Dame i gospodo narodni poslanici, član 85. stav 1. kaže da se sednice Narodne skupštine održavaju utorkom, sredom i četvrtkom u vremenu od 10,00 do 18,00 časova, a član 86. stav 2. kaže da ukoliko predsednik konstatuje da na početku radnog dana u sali za sednice nije prisutna najmanje jedna trećina narodnih poslanika, sednica se odlaže za jedan sat. U 10,00 ovde nije bio dovoljan broj poslanika. Sada je već, gospodine Markoviću, 10,10 časova, pa bih tražio da mi date objašnjenje u skladu sa Poslovnikom ili eventualno da se Skupština izjasni da se vrati vreme 10 minuta unazad. Hvala.
Hvala vam, gospodine Šaroviću. Dakle, upravo tako, član 86. stav 2. kaže - ukoliko predsednik konstatuje da na početku radnog dana, dakle, prilikom konstatovanja, u sali za sednice nije prisutna najmanje jedna trećina narodnih poslanika, sednica se odlaže za jedan sat. Na početku radnog dana konstatovali smo, a to ne može da bude sigurno pre 10,00 sati, jer Skupština radi od 10,00 do 18,00 časova. Vrlo jasno zbog toga sledeći stav kaže - ukoliko ni posle pomeranja početka sednice od jednog sata. A da se želelo i da je predlagač Poslovnika želeo da to bude tačno 10,00 časova i tačno u 11,00 časova, treći stav bi glasio - ukoliko nije u 11,00 časova. Međutim, jasno se kaže - ukoliko ni posle jednog sata od pokušaja otvaranja sednice. Dakle, to ni na jedan način ne govori o atomskom časovniku ili pokušaju da se precizno vraća vreme. Zahvaljujem. Da li ste zadovoljni odgovorom? Da ili ne? Ne? Hvala. Po Poslovniku. Izvolite, narodni poslanik Nemanja Šarović, po Poslovniku.
Gospodine Markoviću, i ranije sam vas upozoravao da apsolutno ne pokušavate da me naterate da se izjašnjavam sa mesta, iz hodnika, ili bilo kog drugog mesta, sem sa govornice, o bilo čemu. Dakle, ovde u ovoj sali se govori jedino sa govornice, te da li sam zadovoljan vašim objašnjenjem ili nisam, objasniću upravo sa ovog mesta. Naravno, nisam zadovoljan vašim objašnjenjem. Mislim da je vaše objašnjenje sramno, isto tako kao što mislim da je vaše ponašanje sramno. Ukoliko vi mislite da ovde sede neki nerazumni ljudi, da ovde sedi neko ko ne može da pročita i da rastumači ovaj poslovnik, onda se grdno varate. Nemojte pripisivati sebi veća ovlašćenja nego što ih imate, a svakako nemate ovlašćenje da ovde od bilo koga pravite budalu. Ne znam da li vi mislite da je ovde neko zaboravan, da se ne seća kako ste obrazlagali upravo ove članove poslovnika kada ste ovaj nesrećni poslovnik i predložili. Vi ste sami rekli da će sednice počinjati tačno u 10,00 časova ujutru, a što uostalom i kaže član 85, jer on gospodine Markoviću ne kaže da će sednica početi od 10,00 časova, pa nekada u nekom narednom daljem periodu, nego kaže da radni dan počinje u 10,00 časova, jasno i glasno. Dakle, ukoliko u 10,00 časova nemate kvorum, dužni ste da odložite početak sednice za jedan sat ili da jednostavno priznate da ste prekršili Poslovnik, pa da čak i ovaj nakazni poslovnik, kakav danas imamo, ne želite da poštujete. Hvala.
Hvala vama. Naravno, prvo vam izričem upozorenje zbog vređanja narodnih poslanika, jer nije sramno citirati Poslovnik Narodne skupštine. Dakle, još jednom kažem, tačno sam citirao, odrednica tog tipa ne postoji, kao što ne postoji nijedna odrednica koja bi tražila da se poslanik posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine pojavi za govornicom i potom daje objašnjenje. Ne, Poslovnik jasno kaže, ako i posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine narodni poslanik ostane pri tvrdnji da je Poslovnik povređen, Narodna skupština će bez pretresa odlučiti o tom pitanjuu danu za glasanje. Pa, vas, kao i malopre, pitam da li ste zadovoljni ovim objašnjenjem. Dakle, još jednom vas pitam, prvo, da li ste zadovoljni pojašnjenjem? Ne. Po Poslovniku? Izvolite, gospodine Šaroviću.
Gospodine Markoviću, možda bi ipak najbolje bilo da ste vi podneli ostavku još onda kada je to tražila SRS, jer je očigledno da vi ili ne razumete ove odredbe Poslovnika ili iz sebi znanih razloga ne želite da ih primenjujete. Da li vi želite da kažete da negde u Poslovniku piše da poslanici treba da govore sa svog mesta? Onda uzmite i iznesite ovu govornicu, bacite je negde, ostaće samo vama mikrofoni i onda radite šta god hoćete. Dakle, kao narodni poslanik imam pravo da se izjasnim da li sam zadovoljan vašim objašnjenjem o povredi Poslovnika, za koju sam tvrdio da je učinjena. Ukoliko nisam zadovoljan, to što Poslovnik kaže da će se Skupština bez rasprave izjasniti, to znači da, kada dođe dan za glasanje, neće se voditi nova i posebna rasprava, neće poslaničke grupe imati pet sati vremena da raspravljaju o tome da li je povreda Poslovnika učinjena ili nije. Dakle, i ovu odredbu ste pogrešno protumačili. Pozivam vas još jedanput da mi odgovorite da li je u 10,10 zaista toliko sati ili može skupštinska većina glasanjem da kaže da nije 10,10, sada je 10,00. Vi možete da se izjasnite i da je danas subota, ali to ostaje na vama. Samo želim da žigošem to vaše protivpravno ponašanje, da to ostane za istoriju, kako ste brutalno kršili ovaj akt koji ste sami predložili i koji je vaša skupštinska većina izglasala.
Pošto ovo nije bila povreda Poslovnika, nema potrebe nikakvo pojašnjenje. Vi ste se samo javili po Poslovniku. Vi ste se ponovo pozvali na to da je prekršen Poslovnik zbog toga što sednica nije počela tačno u 10,00. Još jednom vas molim da pažljivo pročitate član 85. stav 1, koji kaže da se sednice održavaju utorkom, sredom i četvrtkom u vremenu od 10,00 do 18,00 časova, sa prekidom od jednog sata, te član 86. koji u stavu 2. kaže: "Ukoliko predsednik konstatuje da na početku radnog dana", dakle ne u 10,00, "u sali za sednice nije prisutna najmanje jedna trećina narodnih poslanika, sednica se odlaže za jedan sat." A stav 3. kaže: "Ukoliko ni posle pomeranja početka sednice od jednog sata", dakle norma ne glasi - posle provere u 11,00 časova, nego "ukoliko ni posle pomeranja početka sednice od jednog sata ne postoje uslovi za početak rada sednice Narodne skupštine, sednica se odlaže za naredni dan". U našem slučaju, niti je bilo pomeranja od jednog sata, niti je bilo potrebe da se ona pomera, jer je na početku radnog dana u 10,05 ili 10,06 minuta, koliko je bilo u trenutku kada je predsednik primenom elektronskog sistema konstatovao prisustvo 89 poslanika, dakle više od jedne trećine, ne postoji nijedan razlog da, još jednom ponavljam, govorimo o povredi Poslovnika. Želeli ste još jednom po Poslovniku? Izvolite, gospodine Šaroviću. Istovremeno vas upozoravam da mi već nekoliko puta skreću pažnju da ste po Poslovniku dužni, kada ste prisutni u sali, da vaša kartica bude u vašoj poslaničkoj jedinici, što nije slučaj, što je krešenje Poslovnika i zbog toga vas upozoravam drugi put danas. Izvolite.
Vrlo ste ljubazni, gospodine Markoviću. Prihvatam vašu kritiku. Za razliku od vas, pokazaću da sam razuman čovek i da je činjenica da moja kartica nije ubačena. Eto, zaboravio sam, pa ću karticu ubaciti.
Oprostite, gospodine Šaroviću, da li tvrdite da predsednik Skupštine nije razuman?
Molim vas da me ne prekidate. Gospodine Markoviću, imajte strpljenja.
Samo predsednik Skupštine ima pravo da prekida govornika. Dakle, koristim se osnovnim pravom po Poslovniku. Sada vas pitam da li sam pogrešno shvatio ili ste vi rekli da predsednik Skupštine nije razuman?
Gospodine Markoviću, da li sam dobio reč ili nisam dobio reč? Naravno, objasniću kada to budem želeo.
Oprostite, vrlo je važno zbog toga što moram da postupam po Poslovniku, a budući da sam vam izrekao dva upozorenja, za slučaj da ste rekli da neko ovde nije razuman od narodnih poslanika, u tom slučaju bih morao da vam izreknem i opomenu, pa je važno da pojasnite narodnim poslanicima, jer ste dužni da poštujete dostojanstvo ove skupštine. Budite ljubazni i recite mi.
To bi mi zaista bilo pravo zadovoljstvo, gospodine Markoviću. Ukoliko već niste u stanju da održite koncentraciju, onda pogledajte zapisnik i videćete šta sam tačno rekao. Znači, pozvao sam se na svoj razum, ali mi zaista ne pada na pamet da vam objašnjavam šta sam rekao. Konstatujte posle šta sam rekao, pa u skladu sa tim i donesite odluku da li ćete primeniti neku sankciju.
Onda vam se izvinjavam, gospodine Šaroviću, nisam shvatio da se pozivate na svoj razum. U tom slučaju nema ničega od povrede Poslovnika. Izvolite.
Gospodine Markoviću, kao prvo, molio bih vas da mi vratite vreme, a kao drugo, molio bih vas da više ne kršite svojim bahatim ponašanjem Poslovnik, da ne pravite cirkus od ove Narodne skupštine.
Budite ljubazni, vreme vam je vraćeno, a sada mi citirajte član po kome ste se javili.
Gospodine Markoviću, da li ćete prestati da me prekidate?
Nažalost, gospodine Šaroviću, ne mogu da prestanem, jer je to moja obaveza, po članu 27. predsedavam Narodnom skupštinom i u okviru toga nastojim da sve poslanike privedem ponašanju prema Poslovniku. Vas sam zamolio, u četvrtom sada javljanju po Poslovniku, da kažete po kom članu se javljate za reč po Poslovniku. Budite ljubazni i recite.
Gospodine Markoviću, vi apsolutno nemate pravo da privodite ovde poslanike bilo čemu. Vaše je da, u skladu sa članom 27, vodite sednice Narodne skupštine, u skladu sa zakonom, Poslovnikom, Ustavom Republike Srbije itd. Nemate vi ovlašćenje da privodite bilo koga bilo gde. Vi ste ovde prvi među jednakima i to morate da shvatite. Kao drugo, ukoliko mislite da ću izgubiti živce zbog vašeg neprestanog upadanja meni u reč, onda se grdno varate. Gospodine Markoviću, imam vremena koliko god hoćete, tako da, ukoliko želite, što se mene tiče, naredna dva dana možemo da raspravljamo o Poslovniku, ima dovoljno članova. To što vi kažete da se javljam četvrti put, javiću se, ukoliko je potrebno, i 44 puta, dok god vam ne objasnim neke odredbe Poslovnika, šta one suštinski znače. Vi možete i da potražite pomoć nekih stručnih službi, ali budite sigurni da više nećemo dozvoliti da, zbog toga da se ne bi javljali dva ili pet puta, vi na ovako brutalan način izigravate i poslanike i Narodnu skupštinu. Dakle, povređen je član 104, koji kaže da su narodni poslanici dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Gospodine Markoviću, vi ga ne poštujete, zato što sada pokušavate da ovde licitirate i pregovarate da li je bilo u 10,06, 10,08 ili 10,10 minuta. Ono što je činjenica, to je da nije bilo u 10,00 časova; 10,00 časova je prošlo. Da ste hteli, mogli ste odmah to da priznate, da izbegnete ovu kompletnu raspravu. Vi to ne želite, nego želite da napravite ovde neke poslanike ludim, pa da kažete "na početku radnog dana". Vi bi mogli svojom slobodnom voljom da tumačite kada će taj početak dana biti, ali nažalost, postoji odredba člana 85. koja je imperativnog karaktera i koja kaže da je radno vreme od 10,00 do 18,00 časova, sa prekidom od jednog sata. Vi onda imate pravo da po osnovu svoje slobodne volje kažete da li će ta pauza biti u 10,01 ili će biti u 11,00, 12,00, 17,00 ili u bilo koje vreme. Jednostavno, vi ne možete da menjate ono što je na imperativan način određeno. Znači, nije ovo nešto što je ostavljeno na volju predsedniku Narodne skupštine.
Hvala vam, vreme je isteklo.
Gospodine Markoviću, opet me prekidate. Upozoravam da mi u ovo vreme koje teče sve vaše prekide ubrojite, kao i vreme koje mi je bilo potrebno da citiram članove Poslovnika koji su prekršeni.
Gospodine Šaroviću, vratio sam vam vreme, o tome sam vas i obavestio. Budite ljubazni, govorite preko tri minuta. Zahvaljujem. Da li želite da još jednom jasno pročitamo stav, pošto imperativna norma svakako nije da se sednice Narodne skupštine održavaju utorkom, sredom i četvrtkom od 10,00 do 18,00, sa prekidom od jednog sata. Dakle, još jednom podsećam na član 104. koji kaže da su narodni poslanici dužni da se jedni drugima obraćaju sa uvažavanjem, te vas molim bez dobacivanja tokom izlaganja jednog narodnog poslanika. Izvolite, gospodine Šaroviću, po Poslovniku.
Gospodine Markoviću, rekao sam da je povređen član 104, da je povređen član 27. i da je povređen član 85. Nisam vas pitao da li je norma u članu 85. stav 1. imperativnog karaktera ili nije. To je nešto što pokazuje svu besmislenost ovoga što radite. Možete vi sa vašom skupštinskom većinom da izglasate da je to norma deklarativnog karaktera, ovakva ili onakva, ali jednostavno svakome ko je završio godinu ili dve pravnog fakulteta jasno je o čemu se radi. Prihvatam da niste pravnik, ali nemojte onda ubeđivati nas koji jesmo koja je norma kakvog karaktera i da li ste obavezni da je poštujete ili niste. Dakle, ukoliko vam to nije jasno, nije sramota, potražite pomoć. Pored vas sedi sekretar Skupštine ili zamenik sekretara, pa neka vam on objasni koja je norma kakva i da li treba ili ne treba da je poštujete, ali nemojte nama koji jesmo pravnici objašnjavati nešto što je zaista besmisleno. Drugo, prilikom moga prethodnog javljanja ste me prekinuli posle tri minuta. Podsećam vas da imam pravo da govorim tri minuta, ali se u ta tri minuta ne uračunava vreme koje mi je potrebno da citiram članove Poslovnika koji su, po mom mišljenju, povređeni. Citirao sam tri člana Poslovnika i vi ste trebali to vreme koje je svakako duže od 20 ili 30 sekundi da uračunate u ova tri minuta, odnosno da odbijete od ta tri minuta, tako da sam sigurno imao mnogo više vremena da govorim nego što ste vi procenili i nego što je bio trenutak kada ste isključili mikrofone. Zbog toga ste ponovo napravili još jednu povredu Poslovnika i onda je trebalo da kažete da mi oduzimate reč, ali je trebalo da kažete i zašto, a ne jednostavno da se tako silno ponašate, da isključite mikrofone i da mislite da je to gotovo. Dakle, vi ste prvi među jednakima. Nemojte dozvoliti, gospodine Markoviću, da se i vama dešava ono što se dešavalo nekim prethodnim predsednicima Narodne skupštine, jer ovo nasilje koje vi vršite je jednako onom koje su oni vršili. Pazite dobro šta radite, da vam se ne bi ponovila sudbina onih koji su tu sedeli pre vas, a vidim da ponavljate iste greške koje su oni pravili.
Dakle, po istom članu 104. dajem objašnjenje. Narodni poslanici dužni su da se jedni drugima obraćaju sa uvažavanjem. U odnosu na to, posle tri minuta i 36 sekundi, u okviru čega je očito bilo uračunato i citiranje od, kako kažete, 20 sekundi, ja sam vas obavestio da ću morati da vodim računa o tome da po Poslovniku imate na raspolaganju samo tri minuta. Da li ste zadovoljni odgovorom? Narodni poslanik sada i fizički više nije prisutan. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ZAŠTITNIKU GRAĐANA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Snežana Lakićević-Stojačić, Milan Marković, Leila Ruždić-Trifunović, Marko Krstin, Milka Silajev, zajedno Ljiljana Nestorović i Meho Omerović, Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Nemanja Šarović, Gordana Pop-Lazić, Vojislav Milajić, Momir Marković, Milan Stevović, Petar Jojić, Božidar Koprivica i Ksenija Milivojević i Odbor za pravosuđe i upravu. Na sednici Odbora za pravosuđe i upravu narodni poslanik Marko Krstin povukao je amandman na član 18. Predloga zakona. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naziv Predloga zakona amandman je podnela narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, poslanička grupa Demokratske stranke podnela je amandman na naziv Predloga zakona i predložila da se on menja i glasi - Predlog zakona o građanskom braniocu. Razlozi su višestruki. Obzirom da se na osnovu jednog zakona i jedne odluke u našem pravnom sistemu pojavljuju dva različita naziva, podsetiću vas po Zakonu o lokalnoj samoupravi, član 126, pojavljuje se naziv građanski branilac, a po Odluci o osnivanju ombudsmana, koju je donela Skupština Vojvodine 2003. godine, imamo naziv ombudsman. Sada ovim zakonom uvodimo treći termin, koji se zove zaštitnik građana, nepoznat termin u našem sistemu, prilično nerazumljiv termin i brinemo se da ćemo u tom slučaju faktički izazvati jednu konfuziju i nemogućnost građana Srbije da shvate kakve su, da li su, da li postoje i koje su nadležnosti organa koji faktički obavljaju identične funkcije u odnosu na oblast kojom se bave, različite u odnosu na regione koje pokrivaju, a zovu se na tri potpuno različita načina. Ne vidim mogućnost adekvatnog objašnjenja da u Srbiji u jedinstvenom pravnom sistemu onaj ko se bavi osnovnim funkcijama, koje predviđa ovaj zakon, na nivou Pokrajine se zove ombudsman, na osnovu Zakona o lokalnoj samoupravi se zove građanski branilac, a na osnovu ovog predloga zakona se zove zaštitnik građana. Iz tog razloga poslanička grupa DS predlaže da ovaj zakon promeni naziv i zove se Predlog zakona o građanskom braniocu, kako je to već ova skupština faktički odlučila kada je prvi put uveden institut građanskog branioca usvajanjem Zakona o lokalnoj samoupravi.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne ulazeći u samu suštinu podnetog amandmana, samo da kažem da veoma lepo zvuči na čistom srpskom jeziku ombudsman, pa se zalažem da tako ostane.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovu početnu dilemu oko naziva Predloga zakona rešio je Ustav Republike Srbije. Ustav Republike Srbije ima jedno poglavlje koje počinje sa - republički organi. Tu je dat spisak svih državnih organa. Na prvom mestu Narodna skupština, predsednik Republike, Vlada Republike Srbije. U tom istom poglavlju kao organi državne uprave ministarstva, u okviru njih uprave, upravne organizacije, inspektorati, sekretarijati, zavodi, kao i direkcije. Sve su to državni organi, a što se tiče sudske vlasti posebno poglavlje govori o sudovima i javnom tužilaštvu, pa onda posebno poglavlje o Ustavnom sudu Republike Srbije i tu je završen spisak državnih organa. To što je negde određeno da bude ombudsman nekim zakonom, očigledno je u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije. To što na nekom nivou postoji neko ko štiti građane na sličan način kao taj ombudsman, to nije u skladu sa Ustavom, ali moram da kažem da ni ovaj predlog zakona nije u skladu sa Ustavom. Kada bi mogao da bude u skladu sa Ustavom? Tek onog momenta, ukoliko je u Ustavu Republike Srbije propisano, postoji jasna odredba o zaštitniku građana, ombudsmanu, narodnom tribunu ili kako hoćete da se zove. Ova dilema oko naziva je iracionalna, jer uopšte ne postoji ustavni osnov za jedan ovakav zakon. Očigledno da Ustav Republike Srbije iz 1990. godine zaštitu građana predviđa i uređuje na drugi način. Tu su, pre svega, ustavne norme o zabrani diskriminacije, ustavne norme o obavezi svakog građanina i svih organa da se drže zakona, da poštuju Ustav i zakon, tu je i advokatura, tu je i služba pravne pomoći, tu su i druge institucije, a svojevrsna kontrola je i upravna inspekcija i svi inspekcijski organi. Mi nemamo ustavni osnov za donošenje jednog ovakvog zakona, i to zbog dva razloga. Prvi je što Ustavom nije propisan zaštitnik građana. Drugi što je već u članu 1. ovog predloga zakona navedeno da je zaštitnik građana državni organ. On ne može biti državni organ. Ne možemo mi u Narodnoj skupštini nekome da damo svojstvo državnog organa ukoliko u Ustavu za to ne postoji ovlašćenje. Nije dobar amandman, a nije dobar ni predloženi tekstnaziva zakona.
Hvala vam, gospodine Krasiću. Da li još ko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, gospodine Vučiću.
Dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, gospodine ministre, Srpska radikalna stranka i njeni poslanici u ovom visokom domu više puta su ukazivali na neustavnost odredbi samog zakona, razume se, i na neustavnost samog naziva zakona. U drugom članu zakona ne može da se govori o tome da će se zaštitnik građana sa svojim ovlašćenjima kretati u okviru Ustava i na osnovu Ustava, kad je suprotno Ustavu i suprotno najvišem pravnom aktu. Takav institut je smišljen, izmišljen i ovde napravljen, a pitanje je kome će i na koji način da služi. Ionako živimo u zemlji u kojoj su svakojaka čudesa moguća, u zemlji političkih i pravnih apsurda, pa ovo ne dođe ništa posebno. Prethodnih dana su neki političari, valjda želeći da iskoriste priliku gde nisam prisutan, jer tada odjednom steknu ogromnu hrabrost da kažu najteže moguće reči i najgore moguće uvrede, govorili o tome kako sam nešto slagao oko reketiranja pojedinih funkcionera Socijalističke partije Srbije, koristili su reči "mahnite lažovčine" i ne znam šta sve. Tim pomahnitalim lopužama da poručim da je tačno da nisam dao dovoljno preciznu informaciju i zbog toga se izvinjavam građanima Srbije. Oteli su novac, ali ne dva miliona maraka, nego pet miliona maraka. Zato se izvinjavam građanima Srbije, što nisam rekao da je vlast Demokratske stranke otela ne dva nego pet miliona maraka. Spreman sam, još jednom ponavljam, ako ovo nije istina, ovo što sam izgovarao, neću ni da se izvlačim, niti ću da pokušavam da se sklonim, dobrovoljno idem u zatvor, jer sam zaslužio da idem u zatvor ako ovo nije istina. Neka te pomahnitale lopuže ućute, neka puste tužioca da radi svoj posao i neka se ne trude da odgovaraju i da to govore na mestu na kojem nema prilike bilo ko da im uzvrati. Znam da su oni kukavice i da su na takav način naučili da koriste i zloupotrebljavaju vlast, ali neka se sada malo umire. U našoj zemlji je moguće da jedna televizija, po ceo dan, telali protiv Vlade Srbije, ceo dan na BK televiziji slušamo "najgora Vlada", "nesposobna vlast", "samo da promenimo ovu nesposobnu kriminalnu i korupcionašku vlast", a onda u novinama pročitate da kaže Bogoljub Karić "Koštunica je patrijarh srpske demokratije, treba da se ujedinite sa njim". To je zemlja u kojoj mi živimo, ne zna se ko je luđi. Prosto ne znam šta da kažem i šta građani Srbije da pomisle. Zaista, ne znam šta građani Srbije da pomisle i šta da kažu. I onda treba zaštitnik građana? Nije loša ona ideja, mislim da je izrekao Trebješanin, mada u krajnjoj liniji i nije bitno ko, "hajde da ljudi da svi odemo i da se vidi da li su ljudi koji se bave ovim poslom sasvim čisti, sasvim normalni", možda ja nisam, neka to lekari kažu, ali neka se to ustanovi i za neke druge. Meni se čini da jednog dana neko kaže kako je neko najgori na svetu, kriminalac je, a sutradan kaže da je on najlepši, a ne samo da je najlepši, nego je i patrijarh. Šta na to da vam kažem? Šta da vam kažem na to kada svi znaju da govorim istinu o ovim milionima maraka? Znate i vi, gospodine ministre. Evo, ako ćete vi da izađete i da kažete da ne govorim istinu, ja ću ovog trenutka da kažem da podnosim ostavku na mesto narodnog poslanika, samo kažite da nije istina ovo što sam sada rekao, a znate da je to istina. Znam da imate službene podatke u Vladi Srbije da je to istina. Znam da to imaju sve službe u ovoj zemlji i da znaju da je to istina. U čemu je problem? Da li se svi plaše istine? Da li se plaše toga, da se za svece kaže neka reč, zato što su sveci? Najlakše je da se kaže da su to one mahnite lažovčine ili šta već. Možda sam mahnit. Možda sam lud. Možda sam, ne znam šta sve. Ali, nisam ukrao pet miliona maraka, a oni jesu. Neka oni traže ovo drugo, a ja tražim da se ustanovi ko je sve ukrao tih pet miliona maraka. Evo, obaveštavam tužioca, ovako javno, da imam i neka nova saznanja i neke nove podatke i gde se nalaze ogromne količine i nameštaja, ko je otimao, a jedan od tih ljudi je danas u Indijana polisu, neće da se vraća u zemlju, ne pada mu napamet, računa čovek da je uspeo da obezbedi familiju od onog novca koji je na taj način oteo. Verovali ili ne, bio je direktor "Difens Rouda", između ostalog. To je čuvena firma Ljubiše Buhe-Čumeta. Nije se ona toliko bavila putevima, koliko se bavila otimanjem i reketiranjem po putu koga god stigne. E neko nešto dobaci, izgleda je u pravu. Ali, to ostavite tužiocu da tužilac to ustanovljava, pa da on odlučuje hoće li da podiže optužnicu ili neće da podiže optužnicu. U svakom slučaju, izvinjavam se što sam oduzeo više vremena, gospodine predsedniče. Molio bih samo za više pažnje, više korektnosti i mnogo više istine. Hvala vam najlepše.
Hvala vama. Budući da ste govorili o amandmanu, sada bi reč trebalo da dobije gospodin Krstin, kojima ima još pet minuta vremena. Pre gospodina Krstina će, po Poslovniku, dobiti reč predstavnik Vlade ministar Lončar. Dakle, shvatio sam da je sve ovo u prilog građanskog pravobranioca. Izvolite, gospodine Lončar.
S obzirom da su malopre za govornicom Narodne skupštine iznete teške optužbe u odnosu na neke ljude, verovatno iz nekih prethodnih vremena, s obzirom i na to da je prozvan ministar, želim da kažem da je u pitanju rasprava o zaštitniku građana. Ja sam ministar u Vladi Srbije zadužen za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Uvaženi narodni poslanik koji me je pozvao da odgovorim na pitanje da li je istina, kao veoma dobar pravnik zna da je to u nadležnosti jednog sasvim drugog organa - javnog tužilaštva i da je Vlada, u vezi sa tim, potpuno odvojena od pravosudne vlasti. Prema tome, odgovor na ovo pitanje trebalo bi dobiti od nadležnog organa, a to je Javno tužilaštvo Republike Srbije.
Hvala, gospodine Lončar. Reč ima gospodin narodni poslanik Marko Krstin po amandmanu gospođe Leile Ruždić-Trifunović.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo, ministre, imamo amandman koji, po svojoj osnovi hoće da zameni naziv zakona, umesto "zaštitnika" da bude naziv "branioca". I jedno i drugo su naše reči. Predlagač se opredelio za ovu reč i nemam razloga da to sporim. Što se tiče zalaganja da ga nazovemo ombudsmanom, to nije naša reč. Tu reč zaista veoma teško izgovaram, kao i mnogi naši građani. Predložio bih da ostanemo kod naših reči. Što se tiče pravnog osnova za donošenje zakona, koji je sa određenom argumentacijom ovde osporavan, izneo bih nešto drugačiju argumentaciju, koja se zasniva na tome da to što Ustav ne poznaje instituciju zaštitnika građana nije argumentacija koja ukazuje na to da mi ne možemo da ga uvedemo zakonom, prosto iz razloga što postoje i druge institucije, državni organi, kao što su sudija za prekršaje, kao što je javni pravobranilac itd. kojih u Ustavu nema, a u skladu sa ovlašćenjem državnih organa, odnosno Skupštine da određuje vrstu i sastav svojih organa, postoje i deluju u našem pravnom sistemu već 50 godina. Dakle, smatram da ne bi mogli upotrebljavati, kao ustavno-pravni argument, da se ne može uvesti zaštitnik građana, to što on u Ustavu nije izričito naveden. Drugo što hoću da kažem, u osnovnim načelima Ustava, takođe, postoji načelo prema kome ono što nije zabranjeno, dozvoljeno je. Dakle, Skupština bi mogla formirati organe za koje se ukaže potreba, naročito u ovoj važnoj oblasti, kao što je zaštita ljudskih prava. Hvala.
Hvala vama, gospodine Krstin. Po istom amandmanu za reč se javila narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, koleginica Leila Ruždić-Trifunović je, podnoseći ovaj amandman na član 1. Predloga zakona i tražeći izmenu naziva zaštitnik građana u građanski branilac, želela, tako je bar rekla u načelu u raspravi ovog zakona, da uskladi zakon sa Zakonom o lokalnoj samoupravi. Mi srpski radikali smo, prilikom izglasavanja onakvog Zakona o lokalnoj samoupravi, prilikom izglasavanja omnibus zakona koji je, kršeći postojeći Ustav, doneo veći stepen nadležnosti Autonomnoj Pokrajini Vojvodini, rekli da je zapravo ustanovljavanje jednog ovakvog, navodno nezavisnog tela i organa, jedna obična farsa, što se i pokazalo. Govoriću vam na primeru grada u kome živim. Dakle, njena namera je bila da se uskladi sa nazivom iz Zakona o lokalnoj samoupravi, a Skupština grada Kragujevca je odmah posle konstituisanja, zapravo tri meseca od početka rada u novom sazivu, dala predlog za gradskog građanskog branioca. On je izabran iz reda nepartijskih i nepoznatih funkcionera u našem gradu, već je to bivši sekretar Skupštine grada Kragujevca, koji je tu dužnost vršio u periodu od 1996. do 2000. godine, kada ste svi vi zajedno bili na vlasti - SPO, Demokratska stranka i sve ono što se tada zvalo "Zajedno" u našem gradu. Kada je on izabran, rekla sam da je to čovek koji, ne da je nepristrasan, profesionalan u obavljanju svog posla, nego je baš pokazao i suprotno. Čak je 1998. godine, kao sekretar Skupštine grada, zloupotrebljavajući funkciju na kojoj se nalazi, a uz to, u sinhronizovanoj političkoj akciji sa Stevanovićem, koji je tada bio predsednik Gradske skupštine, insistirao na tome da se gospodin Tomislav Nikolić, tada odbornik u Skupštini grada Kragujevca, udalji sa sednice. Sada su se Kragujevčani našli u situaciji, onako osiromašeni, ojađeni, sa mnogobrojnim problemima, sporovima koje imaju iz imovinskih i radnih odnosa, zbog šikaniranja na poslu, zbog toga što im prete otkazima, zbog raznih uzurpacija, da se upravo tom čoveku žale, koji je tu svoju "demokratsku" prirodu veoma lepo pokazivao dok je bio sekretar Skupštine. Onda je on, vršeći poslove iz okvira svoje nadležnosti, koje mu je Zakon o lokalnoj samoupravi dao, a zove se gradski građanski branilac, navodno krenuo po pritužbama građana i po prijavama da rešava te poslove. Isti će slučaj biti i ovde. Njega je izabrala, doduše, Skupština grada Kragujevca, što je ovde predlog gospođe Radete u amandmanu na član 4, da to radi Narodna skupština kada je u pitanju zaštitnik građana. Ali on sam i tako nesposoban, kakav jeste, ali svejedno i da je najsposobniji, najprofesionalniji, lepo je priznao i rekao da ništa dalje ne može od toga, nego da obavesti javnost da su mu ruke vezane. Kako krene od organa gradske uprave, koja je zaista u veoma lošem stanju, zato što su načelnici uprave postavljeni od strane gradonačelnika i vladajuće strukture, kadrovi koji ne zadovoljavaju da vode tako odgovorne poslove, preko preduzeća koja su pod ingerencijom Skupštine grada, preko slučajeva koji su najugroženija socijalna kategorija, on lepo kaže - ne mogu tu ništa, jer su mi ruke vezane. Samo mogu da konstatujem da gradska uprave ne radi svoj posao, da preduzeća ne rade svoj posao, a on je taj isti, koji je iz te političke strukture izabran na predlog Stevanovića i vladajuće strukture. Onda se građani tako igraju mačke i miša, vrte se u krug, nikakve pomoći, nikakve zaštite. Zbog toga su amandmani koje smo podneli na ovaj predlog zakona u ime poslaničke grupe SRS pokušaj da se nešto bolje precizira nadležnost zaštitnika građana, odnosno kako to koleginica Ruždić predlaže, branioca. Unapred vam kažem, a to smo vam govorili kada je bila rasprava u načelu, od tog posla neće biti ništa. Oni koji su opljačkani, reketirani, kao Dragomir Tomić, o čemu je malopre govorio gospodin Vučić, oni koji su na najgori mogući način uzurpirani u ovoj zemlji, neće imati kome da se žale sve dok je ovakvog načina vladanja i sve dok je takvih bandita koji mogu da rade šta hoće i niko im na put ne staje. Oni to rade, osioni su i silni, bez obzira na to da li su poznati ili su u tom rangu na nivou lokalne samouprave ili na republičkom nivou. Građane u ovoj zemlji nema ko da štiti.
Hvala, gospođo Jovanović. Da li još neki poslanik o ovom amandmanu želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Dušan Petrović.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, amandman gospođe Ruždić ima nameru da uvede konzistentnost u naš pravni sistem. O Zakonu o lokalnoj samoupravi možemo da mislimo dobro i možemo da mislimo loše. Demokratska stranka je imala velike primedbe na taj zakon, ali taj zakon je deo našeg pravnog poretka, on je na snazi. U tom zakonu figurira naziv ombudsman, a taj strani izraz je postao prepoznatljiv za institut i za instituciju o kojoj ćemo govoriti i o kojoj danas govorimo. Dakle, da se naziva građanski branilac. Možda je trebalo sa ovim zakonom predložiti izmene i dopune Zakona o lokalnoj samoupravi, pa da ovi termini budu istovetno loši, da se u jednom pravnom sistemu iste stvari nazivaju različitim imenima. To produkuje u drugom, trećem, ili ne znam kom koraku, pravnu nesigurnost. Zbog čega je to naročito važno u Srbiji? Važno je zbog toga što, nažalost, iz političkih krugova je spušten u pravni život jedan neverovatan manir lažnog optuživanja. Postoje političke snage u Srbiji kojima laži predstavljaju politički instrument, predstavljaju političku doktrinu. Postoje političke snage u Srbiji čiji se lideri hvale kako su manipulatori. Postoje političke snage u Srbiji čiji lideri izjavljuju da su ponosni zbog toga što su lagali, da su ponosni zbog toga što su političkom manipulacijom sticali uticaj na javno mnjenje, da su više ponosni na to nego na najviša naučna zvanja koja su stekli. Dakle, zbog potrebe da se zavede red u naš pravni poredak, zbog potrebe da se uvede red u naš javni život, zbog potrebe da se iskoreni laž, kverulancija, kao politički manir koji zagađuje našu politiku i naše društvo, bilo bi dobro da parlamentarna većina, a Demokratska stranka će, podržavajući ovaj amandman, tome dati doprinos. Dakle, bilo bi potrebno da se i u ovoj terminološkoj sferi uvede red i da imamo istovetne nazive za istovrsne institute koje uređujemo. Hvala lepo.
Hvala vama. (Aleksandar Vučić, sa mesta: Replika.) Zašto replika? Budite ljubazni, nije pomenuta ni jedna poslanička grupa, nijedna stranka. Izvinjavam se ako je neko prepoznao gospodina Branislava Ivkovića iz ovog govora. Ja nisam, tako da nema razloga za repliku. Budite ljubazni da nastavimo, jasno moram da se držim Poslovnika. Da li još neko želi reč o istom amandmanu? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da. Za reč se javila gospođa Snežana Lakićević-Stojačić, a potom narodni poslanik Aleksandar Vučić. Izvolite, gospođo Stojačić.
Iako govorim po amandmanu na član 1, prvo želim da ukažem na povredu Poslovnika, koju ste, gospodine predsedniče, učinili već nekoliko puta u toku ove sednice, uvažavajući pravo gospodina Šarovića da se obrati Skupštini kad god on to želi. Vi ste dužni da mu ne omogućite da govori ukoliko nije ubacio poslaničku karticu na svom mestu, jer u članu 98. se kaže da je poslanik dužan da se identifikuje kada uđe u Skupštinu. On je iskoristio činjenicu da vi niste na odgovarajući način rukovodili ovom sednicom i omogućili ste mu da se obrati narodnim poslanicima nekoliko puta. Dalje, takođe gospodin Vučić može da priča za govornicom šta hoće, ali vi ste dužni po Poslovniku da ga upozorite da mora da govori saglasno onome što se nalazi na dnevnom redu, odnosno amandmanu o kome raspravljamo na sednici koja je u toku. Dakle, gospodine predsedniče, dva puta ste prekršili Poslovnik. Narodni poslanici, ukoliko su dovoljno sposobni, mogu da iskoriste činjenicu da govore o čemu hoće. Mogu da iskoriste činjenicu i treba da iskoriste činjenicu da vi dajete reč i ukoliko nisu evidentirani kao prisutni na sednici parlamenta, ali vi ste dužni da poštujete odredbe Poslovnika, i član 98. i član 101, koji ste već nekoliko puta u toku sednice prekršili. Sada se vraćam na amandman.
Gospođo Stojačić, videćete u stenogramu, nema razloga da raspravljamo – i u slučaju prvog poslanika jasno sam upozorio da je prekršio Poslovnik i u odnosu na to je dobio upozorenje, to je jedno od dva upozorenja koja je dobio. Dakle, to je način rukovođenja sednicom. Kada je u pitanju drugi, videćete takođe da sam na kraju izlaganja još jednom postavio pitanje da li se sve to odnosilo na slučaj amandmana i da je to zapravo bila preširoka argumentacija. Hvala vam na razumevanju. Izvolite.
Vi možete da izreknete opomenu, ali ne možete da date reč poslaniku koji nije evidentiran da prisustvuje sednici. Niste vi taj ko je ovlašćen da u svakom trenutku procenjuje da li je neko u parlamentu prisutan ili nije i da li je neko govorio i izrekao određene uvredljive stvari ili ne, ili da podrazumevate da li se to odnosilo ili ne na nekoga ko je prisutan u ovoj sali. Amandman na član 1. podnela je poslanička grupa DS u želji da precizira rad građanskog zastupnika, odnosno zaštitnika građana, u želji da se i rad građanskog zastupnika odnosi i na sudsku upravu. Dakle, predlažemo da se nakon reči "kontroliše rad organa državne uprave" dodaju reči "i sudske uprave". Podsetiću vas da u ovom zakonu faktički građanski branilac ima mogućnost da reaguje samo na one pritužbe ili na ona pitanja u kojima je podnosilac pritužbi iscrpeo sva svoja pravna sredstva, sa jednim jedinim izuzetkom, a to je ukoliko bi se podnosiocu pritužbe nanela nenadoknadiva šteta u konkretnom slučaju. Obzirom da znamo u kojoj zemlji živimo, obzirom da znamo koliko traju sudski postupci, obzirom da znamo da se zloupotreba u toku sudskih postupaka može vršiti i vrši vrlo često nečinjenjem, nezakazivanjem, neodržavanjem rasprava, nedostavljanjem podnesaka i raznim drugim radnjama kojima se sprečava odgovarajuća zaštita građana Srbije, smatramo da bi građanski zastupnik imao obavezu, odnosno morao imati određene nadležnosti u kontroli, intervenisanju po pritužbama građana i na rad organa sudske uprave. U tom smislu DS smatra da je neophodno ovaj amandman usvojiti i nadamo se da će i ministar, ali i poslanici, ubaciti reči "sudska uprava" u član 1. zakona o zaštitniku građana.
Hvala, gospođo Stojačić. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, pa narodni poslanik Zoran Krasić.
Tražim pravo na repliku.
Oprostite, gospođo Stojačić, vi ste izjavili da je u svom izlaganju gospodin Vučić uvredljivo govorio, je l' tako, dobro sam shvatio? Dakle, da je u tom smislu, mimo teme, trebalo da ga opomenem. Na osnovu toga imate pravo na repliku po članu 101.
Dame i gospodo narodni poslanici, nemam ništa protiv toga što ljudi iz DS svaki put kada nemaju nikakvu argumentaciju kažu – mahnite lažovčine, lažovi, ovakvi ili onakvi. Moram samo da im kažem, kada je laž u pitanju jedno je sasvim izvesno, i to građani Srbije znaju: kada bi mogla da se kontroliše na taj način laž i da se zabrani u javnom životu i u politici, DS bi odavno izgubila razlog da postoji. Podsetiću vas samo na nekoliko primera. Tu je bio jedan primerak čoveka koji nam je pokazivao karte iz Bodruma, evo ona se vratila u Beograd, bila je u Skupštini, danima ih vadio pred građanima i na kraju kaže - izvinite, lagao sam. Bio je onaj jedan koji je pokrao silne milione, koji je rekao - ovo mi je dao tata, pa su mi pozajmili pare tata i mama, pa mi je pare pozajmila banka, pa je na kraju pare pozajmio Janjušević, pa sada mu to vratili ili nisu vratili, i ne znam šta sve. To govori stranka koja kaže, fikus košta 1.000 dinara, a ona ga nabavi za 45.000 dinara i opljačka kasu građana Srbije za 18 miliona evra samo na jednom aerodromu. Ali, ne želim ovu temu da širim. U svom saopštenju ste napisali, ako je gospodin Vučić uopšte imao hrabrosti da se potpiše - da, lično sam se potpisao. Za razliku od vaših čelnika nisu me telohranitelji pratili, sam sam došao u tužilaštvo i predao sve što sam imao, ali evo sada vas obaveštavam, došao sam do novih podataka, do novih saznanja, pa bih molio da me tužilac pozove, a ako on to ne učini, ja ću mu dostaviti u pisanoj formi dopunu onoga što sam već dostavio. Ali, spreman sam na jednu prostu stvar i da tu priču završimo, da je olakšamo, da bude jednostavna. Ako lažem, idem u zatvor, a ako vi lažete, kada kažete da niste reketirali i niste uzeli silne milione maraka od Dragomira Tomića, vi idete u zatvor. Tako bi bilo po zakonu. Jedino me plaši što vidim da se zakoni menjaju prema političkoj potrebi. Vladi kad odgovara jedno, jedan dan njima Karić može da bude kriminalac, drugi dan im Karić kaže da je Koštunica patrijarh, pa se odjednom mnogo voli, vi se svi međusobno volite. Ako vam je fin i divan Nenad Čanak, Jožef Kasa, Karić mogu da mislim kako bi to izgledalo kada biste se svi spojili. U svakom slučaju, ništa ne tražim od vas. Ne morate više jer ste stotinu puta ponovili - te mahniti, te lažovi, ali jedino vas molim da imate dovoljno strpljenja i hrabrosti da sačekamo da nas tužilac obavesti da li je ovo istina ili nije. Ako ovo nije istina, završio sam sa slobodom, onda imam lepo da plevim krompir u Padinskoj Skeli, ako budem dobre sreće, a ako ne odoh u Požarevac ili Mitrovicu, a ako je to istina onda će neki vaši morati da završe u ozbiljnijim zatvorskim ustanovama zato što su pljačkali građane Srbije, zato što su se bavili reketiranjem, jer ako hoćete krivično delo je i iznuda, po članu 180. st. 2. i 3. Uveren sam da će pravda biti zadovoljena, a građani Srbije mnogo žele pravdu. Oni žele i poštene izbore. Građani Srbije hoće, kada imamo takmičenje u Kuli 25, hoće da ne dolaze ucene, da ne dolaze pretnje, da ne dođe Pajtić u Ruski Krstur i da kaže - ja ću da vam dam 20 miliona ako glasate za nas, a ako glasate za radikale nećete dobiti ni 1.000 evra za izgradnju infrastrukture, niti bilo čega drugog. Sinoć je to pričao, računajući da nema kod pripadnika nacionalnih manjina simpatizera srpskih radikala. Kao što vidite ima. Zato ćete da vidite već u Kuli ko su mahnite lažovčine ili nisu, jer ljudi umeju da prepoznaju one, a dele pare građana Srbije i građana Vojvodine. (Predsednik: Pet minuta.) Završavam, gospodine predsedniče. Onošto su obični građani zaradili, tim parama se kite pojedini stranački funkcioneri i ucenjuju ljude za koga glasaju. Ljudi hoće promene. Dosta im je bilo uvreda tipa "pomahnitali lažovi". Sačekajte, strpite se, dogovorili smo se, ili vi ili ja, neko mora u zatvor. Nema velike filozofije. Prihvatam ako to nije istina, idem odmah. Ali, bogami, ne vi lično, gospođo Lakićević, ali neki od vas moraće da računaju na to. Pravo i pravda jednako moraju da važe za sve, a naš najvažniji zadatak jeste da pobedimo korupciju. Hvala.
Hvala vam. Izvolite, po članu 101. stav 2. replika, izvolite gospodine Petroviću. Samo sekund, oprostite. Dakle, gospodin Šarović se posle davanja vama reči po članu 101. stav 2. javio po Poslovniku. Izvolite, gospodine Šaroviću. Izvinite, gospodine Petroviću.
Vi ste povredili Poslovnik, jer ste dužni da govornicima dajete reč po onom redosledu po kome su se oni javili. Dakle, član 101. reguliše pravo na repliku i kaže kada ko može da se javi, ali vi ne možete ni na koji način da privilegujete ovu ili onu poslaničku grupu. To što ste vi u nekoj prećutnoj i tihoj koaliciji sa DS, to je vaš problem, gospodine Markoviću, ali vi ste dužni da pazite i pratite ko se kada javi. U toku izlaganja gospođe Lakićević-Stojačić, kada me je pomenula, javio sam se za repliku i vi ste bili dužni da nakon što ste reč dali Aleksandru Vučiću, reč date meni, a tek onda da je dajete kome god hoćete. Hvala.
Gospodine Šaroviću, član 101. Poslovnika jasno kaže, u trećem stavu, dakle, odluku u slučajevima iz stava 1. i 2. ovog člana donosi predsednik Narodne skupštine. A pre toga u članu 1. kaže - ukoliko se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku iz druge poslaničke grupe, navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje, narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku. Gospođa Stojačić se nije uvredljivo izjasnila o narodnom poslaniku Nemanji Šaroviću, nego o narodnom poslaniku Predragu Markoviću, koji nije postupio po Poslovniku, kao predsednik Skupštine, i sprečio da govornik koji nije uopšte ubacio karticu dobije reč, te nisam imao osnov da vam dam repliku. Po Poslovniku se sada prvo javila gospođa Lakićević-Stojačić, izvolite. U međuvremenu, pitam vas da li ste zadovoljni odgovorom. Niste? Ne znate? Izvolite, gospođo Stojačić.
Gospodine predsedniče, nisam se ni u jednoj rečenici i nijednom rečju uvredljivo izjasnila o vama. Samo sam reklamirala povredu Poslovnika. Ukoliko ste se vi osetili povređenim ili uvređenim, to je vaša lična stvar. Pozvala sam se na članove Poslovnika i nijednom nisam iznela nijednu ružnu reč niti ružno mišljenje niti na bilo koji način doprinela da narodni poslanici pomisle da sam iznela bilo kakvu uvredu u odnosu na ime ili funkciju predsednika Narodne skupštine ili poslanika Predraga Markovića.
Hvala vam, razumeli smo se, naprosto sam samo davao pojašnjenje da se svaka vrsta primedbe odnosila na narodnog poslanika Predraga Markovića, kao predsednika Skupštine, a da se nije odnosila na Nemanju Šarovića, pa nisam imao osnov da dam repliku i zbog toga je to zloupotreba Poslovnika i to vam je treće upozorenje. Po Poslovniku, izvolite gospodine Šaroviću.
Gospodine Markoviću, meni zaista nije ostalo jasno sada kome je ovo treće upozorenje. Da li je to upozorenje gospođi Lakićević-Stojačić ili da li je ona ta koja je zloupotrebila Poslovnik. Molim vas, to su veoma teške optužbe. Molim vas da se ne igrate sa tim stvarima. Dakle, ukoliko već govorite da neko zloupotrebljava Poslovnik, onda recite i konkretno ko to čini. Vi, naravno, u skladu sa članom 101. možete da donesete odluku da li neko ima pravo ili nema na repliku, a ukoliko vi smatrate da nije uvredljivo to što je gospođa Lakićević-Stojačić rekla da sam povredio Poslovnik, to onda govori samo o vama i o vašem shvatanju i Poslovnika i rada Narodne skupštine. Vama, pošto brutalno i svakodnevno kršite Poslovnik, verovatno to više i nije uvredljivo. Dozvolićete da je za neke od nas to i dalje uvredljivo. Dakle, Poslovnik ovaj poštujem i zahtevam isto i od vas da to činite. Gospođa Lakićević-Stojačić izašla je za govornicu, jasno je rekla moje ime i prezime i rekla je da sam povredio Poslovnik. Sada, gospodine Markoviću, član 102. kaže da niko ne sme prići govornici dok mu predsednik Narodne skupštine to ne dozvoli. Stav 2. kaže, niko ne može da govori na sednici Narodne skupštine pre nego što zatraži i dobije reč od predsednika Narodne skupštine itd. Znači, vama bi iz ovih odredbi trebalo da bude jasno da je jedino mesto sa koga može da se govori upravo ova govornica i zato vam još jednom kažem, nemojte tražiti od mene da se sa sedišta, iz klupe, iz hodnika ili iz bilo kog drugog mesta izjašnjavam da li sam zadovoljan vašim objašnjenjima ili ne. Jedino mesto sa koga mogu da dam objašnjenje je ova govornica. To vam, između ostalog, kaže član 103. stav 3, gde kaže da za vreme govora narodnih poslanika ili drugih učesnika nije dozvoljeno dobacivanje, odnosno ometanje govornika na drugi način, kao i svaki drugi postupak koji ugrožava slobodu govora. Dakle, nemojte tražiti od mene da kršim Poslovnik i da se obraćam sa nekog drugog mesta koje nije ova govornica. Odredbe Poslovnika na koje se pozvala gospođa Lakićević-Stojačić kažu da je poslanik dužan da se identifikuje pri ulasku u salu. Identifikovao sam se pri ulasku u salu i potom izvukao svoju karticu. Ne postoji odredba Poslovnika koja mene obavezuje da u toku rada Narodne skupštine držim svoju karticu u poslaničkoj jedinici. Vi ste sami ukinuli kvorum. To je ono što ste vi hteli da na početku radnog dana mora da se identifikuje određeni broj narodnih poslanika, a posle toga ne postoji nikakva obaveza, tu obavezu imam jedno ukoliko hoću da glasam. Te odredbe člana 119. i 120, odnosno od 115. do 121. imaju neki drugi smisao. To su odredbe koje na precizan način regulišu glasanje, upravo zbog krađa koje je ovde pravila DS. Ove odredbe su posledica Soluna, Bodruma, svih drugih stvari koje ste vi radili. Dakle, ovo nema nikakve veze, ove odredbe sa radom na sednici, otvaranjem, učešćem itd. Nijedna odredba Poslovnika mene ne obavezuje da u toku radnog dana držim tu karticu u poslaničkoj jedinici, a vi gospodine Markoviću ukoliko neko po vašem mišljenju zloupotrebljava Poslovnik, krši ga itd, vi izvolite i reagujte onako kako vas obavezuje Poslovnik. Pozivam vas, primenite ga, evo, izrecite opomene, oduzimajte reč, radite šta god hoćete, vaše je da taj Poslovnik primenjujete. (Predsednik: Vreme.) Kako ćete to činiti? Nadam se da ćemo dobiti priliku da to procunjujemo i ocenjujemo. Mi smo odavno predali inicijativu za vašu smenu. Ukoliko ste toliko dobro radili svoj posao, trebalo je da nam dopustite da o tome raspravljamo. Vi ste ustuknuli, uplašili ste se te rasprave. Hvala.
Hvala vama. Dakle, upozorenje se odnosilo naravno na vas. Izvolite, gospodine Petroviću.
Gospodine predsedniče, što se tiče koalicije, bio sam ubeđen, a još uvek sam, da postoji prećutni savez između vladajuće koalicije i Radikalne stranke, a sada ovde dobijamo neke druge informacije. To naravno nije tačno. DS je opozicija Vladi Republike Srbije, a što se naravno vidi iz onoga što radi DS. Naravno da podržavamo one zakone za koje smatramo da će pomoći Srbiji da se približi EU onoliko brzo koliko je to moguće. Nažalost, takvih zakona je manje, ali nije to tema. Bilo bi tragično da nije komično. Kada bi se čovek ozbiljno postavio prema svim tim strašnim stvarima koje se sa ove govornice iznose i na drugim mestima, a da nema potpuno jasnu svest da je to politička manipulacija, onda bi to bila tema za ozbiljnu raspravu. Da je istina ovo što govorim, dobili smo potvrdu u toku protekle nedelje. Prošle nedelje je vrlo jasno izložena doktrina funkcionisanja velike opozicione ili ne stranke u ovom parlamentu u proteklih 13 ili 15 godina, koliko postoji ova stranka. Dakle, osoba po kojoj je ova stranka prepoznatljiva, osoba koja se nalazi na čelu ove stranke je potpuno nedvosmisleno i jasno, obrazlažući detalje, izložila da je manipulacija najbitnije političko oruđe te stranke. Manipulacija znači, prevedeno na srpski jezik - laž. Dakle, laž je osnovno političko sredstvo koje je upotrebljeno da bi se građani Srbije pridobili za jednu ili drugu političku ideju, za jednu ili drugu političku akciju. O svemu tome polemisali smo 10 godina unazad. Da je to vreme tema, ne bismo mi sada ovde o tome razgovarali. Nažalost, moram da zaključim da se takav politički manir nastavlja i dalje. To treba iskoreniti iz našeg političkog života, zato što je to štetno za građane, štetno je za političke odnose u Srbiji, zagađuje politički ambijent i onemogućuje Srbiju da se bori sa problemima koje ima, onoliko snažno koliko bi to moglo da se desi. Ovo što je gospodin Vučić i danas ovde govorio jeste potpuno u maniru politike koju vode 12 ili 13 godina ljudi koji se u svom političkom maniru, sa svojim političkim ciljevima i sa svojim političkim metodama, potpuno uklapaju u ono što je prvi čovek ove političke organizacije, kao svoju diku i ponos izneo prošle nedelje, još jednom da ponovim, govoreći kako je sposobnost manipulacije za veći ponos od sposobnosti da se steknu najviše naučne titule.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, što se srpskih radikala tiče, oni su ovde jedina opoziciona politička grupacija, i u Srbiji, očigledno, jedina opoziciona politička stranka, govorim o velikim strankama i ozbiljnim, ne o onima koje su van parlamenta. Pa, DS je glasala za tri četvrtine zakona u ovoj skupštini, možda i više. SRS nije. Vi imate gotovo jednaku odgovornost, ako ne i veću zbog svega što ste ranije radili, od onoga što imaju partije na vlasti danas, od DSS, SPS i ne znam ni sam koje. Kada govorite o koalicijama, hajde u lokalu, ljudi se znaju, pa se tu nađe neki pošteni iz ove ili one stranke, pa se sklapaju različite koalicije, kao u Surdulici ili nekim drugim mestima. Vi na nivou Vojvodine vladate u koaliciji sa Bogoljubom Karićem, Nenadom Čankom, Jožefom Kasom. To su vaši koalicioni partneri. Gospodine Petroviću, koliko od državnih para je otišlo za one što pevaju "fantastično", od para naroda i građana Srbije? Ko je to pitao nekoga u državi? Da li ste se pitali da li je moralno da idete u takvu koaliciju? Da li vam je moralno da sa Nenadom Čankom idete u koaliciju? Da li je moralno sa Jožefom Kasom? Samo nemojte da mi pričate o manjinama. Ne pričam o manjinama, nego o tome da je upleten u korupciju. Vi pričate o koalicijama, a sutra ćete sa svima da idete u koaliciju ne biste li, da se skupite svi zajedno, pokušali da pobedite srpske radikale. Vi pričate o manipulaciji. Vojislav Šešelj i time što govori, kada je nešto rekao protiv onoga ko je bio na vlasti tada, i da je istina i da nije, čovek će u svakom trenutku da brani Srbiju i da gleda šta će da mu kažu oni koji su protiv nje. Naravno da će uvredama da odgovori onima koji mu hapse ljude, onima koji hoće da mu unište stranku, da mu otmu prostorije, zabrane stranku itd, jer time brani političku organizaciju. Nego, niste baš pažljivo slušali, dobro bi bilo da to malo bolje proučite. Možda ste čitali Ljiljanu Smajlović i ostale koji su se pravili mnogo pametni po raznim novinama, ali nemojte to da čitate, nego gledajte, imate šta da naučite. Što se tiče ove priče u kojoj ste rekli da je to isti manir manipulacija ili laž, gospodine Petroviću, ne lažem, govorim istinu kada sam govorio o reketiranju Dragomira Tomića. Nisam to izmislio, to se čulo već godinu i dve godine pre toga. Problem je u tome što niko nije imao hrabrosti da to pokrene, da to kaže. To nije za ozbiljnu raspravu u parlamentu, to je za rad tužilaštva, istražnih organa i sudova u ovoj zemlji. Zato vam kažem još jedanput, nemojte da brinete, ne želim da to ostane na tome da naši simpatizeri, kojih je, na sreću, značajno više, veruju meni i vaši simpatizeri, kojih je, na sreću, značajno manje, veruju vama. Ne, želim da se to istraži do kraja, da istina bude potpuna, da dobijemo pravosnažnu presudu protiv onih koji su učestvovali u reketiranju, koji su vršili iznudu, jedno od najtežih krivičnih dela. Ako ne bude te presude, ponavljam vam, odoh u zatvor. Za laž ili neistinu odgovarate politički, narod će da prepozna, neće vam dati poverenje, ali sam spreman za tu laž, jer bi bila, jer je velika stvar o kojoj govorim, da je neistina, to bi bila opasna stvar i ne mogu tek tako da govorim o njoj, spreman sam za to da idem iza rešetaka. Gospodine Petroviću, moraće nekoliko vaših ljudi da ide iza rešetakaako se dokaže da je to istina. (Predsedavajući: Vreme.) Ne zato što želimo bilo kome da se svetimo zbog progona ili zbog ne znam čega, već zato što u Srbiji mora da dođe do vladavine prava, do vladavine zakona, zbog toga što mora da postoji pravna sigurnost, zbog toga što mora da se zaštiti imovina ljudi i zbog toga što ljudi hoće da žive u normalnoj zemlji. Da bismo živeli u normalnoj zemlji, tačno je, jednom zauvek moramo da pobedimo i Bodrum, i Solun, i reketiranje, i otimačinu i pljačku sa fikusima i kašičicama na aerodromu. To je ono što je za građane Srbije u ovom trenutku najvažnije. Nije daleko, 12 dana. (Predsedavajući: Vreme.) Imali ste vlast u Kuli, doskoro, dok ovi nisu uveli privremene mere i sve svoje postavili, iako sve ukupno neće da imaju tri odbornika, ovi iz Vlade Srbije. Ali, sada vam kažem, imaćete te izborne rezultate i videćete. Onda će vam biti jasno šta narod misli i o reketiranju i otimačini, i o tome da li smo mahniti lažovi ili ne, a uskoro posle toga očekujemo da dođe presuda. To će biti presuda jednom vremenu, vremenu otimanja, reketiranja, vremenu koje predstavlja crnu rupu u istoriji Srbije i vremenu za koje sam siguran da se nikada neće vratiti.
Inače, nemojte da nas ubeđujete gde ste u koaliciji. SRS i DS su i u Surdulici i u Negotinu protiv SPS. Narodni poslanik Dušan Petrović, replika.
Gospodine potpredsedniče, postaje zarazna neobaveštenost. Kako se družite sa neobaveštenima, pa ste u političkom savezu sa neobaveštenima, pa ste i vi postali neobavešteni.
Gospodine Petroviću, bio sam prekjuče u Surdulici, tako da sam vrlo precizno...
Nije DS u koaliciji bilo gde sa SRS. To je politička odluka DS.
Vrlo precizno govorim, u Surdulici ste u koaliciji sa SRS i posmenjivali ste sve socijaliste koji su tamo bili predstavnici.
Svi koji su u nekakvom parlamentarnom savezu su izbačeni iz DS, ali rado ću vam pružiti, gospodine Anđelkoviću, sva obaveštenja koja su vam nužna da bi ste vi upotpunili sliku o političkom životu u Srbiji, tako da vam stojim na raspolaganju, kada budete imali vremena. Ali, nije to sada tema. Tema su optužbe koje se iznose sa ove govornice. Vi ste, gospodine Vučiću, do sada podnosili nekakve krivične prijave, pa ste ubeđivali javnost da se tu radi o neverovatnom kriminalu, pa ste desetak dana nosili jednu fasciklu, više se ne sećam koje boje, po Beogradu i govorili kako su strašna zlodela činjena, da će se dokazati, da će mnogi otići u zatvor, kao što sada govorite, isto je to sve. Naravno, ispostavilo se da ništa nije tačno, kao što verovatno nije tačno ili sam siguran da nije tačno ovo o čemu sada govorite. Izneli ste ovde nekoliko tema, više to ne mogu da ponovim, niti da upamtim o čemu se sve radilo, raznoraznim zloupotrebama, navodnim krađama. Nikakve presude nema i sve to što vi govorite predstavlja upravo element vašeg političkog manira, kojim pokušavate da obmanete građane Srbije, upravo onako kako je prva ličnost vaše stranke objasnila da je to činila prethodnih 10 godina, stavljajući manipulaciju na tron svih političkih veština. Vi pokušavate da osvojite tu veštinu, to je vaše legitimno pravo, gospodine Vučiću. Mislim d je to loše, ali vi kao iskusan političar sami birate način na koji ćete se boriti za promociju svojih ideja i za pridobijanje svojih političkih saveznika. Ko će dobiti više videćemo. Nisu do sada bili nijedni izbori da su se stvari završile onako kako ste vi govorili, već manje-više kako su, po prirodi stvari, građani Srbije svoju političku volju iznosili i zbog toga ste bili opozicija, sada ste opozicija, osim onog nesrećnog vremena kada ste pomagali socijalistima i Slobodanu Miloševiću u jednom teškom i zlom vremenu za Srbiju, a mislim da je to crna rupa, pomagali ste mu da ovom nesrećnom zemljom upravlja. Za sam kraj, ako me sećanje dobro služi, vi ste baš sa ove govornice rekli kako ćete se povući iz politike ukoliko gospodin Tomislav Nikolić ne pobedi na predsedničkim izborima. Niste se povukli iz politike, gospodin Tomislav Nikolić nije pobedio na izborima, tako da mislim da vaša obećanja koja sa skupštinske govornice iznosite treba uzeti upravo u duhu manira o kome ovde govorim, a to je manir političke manipulacije, kao vrhovne i vrhunske političke veštine.
Gospodine Petroviću, možemo zajedno da odemo do Surdulice. Tačno je da ste raspustili Opštinski odbor, ali četiri odbornika podržavaju vladajuću koaliciju na čelu sa SRS. To su činjenice. Izvolite, gospodine Vučiću.
Gospodine Anđelkoviću, nemojte da se mešate.
Gospodine Vučiću, ne bih se mešao da vaš predsednik opštine nije isterao 40 ljudi samo zato što su glasali za SPS u Surdulici.
Gospodine Anđelkoviću, nemojte da se mešate kada velike ribe bitku vode. Sklonite se.
Te velike ribe, predsednik opštine iz SRS u Surdulici, zajedno sa demokratama, isterao je 40 ljudi koji su glasali za SPS.
Jeste, samo su pre toga hteli da hapse radikale i sve druge zato što drugačije misle. Neću sa vama da razgovaram o tome, niste mi tema. Ovo vreme mi vratite, gospodine Anđelkoviću, što ste mi džabe oduzeli.
Malopre ste govorili šest minuta za tri, tako da nema potrebe da se sekirate, neću vam uskratiti.
Sada vidite kakav je gospodin Petrović. Rekli ste da sam sa ove govornice rekao da ću se povući ako ne pobedi Toma Nikolić. Nikada to nisam izgovorio sa ove govornice. Znači, da vam kažem da ste mahniti lažovčina, ono što vi koristite, neću. Pristojan sam čovek i ne pada mi na pamet da vam to kažem. Ako nađete taj stenogram veoma bih radostan bio, pročitajte mi i kažite da sam to, a ja vama to neću da kažem. Postoji jedan tekst u "Balkanu" gde su tako rekli, a kada pročitate tekst videćete da to nije tačno jer se odnosi na prvi krug izbora. U tekstu to jasno piše i u prvom izbornom krugu je pobedio Toma Nikolić, a to sa skupštinskom govornicom nema veze već ima sa mojim intervjuom vezanim za lokalne izbore. O tome sam već razgovarao i upozorio na to da pročita tekst vaš stranački kolega gospodin Đilas. Onda je pročitao tekst. Dakle, malo pročitajte to, pogledajte. Da mi je užasno teško palo tačno je, priznajem. Mislim da je Srbija mnogo izgubila zbog činjenice što je Boris Tadić izabran za predsednika. Ne zato što mi je lično toliko stalo, jeste i lično, Tomislav Nikolić mi je i prijatelj i čovek od koga sam mnogo naučio, ali ovo ima veze sa Srbijom. Mislim da Srbija nije dobila ništa sem čoveka koji će da prima vaterpoliste, rukometaše, odbojkaše, košarkaše, pevače, pevačice i ništa više. Neću dalje o tome da govorim, nije mi tema predsednik Srbije. Vi govorite o tome da sam nosio neku fasciklu i govorio o strašnim zlodelima. Podneo sam krivičnu prijavu, gospodine Petroviću, ali još nisam dobio odgovor iz tužilaštva. Nisu poslali da mi se odbija krivična prijava. Znate li zašto? Zato što čekaju da vide kako će se razvijati stvari i ko će da pobedi na sledećim izborima. To je naš problem, pretpostavljam zajednički, sa našim tužilaštvima. Mnogi od njih ne rade po zakonu. Neki od njih su bili u stanju da kažu da nije Nataša Kandić htela da izazove remećenje javnog reda i mira onakvim lažima. Ako sam slagao remetio sam javni red i mir, širio lažne vesti, kriv sam ako nije laž ovo za reketiranje Dragomira Tomića, kriv sam i idem pred sud gde ću da kažem - kriv sam i optužite me najvišom predviđenom kaznom zato što sam to zaslužio. Šta vam je, čoveče? Unapred priznajem ako nisam u pravu. Znate da govorim istinu, znaju svi u Srbiji i svi iz svih stranaka znaju da je to istina. Pričate o tome kako zloupotrebe nisu dokazane. O čemu pričate? Predsednik opštine Jagodina Dragan Marković kupi turistički vozić za 6.900 evra, a u Beogradu na Adi ciganliji apsolutno isti vozić od 150 hiljada evra. Pitam vas u čemu je problem, 22 prema jedan. Da li je problem u demokratiji ili u evropskim integracijama? Kada govorite o koalicijama mi nismo u koaliciji danas ni sa kim. U opoziciji smo i ponosni smo na to. Na silu da preuzimamo vlast nećemo, narod nam je dao najveće poverenje i videćemo kako će biti na sledećim izborima. Možda ćete vi imati većinu sa DSS, sa G17 plus, sa Karićem. Nadam se da nećete, jer dobro je da ovo građani Srbije danas vide, da oni koji su tobož jedni protiv drugih smatraju Koštunicu patrijarha srpske politike, a dan pre toga kažu da je kriminalac i da mu je vlada kriminalna. Dobro je da, kada se ovoliko svađate, sutra ponovo kažete da je vaša koalicija najnormalnija i najprirodnija. Nemam ništa protiv, to i ja kažem, ali će vam upravo zbog toga stići politička presuda, a onda siguran sam, kada nadležni sudski organi budu nezavisni u svom radu i delovanju, a tužilaštva samostalna, jer tako je po Ustavu Republike Srbije, da će onda dolaziti i ove druge pravosnažne presude kojima će kriminalci biti osuđeni na dugogodišnje kazne zatvora.
Gospodine Petroviću, po Poslovniku ili? Da pokušamo da završimo, izvolite, gospodine Petroviću.
Ono što je činjenica jeste da nema nikakvih ni pravosnažnih, a ne vidim da postoji prvostepena odluka o svim stvarima o kojima se govorilo. Mislim da je to važna stvar i zaista ne bih želeo da po treći ili četvrti put ponavljam sve ono što sam rekao. Nije moja namera bila da menjam politički manir koji je negde važeći, niti će taj politički manir promeniti način na koji ja i moja stranka posmatramo i doživljavamo politiku. Građani Srbije će, kada dođe vreme, a nadam se da će to vreme doći vrlo brzo, da je pred vratima, doneti odluku ko će to upravljati Srbijom. U svakom slučaju, način na koji se sada upravlja Srbijom nije dobar.
Da li još ko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite, gospodine Krasiću.
Nastavio bih da govorim o ovom predlogu zakona. Naravno, protivim se tome da se u stav 1. člana 1. Predloga zakona ubace reči "sudska uprava". Zašto? Jedva se za to ovlašćenje izborio i ministar pravde. U sistemu podele vlasti, sudska vlast ima neku svoju specifičnu kontrolu prvostepenih, drugostepenih organa itd. Izvršna vlast ne može da se meša u sudsku vlast. Zakonodavna vlast ne može da se meša u sudsku vlast. Ne bi mogao ni neko treći da se meša u sudsku vlast, pa ni kontrolom sudske uprave. Ovo pitanje da li zaštitnik građana može da se upušta i da razmatra i ona pitanja koja su predmet nekog sudskog postupka, on to može, jer mu to nije izričito zabranjeno, ali mu je onemogućena kontrola suda, što je sasvim normalno. Kako sud može da bude samostalan i nezavisan, ako može da ga kontroliše i zaštitnik građana? Amandman je nelogičan, a u suprotnosti je i sa Ustavom. Rečeno je ovde da ni Republički javni pravobranilac nije ustavna kategorija pa postoji. Ali, pravobranilac, u krajnjem slučaju, ne bi morao da postoji, po našem Ustavu, ne bi mora da postoji ni po zakonu, jer to što on radi mogao bi da radi drugi državni organ. To bi moglo da radi Ministarstvo finansija. To bi mogla da radi Direkcija za imovinu Republike Srbije. Zašto? Republički javni pravobranilac zastupa državu. On je punomoćnik države u nekim sporovima. On zastupa i kada je u pitanju radni spor. To isto može da radi ministarstvo. Ono što je karakteristično za državne organe je to što to ovlašćenje koje država ima poverila je nekom svom organu. Slično je sa sudijom za prekršaje. Mi u pravnom sistemu ne moramo da imamo sudiju za prekršaje. Prvostepeni prekršajni postupak mogu da vode i ministarstva. Mi imamo razni broj ministarstava koja vode prekršajni postupak. Ako se pravi analogija da republičkog javnog pravobranioca u Ustavu nema, da nema u Ustavu ni sudova za prekršaje, a oni u praksi postoje i na bazi toga da se pravi neka analogija sa zaštitnikom građana, onda je to pogrešno. Za sve one državne organe koji su na neki način izdvojeni, kao što je sud, na primer, za njega se kaže da je samostalan i nezavisan državni organ. U članu 1. se za ovog zaštitnika građana kaže da je nezavisan državni organ, čak nema one mnogo važnije konstatacije da je samostalan državni organ. Kada se pogleda šta je u njegovoj nadležnosti, koje poslove obavlja, kaže se "štiti prava građana". Koja prava građana? Sve ono što suštinski možemo da kažemo da spada u korpus sloboda, prava i dužnosti čoveka i građanina. Da li to? Dalje se kaže da kontroliše rad organa državne uprave. Kako on može da kontroliše rad organa državne uprave? Tu je osnovni problem. On samo može da traži neka obaveštenja, neke podatke itd, ali da uđe u organ i da kontroliše organ to je nemoguće. To pripada odgovarajućem nadležnom državnom organu koji je Ustavom predviđen da postoji. Dalje se kaže da kontroliše organ nadležan za pravnu zaštitu imovinskih prava, to je taj pravobranilac i niže itd, pa se kaže i da štiti interes Republike Srbije i drugih organa i organizacija, preduzeća i ustanova kojima su poverena javna ovlašćenja. Kada se sve ovo stavi u kontekst Ustava, ustavni osnov ne postoji. Neko će da kaže da smo donošenjem Ustavne povelje preuzeli obavezu da je međunarodno pravo sastavni deo našeg unutrašnjeg pravnog poretka, po sistemu sve ono što je ratifikovala Savezna Republika Jugoslavija, pa onda državna zajednica, pa Republika Srbija, a više ni to nije bitno, ono što je preuzeto kao obaveza, a za to nema potrebe da postoji ustavni osnov, već samim činom ratifikacije nekog sporazume stvorio se pravni osnov da mi to moramo da ugradimo. U relevantnoj međunarodnoj konvenciji, koja od 1976. godine u Evropi reguliše ljudska prava, građanske slobode i političke slobode itd, nema jasno izraženog stava da to baš mora ovako kako se to predlaže ovim predlogom zakona. Zato, ponovo potenciram, da bismo imali ombudsman, da bismo imali nešto, da bismo imali neku instituciju sa ovim ovlašćenjima, to mora da proistekne iz Ustava Republike Srbije. Takva odredba u Ustavu Republike Srbije ne postoji. Ovo je pravno nemogući posao. Samo da vas podsetim da je bila jedna izjava povodom spora da li je ovo ustavno ili nije ustavno, pa je rečeno da je verovatno manje neustavno od neustavnosti Narodne kancelarije. Narodna kancelarija je nešto što je u suprotnosti sa Ustavom. U Ustavu, gde je regulisan pravni položaj predsednika Republike i gde je rečeno da on formira, uređuje organizaciju svoje službe, ta služba je u funkciji pre svega onih poslova koje obavlja predsednik Republike, a koji su u pet ili šest tačaka prethodnog člana određeni. Ali, praviti Narodnu kancelariju, pa još praviti razgranatu mrežu po celoj teritoriji Republike Srbije, u najmanju ruku je zloupotreba Ustava. Onda još Vlada u budžetu odobri sredstva za Narodnu kancelariju. E, onda je to koalicija. Znači, mi nemamo ustavni osnov za ovaj predlog zakona. Sada, kako god da krenete sa licitacijom koja bi ovlašćenja bila, pa čak da je kojim slučajem Ustavom predviđen ombudsman, vi ova ovlašćenja ne biste mogli na ovaj način da stavite. Ne može on da kontroliše rad. U ovom našem okruženju su se pojavili neki ombudsmani, pa čak i međunarodni, lica iz međunarodne zajednice, koji to prate, kao što je teritorija Kosova i Metohije, pa dosta dugo Republika Srpska i MH federacija itd. Podsećam vas da je ombudsman tamo predviđen Dejtonskim sporazumom i onim prilozima u kojima je napisan Ustav Bosne i Hercegovine. Određeno je u kom delu on može da postupa: da se kod njega jave građani, da ukažu na neku povredu, da traže od organa odgovarajuću informaciju, da napiše neku preporuku, da se javno oglasi o tome da li je to povreda ili nije povreda, da podnosi izveštaje o stanju ljudskih prava, kao što Novicki, vrlo često, izveštava kakvo je stanje ljudskih prava na Kosovu i Metohiji, ali niko te njegove izveštaje ne čita. To ste mogli da vidite i sami. Nikoga ne interesuje to šta je on napisao. Znači, izražavam stav Srpske radikalne stranke: mi nećemo glasati za ovaj amandman. Ali, taj amandman ne popravlja član 1, jer je nemoguće da se taj član popravi. Još ako se ubaci i sudska uprava, pa nadzor nad radom sudske uprave, to vrši Ministarstvo pravde. To ministarstvo se jedva za to izborilo da vidi kako se zavode, koliko se čeka itd. Tu je kraj. Zašto je, pored ministarstva, potrebno i ovo? Da je napisano da se kontroliše ministarstvo, pa i nekako. Ali, u amandmanu je napisano da kontroliše rad sudske uprave. To je nemoguće. To ne može da postoji.
Hvala, gospodine Krasiću. Da li još neko želi reč po Poslovniku? Reč ima Snežana Lakićević-Stojačić, po Poslovniku.
Po Poslovniku, član 104, narodni poslanici su dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine, ali isto tako i po članu 100. u odnosu na izlaganje gospodina Krasića, kojim se po ko zna koji put, poslanici SRS, obraćajući se narodnim poslanicima i građanima Srbije, pokazuju da nedovoljno dobro poznaju Ustav Republike Srbije, da nedovoljno dobro poznaju ustavne osnove kada se nešto osniva, da nedovoljno dobro poznaju ustavni osnov o mnogo tema kada o njima govore. Dakle, da bih pojasnila poslanicima SRS na osnovu čega i po kom osnovu je formirana Narodna kancelarija, iskoristiću priliku da gospodinu Krasiću kažem da je Narodna kancelarija predsednika Republike Srbije osnovana Odlukom koju je doneo predsednik Republike Srbije, a objavljena je u "Službenom glasniku Republike Srbije". Na osnovu svog ustavnog ovlašćenja iz člana 83, možete zapisati, stav 1. tačka 11. Ustava Republike Srbije, kojim je, između ostalog, propisano, citiram: "Predsednik Republike obrazuje stručne i druge službe za obavljanje poslova iz svoje nadležnosti". U članu 88. Ustava Republike Srbije, ponovo citiram, kaže se: "Predsednik Republike odgovoran je građanima Republike Srbije", jer ga oni, shodno Ustavu, član 86. stav 1, biraju. Predsednik Republike je u važećem izbornom sistemu u Srbiji jedino direktno izabrani predstavnik građana. Dakle, u okviru teksta zakletve, član 86. stav 5. Ustava; gospodine Šaroviću, opet dokazujete, prvo, da kršite Poslovnik, predsednik vas ne opominje, a drugo pokazujete da ne znate kakav je izborni sistem na snazi u Republici Srbiji po Zakonu o izborima narodnih poslanika. Ako budem imala priliku, nekim drugim obraćanjem, edukovaću vas o tom zakonu. Dakle, u okviru teksta zakletve, u članu 86. stav 5. Ustava Republike Srbije, propisano je da se predsednik Republike zaklinje da će sve svoje snage posvetiti ostvarivanju ljudskih i građanskih sloboda i prava, poštovanju i odbrani Ustava i zakona, očuvanju mira i blagostanja svih građana Srbije. Najzad, Ustav propisuje: "Građanin ima pravo da javno kritikuje rad državnih i drugih organa i organizacija i funkcionera, da im podnosi predstavke, peticije i predloge i da na njih dobije odgovor ako ga traži". Da biste mogli da proverite svoje neznanje, odnosno da biste mogli da se edukujete, u Ustavu je to član 48. stav 1. Ustava Republike Srbije. Dakle, svaki nosilac javne funkcije, koji se ogluši o ovo pravilo, direktno krši Ustav. Dalje, možete koristiti uporedna prava i iskustva drugih zemalja u okruženju, u kojima gotovo svaki neposredno izabrani predsednik ima određeni vid neposredne komunikacije sa građanima. Da li se to zovu sekretarijati, da li se radi u okviru kabinete, da li su narodne kancelarije ili neki drugi naziv, u svakom slučaju svako od njih ima tim u okviru koga uspostavlja direktnu komunikaciju sa neposredno izabranim predsednikom Republike. Dakle, svaki građanin koji to želi, može da postavi pitanje i dobije odgovor. Da biste znali šta je konkretno i koliko je konkretno zahteva građana bilo, na osnovu brojnih obraćanja predsedniku –bilo je preko 12.000 pismena i veliki broj poseta, ogroman broj telefonskih poziva, takođe zavedenih kao predmeta – Narodna kancelarija u periodu od kada je osnovana opravdala je svoje postojanje. Cilj njenog osnivanja je da se promeni loša navika da izabrani funkcioneri i ljudi koji se bave javnim poslom ne komuniciraju sa građanima Srbije. Štaviše, u uporednoj analizi drugih zemalja, i narodni poslanici, i ministri, i odbornici na svim nivoima, takođe, imaju po ceo dan otvorene kancelarije u kojima je moguće svakodnevno postaviti pitanje, tražiti i dobiti odgovor na pitanje koje interesuje građane. Zato je predsednik Boris Tadić preduzeo aktivnu ulogu u rešavanju problema građana, sprovođenju njihovih ideja, inicijative, sagledavanju njihovih potreba, stavova i očekivanja itd. Dakle, ustavni osnov postoji. Razlog za postojanje Narodne kancelarije postoji u Ustavu Srbije. To nije inkompatibilno sa zakonom koji je ovde na dnevnom redu. Ukoliko vam budu trebala dodatna pojašnjenja, neće me mrzeti, sa velikim zadovoljstvom ću vam ih ponovo dati.
Hvala vam, gospođo Stojačić. Replika na osnovu člana 101. stav 1, reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Lapsus je u pitanju, naravno, neposredno su izabrani i predsednik Republike i predsednici opština, osim gde postoje izuzeci u gradovima, mislim da je to Niš i Beograd. Izvolite, gospodine Krasiću.
Javio sam se za repliku iz prostog razloga što sam pogrešno shvaćen i citiran. Ustav Republike Srbije postoji od 1990. godine. Bilo je nekoliko predsednika, svi su imali generalni sekretarijat, imali su službu protokola i ostale službe sa odgovarajućim brojem zaposlenih. Slično je uređeno i u bivšim republikama, koje su posebne države, negde se zove generalni ured, ali to nije bitno. Niko od njih nije napravio instituciju sa tako kapilarnom strukturom od Subotice do Preševa. I ranije je postojala kritika. Nećete da mi kažete da duvanje u pištaljku može da bude po bon-tonu i mimo bon-tona; lupanje u šerpe - po bon-tonu i mimo bon-tona. Ali, ustavni položaj predsednika Republike je propisan Ustavom. On treba da ima službu koja treba da ga opsluži dok on radi. Ako ste uzeli kao osnov za formiranje Narodne kancelarije da čuje šta građani misle, da mu se građani jave sa nekim problemom, kada on to reši, to nije njegova funkcija. I Narodna skupština ima Komisiju za žalbe, pa dobije neki materijal, prosledi nadležnom organu, traži odgovor. Zašto? Zato što je podela vlasti izvršena. I raniji predsednici Republike Srbije, kada dobiju neku predstavku, pritužbu, sugestiju, mišljenje, od nekog građanina, imali su posebnu službu, nekoliko zaposlenih, koji kad pogledaju, upute nadležnom organu, traže odgovor, pa se ministarstva tresu, kažu - predsednik Republike traži odgovor povodom ovog i ovog pitanja, obratio mu se neko, pa obrađuju zahtev, pa izveštavaju predsednika Republike. Ali ne, ovde je zloupotreba. Vi želite da pojačate vašu Demokratsku stranku. Vi ste zaposlili na mesta rukovodilaca da budu samo iz Demokratske stranke. U Prokuplju, bivši kandidat - okružni javni tužilac, ovamo je molio, nisam stranački, a prošlo dva dana i on direktor kancelarije. Objasnite mi da li Đilas ispunjava uslove za rad u organima državne uprave. Da li on ispunjava uslove? Da li Leon Kojen ispunjava uslove? Kakva je ta organizacija tamo? To što vlast ne želi da se dira sa predsednikom Republike, da ne bi zvečao, da ne bi sa strane bilo još većih pritisaka, to je druga stvar. Nema ustavnog osnova. Ustavni osnov postoji za neku stručnu službu, ali za formiranje Narodne kancelarije, kao paravlade jedne Demokratske stranke koja treba da snima šta se dešava, da onda pravi navodno neke pritiske. A kako to predsednik Republike može da reši? Uostalom, sami znate, vi ste drečali, ako je neko predsednik stranke, pa izabran za predsednika Republike, treba da podnese ostavku. Kako to, tražili ste to do pre nekoliko godina, a sada ne primenjujte? Gospođo, ne sekirajte se, nije to ustavna kategorija, ali je takav Ustavni sud Republike Srbije da će sve da prođe. (Predsednik: Vreme.) To je čista zloupotreba odredbe Ustava koju ste vi citirali. Ali, smisao te odredbe nije Narodna kancelarija.
Hvala. Tumačenjem se, naravno, bavi isključivo Ustavni sud. Po Poslovniku se javila gospođa Stojačić. Izvolite.
Iskoristiću priliku i da poklonim jedan primerak Ustava, pa i ovih odredbi, fotokopija, da se oni koji se nisu razumeli možda bolje upoznaju sa tim. Razumem strah SRS kada govori o Narodnoj kancelariji. Potpuno mi je shvatljivo zbog čega toliko žele da ona prestane da postoji. U poslednjih 60 godina Boris Tadić je prvi predsednik Srbije koji želi neposredni kontakt sa građanima. Naravno da to ranije nije postojalo jer prethodni predsednik Srbije, onaj koji danas sedi u Hagu, nije imao kontakt ni sa samim sobom, a kamoli sa građanima Srbije, sem da dobije informaciju koliko ih je i kada prinudno privedeno, mobilisano i poslato na neko od niza ratišta, kojih je u prethodnih 10 godina na ovim prostorima bilo toliko da niko od nas više ne može da nabroji ni žrtve, ni stradalnike, ni paćenike, ni posledice, ni agoniju kroz koju smo prolazili. Naravno da tim ljudima nije trebao kontakt sa građanima jer nisu imali kontakt sa samim sobom. Nisu imali kontakt sa svetom u kome su živeli, u okruženju u kome su živeli. Sada ideja da se napravi Narodna kancelarija i činjenica da se predsednik i njegov Kabinet odrekao novih automobila i taj novac uložio u funkcionisanje Narodne kancelarije, činjenica da u ovom trenutku ima više od 35% popularnosti među građanima Srbije, a podsetiću vas, ovaj parlament ima oko 4%, a Vlada Republike Srbije oko 8%, dovoljno govori o uvažavanju koje predsednik Republike Srbije ima, o poverenju građana prema predsedniku Srbije, o želji da neposrednim kontaktom pokušaju da ukažu na probleme koje imaju, o činjenici da neposrednim kontaktom žele da pokušaju da reše bar deo svojih problema koje prepoznaju, a odgovore ne nalaze ni na jednom nivou vlasti. Jer na osnovu Zakona o lokalnoj samoupravi, ako već govorimo o zaštitniku građana, predviđeno je formiranje zaštitnika građana, a gotovo nigde nije osnovan, pogotovo ne tamo gde se vi na vlasti - nema ko da brine o građanima. Činjenica je da ima više od 12.000 predstavki. Mogu vam reći da je 10.137 zavedeno, obrađeno, rešeno, od ukupno 12.119 predmeta. Niko nije ostao bez odgovora. Najviše ima u odeljenju za pravne poslove. Tamo postoje ljudi koji umeju da odgovore na ta pitanja. Ovih 12.000 dopisa govore o tome da predsedniku ima ko da se obrati, da želi da mu se obrati, da predsednik poštuje biračko telo i građane Srbije i da jedino on u ovom trenutku ima legitimitet koji mu priznaju građani Srbije. Razumem taj strah, i razumem strah od činjenice, i razumem da je to kompleks stranke koja nikada nije pobedila, ali šta je tu je, činjenice govore drugačije. Činjenice govore da u ovom trenutku postoji neko ko zaista želi komunikaciju i ko zaista želi da ostvari kontakt sa građanima, koji zaista želi da pokaže da postoji zbog građana i sada i ubuduće, i kao predsednik Srbije i kao običan čovek, koji smatra da samo tim neposrednim kontaktom možete reći da ovaj posao radite zbog nekog drugog, a ne samo sebe radi.
Hvala. Reč ima poslanik Zoran Krasić. Radi poštovanja dostojanstva Narodne skupštine molim da ne iznosimo netačne podatke. Dakle, za poslanike ove skupštine glasalo je, koliko znam, nešto preko 52% građana, da slučajno ne bi neko pomislio da je istinit podatak da je 8% podrška, nego preko 52%. Tačne podatke o tome koliko je glasalo pri izboru za druge organe mogu da dam. Kao što sam, radi dostojanstva Skupštine, uredno, svaka tri meseca davao izveštaje, pa i izveštaj o tome da je predsednik ove skupštine, mimo ikakvih troškova za državu i građane, uredno preko kabineta i njihovog besplatnog rada informisao o načinu na koji je rešavao, i tokom ta četiri meseca i sada, slučajeve i probleme koje su građani imali. Te podatke dobijate svaka tri meseca, a za detalje možete da se obratite. Dobro je da imamo ovakve institucije koje brinu o građanima. Izvolite, gospodine Krasiću.
Pokušaću da odgovorim povodom nekih stvari koje su navedene. Naravno, ne želim da komentarišem neke tvrdnje koje prevazilaze značaj Narodne kancelarije, kao pitanja da li je to moguća ustavna kategorija ili ne, a inače neću da pričam ni o Hagu, ni o bivšim vremenima, ni o hvalospevima 12.000 ljudi itd. Želim, pre svega, da malo objasnim o čemu se radi. Niko ne spori predsedniku Republike pravo da održava kontakte sa građanima, to je neophodno. Niko ne osporava pravo predsednika Republike da povodom neke informacije, obaveštenja, novinskog članka, nije ni bitno na koji način dođe do neke informacije, da on od nadležnih državnih organa traži izveštaj, odgovor itd. Ako može da preslišava neposredno ministre, zašto ne bi mogao da uputi pismo ministarstvu i da kaže - povodom tog predmeta, molim vas dajte mi detaljan izveštaj da vidim šta je urađeno, naravno bez prava mešanja u ishod tog postupka. To niko ne spori. Da li su neki raniji predsednici to koristili na taj način ili na drugi način nije tema danas. Tema o kojoj sam pričao povodom amandmana DS je bila Ustav, mogućnost postojanja zaštitnika građana i samo je napravljena paralela sa mogućnošću da li može da postoji Narodna kancelarija kao institucija. Ona prevazilazi značaj službe. Služba predsednika treba da bude lokacijski u mestu gde se nalazi predsednik. Koliko tamo treba da bude zaposlenih, 20, 30 ili 60, o tome nisam pričao. To je služba potčinjena predsedniku Republike, koja po njegovim nalozima završava poslove i priprema, da bi on mogao da ispuni svoju nadležnost. On može da prozove predsednika Vlade, ministra, sve. On nama vraća zakon na glasanje. On je na čelu te izvršne vlasti. Jeste da imamo parlamentarni sistem, ali imamo situaciju da se predsednik bira na neposrednim izborima od strane građana. Verovatno će to da se menja. Postoje različite mogućnosti kako da se to ukomponuje, ali ustavna ovlašćenja definišu snagu jednog predsednika. On je uvek na čelu izvršne vlasti. Zato nema potrebe da on pravi posebnu vladu, odeljenje za pravne poslove, odeljenje za socijalne poslove, da vidimo da li će da bude za sport, vaterpolo itd. To je apsolutna zloupotreba onog ovlašćenja iz Ustava, gde obrazuje službu kao pomoćni organ predsednika Republike. Ona je u sastavu predsednika Republike. To su savetnici, savetnik za štampu, protokol itd. Sa Narodnom kancelarijom to je prevazišlo sve mogućnosti, očekivanja i ono što je Ustav imao u vidu kada je takva odredba doneta. Ne pričam ni o šerpama, loncima, Hagu, pa nisam čak hteo da čitam ni stereotipno pismo kako se na 12.000 predstavki dobija odgovor. Zašto, neću da čitam, jednostavno to je stvar stila. Narodna kancelarija ne bi smela da postoji jer je to zloupotreba ustavnog ovlašćenja predsednika Republike.
Hvala, gospodine Krasiću. Reč ima gospodin Šarović, replika.
Gospodine predsedniče, evo kaže vam i zamenik sekretara da me gospođa Lakićević-Stojačić spomenula i prethodni put. I tada sam tražio repliku, a vi mi niste dozvolili, dali ste reč i njoj još jedanput i gospodinu Krasiću. Zbog čega se vi tako ponašate zaista ne znam, ali to je još jednom kršenje Poslovnika. Vezano za ovu edukaciju, koju mi je gospođa Lakićević-Stojačić ponudila, zaista nemam ništa protiv toga. Sigurno da bih mogao dosta toga od vas da naučim, ali prihvatite da dosta toga možete i vi od mene. Ovo što pričate oko tog neposrednog kontakta koji vaš predsednik želi sa građanima, kada ste to izgovorili, ne znam da li se mislili na ono hvatanje za gušu onog čoveka koji mu je nešto dobacio u Guči? Da li je to način na koji predsednik Republike treba da se ponaša i da rešava određene probleme? Drugo, mislim da ne postoji državni organ, ne samo u Srbiji, nego nigde u svetu koji telefonske pozive zavodi kao predmete, a vi ste upravo rekli da je takav slučaj u Narodnoj kancelariji. Onda nije ni čudo što postoji toliki broj rešenih predmeta. Valjda čim se prekine veza predmet automatski zavodite i kao rešen. Ne možete reći nikako da predsednik Srbije, u ovom trenutku je to nažalost Boris Tadić, predstavlja predsednika svih građana, jer onaj ko želi da bude predsednik svih građana Republike Srbije neće se po novinama i u kojekakvim zajedničkim izjavama sa stranim vladama potpisivati kao predsednik DS. Da li je to predsednik svih građana, onaj koji je mimo odluke parlamenta i Srpske pravoslavne crkve pozvao Srbe da izađu na glasanje na Kosovu, dao legitimitet tim izborima, dao legitimitet šiptarskom parlamentu i da li je to onaj čovek koji sada pere ruke od odgovornosti za ono što se Srbima na Kosovu dešava. Dalje, da li je to onaj čovek koji je izjavio da želi da posreduje u sporu između SPC i Makedonske pravoslavne crkve? Ko je on da priznaje uopšte postojanje neke Makedonske pravoslavne crkve, ukoliko po crkvenim kanonima tu organizaciju, kao crkvu, niko nije prepoznao. Kakav je to spor uopšte kad je u pitanju SPC? Da li pod sporom mislite to što je vladika SPC osuđen na dve i po godine zatvora, što je pretučen, što je obrijan u zatvoru, da li na to mislite kada kažete spor između dve crkve. Mi smo već u istoriji Srbije imali onih koji su želeli da budu sve, pa i patrijarsi, očigledno je da je Boris Tadić još jedan od tih. Isto tako je jasno da on nikada neće biti predsednik svih građana Srbije. Hvala.
Hvala vam. Dakle, izvolite, povodom amandmana, naravno. Samo da obavestim. Imate još vremena, po amandmanu vaša poslanička grupa još 13 minuta. Izvolite, narodni poslanik Milan Marković. Dakle, govorila je samo gospođa Snežana Lakićević-Stojačić povodom amandmana 2 minuta i 6 sekundi. Još jednom kažem, dakle, predsednik po članu 101, budite ljubazni, ali nije govorio po ovom amandmanu, već po prethodnom. Budite ljubazni, zamenik sekretara, izvinite gospodine Markoviću, vode računa i molim vas da ne ometate red sednice stalnim dobacivanjem. Istovremeno kažem da moram da poštujem Poslovnik u odnosu na svakog poslanika, pa i prilikom redosleda davanja reči. Izvolite, gospodine Markoviću, i izvinite što ste čekali.
Zahvaljujem gospodine predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, što se tiče amandmana koji sam podneo na član 1. mislim da je koleginica Lakićević-Stojačiić u potpunosti obrazložila zbog čega mi mislimo da treba Vlada Republike Srbije da prihvati amandman i vladajuća većina u ovom parlamentu. Iskoristiću svega 2-3 minuta, da se ne bih javljao po drugim osnovima, da prosto na neki način odgovorim na deo onoga što je rekao gospodin Nemanja Šarović, na deo onoga što je on rekao, a na šta se može odgovoriti, deo toga što je on rekao uopšte i ne zaslužuje bilo kakav komentar. Međutim, gospodin Šarović je spomenu jedno vrlo ozbiljno državno pitanje koje se tiče izlaska, odnosno neizlaska Srba na izbore na Kosovu i Metohiji. Gospodine Šaroviću, očigledno samo vi još uvek ne uviđate da je jedna od najvećih grešaka Srbije nakon 2000. godine bio upravo bojkot izbora na Kosovu i Metohiji. Nažalost, Boris Tadić je tada ostao usamljen u svom pragmatičnom i logičnom stavu da Srbi tada treba da izađu na izbore na Kosovu i Metohiji, a nažalost preovladao je taj, da kažem, stav koji je zastupala vaša stranka, koju je prihvatio Vojislav Koštunica, a to je da Srbi ne izlaze na izboru na Kosovu i Metohiji. Rezultat tog neizlaska na izbore je ovo što mi danas imamo na Kosovu i Metohiji. Naravno, ne mislim direktno samo to. To što mi danas imamo na Kosovu i Metohiji je rezultat mnogo čega, ali između ostalog stanje je pogoršano i samom činjenicom da nismo izašli na izbore na Kosovu i Metohiji. Vreme će dalje pokazati da je to greška koju ćemo veoma teško ispraviti u budućem periodu. Ostaje jedino to za istoriju da je predsednik Srbije tada imao stav koji nije ispoštovan, a taj stav je jedini bio logičan u tom momentu, jedini je bio ispravan. Prosto, postavlja se pitanje šta smo dobili time što smo bojkotovali te izbore. Voleo bih da neko dođe i da obrazloži koliko je sve to Srbima bilo bolje zbog toga što ne učestvuje u institucijama na Kosovu i Metohiji i po osnovu izbornih rezultata. Teško je naravno to objasniti, jer ni na koji način nije bolje, jedino što se tada dobilo je dobilo se ono što se radilo i prethodnih 10 godina, a to je da u maniru politike Slobodana Miloševića se gurne prst duboko u oko onima koji odlučuju o sudbini građana Srbije i o sudbini Kosova i Metohije. Jedino smo dobili to tim neizlaskom na izbore na Kosovu i Metohiji. Sada se već deo vladajuće koalicije trudi da ispravi na neki način tu grešku, ali sve su to jalovi pokušaji eventualnog učešća ili neučešća u kosovskim institucijama. Ponavljam, to je greška koja se teško može ispraviti. A da su Srbi izašli na Kosovu i Metohiji na izbore imali bismo četvrtinu poslanika u kosovskom parlamentu i na taj način bismo sigurno mogli daleko bolje da ostvarujemo interese Srba na Kosovu i Metohiji. A u krajnjem slučaju, i ako bi se odlučili nakon toga na bojkot institucija, to bi bilo sigurno mnogo drugačije i svrsishodnoje nego na ovaj način kada uopšte nismo učestvovali na izborima na Kosovu i Metohiji. Prema tome, nemojte pominjati to, jer to je greška Vlade Republike Srbije i svih stranaka koje su tada pozvale na bojkot na izbore. To je još jedna u nizu grešaka koje je Srbija napravila u svom ponašanju prema kosovsko-metohijskom problemu, a koja očigledno nema jasnu strategiju, nego se radi od dnevnika do dnevnika, od istraživanja javnog mnjenja do istraživanja, i ono što je dobro za određenu političku partiju u datom momentu, to se onda i signalizira građanima, bez vođenja računa kakve će to posledice imati na dalji tok događaja na Kosovu i Metohiji. Što se tiče rada Narodne kancelarije, stvarno ne znam zašto vas toliko boli Narodna kancelarija i ne razumem u čemu je uopšte problem da SRS do te mere pominje predsednika Republike u svakom kontekstu, samo ne u onom koji dolikuje bilo kome koji je odgovoran političar da pominje svog predsednika Republike. Prema tome, predsednika Republike pokušajte da ostavite na miru u onom delu koji se odnosi na obavljanje njegovog posla. On je dobio poverenje građana na izborima, obavlja posao najbolje što ume. Veoma smo zadovoljni načinom na koji obavlja taj posao i iskreno mislim da je od političara u Srbiji Boris Tadić, od vodećih političara u Srbiji, pokazuje najviši nivo dostojanstva i na najodgovorniji način obavlja državne poslove. U krajnjem slučaju, to je predsednik koji je pokazao da interesi stranke nisu na pravom mestu, već interesi države. Između ostalog i tom odlukom kada je, znajući da ćemo biti od svih vas napadani, razumno rekao da Srbi treba da učestvuju recimo na tim kosovsko-metohijskim izborima. Prema tome, to što ste vi izgubili te predsedničke izbore razumem kao neku vrstu frustracije, ali nemojte skupštinsku govornicu redovno upotrebljavati da vređate predsednika Republike, jer predsednik Republike je predsednik svih nas i kao što mi u našem izlaganju poštujemo i predsednika Vlade Republike Srbije, jer je predsednik Vlade ove države, čiji smo mi građani, čiji smo mi poslanici, tako i vi poštujte predsednika Republike Srbije, jer je to predsednik svih nas građana Republike Srbije. Na isti način bi se odnosili ko god da je izabran za predsednika Republike Srbije, a ne samo Boris Tadić. Žao mi je što ova diskusija očigledno ne ide dalje, jer imam amandmane i na član 5, pa zatim na članove 6, 9, 18, 26, 31, 42. i mislim da u jednoj konstruktivnoj atmosferi sa gospodinom ministrom možemo razgovarati o tim amandmanima, da više ne uplićemo druge institucije i da se bavimo nekim jevtinim političkim marketingom. Hvala.
Hvala vama, gospodine Markoviću. Replika, jer je pogrešno protumačena, javljate se po Poslovniku, je l' tako? Izvolite. Ovo je bio zahtev za repliku. Naravno, striktno poštujemo Poslovnik. Molim vas, bez dobacivanja. Izvolite, gospođo Stojačić.
Samo da pojasnim. Zavedeno je 12.000 predmeta, a veliki broj telefonskih poziva se svakodnevno obavlja. Kada postoji mogućnost, i na njih se reaguje. Oni se ne zavode kao redovni predmeti. Moguće da sam napravila neki lapsus, ali želim da vam pojasnim. Dakle, više od 12.000 predmeta je zavedeno, obrađeno 10.137, predmeta u radu 1.948, predmeta van Narodne kancelarije tri, a stornirano 31. Ukupno 12.119. Telefonski pozivi se faktički ne mogu prebrojati, a evidentiraju se ukoliko postoje ozbiljni problemi i upućuju se građani koji pozivaju telefonom na koji način se mogu obratiti Narodnoj kancelariji. Dakle, nema razloga nipodaštavati komunikaciju građana, želju građana da dobiju odgovor. Nema razloga na uvredljiv način se odnositi prema biračima i prema građanima, stanovnicima Srbije, koji imaju ozbiljne probleme nasleđene iz prošlosti, kada ste se možda malo više pitali nego danas, ali sigurno mnogo manje nego u budućnosti.
Hvala vam na pojašnjenju. Dakle, dobili ste izvinjenje. Znači, više od 40 predmeta dnevno se zavede u okviru institucije, što je veliki uspeh. Izvolite, gospodine Šaroviću, replika.
Kao prvo, rekao bih gospodinu Markoviću da to o čemu sam govorio, to su činjenice. Ne možete vi reći da su Srbi bojkotovali izbore na Kosovu. Na veliku žalost SRS, to nije tako. Dve srpske liste su postojale na tim izborima. Doduše, izašlo je samo 800 birača. To pokazuje koliki i kakav rejting ima predsednik Republike na Kosovu i Metohiji. Zaista nemam nameru da se ubeđujem oko toga, jer svi veoma dobro znamo, vi pokušavate da operete ruke od odgovornosti za sve to što se dešava na Kosovu. Upravo je predsednik Boris Tadić, sa te dve srpske liste i tih 800 birača na celom Kosovu i Metohiji, dao legitimitet izborima koji su održani. Izabrani su nekakvi predstavnici koji nikoga ne predstavljaju, postoji i ministar u Kosovskoj vladi, koji tvrdi za sebe da je Srbin. Upravo su oni i Boris Tadić odgovorni za sve ono i za sve zločine koji se danas dešavaju Srbima na Kosovu i Metohiji. Meni je žao što gospođa Lakićević-Stojačić nije trenutno u sali, ali dobro bi bilo da i građani Srbije čuju kako to Narodna kancelarija rešava probleme građana Srbije i zašto je procenat rešenih predmeta toliko veliki. Evo, Narodna kancelarija predsednika Republike Srbije, odeljenje za socijalna pitanja, pa određenom gospodinu, kažu: "Poštovani gospodine, povodom molbe koju ste uputili Narodnoj kancelariji predsednika Republike, obaveštavamo vas da smo detaljno razmotrili vaš zahtev i razumeli ozbiljnost problema na koji ste nam ukazali. Povodom vašeg i sličnih zahteva građana pokrenuli smo inicijativu da sve druge institucije blagovremeno i odgovorno odgovaraju na primedbe i zahteva građana koji im se obraćaju. Takođe, Narodna kancelarija u svom svakodnevnom radu nastoji da utiče na nadležne institucije u cilju što efikasnijeg pristupa problemima građana. Iskreno se zahvaljujemo na ukazanom poverenju. S poštovanjem, načelnik odeljenja Zorica Grujevski". Ovo je za vašu Narodnu kancelariju rešen problem. Dakle, jasno je da ovde o rešavanju problema ili o bilo kakvom dubljem ulaženju u sam problem i u suštinu problema nema ni govora. Ovo je jedan opšti odgovor, gde Narodna kancelarija samo promeni ime onoga ko je imao dovoljno poverenja da se obrati toj kancelariji i da misli da će iz toga nešto proisteći. Promene ime, kažu - primili smo k znanju to što ste nam rekli, problem je jako ozbiljan i mi ćemo se potruditi za te i slične zahteve. Dakle, ovo je izigravanje poverenja građana. Ovo nije ono što ste vi obećali, ne 10.000 ovakvih papira. Možete da odštampate 100.000, ali da li postoji 10.000 građana kojima ste vi pomogli? Ukoliko je ovo neka pomoć, mislim da su onda to zaista uludo potrošena sredstva.
Još neko o amandmanu? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Marko Krstin. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Marko Krstin.
Poštovani predsedniče, ministre, dame i gospodo, radujem se što smo se konačno vratili na temu, da pričamo o zakonu. Zakon se zove, da podsetim - Predlog zakona o zaštitniku građana. Svaka veza sa Narodnom kancelarijom je isključena ili slučajna. Zaista je bilo dobre rasprave u odnosu na ustavni osnov. Tu se kolegama pravnicima zahvaljujem, s tim što su izlivi ljubavi prema pojedinim liderima stranaka bili potpuno nepotrebni. Članom 1. na koji sam stavio amandman, koji inače spada u osnovne odredbe ovog zakona, predviđeno je na koga se primenjuje ovaj zakon. Zakon se primenjuje na domaća i na strana pravna i fizička lica. Moj amandman, kao i tekst samog Predloga zakona, kažu isto, ali intonacija je potpuno različita. Da napomenem da osnovne odredbe zakona služe za tumačenje zakona u celini, u stvari, opredeljuju kakav je taj zakon nadalje i služe za tumačenje ostalih odredbi. Dakle, osnovne odredbe zakona bi morale biti znatno preciznije nego što je predložena odredba. Zato sam predložio da ova odredba ne bude ni pogodbena, ni opisna. Ona bi pre pripadala obrazloženju zakona, a ne tekstu zakona. Nadalje, odredba u sebi uključuje jednu pretpostavku koja apsolutno nije tačna, a to je pretpostavka da domaća i strana fizička i pravna lica nisu izjednačena u ovoj zemlji, odnosno da u Srbiji postoji na određeni način drugačiji tretman stranih fizičkih i pravnih lica. Hoću da vam napomenem da u svim procesnim zakonima strana lica uživaju punu zaštitu. Samo pojedine odredbe, pomenuću Zakon o parničnom postupku, gde su strana fizička i pravna lica kao učesnici u postupku obavezna da polože iznos na ime troškova postupka, što naši nisu, oko prevođenja itd. Međutim, u osnovnim pravima naše zakonodavstveno načelo je da su u jednakom pravnom položaju i domaća i strana pravna lica, naročito kada se radi o fizičkim licima, o zaštiti njihovih prava. Ako norma kaže da se pod pojmom građanin podrazumeva ne samo fizičko lice koje je domaći državljanin, onda to znači da mi u sistemu imamo takav sistem zaštite u kome je pravilo da ipak domaća lica imaju veću zaštitu prava. Mislim da od te postavke ne bi trebalo polaziti, jer ona jednostavno nije tačna. Zato sam predložio da se taj deo preformuliše, čime se ne menja suština, da se pod pojmom građanin podrazumevaju domaća i strana fizička i pravna lica, o čijim pravima rešavaju naši organi. Znači, bez te pretpostavke da eventualno ne bi rešavali o pravima stranih državljana, pa im ovim zakonom priznajemo nešto naročito. Naš pravni poredak nije takav da na takav način pravi razliku i apsolutno rezerviše neka prava samo za domaće državljane. To je izuzetak, a pravilo je da se prava stipulišu podjednako za domaća i strana fizička lica. Uostalom, fizička lica odgovaraju na isti način pred Krivičnim zakonom, na isti način se tretiraju u parničnom postupku, sem u odredbi koju sam citirao i ne vidim potrebu za ovakvom odredbom. Nadalje, ako smo već u stavu 1. organe odredili kao organe uprave, onda ne vidim zašto se pozivamo terminološki "organa uprave iz stava 1." Ako kažemo "organa uprave", ako smo to već skratili u stavu 1, to je sada pravna nomotehnika, onda samo treba reći "u odnosu na organe iz stava 1." ili da kažemo "organe uprave". Hvala.
Po istom amandmanu, narodni poslanik Nataša Jovanović. Istovremeno obaveštavam sve narodne poslanike da ćemo danas raditi samo do završetka rasprave u pojedinostima. Ako to bude posle 18,00, nastavićemo posle 18,00. Dakle, neće biti danas glasanja. Izvolite, gospođice Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, generalna primedba iz SRS je što uopšte postoji ovakav stav 3. u prvom članu zakona. To je ona čuvena priča koju je više puta sa skupštinske govornice ispričao gospodin Tomislav Nikolić, kada neko dete pokušava na tabli da nacrta konja i kada se izmakne i vidi da to nije dovoljno uverljivo i da nije bilo vešto u tome, dole ispod napiše - ovo je konj, da bi neko bio uveren u to da je njegova namera bila upravo to da prikaže. Kao da je sam predlagač, nadležno ministarstvo, želeo dodatno da nas ubeđuje – i kroz ove amandmane smo mi pokazali da nije formulacija precizna, a i sama činjenica da će ovaj zakon u praksi biti neprimenljiv, odnosno da neće da znači ništa – definisao je stav 3. koji je potpuno besmislen iz prostog razloga što bi tako nešto trebalo da se definiše u Ustavu. Onda vi imate situaciju da dajete primedbu na važeći Ustav ili neki budući, ako se on uopšte bude menjao, zašto tamo nije definisan pojam građanin. Zaista je neverovatno da mi treba da imamo jedan zakon i ovakav koji će da ustanovi zaštitnika gađana, a da to šta je građanin, kao domaće i strano pravno i fizičko lice, bude uopšte nekim zakonom definisano kao pojam. Vi ste mogli, umesto ovoga i načina koji je predložio gospodin Krstin, u skladu sa važećim Ustavom Republike Srbije, da napišete da se zaštitnik građana, otprilike da to definišem, jer ne mogu da dam preciznu formulaciju, ovog trenutka kada je kolega obrazlagao amandman i pošto sam ga pogledala to me asociralo na to, dakle da se stara o pravima i da štiti prava građanina Srbije, kako to i stoji u članu 48. našeg važećeg ustava i u članu 50. Ustava Republike Srbije, i stranih državljana, odnosno građana koji su strani državljani. Na ovakav način, i kroz pokušaj kolege i samog predlagača da se sam pojam građanina, odnosno šta je to građanin definiše, smatram da je to apsolutno bespotrebno i da ste jednu mnogo kraću i suštinski prihvatljiviju formulaciju, u skladu sa Ustavom Republike Srbije, kao predlagač mogli da date i da se time sve ove zabune eventualne, i sumnje da li je sama definicija dobra, uradite u ovom tekstu zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić.
Prema Predlogu zakona o zaštitniku građana bira ga Skupština na predlog odbora nadležnog za ustavna pitanja. U obrazloženju se kaže da bi predlog bilo kakvog drugačijeg zakonskog rešenja bio neustavan. Podsetiću vas da u većini zemalja, u kojima ombudsman postoji, a to je kako smo čuli iz ekspozea, oko 130 zemalja, zbog pozicije koju bi faktički trebalo da ima zaštitnik građana, neophodno je da bude lišen svake moguće političke zloupotrebe i zbog toga se traži dvotrećinska ili čak tročetvrtinska većina prilikom njegovog izglasavanja. Obzirom da to nije moguće zbog aktuelnog rešenja u Ustavu Republike Srbije, Demokratska stranka je podnela amandman u kome predviđa da se utvrđuje da zaštitnika građana može predložiti odbor, ali dvotrećinskom većinom glasova od ukupnog broja članova odbora. Smatramo da bi se makar na taj način izbegla mogućnost da jedna politička stranka direktno utiče na izbor zaštitnika građana ili da vladajuća koalicija potpuno suvereno odlučuje o predlogu i o izboru zaštitnika građana, jer zaštitnik građana bi trebalo da bude ličnost koja je nesporna među svim poslaničkim grupama, među svim građanima Srbije, koja bi trebalo da ima nepoljuljani autoritet i koja bi prosto pozicijom koju bi joj ovaj zakon dao bila osoba u koju bi svi mi mogli da imamo veliko poverenje. Ne bi zavisila od dnevno političke volje, obzirom da je i predlog za razrešenje takođe identičan predlogu za imenovanje i takođe ne daje dovoljnu sigurnost osobi koja bi trebalo da obavlja ovu vrlo značajnu, po nama, funkciju i da faktički konstituiše potpuno novu instituciju u pravnom sistemu Srbije. Mislimo da je neophodno i da zakonodavac i ovaj parlament daju mnogo veću pravnu snagu, uz velika ovlašćenja koja bi trebalo da ima i mnogo veće poverenje koje bi svi mi, kao poslanici, dali osobi, ukoliko bi je, nažalost, zbog nemogućnosti drugačijeg rešenja, zbog imperativnih propisa datih u Ustavu, ona ipak imala kroz predlog odbora dvotrećinskom većinom članova odbora.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Marko Krstin. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Marko Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, predlog mog rešenja ne razlikuje se od onoga što stoji u zakonu, ali odredba onako kako je stipulisana u zakonu ukazuje da poslaničke grupe nisu međusobno ravnopravne u poslovima na kojima rade. Ravnopravnost poslaničkih grupa nesumnjivo polazi od prava i dužnosti svakog poslanika i proizilazi iz samog Ustava, zakona i Poslovnika kao zakona koji važi u Skupštini, koga smo mi doneli. Mislim da ovakva norma izražava stav da postoje neke poslaničke grupe koje nisu jednake, pa kaže - svaka poslanička grupa može da predlaže. Postavio bih pitanje da li bi bez ove odredbe u zakonu mogla svaka poslanička grupa da predlaže? Siguran sam da bi mogla, jer ako bi rekli da predlažu poslaničke grupe to bi značilo svaka, dve, tri ili više zajedno. Znači, ova norma nam ukazuje nepotrebno, pogrešno i otvara mogućnost tumačenja da nema te norme možda neka poslanička grupa bi nešto mogla što druga ne može. Pošto to očigledno nije tačno, ovako nepreciznu formulaciju treba izbeći i moj amandman je išao za tim da poslaničke grupe predlažu funkcionera koji će vršiti tu dužnost zaštitnika građana. To je sasvim dovoljno i ne bi trebalo ovim propisom utvrđivati status poslaničkih grupa. One su ravnopravne po Ustavu i po svim ostalim propisima koji sleduju iza Ustava i ne treba pojačavati njihovu ravnopravnost, jer to bi značilo da onda u svakom propisu treba da stavimo da može da predlaže svaka od poslaničkih grupa.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Mi amandmanom predlažemo da se član 4. promeni, da nema ovoliko stavova nego da samo glasi - zaštitnika građana bira Narodna skupština Republike Srbije. Zašto smo to napisali? Kada se kaže Narodna skupština Republike Srbije onda se podrazumeva da se to radi na način koji je propisan Poslovnikom. Čuli smo dva koncepta. Jedan je da ide preko ustavnog odbora predlog i kako da odbor dolazi do svoje odluke kojom predlaže, pa je rečeno dvotrećinska većina. Imamo drugi predlog koji se tiče poslaničkih grupa. Moram da kažem da je različita praksa i videli ste da postoji u 130 država, gde je ombudsman predviđen kao ustavna kategorija, državni organ i onda je predviđen i postupak izbora, ko predlaže i ko ga bira. Verovatno parlament, kao najviši zakonodavni organ itd. Međutim, dok nekim čudnim slučajem u ovoj skupštini 2003. godine nije došao na dnevni red Predlog zakona o Narodnoj banci Srbije, nikada se nije desilo da radno telo bude predlagač neke odluke o izboru. Prvo je bilo kod predloga za izbor guvernera NBS, pa je u zakon ušla odredba koja je omogućila da Odbor za finansije ima status predlagača, kasnije se to prenelo na Radiodifuzni savet i to je sada već postalo kao ptičiji grip. Sad to ide, sad to više niko ne može da zaustavi. Kada se napravi jedanput presedan, onda to ide kao neko pravilo. Svi naši odbori su, ne računajući Odbor za administrativna pitanja, koji ima neke druge nadležnosti, gde je i ovlašćen da postupa povodom nekih pojedinačnih prava zaposlenih i poslanika, ali svi drugi odbori su radna tela, ne mogu da imaju status predlagača. Ko ima status predlagača? Po Ustavu status predlagača je regulisan, Vlada, narodni poslanik i u nekim drugim slučajevima, što se tiče Ustava, neko drugi. Mislim, a to vidite i sami, da odsustvo ustavne norme koja bi ovo propisala proteže se i na sve druge odredbe ovog zakona. Mi smo jači za neko iskustvo, kada je u pitanju Nacionalni prosvetni savet, a zašto ne reći i Komisija za sprečavanje sukoba interesa. To je bila smehotresna olimpijada kada se ovde biralo. Predložili smo da samo Narodna skupština Republike Srbije bira, svakako na način propisan Poslovnikom Narodne skupštine, uz zadržavanje onih naših osnovnih primedbi da ovakav jedan predlog zakona ne bi mogao da se usvoji u Narodnoj skupštini. Ako to ode na Odbor za ustavna pitanja, zakonom proširujemo nadležnosti Ustavnog odbora, nezavisno od Poslovnika Narodne skupštine. Poslovnik Narodne skupštine je bukvalno jedini akt koji uređuje organizaciju, način rada i odlučivanja, naravno u skladu sa Ustavom, u Narodnoj skupštini, kao i statusna prava poslanika. Status predlagača je sporan. U nekom novom ustavnom rešenju je moguće da predsednik Republike bude predlagač, ali da se to propiše Ustavom. Moguće je da se Ustavom propiše i kako on dolazi do predloga, kontaktira sa tim i tim, pa pošto čuje mišljenje, radi to i to itd. To su sve neka moguća rešenja. Moram da kažem da svega toga u našem Ustavu nema. Drugo što je karakteristično je da organ koji izvršava zakone po Ustavu je Vlada Republike Srbije. Izbor ovog zaštitnika, predlog itd. to je izvršavanje zakona. Znači, u jednoj od tih mogućih varijanti moguće je da čak i Vlada Narodnoj skupštini predloži kandidata za ovog zaštitnika građana. Ali, da sve ovo potekne iz Narodne skupštine, mislim da osnov za to ne postoji. Pre dve godine je prvi put taj princip prekršen. Da su odbori, radna tela, pomoćni organi Narodne skupštine, da sve mora da prođe kroz te organe da bi došlo na odlučivanje na Narodnu skupštinu. Šta odbor može? Odbor može da predloži neki amandman. Odbor više ne predlaže ni izbor sudija, to znate i sami. Ranije je to Odbor za pravosuđe mogao da radi, ali ne na bazi Poslovnika nego na bazi Zakona o izboru sudija. To je izbrisano. Odbor sada samo daje neki stav, kao to je prošlo kroz odbor, pa su ispunjeni uslovi da o tome može da raspravlja Narodna skupština. Ovom diskusijom želimo da vam skrenemo pažnju da se prekine sa urušavanjem principa na kojima se zasniva ovaj ustav i ustavni sistem u Republici Srbiji. Moguća su neka rešenja, ali ta rešenja prvo moraju da se predvide novim Ustavom Republike Srbije.
Hvala. Da li još ko želi reč? Za reč se javio narodni poslanik Nemanja Šarović, po istom amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, da nije baš najbolji ovaj član 4. govori i činjenica da su čak tri poslaničke grupe predložile amandman i promenu ovog načina izbora i načina predlaganja. Rešenje predloženo od strane Srpske radikalne stranke ubedljivo je najbolje, najpreciznije, pravnički najčistije i kaže da se član 4. menja i glasi: "Zaštitnika građana bira Narodna skupštine Republike Srbije". Vi, i u ovom i u nekim drugim zakonima, ponovo mešate određene nadležnosti. Pokušavate da neku materiju, koja definitivno treba da bude regulisana Poslovnikom o radu Narodne skupštine, regulišete zakonom, a kada napravite tu početnu grešku, posle lako srljate iz jedne greške u drugu. Po mom mišljenju potpuno je pogrešno već zakonom propisivati, određivati način na koji će neki skupštinski odbor da radi. Zašto onda mi donosimo Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije? Da li mislite da će ovaj zakon obavezivati neku narednu Skupštinu? Da li će neka naredna većina moći promenom Poslovnika da promeni i način funkcionisanja stvari u Narodnoj skupštini ili će, da bi to učinila, biti potrebno da menja i sijaset drugih zakona? Mislim da je mnogo bolje da ste se držali onog proverenog principa koji je godinama važio, a to je da se rad i skupštinskih tela i same Narodne skupštine Republike Srbije reguliše Poslovnikom o radu Narodne skupštine. Stoga mislim da je pogrešno reći da je potrebna dvotrećinska većina na sednicama odbora. Sami znate da sada na sednicama odbora, shodno odredbama Poslovnika, kao i prisustva ovde na sednicama Narodne skupštine Republike Srbije, ne treba da postoji kvorum, da je broj narodnih poslanika koji će prisustvovati sednici određenog odbora neka manje-više slučajna kategorija. Ovde smo imali primere kada je na dnevnom redu bio izbor nekih predsednika sudova, kao i izbor sudija, da neki zbog nedostatka kvoruma, zbog toga što su poslanici ulazili i izlazili iz sale gde se održavala sednica odbora, da neki kandidati, iako formalno nisu osporeni, niko ih nije osporavao, nisu dobili dovoljan broj glasova. Ista ta stvar može da se desi i ovde sa zaštitnikom građana, pa da čak i onaj ko ima najširu podršku ili čak ima podršku svih poslaničkih grupa može, na sednici, da ne dobije tu dvotrećinsku većinu, jer nema dovoljnog broja poslanika. Dalje, ukoliko već kažete da pravo predlaganja kandidata treba da imaju sve poslaničke grupe, zašto bismo prenosili bilo kakvu nadležnost na sam odbor? Dakle, odbori su i zamišljeni i definisani kao radna tela ove skupštine, koja prethodno neka pitanja pretresaju, kako bi pomogli u radu Narodne skupštine, a nikako im ne treba davati ovlašćenja koja ona nikada nisu imali i koja, ni na koji način, neće učiniti rad Skupštine kvalitetnijim. Na kraju, gospođi Lakićević-Stojačić bih pročitao član 74. Ustava. To je odgovor na ono što je ona rekla, kada sam dobacivao da nije tačno da je jedini neposredno izabrani predstavnik građana predsednik Republike, već ima još 250 neposredno izabranih predstavnika građana ovde u republičkom parlamentu. Kako sam već rekao, o tome govori član 74. Ustava Republike Srbije: "Narodna skupština ima 250 narodnih poslanika. Narodni poslanici se biraju na neposrednim izborima tajnim glasanjem". Dakle, razlika između posrednih i neposrednih izbora se ogleda u nekim drugim stvarima, a ne u onima na kojima ste vi insistirali i na koje ste vi mislili. To što će poslanička grupa odrediti, ukoliko neki poslanik da ostavku ili na neki drugi način ostane bez mandata ili mandat izgubi, novog predstavnika, to ni u kom slučaju ne znači da ti ljudi nisu birani neposredno i da nisu birani na tajnim izborima. Hvala.
Hvala vam. Po istom amandmanu za reč se javila gospođica Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvek se na početku nekog predloga zakona saplićemo oko toga na koji način će neki organ, u ovom slučaju je to zaštitnik građana, da se bira, ko će da ga predlaže, ko su ti ljudi koji učestvuju u predlogu. Ovde nam je predlagač dao nešto što je zaista u kontradiktornosti sa pojedinim članovima samog zakona. Ako nam je data mogućnost kod izbora zaštitnika građana, a amandman naše koleginice, gospođe Radete, bio je najkoncizniji i najjasniji u smislu da "Narodna skupština bira zaštitnika građana", i tu je tačka. Zna se šta radi Narodna skupština, o čemu je govorio kolega Šarović, po Ustavu. Zna se šta rade nadležni odbori. Zna se koji su odbori nadležni, mada ovde ima i zloupotrebe, iskreno rečeno, kod pojedinih odbora i predsednika pojedinih odbora da se neki zakonski predlozi stavljaju na dnevni red tih odbora, iako je sasvim očigledno da taj odbor nije matični odbor za taj zakon. Šta će da se desi u praksi i šta se do sada dešavalo? Prilikom izbora raznih regulacionih tela i kako je otpočela sa praksom ona bivša DOS-ovska vlast, a vi nastavili kod predloga zakona, isti smo slučaj i istu raspravu imali pre nekoliko dana, i kada je izbor članova Saveta za zaštitu konkurencije, i kod amandmana i izbora članova saveta, koje nam je predložio u svojim zakonima gospodin Balinovac u ime Vlade, naravno, na državnu upravu i državne službenike, i ranije kod Nacionalnog prosvetnog saveta. Uvek se Narodna skupština Republike Srbije stavlja usput, može to da radi, ali, hajde, sada će svaki predlagač zakona nekom svojom idejom i vizijom šta radi Skupština i šta ko u njoj može da radi, da nam predloži u konkretnom članu zakona. To je besmisleno. Narodna skupština Republike Srbije i svi vi, kao poslanici, ne biste trebalo da prihvatite da se na takav način bilo kod od predlagača igra sa onim šta je posao najvišeg zakonodavnog tela i šta treba da radi. Zaista je neverovatno da nam se u predlogu ovog člana zakona od strane predlagača kaže da su poslaničke grupe te koje na sednici odbora mogu da daju predlog za zaštitnika građana, a poslaničke grupe su, osim ovih pojedinih nesrećnika, ili potencijalnih nesrećnika, sačinjene od predstavnika političkih stranaka. Znači, imaju definisan politički stav. Vi u daljem tekstu zakona kažete da ne treba da bude ni zaštitnik, ni njegov zamenik iz reda neke političke organizacije, kao da su prokaženi ljudi političari, članovi političkih stranaka, to je nešto najgore što postoji. Mislim da nije, da je to nešto što je izbor svakog slobodnog građanina. Ja sam mogla pre 14 godina, ili neko od vas, pre ili kasnije, da sedim ispred televizora i gledam šta se radi, na nekom programu televizijskom u Skupštini, šta koja stranka radi u političkom životu. Moj slobodan izbor je bio da izaberem ono što osećam i čemu pripadam, ne samo u tom periodu osnivanja stranaka, nego što mi je utemeljeno i u porodičnoj tradiciji, ono što sam ja, da izaberem danas najjaču političku stranku - SRS. Vi ste svi imali neki slobodan izbor. Tako i taj kandidat, koji je diplomirani pravnik, ima desetogodišnje iskustvo, može da bude član političke stranke. Zašto ne bi bio? Ko je taj ko će da istražuje i gleda po njegovim džepovima ili da ima uvid u datoteke političkih stranaka da li je taj član političke stranke? Nemojte da se igrate odredbama zakona, koje ništa, u suštini, ne znače, koje su besmislene, i da se na takav način vrši diskriminacija ljudi - da li je ovaj član stranke ili nije. (Predsednik: Vreme.) Rekla sam vam, kada sam pričala o članu 1. i amandmanu koji se tiče gradskog građanskog branioca, kako je nazvan, u skladu sa Zakonom o lokalnoj samoupravi, u Kragujevcu, da je on bio član propalog SPO, sada je u ovoj Stevanovićevoj, ili nije, organizaciji, koja to jeste ili nije. Ali, to nije naša zamerka bila ni u Skupštini grada Kragujevca što je on član političke stranke, nego zato što je nesposoban i neprofesionalan i zato što ne može, nije u stanju sa svojom pravničkom diplomom i zvanjem da štiti interese mojih sugrađana. Sa druge strane, ovde je neshvatljivo da se ta mogućnost daje i taj predlog, i neprihvatljivo je za nas ovo što predlaže koleginica Lakićević-Stojačić - da to radi nadležan odbor dvotrećinskom većinom zato što se zna i definisano je i ovakvim Poslovnikom, protiv koga je bila SRS, ali sve dok je on na snazi, on će, kao takav, verovatno da egzistira, na koji način se donose odluke i na koji način se vrši izbor kada je u pitanju neka odluka odbora. Sve je to besmisleno, da se u bilo kom članu taksativno nabraja i navodi, jer posao Narodne skupštine je jasno preciziran važećim Poslovnikom. To u obrazloženju na amandman 4. kaže koleginica Radeta. Ako ga bira Narodna skupština, onda se zna koji su to poslovi iz delokruga Skupštine i nadležnog odbora i kako to može da se radi.
Hvala. Da li još neko želi o amandmanu narodnog poslanika Vjerice Radete. Izvolite, reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, uvažene koleginice i kolege, svaki put kada imamo ovakvo rešenje, imam potrebu da iskažem svoj stav u vezi sa ovim. Čini mi se da se ponekad potpuno neopravdano ispoljava strah, ne znam čiji, od Narodne skupštine i od narodnih poslanika. Bilo bi potpuno normalno, to je moje viđenje te stvari, da narodni poslanici u Narodnoj skupštini, u skladu sa Poslovnikom i zakonom, vrše izbor svega onoga što je moguće na svim mestima, zato što onda građani Srbije razumeju jednu stvar: razumeju ko je preuzeo odgovornost za određeno kadrovsko rešenje. Ukoliko postoje zaobilazni putevi, ukoliko postoji potreba da se građanima objašnjava da neke osobe, koje negde predlažemo i biramo, tamo ne mogu biti izabrane ako su članovi neke političke stranke, odmah da vam kažem, da kažem sebi, da kažem građanima da svi mi zajedno znamo da ih lažemo. Dakle, mi svi zajedno znamo da ih lažemo. Ne postoji niko koga smo izabrali na bilo kakvu funkciju, izvinjavam se, zaista se to dešava, možda samo sporadično, a da nije ovako kao što tvrdim, a da taj nije član ili simpatizer političke stranke. Onda smo išli dalje, rekli smo - može ako u momentu izbora podnese ostavku i tako smo birali na važne državne i druge funkcije u zemlji osobe koje su bile članovi izvršnog odbora političkih stranaka ili su bili na neki drugi način eksponirani u javnosti. Prvo, nije nikakva sramota da neko bude član neke političke stranke. Drugo, ne postoji ni jedan razlog da ovo bude kriterijum u bilo čemu. Zašto? Razumem one koji se zalažu za drugu argumentaciju, jer ako taj nije član političke stranke, on će moći slobodno, nezavisno, nepristrasno, korektno da obavlja poverenu mu funkciju. Naravno, to bi bilo lepo kada bismo bili u sferi idealnog, ali mi smo u sferi realnog. Dakle, to se prosto ne može izbrisati na taj način. Imali smo ovde još nekoliko problema. Birali smo žrebom; žreb, kao nešto što je, da kažem, sreća, ugrađujemo u zakon, pravilnike, način izbora i predlaganje ljudi. Svakodnevno ili skoro svakodnevno viđam se sa građanima, putujem po Srbiji ili po selima u Čačku gde živim. Ljudi ne razumeju to što mi odavde emitujemo kao poruku da se demokratski ponašamo. Ljudi hoće da shvate, kada neko preuzme odgovornost, one stranke koja ima većinu, izaberu Petra Petrovića za određenu funkciju, onda oni znaju ko je odgovoran kada taj ne radi posao kako treba. Kada mi to uvijamo u ove "demokratske sarme", kada pravimo surogat - demokratiju, mi onda imamo realnu posledicu da ljudi misle da su to neki nestranački, nezavisni. To ne biva. Dakle, zamolio bih sve one koji predlažu, koji pišu zakone, to nije nešto što ljudi razumeju, mi se samo usput posipamo pepelom po glavi ako to radimo, jer, molim vas, izabrali smo nedavno gospodina Rodoljuba Šabića, ja sam to na Odboru predlagao, nije sporno, čoveka koji je nadležan u Republičkoj agenciji za dostupnost javnih informacija, bio je član izvršnog odbora Socijaldemokratije u tom trenutku; podneo je ostavku, pa od narednog sekunda to nije više bio. To nije ništa. To je da se igramo, gubimo vreme, da kažemo da smo izabrali nestranačke ličnosti. To nije tačno. I u ovom zakonu i u mnogim drugim zakonima to postoji kao tendencija. Razumem sve one koji to predlažu, ali vam govorim da građani Srbije mnogo bolje razumeju ovo drugo o čemu govorim i zalažu se da konačno oni koji vrše vlast preuzmu odgovornost za vršenje vlasti i kažu - na ova mesta biramo te i te ljude, a kada ne budu bili dobri, snosimo političke posledice rđavog predloga i rđavo obavljenog posla. Ponovo ističem, u Narodnoj skupštini, ne znam iz kojih razloga, u različitim varijantama postoji neki strah da bi zaboga, narodni poslanici koji su članovi različitih političkih stranaka, različitih hvala bogu, mogli da zloupotrebe ovo ili ono. To nije moguće. Narodni poslanici su sublimirana narodna volja. Ovde sedi 10 miliona građana Srbije. Ko to ne razume, njemu se ne može ni objasniti.
Hvala, gospodine Baraliću. Da li želi reč još neka poslanička grupa o istom amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milan Marković.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, na član 5. podneo sam ovaj amandman, mada među narodnim poslanicima, pa i u okviru kolega iz moje poslaničke grupe, postoje različiti stavovi. Ja sam ostao dosledan pri tome da iznesem svoj stav u očekivanju da će to moje razmišljanje razumeti narodna skupština ili kao predlagač. Članom 5. propisani su uslovi koje mora da ispuni lice koje aplicira da bude zaštitnik građana. Dakle, za zaštitnika građana može biti izabran državljanin Republike Srbije koji ispunjava sledeće uslove - da je diplomirani pravnik, da ima najmanje 10 godina iskustva na pravnim poslovima od značaja za obavljanje poslova zaštitnika građana, da poseduje visoke moralne i stručne kvalitete i da ima zapaženo iskustvo u zaštiti prava građana. Nema potrebe da nešto posebno polemišem oko ova četiri uslova. Hteo sam samo da pooštrim uslove na taj način što sam predložio, da se u tački 1) posle reči "diplomirani pravnik" dodaju reči "sa položenim pravosudnim ispitom". Obrazloženje - kao dodatni uslov za izbor zaštitnika građana potrebno je propisati da mora imati pravosudni ispit. Poslovi zaštitnika građana su poslovi najviše pravne složenosti, te smatram da lice koje bude izabrano na tu funkciju mora imati pravosudni ispit. Od 2000. do 2004. godine bio sam predsednik jedne beogradske opštine. Imao sam dosta kontakata sa građanima kojima je na ovaj ili onaj način bilo ugroženo pravo ili su smatrali da im je to pravo ugroženo. Moram reći da u obavljanju tog posla u opštini mnogo mi je značilo pravničko znanje, pravosudni ispit. Što je viši nivo sa kog se komunicira sa građanima, više je tih složenih poslova koji moraju da se obavljaju i treba imati odgovarajuće znanje da biste ih razumeli, u krajnjem slučaju. Često će ombudsman imati predmete koji se odnose na probleme građana iz upravne materije, iz neke druge materije koja je u celini obuhvaćena pravom. Praktično najbolji poznavaoci prakse u tom pravničkom domenu jesu upravo lica sa položenim pravosudnim ispitom i da bi sutra ombudsman bio u stanju da sagleda neki problem, da bi znao da li je neki pravni akt konačan, da li je pravosnažan, izvršan, da li je to upravni akt, a ako nije upravni akt da li je to sudski akt - to su ozbiljne razlike koje često ni pravnici ne znaju. To znaju oni koji su se tom materijom bavili, a najviše je takvih koji su položili pravosudni ispit i radili kao advokati, sudije, ili nisu radili kao advokati i sudije, ali imaju taj pravosudni ispit kao jedan dosta ozbiljan ispit koga je teško položiti. Zaista je potrebno veliko pravničko znanje iz svih oblasti prava. Bilo je 13 ispita u vreme kada sam polagao iz svih oblasti prava, potrebno je jedno veliko znanje da bi se taj ispit položio. Ako mi zahtevamo da neko bude ombudsman treba da ima uverenje o tom položenom pravosudnom ispitu i samim tim imamo pretpostavku da ima to široko znanje iz svih tih oblasti, logično sledi da će on bolje razumeti predmete koji mu dolaze i da će lakše moći da odbaci one koji ne zaslužuju da uđu u proceduru jer su na drugi način iscrpljena pravna sredstva. To je moj predlog. Diplomiranih pravnika sa položenim pravosudnim ispitom ima mnogo i mislim da time što bismo suzili te kriterijume za izbor ne bismo izgubili mogućnost da zaista biramo između mnogo, mnogo kandidata. Na ovaj način taj ombudsman bi zaista imao mogućnosti da razume probleme sa kojim nam građani dolaze. Verujte, život je toliko inventivan, toliko raznolikih problema ima na svakom koraku, od onih najbenignijih koji se dešavaju u mesnoj zajednici, pa do onih najsloženijih koji idu do vrha države, da je vrlo teško imati znanje elementarno da bi razumeli taj problem koji dolazi pred vas. Stoga zahtevam da se zahteva pravosudni ispit jer je to najveća garancija koju mi, u okviru našeg sistema, možemo da damo da je taj čovek dovoljno stručan da obavlja ovaj posao. Hvala.
Hvala vama, gospodine Markoviću. Da li još neko od poslanika želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Ne znam šta je u pitanju, gospodine Markoviću, ali učestalo me ne primećujete, moram to da primetim. Dobro bi bilo da nam neko obrazloži ovu razliku između stavova u okviru poslaničke grupe DS, odnosno da nije u međuvremenu još neko novo krilo "zalepršalo" u DS. Imamo kao prvo predlog gospodina Milana Markovića da se pooštre kriterijumi u ovom članu 5, pa da se traži da bude diplomirani pravnik sa položenim pravosudnim ispitom. Jer, bože moj, potreban je ogroman nivo tih pravničkih znanja iz svih oblasti i dobro bi bilo da se suzi mogućnost izbora i pooštre kriterijumi. S druge strane imamo i predlog gospođe Leile Ruždić-Trifunović, koja kaže - nisu potrebna nikakva pravnička znanja. Može on da bude i diplomirani politikolog ili da je završio filozofski fakultet. Teško je razumeti ovakvu konfuziju unutar poslaničke grupe. To izgleda kao frakcija u frakciji. Koji su to uslovi potrebni da bi neko bio zaštitnik građana? Mislim da bi do najveće konfuzije došlo kada bi bili nekim nesrećnim slučajem usvojeni i jedan i drugi amandman, što je takođe moguće, pa bi u zakonu bilo postavljeno sve tako da se traži neko ko je diplomirani politikolog sa položenim pravosudnim ispitom, ili da je završio filozofski fakultet sa položenim pravosudnim ispitom. Ne znam da li je to u skladu sa intencijama predlagača amandmana ili sa Bolonjskom konvencijom, ali dobro bi bilo da nam predlagač to objasni.
Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Milan Marković.
Znam da je za vas u SRS strano da mogu dva čoveka unutar iste stranke da imaju različita mišljenja o jednom pitanju. Za nas u DS to stvarno nije strano i po ovom pitanju mi imamo različite stavove. Dakle, smatram da uslove treba pooštriti, a koleginica Ruždić smatra da treba omogućiti većem broju zanimanja da budu ombudsmani. I jedno i drugo je potpuno legitimno. Razumem obrazloženje koleginice Ruždić. Stvar je narodnih poslanika i Vlade da li će da prihvati jedno ili drugo, ili neće da prihvati nijedno, ali nemojte praviti komediju sa tim što imamo o tom pitanju takva razmišljanja. To je samo dokaz da se bavimo ovim zakonom. Stalo nam je da se donesu dobra zakonska rešenja i imamo neke naše predloge u tom smislu kojima bismo hteli da popravimo postojeće rešenje. Činjenica je da ovde imamo dva amandmana koja jesu u suprotnosti, a to je izraz dva stava, dva pogleda na jednu instituciju ombudsmana. Ne vidim u tome ništa sporno. Prema tome, više bih voleo ako možete da diskutujete o jednom ili drugom amandmanu. Voleo bih da čujem šta vi kao pravnik konkretno mislite o tome, da li je dovoljno da bude samo diplomirani pravnik, da li je potrebno pooštriti uslove ili smatrate da je to dovoljno. Zašto ne razvijemo lepu diskusiju ovde za skupštinskom govornicom o jednom pitanju koje je, po meni, vrlo interesantno, a pre svega za kolege pravnike, da raščistimo. Ne vidim zašto sada to bacate na teren politike i sada neke šale, pošalice. Vi jeste duhovit čovek, to nije sporno. Niste smešan, duhovit ste i drago mi je da vas slušam, ali molio bih vas, ipak, da imate poštovanja prema onome što mi pokušavamo da radimo. Hvala.
Izvolite, gospodine Krasiću, po istom amandmanu. O tome odlučuje predsednik Skupštine da li postoji osnov. Izvolite.
Dobro je što na član 5. postoje dva, a možda i više amandmana, ne znam tačno, ali povodom ova dva amandmana pozivam poslanike da ta dva amandmana ne prihvate, ni ovaj amandman Milana Markovića niti amandman gospođe Leile Ruždić, a sada ću navesti razloge zašto smatram da ti amandmani ne treba da se prihvate. Gospodin Marković traži da se izvrši promena u tački 1), da se posle reči "diplomirani pravnik" dodaju reči, možda baš ne interpretiram kako je to u amandmanu, ali svrha je da se radi o licu sa položenim pravosudnim ispitom. Mislim da je to nepotrebno. Zašto? Iz prostog razloga što taj, kako ga vi zovete, zaštitnik građana, on samo u nazivu ima zaštitu, ali nije to ona pravna zaštita ili pružanje pravne pomoći pred nekim nadležnim organom, sudom itd. Nije. On treba poprilično da razume to na šta građanin ukazuje da mu je povređeno neko pravo pred nekim od onih organa koji su navedeni u članu 1. i nema tog diplomiranog pravnika koji ne bi znao elementarne stvari o opštem upravnom postupku ili nekom sudskom postupku. Toga nema. Obično se uslov - položen pravosudni ispit traži kada je u pitanju neko zastupanje, a posle novog Zakona o parničnom postupku, gde je Narodna skupština prekoračila ovlašćenje pod uticajem advokatskog lobija, gde je rečeno da reviziju može samo advokat da izjavi u ime neke od parničnih stranaka, tu ste zapržili čorbu do kraja. Ne konkretno vi iz ministarstva, nego Ministarstvo pravde koje je branilo taj zakon. To je dibidus prekoračenje svih mogućih ovlašćenja, jer je praktično onemogućeno nekome da ima položaj stranke. Tada sam postavljao pitanje, a šta da rade one firme koje imaju zaposlene na neodređeno vreme, 50 ili 100 diplomiranih pravnika, a od toga 20-30 sa položenim pravosudnim ispitom. Oni ne mogu da budu autori revizije u ime svoje firme, koja je parnična stranka, nego mora velika firma sa nekoliko desetina hiljada zaposlenih da ide kod nekog advokata i da on formalno-pravno to uradi i stavi pečat. Slično kao sa licencama u građevini. Vi u Beogradu imate verovatno nekoliko desetina licenciranih građevinskih inženjera i oni su na svim gradilištima, iako su tamo pogonski inženjeri faktički poslovođe, ne, zato što ovaj ima licencu i on lupa pečat itd. Sada, da se vratim na konkretno ovaj amandman. Znači, mislim da nije neophodan uslov da se radi o licu koje mora da ima položen pravosudni ispit, jer ako se pogledaju ove sledeće tačke koje idu posle tačke 1), a naročito tačka da ima zapaženo iskustvo u zaštiti prava građana ilida ima najmanje 10 godina iskustva na pravnim poslovima koji su od značaja za obavljanje poslova u zaštiti građana itd. ovde nije isključeno da se radi i o redovnim profesorima pravnog fakulteta koji, po definiciji, imaju sva moguća i najveća obrazovanja za ove stvari, tako da ova prva tačka ne isključuje ovo drugo, ali se postavlja se kao neki minimalni uslov. Što se tiče ovog diplomiranog politikologa, moram da kažem da formalno-pravno to ne predstavlja neku veliku smetnju. Zašto? Ne predstavlja smetnju zato što taj zaštitnik ne istupa kao zastupnik nekoga pred nekim državnim organom. On nije ni punomoćnik, on nije ni zakonski zastupnik, on je jednostavno neka vrsta lica koja prima informacije, proverava da li su te informacije tačne, da li je došlo do nekog grubog kršenja zakona na uštrb osnovnog prava nekog pojedinca i odgovarajućim aktom, a on je na nivou pisma koje više ima neku moralnu nego pravnu težinu, utiče na nadležne da promene svoje ponašanje, da drugačije eventualno pogledaju na primenu tog zakona itd. Znači, tu bi to donekle bilo prihvatljivo i bilo moguće. Međutim, pošto je u suprotnosti sa onim što je osnovno iz tačke 1), pa zato i taj amandman ne treba prihvatiti. Nešto drugo, mi sada imamo situaciju da se ljudskim pravima bave i mašinski inženjeri. Tako se neko predstavlja da je direktor neke tamo kancelarije, a on mašinski inžinjer, pa ne radi posao mašinskog inženjera, nego se bavi ekonomskom propagandom, kupovinom i preprodajom minuta na RTS, bilbordima, osmišljavanjem itd. Kada se neko svojski ovde bori za neku struku itd, onda to treba biti dosledan, treba gurati taj princip na svim mestima gde je to jednostavno podobno da se princip primeni. Nije lepo sa govornice pričati jedno, a u praksi raditi drugo. To je ta osnovna primedba. Kod ovog člana, a hajde da kažem da reguliše te minimalne uslove koje mora da ispuni to lice da bi se predložilo i izabralo za zaštitnika građana, postoji tačka 3) i kaže da poseduje visoke moralne i stručne kvalitete. Sada mislim da ako ostane ovaj predlog kako je većina zamislila, nisam siguran da Ustavni odbor može da procenjuje moralne i stručne kvalitete nekog kandidata. Teško je da to može. To je sve u domenu, a na kraju se svodi u domenu ukusa i nekog interesa. Dalje, zapažene rezultate i iskustva u zaštiti prava građana. Sada neću da pominjem ta imena da ne bi vrištali po novinama ponovo i pisali neke peticije. Mi smo za ovih 10-15 godina imali toliko promovisanih ljudi kao da su za njih prava građana svetinja. Čitave porodice su se posvećivale tome itd. Sve je to išlo dok ne dođe u pitanje njegov lični interes. Kada se pojavi u pitanju njegov lični interes, onda nema ni zakona, ni Ustava, niti bilo čega. Sećate se u "Otporu" neki profesor, pa on je sve, on na nož da zakolje, a kasnije pronašli i za njega nešto. Sećate se one čuvene porodice, pa kada je tata izabran za člana Radiodifuznog saveta, videli su sukob interesa. Nemojte to da stavljate u odredbe zakona, jer verovatno se to pretpostavlja. Sada, oko ovog radnog iskustva, mislim da je većina poslanika, nisam baš siguran da li postoji neki amandman koji traži da se ovo smanji sa 10 na 6 godina, da li ima, ima, mislim da to radno iskustvo postoje svaki sudija koji ima 10 godina radnog staža. Šta je on radio? On je primenjivao propise koji se tiču ljudskih prava. Onaj ko je radio u upravi bio je ovlašćeno službeno lice da potpisuje rešenja, vodi skraćeni postupak itd. On ima to iskustvo. Kako mi možemo da procenimo da li je to njegovo iskustvo vremensko, tog kvaliteta koje je potrebno. Može da se procenjuje na bazi toga što kod sudija postoje jasna merila, koliko je prvostepenih presuda uradio, koliko je drugostepenih poništio, ukinuo itd. Iz toga se zaključuje ne samo vremenski period, ali i kvaliteta rada. Pošto primećujem odavno da kod ovog predloga zakona otprilike se tu figuriše sa 3-4 ličnosti koje bi navodno to ispunile, jer su oni otišli daleko ispred svega itd, moram da vam kažem, kod nas se mnogo više ljudi predstavljalo da su neki stručnjaci za ljudska prava nego što to oni jesu. Mogu da vam kažem da se čak i maliciozno ponašaju. Ako uzmete neke koji su na čelu nekih nevladinih organizacija, koje žele da se predstave javnosti kako oni patološki vole ljudska prava, patološki štite ljudska prava, pa čak i u jednom trenutku kako reče ona, a to je seksualno zlostavljanje, pa kada je sve to palo, onda kaže, to nije prošlo zato što u našem zakonu ne postoji član. Ako tako ljude stavljate u ovaj miks, da li bi mogli da budu kandidati, onda ste totalno promašili stvar. Tvrdim vam da u javnosti možda i anonimna ličnost, koja vrlo dobro radi svoj posao u sudu i direktno primenjuju propise, kontrolišu primenu propisa, a oni se tiču uvek ljudskih prava, kada je u pitanju sud, može da zadovolji ovu funkciju, ukoliko se ovakav zakon izglasa, da bude oslobođena bilo kakvih pritisaka, nekih prljavština iz prošlosti i neke veze ili nekog duga prema nekome u politici, da bi on taj posao mogao vrlo kvalitetno da radi. Nama ne trebaju tako zvučna imena. Nas treba, pre svega, da rukovodi elementarna struka tog lica i želja da se uključi u nekom domenu da preporukama, intervencijama, obraćanjem javnosti i na drugi način utiče. Međutim, moram da vam kažem da je njegov domet ograničen. Kako on može da utiče povodom nečega za šta je on zaključio da se narušilo pravo nekom građaninu, kada je, recimo, ta presuda ili rešenje doneto na bazi obavezujućeg stava Vrhovnog suda? Mi ćemo sutra na sednici imati na dnevnom redu tačku da se promeni Zakonik o krivičnom postupku, samo zbog toga što je Vrhovni sud pogrešno protumačio odredbu Zakonika o krivičnom postupku, jer on smatra da MUP nije i BIA, nego mora i BIA. Sada mi menjamo ceo zakon da bi ubacili BIA, koja bi po nalogu istražnog sudije mogla da obavi neke radnje kojima bi se prikupili dokazi, a tiču se terorizma, organizovanog kriminala itd, uz uvažavanje činjenice da je Zakonik o krivičnom postupku donet mnogo ranije nego što je BIA posebnim zakonom izvučena iz MUP-a. Eto, menjamo zakon zbog toga što je neko pogrešno protumačio, tendenciozno pogrešno protumačio, a da pri tom nije postavio pitanje šta je sa odgovornošću istražnog sudije koji je dao nalog da to može da se radi. Vidite šta se sve zaprložilo u tom Vrhovnom sudu, kako oni to tumače i kako kreiraju našu stvarnost. Sada se oni oglašavaju, ali to ćemo drugom prilikom povodom tih njihovih saopštenja. Znači, izrazio sam stavSRS povodom ovih amandmana. Potrudio sam se da navedem razloge zbog kojih ne treba da se prihvate ovi amandmani, ali sam ujedno i ukazao na neke nelogičnosti ili na nešto što ostaje u ovom članu, što može loše da se protumači ili, ovako kako je napisano, da u praksi ništa ne znači.
Replika, narodni poslanik Nemanja Šarović.
Zahvaljujem, gospodine Markoviću. Mislim da stvarno nije korektno što je gospodin Predrag Marković sada ostavio vas da vodite sednicu, iako dobro zna da sam imao pravo na repliku, ali ponavljam, zahvaljujem se vama još jedanput zbog vaše korektnosti. Istovremeno moram da vam kažem da nije tačno da ne postoje različita mišljenja unutar SRS. Kao stranka koja je unutrašnje izrazito demokratski organizovana, mi dopuštamo da pojedini članovi imaju različita mišljenja. Isto tako, smatramo da je normalno da se ta mišljenja usaglase, pa da kada delujemo ovde u parlamentu, delujemo jedinstveno kao poslanička grupa i da znamo koji stav zastupamo. Neozbiljno je da jedna poslanička grupa, to je ono što vi možete nazvati komičnim, podnese dva amandmana na isti član zakona, gde jednim traži pooštravanje uslova, a drugim želi fleksibilnije uslove i onda na dva različita kraja konopca imate predstavnike jedne poslaničke grupe. Ne znam kakva je to onda poruka koju vi šaljete građanima Srbije i da li je to ta ozbiljnost kojom se vi dičite.
Gospodine Šaroviću, nemam pravo odavde da diskutujem, tako da ću se uzdržati, ali sledećom prilikom ću vam reći vezano za to. Da li se još neko javlja o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela Ksenija Milivojević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Ksenija Milivojević.
Dakle, amandman je vrlo jednostavan i njegova suština je da se uslov od najmanje, naglašavam ovo "najmanje", deset godina iskustva, smanji na šest, ostaje najmanje šest. Naravno, ta dodatna odrednica se ne menja. I naravno, ostaje ostatak tačke 2). Tačka 2) bi glasila "da ima najmanje šest godina iskustva na pravnim poslovima koji su od značaja za obavljanje poslova iz nadležnosti zaštitnika građana". Ovo namerno naglašavam zato što je u tački 2) uslov naveden kumulativno, ne alternativno. Ne radi se u situaciji da ima ili radno iskustvo ili iskustvo na pravnim poslovima od značaja za obavljanje poslova iz nadležnosti zaštitnika građana. Obično, kada postoji ovako visoko postavljena granica u godinama staža, odnosno iskustva, onda se alternativno postavlja uz još neki kvalitativan uslov. Ovde to nije slučaj. Slažem se sa predlagačem da treba da ostane ovako kumulativno postavljeno, ali onda ovaj uslov od najmanje deset godina gubi smisao, A gubi smisao iz više razloga. Prvo, ovo je institucija koja se prvi put uvodi u naš pravni sistem i samim tim jako je teško govoriti o osobama koje su mogle da imaju tu vrstu radnog iskustva. Slažem se sa kolegom Krasićem da svaki sudija u proseku, s obzirom na posao kojim se bavi, verovatno i svaki profesor pravnog fakulteta, doduše, zavisi od predmeta, bi mogao imati ovo radno iskustvo. Međutim, postavlja se pitanje šta ćemo da radimo sa onim ljudima koji npr. imaju devet i poili devet godina i dva meseca radnog iskustva, a koji ispunjavaju sve ostale uslove. Oni automatski otpadaju što nemaju ovaj formalni uslov. Znači, kada se kaže "najmanje šest", to ne smeta da neko ima 10, 11, 15 i više godina. Sigurna sam da će se u procesu izbora to gledati samo kao dodatni kvalitet. Dakle, nikome se neće uzeti za zlo što ima 10, 11, 9 itd. godina radnog iskustva, ali u startu, praktično, ograničiti ovo na jedan jako uzak krug ljudi u Srbiji, za jednu instituciju koja se po prvi put uvodi u pravni sistem, koja automatski znači da nije bilo ljudi koji su se time bavili na ovaj način, praktično, dovodi do toga da se mi svodimo na jedan uzak krug kandidata. Dalje, treba reći i to da će se i lice koje bude izabrano, ko god to bio i koje god struke bio, praktično, učiti u početku. Mi za sada imamo iskustvo sa pokrajinskim ombudsmanom, imamo iskustvo sa ombudsmanima na lokalnom nivou, ali suštinski svaka osoba koja dođe na ovo mesto svakako će se učiti i postavljati tu instituciju, praktično, od nule. Prema tome, ovaj uslov od najmanje deset godina može da ima smisla u situaciji, pošto se predlagač u obrazloženju poziva na uporedno zakonodavstvo, u državama gde ta institucija ima izuzetno dugu tradiciju i gde je stvarno najčešće reč o ljudima koji se deset i više godina bave takvim poslovima, bilo da su radili u službama njihovih ombudsmana, bilo da su na bilo koji drugi način bili vezani za taj konkretan posao. U Srbiji se o tome jako teško može govoriti. Ponavljam još jednom, ostaje najmanje šest godina, što znači da će samo biti plus za kandidata koji ima više godina radnog iskustva. Sigurna sam, ovde sede vrlo razumni ljudi, da će to uzeti takvom kandidatu samo kao kvalitet, a ne kao manu, što ima više godina radnog iskustva od onoga koje se zakonom traži. Nemojte isključivati potencijalno dobre kandidate. Ne mora to da bude šest, zato i stoji najmanje šest, može da bude osam, devet, ali nemojte ih isključivati samo zato što u radnoj knjižici nemaju upisano deset godina staža. Takvih je mnogo u ovoj zemlji. I dan-danas ih je mnogo, i bilo ih je mnogo u prethodnih deset godina. Ako pođemo od ovih deset, mnogi ljudi imaju radno iskustvo, ali nažalost ono nije na odgovarajući način dokumentovano. Mislim da je u tom smislu tako rečeno zaista ovaj uslov apsolutno restriktivan i da može da dovede do toga da praktično imamo dva-tri kandidata i da onda taj izbor opet na kraju, što ne bih volela da se desi u ovoj skupštini, bude više političke prirode nego da bude realno ocenjivanje kvaliteta predloženih kandidata.
Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Ovde je ovaj uslov postavljen kao minimalni, ali obavezni, deset godina na pravnim poslovima, nije to svakih deset godina. Verovatno deset godina na pravnim poslovima koji su od značaja za obavljanje poslova zaštitnika građana, a to se podrazumeva u upravi, pravosuđu itd. To jeste uslov koji treba da se ispuni, a on je postavljen da bi se pojačala garancija da taj čovek ima specifičnu težinu kao stručnjak i da može da radi ovaj posao. Da ne bi bilo pogrešnih tumačenja, moram da kažem da pred Evropskim sudom za ljudska prava pojedinca može da zastupa lice koje nije ni advokat, pa čak nije ni pravnik. Čovek je u postupku izgubio, smatra da su mu narušena ljudska prava, može da podnese predstavku Evropskom sudu za ljudska prava, na obrascu na osam strana, priloži sve dokaze kojima će da dokaže da je iscrpljeno sve u zemlji, dobije broj u Strazburu, ide onaj pisani deo postupka i, po potrebi, eventualno kasnije ide onaj usmeni deo, ukoliko se radi o novom i značajnom pitanju koje se tiče ljudskih prava u Evropi. Može kod nas da se desi da, ako neko pravi paralelu između zaštitnika građana i ombudsmana, i onoga što se dešava u Evropskom sudu za ljudska prava, da napravi grešku, i to veliku grešku može da napravi, jer ovaj zaštitnik građana, s obzirom da je druga tačka njegove nadležnosti kontrola rada organa uprave, u smislu ne samo ažurnosti, da bi stranka bila tretirana kako treba, da nije diskriminisana na početku postupka, može da širi ta prava, ali je moguće da taj zaštitnik građana zauzme neki stav, a da ne zna da je Evropski sud za ljudska prava, povodom tog pravnog pitanja, zauzeo potpuno drugačiji pravni stav. Zato sam malopre rekao, to iskustvo i to znanje, mnogo više znanje nego iskustvo, pošto je činjenica da tu vrstu iskustva mi nemamo, jer smo tek dve godine u mogućnosti da se obratimo Evropskom sudu za ljudska prava, jer je 2003. godine država primljena u Savet Evrope, što je bio uslov za uspostavljanje ove nadležnosti. Znači, moguće je da naš zaštitnik građana ovde u javnosti preporukama zastupa neke stavove, a kada se građanin poljuljan tim poverenjem koje mu je pružio zaštitnik građana da je on u pravu, da mu je povređeno pravo, kada se obrati Evropskom sudu za ljudska prava bude grdno iznenađen kada Evropski sud za ljudska prava kaže - mi nismo nadležni ili smatramo da u ponašanju i aktima nije došlo do povrede ljudskih prava. Mi već imamo nekoliko takvih predmeta, oni su bolni za one porodice gde se Evropski sud za ljudska prava oglasio nenadležnim. To je već jedna specifična situacija u pogledu vremena i drugih stvari. Nije baš dobro za upoređivanje. Kada pričamo o tom stručnjaku, krug tih lica može da se svede na nekoliko profesora na pravnim fakultetima koji imaju nekog iskustva sa radom Evropskog suda za ljudska prava, jer nema logike da naš zaštitnik građana zastupa stavove koji su u suprotnosti sa stavovima Evropskog suda za ljudska prava. Samo da vas podsetim, mi smo ovih godina svedoci da Međunarodni krivični sud za bivšu Jugoslaviju u svojim presudama iznosi pravne stavove kojima negira stavove Evropskog suda za ljudska prava povodom određenih pravnih pitanja. Gotovo svaka treća presuda, kojom se izriče kazna nekom od Srba, sadrži obrazloženje zašto Haški tribunal nije prihvatio stav Evropskog suda za ljudska prava. To je već druga dimenzija, ne tiče se konkretno ovoga, ali se tiče tog budućeg stručnjaka koji treba da radi ovaj posao, ukoliko zakon prođe. U tim vodama treba tražiti tog našeg stručnjaka. Mogu da vam kažem pet-šest imena u ovoj zemlji i tu je kraj priče, koji imaju neposrednog iskustva, koji kontaktiraju sa Komitetom protiv mučenja, Evropskim sudom za ljudska prava, vode studente tamo, objašnjavaju studentima ili vode u Međunarodni sud pravde u Hagu. Oni profesionalno prate međunarodno humanitarno pravo i znaju šta su ljudska prava. Mislim da oko ovog radnog iskustva podržavam stav da se traži duži radni staž na pravnim poslovima. Mogućnost upoznavanja sa stavovima Evropskog suda za ljudska prava postoji i u Ministarstvu pravde i verovatno u drugim našim ministarstvima, gde se koriste neki pravni stavovi koji su značajni za zakonodavnu aktivnost Vlade, kada predlaže, da ne predloži nešto o čemu se već izjasnio Evropski sud za ljudska prava i ocenio da takva odredba predstavlja kršenje ljudskih prava. Oni kontrolišu sve i svašta, ali ima i kontradiktornih odluka i u Evropskom sudu za ljudska prava, i to treba da se kaže. Taj sud nije lišen političkog uticaja. Dva konkretna primera postoje koja se tiču naše teritorije i naših građana koji su se obratili, gde postoje kontradiktorne odluke. Kada se o svemu ovome priča, ne treba davati neku nepotrebno veliku nadu građanima da je sve sada med i mleko, sad kad napravimo zaštitnika, pa neće smeti na šalteru mrko da te pogleda jer mu u mislima stoji slika zaštitnika građana kao nekog sa mačem koji zavodi neki red. Nema od toga ništa. Što se tiče nekog iskustva, mi smo i do sada imali ljude koji su se bavili na neki način zaštitom prava građana. Verovatno je većina advokata taj posao radila tako i verovatno je većina sudija taj posao radila tako. Moram da vam kažem da je jedno vreme i Ustavni sud Republike Srbije i te kako svojim odlukama o oceni ustavnosti i zakonitosti nekih opštih akata vodio računa o zaštiti prava građana, gde je neposredno utvrđivao nesaglasnost ili suprotnost sa Ustavom. Znači, takvi ljudi kod nas postoje, treba verovatno između pet-šest kandidata da se izabere čovek koji ispunjava ove uslove u pogledu radnog staža i rada na ovim poslovima, i može nešto da se napravi, ali nemojte da idemo sa nekim lažnim nadama, jer ako napravite ovo pa krene 12 ili 15 hiljada ljudi. Ili kada se formirao nadzorni odbor pri Vrhovnom sudu, mi smo tada upozoravali da to ne radite jer će onda svi koji su nezadovoljni presudom opteretiti Vrhovni sud nekim predstavkama. Jedno vreme su upućivali Odboru za pravosuđe, ne znam koliko je stotina predstavki bilo u roku od mesec ili dva dana. Sada sud ne zna šta da kontroliše i kako da kontroliše. Nadzorni odbor Vrhovnog suda ne može da ulazi u predmete i rešava spor između stranaka. Ima neko ograničeno dejstvo. Možda nije pravi primer za ovo, ali nemojte da ljudima dajemo prevelika očekivanja. To ne ide tako ni fizički, ni pravno, ni na drugi način.
Hvala. Da li još ko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo poslanik Marko Krstin. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li ko želi reč? Reč ima narodni poslanik Marko Krstin.
Dame i gospodo, pokušao sam amandmanom da učinim svrsishodnijim jedno ovlašćenje koje zaštitnik daje svom zameniku. Onako kako je zakonom predviđeno da zaštitnik građana određuje zamenika koji će praktično vršiti njegovu funkciju kao starešine organa, u domenu je onoga koji je to ovlašćenje dao. Ovlašćenje služi, nasuprot tome, onome pred kojim se pojavljuje zamenik zaštitnika građana da bi vršio ovlašćenja samog zaštitnika. Prema tome, sasvim je logično da umesto "odredio", kao unutrašnji interni akt zaštitnika građana, stavimo "ovlastio" i da to bude, naravno, ovlašćenje u pisanoj formi, koje će zamenik zaštitnika građana moći da pokaže. To je značajno sa još jedne tačke gledišta, jer pred organom pred kojim istupa kada vrši svoja ovlašćenja, mora da ima sadržinu u čemu istupa i šta može da radi, dokle sežu njegova ovlašćenja. Ovako toga nemamo. Dakle, smatram da bi bilo osnovano prihvatiti ovaj amandman, da bi se norma precizirala i da bi oni organi pred kojima zamenik, koji vrši funkciju starešine organa, znali sa kojim ovlašćenjem on istupa. Hvala.
Da li se još ko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li ko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam u ime poslaničke grupe Srpske radikalne stranke podneo na član 7. Predloga zakona o zaštitniku građana ima smisao da se ovaj član obriše. Zašto? Po mišljenju Srpske radikalne stranke neprimereno je uvoditi obavezu polaganja zakletve i obavezivati nekoga da polaže zakletvu pred Narodnom skupštinom ukoliko se radi o organu koji nije predviđen u Ustavu Republike Srbije. Mi smo već čuli dosta argumentacije o tome i od kolege Zorana Krasića, koji je detaljno obrazložio, vezano za Ustav, zašto nije predviđen, kao i da ne treba zakonom o zaštitniku građana uvoditi nove državne organe koji nisu predviđeni postojećim Ustavom. Možda bi bilo bolje da je održano neko obećanje, pa da je to donošenje Ustava, koje je trebalo da usledi odmah nakon završetka izbora, u stvari i usledilo, pa ukoliko bude postojala potrebna većina, naravno, možete odrediti da postoji i da će postojati bilo koji državni organ. Na ovaj način, pokušava se da se na neki veštački način doprinese autoritetu nekoga ko treba da obavlja ovu funkciju. Mi mislimo da će i ovaj zakon biti potpuni promašaj, da će zaštitnik građana biti nekakva kategorija koja neće moći da doprinese ostvarenju prava, da neće postojati ni dovoljne mogućnosti da se sazna za određene povrede. Naravno, on neće moći preko medija, što je priznaćete svi jedini način da se za neku povredu sazna i da se neko na neku povredu upozori, da reaguje ni u jednom promilu od slučajeva koji će pred njega biti izneti. Znamo svi da će građani, pogotovo na početku rada, podnositi brojne kritike, predstavke, zahteve, molbe, kao i bilo koje druge akte upućivati ovom zaštitniku građana. Ali, jasno je da će to posle tri-četiri meseca ili posle pola godine prestati i da će to biti svedeno na neku minimalnu meru. Ovo će se desiti iz više razloga. Jedan od razloga je i to što ne postoji ni ta tradicija u našem pravnom sistemu, ni u našem narodu, ne postoji tradicija neke takve institucije kao što je ombudsman. Imamo i dalje predsednika Republike, koji je pokušao da preuzme deo tih funkcija koje bi po ovom zakonu trebalo da obavlja ombudsman. Videli smo da i on u tome nije uspeo, da su to bila samo prazna obećanja. Jasno je da ni ovim zakonom to što proklamujete svakako nećete moći da postignete. Ukoliko bi predvideli da sada svaki novi organ koji se formira, a to je čest slučaj, da ovde pred Skupštinom svi polažu zakletvu, desiće se upravo suprotno onome što ste vi u obrazloženju rekli za neprihvatanje ovog amandmana. Vlada kaže da u pravnom sistemu Republike ne postoji pravni akt kojim bi se eventualno isključila mogućnost da i drugi funkcioneri koje bira Narodna skupština, osim onih za koje je to predviđeno Ustavom, polažu zakletvu pred Skupštinom odnosno pred predsednikom Skupštine. Treba da shvatite i to da činjenica da je Ustavom određeno koji će funkcioneri polagati zakletvu pred Skupštinom, sama ta činjenica da je to određenu u najvišem pravnom aktu zemlje, treba da vam bude dovoljna da shvatite da se ne može zakonom određivati koji će to još organi biti, odnosno čelnici organa, državni funkcioneri koji će ovde polagati zakletvu. Da je to bila intencija onoga ko je taj Ustav donosio, jednostavno bi bili izostavljeni i ti koji su Ustavu određeni da će polagati ovde zakletvu, nego bi ta kompletna materija bila prepuštena regulisanju pojedinim zakonima odnosno nekim daljim zakonskim projektima. Ovo što je rečeno da samo polaganje zakletve pred Skupštinom treba da doprinese autoritetu institucije zaštitnika građana, mislim da ni to ne treba da bude tako. Onaj ko bude izabran za zaštitnika građana treba sam po sebi da raspolaže određenim i kvalitetima i autoritetom. Nećete vi moći da udahnete, na jedan veštački način, nekome ko autoritet nema, samim tim činom polaganja zakletve, time što će pročitati, za 20 sekundi ili manje, ovu jednu rečenicu koja predstavlja tekst zakletve. Niko ozbiljan ne može pomisliti da se na taj način može steći autoritet određene institucije. Pre će se desiti upravo suprotno. Pre će se, čestim polaganjem zakletve pred narodnim poslanicima, odnosno pred Narodnom skupštinom, potpuno obesmisliti sam taj postupak polaganja zakletve. Jedno je ako imamo tri državna funkcionera ili pet državnih funkcionera koji će pred narodnim poslanicima polagati zakletvu, jer to samom tom činu daje i određenu ozbiljnost i autoritet. Ali, ukoliko je to slika koju će građani gledati svaki drugi dan i ukoliko će svaki državni funkcioner doći ovde da polaže zakletvu, to je potpuno besmisleno. Na taj način se obezvređuju i funkcije predsednika države i ovih drugih predsednika, Vrhovnog suda itd, koji pred ovim domom treba da polože zakletvu. Zbog svega toga, predlažem da se ovaj član briše. On suštinski neće uticati na zakon, jer će i dalje postojati zaštitnik građana, biće biran i sve ostalo, imaće iste funkcije, prava i obaveze. Ali, neće se nipodaštavati ni neki drugi državni funkcioneri, ni 250 ovde izabranih predstavnika građana, time što će u svakom novom zakonu biti uvedeno još jedno lice koje će ovde polagati zakletvu. Hvala.
Da li još ko želi reč? (Ne.) Određujem pauzu od jednog sata, dakle do 14,45 časova.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad današnje sednice. Još jednom dobar dan. Došli smo do amandmana na član 8. Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da. Izvolite, gospodine Markoviću. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Gordana Pop-Lazić podnela je amandman na član 8, kojim traži da se član 8. briše. Razlog je vrlo jednostavan, član 8. je apsolutno nebulozan. Pročitaću ga, kaže se: "Smatra se da je zaštitnik građana odnosno zamenik zaštitnika građana stupio na dužnost momentom polaganja zakletve". Drugi stav: "Ako zaštitnik građana odnosno zamenik zaštitnika građana bez opravdanog razloga ne stupi na dužnost u roku od 30 dana od dana polaganja zakletve". Mislim da ste me pratili, ako je stupio na dužnost danom polaganja zakletve, kako sada, ako ne stupi na dužnost 30 dana od dana polaganja zakletve? Da li njegovo stupanje na dužnost traje 30 dana, dok ne dođe, dok ne stupi, dok ne sedne? Neverovatno je, kod prepisivanja, prevoda, ne znam koji je to postupak bio kada ste ovaj zakon iz neke zemlje prevodili, došlo je do greške. Čak ni tvorcima ovog zakona ne može da bude jasno šta je pisac hteo da kaže. S druge strane, kada sam već izašao za govornicu, zaštitnik građana, koji je to zaštitnik koji će štititi državu od pojedinih vaših? Čitam po novinama juče, prekjuče, odriče se ova šifrovana politička organizacija Davinića; jeste on lopov. Ali, dame i gospodo, Davinić je lopuža, ali je vaša lopuža. I Dinkić je lopuža, ali je vaša lopuža. Ne možete se odricati jednog po jednog. Labusa zaboli noga, ode neko preduzeće, sutradan ćete se odreći i Labusa. I vi ste čisti, a oni su eto bili, čim ste primetili da se tako ponašaju, čim ste primetili da imaju lopovske sklonosti, vi ste ih se odrekli. Dame i gospodo, mislim da su izbori jedino rešenje da država Srbija stane na noge. Ovaj amandman, kada dođe na glasanje, predlažem da usvojite, ionako je zakon neprimenjiv, ali bar da nešto liči, da nam se svet ne smeje kada pročita, recimo, ovaj član 8.
Da li još neko želi o ovom amandmanu? Izvolite, gospodine Krasiću. Napominjem, kao pre nekoliko meseci, dakle, skraćenica DC jeste broj, ali nije šifra; to je samo skraćenica od naziva stranke.
U članu 8. nema nikakve skraćenice. Sve je jasno da ne bude jasno. Kaže se: "Smatra se da je zaštitnik građana odnosno zamenik zaštitnika građana stupio na dužnost momentom polaganja zakletve". Znači, stupio je na dužnost pošto je Narodna skupština donela odluku o izboru, pa je on položio zakletvu; položio zakletvu i stupi na dužnost. Dalje kaže: ako zaštitnik građana, odnosno njegov zamenik, bez opravdanog razloga, ne stupi na dužnost, znači, ne položi zakletvu u roku od 30 dana od dana polaganja zakletve, to nikako ne ide. Onda je dodatak: smatra se da nije izabran. Da li je izabran ili ne, odlučuje Skupština kada glasa. Ovde se radi o svojevrsnoj zbrci. Malo se pomešalo sa nekim principima koji važe u radnom pravu da, ukoliko je neko po konkursu izabran, pa nije stupio na dužnost u nekom roku, a nema opravdanog razloga, onda se smatra da nije zasnovao radni odnos itd. Ali, taj institut ne može ovde da se primeni. Jer, ako se taj institut primeni, ako se protumače ove reči šta je napisano, vidi se da je to besmisleno. Verovatno je tu tražena neka analogija sa sličnim odredbama u drugim zakonima, verovatno Zakon o sudijama, Zakon o javnom tužilaštvu itd. Međutim, to je apsolutno neprimenjivo kada je u pitanju ovaj institut, ukoliko prihvatite ovaj predlog zakona. Zato smo predložili brisanje ovog člana. Ako se nezavisno posmatra član 8. i izbaci, recimo, iz Predloga zakona, on uopšte ne dovodi vaš koncept zakona u pitanje. Ničim ne dovodi u pitanje koncept zakona, apsolutno ne. Mi imamo to stupanje na dužnost, zauzimanje pozicija neke funkcije kao trajno trpno stanje kada je u pitanju ovaj poverenik za informacije. Sećate se, te jedno pismo obezbedite mi kancelariju, te gde treba da se obezbedi kancelarija, te ko će da mu odredi platu, tu je prošlo poprilično meseci. Izgleda mi da je to sudbina svih besmislenih zakona. Zato je s pravom primećena ova apsolutna nelogičnost koja ne može da stoji u jednom predlogu zakona. Zato je predložen ovaj amandman. Mislim da Vlada može da prihvati ovaj amandman, jer ne dovodi u pitanje ostale odredbe ovog predloga zakona, a razrešava ovu logičku dilemu.
Hvala, gospodine Krasiću. Da li još neko želi reč o istom amandmanu? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo poslanik Marko Krstin. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Marko Krstin. Ponavljam obaveštenje, za one koji nisu čuli pre podne, dakle, danas će Skupština zasedati samo do završetka rasprave u pojedinostima. Dakle, ako to bude pre 18,00 časova, do tada, a ako ne, produžićemo do kraja ove tačke. Izvolite, gospodine Krstin.
Radi se o amandmanu koji ne menja koncept zakona, nego usavršava pravnu normu o kojoj se radi. Predlogom zakona postavljena je obligatorna odredba, znači, obavezna odredba, koja kaže: razrešava se. Suprotno tome, stavom 3. istog člana Predloga stavlja se kao dispozitivna norma: može se razrešiti. Prosto se predlaže da se izvrši odgovarajuće usklađivanje. Takođe, veoma važno je da ukažem na to da se u upravnom postupku kao veoma čest prigovor stranaka pojavljuje neblagovremen rad. Mi smatramo da, naročito zbog toga što je Zakonom o opštem upravnom postupku oročeno delovanje organa uprave na mesec, odnosno dva meseca, da reši upravne predmete u jednostavnijim i složenijim slučajevima, smatramo da je veoma važno da se naglasi to neblagovremeno vršenje poslova, naročito imajući u vidu odredbe i intencije evropskog prava, koje obavezuje državu da, kada državni organi ne pruže uslugu građanima u određenom roku, država snosi štetu, odnosno duguje naknadu štete takvim građanima. Na ovaj način ćemo na najbolji način praktično izaći u susret zaštiti ljudskih prava - što ćemo obavezati državne službenike na ovakav način, da to rade na jedan blagovremeni način. Hvala.
Hvala vama, gospodine Krstin. Da li još neko želi reč o istom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo poslanik Vojislav Milajić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić.
Dame i gospodo, članom 12. Predloga zakona predviđen je institut razrešenja zaštitnika građana. Tu je predviđeno da zaštitnika građana razrešava Skupština na predlog Odbora za ustavna pitanja ili najmanje jedne trećine od ukupnog broja narodnih poslanika. U stavu 3. se navode razlozi zbog čega se razrešava zaštitnik građana i tu se navodi da su razlozi za razrešenje nestručno i nesavesno obavljanje svoje funkcije, ako obavlja drugu javnu funkciju ili profesionalnu delatnost i ako bude osuđen za krivično delo koje ga čini nepodobnim za obavljanje te funkcije. SRS je na stanovištu da predlog za razrešenje zaštitnika građana treba isključivo da bude u nadležnosti Skupštine i da tu inicijativu treba da pokrene najmanje jedna trećina poslanika od ukupnog broja poslanika, a da se to ne ostavlja odboru, pre svega Odboru za ustavna pitanja, i nejasno je zašto bi oni uopšte predlagali izbor i razrešenje zaštitnika građana, pogotovo što je ovde već više puta i ponovljeno da zaštitnik građana nije predviđen Ustavom Srbije i da nije ustavna kategorija. Zaštitnik građana je i zamišljen kao organ zakonodavne vlasti, gde ga bira i razrešava Skupština i treba da bude u isključivoj nadležnosti Skupštine, i predlaganje ličnosti koja će biti izabrana za zaštitnika, i način za razrešenje treba da bude u isključivoj nadležnosti Skupštine, a ne skupštinskog odbora. Druga načelna primedba na ovaj član zakona, gde se amandmanski intervenisalo, odnosi se na stav 4. gde je predviđeno da zaštitnik građana ima pravo da na sednici Skupštine na kojoj se odlučuje o njegovom razrešenju obrati narodnim poslanicima. Amandmanom je predviđeno da se briše taj stav 4. jer se ne vidi razlog zbog čega bi zaštitnik građana imao to pravo, a neka druga izabrana lica koja bira Skupština nemaju pravo da se izjasne pred Skupštinom, i ne vidi se razlog zašto bi se to pravo ekskluzivno davalo zaštitniku građana, tako da smatramo da treba ovaj amandman usvojiti i da bi se usvajanjem ovog amandmana poboljšao sam tekst zakona.
Hvala, gospodine Milajiću. Da li još neko želi reč o istom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Amandman na član 12. Predloga zakona o zaštitniku građana podneo je narodni poslanik Vojislav Milajić, u ime poslaničke grupe SRS, zato što u ovom članu postoji dosta nekih nedoslednosti i nelogičnosti. U prvom stavu se kaže da zaštitnika građana razrešava Narodna skupština i to na predlog odbora ili najmanje jedne trećine od ukupnog broja poslanika. Na ovaj način vi dajete odboru, na kome može da bude prisutno sedmoro ili osmoro, ili možda troje članova, u skladu sa ovim novim vašim poslovnikom, isti značaj koji ste dali i trećini narodnih poslanika, odnosno izjednačavate 83 narodna poslanika sa sedam ili osam onih koji sede baš u tom radnom telu. Vi na to, naravno, nemate nikakvo pravo. Potpuno je izlišno reći da ti koji sede u ovom ili onom odboru nisu apsolutno pametniji od nekoga ko sedi u odboru, a to će valjda biti verovatno Odbor za ustavna pitanja, iako to nije regulisano ni Poslovnikom Narodne skupštine. Dakle, unosite neku odredbu u pravni sistem koja je direktno suprotna odredbama koje već postoje u Poslovniku o radu Narodne skupštine, ali istovremeno na taj način nipodaštavate i ostale poslanike koji sede u nekim drugim skupštinskim odborima, koji predstavljaju samo radna tela Skupštine. Sa druge strane, stav 2. čije smo brisanje predložili, kaže: "Ako predlog za razrešenje Zaštitnika građana podnosi Odbor, potrebno je da se za njegovo podnošenje izjasni većina od ukupnog broja članova Odbora". Prva logička pretpostavka je da ako se manji broj izjasni, odbor neće ni predložiti tako nešto. To je nešto što je normalno i nije ni trebalo da se unosi u ovaj zakon. Na kraju, imamo predlog da se stav 4. briše, odnosno gde se kaže da zaštitnik građana ima pravo da se na sednici Skupštine, na kojoj se odlučuje o njegovom razrešenju, obrati narodnim poslanicima. Iako se mi nismo složili sa donošenjem ovog novog poslovnika, posebno sa odredbom koja ovlašćuje predsednika Skupštine da može pozvati bilo koga da se obrati poslanicima i da priča šta hoće, da priča bez ikakvih ograničenja, iako ste brojnim odredbama ovog zakona i Poslovnika o radu Narodne skupštine uveli brojna ograničenja i u pogledu dužine govora, broja javljanja, kada se ko javlja za narodne poslanike, na ovaj način zaboravljate da je ovo upravo parlament i da ovde poslanici treba da budu oni koji će voditi glavnu reč. Dakle, to su neka prava koja vi ne možete da date, po mišljenju SRS, ni ministrima, ni predsedniku Vlade, ni bilo kome ko sa strane dolazi ovde da se obraća ovom parlamentu. On treba da bude svestan da se nalazi među izabranim predstavnicima naroda, da je ovde gost i da na taj način treba i da se ponaša. Znači, potpuno je nedopustivo to ponašanje koje se uvrežilo u poslednje vreme da se ovde ministri ponašaju bahato, da dobijaju reč kada poslanici ne mogu, da imaju pravo na završnu reč, da se njima montiraju udarni termini za vesti i sve ostalo, a da ni na koji način ne učestvuju u raspravi, nego dođu 15 minuta, održe ovde pridike poslanicima, okrenu se i odu. Mislim da takvo ponašanje zaista nema smisla, i dajte,nemojte više neke stvari koje su regulisane Poslovnikom da regulišete kroz ove zakone na jedan, ne samo potpuno drugačiji, nego i potpuno nekorektan način. Hvala.
Hvala vama, gospodine Šaroviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Da ne bi bilo zabune kod narodnih poslanika, ništa u tom delu nije menjano. Dakle, sva prava o uzimanju i davanju reči članovima Vlade su ista kao i u prethodnih pet poslovnika.
DS naravno ne može podržati ovaj amandman, koji je podnela poslanička grupa SRS, jer je podnošenjem svojih amandmana pokušala da na neki način učvrsti poziciju ombudsmana i usaglasi je sa amandmanima koji se odnose na način izbora zaštitnika građana. Predlažemo da se u stavu 1, suprotno onome što predlaže SRS, izbrišu reči "ili najmanje jedna trećina od ukupnog broja poslanika". Ali, zato bi se u stavu 2, ukoliko se predlog za razrešenje zaštitnika građana dobije od nadležnog odbora, faktički potreban broj članova odbora za predlog za razrešenje povećao na dve trećine članova odbora koji može tada da podnese predlog Skupštini za razrešenje zaštitnika građana. Zbog čega mislimo da je ovo važno? Slični su razlozi kao i prilikom imenovanja. Zbog ustavnih ograničenja ne možemo da tražimo dvotrećinsku većinu u parlamentu, a mi mislimo da jednim većim konsenzusom narodnih poslanika, koji kroz brojčanu prisutnost u odborima odslikavaju situaciju i stanje u republičkom parlamentu, zaštitnik građana bi se lišio direktne intervencije političkih stranaka koje u datom trenutku ima vladajuća većina i koje faktički vrše vlast u Republici Srbiji. Isto tako, na ovakav način, već imamo vrlo široko postavljene razloge zbog kojih se može tražiti razrešenje zaštitnika građana, jer je predviđeno nestručno i nesavesno obavljanje posla. U zemlji koja je prethodno više od deceniju proživela to što je proživela, u kojoj su još uvek političke borbe vrlo oštre i vrlo često nekorektne, moglo bi se desiti da se čak jedan vrlo savestan, stručan i odgovoran zaštitnik građana, ukoliko ne bude dovoljno pod kontrolom vladajuće većine ili ukoliko ne bude dovoljno valjan u odnosu na zahteve koje bi mu eventualno vladajuća većina postavljala bude vrlo lako smenjen. Znači, mi želimo da ojačamo funkciju građanskog zastupnika. Nama je značajno da ova institucija, ukoliko bude uspostavljena, iako imamo niz primedbi na ovaj zakon i ukoliko zaživi u Republici Srbiji, bude institucija koja bi zaista imala značajno mesto u pravnom sistemu i uopšte u sistemu u Republici Srbiji, i koja bi mogla na ovakav način da bude ipak izuzeta od dnevno-političkih borbi i da ima autoritet koji ne bi bio sporan dnevnim zainteresovanostima određenih političkih stranaka koje vrše vlast u Republici Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 12. i ovi amandmani koji su podneti na ovaj član su dobar povod da se ispriča i o drugom zaštitniku građana. Verovatno pod drugim nazivom postoje još zaštitnici građana, a zovu se republički javni tužilac, tužilaštva, pa zašto ne reći i sudije. Valjda štiti građane najbolje onaj koji kontroliše poštovanje zakona od svih, kako pojedinaca tako i grupa. Taj svojevrsni zaštitnik građana, javni tužilac, bira se i razrešava u jednoj proceduri koja je propisana Zakonom o javnom tužilaštvu. Ako je u pitanju sudija, onda Zakonom o izboru sudija. Bira Narodna skupština, na predlog Visokog saveta pravosuđa, razrešava Narodna skupština, na predlog Velikog personalnog veća. Kada je u pitanju tužilaštvo, slična je situacija. Sudija ili tužilac koji se razrešava nema mogućnost da se obrati narodnim poslanicima. Ovde je data mogućnost da se obrati narodnim poslanicima i potpuno nepotrebno ova odredba nalazi mesto u ovom zakonu. Zašto? Zato što ta pitanja, kako će da se organizuje i kako će da radi Narodna skupština, jesu tema Poslovnika Narodne skupštine, a ne tema nekog zakona o zaštitniku građana. U tom smislu, podržavam onaj deo amandmana koji se odnosi na ovaj poslednji stav, gde je data mogućnost obraćanja. Moram da kažem da se tu malo preteruje u praksi Narodne skupštine. U Narodnoj skupštini mogu da budu prisutna samo ovlašćena lica, 250 narodnih poslanika, predstavnici vlade i, izuzetno povodom nekih tačaka, uz predstavnika vlade, može da bude poverenik, ali takođe ovlašćen, koji nema pravo da izlazi i obrazlaže, tu je predstavnik vlade. Moguće su neke varijante sa predsednikom Vrhovnog suda, republičkim javnim tužiocem kada polažu zakletvu, ili sa predsednikom Republike kada polaže zakletvu ili kada je posebna potreba da se obrati. Nema više mogućnosti. To što u Poslovniku piše - na poziv predsednika mogu da prisustvuju, to je samo vezano za prisustvo i to se ne odnosi na ovaj deo, nego na onaj gornji deo. Na balkonu mogu da prisustvuju i to je pravo koje ste obezbedili vašim izmenama Poslovnika. Kada se razrešava neko od ovih pravih zaštitnika građana, ovih koji kontrolišu primenu zakona, iz suda i iz tužilaštva, za njihovo razrešenje predlog mora da dođe od nekog drugog. Ovde se ide na jednu trećinu od ukupnog broja poslanika. Naravno, u verziji SRS izbacuje se ovaj odbor. Postavlja se pitanje, zašto jedna trećina. Zato što najmanje trećina od ukupnog broja poslanika jeste na neki način ustavna kategorija. To je upravo onaj broj poslanika koji može da traži vanredno zasedanje, ali sve ovo što sam ispričao pada u vodu. Moguće je da jedna trećina narodnih poslanika predloži razrešenje zaštitnika građana i da skupštinska većina utvrdi da to uopšte ne uvrsti u dnevni red. Mi tu situaciju imamo kada je u pitanju, recimo, predlog Ustavom propisanog broja poslanika, mislim da beše 20, da se izglasa nepoverenje vladi i jasna odredba kaže u kom roku to treba da se stavi na dnevni red. Šta to vredi, kada Narodna skupština glasa o dnevnom redu i kaže da to neće da stavi na dnevni red, što se i desilo pre nekoliko meseci, i puj-pike ne važi se. Znači, džabe napisana odredba. Ovaj predlog zakona stvarno ima taj problem. On treba na nešto da liči, treba da ima neku težinu, treba da ima odgovarajući broj članova, ali šta staviti u te članove. I onda zbog toga ide ovo, stupio, nije stupio na dužnost, položio zakletvu, nije položio zakletvu, pa između ostalog i ova, na neki način, malo komplikovana procedura izbora i razrešenja zaštitnika građana i njegovih zamenika. Zato predlažem da usvojite ovaj amandman na član 12. jer, ukoliko izgurate ovaj zakon, mada sumnjam da će na kraju dobiti većinu u Narodnoj skupštini, jer on je prepun ovih problema, pre svega ustavne prirode, ali ako već gurate to, onda izgurajte neki tekst koji ima neko značenje. Ako gurate ovakve tekstove, sa ovako besmislenim stavovima, verujte da to ne vodi ničemu.
Još jednom podvlačimo i zbog predlagača. Dakle, postoji član 87. On nije menjan u Poslovniku, gde postoji opcija da se omogući da učestvuju. To je ovo što je gospodin Krasić rekao, razlika dva mesta prisustva. Jedno mesto prisustva jeste posmatračko sa balkona i drugo je posebne sednice povodom rezolucija, povodom zakletvi, kada se pozivaju da prisustvuju i onda sede u prvim redovima. Dakle, sem predstavnika predlagača, ali ne mogu da učestvuju kompletno u radu, već mogu samo da se obrate, ali Poslovnikom ova situacija o kojoj sada raspravljamo nije predviđena. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Amandman na član 13. logična je posledica amandmana koji sam u ime poslaničke grupe SRS podnela na član 4. Predloga zakona o zaštitniku građana. Moje kolege su govorile, pošto sam imala obaveze u opštini Zemun, pa nisam bila u prilici lično da obrazlažem taj amandman na član 4, ali ne sumnjam da su moje kolege to uradile upravo onako kako bih i ja da sam bila tu. Što se tiče člana 13, u Predlogu zakona stoji da Skupština na predlog odbora može doneti odluku o suspenziji zaštitnika građana, pa onda kaže u kojim slučajevima. Predlog je da se ovo "na predlog odbora" briše. Misli se na Odbor za ustavna pitanja. U Poslovniku Narodne skupštine, u članu 44, kaže se da Odbor za ustavna pitanja razmatra predlog za promenu Ustava Republike Srbije. Slušajte dalje, predlog za promenu Ustava SRJ i statuta autonomnih pokrajina u postupku davanja saglasnosti Narodne skupštine, predlog za pokretanje postupka za opoziv predsednika Republike, kao i načelna pitanja primene Ustava. Dakle, nema ni nagoveštaja u ovom članu iz kog bi mogla da proistekne obaveza koja je predviđena u članu 13. Predloga zakona. Pre nego što pređem na ovo obrazloženje Vlade zbog čega amandman nije prihvaćen, posebno sam vas zamolila da obratite pažnju na ovaj naš Poslovnik i na ovu obavezu Odbora za ustavna pitanja, a između ostalog, da predloži promenu Ustava SRJ. Dakle, u ovoj godini ste menjali Poslovnik i ostavili ste ovakvu odredbu, žurili ste samo da promenite ono gde ste obezbedili samo da se skine kvorum i da ne mora u ovoj sali da se sedi dok se raspravlja. To vam je bila suština. Da se maksimalno skrešu prava narodnih poslanika u vršenju njihovog posla, a ovakve stvari ste propustili. Kaže Vlada Republike Srbije da se amandman na član 13. odbija iz istih razloga datih za amandman na član 4. To obrazloženje kaže, odredba člana 4. stav 1. Predloga zakona je materijalno-pravne prirode i predstavlja predmet zakonskog uređivanja, pošto se njome predlaže uređivanje pitanja ovlašćenog predlagača za izbor zaštitnika građana, što je uz ostale odredbe ovog člana jedna od faza u postupku izbora. Kao pravnik očekujem ili očekivala sam da paralelno sa ovim predlogom zakona budu izmene Poslovnika, ukoliko hoćemo, evo kako nas je Vlada uputila, da to uradimo u skladu sa zakonom. Onda mi nije jasno zašto u ovom predlogu Vlade stoji kada zakon stupa na snagu. Zašto ne stoji od kada se primenjuje. Imaćemo onda ovde jedan problem pri ovom Poslovniku, nećemo moći u skladu sa zakonom da predložimo, odnosno odbor da predloži tog zaštitnika građana. I ovako ste tamo ostavili neke, bože me sačuvaj, dugačke rokove, kao da nemate nameru da sprovedete ovaj zakon, a što ne bi bio jedinstven slučaj, jer mi smo navikli da ova vlada predlaže, a skupštinska većina usvaja zakone koji u stvari i ne mogu da se primenjuju. To je jedan problem. Drugi, kažete, u drugom delu, osim navedenog, amandman nije moguće prihvatiti i s obzirom na to da izmena predložena amandmanom na stav 1, brisanje skupštinskog odbora nadležnog za ustavna pitanja kao ovlašćenog predlagača, nije dosledno sprovedena kroz ostale odredbe člana 4. Predloga zakona, u stavu 2, 4. i 5, te bi prihvatanje amandmana zakonski tekst učinilo nerazumljivim. Ovaj deo je veoma drsko obrazloženje Vlade Republike Srbije, jer pretpostavljam, ministre, da ste vi u Vladi čuli za pravno-tehničku redakciju. Kada biste vi prihvatili i kada bi skupštinska većina prihvatila amandman na član 4. stav 1, onda bi bilo logično i normalno da se izvrši pravno-tehnička redakcija tog celog člana i da se uskladi sa onim što Vlada prihvata. Dakle, vi to dobro znate, naravno, ali radi se o tome da vi ovako svojim, naizgled ozbiljnim obrazloženjem, ubedite narodne poslanike da ste vi u pravu, ali vam uporno govorim, svakom vašem kolegi koji ovde predstavlja Vladu, evo sada ću i vama, nemojte sebi da dozvoljavate taj luksuz da potcenjujete narodne poslanike, da potcenjujete našu struku, znanje, iskustvo, inteligenciju. Mi ovaj posao radimo ozbiljno i nećemo dozvoliti da Vlada Republike Srbije pokušava od nas da pravi budale. U članu 13. kažete, Skupština na predlog Odbora, a predložila sam da se na predlog Odbora briše, ali kada bi se to izbrisalo i kada bi ostalo – svejedno. Šta se dalje u ovom članu kaže, Skupština može doneti odluku o suspenziji zaštitnika građana: u slučaju ako je protiv njega određen pritvor; u redu, normalno; ako je osuđen za krivično delo koje ga čini nepodobnim za obavljanje funkcije, a presuda nije postala pravnosnažna; prihvatljivo. Ali, sada ima jedan biser. Skupština će ukinuti odluku o suspenziji čim prestanu razlozi za suspenziju. Šta vi ovo pretpostavljate? Šta predlažete? Da ćete za zaštitnika građana predložiti nekoga protiv koga će iz nekog razloga biti određen pritvor i onda kada pritvor prođe, vi ćete da skinete suspenziju i da on bude ponovo zaštitnik građana. Ili ako je osuđen na krivično delo koje ga čini nepodobnim za obavljanjem, šta znači, kada istekne ta kazna, on će ponovo biti zaštitnik građana. Ovo je zaista neverovatno. Niste smeli ovako nešto da predložite, ako i hoćete da uvedete tu instituciju u Srbiju, a vidim da sa ove strane očekuju od zaštitnika građana, zapravo znaju oni da to ne očekuju, nego pokušavaju građane Srbije da ubede, sada kada se dobije zaštitnik građana, niko više u zemlji Srbiji ni jedan problem ne može da ima. Neće više sada građani Srbije, kada vam ova skupštinska većina, na predlog Vlade Vojislava Koštunice, uvede zaštitnika građana koga ćete vi, naravno, da plaćate i to debelo da ga plaćate, e onda više niko neće ostati bez posla, ničija fabrika neće biti zatvorena, ničije preduzeće neće biti na kriminalan način privatizovano. Neće se više smanjivati plate, neće penzije, neće ništa poskupljivati. Gospodine Lončar, gospodo iz skupštinske većine, kada biste mogli da objasnite građanima Srbije i da im potvrdite da je ovo što sam se na račun Vlade, naravno, a ne na račun građana, našalila, onda biste mogli da kažete da zaista vodite računa o građanima Srbije i da je Vlada pravi zaštitnik građana Srbije. Ovako, udovoljavajući nekakvim direktivama, uvodeći nove institucije koje su samo teret na džep građana Srbije, verujte, ništa dobro nećete da uradite. Znam i razumem vaše obaveze prema raznim međunarodnim institucijama, ali zašto srljate, trčite i donosite ove zakone koji ništa u suštini ne znače, kada za 10, 15, 20 godina, ako bude postojala uopšte ta EU i ako budemo primljeni u tu EU, tek tada ćemo biti u obavezi da primenjujemo ovaj zakon, koji vi donosite danas, po hitnom postupku, u vanrednom zasedanju, kao da se svi problemi u Srbiji rešavaju ako se u Srbiji izabere zaštitnik građana. Dakle, mi smo načelno rekli šta smo imali o ovom zakonu. Ne vidim ovde ništa revolucionarno, ništa epohalno, jedan činovnik sa visokom platom i neograničenim ovlašćenjima u Srbiji više. Zadovoljena jedna više potreba nekog od koalicionih partnera. Evo, i danas smo u novinama pročitali kako su ovi 9+9, ili već kako se zovu, naplatili svoju podršku Vladi, objavljeno u "Službenom glasniku", ko je predsednik Upravnog odbora Akcijskog fonda itd. Dakle, niti smo mi ludi, niti su građani Srbije ludi. Mi odlično znamo kako trgujete, kako se igrate sudbinom ovog naroda. Gospodo, to narod ne zaboravlja. Budite sigurni da ćete posledice ovakvog svog odnosa prema građanima Srbije veoma brzo osetiti na izborima koji su neminovni, bez obzira što se vi hvalite da ste stabilna vlada i da ćete opstati do kraja mandata. Budite sigurni da nećete. Kada je u pitanju konkretno ovaj amandman, predlažem vam da ga prihvatite, gospodine Lončar. Neće uticati na suštinu zakona, ali će svakako dati kvalitetniji tekst zakona.
Hvala vam, gospođo Radeta. Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Hvala vam što ste I javno ukazali. Već sam skrenuo pažnju Zakonodavnom odboru da je prilikom utvrđivanja prečišćenog teksta na tri mesta propuštena promena naziva. Naravno, to nije posao poslanika, već biste vi podneli amandman na Poslovnik, ali nije bilo potrebe. Dakle, biće ispravljeno od strane Zakonodavnog odbora. U međuvremenu je odštampano za potrebe svih nas. Hvala vam. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman gospođe Vjerice Radete, gde traži da se "na predlog Odbora" iz člana 13. briše, tako da bi stav 1. glasio: "Skupština može doneti odluku o suspenziji zaštitnika građana". Zašto brisati ovo "na predlog Odbora"? Jedan konkretan primer. Mi smo na Odboru za kulturu i informisanje pokrenuli, poslanici SRS, pitanje odgovornosti, recimo, za onaj lopovluk koji je nastao u muzeju kada je sa izložbe ukradeno dvadeset i nešto Titovih satova, vrednosti, otprilike, pet do šest miliona evra. Zbog odborske većine, Odbor ništa nije uradio. Isto ovako Odbor može sutradan da ima određenu većinu i da ne dozvoli da se Skupština izjašnjava o suspenziji zaštitnika građana, čak ni u ovim slučajevima - ako je protiv njega određen pritvor. Dame i gospodo narodni poslanici, kada se odredi pritvor protiv bilo kog radnika, tog trenutka mu u preduzeće počinje suspenzija i završava se kada on izađe iz pritvora. "Ako je osuđen za krivično delo koje ga čini nepodobnim..." Koga vi to mislite da dovedete na funkciju zaštitnika građana? Ovde samo slika fali i fale iz kaznene evidencije podaci. Tačno se vidi ko je. Dajte da stavimo i sliku. Dalje: "Skupština će ukinuti odluku o suspenziji čim prestanu razlozi za suspenziju". Ne može da se ukine odluka o suspenziji ako je on osuđivan za krivično delo. Može ako je u pritvoru, jer i nevini ljudi idu u pritvor, pogotovu kada dođu "Sablje", kada dođu razne vaše "demokratske tekovine", kada je 13.000 uhapšeno, procesuirano 40, osuđeno 10, a 12.500 ljudi je na osnovu krivične prijave bilo uhapšeno i bilo u pritvoru. Za zaštitnika građana, za onoga ko treba da štiti prava građana, ne može da važi ovo. Ako je osuđen za bilo koje krivično delo, ne može da bude zaštitnik građana. Dame i gospodo narodni poslanici, ako ministar ne izađe posle mene i kaže da se ovaj amandman usvaja, molim vas da u danu za glasanje glasate za usvajanje ovog amandmana i da bar malo ovakav zakon dovedemo u red, upristojimo i bar da bude primenljiv.
Da li još neka poslanička grupa želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo poslanik Marko Krstin. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Marko Krstin.
Dame i gospodo, ovo je još jedan od amandmana koji poboljšava tekst. Zaista ne bih mogao da podelim mišljenje mojih kolega poslanika koji su malopre govorili, da se radi o zakonu koji je nesvrsishodan, koji nema nikakvu ulogu i koji se, po njihovom mišljenju, neće ni primeniti. Takođe, ne bih mogao da podelim njihovo mišljenje da se radi o zakonu na čije smo donošenje mi primorani, instruirani, naterani itd. Mislim da nijedna institucija koja se bavi zaštitom prava građana nije višak. Takva institucija nigde u svetu nije višak. Hoću da vam kažem da savremene tendencije u razvoju državne uprave ukazuju na to da se povećava broj institucija i postupaka u kojima se štite prava građana. Upravo ova vlada radi na tome da jednim ovakvim zakonom poveća broj institucija koja će se baviti zaštitom prava građana. To je takva institucija. Moram da vam kažem da je institucija zaštitnika građana, istina pod nešto drugačijim nazivom, u Vojvodini pokazala svoje opravdanje. Mislim da je isto tako i u opštinama gde institucija postoji. To je jedan od razloga koji ukazuje da ima svrhe doneti ovaj zakon. Što se tiče amandmana, to je amandman koji se odnosi na ovlašćenje koje zaštitnik građana daje svom zameniku. Ovde u članu 16. kažemo "određuje". Mislim da je daleko preciznije i svrsishodnije reći "ovlašćuje", dakle, da se radi o jednom ovlašćenju u pisanoj formi, gde bi se videlo ko je ovlašćen, za šta i kolika su mu ovlašćenja. Bez jedne ovakve odredbe ova norma nije dovoljno precizna.
Još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, predstavnik predlagača prihvata ovaj amandman, pa konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 17. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Shvatio sam predsednika Narodne skupštine da su svi amandmani na član 17. prihvaćeni, pa se nisam baš ni spremao da branim amandman.
Jedino ako povučete amandman, onda će biti u redu, pošto se razlikuje stav 2.
Danas mi se nešto ne povlači, zato ću obrazlagati ovaj amandman. Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 17,u kome kažem da je zaštitnik građana ovlašćen da postupa "na zahtev građana". Razlika između člana i amandmana je samo ovo "na zahtev građana" kontroliše poštovanje prava građana itd. Drugim rečima, zaštitnik građana će na moj zahtev da kontroliše zaštitu mojih prava, poštovanje mojih prava itd. Dame i gospodo narodni poslanici, u svakom opštinskom javnom tužilaštvu se dnevno slije po nekoliko desetina krivičnih prijava, od kojih je bar dve trećine apsolutno nebuloznih - opsovao jedan drugome majku i ovaj mu piše krivičnu prijavu. Hoće li zaštitnik građana u tom slučaju ići da svaku krivičnu prijavu kontroliše? Samo kada su građaninu prava i slobode ugroženi i obrati se zaštitniku građana, zaštitnik građana ima legitimno pravo da preispita valjanost odluka, postupaka kojima su njegova prava ugrožena i da onda počne sa zaštitom prava. U drugom delu u stavu 2. sam tražio da se reči "i pravilnost" brišu. Da pročitam i taj deo: "Zaštitnik građana je ovlašćen da kontroliše zakonitost i pravilnost rada organa uprave". Obrazloženje zašto amandman nije usvojen kaže: "Amandman se ne prihvata zato što formulacija stava 1. člana 17, kako je predloženo amandmanom, zanemaruje da zaštitnik građanina ne postupa samo na zahtev građana, već i u skladu sa članom 24. stav 1", pa ćemo i taj član 24. stav 1. pročitati, da bi građanima, u ime kojih ove zakone donosimo i radimo ovde, bilo jasno. Član 24. stav 1. kaže: "Zaštitnik građana pokreće postupak po pritužbi građana ili po sopstvenoj inicijativi". Šta ako nema ni pritužbe građana, odnosno ima tih krivičnih prijava o kojima sam govorio. Šta ako nema inicijative zaštitnika građana? Ono što se vidi iz svih ovih karakteristika, znam da taj zaštitnik građana, ako na njega mislimo, a čini mi se da je gospodin Krasić već video tri ili četiri lična opisa. Od tih četiri, vidim bar trojicu koje će boleti briga za prava građana. Oni će doći tu da uzimaju debele plate, da rade posao ako ih natera Vlada itd. Prema tome, predlažem da se moj amandman usvoji, da zaštitnik građana ima pravo da kontroliše poštovanje prava građana itd, na zahtev građana i da se ovo "pravilnost" iz ovog člana briše.
Da li još neko želi o ovom amandmanu? Da, narodni poslanik, Zoran Krasić.
Odbor je, teško je to reći u procentima, ali poprilično usvojio ovaj amandman, pa je svojim amandmanom, ovo što se predlaže stavom 1, predložio, ali nije prihvatio promenu stava 2. poslanika Momira Markovića. Mislim da smo možda svi tu napravili jednu grešku, kako Vlada, tako i mi koji smo amandman pisali i odbor. Podsetio bih vas kako glasi stav 1: "Zaštitnik građana je ovlašćen da, na zahtev građanina, kontroliše". Mislim da on nije ovlašćen da kontroliše, već je on ovlašćen ovim zakonom da pokrene neki svoj postupak u kome će da utvrdi da li se poštuju prava građana. Mislim da je ne samo gruba i neprecizna reč "kontrola". To je moje mišljenje. Naravno, sve ovo drugo se uklapa, nije problematično. Reč "kontroliše" odudara od samog duha i teksta ovog zakona. Onaj ko je pisao verovatno je imao problema koju reč da upotrebi da bi objasnio ovo. U suštini, ovde se ipak vodi neki interni postupak na relaciji zaštitnik građana, njegova stručna služba, korišćenje tih ovlašćenja da kontaktira sa nekim organima, sa građanima itd. To nije neki sudski postupak, to nije ni neki upravni postupak. To je obična korespondencija koja je neophodna da taj zaštitnik građana samo dođe do zaključka da li je povređeno neko pravo građana, da li organi uprave prekoračuju neka ovlašćenja. Zbog toga, a shvatam prema gestikulacijama koje činite, da prihvatate to da ako Vlada interveniše nekim amandmanom moglo bi da se i sredi. Ostaje i ovo u odnosu na stav 2. Vlada insistira na ovoj reči "pravilnost rada". Kada se kontroliše zakonitost rada nekog organa tu se kontroliše sve. Nema tu ni celishodnosti, ni opravdanosti, ni bilo čega drugog, ima samo zakonitosti, počevši od načela na kojima se zasniva neki postupak, pa sve do onih radnji. Kod nas se sada u terminologiji upotrebljavaju neke reči koje do sada nikada nisu bile u upotrebi, sem u poslednje dve-tri godine: valjanost, pravilnost; pa ubacuju neka nova načela, poput onih dobra uprava itd. To malo zbunjuje. Imamo prilično razrađene pravne stavove, već 30 - 40 godina, koji se tiču uprave, nisu se menjali i ne postoji neka velika potreba da se ti stavovi menjaju. Mislim da se tu unosi neka vrsta zabune. Pod pojmom pravilnost sve i svašta može da se protumači, ako ne zaštitnik, a ono običan građanin kada pročita tekst zakona može da pomisli da treba da osporava pravilnost nekog akta, pa dokle se izgura. Mislim da su ti stereotipni termini prihvatljivi, a tim pre što praksa postoji i svi mi znamo šta to znači: efikasno, brzo, hitno, sa manje troškova, uz poštovanje dostojanstva ličnosti itd. Nekako ovim definišemo zaštitnika građana, jer polazimo od prezumpcije da država narušava, ugrožava ljudska prava. Ko to čini? Pre svega izvršna vlast. Sada vidite kako se kod nas sve ovo dešava, s pravom treba da razmislimo o tome da donesemo zakon o zaštitniku države, jer mi ovde imamo ugroženu državu. Ona nema ljudska prava, ali i ova naša država ima neko dostojanstvo. Stičem utisak da nam u pravnom sistemu nedostaje jedan takav zakon, jer mi imamo i tužioca i ove druge organe, ali oni slabo štite državu. Nama je država na ledini. Svako može da je oduva. Svako može da je napadne, pa da li se posvađali u okviru iste stranke zbog neke funkcije ili zbog zloupotrebe funkcije, da li se međusobno napadaju, da li Crna Gora - Srbija, da li vojska - policija, policija - BIA, više nisu bitne relacije, nevladine organizacije - država. Danas svako o državi može da kaže šta god želi, da trusne najveću bljuvotinu, najveću laž. Skoro smo imali priliku da gledamo, zemlja se tresla posle onog filma Nataše Kandić - Trnovo itd. Pogledajte na internetu, vidi se da je fotomontaža u pitanju. Navodno su streljani, a oni ustaju. Ko to objavljuje? Niko nema nameru da to objavi. Može Nataša Kandić da izađe i da kaže da je Tomislav Nikolić tamo ubijao, da je okrvavio ruke itd, sve se trese pet dana, dok ne prođe Srebrenica i obeležavanje nekog datuma, a posle toga je ona situacija: "Ne, nisam to mislila", te ovo, te ono. Može ona da kaže da predsednik Narodne skupštine izgledom podseća na one koji su tamo činili ratne zločine. Predsednik Skupštine mora da ćuti jer će nevladine organizacije da ga ..., kao da država nema svoje dostojanstvo. Ova država mora da ima svoje dostojanstvo. Ova država mora, na neki način, da iskoreni laž. Mora da iskoreni zloupotrebu prava. Mora da iskoreni gaženje ljudskih prava. Sve to mora da iskoreni. To je nemoguće da se sredi ukoliko imamo rovitu državu. Ukoliko svako može da krene protiv države, da govori sve i svašta. Pogledajte kako se to perfidno radi. Pao tamo neki zid na nekom gradilištu, pa kažu da je pao zid Vlade Republike Srbije, zgrade Vlade Republike Srbije. Sada smo počeli i zidove da delimo da li su Skupštine grada, Vlade, Vojske ili ne znam koga. To su te perfidne stvari koje se proguraju, a ovo naše javno mnjenje samo da poludi od svega toga. Poput ovoga, Karićeva žena trudna ili nije trudna. To je glavna vest u politici. Moramo da imamo zaštitnika države. Zašto? Taj zaštitnik države štiti prava većeg broja pojedinaca nego što bi se u konkretnom pismu obratio neki građanin zaštitniku građana. Kod nas je država stvarno ugrožena. Haraju ovi Soroševi, haraju ovi što idu po džeparac u inostranstvo, za običnu dnevnicu svašta bi uradili. Oni haraju. Skrećem vam pažnju na to. Stavite se vi u poziciju da član 17. ovakav ostane i da bude ova formulacija "kontroliše". Ne daj bože, padne neka većina ovde ili još neki možda dodatno polude pa se izabere Nataša Kandić za to, ili Vojin Dimitrijević ili Biserko, ili ona Milić i da ne ređam sve, to je galerija likova. To je paradigma beogradskog kruga dvojke. Kada oni počnu na kvadrat da tumače svako slovo, svaku reč - šta onda? Sećate se kako je Biljana Kovačević-Vučo tumačila. Ona i Batić su svakome zastupnici. Ko hoće da pljune na državu neka se obrati kod njih i dobija odmah drvene advokate, iz momenta. Tu je i ona priča o dva meseca. Sudija kaže da to što smo mi uradili ne može da se primeni, odbija se tužba, ona kaže da je sve u redu, samo je nedostatak našeg zakona jer nemamo taj član. Šta je onda protivzakonito? Kako je mogla dva meseca da nam drži predavanje o tome kako nešto nije u redu? Tu je i ova čuvena lustracija. Da li neko može da shvati šta su napravili majstori za lustraciju? Vi ne želite da iskorenite iz pravnog prometa naše zemlje zakon koji je neustavan. Član Komisije za lustraciju je i Sima Radulović. U Nišu je, ne znam ni šta radi, ni kako radi. Provocirali su neke sudije Vrhovnog suda, u prvoj varijanti su hteli i sudije Ustavnog suda, i taj zakon je falsifikovan. Biserka Živković ga je promenila. Prevarila je onu ženu što je bila sekretar Skupštine, da sa Ustavnog suda to prebaci na Vrhovni sud, kao što je učinjeno i kod Zakona o finansiranju političkih stranaka. To svi znaju: služba, Skupština, sve političke stranke. Znate da je čist falsifikat. To je gore i od "Bodruma" i od "Soluna". Sada, meni da drži predavanje o lustraciji neko kome pripada Biserka Živković ili Zoran Živković. Objasnite mi, molim vas, jedino da se čovek izvrne naopako, da svuče kožu, da se izvrne naopako, da se ispsuje, da se vrati ponovo i da se zatvori. To sve kod nas prolazi. Dragi gospodine Lončar, razmislite o ovoj ideji, da napravimo zakon o zaštitniku države, koji bi nas štitio od takvih manipulanata koji su u stanju sve da okrenu. U stanju su čak i ovo da protumače. Znam da vam nije loša namera sa ovakvim predlogom zakona. Znam i da znate da, u krajnjem slučaju, imamo neke ustavne i još neke razloge koje ističemo prilikom protivljenja za donošenje jednog ovog zakona. Videli ste po našim amandmanima, svesni smo da imate većinu, verovatno imate neki pritisak iz inostranstva pa da izgurate ovo do kraja. Pokušali smo amandmanima da učinimo da to bude koliko-toliko podnošljivo, prihvatljivo pravno-tehnički, pravno-logički. Svi naši amandmani su u tom smislu da se koliko-toliko taj zakon uredi, da kažem - na neki način, iako mi stalno potenciramo da ne postoji ustavni osnov za ovako nešto. To ćemo uvek da potenciramo - da ne postoji ustavni osnov da se donese ovakav zakon. Razmislite malo, ova reč "kontrola", reč "pravilnost", u režiji velikih eksperata za ljudska prava. Uzmite knjigu od Teodora Merona, napisao je neku knjižicu o ljudskim pravima. On tumači probleme humanitarnog prava u delima "Hamlet" itd. (Predsedavajući: Vreme.) Ali, nema nijedne rečenice o ljudskim pravima Palestinaca na teritoriji Izraela, a 52 rezolucije osuđuju Izrael za kršenje ljudskih prava, obavezujuće rezolucije. Veliki ekspert ni jednu rečenicu nije posvetio onome što se dešava na njegovom kućnom pragu. Ali, zato je našao Hamleta, sva dela Šekspira, razmatrao itd. Veliki ekspert! Samo da vas podsetim, taj veliki ekspert 1998. godine zastupao Ameriku kada se donosio Rimski statut. On je bio protiv Rimskog statuta.
Vreme, gospodine Krasiću. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Za reč se javila narodni poslanik Snežana Lakićević- Stojačić.
Poslovnik podrazumeva da se poslanici ne mogu obraćati sa mesta, čak ni predsedavajućem Republičkog parlamenta. Tako da upozoravam na kršenje Poslovnika od strane gospodina Krasića. Demokratska stranka je podnela amandman na član 17. u želji da se institucije koje već postoje na lokalnom nivou, uspostavljanjem zaštitnika građana Zakonom o lokalnoj samoupravi, kao i Zakonom o utvrđivanju određenih nadležnosti AP Vojvodine, saglasno Odluci o osnivanju ombudsmana u APV, usaglase, tako da faktički ne bi došlo do sukoba nadležnosti, odnosno faktički do iscrpljivanja mogućnosti i nadležnosti za rad pokrajinskog ombudsmana. Amandmanom smo predložili, moraću da citiram, da se posle stava 1. doda stav 2. u kome se kaže: "Organ AP nadležan za pitanje zaštite prava građanina, u okviru utvrđenih nadležnosti na teritoriji AP, kontroliše povrede prava građana učinjene aktima, radnjama ili nečinjenjem pokrajinskih ili opštinskih organa uprave, organa i organizacija, čiji je osnivač AP ili lokalna samouprava, ako se radi o povredi republičkih zakona, drugih propisa i opštih akata". Podsetiću vas da zakon o zaštitniku građana predviđa da zaštitnik građana interveniše uvek kada su povređeni republički propisi, a ombudsman na nivou Pokrajine, odnosno zaštitnik građana, ili koji god hoćete od ova tri termina da koristimo na lokalu, postupaju u odnosu na one akte koji nisu faktički povrede republičkih propisa. Sve povrede onih propisa koje nisu na republičkom nivou, a koje bi mogao da primenjuje pokrajinski ombudsman ili zaštitnik građana na lokalnom nivou se de fakto odnose i na republičke propise. Tako da bi mi na ovaj način, pomeranjem nadležnosti u odnosu na organ koji donosi određeni akt, iscrpli u velikoj meri nadležnosti koje pokrajinski ombudsman danas ima. Podsetiću vas da su pokrajinskim ombudsman i njegova nadležnost određeni članom 1. Odluke o pokrajinskom ombudsmanu i odnosi se na kontrolu rada pokrajinskih i opštinskih organa uprave. Čak i kada oni u vršenju svojih redovnih nadležnosti prekrše i odredbe koje su republičkog nivoa, dakle, republičke zakone. Mislimo da bi na ovaj način, faktički definisanjem nadležnosti u odnosu na organe koji primenjuju republičke propise, na mnogo bolji način izvršeno ono na šta smo se obavezali, između ostalog, Rezolucijom o pridruživanju EU, koja je usvojena ovde u Republičkom parlamentu 13.10.2004. godine, kada smo kazali da ćemo deliti načela, vrednosti i ciljeve na kojima se temelji EU. Jedno od tih načela i ciljeva jeste decentralizacija. Decentralizacija podrazumeva mogućnost da se na različitim nivoima faktički vrši zaštita određenih prava koje građani u Republici Srbiji imaju. Naravno, zakon o zaštitniku građana predviđa mogućnost osnivanja kancelarija za zaštitnike građana i u onim mestima u kojima se proceni da je potrebno, ali na taj način pravimo faktički centralizovan organ, koji bi imao jedno mesto odakle bi se direktno upravljalo zaštitnicima građana i ne bi ispoštovao nadležnosti koje su već propisima, koji su usvojeni u Republičkom parlamentu, date ombudsmanu na pokrajinskom odnosno lokalnom nivou. Jednostavno, mislim da decentralizacija, koja jeste princip organizovanja vlasti koji dovodi do toga da se na najbolji način zaštite prava građana, ovim zakonom o zaštitniku građana faktički i u potpunosti anulira, da anuliramo odluke koje smo doneli prihvatanjem standarda EU, potpisivanjem odnosno prihvatanjem Rezolucije o pridruživanju EU i da ponovo, umesto ka decentralizaciji, koja bi ojačala i omogućila kompletniju i potpuniju zaštitu nadležnosti na svim nivoima, dolazimo ponovo na retrogradni proces koji vodi ka centralizaciji, a koji se nikada nije pokazao dobar, pogotovo ne u zemljama u tranziciji, sa tako tankim iskustvom u demokratiji, kao što je Srbija. Hvala lepo.
Hvala vama. Za reč se javio narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, naravno da se nisam javio da podržim ovaj amandman. Stav SRS upravo je suprotan, ali je i jasna intencija Demokratske stranke koja ovakve amandmane konstantno podnosi, bez obzira na to o kom se zakonu i o kojoj se oblasti života radi. Nadam se i siguran sam da ovo neće prihvatiti Vlada Republike Srbije. Zaista, od onih koji su u koaliciji sa Jožefom Kasom i Bogoljubom Karićem ne čudi da imaju i ovakve predloge. Naravno, ovo nema nikakve veze ni sa EU, ni sa preporukama EU, ni sa decentralizacijom. Ovo jedino ima veze sa pokušajem odvajanja APV. Jasno je o čemu se ovde radi. Jasno je da vi želite da izdvojite teritoriju Vojvodine od Srbije, pa o bilo kom propisu da se radi, bez obzira šta je konkretno na dnevnom redu i o čemu raspravljamo. Dame i gospodo, podsetiću vas, ako ćemo ići na decentralizaciju, onda se zna po kom sistemu to ide. Ne može decentralizacija samo za Vojvodinu. Ako treba da instituciju ombudsmana spustimo na opštinski nivo, slažem se, pa da svaka opština u Srbiji ima svog ombudsmana, ne mora da bude republički. Ukoliko želite da imamo jedinstvenu državu, ukoliko želite da taj ombudsman ima neki autoritet, onda ne vidim zašto bi bila razlika kada će on postupati u Novom Sadu, kada će postupati u Kraljevu, Vranju ili bilo gde drugo. Sledeća stvar, u svom izlaganju rekli ste da se to odnosi na povrede propisa koje donosi AP. Jedan od vaših glavnih argumenata je da bi na ovaj način Republički parlament eventualno ugrozio to što je Pokrajina donela te propise. Moram da vam kažem da ćete morati da naučite koji pravni akt u državi mora da ima prvenstvo. Najviši pravni akt u državi je Ustav Republike Srbije. Nakon toga dolaze republički propisi. Koliko god bi vi voleli da moramo republičke propise da usklađujemo sa propisima koji se donose u Vojvodini, to jednostavno nije tako i vi ćete morati, hteli ili ne, da se naviknete da usklađujete propise u Vojvodini sa propisima koji se donose za teritoriju Republike Srbije, koja je još uvek jedinstvena.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada smo jutros počeli rad po amandmanima na Predlog ovog zakona, mislio sam da raspravljamo o Predlogu zakona o zaštitniku svih građana Srbije. Iz obrazlaganja podnosioca amandmana shvatio sam da mi u stvari raspravljamo o Predlogu zakona o zaštitniku građana uže Srbije, Srbije bez pokrajina, Beogradskog pašaluka, ne znam na šta se sve odnosi. Dame i gospodo narodni poslanici, ukoliko usvojimo ovaj zakon svuda će zaštitnik građana moći da deluje. Ukoliko usvojimo amandman zaštitnik građana će, ukoliko utvrdi da su neka prava nekog građana sa one strane Save, recimo moja prava u Batajnici će štititi zaštitnik građana, moj komšija iz Nove Pazove moraće da se javi ombudsmanu koji će da mu kaže kakva su njegova saznanja, pa će ombudsman da štiti prava onog mog komšije. Dame i gospodo narodni poslanici, zašto podnosilac, odnosno poslanička grupa, odnosno politička stranka podnosioca amandmana nije naterala tog ombudsmana, a oni su na vlasti, zajedno sa Čankom, Karićem u Vojvodini, da pokrene pitanje kada su otvorili narodne kancelarije u svakom selu u Vojvodini, narodne kancelarije u kojima sede ljudi koje je imenovao, ovlastio i platio Đilas, doduše ne svojim parama, ne onim parama koje uzima od RTS za svoje usluge nego narodnim parama. U svakom selu ima kancelarija koja, pošto ima malo poslova za njih, bavi se stranačkim poslovima. Ombudsman je morao da se pojavi po ovom pitanju. Predlažem da se ovaj amandman odbije.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić.
Pogrešno sam protumačena. Nije pokrajinski ombudsman Bušman nego zaštitnik građana, koji sprovodi zaštitu propisa i brine se o zaštiti ljudskih prava na teritoriji AP Vojvodine, saglasno Zakonu o prenosu određenih nadležnosti na AP Vojvodinu, koji je usvojila Republička skupština. Dakle, radi se takođe o republičkom zakonu. Zakon o lokalnoj samoupravi je republički propis i ovaj zakon o kome danas raspravljamo je takođe republički propis. Da bi postojao jedinstven pravni sistem, neophodno je da republički propisi koje donosi ista skupština budu međusobno usaglašeni. To su osnovna pravna pravila. U tom pravcu se odnosi i ovaj amandman koji smo danas podneli. Nije pokrajinski ombudsman nešto što radi nezavisno i potpuno samostalno u odnosu na zaštitnika građana, ali je ombudsman treba da vrši nadležnost, odnosno poslove koji su mu odlukom o osnivanju ombudsmana dodeljeni na teritoriji AP Vojvodine, gde organi AP Vojvodine primenjuju određene republičke zakone, kako bi se u neku ruku rasteretila obaveza koju bi imao zaštitnik građana sa svega četiri predviđena zamenika, jer je to princip decentralizacije, gde se prosto određene nadležnosti mogu delegirati i po zakonu se faktički delegiraju na niže nivoe vlasti, dakle pokrajinu i lokalnu samoupravu. To su pozitivni propisi koji su danas na snazi u Republici Srbiji. Do kraja 2004. godine pokrajinski ombudsman, od kada je osnovan, imao je zavedenih više od 330 predmeta. U 2005. godini, kancelarija u Novom Sadu zavela je preko 270 predmeta. Postoje kancelarije u Pančevu i Subotici koje takođe rade po predstavkama. Ni slučajno nikada, nikome iz poslaničke grupe DS, nikome ko živi u Vojvodini i glasač je DS, nije palo na pamet da pomisli da bi ovim ili bilo kojim propisom radio na razgradnji Republike Srbije. Ta demagoška priča, ta dnevno-politička priča, koju nažalost moramo da slušamo iz dana u dan za ovom skupštinskom govornicom, jeste nešto što nikome ne služi na čast, što prosto nije utemeljeno ni u jednoj aktivnosti DS, koja je stranka koja se zalaže za integritet Republike Srbije, ali i za priznavanje Ustavom predviđene autonomije Vojvodine. Obzirom da pozitivni propisi koji postoje i koje je ovaj parlament usvojio, predviđaju mogućnost i daju ovlašćenja AP Vojvodini da sopstvenom odlukom osnuje ombudsmana, ona je to i uradila. Umesto da sada svi zajedno koristimo iskustva koja ima pokrajinski ombudsman, koji je za razliku od zakona o kome danas govorimo predvideo da u okviru pet zamenika koje ima, postoje zamenici koji su specijalizovani samo za određene povrede ljudskih prava, kao što su ravnopravnost polova, zaštita nacionalnih manjina i prava deteta, pa je to još viši nivo organizovanja ombudsmana, da koristimo te pozitivne propise, mi stalno imamo negativnu konotaciju, koja jeste opšta karakteristika ljudi koji žive i rade u Republici Srbiji. Hajmo da prepoznamo da li je nekada nešto urađeno pozitivno? Hajmo da pokušamo da izvučemo neko pozitivno iskustvo iz onoga što je u prethodnom periodu u Republici Srbiji urađeno. Negativnog naravno ima. Ali, valjda smo svi mi ovde zajedno tu da pokušamo da idemo napred. Repliciraću i na ranija izlaganja nekih kolega za ovom govornicom, DS podržava neke zakone koji su u ovom parlamentu usvojeni u ovom sazivu, zato što niko od nas ne želi da Srbija ponovo dotakne dno, da se ponovo valjamo u blatu, kao što smo se valjali dok su neki od vas vršili vlast u ovoj zemlji, nego želimo da Srbija ide napred. Dakle, ono što valja i vredi DS će uvek podržati, a ono što ne valja i na šta imamo primedbu, naravno da ćemo primedbu staviti, amandmane podneti i ukazati na neke stvari za koje mislimo da možemo poboljšati, da bi ponovo u ovom parlamentu bili doneti zakoni koji treba da služe građanima Srbije, koji treba da služe Srbiji, koja nema prava da stoji, mora da ide napred, a destruktivnom pričom koja ničemu ne vodi, nažalost ne možemo tim putem ići.
Hvala. Reč ima gospodin Marković po Poslovniku.
Sada sam poprilično iznenađen i zgranut kada je gospođa rekla da su se oni u vreme naše vladavine valjali po blatu. Što ste to radili ljudi, ako boga znate? Dalje, kaže - dnevno-političke priče nećemo da slušamo svaki dan. Zato i jesu dnevno-političke priče, svaki dan, a nedeljno-političke jednom nedeljno, mesečno-političke jednom mesečno, ali da se vratim na amandman. Šta će ombudsman kao piramida sa svim svojim kancelarijama i pored toga narodne kancelarije iz iste političke organizacije, iz iste političke stranke? Tamo ćete saplitati jedan drugog, jer u svakom selu imate po dve kancelarije. Dalje, ako je zaštitnik građana, opet kao piramida, čovek koji ima ispod sebe celu strukturu u Srbiji, pa zaštitnik građana ima svoju kancelariju u Nišu, onda će njegovi ljudi raditi taj posao, ali će u Novom Sadu morati da se javi ovom vašem ombudsmanu. Taj zakon ste "izboksovali" u jednoj političkoj iznudici, kada je Vlada morala da podlegne tom pritisku, pa je izglasan godinu dana pre nego što mi raspravljamo o tom zaštitniku građana i u Srbiji. Prema tome, ako je to privilegija, građani Vojvodine su bili mnogo privilegovaniji, pa su imali 330 primedbi, 330 prijava. Ma, koliko ste od toga rešili? Koliko je ljudi koji su se obratili tom vašem ombudsmanu rešilo svoje probleme u Vojvodini. To šta će se dešavati na izborima, čiji su birači, to ćemo da vidimo sada kada izbori budu došli.
Hvala vam. Još neko o ovom amandmanu da li želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podnela Ksenija Milivojević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 18. amandman je podneo poslanik Milan Stevović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 18. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić.
Evo, sada me kolege informišu da je u istom tekstu istovetan amandman podnela i poslanica poslaničke grupe G17 plus i da je on prihvaćen, tako da mi je drago, ukoliko se u identičnom tekstu, da se prihvata, a bilo bi logično da se prihvati i amandman poslaničke grupe DS ukoliko su tekstovi istovetni. U tom smislu apelujem na Odbor, ukoliko su tekstovi istovetni, ne vidim da se pravi razlika između toga koja poslanička grupa podnosi amandman. Nama je svakako bilo važno da se ombudsman obaveže da izveštaj dostavlja i Skupštini i da Skupština takođe bude organ koji će imati uvid u rad zaštitnika građana i da su i Skupština i nadležni odbori obavezni da razmatraju inicijative koje podnosi zaštitnik građana. U tom smislu pozdravljam odluku da se ovaj amandman prihvati.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 18. amandman je podnela poslanik Milka Silajev. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je narodni poslanik Marko Krstin. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanikSnežana Lakićević-Stojačić.
Samo kratko, predložili smo da se u članu 21. stav 2. reči "osim kada je to u suprotnosti sa zakonom" brišu. Jedan jedini razlog postoji za ovaj naš amandman, a to je da bi se ovom odredbom stvorila mogućnost da organ uprave zloupotrebi diskreciono pravo u pogledu onemogućavanja pristupa prostorijama i stavljanja na raspolaganje podataka od značaja za postupak pred zaštitnikom građana. Faktički, zaštitnik građana mora da ima mnogo šira ovlašćenja nego što su mu data ovim članom. Smatramo da ne bi trebalo da postoje nikakva ograničenja da zaštitnik građana, ukoliko želi da dođe do određenih podataka ili pristupi određenim prostorijama, ima bilo kakva mogućnost da mu to neko uskrati. Hvala lepo.
Još neko o ovom amandmanu da li želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Za reč se javio narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 23. Predloga zakona glasi - predsednik Republike, predsednik i članovi Vlade, predsednik Skupštine, predsednik Ustavnog suda i funkcioneri u organima državne uprave dužni su da prime zaštitnika građana na njegov zahtev najkasnije u roku od 15 dana. To je ceo tekst člana 23. Nikakva sankcija u zakonu ne postoji. Ako se nekom normom propisuje neka obaveza ili obavezno ponašanje, a nema sankcije, onda takva norma ne treba da postoji. Ne znam da li mi možemo zakonom da propišemo nešto mimo odredaba Ustava Republike Srbije. Zašto bi predsednik Republike bio dužan da u roku od 15 dana morao da primi zaštitnika građana? Kako mi možemo predsedniku Republike da namećemo neku obavezu mimo onoga što je napisano u Ustavu Republike Srbije. Kako mi možemo da namećemo obavezu Vladi mimo onoga što je pripisano Ustavom, Zakonom o Vladi i drugim propisima. Tim pre što je ovaj zaštitnik građana postavljen kao Vladin i nevladin predstavnik. On jeste neki, navodno, nezavisni državni organ, ali sve što napiše on, to je jedno pismo sa taksenom markom. Nema sankcije, nema naloga, nema mogućnosti da poništi nešto, nema mogućnosti da donosi konstitutivne pravne akte, deklarativne pravne akte, da menja. Nema nikakvo ovlašćenje. Može da preporuči, može da se naljuti. Može da vrisne, može da da konferenciju za štampu i da saopšti nešto što misli i tu je njegov kraj. Zamislite opterećenje predsednika Republike koji ima Narodnu kancelariju, gde pokušavaju da glume nekog ombudsmana, i kada prođe ovaj zakon, pa sada mora da primi tog zaštitnika građana u roku od 15 dana. Zašto je to zakonska norma. Verovatno taj zaštitnik građana u vašoj režiji mora da održava neke kontakte upravo sa ovim licima koje ste ovde naveli, ali kontakte tematske prirode povodom neke inicijative, nekog predloga, mišljenja o nekom opštem pravnom aktu, mišljenja o stanju i zaštiti ljudskih prava u zemlji, gde ovim licima, i ovim organima i ovim funkcionerima verovatno ne samo da odgovara, nego je i potrebno da saznaju i neko drugo mišljenje, pa u krajnjem slučaju da javnost sazna kako je neko od tih primio zaštitnika građana. To ne može da bude norma. Ne možemo mi lepo ponašanje i kulturu da stavljamo u normu. Normalno je, kada čovek čoveka sretne, da mu kaže dobar dan ili dobro jutro, ali to ne piše ni u jednom zakonu. Otprilike, to je nivo ovoga što se traži ovim članom zakona. Sada se vidi besmislenost ove trostepene zaštite trostepenog zaštitnika. Ovaj što sada postoji u Vojvodini prema nekom propisu, ne verujem da on kontroliše samo poštovanje ljudskih prava u pogledu pokrajinskih propisa, nego širi on malo ta svoja ovlašćenja, jer ima svojevrsnog preplitanja. I onaj koji je dat kao neka mogućnost Zakonom o lokalnoj samoupravi verovatno ne gleda ljudska prava samo sa gledišta statuta opštine i odluke koje donosi skupština opštine, jer je teoretski moguće da se desi neko kršenje ljudskih prava, ali ono izvorno potiče sa nekog višeg nivoa vlasti od republičkog značaja. Ako ste hteli da organizaciono postoji neka veza između ovog zaštitnika i nečega na terenu, pa to na terenu da se zove, recimo, za taj okrug ili za tu opštinu, to ima, ali ovo je stvarno besmisleno. Imate ovoga koga predlažete Predlogom zakona, koji maltene kontroliše poštovanje ljudskih prava, vi ste rekli republičkih propisa, opštih akata i drugih akata, ali se misli na republičke propise. Ne možemo mi sada da delimo, ako se krši ljudsko pravo na republičkom, na pokrajinskom, na lokalnom nivou. Ljudska prava su u našem Ustavu, pa i onoj vašoj Povelji o ljudskim i manjinskim pravima, data kao jedna deklaracija na generalnom nivou. To su univerzalna prava. Ovo je stvarno besmisleno što kod nas postoji. Svaki nivo vlasti zbog nekog stepena autonomije, i to kako se sada pogrešno kaže - decentralizacija, a ovo sa centralizacijom i decentralizacijom nema nikakve veze, jer i nije državna vlast, ali ljudi ne znaju, oni pričaju svašta. Kao što vidite, nemoguće je da postoje na tri različita nivoa tri funkcionera koji bi u ovim stvarima mogli da budu kompetentni da bilo šta rade. Član 23, apsolutno sam siguran da mi zakonima ne možemo da prekoračimo ono što je Ustavom propisano, bez obzira na ovo "dužan da primi", da porazgovara itd. Ne može to da ide u zakonsku normu. Siguran sam da, kada donesete ovaj zakon nekom vašom većinom, svi ovi koji su navedeni u članu 23. će želeti da imaju kontakt sa tim čovekom, jer nije popularno ukoliko odbiju kontakt. To je neka prirodna stvar, ali je vrlo opasno kada se stavlja kao zakonska odredba, jer ona, u suštini, predstavlja prekoračenje onog ovlašćenja koje Narodna skupština ima, jer mi na ovaj način dovodimo u pitanje one odredbe Ustava Republike Srbije koje se tiču predsednika Republike, koje se tiču Skupštine, koje se tiču Vlade, pa zašto ne reći i ministarstava. Dalje, Ustavni sud. Ustavni sud, njegov pravni položaj, ovlašćenja, nadležnost, uređeni su Ustavom Republike Srbije i posebnim zakonom. Imaju svoj poslovnik, imaju druge akte. Oni imaju neke propise i neke odredbe o nekoj saradnji, ali ovako nešto ne može da stoji. Vidite, u postupku koji se vodi pred Ustavnim sudom, ako se ide na javnu raspravu, pa se pozove stranka i ona ne dođe, nema nikakvih štetnih posledica. Ne postoji obaveza da mora da dođe. Ili, kaže: "Predsednik i članovi Vlade dužni su da prime zaštitnika građana na njegov zahtev najkasnije u roku od 15 dana". Zašto slična odredba nije stavljena, recimo, kod poverenika za informacije, zašto nije stavljena kod nekih drugih institucija? Nije stavljena iz prostog razloga što ne može. Zašto nije stavljena kod Radiodifuznog saveta? "Predsednik Vlade dužan je da primi predsednika Radiodifuznog saveta u roku od 15 dana od kada on zatraži". Vi imate totalno nelegalno onaj savet za borbu protiv korupcije, ovo što vodi ova žena, Verica Barać. Vi imate u vašim institucijama nešto što je savetodavno itd, leglo koje je protiv Vlade i vi to trpite. Doduše, ne samo vi, i ovi prethodni su trpeli to i kasnije se dokazalo da nema veze ono što oni napišu u saopštenju. Ne znam što vrištite, vrlo objektivno pričam. Pričam da gajite guju u nedrima. To nema nikakvu snagu. Ima neku savetodavnu, ali kada počnu oni da kmeče po televizijama, kada stvore neku sliku, kada se raščeprka, vidi se da nema ništa od te priče. Što tu niste napisali "dužni su u roku od 15 dana"? Ne postoji, nije ni zakonska ni ustavna kategorija, neka odluka Vlade - hajde da skupimo te da nam pomognu kada kontrolišemo itd. Ove primere sam koristio ne zbog toga da ukažem na to, to javnost i te kako dobro zna, nego da ukažem na besmislenost člana 23. On u ovoj formulaciji znači da Narodna skupština prekoračuje ono ovlašćenje koje ima.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo poslanik Marko Krstin. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 26. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Marković.
Poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, ovaj amandman se samo odnosi na vremenski rok u kome može da se podnese pritužba ombudsmanu. Smatram da je ovaj vremenski rok kod izvršene povrede prava građana suviše kratak i da ga je potrebno produžiti na dve godine. To mislim zbog toga što je to nešto što preduzimaju sami građani. Građani, po prirodi stvari, ne moraju biti upoznati i dugo vremena neće biti upoznati sa načinom rada ove institucije. Vi znate i kakvo je stanje po tom pitanju u našem građanstvu. Bolje bi bilo da taj rok bude dve godine. Prosto, neko će propustiti rok od godinu dana iz ko zna kojih razloga koji se mogu desiti, a ako bi ga ipak ostavili na dve godine, bili bi sigurni da će svaki građanin kome dođe do povrede prava, ukoliko smatra da to treba da učini, iskoristiti svoje pravo i uputiti pritužbu ombudsmanu, tako da ne vidim ništa loše u tome da se prihvati ovaj amandman. Može biti samo dobro, odnosno može onim građanima koji iz bilo kog razloga propuste rok, a opet ponavljam da je sasvim moguće da propuste rok, komplikovane su pravne procedure, komplikovano je procesno pravo, dok oni okončaju ceo postupak, dok oni shvate da su ga okončali kako su okončali, dok oni pokušaju na bilo koji drugi način da reše svoj problem, tih godinu dana će proleteti čas posla. Dakle, moj predlog je samo da se rok produži na dve godine i da se na taj način omogući svakom građaninu da ostvari ovo svoje pravo.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 26. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Marko Krstin. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio ovaj amandman, sa ispravkom, imamo i ministrovu reč da prihvata amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 26. amandman je podneo poslanik Božidar Koprivica. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Uvaženi gospodine potpredsedniče, poštovani narodni poslanici, Predlog zakona o zaštitniku građana predstavlja jedan veoma loš zakon i on nema utemeljenje u Ustavu, pa je SRS, zalažući se za čistotu zakona, za donošenje čistih zakona koji će biti primenljivi, koji će biti jasni i precizni, podnela veliki broj amandmana, kao što ste videli, pa sam u tom smislu podneo amandman na član 26. tako što sam predložio da se stav 2. člana 26. menja, pa bi se brisale reči "od izvršene povrede prava građana". Dakle, ovaj član reguliše način podnošenja pritužbi, kao i rokove u kojima se mogu podneti pritužbe. Oni iznose, po Predlogu zakona, godinu dana od izvršene povrede prava građana, što sam upravo predložio da se briše, čime bi se precizirao rok za podnošenje pritužbi, u stvari, time bi se izbegla nepreciznost u računanju rokova. Naši ugledni procesualisti, poput profesora Rajevića, na fakultetu su nas učili i rekli su "izgubiš li rok, izgubio si sve". Ako ostane ovo ovako, u ovom vašem nakaradnom zakonu, ovakva nepreciznost, građani će gubiti rokove i izgubiće sve, a ionako su sa vama izgubili sve. Hvala.
Hvala vama, gospodine Koprivica. Reč je dobio narodni poslanik Zoran Krasić. Posle njega će govoriti narodni poslanik Milan Marković.
Ovim amandmanom smo hteli da preciziramo ovo što piše u stavu 2: "Pritužba se može podneti najkasnije u jedne godine od izvršene povrede prava građana". Odakle on zna da je izvršena povreda prava građana? Odakle to zna i zaštitnik, ali odakle to zna i građanin, koji je podneo neku pritužbu? On to ne zna. On sumnja da mu je izvršena neka povreda. Zbog toga smo tražili da se ovo "od izvršene povrede građana" izbaci i da se rok od jedne godine računa od poslednjeg postupanja, odnosno nepostupanja organa uprave u vezi sa učinjenom povredom prava građana. Čudi me da to Vlada nije prihvatila, jer ovo što smo mi predložili odiše pravno-tehničkim smislom i pravno-logički može da se brani. Ovo što je ovde napisano je neprecizno. Skrenuo bih pažnju, s obzirom da je ovde bio amandman kojim je predloženo da se jedna godina promeni tako što će stajati "dve godine". Pošto se radi o pravu građanina da se obrati zaštitniku, ukoliko smatra da je nekim pojedinačnim pravnim aktom, pre svega nekog od organa uprave – mada ovde moram da vam kažem da ste ovde obuhvatili i zavode za izvršavanje krivičnih sankcija, jer u odredbi 22. piše "Zavod za izvršenje krivičnih sankcija", ali to u suštini pripada ovome, to je jedna vrsta specifične uprave u okviru Ministarstva pravde. Znači, 99% toga se odnosi na upravu – znači, građanin je nezadovoljan nekim pojedinačnim pravnim aktom, po pravilu to su konačni upravni akti, ili nekom radnjom od strane nadležnog državnog organa, a koja je preduzeta, bez obzira da li je ona praćena odgovarajućim aktom ili nije. Građanin u startu ne može da bude siguran da je taj pojedinačni pravni akt manifestacija povrede nekog od prava koja su mu Ustavom garantovana. On u to sumnja. On vodi neki odgovarajući postupak. Prema ovome kako ste vi to ovde napisali, proizilazi da onaj građanin koji je u postupku nema ni potrebe da se obraća zaštitniku građana, jer mu se kaže da je podneo zahtev, da je zahtev odbijen ili da je po službenoj dužnosti doneto rešenje. Građanin smatra da je tim rešenjem ugroženo neko pravo, pa mu se kaže da ima pravo žalbe, a možda ima pravo i da vodi upravni spor. Tu nema mogućnosti da se zaštitnik građanina uključi. Šta on može da kontroliše? Da li je došlo do ćutanja administracije, da li kada je došao građanin na šalter onaj ga je tamo mrko pogledao, da li kada je tražio da izvrši dopunu predmeta ili da se tamo o nečemu raspita ovaj je rekao da to ne dolazi u obzir, da se nekulturno ponašao prema njemu. To jeste neka vrsta narušavanja prava građana, ali to nije ono na šta ste vi mislili kada ste predlagali ovakav zakon. Dolazimo u situaciju da, s jedne strane, imamo zahtev pravne struke, a zašto ne reći i Ustava i svih naših propisa, da se svi postupci brzo, efikasno okončaju, da građani efikasno ostvare prava koja im pripadaju, da se brzo dođe do konačnog i pravosnažnog stanja. To nalaže princip pravne sigurnosti. Rok od godinu, dve, tri ili pet besmislen je. Taj rok je besmislen zbog toga što zaštitnik građana nije obavezna stranka koja bi mogla nešto da uradi u tom postupku, eventualno ako nisu propušteni neki rokovi za vanredna pravna sredstva, može da upozori, da obavesti, da nagovesti, da zamoli tužioca ili eventualno da skrene pažnju da postoji neki osnov za ponavljanje postupka, ali opet da da savet stranci kojoj je neko pravo narušeno. Ovaj rok je stvarno besmislen sa gledišta radnji i akata koje može da preduzme zaštitnik građana. Tu se vidi da ne možete da prejudicirate kada određujete rok tako što ćete reći "u roku od jedne godine od izvršene povrede prava". Niko ne zna da li je izvršena povreda prava. Kada podnesem zahtev i neko mi ga odbije, apsolutno sam siguran da mi je povređeno pravo. Pišem žalbu, a oni mi odbiju žalbu. Kažem da me mrze. Moguće je da baš tada bude sve u skladu sa zakonom. Znači, od kada je izvršena povreda prava, ukoliko zaključi ovaj vaš zaštitnik da je došlo do tako nečega. Ovolika priča povodom zakona gde se pravi jedan objekat koji nema specifičnu težinu, koji ničim nikoga ne može da obaveže, budimo realni, može da deluje politički, ali njemu nije politička funkcija. On može da deluje medijski, a ja sam tu već povodom tog dejstva rezervisan. Čak mislim da može medijski da deluje u obrnutom smeru, jer na bazi onoga što on saopšti za neki konkretni slučaj, 90% drugih, kada budu čuli o čemu se radi, tumačiće to na svoj način, pa će da krenu da se obraćaju. Danas smo vodili ovu raspravu. Kada bi se svi građani Vojvodine obratili ombudsmanu, kada bi se svi građani Srbije obratili Narodnoj kancelariji, kažite mi kako bi neko primenio ove odredbe o rokovima, i ne samo ovog zakona nego bilo kog zakona koji postoji u našem pravnom sistemu. Zbog toga sam već jednom sa ove govornice rekao da ne treba da širimo neka uveravanja da će zbog toga nešto da se desi. Ništa epohalno neće da se desi. Čuli ste, 2004. godine ombudsman u Vojvodini imao je dve - tri hiljade predmeta, pa je to bilo puno. Znači, Pajtić je kršio, a sada je to 200 i nešto slučajeva, što znači da Pajtić i dalje krši. Vidite, i oni koji se zalažu za ovo dolaze u situaciju da se protiv njih vode neki predmeti, a možda i nije tako. Dvesta ljudi smatra da je prekršeno neko njihovo pravo, a možda to i nije tako. Pošto je ovo poslednji amandman Srpske radikalne stranke, pozivam poslanike da, u danu za glasanje, kada bude glasanje u načelu, budete protiv ovakvog predloga zakona. Ukoliko u načelu izglasate ovakav predlog zakona, prihvatite amandmane Srpske radikalne stranke, kako bi ovaj zakon na nešto ličio. Ukoliko ne prihvatite ovakve amandmane, verujte mi da se džabe trošila snaga,jer smo doneli nešto što je bezvredni papir.
Hvala vam, gospodine Krasiću. Ne daj bože da je to poslednji amandman. Ima i vremena. Govoriće gospođa Radeta o ovom amandmanu. Pre toga će govoriti narodni poslanik Milan Marković.
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se povodom ovog amandmana zbog toga što kroz član 26. hoću da ukažem i na potrebu da prihvatite naše prethodno obrazložene amandmane. Jedan se odnosi na rok za podnošenje pritužbe. Tražimo da se taj rok produži na dve godine. Drugi se odnosi na to kakve kvalifikacije treba da ispunjava zaštitnik građana. Šta je stvarno sporno u članu 26? Sporno je što taj stav 2. zaista unosi konfuziju kada počinje da teče rok. Stvar je vrlo jednostavna. Kada neko smatra da je došlo do povrede njegovog prava, obratio se organu uprave u opštini nekim zahtevom, organ uprave u skladu sa Zakonom o upravnom postupku ima odgovarajući rok od 30 ili 60 dana da odgovori na taj zahtev. On smatra da je tim odgovorom njegovo pravo povređeno. To je momenat povrede prava. Tako bi bilo po članu 26. Šta on radi? Ukoliko je bilo ćutanje administracije, izjavljuje žalbu, a žalba ide drugostepenom organu. Ukoliko nije bilo ćutanja administracije, on izjavljuje žalbu i ona ide drugostepenom organu. Ukoliko prvostepeni organ, u skladu sa ovlašćenjima koje ima po Zakonu o opštem upravnom postupku, a koja drugi prvostepeni organi nemaju, ne izmeni sam svoje rešenje. Dakle, to je ono što razlikuje Zakon o opštem upravnom postupku od prethodnog zakona o parničnom postupku. Ako prvostepeni organ ponovo uzme, u skladu sa svojim ovlašćenjem iz ZUP-a, da postupa po toj žalbi, on na to ima pravo, a ovaj opet ne bude zadovoljan, opet izjavljuje žalbu. Žalba ide drugostepenom organu. Drugostepeni organ, naravno, traži određeno vreme da odluči o toj žalbi. On donese svoju odluku, to se vraća stranci, stranka nije zadovoljna, pokreće upravni spor, upravni spor pokreće tužbom; dok se reši taj upravni spor, prođe opet određeno vreme. Vrati nazad, ako poništi, recimo, prethodno rešenje. Ovi opet donesu isto rešenje, ovaj opet upućuje tužbu; tužba ide na upravni spor, u sporu pune jurisdikcije oni reše predmet. Kada se sve to reši, stranka kaže - meni je povređeno pravo. U stvari, ceo postupak je pokrenuo, po našoj praksi, otprilike dve do dve i po godine ranije, kada je učinjena njegova povreda. Jasno je meni, a mislim da svi ovde znamo, da je intencija predlagača bila ta da rok od godinu dana počinje teći od poslednjeg postupanja i nepostupanja nadležnog organa. Meni je to jasno. Ali, zbog toga je trebalo da prihvatite ovaj amandman i da obrišete momenat izvršene povrede, jer momenat izvršene povrede je u stvari inicijalni momenat kada je neko pokrenuo postupak, redovan, koji je predviđen članom 25. Znači, pre podnošenja pritužbe, podnosilac je dužan da pokuša da zaštiti svoja prava u odgovarajućem pravnom postupku. U tom smislu, podržavam ovaj amandman, ali ukazujem na izvesne nelogičnosti koje će postojati i koje će, posebno našim građanima koji se ne razumeju, jer ne može svako da se razume u sve, koji će postojati kada ljudi žele da ostvare svoje pravo pred ombudsmanom. Zbog toga insistiram da prihvatite moj amandman koji se odnosi na produženje roka. Namerno sam opisao jedan tok, jedan upravni postupak, jedan upravni predmet, jedan zahtev građanina koji može ići na prvostepeni, drugostepeni po dva puta, može ići u upravni spor, može se vratiti, može otići u upravni spor pune jurisdikcije. To o čemu sam ovde pričao u principu je materija koja je dobro poznata profesorima ustavnog prava, pravnicima koji imaju veze sa ovom materijom, ne onima koji se bave nekom drugom materijom, jer pravnici se bave različitim materijama, pravo je vrlo široko. Uglavnom je poznato svima onima koji su položili pravosudni ispit. Velikom broju pravnika, koji su se bavili sasvim drugom materijom, autorskim pravom ili drugim stvarima, evo meni, nisu uopšte poznata, iako imam položen pravosudni ispit i radio sam kao advokat, alio nisu mi poznate te materije. Verujem i kolegama advokatima, niko ne zna sve, dakle, nisu poznate te stvari. Zbog toga smatram i ponavljam - ombudsman mora da poseduje najveći stepen znanjaodnosno potvrde njegovog znanja u praksi. Znači, ne mislim na titulu - dr nauka itd. To su naučna zvanja. Ali, u praksi, najviše što jedan pravnik u Srbiji može posedovati jeste položen pravosudni ispit. To je odraz njegovog rada u praksi i to je osnova njegovog budućeg rada u praksi. Zato se vraćam na taj moj amandman. Ispričao sam vam samo jedan postupak koji može da se desi, da li je taj upravni akt konačan, da li je pravosnažan, da li je izvršan. Kada je konačan, izvršan, kada je pravosnažan? To je pitanje na koje 90% pravnika koji se ne bave upravnim pravom ne zna odgovor. Sam ombudsman neće znati da li se konačni upravni akt izvršava ili se izvršava pravosnažni upravni akt. Naravno, upravni akt je izvršan onda kada je konačan. Ne mora da bude pravosnažan da bi došlo do izvršenja. Naravno, nije to u svakom slučaju. Generalno, ovo je komplikovana materija ko se ne bavi time. Mi koji smo ovde četiri godine, i mi smo već pozaboravljali dosta toga. To je komplikovana materija. Videćete da će ombudsman imati problema ukoliko ne bude imao ova znanja. Hvala.
Hvala vama, gospodine Markoviću. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Naravno da treba prihvatiti amandman Božidara Koprivice, jer je zaista besmisleno ovo što je napisano u stavu 2. člana 26, a to je da se pritužba može podneti najkasnije u roku od jedne godine od izvršene povrede prava građana, odnosno od poslednjeg postupanja, odnosno nepostupanja organa uprave u vezi sa učinjenom povredom prava građana. Kolege Koprivica i Krasić su objasnili šta ovo znači i zbog čega treba brisati reči "od izvršene povrede prava građana". Vlada je rekla zbog čega ne prihvata amandman Božidara Koprivice. Kaže: "Amandman se ne prihvata s obzirom da je rok od jedne godine od izvršene povrede prava građana određena vrsta subjektivnog roka, u kome će se građani najčešće obraćati zaštitniku građana, koji je najjednostavniji za računanje sa stanovišta građana." Ovo je prosto neverovatno obrazloženje. Šta znači "najjednostavniji za računanje sa stanovišta građana"? Da li Vlada misli da su građani glupi, da mogu da računaju samo kada im se stavi okrugla cifra na raspolaganje u zakonu? Ovo je zaista neverovatno. Ne znam dokle ćete da vređate inteligenciju građana Srbije, gospodo iz Vlade, a nema predstavnika Vlade, i inteligenciju poslanika. Dakle, javila sam se da bih rekla ovo što sam rekla konkretno o amandmanu i zato što je ovo poslednji amandman, Predraže Markoviću, na Predlog zakona o zaštitniku građana koji je podnela poslanička grupa SRS. Ona vaša primedba, ne daj bože - poslednji, nije bila umesna kada ste stavili primedbu kolegi Krasiću. Ovaj zakon o zaštitniku građana, odnosno Predlog o zaštitniku građana, bilo bi dobro da prihvatite amandmane koje je podnela SRS, da koliko-toliko uljudite ovaj tekst zakona. Bilo bi još bolje da ne glasate za ovaj zakon, jer ovim zakonom dobijamo nešto što u Srbiji već imamo. Pitam vas da li će i ovaj zakon i ko može, recimo, u Srbiji da zaštiti građane Srbije od nebuloznih izjava, recimo, predsednika Srbije Borisa Tadića, objavljenih na njegovom sajtu za ovaj vikend? Zamislite, Boris Tadić ide od 13. do 15. septembra u Ameriku, piše na njegovom sajtu i otvoren je za razgovore i zaključivanje poslovanje poslova. Zamislite, predsednik Srbije ide "grlom u jagode" da šeta Amerikom i na sajtu obaveštava ko hoće s njim da razgovara, da uzme intervju, da zaključi neki posao, on je spreman da to uradi. Od tako nečeg ne može da nas zaštiti ni ovaj zakon, a ne može da nas zaštiti ni Narodna kancelarija Borisa Tadića. Mi iz SRS smo govorili koliko ovaj zaštitnik građana podseća na Narodnu kancelariju. Pri kraju rasprave stekla sam utisak da možemo staviti znak jednakosti između zaštitnika građana i Narodne kancelarije. Zašto? I jedna i druga kategorija su neustavne. I jedna i druga kategorija koštaju građane Srbije. I jedna i druga kategorija nikome u Srbiji ne mogu da pomognu. I jedna, a i druga će da promoviše nekoga, a la ovaj iz Narodne kancelarije. Takav će biti i neki zaštitnik građana, koji treba sebe lično da predstavi i svoje poslove kojima se bavi, a ovo što je nekakva zaštita je samo forma. Još nešto interesantno, mi u SRS svakodnevno dobijamo kopije pisama koje Narodna kancelarija upućuje građanima Srbije. Znate šta im piše Narodna kancelarija i Đilas. Kaže - poštovani taj i taj građanine, hvala vam što ste se obratili Narodnoj kancelariji zbog vašeg problema, ali mi ne možemo da vam pomognemo. Ako još jednu takvu ustanovu ovim zakonom želimo da promovišemo, onda alal vera onima koji će glasati za ovo. Mi srpski radikali, naravno, nećemo.
Hvala, gospođo Radeta. Da li još neka poslanička grupa želi o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo poslanik Marko Krstin. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman. Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Ako nema diskusije i ako Odbor u međuvremenu ne prihvati, o tome će se glasati. Na član 31. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Amandman koji smo podneli na član 34, koji govori o saradnji zaštitnika građana sa drugim organima, podneli smo jer smatramo da je u tom članu napravljen jedan, po nama, priličan propust. Naime, član 34. govori o obaveznosti saradnje zaštitnika građana sa nadležnim službama predsednika Republike i Skupštine, dakle sa Narodnom kancelarijom i Odborom za predstavke i žalbe u Skupštini Srbije, koji nemaju jasno utvrđenu nadležnost niti uporište u zakonu i pretpostavljam da je intencija zakonodavca da jednog trenutka ove službe, kako Narodna kancelarija tako i nadležna skupštinska služba prerastu, odnosno spoje se sa službom zaštitnika građana, jer sve ostalo ne bi bilo primereno, jer sada te službe vise i posebno će visiti onog trenutka kada zaista stupi na snagu ovaj zakon o zaštitniku građana. Međutim, ovde se ne definiše zakonska obaveza da zaštitnik građana treba da sarađuje i sa poverenikom za dostupnost informacija od javnog značaja. Napisali smo amandman - posle stava 2. dodaje se stav 3. koji glasi: "Zaštitnik građana sarađuje sa poverenikom za informacije od javnog značaja radi ostvarivanja svih onih ciljeva koji su navedeni u stavu 2. ovog člana". Poverenik po prirodi posla raspolaže velikim brojem informacija o radu organa državne uprave, pre svega o zloupotrebama kada su ti organi državne uprave u pitanju. Logično je da te informacije budu razmenjivane sa zaštitnikom građana i da to bude zakonska obaveza. Na primer, zakonom koji reguliše rad poverenika kao obaveza poverenika, utvrđeno je da mora da izveštava Skupštinu koja ga je izabrala i da izdaje informativno uputstvo o radu državnih organa. Takođe, članom 43. tog zakona utvrđeno je da se kod poverenika slivaju svi podaci iz državnih organa o radu tih organa, što znači da on poseduje veoma značajne informacije. Samim tim možemo doći do zaključka da apsolutno nije logično da sve te informacije, kojima već poverenik raspolaže, nisu dostupne i zaštitniku građana. Zbog toga predlažemo da se zakonski definiše obaveznost saradnje ta dva instituta, odnosno te dve institucije, jer jedino se one stavljaju zakonski direktno u zaštitu samih građana. U odgovoru koji smo dobili od predlagača zakona kaže se da se ovaj amandman odbija iz razloga što je predloženo, a to navodno ne mora da bude u zakonu, da zaštitnik građana sarađuje sa drugim organima, kao što su recimo Komisija za sprečavanje sukoba interesa ili razna druga tela koja se bore protiv korupcije. Mislim da predlagač ovog puta nije u pravu iz razloga što Komisija za sprečavanje sukoba interesa samo definiše šta nosilac javne funkcije ne sme da radi, šta ne sme da poseduje. Jedino se ombudsman, odnosno zaštitnik građana i Poverenik bave direktno zakonski propisanom zaštitom građana od zloupotreba državnih organa. Zbog toga smatramo da bi bilo dobro, zbog efikasnosti upravo zaštite građana, da se zakonski definiše obaveznost saradnje zaštitnika građana i poverenika za informacije. Hvala.
Hvala, gospođo Nestorović. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 34. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podnela Ksenija Milivojević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 40. doda novi član 40a.Vlada je prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Ukoliko Odbor ne zaseda, isto kao i kod slučaja amandmana na član 29, o njemu će se glasati u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman je podneo poslanik Milan Marković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
U članu 42. kaže se da zaštitnik građana neće postupati po slučajevima nastalim pre stupanja na snagu ovog zakona, odnosno da građani mogu da počnu da podnose svoje žalbe zaštitniku građana tek onda kada on i zvanično stupi na svoju dužnost. Mi predlažemo da ovaj član 42. potpuno drugačije glasi, odnosno da njegov sadržaj bude sledeći: "Zaštitnik građana postupaće po pritužbama građana kada se osnuje stručna služba zaštitnika građana". Član 42. Predloga zakona nije logičan, s obzirom na član 26. stav 2. Predloga zakona, kojim je ustanovljeno da se pritužba može podneti najkasnije u roku od jedne godine o izvršene povrede prava građanina. Nije jasno kakva je smetnja da zaštitnik građana postupa po pritužbama građana povodom slučaja koji je nastao pre stupanja na snagu ovog zakona, s tim da rok od jedne godine nije istekao. Amandmanom je predloženo da se član 42. Predloga zakona izmeni tako što će se uneti druga sasvim realna odredba, da zaštitnik građana ne može postupati po pritužbama dok ne dobije stručnu službu koja prikuplja dokaze, ispituje stanje, primenjuje materijalno pravo i na kraju završava administrativni deo posla. I ovaj zaključak izveli smo iz prakse koju imamo na osnovu primene Zakona o dostupnosti javnim informacijama, odnosno desilo se jedno loše iskustvo sa Poverenikom za dostupnost javnih informacija. Ono što se desilo jeste, čim je bio izabran, građani su krenuli da ga obasipaju raznim pritužbama i zahtevima da reši određene slučajeve. Međutim čitavih osam meseci Poverenik ne samo da nije imao svoju stručnu službu, nije imao ni prostor u kome bi radio, niti elementarna sredstva da bi bilo šta radio. Dakle, stekao se utisak, iako sam sigurna da to nije bila intencija niti Vlade, niti ove skupštine kada smo birali Poverenika, prosto da smo to radili a da nam je želja bila da nikada ne zaživi ta služba. U tom nekom vakuumu, dok se nisu stvorili uslovi za rad jedne takve službe, koja je veoma slična ovoj službi koja će biti neophodna zaštitniku građana, bilo je nemoguće da Poverenik reši bilo koji slučaj, a u javnosti su se stvarale razne kontraverze po tom pitanju. Takođe, moram da kažem da je propisani zakonski rok veoma dugačak od trenutka kada mi donesemo ovaj zakon do trenutka kada će zaštitnik građana biti uopšte u prilici da radi. Evo kako to izgleda predloženim zakonom. Dakle, propisano je da zakon stupi na snagu, naravno, kao i svaki drugi, osam dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku", da se u roku od šest meseci od stupanja na snagu zakona bira zaštitnik građana. Dakle, tek šest meseci po stupanju ovog zakona na snagu. Da će zaštitnik građana u roku od tri meseca od stupanja na dužnost predložiti svog zamenika, a koga će izabrati Skupština u narednom roku od dva meseca i da će zaštitnik građana u roku od 60 dana od stupanja na dužnost doneti opšti akt o organizaciji službe, a da će u narednih sada 60 dana od donošenja akta izvršiti prijem zaposlenih. Sve ukupno kada se to sabere, čak i ako zanemarimo odredbe oko predlaganja zamenika, potrebno je čak 10 meseci da se stvore realni uslovi da zaštitnik građana bude u mogućnosti da rešava ma koju pritužbu od strane građana. Zato smatramo da se ne može ništa podrazumevati kada je u pitanju neki zakon koji reguliše određene stvari i da mora biti sve precizno, jer nam je praksa pokazala da ukoliko se neke stvari podrazumevaju, onda se obično desi da se one teško ostvaruju, a to je problem i za građane, koji verovatno očekuju, mnogi od njih, dakle da ova služba što pre zaživi. Problem je i za nas koji biramo zaštitnika građana i za Vladu koja predlaže čitavu instituciju kao novinu u ovom društvu, zbog toga što će se ukoliko ne budemo precizirali određene stvari ovim zakonom stvoriti utisak u stvari da je sve mrtvo slovo na papiru i da ustvari i ne želimo da ovakva jedna institucija realno i zaživi.
Hvala, gospođo Nestorović. Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Kao što vidite, nije bio poslednji. Mislim da je najbolje da Vlada izbriše ovaj član 42. Naravno, ukoliko prethodno ne obriše ceo zakon. Zašto? Sada vi meni objasnite iz Vlade šta je bio cilj ovog zakona? Da se formira neko ko se zove zaštitnik građana. Ako je on sam sebi svrha, onda nam zakon nije potreban. Sudeći po članu 42, da neće postupati po slučajevima nastalim pre stupanja na snagu ovog zakona, onda vama je važan kvaziorgan, a ne prava građana. Danas se krše prava, i juče su se kršila prava, i pre godinu i pre dve godine su se kršila prava. Već dve-tri godine neko je u postupku da ostvari svoje pravo. Evo, SRS ima tri presude Vrhovnog suda Srbije, gde se sve poništava, nalaže MUP-u, ne baš toliko direktno, ali po pravnim stavovima se nalaže da nam se vrati onaj džip što su ga ukrali ovi, Mihajlović i onaj Stojadin Jovanović. Ni tri presude Vrhovnog suda ne mogu da nateraju MUP da nešto uradi po zakonu. Sada vi meni kažite kome da se obratimo mi, pošto su nam povređena prava. Konstatovano je da su povređena prava. Tri presude kao vrata. Znači, ako bacate težište i dajete značaj Peri Periću koji treba da bude zaštitnik građana, onda 42 može da ostane. Ako dajete univerzalnu zaštitu ljudskim pravima, onda član 42. vam nije potreban, jer se podrazumeva da danom stupanja na snagu ovog zakona, danom izbora zaštitnika građana, on ima nadležnost da postupa. Kada je ta povreda izvršena apsolutno nije bitno, jer ako bi tumačili ovo ovako, onda bi trebali da čekamo pola godine da on dobije prvi predmet. Pola godine treba da se čeka da bi on dobio prvi predmet. Znači, vama je na prvom mestu Pera Perić, koji treba da bude zaštitnik građana, a ne univerzalno pravo, univerzalna zaštita građana i zabrana narušavanja i ugrožavanja sloboda, prava i dužnosti čoveka i građanina. To je cela poenta. Ovaj amandman tumačim pre svega kao pokušaj da se nešto razreši što je nelogično u zakonu. Ako neko misli da ima neka retroaktivnost, nema nikakve retroaktivnosti, uopšte nije problem pitanje retroaktivnosti. Pitanje je da neko sumnja da mu je juče narušeno neko pravo. Čime? Verovatno nekim konačnim upravnim aktom. Kroz dva meseca se bira taj zaštitnik. Naravno, njemu se obraća čovek i ukazuje na slučaj koji se desio pre stupanja na snagu ovog zakona. Šta mu je osnov za to? Pa, Ustav mu je osnov. U Ustavu stoji zabrana diskriminacije i obaveza svih da poštuju Ustav i Zakon. Tako da vam član 42. uopšte nije potreban.
Hvala vam, gospodine Krasiću. Da li još neko želi po amandmanu? (Ne) Pošto smo završili pretres Predloga zakona, u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Zoran Lončar, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, želi završnu reč? (Ne.) Hvala. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, pošto je Narodna skupština obavila raspravu o svim tačkama dnevnog reda, na osnovu člana 85. stav 3. Poslovnika, određujem sredu, 14. septembar, kao dan za glasanje o svim tačkama dnevnog reda Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godine. U deset sati počinje radni dan i onda ćemo pristupiti glasanju. Hvala na odgovornosti. Prijatno. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan, nastavljamo rad sednice Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, sednici prisustvuje 114 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Zahvaljujem. je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika i možemo da otpočnemo radni dan. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Goran Knežević, Goran Svilanović, Leila Ruždić-Trifunović, Zoran Alimpić, Anita Beretić i Dobrica Janković. Pošto je Narodna skupština obavila pretres o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, preći ćemo na odlučivanje. Glasanje će biti u 10,30 časova. Pre toga, molim šefove svih poslaničkih grupa da dođu na sastanak u Kabinet predsednika da bismo usaglasili, zbog najavljenog usvajanja amandmana, oko koga su se složile sve poslaničke grupe, o oglašavanju, amandmana na član 87. Budući da predstavnik predlagača nije na samoj sednici prihvatio ovaj amandman, on će po toj najavi biti izglasan. Molim sve šefove poslaničkih grupa da održimo sastanak, da se dogovorimo, jer će posle toga biti neophodno da se prekine sednica, da bi se organizovalo prihvatanje amandmana od strane Odbora za trgovinu i turizam, odnosno Zakonodavnog odbora, da usvajanje ovog amandmana ne bi poremetilo postojeće zakone i da ne bismo imali proceduralne probleme. Hvala. Ponavljam, glasanje je u 10,30 časova.