ville faktisk spare mange kommuner penge. Det skal så ikke være et incitament til at gøre det, men det kan undre. Familier i Danmark er forskellige, og de har indrettet sig på forskellige måder, og det skal de have lov til. Vi skal ikke som stat bestemme, hvordan de enkelte familier indretter sig. Derfor mener vi også, at familierne selv skal bestemme, om deres børn skal passes i en offentlig institution eller en privat institution, eller om de skal passes hjemme hos deres forældre. Det vigtigste må altid være barnets tarv og familiens tarv, og det er klart, at vi skal være opmærksomme på børn i udsatte familier. Dem skal vi kere os om, dem skal vi hjælpe helt særligt, så de også får en god start på livet. Og selvfølgelig skal vores daginstitutioner have god kvalitet. Det er der slet ikke noget spørgsmål om. De fleste familier i Danmark kan altså godt selv tage ansvar, og det skal vi ikke som stat blande os i. Vi ønsker, at familierne får mulighed for selv at planlægge deres liv og have så meget frihed som muligt til det inden for fællesskabets rammer. Derfor mener vi også, at det skal være helt og aldeles op til familien selv at bestemme, hvordan de vil opfostre deres barn.
Tak til ordføreren. Der er ønske om en kort bemærkning til hr. Jens Joel fra Socialdemokratiet. Værsgo.
Tak. Ordføreren siger, at det skal være helt og aldeles op til familierne, hvordan de vil indrette sig. Altså, det er Der er jo ikke i Danmark forbud mod at passe sine egne børn. Så det, der er spørgsmålet til ordføreren, er selvfølgelig: Hvad er det, samfundet skal betale for det? Jeg forstår ordføreren sådan, at i alle kommuner skal der sendes det, man betaler for at have barnet i daginstitution; det er det, forældrene skal have for at gå hjemme med det. Er det rigtigt forstået?
Nej, det er ikke rigtigt forstået. I nogle af de kommuner, som har den her ordning, er beløbet lavere end det, vi i min kommune betaler for en daginstitutionsplads, og det er jo også forskelligt i kommunerne. Og det er ikke, fordi det er et svimlende højt beløb, som man får for det, så det er ikke noget, man egentlig vil kunne måle op mod en løn, og det er nærmest en tredjedel af, hvad dagpenge er. Så det er jo ikke, fordi det her er noget, man gør, fordi man skal kunne leve stort af det. Det er mere det her med at sige, at vi har brug for børn i Danmark, vi har brug for kommende generationer, men vi har også forståelse for, at man gerne vil passe sine egne børn selv. Det er lidt i tråd med det, fru Marlene Ambo-Rasmussen sagde tidligere med, at vi jo også tillader barselsorlov, og det her er egentlig bare en forlængelse af barselsorloven, kan man sige.
Hr. Jens Joel.
Men det er sådan i dag, at man selv kan vælge. Det er også sådan, at kommunerne faktisk kan tilbyde det her. Jeg kan stadig væk ikke forstå, hvad det er, De Konservative mener. Altså, hvad er det, ordførerens parti mener man skal have for at gå hjemme? For man må forstå, at hvis det, vi har i dag, hvor kommunerne faktisk har mulighed for at gøre det, og hvis det, at man selv kan vælge, om man sender sit barn i institution, ikke er godt nok, men det herindefra centralt skal bestemmes, hvordan det skal indrettes, er det da underligt, at man ikke kan få et svar på, hvad det præcis er, Det Konservative Folkeparti mener en forælder skal have for at gå hjemme med sit barn.
Ordføreren.
Mit svar er: det kommunale selvstyre – det er også vigtigt her. Prøv at høre her, hr. Jens Joel, nu er det altså mig, der har ordet lige i øjeblikket. Altså, jeg står og forsvarer den konservative grundholdning, og den er, at familierne skal have ret til det her. Vores holdning er, at familierne selv skal have ret til det her, men det er det kommunale selvstyre, der afgør, om kommunerne vil tillade det. Jeg synes, det er underligt, at de fleste kommuner ikke vil tillade det, eftersom de faktisk også kunne spare noget på det. Altså, det skal ikke være incitamentet, men det kan undre mig. Og det undrer mig, at man synes, at det skal være staten, der passer børnene.
Så er der yderligere en kort bemærkning fra fru Anne Sophie Callesen fra Det Radikale Venstre. Værsgo.
Tak for det. Jeg skal bare lige forstå det her med, at ordføreren mener, at kommunerne kan spare penge ved at give et tilskud i stedet for at betale for daginstitutionspladsen. Anerkender ordføreren, at der er en mistet indtægt i form af skatteindtægter, når en forælder så vælger at stå uden for arbejdsmarkedet? Det er, som om der er en elefant i rummet her. Jeg synes, det er helt fint, at man går hjemme og passer sine børn, men hvad er det, samfundet skal betale for? Skal man betale mennesker for at stå uden for arbejdsmarkedet, eller skal vi stille noget til rådighed, så de kan deltage på arbejdsmarkedet?
Ordføreren.
Det har ordføreren ret i, altså at der selvfølgelig er en mistet skatteindtægt. Men lige her er det altså vigtigt, at familierne har en ret. Det er jo meget kort tid, og igen vil jeg sige, at det jo nærmest er en forlængelse af barselsorloven, så det er en begrænset periode.
Spørgeren.
Jeg har ikke yderligere.
Så er der ikke flere korte bemærkninger til den konservative ordfører. Den næste ordfører kommer fra Nye Borgerlige, og det er fru Mette Thiesen.
Det, vi drøfter her i dag, er noget nær essensen af en borgerlig familiepolitik, for familierne er deres egne, de er ikke statens, og derfor skal de selvfølgelig ikke underlægges denne. Det skal være muligt for familierne at indrette sig langt mere, som de selv ønsker, også hvis de ønsker at passe deres børn hjemme de første vigtige år. Vi ved, at de første 1.000 dage af et barns liv er af helt afgørende betydning for barnets udvikling og trivsel, både nu og fremadrettet. Det er alle de centrale sider af livsfundamentet, der grundlægges i de første 0-3 år. Trygheden og nærheden er essentiel, og trygheden er noget helt særligt i familien. I Danmark har vi en klar verdensrekord i at sende børn tidligt i dagtilbud. Det er helt sikkert udtryk for mange forskellige faktorer. Hovedsagen her er ikke, om man skal vælge dagtilbud eller hjemmepasning tidligt. Jeg har selv haft begge mine drenge i en dejlig daginstitution med dygtige medarbejdere og masser af nærhed og omsorg. Jeg havde også på det tidspunkt et job, der gjorde det muligt for mig at være tidligt hjemme og hente dem. Men hvis jeg havde haft en mulighed for at passe dem hjemme i længere tid, ville jeg nok gerne have beholdt dem lidt længere tid hjemme. Hovedsagen her er sådan set, at familierne skal have lov til selv at vælge. Det skal være op til den enkelte familie at indrette sig, som de selv ønsker. Mange familier er i dag fanget i det socialdemokratiske hamsterhjul, og de er afhængige af to indkomster og har derfor, selv om det er et ønske, svært ved at passe børnene hjemme. Det er simpelt hen ikke økonomisk muligt for langt de fleste – det skal der laves om på. Derfor er jeg også rigtig glad for den her forespørgsel. Jeg er også rigtig glad for, at blå blok står sammen om et ønske om mere valgfrihed til familierne, for det er forskelligt, hvordan man vælger at indrette sig som dansk familie. Det er forskelligt, hvad der prioriteres, men vi ved også, at især mødre oplever dårlig samvittighed over ikke at bruge nok tid sammen med deres børn. Jeg kender godt den der dårlige samvittighed, og det tror jeg sådan set vi alle sammen gør, og derfor skal det selvfølgelig også være nemmere for danske familier at passe deres børn hjemme den første vigtige tid, end det er i dag. Det skal være nemmere at indrette sig som familie, som man selv ønsker det. Jeg er skuffet, men egentlig ikke så overrasket over, at Socialdemokratiet holder fast i den her betontankegang om, at daginstitutionen er det eneste rigtige. Det fremgår nærmest også af deres vedtagelsestekst. Ensretning af danske familier og besværliggørelse af deres frie valg er ikke vores kop te. Vi ønsker det modsatte: mindre stat og mere plads til familierne. Derfor er vi glade for, at der er et fælles borgerligt ønske om, at regeringen indleder forhandlinger med henblik på at give familierne bedre valgmuligheder, hvis man ønsker at passe sine børn hjemme. Tak.
Tak for det. Der er en kort bemærkning. Hr. Jens Joel.
Tak til ordføreren. Nu sagde ordføreren, at hun var glad for, at blå blok står sammen, og så kan det være, at ordføreren kan opklare noget for mig. Som jeg hørte både Venstres ordfører og den konservative ordfører, er det ekstremt afgørende, at familierne selv kan bestemme; det er også ekstremt afgørende at stå vagt om det kommunale selvstyre. Altså, kan man godt både mene, at det er kommunerne, der bestemmer, om det her skal være en mulighed, og at familierne skal bestemme? Kan begge dele godt være der på samme tid, eller er man nødt til at vælge, om man holder med familien eller med det kommunale selvstyre i den her sammenhæng?
Ordføreren.
Altså, vi har jo fremlagt et ret tydeligt forslag om, hvordan vi ser den her model skruet sammen, men det, der netop står meget klart i forbindelse med den enighed, der er i blå blok, om en vedtagelsestekst, er jo netop, at vi skal indlede nogle forhandlinger om, hvordan det her skal udmøntes. Vi mener sådan set, at den borgerlige løsning er et skattefradrag, men der kan være rigtig mange muligheder for det. Men jeg vil lige minde ordføreren om, at det faktisk kun er 61 kommuner, der tilbyder den her mulighed for, at forældre kan få tilskud til at passe børn hjemme. Så det er jo ikke alle, der har mulighed for det. Hvis ordføreren spørger helt klart og tydeligt, om vi i Nye Borgerlige mener, at det skal være kommunerne, der bestemmer, eller om det skal være familierne, må jeg sige, at så vil vi altid stå på familiernes side.
Hr. Jens Joel.
Tak for den afklaring, for det illustrerer jo meget godt, at det, som både den konservative ordfører og Venstres ordfører har sagt, ikke kan lade sig gøre: at man lader kommunerne bestemme, men at man samtidig vil sikre, at alle kommuner tilbyder det. Nå, men jeg kan så forstå, at den borgerlige linje her er, at staten skal blande sig mindre, men at staten skal betale. Er det rigtigt forstået?
Ordføreren.
Altså, det er ganske klart og tydeligt, og jeg synes egentlig også, det har været klart og tydeligt ud fra de ordførertaler, der har været, at selvfølgelig skal man have en bedre økonomisk mulighed for at gå hjemme og passe sine børn, hvis det er det, man som familie ønsker. Hvordan kommer den model så til at se ud? Der har vi netop fremlagt vores klare og tydelige forslag, og vi mener, det skal være et beskæftigelsesfradrag. Men vi står sammen i blå blok om et ønske om, at det selvfølgelig er familierne, der skal bestemme. Og ja, selvfølgelig skal der være bedre mulighed for det, også økonomisk.
Tak til Nye Borgerliges ordfører. Der er ikke flere korte bemærkninger. Den næste ordfører er fra Liberal Alliance. Hr. Henrik Dahl.
Tak for ordet. Tilbage i slutningen af 1990'erne udgav jeg en bog, som hed »Den kronologiske uskyld«, og den handlede om min egen generation, som er født i 1960'erne, og der fremsatte jeg den tese, at vi er den første institutionaliserede generation, det vil sige den første generation af danske børn, der i vidt omfang er socialiseret uden for hjemmet. Derfor kaldte jeg min egen generation for børnehavegenerationen, og dermed kommer vi så ind på dagens emne. Det kunne selvfølgelig være interessant med mere forskning, sådan som Dansk Folkeparti lægger op til, men jeg vil nu alligevel påstå, at det er ret selvindlysende, at det at blive socialiseret uden for hjemmet selvfølgelig er en fundamentalt anderledes oplevelse end at blive socialiseret i hjemmet. For det indebærer jo – det var i hvert fald tesen i min gamle bog – at man som noget helt fundamentalt lærer at forstå verdens vilkårlighed, for uanset hvor godt en daginstitution fungerer, er det jo vilkårlige eller tilfældige mennesker, som bliver ens signifikante andre, som det hedder, det vil sige de nøglepersoner, som barnet knytter sig til og spejler sig i. Er det så godt eller skidt? I dag bliver det danske samfund jo i meget, meget vidt omfang regeret af mennesker, der har gået i børnehave. Vi kan jo se os omkring – er det nogle resultater, vi sætter pris på? Ja eller nej. Jeg synes, det er svært at sige, om det ville være gået bedre, hvis landet blev styret af mennesker, der var blevet opdraget hjemme. Det kan ikke udelukkes, men jeg tør ikke komme med en firkantet konklusion. Hjemmet og familiesocialisering er jo rigtig vigtigt, og derfor vil jeg gå tilbage til den debat, som Dansk Folkeparti også rejste om emnet den 29. januar i år, og som jeg faktisk syntes var en rigtig god debat. Der drøftede vi også spørgsmålet, og nu vil jeg lige citere lidt af, hvad jeg sagde der. Jeg sagde – og det er også nogle betragtninger om socialisering: Den fundamentale tryghed, som er nødvendig for en harmonisk personlighed, skabes bedst i familien, og den grundlæggende erfaring af, hvad fællesskab er for en størrelse, og hvad et fællesskab stiller af krav, kommer også fra familien. Så selv om socialisering i en børnehave selvfølgelig godt kan lade sig gøre, og samfundet ikke går under, selv om det bliver regeret af mennesker, der har gået i børnehave, så tror jeg bare, at det er vigtigt at holde fast i, at familiesocialisering bare er noget særligt og noget vigtigt. Det sagde jeg i januar, det siger jeg også nu her i juni, og jeg mener stadig væk, det er sådan, tingene hænger sammen. Vi har jo også et problem i samfundet, for lidt længere nede i talen fortsatte jeg med at sige: Jeg synes alligevel, der i mange år er ført en politik, der hæmmer og besværliggør livet for familier. Vi har et skattetryk, der er så højt, at begge forældre er tvangsindlagt til at arbejde, og det bliver ikke bedre af, at man skal betale en absurd overpris for en bil. Når begge forældre forlader deres børn mange timer hver dag, er det ikke et frit valg – det er for langt de fleste mennesker en nødvendighed, man ikke kan sætte sig op imod. Det er et krav, staten har sat. Det er jo ikke rimeligt, at man bliver anbragt i en tvangsmæssig situation på den måde. Det bør være familien, der er udgangspunkt for socialiseringen, og i det omfang børn bliver passet uden for hjemmet af hensyn til det hellige almindelige arbejdsudbud, bør det være en praktisk foranstaltning og ikke et stykke social ingeniørkunst. Så udgangspunktet, når man taler om socialisering, bør være familien og ikke daginstitutionen, og der bør føres en politik, der fremmer familierne, og ikke en politik, der spænder ben for dem. Og det synes jeg faktisk vi er samlet om i den borgerlige blok i den vedtagelsestekst, som fru Marie Krarup allerede har læst op. Så vi glæder os over debatten og over vores fælles forslag til vedtagelse med vægt på familien og dens betydning. Tak for ordet.
Tak for det. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Så er vi igennem ordførerrækken, og den sidste, der får ordet her fra talerstolen, er børne- og undervisningsministeren. Værsgo.
Tak for det. Tak for debatten, og igen tak til Dansk Folkeparti for at rejse den. Jeg synes, der er noget, jeg slår mig på i den her debat, og det er den der fortælling om, at børn blev passet hjemme i gamle dage. Altså ja, det gjorde nogle børn. Men jeg vil gerne sige, at arbejderklassens børn typisk blev passet af naboens kone eller en ældre dame, der boede lidt længere nede ad gaden, eller noget andet. En stor del af overklassen dengang havde jo sådan set barnepiger til det. Meget store dele af de faglærte arbejdere havde barnepiger til det. Man havde jo simpelt hen folk ansat til at tage sig af børnene, så ideen om det her med, at der skulle være en hjemmegående, nærværende mor i gamle dage, og at alt så er gået helt galt siden, er jo simpelt hen forkert. Altså, en meget stor del af børnene i Danmark har altid været passet af andre end dem, der var deres forældre. Så kommer daginstitutionerne og får sat i system, at der kommer en kvalitet omkring det. Det har jo været alt godt fra havet, der har passet børn i gamle dage, vil jeg gerne sige. Men så har man skabt et institutionslandskab i Danmark, hvor man som samfund og fællesskab tager hånd om, at der kommer kvalitet ind omkring den børnepasning, der er, mens mor og far er på arbejde. Det synes jeg er utrolig glædeligt og værd at tage med. Radikale Venstres ordfører sagde, at det jo havde været mærkværdigt, om man dengang så havde brugt en masse kræfter på at stable det på benene og så i øvrigt havde betalt folk for at gå hjemme, og det er det næste, jeg i virkeligheden slår mig lidt på i den her drøftelse, vi har i dag. Det er, når de borgerlige siger: Staten skal blande sig udenom. Altså, det siger de borgerlige jo rigtig tit, men i den her sammenhæng skal staten blande sig udenom, men staten skal betale. Det er en sjov form for frihed, og derfor undrer det mig på en eller anden måde, at de borgerlige ikke fremlægger et tal for, hvad det her koster: Hvad taber vi i skatteindtægter, hvad taber vi i momsindtægter, og hvor stort et beløb skal man have? For kernen i det her er jo, at det kommunale selvstyre bliver sat ud af spil på det her punkt, og det vil sige, at gennemfører man det her, skal staten betale regningen, og så må man jo komme med et bud på, hvad det er, det skal koste. Der er ikke et af partierne, der stiller sig herop og siger, at det er det her beløb, folk skal have udbetalt, og det er i øvrigt det her, det koster staten, og det er sådan her, vi vil finansiere det. Så til det der med at sige, at man har fremlagt forslag, vil jeg sige: Njae, altså, man har fremlagt et princip for noget, man gerne ville i en eller anden teoretisk verden, men resten af arbejdet er ikke gjort på det. Der er end ikke stillet spørgsmål til det der med, hvad tilbageløbskonsekvenserne er for det, i nogle af de udvalg, hvor man kunne stille de spørgsmål. Det er bare for at sige, at jeg synes, man sådan går med lidt let hånd over det. Jeg synes ellers, de borgerlige normalt plejer at afvise, når nogen partier herinde, og det gør vi i øvrigt også i Socialdemokratiet, stiller forslag om sådan noget borgerløn eller den slags. Her er der jo simpelt hen tale om, at man vil indføre noget, hvor man laver en ydelse, og vi ved ikke, hvad for et niveau den skal have, for det er der ikke nogen partier, der byder ind med, hvor man betaler nogle mennesker for ikke at deltage på arbejdsmarkedet. Jeg synes, det er et ret friskt forslag, vil jeg gerne sige, og særlig, når man så vælger ikke at følge det op med at komme med nogle bud på, hvordan det skal være. Venstre siger, at man ikke vil detailstyre; men det er da så det, man gør, hvis man går ned ad den her vej. For sådan som det er i dag, er det jo netop sådan, at kommunerne selv kan beslutte sig for, om de gerne vil det her. De kan selv beslutte beløbet. De kan beslutte, om de overhovedet vil have ordningen. Det vil sige, at der i meget høj grad netop er tale om i forhold til det kommunale selvstyre, at man selv kan bestemme. Så jeg synes, det blafrer sådan lidt i vinden, hvad det er, blå blok egentlig vil med det her, og forholdet til staten er helt aparte, altså det der med, at man frasiger sig staten og alle de forfærdelige ting ved den, men man vil gerne have, den betaler. Det synes jeg er et skægt sted at stille sig. Og så vil det egentlig være mit bud, at dem, der primært vil bruge den her ordning, vil være dem, der allerede går hjemme. Altså, jeg ved ikke, om de borgerlige partier selv har et bedre bud, men det ville da egentlig være mit bud, at det primært vil være dem, der alligevel går hjemme. Og så er der nogle ting, som jeg mener man også mangler at tage stilling til. Det er bare for at sige, at jeg synes, der er lang vej igen, før man overhovedet med det her kan tale om, at der er et egentligt forslag i det, i hvert fald for en del af de partier, der har været heroppe. Jeg vil i hvert fald sige det sådan, at jeg synes, at den grundlæggende præmis, der er, om, at vi har bevæget os fra et samfund, hvor alle bare helt Tommy og Annika-agtigt blev passet derhjemme af mor, og hvor far gik på arbejde med madpakken, som moren havde smurt, under armen og så derudad, til at vi nu er kommet i et eller andet helvede af et institutionssamfund, er en fortegnelse af, hvordan det var i gamle dage. Og så vil jeg sige det sådan, at jeg synes, det er enormt vigtigt, at man som familie møder en verden, hvor man kan tilrettelægge tingene. I forhold til de ting, jeg har set blive forhandlet på overenskomsterne – det skal vi jo ikke som stat blande os i hvordan man gør – nævnte jeg selv i min tale, at jeg synes, at de fritvalgsordninger, der er der, er en af de bedste opfindelser, der er sket på overenskomsterne i nyere tid, og det vil sige, at ideen om, at man der går ind og siger, at dér bliver der mulighed for at gøre nogle bestemte ting på en del af det, man forhandler hjem arbejdsmarkedets parter imellem, er fint. Men det der med, at staten lige pludselig skal til at bruges på den måde, som de borgerlige lægger op til her, ligger mig ikke meget nært, vil jeg gerne sige. Så alt i alt: Tak for debatten. Vi står ikke så tæt på hinanden på det her spørgsmål; det gør vi så heldigvis på alle mulige andre ting, vi normalt behandler på det her område, men lige her synes jeg godt nok, at man går meget langt i form af at ville lade staten skulle betale en ydelse til folk. Jeg er egentlig spændt på sådan noget med, om det så ville være en højere ydelse end det, man normalt får på kontanthjælp, eller om det ville være en lavere ydelse, eller om man ville få pr. barn, så man kunne ende med at ophobe sådan en meget høj ydelse, hvis bare man har tilpas mange børn. Hvis man f.eks. har otte børn, ville man så kunne få otte gange den pris, det ellers koster at have barnet i daginstitution? Så er det godt nok nogle høje overførselsindkomster, vi lige pludselig giver til nogle grupper. Sådan nogle ting blafrer lidt i vinden; det har jeg ikke rigtig hørt nogen komme med nogle svar på i debatten i dag, så det udestår jo så bare som sådan et stort spørgsmålstegn. Tak for debatten.
Der er nogle korte bemærkninger, først fra fru Marie Krarup.
Jeg synes, det er lidt noget pjat at sige, at det bare er staten, der skal komme og betale. Altså, folk betaler jo faktisk skat. Det kommer faktisk fra de enkelte personer, og så bliver det så brugt til daginstitutioner. Hvis man lod pengene følge barnet, havde man jo nogle muligheder, hvor pengene, kan man sige, i virkeligheden kommer fra skatteborgerne selv. Og så vil jeg sige, at der jo faktisk er folk i salen her, som har fremsat konkrete forslag til, hvordan man kunne gøre. Dansk Folkeparti er kommet med et, Nye Borgerlige er kommet med et. Så der har jo været forslag på bordet. Men det, jeg vil spørge ministeren om, er, hvad det så er, ministeren mener forhindrer, at man både har kvalitetsdaginstitutioner – for det mener jeg også man skal have – men samtidig har en mulighed for at give familier valgfrihed til hjemmepasning, altså en pengene følger barnet-ordning f.eks. Hvad er det, der skulle forhindre det?
Ministeren.
Jamen der er jo ikke noget, der forhindrer det. Sådan som lovgivningen er i dag, kan en kommune vælge at sige: Den her type ordning kunne vi godt tænke os at have i vores lokalsamfund. Det vil sige, at kommunen kan vælge at fastsætte et beløb, som man gerne vil betale forældrene for at hjemmepasse deres børn, hvis de gerne vil det. Så i forhold til det der med, hvad der skulle være til hinder for det, vil jeg sige: Altså, lige nu er der jo sådan set kommunalt selvstyre på det her område. Så er der så nogle partier, der stiller forslag om, at det skal være obligatorisk – altså at man fjerner det kommunale selvstyre på det område, og det er vi ikke indstillet på.
Fru Marie Krarup.
Men man har jo ikke valgfriheden, når den ordning ikke er i ens kommune, og man vil sjældent være så stor en andel af børnefamilier, at man kan have indflydelse på valgets udfald i den enkelte kommune. For så mange er der jo trods alt ikke, som ønsker at tage den indtægtsnedgang, som det selvfølgelig ofte kan være at tage sig af sine børn, mens de er små. Det var det ene, jeg ville spørge om. Jeg vil også spørge om, hvorfor der ikke er nogen interesse fra ministerens side i forskning på det her område. For det er en meget voldsom politik, vi har i Danmark, som skiller sig ud fra andre lande, og alligevel sætter vi ikke ressourcer af, og der er meget, der tyder på, at der kan være bekymrende ting for unge mennesker ved det her.
Ministeren.
Jeg tror, der er rigtig god grund til at kigge ind i, hvorfor en ungdomsgeneration ikke trives. Specifikt er vi gået til det ved at kigge på, hvordan kvaliteten i daginstitutionerne er, og i øvrigt også ved at kigge på, hvorfor det er, at en ungdomsgeneration mistrives. Og så er det jo et spørgsmål om prioritering. Vi har 1.000 børn, der bliver hjemmepasset, og så har vi 280.000 børn, der bliver passet i landets daginstitutioner, dagplejer m.v. I den forbindelse er der en mangel på viden hele vejen over, og jeg har så valgt, at vi starter med den store gruppe, de 280.000, og så kan man sige, at man et eller andet sted dernede af, når der er fyldt på med viden, også når til de andre grupper. Men det har været det, der har været regeringens prioritering.
Tak. Så er der en kort bemærkning fra fru Ina Strøjer-Schmidt.
Tak. Hvis jeg forstod ministeren rigtigt, anerkender ministeren, at børnefamilier er presset, men at regeringen ikke har nogen konkrete forslag på tegnebrættet. Men det har SF jo. Nu nævnte jeg i min tale, at SF ønsker en ret for småbørnsforældre til at arbejde 30 timer om ugen, mulighed for et statsligt lån som kompensation for den nedsatte løn og mulighed for flere barn syg-dage. Hvad mener ministeren om de konkrete forslag?
Ministeren.
Nu skal jeg passe på med at blande mig i en anden ministers ressort, vil jeg gerne sige; så det vil jeg gerne have lov til at blande mig udenom. Jeg kan forholde mig til, hvad regeringen gør på mit eget ressort; det vil være det, der er sædvane for. Det, som vi i regeringen har været meget optaget af, og som vi jo også i fællesskab med hinanden har brugt rigtig mange kræfter på her i starten af regeringsperioden, er at sørge for, at der kommer flere voksne, sådan at man som børneforældre får fred med, at der faktisk er voksne nok til, at man, når man afleverer sit barn i daginstitution, ikke behøver at gå og have ondt i maven, altså fordi forholdene skal være i orden. Det er det, der ligger i hele minimumsnormeringsdiskussionen, og der er i øvrigt sat penge nok af til, at vi også kigger ind i, hvordan man får hævet kvaliteten i forhold til uddannet personale m.v. Det har været den absolutte førsteprioritet at gå ind i det arbejde med hinanden. Og så er der i øvrigt sat flere penge af på folkeskoleområdet, hvilket jeg også mener er et vigtigt spark i retning af, at vi får gjort noget rigtig godt for vores børne- og ungdomsgeneration. Men de konkrete beskæftigelsesrelaterede forslag vil jeg foreslå at ordføreren drøfter med beskæftigelsesministeren.
Fru Ina Strøjer-Schmidt.
Nu er beskæftigelsespolitik jo også på en måde småbørnspolitik, for hele problematikken er jo, at forældre ikke har tid nok til børnene på grund af meget arbejde. Så jeg tænker, at ministeren måske alligevel har en holdning og det hele ikke kun skal besvares af beskæftigelsesministeren. Men jeg havde sådan set regnet med, at ministeren ville svare, at det var op til overenskomstforhandlingerne, men det er jo ikke al arbejdsmarkedspolitik, der er reguleret i overenskomsterne. Der er jo masser af arbejdsmarkedspolitik, der er reguleret i lovgivningen. Så jeg kunne godt tænke mig at spørge den her minister: Hvor mener ministeren, at grænsen går for, hvornår arbejdsmarkedspolitik og familiepolitik skal reguleres i lovgivningen, og hvornår det skal reguleres i overenskomster?
Ministeren.
Det er en super spændende diskussion; jeg har selv været formand for Beskæftigelsesudvalget i en hel del år. Det er en diskussion, som skal fortsættes med beskæftigelsesministeren. Altså, for der er den arbejdsdeling, der nu engang er, og jeg er helt overbevist om, at ordføreren vil få en utrolig god diskussion med beskæftigelsesministeren om det. Så jeg synes egentlig, at vi skal have en eller anden form for respekt for den arbejdsdeling, der er i Folketinget, og det her vedrører Beskæftigelsesudvalgets område og ikke det, vi drøfter her.
Så er der en kort bemærkning fra fru Mette Thiesen.
Tusind tak. Ministeren siger, at så skal staten betale. Hvem er det, der betaler penge ind til staten?
Ministeren.
Det er jo et interessant perspektiv, ikke? For betyder det så også, at man fra borgerlig lejr nu har det sådan, at fordi man selv betaler skat, skal man også have en art overførsel, uanset hvem man er? Så i forskellige livssituationer skal man bare kunne hæve overførselsindkomster, fordi man jo har betalt skat? Altså, når vi betaler skat ind til et velfærdssamfund, foretager vi jo nogle prioriteringer om, hvor det er, der er behov for tingene, og det er jo i hvert fald en helt ny borgerlig linje, må vi bare sige, at man siger: Okay, vi skal betale folk for at være derhjemme. Jeg synes jo, det er en rigtig god idé, at man står til rådighed for arbejdsmarkedet, når man er i den arbejdsdygtige alder, og så skal man selvfølgelig tage ansvaret for, at man har ordentlige forhold omkring børnene. Altså, jeg har aldrig hørt de borgerlige sige, at fordi man har betalt skat, skal man selv kunne bestemme niveauet for sin kontanthjælp, fordi det jo alligevel er ens egne penge. Det ville være en helt ny position, vil jeg gerne sige. Men det er jo selvfølgelig kommet med herind med Nye Borgerlige, altså at der er kommet nye positioner. Så jeg er tidligere blevet overrasket over, at der er opstået noget nyt og spændende. Og det er livgivende, når der kommer nye positioner herind. Men til det der med at tænke, at fordi man som skatteyder selv betaler ind, er det uanset hvad selvfølgelig rimeligt, at man også bare tager noget ud, vil jeg sige, at der er jeg simpelt hen ikke.
Fru Mette Thiesen.
Det, vi drøfter her, er danske familier, som er på arbejde og går og bidrager til samfundet, og det er dem, der betaler skatten til staten, og det her handler sådan set bare om at give dem en bedre mulighed for at kunne passe deres børn hjemme. Men jeg er meget åben for, at vi laver en generel skattenedsættelse; det er vi superklar til, for i forvejen betaler danskerne alt for meget i skatter og afgifter. Men det her handler jo sådan set om, om ministeren egentlig er klar over, hvem det er, der betaler til staten. Så det er altså ikke staten, der kommer med en gavebod. Det handler om, at folk skal have lov til at beholde flere af deres egne penge og have lov til at have bedre mulighed for at indrette sig, som de selv ønsker.
Ministeren.
Det er jo så interessant, om ordføreren vil stille krav om, at den person, der skal have pengene udbetalt, faktisk har bidraget til fællesskabet. Altså, for der er jo en stor risiko for med det her forslag, at man ender i en situation, hvor det er til folk, der alligevel går hjemme – og det vil sige ikke har betalt skat, men tværtimod faktisk har været på overførselsindkomst. Og i forbindelse med at de så går over på den her ordning, dropper de overførselsindkomsten, og så får de så nogle andre penge fra staten. Altså, der er jo nogle huller her, som jeg ikke mener er lukket, og det mener jeg simpelt hen ikke duer. Og så er det klart, at jeg synes, at de steder, hvor man kan diskutere, om det her er relevant, jo f.eks. er i forbindelse med overenskomsterne, hvor man laver fritvalgsordninger. Men den borgerlige position undrer mig simpelt hen bare, altså at man tænker: Staten skal blande sig udenom, men staten skal betale. Det er i hvert fald nyt.
Tak. Så er der en kort bemærkning fra fru Marlene Ambo-Rasmussen.
Tak. Ministeren sagde det i den foregående runde, og hun kom lidt ind på det igen, nemlig at vi i Venstre netop går ind for det kommunale selvstyre. Ministeren begyndte også at tale ind i, at Venstre derved lægger op til, at vi også gerne vil detailstyre det her. Det mener jeg nu ikke, for så kan man sådan set sige, at vi lige så godt kan droppe alle de ting, der kommer herindefra, og lægge alt frit ud til kommunerne. Det her synes jeg er et af de steder, hvor vi sætter rammen for nogle ting, fordi vi netop giver familien det reelle frie valg. Det er lige præcis det, vi også her gerne vil slå på i Venstre. Jeg kan også vende det rundt og sige, at Socialdemokratiet jo detailstyrer så mange ting. Det kan man jo bl.a. se i forhold til minimumsnormeringer. Så er der det om staten, men Socialdemokratiet blander sig jo netop, når man siger, at man ikke vil betale folk for at gå hjemme og passe deres egne børn. Så fjerner man jo også bare et reelt frit valg for familierne. Det synes vi i Venstre bare er rigtig ærgerligt.
Ministeren.
Lad os lige tage den der om kommunerne først, for nu er det jo ikke så længe siden, Venstre havde regeringsmagten, og det vil sige, at der må være en eller anden kollektiv hukommelse i Venstre af, at hvis man går ind og pålægger kommunerne at skulle det her, får man også som stat lov til at betale. Derfor ville det i hvert fald som minimum være rart at vide, hvor Venstre mener at de penge skal komme fra, og om man overhovedet har dannet sig et overblik over, hvilket beløb vi taler om, eller om man, fordi man nu ikke sidder i regering længere, bare kan gøre sådan noget med at støtte et forslag af den her karakter, uden at de ting er blevet gennemgået. Så vedkender jeg mig da fuldstændig, at vi som socialdemokrater har en opfattelse af, hvordan man kan bruge statsapparatet til alt muligt godt, herunder at sørge for, at der kommer flere hænder i daginstitutionerne. Så det, der undrer mig, er, at man som et liberalt parti seriøst siger: Den måde, vi blander os udenom på, er, ved at staten skal betale. De liberale lærebøger må da skulle skrives om, for mig bekendt har det normalt været liberalt at sige, at staten blander sig udenom, og det vil sige, at familien også selv skulle stå for at betale. Det vil sige, at den normale liberale position ville være at sige, at det står familierne frit for at passe deres børn selv, men at de så må gå ned i levestandard.
Fru Marlene Ambo-Rasmussen.
De kommer i den grad også til at gå ned i levestandard, for de beløb her er jo ikke tilnærmelsesvis nogen guldgrube. Vi ligger mellem 20.000 kr. om året og op til små 100.000 kr. om året. Men det giver forældrene den her reelle valgfrihed til selv at indrette sig, som de vil. Jeg kan jo godt se en af de her familier for mig, som ikke lige kan få den rigtige daginstitutionsplads, og som så lige et par måneder vælger den her ordning. Det giver da rigtig god mening, at familierne har den her mulighed, og det er da overhovedet ikke en guldgrube, vi taler om. Jeg synes da også, det er paradoksalt, at ministeren bruger sin taletid på at beskylde Venstre for alt muligt. Vi vil helt enkelt bare gerne sikre det frie valg. Længere er den sådan set ikke. Det er så bare ærgerligt, at regeringen ikke vil det på det her punkt. Det er det frie valg til familierne.
Ministeren.
Nu siger ordføreren så, at det ikke er nogen guldgrube. Det er vel tæt på næsten at være det dobbelte af, hvad en ung kontanthjælpsmodtager får i dag. Så hvis man f.eks. som 24-årig får et barn og bliver tilbudt op til 100.000 kr. for at gå derhjemme og passe sit barn, taler vi om, at den unge får en ydelse, der er næsten dobbelt så høj som den, man kan få som ung kontanthjælpsmodtager. Det er bare for at sige, at man jo godt kan vælge at gå den vej, men det har bare nogle afledte konsekvenser, som jeg synes man ser stort på i den her debat. Det er jeg er bare overrasket over. Dansk Folkeparti og De Konservative har altid haft den familiepolitiske position, men det undrer mig, at Venstre også har den.
Så er der en kort bemærkning fra fru Hanne Bjørn-Klausen.
Tak. Ministeren gør meget ud af at revse blå blok her for, at staten skal betale. Når jeg kigger på det her forslag til vedtagelse, som er fremlagt af regeringen og dens støttepartier, så er det noget med, at kvaliteten i daginstitutionerne skal forbedres og styrkes. Jeg tænker på, om I har et forslag til finansiering på det her område, når nu vi bliver revset for, at vi ikke har regnet på vores forslag endnu.
Ministeren.
Ja, vi har sat op til 1,6 mia. kr. af til dagtilbudsområdet hen over de næste 4 år. Så ja, det har vi et finansieringsforslag til, som blev tredjebehandlet umiddelbart inden jul sammen med finansloven. Så det har vi jo sådan set skaffet pengene til – som ikke er udmøntet endnu – så pengene er der, og så skal vi bare sætte navn på dem. Og så vil jeg sige i forhold til det med, at staten skal betale: Ja, det mener jeg da. For ja, under normale omstændigheder vil derudad. Det er jo sådan set en helt vanlig rød position. Det, der er mærkeligt i den her sammenhæng, er jo, at Venstre stiller sig et sted, hvor man vil skabe en ny type overførselsindkomst, og hvor vi ikke kan få at vide, hvad niveauet er; vi kan ikke få at vide, hvad modkravene er; vi kan ikke få at vide, om man får et beløb for hvert enkelt barn, sådan at man kan få et utrolig højt beløb, hvis man har fået otte børn og går derhjemme – altså alle mulige afledte ting, som vi ikke kan få svar på. Så det er bare for at sige: Ja, selvfølgelig har vi sat penge af til det her, for vi har jo forhandlet en finanslov; vi har sat et meget stort beløb af på daginstitutionsområdet, som skal sikre en ordentlig kvalitet for pasningen af børnene.
Fru Hanne Bjørn-Klausen.
Jeg må bare tage som udgangspunkt, at jeres forslag egentlig er noget, der allerede er vedtaget. Så det er bare en bekræftelse af noget, der allerede er vedtaget.
Ministeren.
Nej, som jeg sagde, er pengene sat af, og det vil sige, at finansieringen er skaffet. Og det, som vi skal hen over det kommende halve år, er jo så at forhandle om, hvordan vi sørger for de ting, der i øvrigt står i den vedtagelsestekst, som vi også har kigget på. Så det, der jo er min kritik, er, at der i det borgerlige forslag, der ligger her, ikke ligger nogen finansiering; der ligger ikke nogen oversigt over, hvad det koster, og hvad de afledte konsekvenser er. Og så vil jeg sådan set bare sige i forhold til det, vi selv har gjort, at ja, vi har så sat utrolig mange penge af, og så udestår det nu at få forhandlet på plads, hvordan vi får højnet kvaliteten, i de forhandlinger om minimumsnormeringer, der fortsætter efter sommer.
Tak til børne- og undervisningsministeren. Der er ikke flere korte bemærkninger. Og så har ordføreren for forespørgerne, fru Marie Krarup, bedt om ordet til en anden runde.
Tak. Jeg vil blot takke for debatten og selvfølgelig først og fremmest takke for den blå opbakning til det forslag til vedtagelse, som vi kom frem til, og som jeg synes er virkelig godt, og hvor der jo står, at Folketinget pålægger regeringen at indlede forhandlinger med Folketingets partier med henblik på initiativer til at give familier med små børn bedre muligheder for hjemmepasning. Og dermed har vi jo svaret på det spørgsmål, som ministeren rejste her. Vi har ikke et endeligt forslag. Der er nogle partier, der har fremlagt nogle forslag, men vi beder faktisk om, at man begynder at se på nogle forslag for at tage den her problematik alvorligt. Så selvfølgelig foreligger der ikke umiddelbart nogen præcise udregninger af, hvad en bestemt ordning vil koste, for der er ikke en bestemt ordning endnu; det er jo sådan set det, man skal finde frem til. Men tusind tak for en god debat. Jeg er selvfølgelig ærgerlig over manglen på forståelse fra regeringens side, og jeg ser med bekymring på, at regeringen ikke er bekymret over, at man fortsætter den kurs, uden at man har tilstrækkelig viden på området, og uden at man forsøger at sætte forskningsprojekter i gang eller interesserer sig for det. Det er meget, meget ideologisk – nærmest betonideologisk, vil jeg sige. Og jeg har også en ærgrelse over, at der ikke er en forståelse for, at man jo sagtens kan have både gode kvalitetsinstitutioner – som vi helt sikkert skal have – og have mulighed for, at forældre i højere grad kan passe deres børn selv. Men tusind tak for debatten. Jeg er glad for, at vi i hvert fald endnu en gang fik skitseret eller fik styr på, hvad det er for nogle forskelle, der præger os her i Folketinget, når vi diskuterer familier og børn. Tak for debatten.
Tak til fru Marie Krarup. Da der ikke er flere, der har bedt om ordet, er forhandlingen sluttet. Afstemningen om de fremsatte forslag til vedtagelse vil som nævnt først finde sted torsdag den 18. juni 2020.
Der er ikke mere at foretage i dette møde. Folketingets næste møde afholdes i morgen, onsdag den 17. juni 2020, kl. 10.00. Jeg henviser til den dagsorden, der fremgår af Folketingets hjemmeside.