Javljam se po čl. 225. i 226, jer verujem da ne samo meni i kolegama poslanicima već i građanima, koji su članovi SPC, ostaje nejasno, nedostaje nam informacija, zašto ovu našu Srpsku novu godinu proslavljamo u ovoj, a ne u nekoj drugoj liturgijskoj, crkvenoj, makar svečanoj atmosferi? U to ime imam pitanje za ministra vera, Bogoljuba Šijakovića, koji je vrstan poznavalac uloge svih nas laika naroda Božijeg u crkvi, koliko u Srbiji trenutno ima krštenih stanovnika, krštenih u SPC-u? Ako se zna da je krštenje zapravo svojevrsna svetotajinska ulaznica, kojom se postaje član Crkve, i ako se zna da je velika većina građana krštena upravo u SPC, onda je prilično nerazumno da današnji dan, koji je crveno slovo kao i Božić, nije proglašen i državnim praznikom. Hajde da napravimo blic anketu ovde među narodnim poslanicima. Neka dignu ruku svi koji su kršteni u SPC. Manite se sada stranačke discipline, vi sa ove strane, valjda ste kršteni, ljudi. Uradite nešto Boga radi, ne sebe radi. Konstatacija da u Srbiji živi većina ljudi koji pripadaju SPC i za koju ovaj dan, dan obrezanja Gospoda Isusa Hrista i Svetog Vasilija Velikog, zapravo jeste početak godine, nikako ne znači da mi... (da li može malo tiše, znam da je vama Sveti Vasilije Veliki stran, ali on je prilično delotvoran) silom naturamo ovaj dan kao praznik našoj braći i sestrama koji su prihvatili novi kalendar. Ova skupština je i te kako ispoštovala praznovanje Božića po novom kalendaru, 25. decembra, što je sasvim prirodno i očekivano. Pravoslavlje, kao pravo slavljenje Boga, podrazumeva i pravoživlje, što znači da bližnjeg svog poštujemo i trudimo se da volimo kao drugo bogoliko biće. Granice vere postoje, ali granice ljubavi ne. Sveti Vasilije, koga danas praznujemo, nije postao veliki po tome što se duvao činjenicom da je bio, savremeno rečeno, doktor filozofije, retorike, astronomije i svih ostalih svetskih nauka toga vremena. Veliki je postao jer je dobro razumeo reči psalma: ukloni se od zla i učini dobro. Šta traži od nas Gospod naš, braćo i sestre? Traži da naše duše budu uvek okrenute ka dobru, da ostavljamo zlo iza leđa, u senci, u ponoru zaborava, u tami bivšega, a mi iz dana u dan, iz godine u godinu da mislimo dobru, da čeznemo za dobrim, da govorimo o dobru i da činimo dobro. Gospod traži zidare, a ne rušioce, jer ko zida dobro samim tim ruši zlo. Ko se pak okrene da ruši zlo, brzo zaboravi zidati dobro i pretvara se u zločinca, kaže Sveti Vladika Nikolaj u Ohridskom prologu. U ime poštovanja ovih reči i reči Božije, koja je ljubav sama, čestitam vam svima Novu godinu i pozivam da od danas, posebno u ovom Domu, imamo na umu da svaka naša izgovorena reč ovde i te kako odjekuje u večnosti.Srećna Srpska pravoslavna Nova godina. Hvala.
Reč ima gospodin Markićević, po Poslovniku.
Poštovana predsednice, kolege poslanici, poštovani ministre vera, poštovani građani Srbije pravoslavne vere, u ime Nove Srbije i nadam se u ime cele Skupštine čestitam vam Srpsku novu godinu. To je bio i ostao praznik važan za sve Srbe. Gospođo predsednice, imam po čl. 225. i 226. za vas pitanje i molim vas da mi odgovorite odmah, pošto ste prošli put ignorisali moje pitanje. Zašto ovaj čestiti dom, rekoh sveti dom, a neko se nasmeja tome, a mislim da je ovde sabrana narodna volja i zato je ovaj dom sveti, zašto danas na Srpsku Novu godinu radimo? Zašto kasnimo danas sat vremena? Zato što nemamo kvorum, danas sam razgovarao sa 50 ljudi iz vladajuće koalicije, iz svih stranaka i svi se slažu da danas nije trebalo da radimo i da je ovo sramota. Danas je Srpska nova godina. Do 45. godine ta se nova godina slavila, a ne ova. Znamo zašto je posle 45. to zabranjivano. Imao sam čast da kao dete od 10 godina budem uhapšen, sa mojim starijima, zato što smo slavili tu novu godinu. Zar je došlo ponovo vreme da se toga stidimo? Imam još jedno pitanje za vas, gospođo potpredsednice, da mi odmah odgovorite, a i pitanje za sve kolege ovde u Narodnoj skupštini, šta ova rupa, i za sve građane da dobro gledaju, šta ova rupa iza vaših leđa, gde stoje ove dve zastave, šta ona predstavlja ovde u Skupštini? Da li da stoje naše dve zastave; na naš grb i naša zastava koju smo konačno doneli i ponosni smo na nju? Nije zato, gospodo. Ovde je bio postament iza vaših leđa, na njemu je bila bista Josipa Broza, krvnika srpskog. Da li hoću da verujem, da li treba građani Srbije da veruju danas da je njegov duh u ovom parlamentu i dalje? Na to da mi vi odgovorite. Da li zbog toga mi danas radimo ovde? Da li neko hoće da kaže da deset godina, ono što smo se borili za slobodu srpskog naroda i svih građana Srbije, da danas to poništavamo, koliko god to vama zvučalo nevažno ili čudno? Šta ćemo mi to danas da uradimo, kada do pola osam traje prenos jer Partizan igra košarku, to cela Srbija zna? Znači, ovo je šamar srpskom narodu namerno urađen danas na Srpsku novu godinu da se radi, ali mi ćemo to uvek slaviti. I svi imaju svoju novu godinu, i islam, i Jevreji, i Kinezi, imaju i Srbi, i slaviće je dok ima ijednog Srbina. Hvala.
Gospodine Markićeviću, najveći broj poslanika je upravo učinio predlog da se ne radi na jučerašnji dan, a to se uklopilo i sa proceduralnim radom ovog parlamenta, da danas počnemo sat kasnije. Zašto nismo počeli u 12 časova? Zbog toga što Zakonodavni odbor još nije bio završio svoj rad, a nama je bio potreban izveštaj da bismo krenuli sa ovom sednicom. Što se tiče prostora i imena, lika i dela Josipa Broza Tita, ima mnogo onih koji u njega gledaju kao u svetinju, a ovaj parlament je upravo najviša državna instanca i takvih i onakvih koji gledaju na njega na način kako ste to i vi rekli. Mislim da nije u duhu pravoslavlja, srpstva i današnjeg dana da zagovaramo teme koje nas dele, naprotiv, i predlažem da nastavimo rad. Po Poslovniku se javila gospođa Branka Ljiljak.
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, želim da obavestim Skupštinu da će Odbor za finansije podneti amandman na Predlog zakona o dopuni zakona o carinskoj tarifi, zato što je u međuvremenu došlo do tehničke greške koju želimo da ispravimo i želimo samo da vas obavestimo da ćete izveštaj Odbora za finansije dobiti uskoro kada tehnička redakcija bude gotova. Toliko. Hvala vam.
Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Dejan Mirović, Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Gordana Pop-Lazić, Nataša Jovanović, Sreto Perić, Donka Banović, Milica Vojić-Marković i zajedno Milica Radović i Miroslav Petković. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. No, pre toga, po Poslovniku, gospodin Srđan Spasojević. Javio se bio i gospodin Sulejman Spaho, ali ga nema. Da, i Saša Milenić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovane kolege, poštovani građani Srbije, zaista sam iznenađen obrazloženjem predsednice Slavice Đukić-Dejanović, koju inače izuzetno cenim. Ne mogu da prihvatim da možete da kažete da Josipa Broza neko u ovoj zemlji treba da poštuje. Gospođo Dejanović, dolazimo iz grada, reći ću u ime moga grada, da je politika Josipa Broza moj grad Kraljevo prepolovila, da je ubijeno 6.000 ljudi, streljano pogrešnom politikom Josipa Broza, a nešto slično se desilo i u vašem gradu. Šest hiljada barjaka je bilo crno u Kraljevo, u 6.000 kuća su propatili politiku Josipa Broza. Zaista nije korektno da na Srpsku novu godinu, gde vas je moj kolega, zamenik šefa poslaničke grupe, Miroslav Markićević, upozorio na nešto što je sasvim normalno, vi ste odreagovali tako kako ste odreagovali. Osim toga, nije tačno da je Zakonodavni odbor zasedao, Zakonodavni odbor nije imao kvorum i nije počeo da radi, zato smo odložili početak ove skupštine. Član sam Zakonodavnog odbora i to mogu apsolutno da kažem da je tako. Znači, nije na vreme počeo da radi kada je bio prvi put zakazan, to je druga stvar. Treća stvar, kada smo sve već pričali na Odboru za Ustav, toplo sam vas zamolio da ako je već takva situacija, pošto mi zaista proslavljamo Srpsku novu godinu, pravoslavnu, svake godine, da bar današnju sednicu počnemo u 15 časova. Šta smo postigli? Ni to niste uvažili. Prema tome, nemojte bar u ovom srpskom parlamentu da veličate Josipa Broza Tita, zaista nije korektno.
Reč ima Sulejman Spaho. Nije tu. Gospodin Saša Milenić, po Poslovniku. Izvolite.
Uvažena gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je izuzetno značajno dogovoriti se oko nekih elementarnih pravila ponašanja u predstavničkom telu građana kada je reč o glasnom govoru o najintimnijim pitanjima miliona. Ne radi se, kao što smo želeli čuti interpretaciju koja vređa dostojanstvo nacionalno, pa i ove skupštine,o nekakvoj uvrnutosti jednog naroda koji misli da nova godina počinje 13. januara ili da hrišćani Božić slave 7. januara. Kao i svaki drugi hrišćanski narod, i srpski narod i Srpska pravoslavnacrkva Božić slave 25. decembra i novu godinu počinju 1. januara. Pitanje Julijanskog kalendara je pitanje koje se zaista tiče Srpske pravoslavne crkve. Mislim da je upravo dužnost političara koji se osećaju privrženicima i ovoj zajednici da je ne pominju u političkom životu Srbije. Naročiti razlog više za to leži u opštoj vrednosti građanskog društva koja se tiče slobode savesti. Kao što se sa nezavršenim piramidalnim sistemom beba donosi na ovaj svet, pa čovek živi jedan period sa fontanelama, tako je pitanje odnosa sa Bogom pitanje jedne rane koju svaki čovek rođenjem nosi, nesvesno ili svesno, kultivisano ili primitivno, kroz crkvenu organizaciju ili na drugi način. Svaki se čovek time bavi, a vrlo je nepristojno čačkati po ranama drugih, te je otud običaj u zemljama zapadne demokratije da se o tom pitanju, koje se tiče slobode savesti iintimnosti svakog pojedinca, ne govori glasno jer je nepristojno. Hvala.
Na član 1. amandmane, u istovernom tekstu, podneli su narodni poslanici Dejan Mirović i Donka Banović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospodin Mirović, izvolite, a onda i gospođa Donka Banović.
Dame i gospodo, uvaženi poslanik Donka Banović i ja smo podneli istovetan amandman na član 1. Predloga zakona o dopunama Zakona o carinskoj tarifi...
Izvinite, produžiću vam vreme. Poslanici ne čuju i mole da se poprave mikrofoni. Međutim, mikrofoni su u redu, mi smo bučni. Molim vas da budete tiši. Gospodine Šormaz, zamolila bih vas da prazničnu atmosferu izmestite iz ovog prostora u neki drugi.
Dame i gospodo, uvaženi poslanik Donka Banović i ja smo podneli istovetan amandman na član 1. Predloga zakona o dopunama Zakona o carinskoj tarifi. Da se ne bismo ponavljali, izneću nešto širi kontekst za podnošenje ovog amandmana. Razlozi za podnošenje ovog amandmana su, pre svega, principijelne prirode. Zakon u celini ne valja. Mi u SRS, kao i većina neutralnih ekonomista, u ovom trenutku ne verujemo u frazu o tzv. slobodnom tržištu i ukidanju carina zarad ideologije. SRS se najoštrije protivi ovom zakonu u celini jer, kao što piše u obrazloženju, pre svega on omogućava primenu Prelaznog sporazuma o trgovini i trgovinskim pitanjima između Evropske zajednice, sa jedne strane, i Republike Srbije, sa druge strane. Inače, ovakvo obrazloženje je u formalnom smislu i nekorektno, jer u praksi se radi, kao što je opštepoznato, o jednostranoj primeni sporazuma. Isto tako, jednostrana primena je pojava koja je poznata u pravnoj nauci, na primer u odnosima između kolonije i metropole. Dakle, Predlog zakona donosi samo štetu našem budžetu. Jednostrana primena sporazuma, koja će nas koštati oko 23 milijarde dinara ili 260 miliona evra, prema kursu NBS iz decembra 2008. godine, jeste drugi razlog za podnošenje amandmana takođe isto principijelne prirode. Smatramo da je carinska politika veoma važan instrument ukupne ekonomske politike i da ona mora, pre svega, da se prilagodi realnim globalnim uslovima, a ti uslovi u ovom trenutku nalažu upravo povećanje carinskih stopa, a ne njihovo smanjivanje. Imamo u vidu i razvoj moderne ekonomske teorije. Tačnije, ekonomski tim SRS nije opterećen dogmatskim pristupom. Pri izradi amandmana ne primenjuje ideologiju MMF-a i Brisela, koja u suštini zastupa liberalizaciju po svaku cenu, liberalizaciju od koje imaju koristi samo velike kompanije iz bogatih zemalja. Ona se, u suštini, svodi samo na jedno pravilo: bogati treba da imaju još veće prirode, a to moraju da finansiraju siromašne zemlje. Za razliku od ovog pristupa, koji je zasnovan na ideologiji ili interesima velikih monopolista, zaduživanju i liberalizaciji carinskih stopa, mi smatramo da je ekonomska nauka napravila, ako bismo hteli slobodnije da se izrazimo, pun krug. Naravno, ovde se ne misli na Karla Marksa, jer njegov pristup ima više veze sa ideologijom i po tome je sličan ovoj vladajućoj briselskoj ideologiji, koja takođe obećava utopiju i to kroz nekoliko godina, kada i ako stupimo u virtuelni briselski raj. Naprotiv, smatramo da je politika beskrajnog zaduživanja i ukidanja carinskih stopa, kao izvora budžetskih sredstava i povećanja poreza koji pogađaju domaće stanovništvo, a ne strane izvoznike ili, tačnije, politika koju finansiraju MMF i EU, u suštini pogrešna. Treba naglasiti da je to zajednička politika ove dve organizacije. Upravo u članu 117. SSP se navodi da će EU usklađivati svoju politiku sa MMF-om. Tačnije, to je politika koja je omogućila da se uopšte pojavi ovako štetan predlog zakona u proceduri u trenutku kada nastupa finansijska kriza. Umesto da predlog zakona bude povučen, jer je još u oktobru ili novembru 2008. godine bilo jasno da će finansijska kriza pogoditi i našu zemlju i budžet Republike, on je ušao u proceduru upravo u trenutku kada ni vlast ne negira da je moguć rebalans budžeta. Takođe, pri izradi amandmana pošli smo od opštepoznatih ekonomskih pravila. Poznato je da su protiv zaduživanja bili još stari ekonomisti i osnivači moderne nauke u ovoj oblasti. Danas vodeći svetski ekonomisti, kao što je nobelovac Džozef Štiglic, takođe istupaju protiv liberalizacije i zaduživanja koje forsira upravo MMF i EU, dakle protiv politike čiji je produkt ovaj predlog zakona. Čuli ste i videli ste nastupe Štiglica prilikom njegove nedavne posete Beogradu, ali za onoga ko prati ekonomsku nauku bez ostrašćenosti i dogmatskog metoda, nije nikakva tajna da je Štiglic još 2002. godine, u svojoj knjizi "Protivrečnosti globalizacije", prevedene na srpski jezik, napisao: "Mi sada daleko bolje sagledavamo reformski proces nego što smo to mogli pre pet godina, kada su MMF i Svetska banka požurili sa zaključkom da njihove strategije funkcionišu. MMF ne ostvaruje samo one ciljeve koji su određeni njegovim izvornim delokrugom rada - da jača globalnu stabilnost i da obezbeđuje kapital koji će zemljama, koje se suočavaju sa opasnošću recesije, omogućiti da vode ekspanzivnu politiku. On, naprotiv, ostvaruje finansijske interese zajednice Zapada. To znači da MMF ima ciljeve koji su često jedni sa drugima u konfliktu". Dakle, to je izneo Štiglic još 2002. godine. Više nego jasno. Ipak, u našoj zemlji ne samo da ne postoji nikakva kritika MMF-ovskog načina vođenja politike, nego se taj pristup, nasuprot realnim okolnostima, čak neukusno glorifikuje do krajnjih granica, i to upravo od vlasti. Na primer, otvoreno se iznosi da je MMF imao ključnu ulogu kod donošenja budžeta. Guverner i ministri čak sa nekom vrstom prikrivenog strahopoštovanja govore o ovoj finansijskoj instituciji. Stvara se veštačka tenzija, po sistemu da li će i kada će MMF aminovati ekonomski program naše vlasti, i sve to uprkos tome što je ta institucija još više izgubila svoj ugled kod ozbiljnih ekonomista i ozbiljnih država još kada je Štiglic napisao svoju knjigu, pre skoro sedam godina. Dakle, koncept neoliberalizma, ukidanja carina, olakog zaduživanja i borbe protiv socijalnih davanja, čiji je produkt ovaj zakon, doživeo je svoj potpuni krah posle nastupanja globalne krize. Uostalom, da se MMF protivi subvencijama za siromašne slojeve stanovništva, na primer za grejanje, priznao je čak i gradonačelnik Beograda. Interesantan je i primer bivšeg šefa američkih federalnih rezervi Alena Grinspena. Čovek koji je, faktički, vodio američku ekonomiju zadnje dve decenije, a slobodno se može reći dobrim delom i svetsku, čovek koji je verovatno i najveći krivac za ovu finansijsku krizu, priznao je u oktobru 2008. godine, pred kongresnim odborom koji ga je ispitivao upravo o krahu američke ekonomije, da je politika tzv. slobodnog tržišta, koju je zastupao dok je bio na čelu američke centralne banke, u suštini pogrešna. Na direktno pitanje kongresmena Veksmena - da li smatrate da je vaša ideologija ispravna ili da nije bila uspešna, Grinspen je odgovorio doslovno: "Sasvim tako". Nobelovac Štiglic, inače ovo priznanje Grinspena je prokomentarisao sledećim rečima: "Kako to sada i Grinspen sam priznaje, samoregulacija je stvar suprotna zdravom razumu". Ipak, iako se čak i Grinspen odrekao svoje liberalne ideologije, neki u našoj zemlji uporno i po svaku cenu, na uštrb budžetskih prihoda, i dalje zastupaju tu štetnu dogmu i tvrde da će naše malo tržište samo regulisati gubitke koje proizvodi štetna odluka o primeni Prelaznog sporazuma. Takođe, da je slobodna trgovina nešto što samo po sebi donosi boljitak i da zato treba ukinuti sve carine u narednim godinama. Dame i gospodo, zato mi i danas, kada se obrazlaže odluka jednostrane primene prelaznog sporazuma, slušamo fraze o slobodnoj utakmici između naših firmi i kompanija monopolista sa zapada, koji su prisutni upravo u regionu i koji se samo formalno vode kao firme iz zemalja kojima smo okruženi. Na primer, najveći, navodno slovenački izvoznik u 2007. godini, bio je "Revos" sa 1,2 milijarde evra, ali ta firma je u vlasništvu "Renoa" i glavni profit ide ka Francuskoj. Takođe, posebno je neshvatljiva ova dogmatska glorifikacija politike MMF i EU od strane vlasti, ako se zna da je još pre sedam godina ovde toliko glorifikovani MMF imao velikih problema da bi objasnio kako je moguće da se on zalaže istovremeno za pomoć siromašnim zemljama, kao što je još uvek naša, dok istovremeno sprovodi neoliberalnu politiku tzv. slobodnog tržišta, koja upravo koristi bogatima i privredama koje se pomažu upravo od tih zapadnih zemalja. To objašnjavanje nemogućeg i u našoj zemlji dovelo je do apsurdne situacije koju sam već naveo, da se iznosi fraza o nekakvoj slobodnoj fer utakmici između naših proizvođača i multinacionalnih kompanija, iako upravo te kompanije imaju profite i subvencije često veće od našeg BDP ili celokupnog budžeta. Takvu nerealnu i štetnu politiku, koja je dovela i do ovako štetnog predloga zakona, koji omogućava da se prihodi budžeta smanje za 260 miliona evra, u trenutku kada se demagoški govori da svi moramo da štedimo, čak i na sijalicama, još pre sedam godina je Štiglic napisao upravo o ovome što se ne govori u našoj javnosti, da je to najveći propagandni problem MMF i pokušava da objasni nešto što ne postoji. Taj problem se uvek pojavljuje kod svakog programa MMF-a. Štiglic je to definisao na sledeći način: "Ta tenzija je utoliko veća zato što ovaj konflikt ne može biti iznet javno. Ako bi nova uloga MMF javno bila priznata, podrška toj instituciji mogla bi da opadne. Uprošćena ideologija slobodnog tržišta obezbedila je paravan iza kojeg stoje stvarni poslovi u okviru novog mandata koji obavlja MMF.'' Ti stvarni poslovi se lako mogu shvatiti kada se uzme u obzir da su, kao što piše Štiglic, upravo zapadni finansijski interesi dominirali shvatanjima u MMF. Dakle, naši građani treba da shvate da se ne radi ni o kakvom slobodnom tržištu, pomaganju siromašnima, održavanju stabilnosti ili bilo čemu sličnom. Radi se o pojavi staroj koliko i celo čovečanstvo, dugu, kamati ili iskorišćavanju siromašnih ili slabo prikrivenom zelenaštvu. Zato treba odbaciti u celini ovaj predlog zakona koji je pred nama. Potrebno je da se okrenemo radu, podizanju produktivnosti i industrijske proizvodnje. Tek posle oporavka naše privrede i promene globalnih ekonomskih tokova, moguće je snižavanje zaštitnih mera, mera čija je osnova oduvek bila snažna carinska politika. Naravno, mi nismo u načelu protiv ugovora o slobodnoj trgovini, posebno kada se radi o ugovoru sa Ruskom Federacijom iz 2000. godine. To je jedina naša prava razvojna i izvozna šansa, i nikakve fraze o briselskom putu ili parole iz MMF-a ne mogu sakriti tu istinu.
Reč ima gospođa Donka Banović.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, gospodine ministre Šijakoviću, u ime poslaničke grupe DSS podnela sam amandman na član 1. ovog predloga zakona. Naime, Vlada ovim članom vrši dopunu člana 2. važećeg Zakona o carinskoj tarifi, odnosno Vlada predlaže da se u članu 2. doda novi stav koji glasi: "Na uvoz robe, poreklom iz zemalja sa kojima Republika Srbija ima zaključene sporazume o slobodnoj trgovini, primenjuju se stope carina predviđene tim sporazumima". Predlažem da se član 1. briše i da se ne vrši nikakva dopuna postojećeg člana zakona. Kada bi to bilo moguće po Poslovniku, podnela bih amandman da se ovaj čitav predlog zakona briše. Međutim, pošto to nije moguće, mogu da predložim jedino brisanje ovog prvog člana. Možda je i to tema za razmišljanje za radnu grupu koja upravo radi na izradi novog Poslovnika, da se prosto poslanicima omogući da predlože amandman kojim predlažu brisanje čitavog predloga zakona. Neki predlozi zakona koji stižu u ovu skupštinu su veoma štetni i po građane Srbije, i po privredu i ekonomiju Srbije. Zašto Vlada predlaže smanjenje carina, čak negde i ukidanje carina na neke uvozne proizvode? Zato što je Vlada Srbije rešena, i to čvrsto, da jednostrano primenjuje Prelazni trgovinski sporazum koji je potpisala sa EU. Dakle, Srbija će jednostrano primenjivati sporazum i ispunjavaće neke obaveze iz ugovora koje su direktno štetne po građane Srbije i po kompletnu privredu. Kada je ovaj predlog zakona u pitanju, može se tačno izračunati i kratkoročna šteta za 2009. godinu, odnosno kada izglasamo ovaj predlog zakona u budžetu će biti manje 150 miliona evra. Vi poslanici dobro razmislite da li ovaj zakon treba izglasati. Priča o prevazilaženju zastoja u evropskim integracijama i odluka o jednostranoj primeni je još jedan marketinški trik, sličan potpisivanju samog sporazuma koji smo gledali pred parlamentarne izbore prošle godine. U samom finišu izborne trke, čelnici iz DS su potpisali SSP, o kome je tih dana moglo samo da se govori kao o svetoj knjizi, koja će rešiti sve probleme u Srbiji. Svako ko se drznuo da kaže istinu o tom sporazuma, da je sporazum mrtvo slovo na papiru, jer je odmah stavljen van snage, bio je izložen strašnoj kritici i proglašen je za antievropejca. Sada svi vidimo da sporazum za Srbiju ne znači ništa, jer ga druga strana, odnosno zemlje članice EU blokiraju. Dok Srbija ne ispuni uslov iz člana 59. Prelaznog sporazuma, koji se odnosi na saradnju sa Haškim tribunalom, EU ovaj sporazum neće primenjivati. Dakle, građani su prvo obmanuti lažnim evropskim entuzijazmom Vlade i zatim očekivanjima da će trgovinski sporazum biti odmrznut u Briselu, a zatim im je kao vrhunac licemerja zvaničnika EU ponuđena njegova jednostrana primena. Potpredsednik Vlade, gospodin Đelić, koji je zadužen za evropske poslove u Vladi, kaže da će Srbija primenom sporazuma pokazati svetu da je rešena da ima evropsku budućnost. Kažu u Vladi, našoj privredi će Unija garantovati tržište od 500 miliona potrošača. Prva neistina je da će Unija garantovati bilo šta. Neće garantovati ništa, zato što za Uniju ovaj sporazum ne postoji, pa prema tome ona i nema nikakvih obaveza. Druga najblaže rečeno poluinformacija odnosi se na tržište od 500 miliona potrošača, pri čemu sama postavka ne odgovara istini, jer nije Unija ta koja otvara granice, nego je Srbija ta koja otvara granice smanjenjem i ukidanjem carina na uvozne proizvode. Međutim, ne treba zaboraviti da je izvoz nekih domaćih proizvoda, pre svega industrijskih, u zemlje EU dozvoljen već osam godina. Usled loše opremljenosti i niske produktivnosti naših preduzeća, naša preduzeća nisu nikada ni mogla da ispune tu dozvoljenu kvotu za izvoz. Prema nekim analizama su pojedine industrije uspele svega 40% od dozvoljene kvote da izvezu. Da li su naša preduzeća i privreda spremni za takvu utakmicu? Da li je meč u koji ih gura Vlada Srbije fer i ravnopravan? Ne, nije. Stručnjaci kažu da će otvaranje tržišta za konkurenciju, koja je bolje razvijena i sposobnija, izazvati gašenje preduzeća. Domaća preduzeća će se naći na udaru nelojalne konkurencije iz inostranstva. Javnost mora da zna da države EU subvencionišu prehrambene i poljoprivredne proizvođače sa trostruko više sredstava nego što to čini Srbija, a pri takvom odnosu snaga nema reči o zdravoj konkurenciji. Dok se te zemlje EU, pogotovo u ovom trenutku gde je opšta ekonomska kriza u svetu, dakle, dok se te zemlje bore za odbranu svojih ekonomskih interesa i pokušavaju da spasu svoja preduzeća, Srbija se odriče sopstvene privrede i otvara vrata njenom uništenju. Propadanje preduzeća će da izazove i otpuštanje radnika, a nezaposlenost i sada predstavlja veliki problem u Srbiji. Slažem se sa ocenama pojedenih stručnjaka, da ne bi trebalo isključivo braniti interese srpske privrede, treba, naravno, braniti i interese srpskih potrošača. Smatram da je potrebno slobodno tržište, da je potrebna zdrava konkurencija i da su nam potrebni kvalitetni proizvodi na tržištu. Međutim, postavlja se pitanje kojim parama će građani Srbije kupovati tu kvalitetniju robu? Oni su zaposleni u srpskim preduzećima, a razvoj preduzeća, kao i rast standarda zaposlenih biće ugrožen potpunom liberalizacijom tržišta u ovom trenutku. Pre nekoliko dana se javnosti obratio direktor Industrije mašina i traktora, zove se gospodin Slobodan Petrović i on je apelovao na Vladu, a pošto nam je Vlada poslala ovaj predlog zakona i on je već u Skupštini, onda je i taj apel upućen nama, poslanicima. Dakle, apelovao je da se ne skidaju carine za uvoz poljoprivrednih mašina, konkretno poljoprivrednih traktora. Trenutno je carina na uvoz traktora 15%. Ovim predlogom zakona se predviđa skidanje carinske stope na svega 1%. Šta kaže gospodin Petrović? Ako se toliko smanji carina, Industrija mašina i traktora se dovodi u potpuno neravnopravan položaj u odnosu na konkurenciju i u odnosu na preduzeća iz EU. Ovim predlogom se omogućava uvoz upravo one kategorije traktora koji se serijski proizvode u IMT. Traktori za koje je predviđena promena carinske tarife učestvuju sa 95% u ukupnoj proizvodnji svega što IMT proizvodi. Dakle, oni proizvode 95%, to je njihov proizvodni program, upravo tih traktora na koje se carina skida na 1%. IMT tu kategoriju traktora proizvodi već 60 godina i oni su do danas proizveli preko 800 hiljada poljoprivrednih traktora. Direktor Petrović kaže da IMT nema snagu da se nosi sa daleko jačim kompanijama i njihovim damping cenama, i da će ovakva carinska politika uticati na poslovanje i na nivo zaposlenosti. Zatim, apeluje na Vladu, odnosno apeluje na Skupštinu da ne otežava ionako težak položaj metalskog kompleksa u Srbiji. Apelujem na Vladu da povuče ovaj predlog zakona zato što, ponavljam, od ovog zakona, odnosno kada se ovaj zakon usvoji šteta u budžetu će biti 150 miliona evra. Taj nedostatak ili tu rupu u budžetu će morati upravo svaki građanin Srbije da popuni. Kako? Tako što će se povećati akcize, tako što će se povećati administrativne takse itd. Opet nemamo garanciju da ćemo uspeti da ispunimo budžet za 2009. godinu. Dakle, sto pedeset miliona evra manje, pa kada odlučite da izglasate ovaj predlog zakona imajte to na umu. Postavila bih konkretno pitanje gospodinu Šijakoviću - šta misli o apelu direktora preduzeća koja spadaju u metalski kompleks u Srbiji i šta on misli, da li će Srbija moći da preživi sa budžetom, gde u startu znamo da nam nedostaje 150 miliona evra, i to ako usvojimo ovaj predlog zakona? Dakle, gospodin Šijaković može da razmisli i da svima nama kaže da ovaj zakon u stvari treba povući iz procedure.
Gospodin Šormaz, imate još četiri minuta.
Dame i gospodo poslanici, podržavam amandman poslanice Donke Banović i sve ovo što je ona ovde iznela. Kakav je odnos prema ovom zakonu i šta Vlada od njega očekuje, vidi se i po tome što je, moram reći, uvaženog ministra poslala, ali mislim da je, baš zato što ga mi iz DSS-a poštujemo, pogrešio što je danas ovde došao i možda bi trebalo da iskoristi pauzu, da traži da neko drugi dođe, inače će doživeti seriju ovakvih pitanja kao što mu je gospođa Donka Banović sada postavila. Jer ispada da je Vlada poslala ministra vera po ovom zakonu i ostalim zakonima koji su vezani za budžet Republike Srbije, da nam svima ovde pomogne da se bogu molimo i na današnji dan, a i cele 2009. godine, da ne doživimo baš katastrofu potpunu sa ovom vladom, što se tiče ekonomije i ekonomske politike. Želeo bih za ova dva minuta da kažem da je ovo jedan, naročito ovaj prvi zakon, potpuno politički zakon, apsolutno štetan po državu Srbiju. Malopre smo čuli primer IMT-a, možemo slobodno reći da je ceo metalski kompleks ugrožen ovim zakonom, ionako iovako je zbog svetske ekonomske krize već na kolenima. Ovim zakonom će ga Vlada Republike Srbije potpuno dotući i ovo je najapsurdniji mogući predlog koji smo dobili, da Srbija, koju Evropska unija toliko uvažava, ne želi ni da počne da primenjuje taj očigledno potpisani SSP, samo da bi se pomoglo određenim političkim grupacijama, pre svega DS da ostvari dobar rezultat na ovim izborima i ništa drugo, pošto niti ga primenjuju, niti imaju nameru da primenjuju ni SSP, ni privremeni trgovinski sporazum. Na ovaj način i ovim predlogom zakona praktično Srbija finansira EU i praktično Srbija pomaže EU za skoro 300 miliona evra, i otvara tako slobodno svoje tržište, a građani Srbije će od toga imati samo štetu. Kakva je korist na 10% skidanje carinskih stopa za uvoz automobila iz EU? Ako uzmemo nisku cenu automobila koji se uvozi odatle, 20 hiljada evra, to je niska cena. Pa, onaj ko ima 18 hiljada evra da ga plati u Srbiji, taj ima i 20 hiljada evra da ga plati. Kakva je korist za građane Srbije od ovog predloga zakona? Nikakva, samo je veća šteta što će budžetski korisnici imati nategnutu godinu. Vidimo šta se dešava po pitanju prosvete koja najavljuje štrajkove, putari, pregovori sa sindikatima su teški, naporni, oko kolektivnog sporazuma i proširenog dejstva, o penzionerima da ne pričamo, pričaćemo, ne treba PUPS da se nada da nećemo još u ovih sedam tačaka dnevnog reda po amandmanima pričati o tome. Znači, da ne pričamo o tome, iz dana u dan sve veći problemi za Srbiju, a mi praktično ovim predlogom zakona kao Srbija finansiramo EU, a obećali smo građanima pristupne fondove EU kako bi se brže razvijala privreda, više ljudi zaposlilo i kako bi u Srbiji konačno počeo bolji život. Suprotno sve od toga se dešava.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pre nego što kažem nešto o amandmanu gospodina Dejana Mirovića i naše koleginice iz DSS, imam potrebu da vas zamolim da obavestite vašeg kolegu iz vladajuće koalicije, koji je ovde izneo stav da je iznošenje verskih ubeđenja maltene nepristojno i da se ne uklapa u neke principe građanskog društva, na odredbu člana 43. stav 3. Ustava Republike Srbije koji glasi ovako: "Svako je slobodan da ispoljava svoju veru ili ubeđenje veroispovedanja, obavljanjem verskih obreda, pohađanjem verske službe ili nastave, pojedinačno ili u zajednici sa drugima, kao i da privatno ili javno iznese svoja verska uverenja". Shvatio sam da su kolege iz Nove Srbije ovde javno izneli svoja verska uverenja da ne treba raditi na dan kada pravoslavni slave novu godinu. Ako ova država slavi novu godinu po Gregorijanskom kalendaru, a samo da vas podsetim, gospodine ministre, katolici slave novu godinu ne samo zbog nove godine kao takve, 31. decembar je u katoličkom kalendaru dan posvećen svetom Silvesteru, rimskom papi koji je umro pre nekih 12-13 vekova, i veče između 31. decembra i 1. januara, vi to gospodine ministre odlično znate, zove se veče svetog Silvestera. Pa ako mi koji smo uklopljeni u taj moderni svet slavimo svetog Silvestera, shvatio sam da kolege iz NS smatraju da bi bilo regularno i moralno da, ako već slavimo svetog Silvestera, slavimo i pravoslavnu novu godinu, odnosno svetog Vasilija. Zaista smatram da ovaj napad jarosti, koji je imao poslanik iz G17 plus, na izlaganje kolega iz NS nije primeren. Pre svega, zaista nije primereno sa stanovišta neke građanske kulture na koju se poziva, a na kraju krajeva nije ni u skladu sa Ustavom Republike Srbije, koji dozvoljava da svaki građanin Republike Srbije javno ili privatno iznese svoja verska ubeđenja. Što se tiče samog amandmana, koristim priliku, gospodine ministre, da vas obavestim o jednoj poprilično tragičnoj i tužnoj činjenici. Vi ste ministar vera i to zaista duboko cenim i poštujem. Nije hrišćanski, gospodine ministre, nije ljudski, nije moralno, nije u duhu naše srpske tradicije ono što ovih dana radi Vlada Republike Srbije. Pre dva dana sam razgovarao sa nekoliko radnica Robnih kuća Beograd. To su žene koje gotovo svakodnevno štrajkuju u Pionirskom parku ispred Predsedništva Srbije, štrajkuju po zimi, spavaju pod šatorima. Neke od tih žena su nažalost teško obolele i dobile su upalu pluća. U Vladi Srbije kažu da ne žele da ih prime, kažu da nemaju šta s njima da razgovaraju, sve što su imali da im kažu oni su im rekli i te žene po ovoj zimi, po ovom ledu, po ovom kijametu bore se za svoja prava, a Vlada Republike Srbije, ministri u Vladi Republike Srbije te ljude ne žele da prime. Gospodine ministre, pre svega, apelujem na vašu hrišćansku svest i savest, evo, baš na današnji dan, na dan svetog ... (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vreme na raspolaganju vaše poslaničke grupe je iskorišćeno.) Gospođo Čomić, govorim o amandmanu koleginice iz DSS. Budući da sam prvi poslanik iz SRS koji govori o amandmanu poslanika iz druge poslaničke grupe, koliko znam da računam, imam pravo na 15 minuta.
Narodni poslanik Dejan Mirović je iskoristio pravo, a na član 1. amandmane su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Dejan Mirović i narodni poslanik Donka Banović.
Nema veze što je isti amandman, to su dva amandmana podneta na isti član Predloga zakona i koristim vreme da diskutujem o amandmanu kolege iz drugog poslaničkog kluba, i mislim da imam pravo da govorim 15 minuta. (Predsedavajuća: Nemate pravo, ali izvolite.) Gospođo Čomić, imam neku tužnu sudbinu, kad god izađem za govornicu vas neko naljuti i onda nekako uskraćujete moja poslanička prava. Zaista vas duboko cenim i uvažavam. Uvek sam izražavao poštovanje prema načinu na koji vodite sednicu Narodne skupštine, to činim i ovoga puta i zaista vas molim da mi omogućite da govorim o amandmanu. Govoriću, trudiću se koliko mi moja skromna pamet dopušta, da govorim argumentovano i da pokušam da ubedim ministra, cenjenog gospodina ministra, da amandman treba da se prihvati. Dakle, gospodine ministre, apelujem pre svega vašu hrišćansku svest i savest da zamolite vaše kolege u Vladi Republike Srbije da prime ove jadne žene koje se bore za svoja ljudska prava, da s njima razgovarate i da pokušate da zaustavite ovu tužnu sliku koja se dešava ovih dana da ljudi moraju da štrajkuju, da spavaju pod šatorima na početku 21. veka, po ovoj zimi, da bi se izborili za svoja elementarna ljudska prava. Ljudi se samo bore za svoju egzistenciju i ni za šta više. Što se tiče samog Predlog zakona jasno je, gospodine ministre, da Vlada Republike Srbije pokušava da stvori jednu lažnu sliku o tome da Srbija samo što nije ušla u EU, da nas u toj EU čekaju raširenih ruku, da su to naši prijatelji koji ne mogu noću da spavaju zato što mi teško živimo i koji čine sve što je moguće da olakšaju život građanima Srbije. Pošto je vladajuća koalicija očigledno zaboravila neke činjenice, dužan sam da ih na te činjenice podsetim. Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju potpisao je Božidar Đelić krajem aprila 2008. godine u jeku predizborne kampanje i to potpisivanje sporazuma trebalo je da predstavlja vetar u leđa DS uoči izbora od 11. maja. Ako se ne varam, to je bilo 29. aprila 2008. godine. Istog dana Savet ministara EU doneo je odluku da zamrzava primenu Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju dok ne dobije čvrsta uverenja od strane glavnog tužioca Haškog tribunala Serža Bramerca da Srbija u dovoljnoj meri sarađuje sa Haškim tribunalom. EU, gospodine ministre, sačinjena je od 27 država članica. Srbija je potpisala Sporazum o stabilizaciju i pridruživanju sa svakom od tih 27 država članica. Sada se ovde postavlja jedno elementarno pravno pitanje - kada će Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju i Prelazni trgovinski sporazum, koji predstavlja uvod u SSP, da stupi na snagu? Odgovor je prilično jednostavan. Stupiće na snagu onda kada ga ratifikuje svaka od tih 27 država članica EU. Kada će to biti? Na to pitanje, gospodine ministre, ni vi ni ja ne možemo da damo pouzdan odgovor. Zašto? Zato što u međuvremenu EU od Srbije traži ne samo saradnju sa Haškim tribunalom, traži još nešto. Šta je to nešto? To nešto je, gospodine ministre, Kosovo i Metohija. Vi svakog dana od zvaničnika EU, od predstavnika eminentnih najvažnijih država članica EU, od predstavnika raznih nevladinih organizacija iz EU, koje imaju veliki uticaj na kreiranje politike EU, možete da dobijete izjave da nema ništa od uključivanja Srbije u EU dok ne uspostavi, kako oni kažu, dobrosusedske odnose sa susednim državama. Poznato je, gospodine ministre, to vi sigurno znate, da nijedna država koja je sad član EU nije mogla da postane član te međunarodne organizacije, a da prethodno nije raščistila međudržavne sporove koje je imala sa svojim susedima. Za EU je, gospodine ministre, Kosovo i Metohija susedna država Srbiji. Dosledni svojoj staroj praksi da ne žele da primaju nove države članice koje prethodno nisu regulisale pitanje granica sa svojim susedima, oni sada tu politiku primenjuju i na Republiku Srbiju. Vi to sigurno znate. Traže od Republike Srbije da uspostavi dobrosusedske odnose sa tzv. Republikom Kosovo. Drugim rečima, traže od Republike Srbije da ne samo de fakto, nego da de jure priznamo da su Kosovo i Metohija nezavisna država odvojena od Srbije. To je jedan od najvažnijih razloga zašto EU, odnosno države članice EU odlažu primenu Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, i to ne samo primenu, nego čak i samu ratifikaciju. Dakle, možete vi sto puta da jednostrano primenite i SSP, i Prelazni trgovinski sporazum, nijedna država članica EU, dakle, njih 27, neće uopšte započeti postupak ratifikacije dok se ne ispune ovi politički uslovi. To može da bude za nekih 10, 15, 20 ili ko zna koliko godina. Koji je drugi uslov? Taj drugi uslov je pomenuo pre nekoliko nedelja, gospodine ministre, čovek se zove Jelko Kacin, on je izvestilac Evropskog parlamenta za Srbiju, koji je rekao da je davanje saglasnosti na statut Vojvodine test demokratičnosti vlasti u Srbiji i da Srbija uopšte ne treba da računa na to da će da pristupi EU ako Vojvodini ne da izuzetno široku autonomiju po nekakvim evropskim standardima. Kao što vidite, haški uslov, bolje rečeno haška omča, nije jedini problem koji ova vlada ima sa primenom Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. To su još i Kosovo i Metohija i Vojvodina. Prema tome, gospodine ministre, vi kao ozbiljan čovek trebalo bi da posavetujete svoje kolege u Vladi Srbije da narodu u Srbiji ne prodaju maglu. Nema ništa od skorog i bliskog ulaska Srbije u EU. Čak i da ceo parlament Srbije to želi, i leva i desna strana, čak da sto posto građani Srbije žele da uđu u EU, ne vredi, gospodine ministre, ne žele nas. Ne žele nas u ovom trenutku dok se ne reši po njihovim željama i po njihovim zahtevima odnos sa Kosovom i Metohijom i dok od Vojvodine ne naprave za početak federalnu jedinicu, a onda potpuno nezavisnu državu, po istom scenariju koji se odvijao u Sloveniji, Hrvatskoj, BiH, Makedoniji, Crnoj Gori i koji se nažalost ovih dana, nedelja i meseci, odvija na Kosovu i Metohiji. Dakle, dovoljno je samo da saberete ove političke razloge, pa da shvatite koliko nema osnova u priči da će Srbija da brže pristupi evropskim integracijama ako počne jednostrano da primenjuje Prelazni trgovinski sporazum ako, gospodine ministre, vaši partneri iz EU to ne žele da rade. Oni uopšte neće započeti postupak ratifikacije, a treba da ga ratifikuje svih 27 država članica da bi taj sporazum najpre stupio na snagu, a onda da bi počeo da se primenjuje. To će biti u vrlo dalekoj budućnosti. Otprilike ispada da je bio u pravu bivši nemački ambasador u Beogradu, Cobel, koji je rekao da Srbija može da računa da će možda ući u EU negde oko 2025. godine, ali pre toga mora da reši pitanje Kosova i Metohije i pitanje Vojvodine, a ako budemo suviše zatezali sa Kosovom i Metohijom, mogu oni čak da postave pitanje Raške oblasti i Vojvodine, pošto kaže - to su oblasti koje nekada nisu pripadale Srbiji, pa kao što nekada nisu pripadale Srbiji u prošlosti, tako može da bude i u budućnosti, ako se budemo suviše junačili i insistirali na našem teritorijalnom integritetu. Kakva je ekonomska strana jednostrane primene Prelaznog trgovinskog sporazuma? Osiromašenja državnog budžeta, to je valjda i laicima jasno. Zaista nisam nikakav ekspert za ekonomiju, ali umem da saberem koliko je dva i dva. Budžet Srbije biće ''lakši'' bar za 250 miliona evra, zato što vi ili potpuno ukidate ili značajno smanjujete carine u trgovinskim odnosima sa državama članicama EU. Krajnji je bezobrazluk, napisan u obrazloženju Predloga zakona, da taj zakon neće imati apsolutno nikakve negativne efekte i da se apsolutno neće desiti ništa strašno po budžet Republike Srbije. U uslovima kada vam radnici Robnih kuća "Beograd" moraju da dobijaju upalu pluća da bi se izborili za svoja osnovna ljudska prava, vi u tim uslovima smanjujete državni budžet za 250 miliona evra, da biste bili veći katolici od Pape. Gospodine ministre, bar vi to znate, niko ne može da bude veći katolik od pape, niti mi možemo da budemo veći evropejci nego što je to sama EU. Ako nas je nečemu naučila naša tragična srpska istorija, to je: možemo da opstanemo, možemo da budemo jaki, pre svega, ako budemo gledali svoje interese, ako budemo mislili svojom glavom i ako na svet budemo gledali svojim očima. Sve ostalo predstavlja nacionalnu i državnu katastrofu.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Posle ova dva izuzetno dobra govora narodnih poslanika SRS, meni je posao poprilično olakšan kako da obrazložim ovaj naš amandman na član 2. Predloga zakona o dopunama Zakona o carinskoj tarifi. Naravno, na početku smatram da nemamo prava, mi narodni poslanici, da zaobiđemo i da sa ove govornice ne kažemo naše stavove koji se tiču političkih, ekonomskih i pravnih aspekata jedne operacije koja se zove - dopuna Zakona o carinskoj tarifi. Videćete zbog čega je ovo značajno? Radi gledalaca koji prate, da bi njima to bilo interesantno, da bi možda bolje shvatili, mi se danas u Narodnoj skupštini nalazimo u situaciji kao da je raspisan konkurs u Republici Srbiji za najgore moguće rešenje. Onda su se prijavili učesnici, nude neka svoja rešenja, sa pakostima, zlobom, sa neznanjem, nestručnošću itd, i iz čista mira utrči jedan ovakav predlog, a on je turbo najbolji. Znači, na konkursu vi dobijate mesto broj jedan. Nešto gore nije moglo da nas snađe. Zbog čega? Iz razloga što ovim predlogom zakona smanjuju se sredstva u budžetu Republike Srbije. Kako ona direktna po osnovu prihoda od carine, tako i ona indirektna. Sve ono drugo što bi moglo da bude prihod budžeta Republike Srbije u 2009. godini biće smanjeno kao rezultat, pre svega, ovog zakona o dopunama Zakona o carinskoj tarifi. U Zakonu o budžetu oni su i priznali da ćemo u toku 2009. godine imati realno par prihoda po osnovu carina. To će da se ostvari ako se usvoji ovaj zakon o dopunama Zakona o carinskoj tarifi. Ne samo zbog toga što se ovim zakonom praktično menjaju neke tarife, neke stope, već pre svega zbog odredbi prvih nekoliko članova ovog predloga zakona, gde se na jedan način promoviše nešto što je sporazum. Da li se radi o sistemu najpovlašćenije nacije, da li se radi o sporazumu o slobodnoj trgovini ili se radi o ovom fatamorgana sporazumu, poznatom kao Đelićevo mezimče- hajmo, hajde, hajdi. Mi ćemo imati tu situaciju da će, pored smanjenja prihoda po osnovu carina, verovatno ovaj zakon kao posledicu imati i usporavanje privrednog rasta, gašenje neke proizvodnje, a neki procenjuju da će i nekoliko desetina hiljada ljudi izgubiti perspektivu da rade u svojim preduzećima. Jer ovaj zakon treba da omogući da se naše tržište, ako mogu tako da kažem, apsolutno otvori za robe i uticaje iz onog dela inostranstva koji je za ovih 17, 18 godina pokazao veliko neprijateljstvo prema Srbiji i srpskom narodu. Podsetimo na imena kao što su Solana, da ne idemo dalje, zemlje članice NATO pakta koje su nas bombardovale, zemlje koje podržavaju misiju Euleks na KiM, koja za krajnji cilj ima otimanje KiM iz ustavno-pravnog okvira Republike Srbije. Tu se nalazi 20 država, možda i više, 21, 22 iz EU koje su priznale nezavisno KiM. Postavlja se pitanje - šta mi to još treba da uradimo da bismo bili gospodari jedne iluzije, a oni ne kriju, to što nama nude je evropska perspektiva i evropska budućnost, ne danas, ne sutra, ne prekosutra, ne ni malo sutra, ni malo prekosutra, nego nikad. Postavlja se pitanje - da li je ova vlada, na čelu sa Borisom Tadićem, ovlašćena po Ustavu Republike Srbije da ovako direktno nanosi štetu građanima Republike Srbije? Krajem prošle godine sam rekao da ovde mi moramo da imamo celu vladu postrojenu i da toj vladi sudimo zbog ove politike. Ovde se ne radi samo o ekonomskim promašajima, ovde se radi o promašajima i namernom činjenju nečeg lošeg, što će trajno prouzrokovati štetu za srpski narod i Republiku Srbiju. Zar ste očekivali nešto dobro od Solane? Sve što Solana predloži je loše za naš narod. Vi ste ovde kod nas predstavili da su evropske vrednosti, evropski perspektivni političari, nešto iz Evrope što dolazi iz Evrope respektabilno u EU, a oni su maltene ispod nivoa nekih naših ministara, Đelića, Dinkića, da ne ređam dalje. Znate tu nomenklaturu prvih ministara koji su došli ovde da nam promovišu evropske vrednosti. To nisu evropske vrednosti. Ovo što EU gura kod nas nikada ne bi primenili kod sebe. Da li možete da zamislite neku od država EU koja podržava rasturanje komšije države članice EU? Zabranjeno, nezamislivo. Postavlja se pitanje - dokle može ova vlast, od 2001. godine, da ispunjava i ono što se traži i ono što se ne traži zbog jedne fatamorgane, jedne iluzije? Vaša je parola - život ne može da čeka. Ali, ako život ne može da čeka, omogućite ljudima da sada žive. Nemojte sad da im pričinjavate štetu ili, kako rekoše socijalno odgovorni, da budete pojedinci sa Vladom Republike Srbije, da stežete kaiš, jer kroz 50, 70 ili možda nikad, vama će biti bolje. To je ta politika. Tu politiku ne mogu da razumem jer je to politika koja otvoreno nanosi štetu građanima Republike Srbije i, verovatno zahvaljujući raspravama Zakona o rebalansu budžeta Republike Srbije za 2008. godinu, raspravi o Zakonu o budžetu za 2009. godinu, pa i ova današnja rasprava i ove rasprave koje će da uslede tokom prve polovine 2009. godine, verovatno će omogućiti svim građanima da shvate da nije to "hepi dej", idemo na izbore, dajte da zaokružimo onoga ko ima bolju parolu - Za evropsku Srbiju. Šta se krije iza toga - Za evropsku Srbiju? Gola, prepoznatljiva, očigledna šteta. Kasnije ću da se javim, ali sad neću da pričam ni o stopama, niti o nomenklaturi, niti o carinskim tarifama i razvrstavanju tih roba, ima vremena o tome da se priča, a to je u direktnoj vezi sa amandmanom koji sam podneo, moram da kažem da amandmanom tražim brisanje člana 2, međutim, to se odnosi na izmenu stava 8. u postojećem članu 3. Zakona o carinskoj tarifi. Da ne bi bilo mnogo komplikovano nekima da shvate o čemu se radi, poslužiću se nečim što je već iskustvo. I 2001. i 2002. godine SRS je od Ustavnog suda Republike Srbije tražila ocenu ustavnosti i zakonitosti nekih uredbi koje je donela ona prva vlada Zorana Đinđića. Osnov za te uredbe je bio član 2. stav 2. Zakona o Vladi, a to je član koji kaže - Vlada je ovlašćena da donosi - pa se vrši popis pravnih akata i to opštih pravnih akata koje može Vlada da donese, pa je rečeno - uredba, uputstvo, pravilnik, odluka itd. To je bio osnov da se uredbom uvede monopol u prometu derivata nafte, to nema direktne veze sa ovim predlogom zakona, ali da bi oni koji prate ovaj prenos znali o čemu se radi, sada Vlada traži izmenom ovog člana 3. stava 8. da Vlada dobije pravo da uredbom uređuje ono što je u isključivoj nadležnosti Narodne skupštine. Ovako koncipiran član 2. Predloga zakona znači da Vladi smeta Narodna skupština. Moram da skrenem pažnju na još neke stvari, sad ću malo o tim pravnim aspektima nedorečenosti jednog ovakvog predloga, jedne ovakve operacije. U Ustavu Republike Srbije postoje dva člana koja regulišu ne samo međunarodne odnose Republike Srbije, već i hijerarhiju opštih pravnih akata u Republici Srbiji. Zahvaljujući nekim nekorektnim inicijativama i činjenici da je 2006. godine bilo potrebno da se donese novi ustav Republike Srbije, mi smo dobili dva člana Ustava Republike Srbije koja su potpuno neprihvatljiva. Oni nisu toliko međusobno kontradiktorni, koliko su neprihvatljivi. Ukoliko ta dva člana postoje u Ustavu Republike Srbije, član 16. i član 194. Ustava Republike Srbije, onda ove dopune nisu ni potrebne. Zašto? Pod tim odredbama i ovaj prelazni sporazum, koji je ratifikovan krajem prošle godine, septembra, on je bio razlog drmanja u Narodnoj skupštini, onda se on neposredno primenjuje i onda neme potrebe da se menja Zakon o carinskoj tarifi. Ali vi ste predložili dopunu Zakona o carinskoj tarifi. Smatrate da prelazni sporazum o slobodnoj trgovini sa EU nije taj pravni akt koji bi mogao neposredno da se primenjuje, i ako je to navedeno u članu 16. Ustava Republike Srbije. Kamo sreće da sve sporazume na taj način tumačite. To bi značilo da i ratifikovani sporazumi moraju da budu u skladu sa Ustavom Republike Srbije, što je dobro, i to bi značilo da, bez obzira što smo mi ratifikovali neki sporazum, međunarodni ugovor, da bi on postao obavezujući sastavni deo našeg unutrašnjeg pravnog poretka. Sve to što je preuzeto mora da se ugradi u naše propise, naše zakone. To bi bilo i ustavno i pravno najispravnije i pravno-tehnički najprihvatljivije. Zašto? Ovaj zakon o carinskoj tarifi primenjuje ograničeni broj subjekata, primenjuje carina, primenjuju špediteri i primenjuju oni koji se bave spoljnotrgovinskim poslovanjem. U praksi to je "Službeni glasnik", debela knjiga, sa velikim brojem nomenklatura, šifri, opisa i na kraju carinskim stopama koje se plaćaju za uvoz određene robe. Međutim, u svim tim spoljnotrgovinskim odnosima, u spoljnopolitičkim odnosima, najvažniji je princip reciprociteta. Tu Vlada Republike Srbije od tog principa ne sme da odustane. Uzmite samo kao primer, ako je u Belgiji carina za vozila 20%, mora i kod nas da bude, ako dolaze vozile iz Belgije. Možda sam uzeo loš primer, pošto Belgija nema proizvođače automobila. Neka bude Francuska. Od tog principa ste odustali. Zašto? Zato što oni štite svoje tržište, EU kao celina. Imaju svoje kvote. Imaju vrlo jake fondove, rezerve, pre svega poljoprivredno - prehrambenih proizvoda. Neka procena kaže da do pet godina oni mogu da izdrže sa postojećim rezervama. Da vam ne pričam o procenama pojedinih država, koliko one mogu budžetski da izdrže ili građani koliko mogu da izdrže na bazi akumulacije iz sopstvenog kapitala i svoje ušteđevine. Mi ne možemo s njima da se upoređujemo. One su gotovo sve po 500, 600 godina drmale celim svetom kao kolonijalne sile, kralo to sa svih strana, a mi smo u situaciji da se samo od nas kralo. Pošto sam prekoračio, javiću se povodom sledećeg amandmana SRS da završim priču, jer su ti svi članovi jedna celina.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Ako ne, na član 3. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su poslanica Vjerica Radeta i narodna poslanica Milica Vojić-Marković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Zoran Krasić daje prednost narodnoj poslanici Milici Vojić-Marković. Pošto su amandmani u istovetnom tekstu, znači da su i podnosioci potpuno ravnopravni, osim ako se ne obratimo azbuci. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, zahvaljujem se gospodinu Krasiću na ovom džentlmenskom gestu, nije čest u Skupštini i baš zbog toga ga treba istaći. Podnela sam amandman na član 3. Predloga zakona. Taj član 3. glasi ovako – U članu 3a stav 2. menja se i glasi: ''Odluke o svrstavanju koje je doneo Komitet za harmonizovani sistem, akoje je kao klasifikaciona mišljenja, u skladu sa članom 8. stav 2. Međunarodne konvencije o harmonizovanom sistemu naziva i šifarskih oznaka robe, potvrdila Svetska carinska organizacija, obavezne su za primenu". Kao i moje kolege iz DSS, smatrala sam da je vrlo važno da govorimo o ovome i da se svi ovi članovi, jedan po jedan, praktično izbrišu i ukinu, zato što smatram da je primena tzv. jednostrana primena, mada to što hoću da kažem je pravi apsurd, vrlo mi je teško da izgovorim tako neku apsurdnu stvar kao što je jednostrana primena sporazuma, vrlo štetna za građane Srbije i za celu zemlju Srbiju. Inače, primećujem da su se moje kolege poslanici koji su govorili do sada čudili zašto je ministar vera došao da brani jedan ovakav zakon, zato što je prosto bilo za očekivati da će doći gospođa ministar finansija Dragutinović. S obzirom da je ona u Americi, a s obzirom da je danas sveti Vasilije, meni je kao pravoslavnom hrišćaninu i te kako jasno zašto je ministar vera na svetog Vasilija došao u Skupštinu da brani ovaj zakon, zato što smatram da samo uz veliku molitvu možemo danas usvojiti ovakav zakon i doneti nešto građanima Srbije što jeste za dobro. Dakle, da govorim malo o ovom amandmanu. Posledice neargumentovanog zahteva komesara za proširenje, Olija Rena, da Srbija počne da jednostrano primenjuje odredbe privremenog trgovinskog sporazuma i SSP-a dalje, a neargumentovanje upravo sad zbog ovog dela što traži i smatra da će ovakvom jednostranom primenom doći do prevazilaženja zastoja u evropskim integracijama. To je potpuno neargumentovano i potpuno je u skladu sa onim što je apsurdno, jednostrana primena sporazuma. S jedne strane imamo taj neverovatan zahtev Olija Rena, a s druge strane imamo želju Vlade Srbije i predsednika Srbije da se na bilo koji način i po bilo koju cenu, koju će naravno platiti građani Srbije, dodvori EU i posledice svega toga platiće i snosiće građani Srbije. Šta uopšte znači jednostrana primena sporazuma? Sporazum podrazumeva minimalno dve strane koje hoće da se dogovore o nekim uslovima da bi zajednički odradili neki posao. Ako jedna od strana u sporazumu raskine sporazum, ne možemo da govorimo o sporazumu. Prosto, ne možete se sami sa sobom sporazumeti i dogovoriti. O tome govorim kad kažem ili promenite ime, ne može biti jednostrana primena sporazuma, prosto to vređa zdravu pamet građana Srbije. Postoji li jedna jedina zemlja koja je na putu ka EU morala da primeni tzv. jednostranu primenu sporazuma? Naravno da ne postoji. Zašto Srbija mora takvu stvar da proguta? Pokušaću u nekoliko rečenica da objasnim zašto mislim da Srbija to radi. Za šta služe carine jednoj zemlji? Pre svega da zaštiti domaći proizvod. Evo jednog primera, kada je Srbija, odnosno Jugoslavija tada skinula carine na tekstil i na tekstilnu robu koja je ulazila u zemlju, privreda tekstilna u Jugoslaviji je dobila prvi veliki nokaut, posle koga se nikada više nije oporavila. Znate da govorim u priči o kineskom tekstilu i tekstilu nekih drugih zemalja, koje su potpuno promenile sliku naše privrede. Ovim potezom, opet ću da kažem da se zaista grozim da kažem, jednostranom primenom sporazuma, Srbija će skinuti carine na veliki broj proizvoda koji ulaze u Srbiju i time će se lišiti jednog dobrog dela sredstava koja bi punila budžet Srbije. Sa druge strane, sa onih proizvoda koje proizvodi Srbija, a koje hoće da izveze u EU, neće biti skinute carine. Automatski će proizvodi koji dolaze iz Srbije biti skuplji tamo, jer će se tamo plaćati carina za proizvode koji dolaze iz Srbije. Naravno, ovo je vrlo uslovno, jer prosto ne mogu da razumem da će pod ovakvom vladom i ovakvim načinom razmišljanja, kakvo ova vlada ima i kakvim postupcima vodi Srbiju u propast, biti bilo kakav proizvod koji će moći da se izveze u EU. Hoću da vas podsetim da sam pred Novu godinu, u vreme usvajanja budžeta u više navrata govorila o tome šta je Vlada Srbije budžetom, koji je bio tada pred nama, a koji je sada potpuno u upotrebi, uradila veterinarskoj službi, kako je dovela i kako će dovesti 2009. do toga da nijedan komad mesa ne bude iz Srbije mogao da ode u EU, zato što neće imati sertifikate i deklaracije koje mogu da im obezbedi samo veterinarska služba. Podsetiću vas da od 816 miliona koliko je Vlada Srbije predvidela za budžet toj službi u ovoj godini za te poslove, 700 već duguje. Ta služba praktično neće moći da izvede nijedan svoj posao, posle koga će bilo koji proizvod, mesni, mlečni ili proizvod koji može da se izveze u EU a tiče se poljoprivrede, imati sertifikat s kojim može da izađe. Dakle, jednostavno je da jednostavnije ne može biti. S druge strane, šta bi još moglo da se desi, a naravno da će se desiti, doći će do trgovinskog deficita. Podsetiću vas na 2001. godinu, već smo to imali. Godine 2001. naša vlada je dovela do zaista ishitrene i nerazumne liberalizacije tržišta i mi smo tada došli u situaciju da naš uvoznički lobi bude desetostruko ili stostruko ojačan, a da građani Srbije od toga nemaju ništa. Kada nam je ovde egzaltirani gospodin Đelić poručivao da treba odmah da započnemo sa jednostranom primenom SSP, javnost Srbije i poslanici opozicije su smatrali da je to još jedna od praznih priča i još jedno od praznih obećanja gospodina Đelića, koji je izobećavo sve i svašta, a ništa se od toga nije ispunilo, i da prosto ta prazna priča ima argumente koji se tiču nepripremljenosti privrede Srbije, koji se tiču nepripremljenosti administracije Srbije, koji se tiču budžeta koji je ovog momenta donet, budžeta za 2009. godinu, ali koji je zapravo vrlo nerealno isplaniran, koji visi u vazduhu i njegova realizacija je potpuno nemoguća, jer on zapravo i nema sredstava. Ovog momenta taj budžet se nalazi pred još jednom enigmom, pred još jednim rebusom koji će vrlo teško da odgonetne, jer ovog momenta znamo da tada, u decembru, taj sporazum sa MMF, "stend baj" aranžman koji je vredan 500 miliona evra, nije potpisan. Međunarodni monetarni fond se ogradio da će proanalizirati naš budžet i da će sredinom januara doći do tog sporazuma. Ovog momenta ministar Dragutinovićje u Americi na sastanku sa MMF. I ono što je interesantno, kada je taj sporazum i kada je taj aranžman sklapan ovde u Srbiji, aktivan učesnik razgovora bio je guverner, gospodin Jelašić. Ovog momenta gospođu ministarku su pustili samu u Ameriku, gospodin Jelašić se povukao iz nekog razloga, ne znamo zašto povukao, sem ako jedan od razloga nije, prosto neće da se bruka. Poslanici DSS su zaista velikim brojem amandmana i u plenarnom zasedanju, kada smo razgovarali o budžetu, govorili o tome da je budžet potpuno nerealan, da je loše isprojektovan i sada se sve te stvari polako vide. Bruto društveni proizvod će verovatno biti manji od projektovanog, od onih 3% i verovatno će biti samo 3%. Pad izvoza neće biti 5,4%, nego će biti 10%, a inflacija se već zahuktava i vidite sada cene proizvoda koji su od1. januara poskupele do danas. Eto moram da pomenem meso, u svim medijima bilo je da će meso pojeftiniti, da postoje svi razlozi da to meso pojeftini, građani Srbije su se zaista tome nadali. Ono što dobijamo kao efekat jeste da će meso poskupeti od 5% do 10% i to neke klanice su već poskupele svoje proizvode, a neke će od 2. februara. Dakle, samo zbog manjeg priliva od poreza na uvoz robe prihodi budžeta će biti manji za 18,5 milijardi dinara. Šta će se tada desiti? MMF očigledno odugovlači da potpiše sporazum s nama onakav kakav je bio u decembru projektovan.Oni će ili tražiti rebalans budžeta, da budžet bude mnogo restriktivniji, ili će jednostavno tražiti da se dogovor revidira, da se napravi revizija dogovora. Šta će se onda dešavati ako se to sve ispoštuje? Ono što se dešavalo i 90-tih godina, jer, gospodo moja, ostvarilo se upravo ono što su građani Srbije onako pričali između sebe, pa bogami i ekonomisti pričali između sebe, očekivali su da će DS reformisati SPS. Desilo se obrnuto. Desilo se da je SPS reformisao DS i uveo ih u još jednu spiralu koju oni izuzetno dobro poznaju od 90-tih godina, u spiralu inflacije, nerealnih obećanja i raznih priča, koje očigledno samo građani Srbije mogu da pretpostave. Neodgovorna vlada je dovela Srbiju, u šest meseci koliko je na vlasti, sedmi mesec, zaista na kolena i na ivicu kolapsa. Ne može se očekivati od onih koji su to uradili da je sada izvedu, da sada reše problem koji su očigledno dobrim delom sami napravili. Ekonomisti kažu, dakle, zaista ne mogu da govorim u svoje ime, jer sam po struci pedagog i samo čitam stručnu štampu, kažu ekonomisti da ovo što mi sada imamo nije posledica svetske ekonomske krize nego posledica naše nesposobnosti. Dakle, svetska ekonomska kriza će se tek osetiti u Srbiji, a sa ovima koji čas kažu da imaju kompletno spremljene mere, podsećam da je to gospodin Cvetković rekao, kojim će se sprečiti svetska ekonomska kriza, dva dana posle ministar Dinkić kaže - nismo još dovoljno pogledali i analizirali stanje u privredi i tek ćemo doneti mere. Prosto ili oni ovde ne razgovaraju jedni s drugima ili pokušavaju da nas prevare time što pričaju čas jedno, čas drugo. Prevara je u tom smislu da nešto rade, nešto konkretno znaju i rade. Sve što sam sada rekla i što će poslanici DSS reći dalje stoji na jednom: zaista ovaj zakon ne treba prihvatiti. Ovaj zakon ne treba izglasati. Srbija sa potpisanim SSP-om ništa neće dobiti, samo će izgubiti. Pošto sam tu, još minut imam, da samo kažem jednu stvar. Gospodina ministra Šijakovića poznajem iz vremena kada je bio savezni ministar vera i vrlo poštujem to što on radi, zbog toga bih očekivala, zapravo sam već očekivala, a pošto nisam doživela, hoću da ga isprovociram da izađe ovde i da prokomentariše, moram da pročitam "uvrnutu fikciju da Nova godina počinje 13. januara u ponoć". Mogu da razumem gospodina koji nije pravoslavni hrišćanin. Potpuno ga razumem, ne mora da bude, ali ne dozvoljavam da mene, koja to jesam, zove uvrnutom zato što imam uvrnute fikcije. Ne, nemam uvrnute fikcije, gospodine, samo sam pravoslavni Srbin. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, pa narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Nastaviću tamo gde sam stao, pošto amandmani na član 2. i 3. ipak čine jednu celinu. O čemu se radi? U članu 2. vrši se jedna korekcija što se u drugoj rečenici stava 8. ubacuju reči - ''odnosno zaključenim sporazumom o slobodnoj trgovini'', a odnosi se na ovlašćenje koje tim članom 3. stavom 8. dobija Vlada da u novembru svake godine vrši usklađivanje nomenklature carinske tarife sa kombinovanom nomenklaturom EU. Član 3. nešto slično reguliše, ali tu je u pitanju harmonizovani sistem i on odgovara Svetskoj carinskoj organizaciji. Takođe i ona ima neku svoju nomenklaturu, samo što se ta nomenklatura zove harmonizovani sistem, i ona se takođe usklađuje povremeno i odluke njihovog posebnog komiteta su obavezujuće za nas zato što smo mi odavno potpisnici i članovi te Svetske carinske organizacije. Što se tiče onog prethodnog amandmana, smatram da stav 8, gde se daje ovlašćenje Vladi da u novembru donosi uredbu i usklađuje nomenklaturu carinske tarife, treba tumačiti samo kao pravno-tehničko ovlašćenje Vlade da može vršiti odgovarajuće korekcije, jer se s vremena na vreme, zbog pojave nekih novih proizvoda, javlja problem kako ih svrstati u postojeću nomenklaturu, kako im odrediti šifru, kojoj grupi da pripadaju kao proizvod. Zato ima potrebe da se ta nomenklatura dograđuje ili postoji potreba, u slučaju novog sličnog proizvoda, da se da odgovarajuća definicija, gde bi se taj novi proizvod svrstao u postojeću nomenklaturu. Ali, ako bi tom uredbom, a to stoji u stavu 8, Vlada imala ovlašćenje da, pored usklađivanja nomenklature, reguliše i sve ono što možemo nazvati tarifni stav, a to ste napisali – radi javnosti samo da kažem, tarifni stav obuhvata tarifnu oznaku sa 10 cifara, naimenovanje tarifnog podbroja, jedinicu mere i stopu – molim vas, ako bi Vlada dobila ovlašćenje da određuje i stopu, onda Narodna skupština nije potrebna. Onda ste preuzeli mnogo veće ovlašćenje, da uredbom uredite neke stvari koje prevazilaze mogućnosti koje pruža jedna uredba. Uredba kao podzakonski akt daje ovlašćenje Vladi da uredi nešto u okvirima koji su propisani zakonom. Ne može uredbom da se ide van zakona. Ako vi možete da ubacite nov tarifni broj, novu tarifnu oznaku, novu šifru, jedinicu mere i odredite stopu ili odredite iznos carine, onda ste vi devalvirali sve ovo što je u nastavku Zakona o carinskoj tarifi, a to su ovi brojevi i sva ova razvrstavanja po glavama. Ako su sva razvrstavanja i sve glave sastavni deo Zakona o carinskoj tarifi, onda samo Narodna skupština može da vrši intervencije u tim odredbama i u carinskim tarifama. Ako vi uredbom dobijete i tu mogućnost, onda vama Narodna skupština nije potrebna. Ili, da budem iskren, vama je ona bila samo jedanput potrebna - da se donese ovaj zakon i da u tom zakonu bude član 3. stav 8. koji daje neograničena ovlašćenja koja čak zalaze u ono što je zakonodavna nadležnost. Nadam se da ste me razumeli. Niste me razumeli? Nemate potrebe da me razumete. Možete uredbom da dajete neka tumačenja novih nomenklatura, ali vi ne možete da propisujete stopu, jer vi ste zaboravili šta stoji navedeno u članu 3. kao definicija tarifnog broja. Vi ste čak i rekli: obuhvatiti i stopu, odnosno iznose carina utvrđenih ovim zakonom. U postojećem tekstu to već imate. To su prekoračena ovlašćenja. Sa ovom novom izmenom, da to možete da radite i sa zaključenim sporazumom o slobodnoj trgovini, a da pri tom odustajete od principa koji su navedeni u članu 2, uzmite stav 4. i stav 5. postojećeg zakona, vidite, sve se bazira na principu reciprociteta: tante za kukuriku. Vi nama za ovaj proizvod 10% obračunavate carinu, mi vama za taj proizvod isto 10%. Ako nemamo klauzulu najpovlašćenije nacije, vidite poslednji stav - do 70% može da se poveća carina. To je odraz državne politike, ovo nije nikakva diskriminacija, to su standardne odredbe koje primenjuju sve države. EU ima svoju specifičnu regulaciju, s obzirom da je ona i jedinstveno carinsko područje, maltene je sve kod njih unutrašnji promet, a kada dolazi roba izvan EU, dobija neki režim i ide ova usklađena klasifikacija. U članu 3. Predloga zakona, kritikujem i postojeće rešenje, međutim, slažem se sa predlogom, pošto smo kao država, članica Svetske carinske organizacije, onda to nas obavezuje. Obavezuje nas tako što moramo da izvršimo odgovarajuće izmene i dopune Zakona o carinskoj tarifi. To je što se tiče ovog pravnog aspekta. Koliko je ovo loš Predlog zakona, evo vam samo nekoliko podataka. Juče ste imali prilike da čujete da EU slavi 10 godina kako je evro postao moneta. Koliko znam, tamo ima 27 država članica EU. Samo je 16 u evro zoni. Funta je i dalje sredstvo plaćanja u Velikoj Britaniji. Doduše, u Irskoj nije. Kako je moguće da je neko član EU ili osnivač evropske zajednice, a evro nije sredstvo plaćanja? Ili, da uzmemo drugu dilemu, imate Crnu Goru, koja nije članica EU, koja čak i ne potpada pod evro zonu, ali ona je komercijalnim aranžmanima evro pretvorila u svoju valutu. Vidite šta se sve dešava. Idemo dalje. Izvinite, da li ste vi čuli da je nemačka Vlada juče odlučila sa velikom količinom para, verovatno iz budžeta, verovatno neko zaduženje, da spasava svoju privredu, pogotovo automobilsku? Znate li šta su rekli kao definiciju? Ko od Nemaca vrati svoj auto koji nije stariji od devet godina, dobija neki popust, 2.500 evra ili neki popust. Da li znate gde će ti automobili da završe? Kod nas. Ovi polovni od devet godina ima kod nas da završe, kao što su 10, 15 godina, završavali svi škart automobili kod nas, a kod nas su bili kao novi mercedesi. Dajte, ljudi, učinite nešto dobro za ovaj narod i ovu državu. Vi prosto vodite takmičenje kada će gore rešenje da se predloži i koji će tragičnije posledice da budu po našu ekonomiju. To mi kritikujemo. Dalje, kome odgovara ovakav Predlog zakona? Samo uvoznicima. Kojim? Onima koji su monopolisti za određene robe iz carinske tarife. Koliko njih uvozi automobile? Znate i sami, neću da vam pričam. Oni će da dobiju. Da li ste videli, pre dva-tri meseca reklama na bilbordima: za naš auto dobijate popust - carina. Oni, kao veliki prodavci i dileri stranih automobila su se odrekli carine, od koje se država još nije ni u razmišljanju odrekla, a vi ste se odrekli tek kada je došao ovaj predlog zakona ovde. Kako oni bolje znaju kakva će politika biti u 2009. godini od Mirka Cvetkovića? Nije valjda da su dileri automobila predsednici Vlade u Republici Srbiji? Kako je to moguće? Ko će dobiti tu korist? Sledeća stvar koja je vrlo značajna, vidite kakvi su kod nas procesi - moramo da imamo štednju, a Rasim Ljajić kaže da se zakuca obaveštenje. Gde? Na zgradama sudova i policijskim stanicama. Koje obaveštenje? Traže se dvojica. Ko na telefon 9191 ocinkari onog prvog, dobija milion evra i država plaća sve obaveze. Od kojih para? Koji je to poreski obveznik ovlastio Vladu Republike Srbije da finansira "cinkaroše"? Ni isključuje mogućnost, mi još nismo dobili odgovor na pitanje ko je uzeo pare za Radovana Karadžića. Moguće da je neki šofer koji nema dece pozvao Dabića da mu leči ženu od steriliteta, pa ga je predao, pa ga je izdao, pa su mu napravili zasedu, pa su ga uzeli, pa je neko podelio 5 miliona evra, pa se šepuri u Srbiji, bije se u pluća. Molim vas, mi treba dobijemo odgovor - da li vi imate ovlašćenje da sa sredstvima poreskih obveznika finansirate to i da li je to državni interes? Kako vi doživljavate državni interes? Kazali ste: opšta štednja, da se steže kaiš, da je ovo, da je ono. Zašto se rasipate ovde? Da vas podsetim, 2002. godine je bilo nešto slično, tada je onaj Lutra bio ministar unutrašnjih poslova, pa je on dao neki javni poziv i obećao nagradu ko mu dostavi podatke o nerešenim ubistvima. Naravno, javljali su se ljudi, javio se jedan čovek koji je mogao sa svojim informacijama da prilično doprinese rasvetljavanju tih slučajeva. Parnica je još u toku, da znate. Građani, kada vas država javno pozove da "cinkarite", znajte da nema koristi od toga. Kako se rasipate parama? Kako za to postoje pare? Objasnite mi to. Mi još nismo dobili odgovor na pitanje ko je uzeo pet miliona. Prvo, da li je neko uzeo, ako je uzeo, ko je uzeo tih pet miliona evra za ono što je urađeno sa Radovanom Karadžićem? Mogu sada otvoreno da vam kažem, koristim priliku, računajte kao da sam okrenuo 9191, prijavljujem Borisa Tadića i Mirka Cvetkovića da se Ratko Mladić nalazi kod njih i da oni to dobro znaju gde se nalaze Ratko Mladić i Goran Hadžić. Eto, pozivam državnog tužioca Vukčevića, a Ljajić je najveći tužilac kod nas, neka provere Borisa Tadića, jer on je bio i ministar odbrane, pa je bio i predsednik države u jednom sazivu, pa je ponovo predsednik države. On ima Službu za nacionalnu bezbednost, tamo ima onog njegovog svemogućeg Miketa Rakića, pa ima ovog Vukadinovića, od njega se Brus i dan-danas trese, iako je odavno otišao. Evo, vi možete da nađete. Nemojte kao ono - veliki državni posao "Zastava", "Fijat" itd, a onda čujemo da je neka agencija već uzela pare zato što je našla strateškog partnera. Ne kažem ja, kaže predsednik sindikata, a pre dve večeri je rekao u nekoj emisiji, Citadel, ne znam kako se zove. Rešavajte ljudi ta pitanja. Nemojte da ćutimo povodom tih pitanja. Uvoznici dobijaju, a mogu samo da zaključim koliko su uvoznici platili i prema količini emocija sa kojima je najavljen ovaj predlog zakona, stičem utisak da se neko omastio, stičem utisak, ne tvrdim. Stičem utisak da se neko omastio, progurao i sada su i ministra vera poslali ovde, šta će on jadnik, kao član Vlade mora da bude prisutan ovde, jedino da nam sveti duh padne, pa da nas spasi od ovoga što nailazi zbog ovakve vlade. Nije ovo prvi put da vi uredbama preuzimate zakonodavna ovlašćenja. Od 2001. godine to je manir. Narodna skupština smeta Vladi. Zašto? Zato što bi u svakoj parlamentarnoj raspravi o Predlogu zakona ili u vršenju funkcije kontrole rada Vlade izišla istina na videlo. Morate da odgovarate. Morate da dajete odgovore, morate da dokazujete to što odgovarate, nečim da dokažete da možda nije tako kao što pričam. Vidite, to je priča koju ponavljaju svi poslanici bez obzira iz koje poslaničke grupe kada dođu i upuste se u koštac sa problemom ovog zakona o carinskim tarifama. Znači, vi ste sigurno osvojili prvo mesto na javnom konkursu za najgore moguće rešenje rešavanja jednog problema koji nanosi najveću štetu građanima Republike Srbije, jer ovde samo interes nekih ljudi u EU, a nema zaštite interesa građana Republike Srbije. Nijedna Vlada ne sme da rastura državu. Miteran je rekao svojevremeno - u kojim granicama sam uzeo Francusku dužan sam na kraju mandata da je vratim. To za ovu vladu ne može da se kaže.
Narodni poslaniče, vreme na raspolaganju vaše poslaničke grupe je iskorišćeno. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, budući da pripadate Vladi koja se uredno poziva na zapadne vrednosti, zapadnu političku tradiciju, nije mi jasno kako ste mogli da dopustite ili da učestvujete u izradi jednog ovakvog predloga zakona koji, između ostalog, sadrži član 2. U objašnjenju osnovnih pravnih instituta, stoji bukvalno ovako, a o tome je govorio kolega Zoran Krasić, pokušaću da kažem još nešto na tu temu. Kaže se, članom 2. dopunjuje se član 3. Zakona o carinskoj tarifi odredbom koja se odnosi na proširenje ovlašćenja Vladi da može uredbom, pored stopa carine propisanih Zakonom o carinskoj tarifi, obuhvatiti i stope carina koje se primenjuju u skladu sa sporazumima o slobodnoj trgovini. Gospodin Zoran Krasić je dobro primetio da je pre svega ovakva odredba suprotna Ustavu Republike Srbije, zato što meša nadležnosti Vlade sa nadležnostima Narodne skupštine. Dakle, samo je Narodna skupština ta koja u formi zakona može da utvrđuje carinske stope. To je sa čisto pravnog aspekta. Sa političkog aspekta, odnosno sa aspekta neke političke tradicije, gospodine ministre, ova vlada se nalazi u jednom sledećem problemu. Jedan od razloga, gospodine ministre, zašto je izbio američki rat za nezavisnost krajem 18. veka jeste i činjenica da američke kolonije, onih 13 američkih kolonija, nisu bile zastupljene u engleskom, odnosno britanskom parlamentu. Britanski parlament je propisivao poreze i za te kolonije koje nisu bile zastupljene u britanskom parlamentu. Onda su se oni čuveni očevi i osnivači SAD Hamilton, Džeferson i Džej, autori onih čuvenih federalističkih spisa, dosetili jednog klasičnog političkog načela koje se primenjuje i u modernim demokratijama, a to je da nema oporezivanja bez političkog predstavljanja. Drugim rečima, da javne dažbine može da utvrđuje samo predstavničko telo i da su građani dužni da plaćaju javne dažbine samo ako su te javne dažbine utvrđene od strane predstavničkog tela, odnosno parlamenta u kome građani imaju svoje predstavnike. Budući da tih 13 američkih kolonija nisu bile zastupljene u britanskom parlamentu, a bile su dužne da plaćaju britanske poreze, Amerikanci su se digli na oružje pod komandom Džordža Vašingtona, oslobodili se britanske krune i postali nezavisna država, danas supersila. To načelo da nema oporezivanja, odnosno uvođenja javnih dažbina, a da to nije urađeno od strane parlamenta, fundament je modernih demokratija, od SAD preko zemalja EU, pa do država koje su relativno nedavno postale demokratske, kao što je Japan posle Drugog svetskog rata. Vi sada menjate ceo sistem zapadne demokratije. Ono što su znali od Džordža Vašingtona, Bendžamina Frenklina, Tomasa Džefersona, pa do današnjih dana, do modernih teoretičara demokratije, vi to sada sve bacate pod noge, šta će nam parlament, imamo Vladu, koja svojom uredbom može da utvrđuje stope, između ostalog, i carina. Porezi, carine, takse, akcize, sve su to javne dažbine. Svuda u demokratskom svetu, ako ste zaista privrženici zapadne demokratije na koju se pozivate, svuda u tom zapadnom demokratskom svetu javne dažbine utvrđuje isključivo predstavničko telo. Nema Vlada Srbije i nema vlada bilo koje države na svetu tu šta da traži. Vi sada okrećete sistem demokratije na glavu, dajete pravo Vladi Srbije da svojom uredbom može da utvrđuje stope carina. Carina je javni prihod isto kao i porez, a sutra ćete omogućiti da Vlada svojom uredbom uvodi i poreze, da utvrđuje visinu poreskih stopa. Šta će biti onda sa parlamentom u ovoj državi ako se sa takvom praksom nastavi. Gospodine ministre, imam utisak, možda se varam, vi me ispravite ako grešim, da član 3. Predloga zakona o dopunama Zakona o carinskoj tarifi predstavlja klasično Potemkinovo selo. Evo, zašto to mislim. Donosite ovaj zakon da biste jednostrano primenili Prelazni trgovinski sporazum sa EU, ako je uopšte moguća jednostrana primena i ako je to uopšte logično sa stanovišta srpskog jezika i etimologije. Po vama je logično. Dakle, osnovna suština ovog zakona je da omogućite da se jednostrano primenjuje Prelazni trgovinski sporazum, odnosno da se već sada ili potpuno ukinu ili značajno smanje carine u trgovinskim odnosima sa državama članicama EU, iako ne pada na pamet EU da ona sa svoje strane jednostrano primenjuje taj prelazni trgovinski sporazum, nego će da čeka sve dok i poslednja od 27 država članica EU ne ratifikuje Prelazni trgovinski sporazum i SSP. Zašto je ovo Potemkinovo selo? Upravo iz ovog razloga koji sam naveo, vi donosite ovaj zakon iz jednog jedinog razloga, da omogućite jednostranu primenu Prelaznog trgovinskog sporazuma. Na strani 5 akta koji nam je dostavila Vlada, a to je Predlog zakona o dopunama Zakona o carinskoj tarifi, glava 3, Objašnjenje osnovnih pravnih instituta i pojedinačnih rešenja, a onda glava 4, Finansijska sredstva za sprovođenje zakona, onda glava 5, pogledajte šta piše - donošenje zakona, pazite koji stepen cinizma i koji stepen ponižavanja narodnih poslanika kojim ste ovo dostavili i samih građana, kaže, donošenje zakona neće bitno uticati na nivo prihoda budžeta Republike Srbije po osnovu carinskih opterećenja. Gospodine ministre, mi smo ipak jedna siromašna država, ekonomski nedovoljno razvijena. Otkud pravo Vladi Srbije da kaže da to što neće biti u budžetu Srbije 250 miliona evra po osnovu carina ne predstavlja neki bitan udarac za prihode budžeta Republike Srbije. Neverovatno, ljudi vam štrajkuju danima ispred Predsedništva ovde preko puta Narodne skupštine, štrajkuju ispred Vlade, prete generalnim štrajkom u celoj Srbiji, ljudi dobijaju upalu pluća, žene dobijaju upalu pluća zato što se bore za svoja osnovna ljudska prava, za hleb, da rade. Ne traže one da kupuju skupocene automobile po znatno nižim carinskim stopama, ne traže da kupuju luksuzne stanove, ne traže da letuju na Bahamima, Haitiju i na Kubi, ne, ljudi traže da rade, da prehrane svoju porodicu. Dobijali su ljudi upalu pluća, neke od tih žena su završile u bolnici. Nećete da ih primite u Vladu Republike Srbije, dosadili su vam, imate preča posla. Vas su poslali ovde da slušate objašnjenja narodnih poslanika na Predlog zakona o dopuni Zakona o carinskoj tarifi, ministra vera? Pre svega vas ponižavaju, zato što se vi ne razumete mnogo u ovu materiju, razumete se u nešto drugo, stručnjak ste za neka druga pitanja, ali u pitanja carinskih tarifa se verovatno ne razumete ne znamkoliko. Pored svega toga, Vlada Srbije je smogla hrabrosti da kaže da to što neće biti u budžetu Srbije 250 miliona dinara ne predstavlja neki značajan udarac za prihod u stranu budžeta Republike Srbije. Zašto kažem da je član 3. Potemkinovo selo? Pa, evo šta piše u članu 3, odnosno u objašnjenju člana 3. koji nam je dostavila Vlada. Članom 3. dopunjuje se član 3a Zakona o carinskoj tarifi u cilju usaglašavanja termina sa međunarodnom konvencijom o harmonizovanom sistemu naziva i šifarskih oznaka robe. Gospodine ministre, sada vidite u čemu je prevara, odnosno u čemu je ponižavanje Narodne skupštine. Pogledajte član 3. Predloga zakona. Kaže ovako, u članu 3a stav 2. menja se i glasi: "Odluke o svrstavanju koje je doneo Komitet za harmonizovani sistem, a koje je kao klasifikaciona mišljenja u skladu sa članom 8. stav 2. međunarodne konvencije o harmonizovanom sistemu naziva i šifarskih oznaka robe (sad pogledajte, gospodine ministre, šta piše u zagradi, kaže - "Službeni list SFRJ" međunarodni ugovori broj 6/87, to je bila godina kada se održavala Univerzijada u Zagrebu, ako se sećate, 14/91, i "Službeni list SRJ", broj 2/97) potvrdila Svetska carinska organizacija, obavezne su za primenu. Gospodine ministre, mi smo taj harmonizovani sistem ratifikovali još 1987. godine. Mi od 1987. godine, naša država kada uspostavlja trgovinske odnose sa drugim državama primenjuje taj harmonizovani sistem, primenjuje njegovu terminologiju. U čemu je onda ovde problem? Zašto je vama bio potreban ovaj član 3? Ne zbog razloga koje ste naveli u objašnjenju, objašnjenje je dato reda radi, nego da zamažete oči, ako je ikako moguće, narodnim poslanicima i građanima. Jer u suštini ovaj član 3. je potpuno nepotreban. Donosite ovaj zakon iz jednog jedinog razloga, da biste omogućili jednostranu primenu Prelaznog trgovinskog sporazuma. Ali, da se Vlasi ne bi dosetili i da taj vaš predlog zakona ne bi imao samo jedan jedini član, onda hajde reda radi da napišemo još nekoliko članova, pa ste se dosetili da napišete i ovaj član 3. Zamislite, tek u 2009. godini Republika Srbija će da, kada uspostavlja trgovinske odnose sa drugim državama, da primenjuje u terminološkom smislu harmonizovani sistem, kao do sada to nije činila, a mi ratifikovali taj harmonizovani sistem još 1987. godine. Kako smo mi do sada uspostavljali trgovinske odnose sa drugim državama, ako u terminološkom smislu nismo uskladili naše propise sa propisima drugih država, odnosno sa ovom međunarodnom konvencijom? Ko je uopšte s nama hteo da trguje? Ko je hteo da nam plati jedan jedini evro, dolar, marku ili bilo koju drugu valutu na ime trgovinske razmene sa Republikom Srbijom, ako mi tek sada, u 2009. godini, treba da primenimo nešto što smo ratifikovali još 1987. godine? Gospodine ministre, jasno je da vaše kolege u Vladi Srbije, koje nisu imale hrabrosti da danas dođu u Narodnu skupštinu, ne zato što slave ili tako nešto, nego prosto ljudi neće da budu ovde da ne bi trpeli kritike narodnih poslanika, poslali su vas, koji ste jedan pristojan gospodin, učen čovek, intelektualac, ali prosto ovo nije vaša materija. Vi ne možete na adekvatan način da odgovorite narodnim poslanicima koji govore o ovom pitanju, ne zato što niste učeni, ne zato što niste inteligentni, daleko od toga, izuzetno vas cenim i uvažavam, ali prosto ovo nije materija u kojoj ste stručni. Vas su poslali ovde da sedite reda radi, da se kaže da Vlada Srbije ima nekog ovlašćenog predstavnika, ali vi ste ovde jedino ovlašćeni da sedite i da slušate, nemate dovoljno stručnih kompetencija da ulazite u raspravu sa narodnim poslanicima. To je u stvaridokaz koliko Vlada Srbije ne samo ne poštuje Narodnu skupštinu, to nam je odavno poznato, nego koliko u stvari ne poštuje i vas, gospodine ministre, jer da vas poštuje poslali bi nekog ko je resorno nadležan za ovu materiju, ako već nije tu gospođa Diana Dragutinović, čujemo da je negde u inostranstvu, pa valjda je u zemlji Mlađan Dinkić. Zar taj čovek ne sme da dođe u Narodnu skupštinu? On samo preko novina vodi politiku, samo u novinama možemo da čujemo šta Mlađan Dinkić misli o ovom ili onom problemu. Neka dođe čovek u Narodnu skupštinu, neka skupi tri čiste, neka pogleda u oči narodnim poslanicima i neka kaže koji je pravi smisao ovog zakona. To što su poslali vas je zaista elementarno nepoštovanje vaše ličnosti.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop - Lazić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović. Iskoristila bih priliku da vas obavestim da ćemo danas raditi posle 18.00 časova, ali ne dugo, najduže do 19.30 časova. Mislim da ćemo i neki minut ranije završiti, ima više razloga za to, ali ćemo kasnije o tome.
Dame i gospodo narodni poslanici, moja koleginica Gordana Pop-Lazić podnela je amandman na član 4. Predloga zakona i ono što je interesantno, čime ću se povesti u ovoj diskusiji jeste obrazloženje koje je Vlada dala na odbijanje odnosno neprihvatanje ovog amandmana, a ono glasi: "Amandman se ne prihvata iz razloga što su predložene izmene stopa carine u carinskoj tarifi u skladu sa ekonomskom politikom zemlje i potrebama i nivoom razvoja domaće privrede". Gospodine ministre, predstavnik ste Vlade ovde, predstavljate izvršni organ u ovoj državi koji bi trebalo da donosi i sprovodi ekonomsku politiku ove zemlje, a meni se čini, a verujem i velikoj većini poslanika, bar sa desne strane, ako ne sa obe strane, da ova država ima sve samo nema ekonomsku politiku ili nismo dovoljno sposobni da razumemo šta je to što se danas u ekonomskom smislu u ovoj državi radi i odvija, a predstavlja ekonomsku politiku. Pre nego što pređem na ovu priču o carinama, pročitao bih samo nekoliko rečenica, sa jednog papira koji u principu takođe predstavlja ekonomsku politiku ove države, kao član Odbora za privatizaciju dobio sam ga malopre. Inače, to su neke informacije radi upoznavanja narodnih poslanika, ima sedam tačaka i pogledajte na šta se sve te tačke odnose. Neću prvu da pročitam, najmanje je važna, evo druga: zahtev Udruženja manjinskih akcionara AD "Vulkan" iz Niša za preispitivanje procesa privatizacije; pa zatim zahtev predsednika Odbora i poverilaca EI "Standard" DO Niš za hitno preispitivanje kontrole stečajnog postupka nad ovim preduzećem; zahtev Samostalnog sindikata zaposlenih u grafičko-izdavačkoj, informativnoj delatnosti i Kinematografiji Srbije za dostavljanje detaljnih podataka o sprovođenju i kontroli privatizacije preduzeća iz ovih oblasti; zahtev direktora AMG DOO iz Beograda, za pomoć njemu, kao zainteresovanom kupcu, za kupovinu ŠIK Kučevo i ŠIK "Kopaonik" iz Kuršumlije; zahtev predsednika Udruženja malih akcionara Luke Novi Sad iz Novog Sada za pomoć u vezi sa upisom akcija malih akcionara i zahtev predsednika Udruženja građana Akcionari i poverioci Robnih kuća Beograd za preispitivanje stečajnog postupka nad kompanijom i preduzećem Robne kuće Beograd. O tom slučaju je malopre gospodin Martinović govorio. Tu svakako nije navedeno, a jako je bitno spomenuti i probleme oko privatizacije "Sintelona" iz Bačke Palanke, "Trudbenika", "Koštane" i "Jumka" sa juga Srbije, sa koga dolazim. Gospodine ministre, verujem da vi nemate mnogo dodirnih tačaka sa ovom oblasti, ali ovo je ekonomska politika ove države, odnosno ono što vi nazivate ekonomskom politikom ove države. Ova država, kada je ekonomija u pitanju, vodi se jedino i isključivo stihijom i jednim neverovatno neprihvatljivim neoliberalnim konceptom. Sada kada govorimo o tarifama, one su svakako vezane za uvoz, ovaj zakon, kao i svi ostali zakoni koji se nalaze u setu zakona koji bi trebalo da predstavljaju podršku budžetu Republike Srbije, u principu morao bi da se definiše ne kao posledica činjenice da ste prihvatili da jednostrano primenjujete Sporazum o stabilizaciji, nego bi svi ovi zakoni zajedno sa budžetom trebalo da budu prevencija, da preventivno deluju na sve ono što će se u ekonomskom smislu, a loše je, dešavati u 2009. godini i kod nas, a svakako i u celom svetu. Nažalost, vi se pozivate na ekonomsku politiku, a zbog svega ovoga što se nalazi u ovim papirima i u ovim dokumentima može da se konstatuje da ova država definitivno ne poseduje, niti ima strategiju, niti ima, da kažem, jednu lepezu ideja kojima će odgovoriti na sve one ekonomske izazove s kojima ćemo se susresti u 2009. godini. Naravno, kada govorimo o carinama, govorimo svakako o uvozu i ono što je takođe izraz ekonomske politike ove države, jeste da u poslednjih nekoliko godina mi imamo konstantan rast spoljnotrgovinskog deficita, odnosno imamo porast uvoza, smanjenje izvoza. To je takođe jedan od najboljih pokazatelja ekonomskih prilika i ekonomske politike ove države, i umesto da svesni te činjenice, s obzirom da to definišete i u zavodima za statistiku kroz razne statističke podatke, umesto da na to odgovarate zaštitnički u odnosu na našu privredu, domaću proizvodnju, vi ste se svakako opet opredelili za koncept neoliberalizacije. Postavlja se jedno pitanje - nigde javno o tako otvorenom i tvrdom konceptu slobode i liberalizacije uvoza vi ne govorite. Vi čak ni u vašem programu, odnosno nacionalnom programu integracija, jednoj opširnoj knjizi u kojoj ste definisali kako bi ova država u ovoj ili do 2012. godine treba da ide u Evropsku uniju, kako kroz razne oblasti sektora treba da se vlada i ponaša, ni tu niste nigde spomenuli da ćete se prihvatiti jednostrane primene Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Niste ni tu, a opredelili ste se onako tiho i još ste uspeli da ubedite bar deo javnosti u Srbiji da ste time napravili jedan veliki korak. Čak ste se drznuli da u obrazloženju ovog zakona o izmenama i dopunama carinskih stopa stavite i ovo - da bi se omogućila jednostrana primena Prelaznog sporazuma sa naše strane, neophodna je dopuna Zakona o carinskoj tarifi, imajući u vidu da se ovim zakonom utvrđuju stope carine koje se primenjuju na uvoz robe. Kao da je to od vas neko tražio, kao da ste bili obavezni da ovaj sporazum prihvatite i primenjujete ga onako kako vi planirate da ga primenite. Što se tiče uvoza u ovu državu, najbolji odgovor na uvoz bio bi izvoz i mislim da bi u narednoj godini i u svim godinama ispred država trebalo najozbiljnije da se bavi i da razvija i da se dovija ne kako da smanji poreske stope, nego da se bavi time kako bi se naša izvozna oblast i izvozne grane ojačale i u narednom periodu osnažile. Ono što svakako treba da vam se kaže jeste činjenica da danas najveće izvozne poslove radite sa državama koje pripadaju sporazumu CEFTA, a kakvi su nam odnosi sa njima najbolje govori primer sa Hrvatskom, gde ste rekli, gospođa ministar Dragutinović je rekla da ne želi da i u tom slučaju primenjuje princip reciprociteta kada je uvoz, opet akcizne robe o kojoj ćemo govoriti, duvana u pitanju, a svakako da smo se i tu apsolutno podređeno poneli i na štetu domaće nacionalne ekonomije. Ne samo da smo takvim ponašanjem doveli u pitanje proizvodnju duvana, koja je bila na nekom, da kažemo, pristojnom nivou prošle godine, nego ćemo u narednoj godini imati opadanje proizvodnje duvana, s jedne strane, a s druge stane, čak su neki proizvođači duvana u Srbiji stavljeni u funkciju hrvatskih proizvođača duvana. Zašto? Zato što mogu u Srbiju da izvezu šta hoće i kako hoće. Ono što takođe treba reći, jeste da ova država u kontekstu njene ekonomske politike ima slab asortiman. Što se tiče proizvoda, izvozimo samo poluproizvode, uvozimo sve finalne ili gotove proizvode, i to svakako nije nešto čime ova država u ekonomskom smislu sme ili treba da se pohvali. Kada je reč o uvozu i izvozu ove države, postoji jedan jako interesantan podatak koji nam svakako en služi na ponos, to je činjenica da je ova država u protekloj godini ostvarila spoljnotrgovinski deficit sa Afrikom. Učešće spoljnotrgovinskog deficita sa Afrikom iznosi 1,9 ili 2% u celokupnom deficitu naše zemlje, ali je svakako bruka i sramota, s obzirom da su naša iskustva sa Afrikom, bar u proteklom periodu, bila takva da su naši privredni subjekti ostvarivali vrlo velike ili pristojne zarade i da je ova država živela vrlo dobro u poslovnim odnosima i saradnji sa zemljama iz Afrike. Šta bi u principu trebalo da bude funkcija vas koji vodite ekonomsku politiku ili se bar pozivate da je vodite? Ono što bi svakako trebalo da uradite, jeste da koristite sve domaće resurse, odnosno institucionalne kapacitete kako biste povećali asortiman robe koju možemo da izvezemo napolje, kako biste uradili što bolju i kvalitetniju promociju naše proizvodnje napolju. Ali, kad se postavi pitanje šta rade institucije koje time treba da se bave, objektivno verujem da niko od vas nema odgovora. Kakva je funkcija naše privredne komore? O Privrednoj komori Srbije znate kad se čuje? Čuje se samo kad treba da se bira predsednik i kad treba dve političke stranke ili koncepcije unutar privredne komore da se sukobe. Ali, ta borba u privrednoj komori se ne dešava na bazi ideološkog mimoilaženja ili mimoilaženja u ekonomskom konceptu, nego ko će zagospodariti većim poslovnim prostorom na bitnim lokacijama koje Privredna komora Srbije ima i koje poseduje. Da li možete da se pohvalite poslovima koje radi i obavlja Sijepa? Zamislite drskost direktora Sijepe, kaže zahvaljujući ovoj Vladi Republike Srbije otklonjena je politička nestabilnost koja će svakako otkloniti ekonomsku nestabilnost, a samim tim poboljšati investicionu klimu u Srbiji. Onda se javi predstavnik Vlade na televiziji ili u sredstvima javnog informisanja i kaže - investiciona klima u Srbiji je jako loša, nepovoljna i na to moramo da računamo. U narednoj godini, takođe, računate na smanjenje prihoda od privatizacije, jer gotovo je prodato sve što se može. Ponavljam, država nema strategiju i koncept privatizacije javnih preduzeća i sve će se to jako loše reflektovati na ekonomske prilike i mogućnosti ove države da odgovaramo negativnim posledicama koje će se preslikati, pre svega, spolja na naše prilike unutra, a onda, naravno, i na posledice koje su inspirisane nedomaćinskim, neodgovornim i vrlo lošim konceptom ekonomske politike koju vodite i koju nemate nameru, a kroz ove zakone se to svakako vidi i prepoznaje, niti kratkoročnu, niti srednjeročno, a bogami ni dugoročno da menjate. Stoga mislim da je bilo racionalno ne samo prihvatiti ovaj amandman, povući ceo set ovih zakona, preispitati ih, otvoriti ozbiljnu i političku javnu raspravu pre njihovog definisanja i donošenja, odnosno slanje u Skupštinu. Ovako sasvim sam siguran da nam se crno piše.
Da li se još neko javlja za reč? Gospodin Mašić ima reč.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministre i saradnici iz Ministarstva finansija... (Predsednik: Zamolila bih vas da omogućite gospodinu Mašiću da se čuje i da govori.) Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega sam izašao da izrazim zahvalnost Ministarstvu finansija i Ministarstvu poljoprivrede, a takođe i zahvalnost predsedniku Odbora za finansije i svim članovima Odbora za finansije, da su na temelju moje rasprave u okviru načelne rasprave oko ovog predloga zakona, uočio sam jednu tehničku grešku, jedan tehnički propust, pre svega, ali bitan i suštinski, a odnosi se na carinske tarife za uvoz pilića tzv. roditeljskih jata, a isto tako i carinsku tarifu koja se odnosila na piliće...
Gospodine Mašiću, izvinite, govorite o amandmanu koji još nisam pročitala.
Računam da raspravljamo o amandmanu na član 4, a ovde je u okviru člana 4.
Koji je podneo Odbor za finansije, o tom amandmanu govorite? Još uvek smo na amandmanu gospođe Gordane Pop-Lazić, a vi govorite o amandmanu koji je podneo Odbor za finansije.
Govorim o amandmanu na član 4.
U redu je. Izvolite, nastavite.
Gospođo predsedavajuća, amandman koji je usvojilo Ministarstvo finansija tek se sada deli. Ne vidim potrebu da intervenišete, jer raspravljamo o članu 4, a amandman koji je Odbor za finansije faktički razmatrao i usvojio odnosi se na član 4, tako da ne znam zašto imate potrebu da me dekoncentrišete i moju dobru nameru i zahvalnost ispred poslaničke grupe SNS, jer smo želeli da izrazimo zahvalnost Vladi i vama kao vladajućoj koaliciji da ste uvažili naše zapažanje. Svakako ću nastaviti. Zahvaljujem se još jedanput svima onima koje sam spomenuo i nadam se u danu za glasanje da će se ove izmene, koje su utvrđene na Odboru za finansije, faktički kao takve i prihvatiti i suštinski promeniti carinske tarife koje se odnose na živinarsku proizvodnju, gde će carinska tarifa za piliće tzv. dedovskih i roditeljskih jata, koje se inače u našoj zemlji ne gaje, nego se isključivo uvoze, smanjiti na 1%. Jedna tarifa je podrazumevala carinu od 20%, sada se to vraća na 1%, jer, podvlačim, radi se o uvoznom repromaterijalu i ta proizvodnja je skupa, zato mi nemamo svoje matične zahvate, nego uvozimo već izležene piliće tzv. roditeljskih jata, a onda njih dalje ovde koristimo za reprodukciju. S druge strane, opet u cilju punjenja budžeta, izvršeno je carinsko opterećenje i samim tim smanjena konkurencija našim proizvođačima za piliće koje mi proizvodimo u našoj zemlji, to su tzv. pilići koji kada odrastu nose jaja za konzum i, s druge strane, brojler pilići, koje normalno koristimo u našoj ishrani, koje takođe ovde gajimo. Oni su sada ovom izmenom u suštini ocarinjeni i time je na naki način zaštićena naša proizvodnja, a pre svega proizvođači, tj. uzgajivači roditeljskih jata. Da ne bih previše vremena oduzimao, još jedanput zahvaljujem Ministarstvu finansija, Ministarstvu poljoprivrede i Odboru za finansije i molim vas iz vladajuće koalicije da u danu za glasanje izglasate ovako kako je Odbor za finansije predložio. (Tokom ovog govora poslanici SRS lupali o klupe.)
Na član 4. amandman je, saglasno članu 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Obor za finansije. Da li neko želi reč? Ne. Na član 5. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Nataša Jovanović i zajedno narodni poslanici Milica Radović i Miroslav Petković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč želi gospođica Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, gospodine ministre, zaista ne znam kako ćemo mi sada da komuniciramo, s obzirom na to da Vlada nije prihvatila ovaj amandman koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS, zato što i uz obilje materijala eventualno bih s vama mogla da razgovaram o nekih šest pitanja. Pokrenuo ih je gospodin Živica Tucić, jedan od najvećih poznavalaca prilika u našoj crkvi i verskim pitanjima uopšte, o odnosu države, uz gospodina uvaženog kolegu Slađana Mijaljevića, da se ne nađe zapostavljenim, ali pošto sada nije vreme, a vrlo bi me interesovalo da o toj temi razgovaramo, možda kroz neku izmenu i dopunu Zakona o crkvi i verskim zajednicama, jer u praksi se pokazalo u protekle četiri godine da ima mnogo problema, naročito prilikom tumačenja i primene člana 3. zakona. Možda vi izađete sada, poučeni iskustvom, možda vam bude podstrek i ovaj danas veliki praznik, i želim da čestitam svima koji slave svetog Vasilija Velikog, da se nađete pred Skupštinom kao resorni ministar, ali ne u toj ulozi dežurnog ministra, danas 14. januara, kada mi raspravljamo o zakonu koji će značiti zaista suštinu života, jednu od komponenti kako će građani Srbije da žive. Pročitala sam danas, podsetila se i pogledala neki pres-kliping od 19. novembra i pitali su poslanike pozicije i opozicije, i ne zbog toga što je poslanik SRS, ali magistar Dejan Mirović je tada novinarima jasno poručio, što se ispostavilo kasnije, a evo ovih dana u nekim kolumnama to pišu i neki poznati srpski ekonomisti, da će to biti veliki udar, usvajanje ovog zakona o jednostranoj primeni trgovinskog sporazuma na srpsku privredu, naročito poljoprivredu. Tada je dao projekciju gospodin Mirović da će to značiti oko 400 miliona evra manje u državnoj kasi, hiljadu proizvoda bez carine, a to je najveći udar na ono od čega mi živimo i od čega živi ruralno područje Srbije. Ako imamo u vidu, a tačni su ti podaci, da gotovo polovina, ali da kažemo sigurno jedna trećina stanovnika se oslanja na poljoprivrednu proizvodnju i živi od toga. Kako je to sve počelo i kako se Srbija našla u situaciji da uopšte izađe sa ovakvim jednim predlogom zakona, misliće građani Srbije da je to bio onaj poklič - ajmo, idemo, krećemo u Evropu, Božidara Đelića s ove govornice. Nije, to su direktive koje su stigle direktno iz Saveta ministara EU, od zvaničnika, od Olija Rena, Havijara Solane i svih onih koji su mesecima pre toga, u procesu dok se nije našla ratifikacija Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju i našeg osporavanja, ispostavilo se da smo bili u pravu, i mi srpski radikali, i kolege iz DSS i NS, člana 135. Sporazuma. Došli smo u situaciju da Vlada odluči, bez konsultacija sa nama, narodnim predstavnicima, da pred svoje, odnosno vaše evropske mentore, koji nas ucenjuju i uslovljavaju, izađe sa stavom da će Srbija od 1. januara 2009. godine da počne sa jednostranim primenjivanjem trgovinskog sporazuma. Suština mog amandmana koji sam predložila u ime poslaničke grupe je da se taj član 5. briše, jer kako je lepo primetio kolega Martinović, sve ovo drugo je besmisleno, ponavljanje nečega što već postoji. Naročito je smešan član 3, jer ko god je ikada uzeo carinski tarifnik u ruke, nije morao da radi u oblasti spoljne trgovine, ali taj je usklađen 1987. godine, ali pre toga svako ko se bavio time, to je jedan zanatski posao, za svakoga ko to radi, a imam nekoliko godina iskustva u tim poslovima, morao je napamet da zna carinsku tarifu koja je usklađena i, ako radite to i radite sa određenom vrstom robe, da li se bavite uvozom ili izvozom, vi morate da znate. Pošto ste tako spakovali zakon u šest tačaka, dolazimo do ovoga što je suština. Član 5, da mi srpski radikali ne želimo, i većina građana Srbije, a naročito oni koji su nosioci našeg kakvog-takvog industrijskog procesa, oni koji žive, naši srpski seljaci, od poljoprivrede, uostalom nezaposleni, svi oni na koje će ovo biti udar i atak na njihove džepove, a zaradiće uvoznički lobi koji već to radi, koji uništava srpsku privredu, zaradiće banke koje posluju pod povlašćenim uslovima, protivimo se da se on na takav način primenjuje. Onda ste možda mislili, ne vi, nego ovi ekonomisti iz Vlade, resorni ministar Dragutinović, Mlađan Dinkić, Božidar Đelić ili premijer Cvetković, da je to naša politička priča i da mi time zastrašujemo građane. Ali, to je bilo u ono vreme dok smo znali, jer za razliku od vas mi želimo da sarađujemo, pre svega, sa onima koji su nam prijatelji, pa smo i pre nego što je došlo do eskalacije ove svetske ekonomske krize slušali pažljivo i osluškivali Vladimira Putina koji je rekao da jedna tako "moćna sila" Amerika ne može da opstaje na večitom štampanju novca, nego mora da postoji industrijska proizvodnja, da postoji razvijena strategija privrede, uređeno tržište u svetskoj ekonomiji, da bi se znalo ko je ko, i zato se kasnije to desilo. Prve izjave i prvi nagoveštaji koji su nam stizali od Jelašića, a sinoć sam ga slušala sa sasvim drugačijom pričom od Mlađana Dinkića, od Božidara Đelića, bili su da je to odlično za srpsku ekonomiju, da nemamo nikakve veze i da nikakav atak neće biti na srpsku privredu zbog toga što se to dešava u svetu. Pošto je stvarno ovih 15 minuta malo, a možda i dva-tri sata, da se priča o tome šta će da se dešava sa građanima Srbije i koliko će ko biti osiromašen i koliko je ovo neozbiljan i neodgovoran potez jedne vlade, koliko je ovo nepromišljena odluka, jer u tim ugovornim obavezama, znate, ako jedna strana ispunjava sve, a druga ne treba ništa, naročito mi koji se nalazimo u ovakvo teškoj situaciji, moramo da budemo u gubitku, krenuću od prvih izjava iz oktobra i novembra, koje su bile slavljeničkog karaktera, a koje su izgovarali i ne pres-konferencijama Vlade, i na raznim emisijama i odavde Đelić sa govornice, ministri u Vladi Republike Srbije. Mlađan Dinkić je rekao da je to izuzetno povoljno zato što će građani Srbije od 1. januara 2009. godine pod izuzetno povoljnim uslovima moći da uvezu automobil iz neke od zemalja EU, pa onda ajde da se vežemo za tu priču i za ono o čemu je malo pre govorio gospodin Krasić, o ovoj novoj odluci nemačke vlade, o intervenciji od 50 milijardi u njihovu privredu, jer - ima se, može se, jer oni posluju po tom sistemu. Šta ćemo mi da uradimo kada svaki od rukovodećih ljudi u našem industrijskom, koliko-toliko opstalom sektoru, jadikuje već sada i hvata se za glavu? Ako građani Srbije, koji su verovali do 11. maja u ovu priču o Fijatu, sada vide da je to velika prevara i ako znaju da tu neće biti investicija od obećanih 700-900 miliona evra, ako su mladi i školovani ljudi, a da ne govorim o radnicima koji su pošteni i koji su krenuli putem te test probe koja je juče otpočela u "Zastavi", da nađu neko uhlebljenje, zamislite, po rečima sinoć predsednika samostalnog sindikata "Zastava", "Automobili Kragujevac", gospodina Zorana Mihajlovića, gde jedan mladi čovek koji ima 34 godine, magistar mašinskih nauka iz Kragujevca, koji uskoro treba da doktorira, nije mogao juče da prođe test kod Italijana. Od 40 postavljenih pitanja, a on je jedan od najpriznatijih mladih stručnjaka u toj oblasti, u kragujevačkoj fabrici automobila, uspeo je da odgovori na 23 pitanja, zato što su ti testovi nenormalni. Ne znam šta drugo da kažem. Juče ujutru sam upozoravala, odnosno prekjuče, Vericu Kalanović da će to da se desi i da su to ne rigorozni uslovi, nego da je očigledna namera Fijata da dezavuiše ugovor za koji i sama predsednik sindikata kaže da je radnicima nepoznanica. Zamislite, oni koji stalno pregovaraju sa poslovodstvom, koji su bili uključeni u navodno strateško partnerstvo Srbije i Fijata, ne znaju šta sadrži taj ugovor. Mi, narodni poslanici, tek samo da naslućujemo i da saznajemo ono što smo saznali, a to je da je država i te kako nagradila one koji sarađuju sa Haškim tribunalom, a to je rođeni brat, ranije pominjan, izvesni Pavle Karvan, ove Olge koja je portparol Haškog tribunala, koji je vlasnik firme "Citadel" i koja je učestvovala, odnosno posredovala u sklapanju tog famoznog strateškog ugovora. Dokle smo mi danas došli, gospodine ministre, u ovoj recesiji automobilske industrije u celom svetu, a u navodnoj nameri da se ovde započne sa famoznom proizvodnjom 300.000 automobila? Do činjenice da se Fijat kompanija, a danas dolazi njihov predstavnik i mislim da je već u Kragujevcu, bar je najavljeno da treba da dođe, zadržava na investicijama najviše do 200 miliona, a država Srbija mora da investira u infrastrukturu. Grad Kragujevac je učestvovao povodom oslobađanja od lokalnih komunalnih taksi, uređenja građevinskog zemljišta i svega onoga što smo dali kao olakšice, a država mora da uloži za svakog radnika najmanje 100.000 evra da bi on radio, a to nije 3.600, nego 2.400 zaposlenih, to su sve egzaktni podaci. Dakle, to je bila velika prevara. Agencije vrlo često rade i naručene pojedine ankete o rejtingu stranaka, ali da se zadržimo čisto na ekonomiji, ako sada prate i ako sada istražuju, to su bila dva pitanja koja su bila pred građanima - kakav bi stav građana bio prema SSP i sada imate predlog za jednostranu primenu koji će mnogo da košta Srbiju i direktno da udara na džep srpskog seljaka, na nezaposlenog, na radnika, na onog ko radi u industriji, na onoga ko će da ostane bez posla. Evo, to kažu, nemam sada vremena, gospodine ministre, ali mogu to da vam dam, vidim da su vam pripremali neki materijal, direktor Valjaonice iz Sevojna, direktor iz Grocke, razni drugi koji su na rukovodećim mestima u Srbiji, i koji kažu - referentna kamatna stopa sve veća, skup novac, 20% za finansiranje naše privrede, nemogućnost da se bilo gde izveze. Recimo, Sevojno 90% svojih proizvoda izvozi svake godine. Krajem godine, otkad je krenula ova svetska ekonomska kriza, ponuda od poznatih kupaca je smanjena za 20%, a oni gledaju kako će da održe toliki nivo proizvodnje. Recite mi gde je tu logika, zašto mi to sebi radimo i zašto mi uništavamo srpskog seljaka koji nema nikakve subvencije ili ima minimalne od države? I komunisti i kapitalisti, kao što ste vi koji potpuno liberalno i grubo idete na kapitalizaciju Srbije i na ostavljanje bez posla tolikih radnika, uvek su imali cilj da unište male farme i malog seljaka. Od tog sitnog seljaka, to će vam reći ljudi koji se ovde bave poljoprivredom, a sede i u našim poslaničkim klupama, poput mr Živanovića ili gospodina Krstina, ipak može da se preživi i taj potcenjivani srpski seljak sa malom farom treba u budućnosti da prehrani građane Srbije i ovu gladnu decu. Izričito smo protiv takve neodgovorne politike Vlade Republike Srbije. Volela bih, gospodine ministre, da se posle prvog kvartala i punjenja budžeta i primene ovog jednostranog trgovinskog sporazuma ovde pojavi kompletna Vlada Republike Srbije i da vidimo koji su to negativni efekti po srpsku privredu, a naročito poljoprivredu. Kada biste bili i vi gospodine Iliću iskreni, pa kada biste baratali podacima koji treba da se sažmu u Republički zavod za statistiku, a recimo da to bude celokupno primanje svih zaposlenih, oni rade, ustaju ujutru u pet, šest sati, svi iz kuće idu i rade u štalama, na njivama, proizvode, sve ono što oni zarade, prosek zarade u Srbiji, gospodine ministre, ne bi bio ovih 400 evra kojim se vi hvalite za decembar 2008. godine. Zato što je nemoguće je, jer oni ne mogu da prežive. Šta će sada da se desi, vratiću se, i time ću završiti, na početak priče. Kao što je rekao kolega Mirović, hiljadu proizvoda će biti bez carine, najviše onih koji se odnose na poljoprivredu. Danas je u Srbiji veliki paradoks. Vas to ne brine. Ne brine nas koji imamo zaista, ne samo prosek nego i za one koji imaju nula dinara, izuzetno visoke plate, kako ćemo da preživimo u smislu šta ćemo da jedemo, ali ako se ima u vidu, a to će vam reći svaki seljak u Srbiji, da je kroz veliku muku, seljački znoj i rad, cena proizvodnje proizvedene robe, voća, povrća, bilo koje sirovine, izuzetno niska na našem tržištu, a da za razliku od toga kada odete u prodavnicu hrana je najskuplja, je li tako, i odnosi najmanje dve trećine prihoda, odnosno budžeta svake srpske porodice, objasnite onda ko je došao na ovu fantomsku ideju da se jednostrano primeni trgovinski sporazum i da se uništi i ovo malo od čega mi živimo i kako da preživimo u 2009. godini. Prema tome, vidi se i iz ovih argumenata koje su iznosile kolege... (Predsednik: Vreme.) završavam, pre mene i na osnovu onoga što vam upućuju radnici, a dovoljan vam je ovaj apel zaposlenih u "Zastava automobilima" u Kragujevcu, da bez seljačke motike i bez ulaganja u poljoprivredu Srbiji nema oporavka. Hvala i izvinite što sam prekoračila vreme.
Gospođa Milica Radović po ovom amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, cilj ovog amandmana je isti kao i cilj svih prethodnih amandmana koje su podnele moje kolege iz DSS-a, a u krajnjem slučaju i svi poslanici koji su danas diskutovali. Oni se najkraće mogu opisati kao protivljenje jednostranoj primeni Prelaznog trgovinskog sporazuma sa EU. Ovo je još jedan u nizu nerazumnih poteza Vlade, kojim će Srbija direktno od smanjenja stopa carina da izgubi više od 300 miliona evra budžetskih priliva, a indirektno još više. Nema države u svetu koja bi u ovom trenutku izuzetno izražene ekonomske krize prihvatila da učini ovako nešto, prihvatila da donese ovakvu odluku. Umesto da svi mi uložimo zajedničke napore kako da čuvamo našu domaću privredu, koja je ionako vrlo krhka, mi ćemo ovakvim sporazumom, i to jednostranom njegovom pripremom, da stvar bude još apsurdnija, definitivno dovesti do toga da ćemo našu privredu da upropastimo. Ovakvo razmišljanje prisutno je i kod nekih predstavnika vladajuće većine. Nažalost njih je malo. Citiraću neke izjave, konkretno ministra poljoprivrede, gospodina Saše Dragina, koji je rekao da - jednostrana primena Prelaznog trgovinskog sporazuma sa EU nije u interesu naše zemlje u ovom trenutku. Prvog dana primene ukinućemo carine za oko 1.000 proizvoda, u trenutku kada ni iz daleka nismo spremni za nadolazeću konkurenciju. Citiraću takođe i izjavu gospodina Pajtića, koji je takođe rekao da bi neoprezna primena Prelaznog trgovinskog sporazuma sa EU dovela srpskog seljaka u krajnje beznadežan položaj. Pomenuću i da je poljoprivreda ubedljivo jedna od najvećih izvoznih snaga Srbije, da se godišnje izveze 1,2 milijarde evra srpskih poljoprivrednih proizvoda. Postavlja se onda pitanje, zar tih 300 miliona evra, koliko gubimo jednostranom primenom Prelaznog trgovinskog sporazuma sa EU, nije bilo dobro uložiti u samu našu domaću poljoprivredu, kako bi razvili sopstvenu proizvodnju i povećali izvozne potencijale? Ovo pitanje možda dobija još veći značaj ako se zna da je poljoprivreda jedina grana u Srbiji koja beleži trgovinski suficit. Ovakva odluka Vlade se apsolutno uklapa u sveopštu lošu ekonomsku politiku koju vodi ova vlada. Neću da govorim o svim odlukama i pogrešnim ekonomskim potezima ove vlade, jer ne želim Skupštini da oduzimam vreme, ali ću se osvrnuti samo na one koje su možda u ovom trenutku najaktuelnije. Prvo, Vlada ne samo da nije adekvatno reagovala, već je to uradila sa velikim zakašnjenjem, kada je trebalo da preuzme mere za smanjenje negativnih efekata svetske, odnosno finansijske krize. Pomenuću samo da u bankarskom sektoru, umesto da je odmah podigla nivo osiguranih depozita sa 3.000, koliko je bilo ranije, na neku cifru koju ona u tom trenutku proceni, nije morala da prihvati predlog DSS-a ukoliko smatra da on nije adekvatan, smatram da bi na taj način definitivno zaustavila ono što se desilo, a to je povlačenje 914 miliona evra štednih uloga iz banaka. Drugo, smatram da Vlada nije trebalo da potpiše odluku o Proširenom dejstvu Opšteg kolektivnog ugovora u trenutku kada je kriza već postojala, u trenutku kada je znala da u kasi nema dovoljno novca za toliko velike izdatke. Podsetiću da je to vreme kada ceo svet razmišlja o tome kako da preživi sledeću godinu i kada je ceo svet već prinuđen da primeni razne krizne mere, jer je svima u tom trenutku bilo jasno da recesija neće biti kratkotrajna, već da postoji velika mogućnost da se ona produbi, da postane dugotrajna. Istinski se nadam, ali nažalost ne mogu da ne kažem da ne postoji velika mogućnost da ona preraste u depresiju, koju smo imali prilike da vidimo početkom tridesetih, četrdesetih godina 20. veka. Mislim da nikome u ovoj sali nisu jasni motivi koje je Vlada imala na umu i u vidu prilikom potpisivanja ovakve odluke. Smatram da ozbiljna vlada ne sme sebi da dopusti ovakav kiks. Ovo će, nažalost, ostati još jedno u nizu neostvarenih obećanja ove vlade, koje je ravno onome o povećanju radnih mesta za 200.000 novih, u trenutku kada ne samo da su počela otpuštanja, nego taj talas otpuštanja ne može da se zaustavi. Upravo je to razlog zašto sam podnela ovaj amandman na vreme, da bih prosto sprečila da Vlada učini još jedan ekonomski promašaj. Hvala vam.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? Gospodin Nikolić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, izgleda da bi trebalo češće ministar vera da bude predstavnik Vlade, pošto je atmosfera u Skupštini mnogo prihvatljivija nego kada neko drugi od ministara ili predsednik Vlade ovde prisustvuje. Dakle, radi se o amandmanu narodnog poslanika Milice Radović, koji je u stvari slika današnje savremene političke scene u Srbiji, slika odnosa vlasti i opozicije prema celom svetu, a ne samo prema evropskim integracijama. Poslanička grupa Napred Srbijo ne tretira Srbiju kao zemlju koja jednostrano treba da sarađuje sa samo određenim zemljama u svetu. Dakle, oduvek smo govorili da Srbija treba da ima više vrata, kao što je sveti Sava rekao - Srbija je istok na zapadu, zapad na istoku. Oduvek smo govorili da uz saradnju sa prijateljima treba obezbeđivati saradnju i sa onima koji su nam manje prijatelji. Zbog toga smo i bili spremni da prihvatimo Sporazum o pridruživanju, sa amandmanima koje je Vlada usvojila, međutim, samo politička situacija nas je sprečila da učestvujemo u izglasavanju tog sporazuma, ali je ono što je potom usledilo, što čini Vlada Republike Srbije, veoma loše i za sam sporazum, i veoma loše za odnos građana Srbije prema jednom dobrom sporazumu. Naime, mi treba da sarađujemo sa EU. Onaj ko kaže da možemo da preživimo bez te saradnje može samo da se desi da je pao juče s Marsa, i da ne zna situaciju u zemlji, i da ne zna finansijske tokove, i da ne zna koliko je privatizacija u ovih osam godina ušlo u ruke ili zemalja ili pojedinaca iz EU, da ne zna koliko smo se već uvezali prihvatanjem različitih aranžmana, sporazuma, međudržavnih ugovora. To je jedna strana medalje. Druga strana medalje je ovaj zakon. Zaista je neshvatljivo, da su ga deca pisala, posebno ovaj član 5, ne bi ga ovako napisala. Najpre, zakon je povučen i Vlada je 31. decembra dostavila novi zakon. Za ovu odredbu o kojoj želim da govorim Vlada kaže - ako prelazni sporazum ne stupi na snagu do donošenja ovog zakona, primenjivaće se mere iz prelaznog sporazuma, recite mi ko je to u Vladi očekivao da od 31. decembra do 14. januara prelazni sporazum bude ratifikovan u zemljama članicama EU? Što se igrate sa nama? Dakle, uopšte nije postojala mogućnost da taj prelazni sporazum bude ratifikovan u drugim zemljama. Pazite dalje, čak i da je stupio na snagu, prestale bi da važe odredbe ovog zakona, ali vi u stavu 2. kažete ono što nikada još predlagač nije govorio, da ovaj zakon sam sebe poništava u slučaju donošenja nekog drugog zakona. Toga nije bilo u ovoj skupštini za svih ovih 18 godina višestranačja. Može da bude donet zakon čijim se nekim odredbama poništavaju odredbe nekog drugog zakona, ali da zakon kaže - biću poništen ako jednog dana usvojite neki drugi zakon, toga još nije ni bilo. A sada sama odredba člana 5. To je udvoričko ponašanje prema EU. Razumeo bih da ste vi rekli - od danas u Srbiji će svi filmovi da budu snimani na engleskom jeziku, rekao bih - evo, ulizuju se EU, ali neće mnogo da nas košta. Učićemo decu da gledaju filmove na engleskom, učićemo ih srpskom jeziku na neki drugi način, pa šta bude. Ali, vi ovde direktno ulazite u srž, u biće, u osnov građanina Srbije, a prvenstveno bih rekao srpskog seljaka. Uništavate ga jednostrano. Neće EU da ga uništi, nego vi koji ste na vlasti, vi koji ste mogli da pročitate izjavu Angele Merkel. Rekla je - u ovoj finansijskoj krizi, svaka država članica EU braniće se sama. Tolike su razmere krize. Toliko će biti u EU ugroženi proizvođači. Vi sada odobravate uvoz roba iz EU, ne aviona, ne televizora, ne frižidera, nego luka, krompira, jestivog ulja, svega onoga što mi ovde proizvodimo teškom mukom i skuplje nego u EU. Vi to odobravate sa uvozom po odredbama Prelaznog sporazuma i to će biti jeftinije nego naša roba, i to će da preplavi naše tržište, i naš će seljak da se uhvati za glavu. Ne znam čemu ovo ponašanje prema EU? Da li je to ko od vas tražio? Hajde da vidimo kako se taj zove koji je to tražio. Da li su to od vas tražili uvoznički lobiji? Jesu. Hoće li nekima iz Vlade, nekima iz firme G17 plus ili još kome dati novac za to? Da, daće novac, daće mnogo novaca. Da li je zaista toliko važno da nekoliko ljudi koji harače Srbijom dobiju novac ili je mnogo važnije da Srbija preživi najtežu godinu, verovatno najtežu godinu, težu od 1952. godine kada sam rođen, kada je sve živo bilo gladno. Ovo više nije stav, odnos da li je tvoja stranka na vlasti ili u opoziciji, ovo je odnos, dragi moji narodni poslanici, svakog od vas prema Srbiji, prema njenim građanima, prema njenoj budućnosti. Nemojte da vas stranka obavezuje da izglasate ovaj član 5. ovog zakona. Molim vas, mislite na to da se budućnost odvija i za Srbiju, a ne samo za EU. Smenjivaćemo se mi na vlasti, vi i mi naprednjaci uz stranke koje su nam bliske po ideologiji i programu i koje odluče da sarađuju sa nama. Ne mogu nikog da teram motkom da sarađuje sa veoma jakom opozicionom strankom. Ali, nemojte da nam ostavljate zakone koje ćemo morati da poništavamo. Ostavite zakone koje ćemo da izvršavamo ili da ih poboljšavamo. Nemojte da nas terate da onoga dana kada se održe prvi sledeći izbori i kad zamenimo uloge da prve sednice Narodne skupštine posvećujemo poništavanju štetočinskih zakona. O tome razmišljajte sada. Ne otvarajte kapije Srbije, nosimo se mišlju da vam predložimo da ih potpuno zatvorite za uvoz roba. U aprilu ćete se toga setiti, u aprilu ćete zatvoriti te kapije, zatvarajte ih danas. Vi širom otvarate kapije za robu iz EU. Baš je njima stalo do našeg tržišta. Ne, vi time pokazujete da smo spremni da budemo sluge. Nemate većinu među građanima Srbije koja želi da budu sluge. Imate većinu koja želi da živi slobodno, ali i da se ne boji tuđe kazne i tuđe odmazde. Veličina političara je u tome da svoju državu vodi tako da mu se narodni ne plaši, ali i da mu se narod ne oseća poniženo i uvređeno, da mu se narod ne oseća kao sluga nekoga ko je ucenio njegovog predsednika ili njegovog predsednika Vlade. Zato poručite vođi, koji je obezbedio gas, koji će da sačuva KiM, koji je obezbedio budžet, da Srbija ne postoji samo zato da bi se on slikao, Srbija postoji zato da bi oni koji su najumniji, koji su spremni najviše da joj daju, da bi je vodili. Vi polako gubite taj kurs, polako gubite orijentaciju šta je to Srbiji potrebno da bi bila dobro vođena. Nisam vam ja kriv, a gledajte kako se izbori munjevito približavaju i znam da mnoge poslaničke grupe samo strah od izbora tera na ponašanje koje sada ispoljavaju, ali šta ćete, ništa lepše od izbora nema. (Tokom ovog govora poslanici SRS lupaju o klupe.)
Najpre se javio gospodin Šormaz, pa gospodin Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, verovatno je ministar vera ovde sa nama zato što, kada smo videli ovaj zakon, većina nas se prekrstila i rekla: Bože pomozi, šta ovo poslaše u Skupštinu. Onda poslaše tog ministra, mada se ne trudi da izađe i da sa nama polemiše, da nas ubedi, barem nas iz opozicije, da nije tako strašan ovaj predlog zakona i da neće po Srbiju biti toliko strašno da se primenjuje, kao što, koliko vidim, cela opozicija tvrdi da će biti. Ovde nisu uopšte u pitanju evropske integracije: da ili ne. DSS je, dok je bila izvršna vlast u zemlji, toliko uradila na putu evropskih integracija da sadašnja izvršna vlast, ovako nesposobna, trebaće joj jedno 30 godina da stigne te tri godine, koliko smo mi uradili dok smo bili izvršna vlast u Srbiji. Međutim, DSS se uvek zalagala, i pored saradnje sa EU, i za saradnju sa Rusijom, sa SAD, sa državama koje imaju najveći privredni rast u poslednjoj deceniji u svetu, kao što su Kina, Indija, Brazil, da primenjujemo u našoj zemlji sve ono pozitivno iz iskustava tih zemalja, a ne samo ono što je politika EU. Kakva je politika EU prema Srbiji vidimo svakog dana. Nije neevropski reći da se sa nečim ne slažete i da nešto što vam se nameće nije dobro. Jednostavno, ovo što se sad radi je loše, ne zbog evropskih integracija, loše je zbog Srbije, loše je zbog srpske privrede, loše je zbog građana države Srbije. To je izuzetno loše. Primena ovoga će nas usporiti i usamim tim evropskim integracijama, jer će naša privreda zbog ovoga doživeti velike udarce i onda neće biti spremna da se u punoj meri uključi u tu veliku evropsku porodicu onako kako treba, kada jednog dana postane član EU. Rekao sam primer IMT-a. Govorili su poslanici DSS-a o tome. Na koji ćete način objasniti radnicima IMT-a zašto gube posao, zašto gube tržište, jer će se to desiti kada se primeni ovaj zakon, ako ga usvojite? Zbog toga vam smeta i Skupština, zbog toga govorite o opstrukciji Skupštine, zato što kontrolišete elektronske medije u zemlji, pričate priču, naročito ovaj preko puta - predsednik Republike, koji sve govori kao fino, lepo, sada on brani radna mesta. Ono što je obećano - 200 hiljada radnih mesta, od toga nema ništa, ali će on ispasti badža kada u Srbiji 200 hiljada ljudi izgubi posao jer, bože moj, nije izgubilo dva miliona, pa će reći ovima ostalim, da nije bilo mene i vi biste izgubili posao, samo 200 hiljada je izgubilo. To je spinovanje koje vi radite. Zato vam smeta Skupština, smeta vam da se čuje istina. Zbog toga govorite o opstrukciji, zbog toga govorite o Poslovniku. Ko vrši opstrukciju? Vi. Prekjuče vas nije bilo 126 da počnemo u 10.00 časova, jutros vas nije bilo na Zakonodavnom odboru da bi doneo mišljenje i niste imali kvorum da bismo počeli u 12.00 da radimo. Vi vršite opstrukciju parlamenta. Vi ste nesposobna skupštinska većina, Vlada je nesposobna i štetočinska vlada po državu Srbiju. Ovaj zakon će napraviti velike štete, i to ne samo ovih 300 miliona evra, o kojima se priča. To nije jedina šteta. Mnogo veća šteta će na tom gubitku biti još veći gubitak i povećanje broja nezaposlenih u Srbiji, gubitak radnih mesta. To je činjenica. Ugrožavanje srpskog sela, ugrožavanje privrede i jačanje, iz svega ovoga, samo malog broja bogatih pojedinaca. Vi samo o njima vodite računa. U prepodnevnoj raspravi sam rekao primer i sada ga navodim, šta znači to smanjenje carinske stope na uvoz automobila iz EU? Praktično, to znači da automobil, i to skroman automobil iz EU, koji košta 20 hiljada evra, sada će koštati 18 hiljada. Pa, onaj ko u Srbiji ima 18 hiljada, taj ima i20 hiljada da kupi automobil. Upravo tu razliku će platiti građani Srbije, onaj siromašniji sloj Srbije, jer podižete akcize, razmišljate da podignete PDV. Cela Evropa spušta PDV, spušta kamatne stope, samo vi ni da spomenete. Kaže prekjuče ministar, koji je bio ovde prisutan, ne danas prisutni - nemojte da otvaramo temu PDV-a. Hoćemo da otvorimo. Zašto se tu ne ugledate na EU? Kako može tu da se spušta PDV da se pomogne privredi, svako vodi računa o svojoj privredi, ne vodi se globalna, ne vodi se neko proevropsko rešenje svetske ekonomske krize, nego svaka država u EU rešava na svoj način problem koji ima, jer su različite, samo kod nas se uopšte ne razmišlja o smanjenju PDV-a, da se pomogne privrednicima, da se rastereti opterećenje koje oni imaju, da ne bi otpuštali radnike. Ne, o tome vi ne razmišljate, vama je samo bitna realizacija budžeta. Problem je broj poslanika. Uštedećete 138 miliona dinara na godišnjem nivou. O tome pišete, a koliko potrošite mesečno na heftalice i papir, koliko imate savetnika u 28 ministarstava, najveća Vlada u Evropi, koliko imate savetnika za četiri potpredsednika i predsednika Vlade, koliko u odnosu na poslanike? Samo je parlament kriv. (Predsednik: Vreme.)… evo, završavam. Znači, još jednom ponavljam, ovaj predlog zakona u interesu Srbije moramo da odbacimo, ostavimo sve na onome kao što je do sada bilo, prihvatimo ove amandmane, odbacimo ovaj predlog zakona, jer ovim predlogom zakona Srbija pomože EU i to je činjenica, a ne EU Srbiju. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Šormaz. Gospodin Zoran Krasić ima reč.
Verovatno je član 5. najvažniji član ovog predloga zakona. Međutim, u tom skrivanju potkrala se i jedna greška, a ona je te prirode da ona ne može u stvari da se sakrije. Postavlja se pitanje, da li je to obična greška, mentalna greška ili opet neka kupovina vremena, ili opet neka trgovina. Ovaj član je u vezi sa onim što se dešavalo pre nekoliko meseci, u septembru prošle godine, kada je ovde ratifikovan taj sporazum sa EU i ovaj prelazni trgovinski sporazum. To je jedna dimenzija. Ta dimenzija može da se protumači jedino na sledeći način, da kada sve države članice EU ratifikuju taj sporazum, on bi morao da stupi na snagu i da postane obavezujući pravni akt. Verovatno bi postao i sastavni deo našeg ustavno-pravnog poretka. Moram da vas podsetim da, bez obzira na sve aktivnosti koje su bile vezane za taj sporazum, počev od one hemijske olovke u levoj ruci, pa preko parafiranja, pa potpisivanja, onog dana kada ste se obradovali da ste potpisali, da je nešto epohalno urađeno, sutradan je došla informacija da oni koji su bili vaši partneri prilikom potpisivanja to ne prihvataju, da se to odlaže do daljnjeg. To nije prvi put da Boris Tadić kukurikne, veliki diplomatski uspeh itd, a da već sutra dobije šamarčinu, ajd što se on okreće, nego se i cela Srbija tumba, i medijski, i ekonomski, i politički. Samo da vas podsetim, kako ne bi bilo neke nedoumice, tada se zaključilo da taj sporazum se ne primenjuje na teritoriji Kosova i Metohije i onda je u Zakonu o ratifikaciji tog sporazuma dograđen jedan član koji pomaže, pre svega, Vladi Republike Srbije i državnim organima Republike Srbije kako da se tumači taj sporazum sa gledišta teritorije na kojoj treba da se primenjuje. Sećate se šta se desilo sve povodom tog člana zakona, odnosno tog amandmana. Sećate se da prvo niste prihvatili, onda ste prihvatili i onda je neko odahnuo, pa nije glasao za taj zakon. Desile su se mnoge stvari posle toga. Vidite i sami da svi oni koji nisu glasali za taj predlog zakona bili su u pravu. Pošto očigledno taj sporazum i ta koprodukcija sa EU nije mogla legalno da stupi na snagu, onda zna se kakav je princip. Mora neko pre vremena da kukurikne. Kukuriknuo je Hajdi. Rekao je, šta oni nas uslovljavaju, mi ćemo to jednostrano da primenimo, rekli smo to će biti strašna šteta za Republiku Srbiju. EU nema potrebe da insistira na tom sporazumu. Ona uopšte ne treba da se žuri kada će da ratifikuje, oni to nikada neće da ratifikuju i svi vi to dobro znate. Neće da ratifikuju. To nije njihov interes, a mogao bih reći ni civilizacijski interes zato što postoje veliki problemi i velike barijere. Poslužilo im je da ispostave neke nove političke zahteve. Ovde ste ih jedva dočekali. Saradnja sa Haškim tribunalom i cela koprodukcija vezana za Euleks. Vi predano radite na tome, maksimalno, vi plaćate, vi nagrađujete, vi afirmišete. Potpuno sam siguran da iz DS, ma koliko da imate članova, ne verujem da su trojica videli drugu izmenjenu optužnicu koja je podneta protiv Radovana Karadžića. Samo da vas podsetim, pogledajte tu optužnicu, jer vi ste vlast, jer vi idete u Međunarodni sud pravde u Hagu da zastupate Srbiju u sporu protiv Hrvatske po tužbi za genocid. Šta radite, bre, ljudi? Nama uopšte nije potreban ni Solananiti bilo šta. Veću štetu vi nama pričinjavate, i ekonomsku, i moralnu, i državnu, da ne pričam o tome gde je otišlo dostojanstvo. Kada se to ukombinuje sa ovim vašim medijima, onda i vi možete da postanete žrtva vaših medija. Danas je jedan član DS, sutra će neki iz G17 plus, danas je i Maraš stradao zato što autonomaše Tadić više ne podnosi, mora malo da ih spusti na zemlju. Ne biraju se sredstva. Šta treba da prođe? Šta je to veliki politički interes zbog čega sve ovo mora da se uradi? Duplo golo. Ništa. Zamislite kako ste srozali EU, da je jedan naš veliki privrednik odavde organizovao, ljut, sastanak u Briselu i rekao, izvinite, molim vas, vi u Briselu, mene ovi mali pilićari što se vode kao da su neka vlast, uslovljavaju, ne mogu da se razvijam, tražim da EU stane iza mene, platio, organizovao sastanak, pa čak i na engleskom, priveo čak Olija Rena, da da podršku njegovom projektu. Njegov projekat, imam para, mogu da uvozim, mogu da držim monopol, mogu da završavam i zbog tog monopola ekonomskog, finansijskog, bankarskog, i proizvodnog, i trgovinskog itd, svi ste vi zatočenici. Zato ste vi na tajnoj sednici GO DS u Subotici razmatrali kojim merama treba da podržite, jer on zapošljava 20.000 radnika. Kada bi se on ponašao kao oni koji su kao rezultat svog ponašanja imali ove šatore ispred zgrade Predsedništva, onda bi to bila velika tragedija za Republiku Srbiju. U načelnoj raspravi sam vas obavestio da u članu 1. Predloga zakona, ako ste hteli nešto ozbiljno da radite, onda ste pre ove reči "sporazum" morali da napišete reči "zakon o potvrđivanju". Zakon o potvrđivanju nas obavezuje. Ako ste išli na ovu varijantu sa članom 5, gde ste naveli da postoji nešto što samo sebe može da uništi, međutim, ne znam ko vam je pisao ovo obrazloženje. U obrazloženju zakona kažete, donošenje zakona neće bitno uticati na nivo prihoda budžeta Republike Srbije po osnovu carinskih opterećenja. U vašem odgovoru povodom amandmana na član 5. ovog zakona vi iznosite potpuno suprotnu argumentaciju. Samo da navedem, kažete - privredni subjekti u Republici Srbiji već od 1. jula 2008. godine su se pripremili na uslove oštrije konkurencije zbog smanjenja zaštite domaće proizvodnje. Kažite mi, molim vas, ko se to pripremio. Kažite mi koja se fabrika u Srbiji koja je proizvođač pripremila za period kada će počne da se primenjuje ovaj zakon i kada će bez carine ili sa malom carinom da uvoze robe iz inostranstva, a on se organizovao, smanjio troškove, organizovao proizvodnju, da konkuriše tim proizvodima. Tvrdim vam, takav na tržištu Republike Srbije ne postoji. Šta dalje kažete? Takođe, privredni subjekti su očekivali uvoz robe, pa ste stavili (naročito sirovina i repromaterijala), po sniženoj stopi carine već za 2008/2009. godinu. To su oni već ukalkulisali. Gde vam je ta sirovina? Gde vam je taj repromaterijal koji ćemo da uvozimo po boljim uslovima nego sada? Što makar niste iz tog privrednog sporazuma, koji glorifikujete članom 5, izvukli 70 stavki sirovine i repromaterijala, i rekli, menja se, stopa je bila, ne znam, 3%, a sada će biti 1%. Pa kada govorite o polovnim automobilima, pa vas mi kritikujemo, a vi kažete, molim vas, prednost ovog sporazuma, pogledajte koliko su niže carinske stope za repromaterijal i sirovine. Ni tu vrstu mangupluka ne želite da demonstrirate. Onda se u zakonu o dopunama Zakona o carinskoj tarifi poziva se Vlada na Memorandum o budžetskoj politici, a u Zakonu o rebalansu budžeta i u Zakonu o budžetu samo na jednom mestu su pomenute reči Memorandum o budžetskoj politici. Tu opet kažete da ste sve već pripremili za to. U startu kažete znamo da postoje negativne posledice primene ovoga, ali kažite šta je to veliko, krupno što tek treba da dođe, zbog čega je potrebna ova vrsta žrtve. Žrtvuje se poljoprivreda, žrtvuje se naša industrija, žrtvovali ste i KiM, sada pripremate Vojvodinu, jurite ovo za Hag, pa čak i plaćate cinkaroše i one koji će da uhvate, sve radite negativne stvari. Kažite nam koje je to veliko dobro koje treba da nas zapljusne u uslovima svetske finansijske krize. O tom velikom dobrom što treba da dođe ne razmišlja ni Francuska, ni Nemačka, a oni su neki navodno motori EU. Oni kažu, molim vas, krpimo se da preživimo. Šta će da se desi, Talijani otpuštaju, Nemci pripremaju otpuštanje, bankarski sektor uzdrman, finansijsko tržište uzdrmano. Oni priznaju da su u problemima a vi kažete ne, moramo ovde malo da kaliramo, jer doći će nam velika dobit. Od koga? Od ovih što priznaju da su u krizi? Znate, oni verovatno ne mogu da kriju krizu svoje države i oni se vama dive kako ste uspešni u toj vrsti virtuelnosti. Sve je lepo, sve je divno, upalite Pink, upalite ovu, upalite onu televiziju, sve je lepo, pevačice, evo i sad imamo Razvojni put Žarka Jokanovića, hedonizam, super, Grand, zabava, Veliki brat, tajfuni, orkani, hajde da zabavljamo, hajde brže forum, da vidimo da li je pas ujeo poslanika ili je poslanik ujeo psa. Dokle? Dok nas neko ne obavesti da smo propali skroz. A vi morate da odgovarate. Morate da odgovarate zbog ove uporno loše i pogrdne politike koju vodite. Na svim poljima su samo negativni rezultati, nema nijednog pozitivnog, politika prema Kosovu i Metohiji, džabe zakletve, džabe Ustav, džabe i onaj amandman na onaj zakon, ništa se ne primenjuje tamo, sve što ste rekli da će da se primeni ne primenjuje se. Propisa Unmika nema, službenika Unmika nema, naših propisa nema. Šta se primenjuje? Propisi samostalne nezavisne države Kosovo, i to se finansira sredstvima EU, da se ojača pravni poredak, da se oni nauče kako da vladaju, da se ustoliče, a vi ćete pred Međunarodnim sudom pravde u Hagu da izdejstvujete savetodavno mišljenje. Ovamo proganjate ljude, klečite, molite. Pred kim? Koja korist? Da li ima neka korist? Zašto to radite? Ko je to vas toliko ucenio? Od koga trpite taj strah? Morate da odgovorite. Vaši potezi su nelogični, na stranu neustavni, zakoni su vam loši, ekonomski neopravdani, ugrožavate socijalno stanje, sve to stoji, ali koja je to planetarna sila koja je vas pritisla? Da li možda očekujete još veću štetu? Da li računate moramo ovo da uradimo, ako to ne uradimo biće šteta još veća? Koja? Pristupni fondovi? Zaboravite ih, nema pristupnih fondova. Da li sve ovo radite zbog obećanih 500 miliona evra kredita MMF? Da li znate koliko boli glava kada MMF finansira nešto. I kako će da se potroši, za koje namene, ko će da stavi šapu na to. Koji koridor? Iks, ipsilon. Ili fond za kapitalne investicije AP Vojvodina, pa ćete onda da hapsite onog gradonačelnika i onog Zorana zato što se suprotstavljaju autonomašima, a ovamo ih predstavljate kao kriminalce, a sada se hvatate za glavu sa njima, morate da ih pustite iz pritvora jer nema toga što ste hteli da dokažete, a ne smete da udarite na OMV i na ove druge? Koju vi to politiku vodite? Ko je gazda ovde? Gazda je onaj ko vas plaća, gazda je onaj ko vam garantuje da će u izbornoj kampanji da vam pomogne da opstanete na vlasti. Gazde su ko: oni koji kreiraju medijsku sliku Srbije. Zašto? Da bi ovi i ovakvi, i ova politika ostala, a to je loša politika za Republiku Srbiju. Nemate nijedan pozitivan rezultat u Republici Srbiji od 25. januara 2001. godine, nema ga nijedan. Možda u tvojim kolumnama, u tvojim kolumnama sigurno ima, ali ima i drugih kolumnista, ali to je već druga vrsta stvaralaštava, a ne socijalnog i političkog odgovornog stvaralaštva.
Zahvaljujem. Gospodin Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, bliži se rasprava o zakonu o Prelaznom sporazumu o trgovini i trgovinskim pitanjima, ali nažalost još uvek nemamo odgovor na mnoga pitanja koja su poslanici postavili u prethodnoj raspravi niti od Vlade, niti od naših kolega koji su u vlasti, pa ni od samog ministra, a jako je puno pitanja u vezi ove jednostrane primene sporazuma, jako puno pitanja koja treba da obrazlaže, odnosno jako puno odgovora su nam potrebni ne samo nama poslanicima, već građanima Srbije jer se o njihovim parama radi. Zbog čega Srbija treba jednostrano da prihvati ovaj sporazum? Koji su razlozi za to prihvatanje? Koji su interesi Srbije? Ko ima koristi od ovog prihvatanja? Da li je normalno da Srbija, da srpska sirotinja finansira EU? Da li je normalno da otvaramo svoje tržište za EU, a da s druge strane EU ne otvara svoje tržište za našu robu? Da li je normalno da Srbija, što bi se narodski rekli, tovi masnu gusku? Na ta pitanja dosad nismo dobili odgovor od Vlade, nismo dobili odgovor od skupštinske većine. Mnogo je pitanja, jedno od njih je recimo da li je Vlada ucenjena od strane EU, da li je razlog za ovo jednostrano prihvatanje sporazuma činjenica da u protivnom nećemo dobiti krediti od evropskih banaka. Da li je gospođa Dijana Dragutinović, ministar finansija, planirala da podiže porez na dodatnu vrednost, PDV, sa 18 na 19 procenata, da bi nadoknadila ovaj novac? Radi se o istom iznosu koji ćemo tek tako da bacimo kroz prozor, da poklonimo EU. Prilika je da vas na kraju ove rasprave podsetimo i da u budžetu imate deficit od nekih 49 milijardi dinara, da za javni dug treba da pronađete još nekih 50 milijardi dinara, da to morate da namirite iliod privatizacije ili od novih zaduživanja. Što se tiče privatizacije biće puno problema. Svesni ste da nema stranih investicija, da će biti jako teško nastaviti proces privatizacije i da ćete priliv u budžet od strane privatizacije imati jako mali. Moraćemo da idemo na nova zaduženja. Da li s jedne strane treba kao država da zadužujemo građane Srbije, a da novac građana Srbije, s druge strane, bacamo kroz prozor? Dvadeset pet milijardi dinara, to je novac o kome se radi, to je nekih 250, a i više po ovom sadašnjem kursu, miliona evra, to je nekih 25 do 30 evra po stanovniku Srbije, to je preko 100 evra po svakoj četvoročlanoj porodici u Srbiji. To nije mali izdatak za građane Srbije, to nije mali izdatak u ovom trenutku kada pogubne efekte svetske krize tek očekujemo. Rekao bih da ako uzmemo da je prosečna cena jednog radnog mesta 10.000 evra, a znatno je manja u Srbiji, ovim parama možete da otvorite 25.000 radnih mesta. Govorite o tome kako se borite za radna mesta, za očuvanje radnih mesta, a tek tako se odričete 25.000 radnih mesta. Što se mojih Jagodinaca tiče, to je 250-300 radnih mesta, što se Pomoravaca tiče, to je preko hiljadu radnih mesta. Da li oni tek tako, bez ikakvog obrazloženja Vlade, bez ikakvog obrazloženja skupštinske većine treba toga da se odreknu? Da li mi narodni poslanici, da li kao narodni poslanik iz Jagodine mogu tek tako da glasam za ovaj zakon, da izađem tim ljudima pred oči sutra, prekosutra, u toku vikenda, kada se budem vratio u Jagodinu? Da li to mogu da urade i ostale moje kolege iz poslaničke grupe Napred Srbijo iz SNS Tomislava Nikolića? Sasvim sigurno ne možemo. Može biti da ste i mogli da nas ubedite da podržimo ovaj zakon da ste imali ozbiljna obrazloženja. Podsetio bih vas da ovo nije sve, da usvajanje ovog zakona u svakom slučaju, najverovatnije već na proleće, znači i nove poreze, da znači inflaciju, da znači pad životnog standarda svih građana, najverovatnije rast potrošačke korpe za neke 2.000 ili 2.500 dinara i u svakom slučaju gubitak novih radnih mesta zbog liberalizacije uvoza svega i svačega. Postoje li za ovu odluku politički razlozi? Da li smatrate da ćemo jednostranim prihvatanjem ovog sporazuma umilostiviti Holandiju, da sve ovo nije jedna politička igra da se izvrši dalji pritisak na Srbiju kada je u pitanju status Kosova? Da li stvarno verujete da ćemo mi ući u EU pre ostalih zemalja sa prostora Balkana, da to neće biti u paket aranžmanu? U svakog slučaju, mislim da je mnogo velika šteta od prihvatanja ovog zakona, da ni na koji način niste obrazložili vaše zahteve za jednostranu primenu trgovinskog sporazuma. Želeo bih na kraju samo još par reči, radi se o pregovaračkoj pozicija sa koje ćemo mi da startujemo. Posle prihvatanja ovog zakona i posle jednostrane primene trgovinskog sporazuma biće znatno lošija, jer 80% pitanja koja dotiču Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju odnose se na carinsku politiku, odnose se na slobodnu trgovinsku zonu. Prema tome, naša pozicija u nekom daljem pregovaračkom procesu koji je pred nama biće znatno lošija. Vi idete na štetu, ne samo ekonomsku, već i političku Srbije i srpskog naroda. Za SNS Tomislava Nikolića ovaj zakon je neprihvatljiv. (Tokom ovog govora poslanici SRS lupaju o klupe.)
Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u jednoj domaćoj a sada popularnoj seriji jedan glumac kroz ulogu seljaka reče svom sinu - sine moj, ti si mi ministar za propast. Sinovi naši, a ministri u Vladi, možda bez izuzetka su Vlada propast, i nema druge definicije. Naravno, sledeći izbori će pokazati nešto drugo i građani Srbije umeće da iskažu svoje poverenje ko treba da ih vodi. Mi danas imamo na dnevnom redu amandmane po Zakonu o carinskoj tarifi, ali nije li bilo neozbiljno, kolege narodni poslanici, bez obzira kojoj političkoj stranci pripadate, da je obrazloženje od strane ministra za Nacionalni investicioni plan za sedam zakona trajalo četiri minuta i 12 sekundi? Gospodine Iliću, malo bolji referent u svakoj firmi računovodstva u Valjevu dao bi bolje i celishodnije obrazloženje, a navodno po oceni ministra gospođe Kalanović nije trebalo više, jer se raspravljalo kada je bio na dnevnom redu Zakon o budžetu Republike Srbije za 2009. godinu. Mi sad imamo na dnevnom redu sedam zakona i jedan je izuzetno štetan i opasan po građane Srbije, ovaj o kojem sad raspravljamo i ovde je postavljeno niz pitanja, i ma koliko čovek da se koncentrisao da pronađe pravi odgovor zbog čega je ovakav zakon predložen, teško je dati pravi odgovor. Da li to samo EU zahteva donošenje ovakvog zakona? Mislim da ne zahteva samo EU, nego u ovoj našoj teškoj situaciji, a posebno od 2001. godine, jer znate, ljudi bez morala, gospodine ministre, uvek je bilo, uvek će i biti, ali oni su se posebno negovali od 2001. godine, i oni čini mi se, prepoznajem njihovu ulogu, tu pokušavaju u ovom siromaštvu i u ovoj bedi za građane Srbije da još nešto profitiraju. Činjenica da se ovim zakonom predviđa smanjenje carinske stope na uvoz novih i polovnih automobila sa 20% na 12,5% ukazuje dovoljno da to ne može da bude samo stav EU, nego i pojedinih, pre svega tajkuna koji se bave uvozom tih automobila, bilo starih ili polovnih. Ovde sam čuo jedan veoma interesantan komentar i ja ću ga upodobiti ovoj priči, vezano za ovaj moj amandman koji sam podneo na član 6, a on je logičan nastavak amandmana koje su podnele kolege iz SRS, naravno u sličnom sadržaju su podnosili amandmane i poslanici DSS. Predlažem da se član 6. briše. Praktično ovaj zakon nije trebalo ni predlagati, i ništa dobro, ama baš ništa dobro za građane Srbije on neće obezbediti, izuzetno za neke pojedince. Smanjenje carine mora da dovede, poznato nam je da se budžet puni iz poreskih i neporeskih prihoda, i direktno će uticati na povećanje poreza i akciza. U slučaju povećanja poreza i akciza stvara se povoljnija klima za sivu zonu trgovine i prometa dobara i usluga, što je neko rekao - baš ovaj zakon sprečava to, a mislim naprotiv. Ako znamo da će značajan deo sredstava manje stići u budžet Republike Srbije zbog ovog i ovakvog zakona, da bi država funkcionisala mora se preko poreza i akciza to nadoknaditi. EU je možda tražila ovakav zakon, možda i ne, možda su pojedine zemlje članice, i kad neko hoće da kaže - Srbija mora da sarađuje i sa istokom i sa zapadom, pa mora pojedinačno, i treba da idemo u saradnju sa svim zemljama sa kojima možemo to da radimo, ali ako je nemoguće u ovom momentu, a pokazalo se eksplicitno da je nemoguće, jer Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, koji je ova skupština usvojila, nije bio prihvaćen od svih zemalja članice EU, pa logikom jednog zemljoradnika ili seljaka kaže on - jedan čovek ne počinje graditi istovremeno 27 kuća ili pet, ukoliko ima pet sinova, nego jednu po jednu. Mi smo mogli da pravimo saradnju sa onim zemljama iz EU na ekonomskom planu i pogledu koje to žele i koje imaju korektan odnos prema Srbiji. Pored ekonomskih problema i ekonomskog značaja da se ovaj zakon ne usvoji, mislim da nema poslanika, bilo da pripadaju poziciji ili opoziciji, koji nisu duboko svesni da je ovaj zakon štetan, ali naravno, oni će glasati onako kako treba, jer podržavaju Vladu, i nijedan drugi zakon nije očitiji koje će sve probleme doneti građanima Srbije kao što je to ovaj. Vi kolege iz DS, G17 plus, takođe niste za ovakav zakon, ali ćete glasati zato što to vaša partijska disciplina nalaže. Mi na to ne možemo mnogo uticati, ali možemo ukazati i vama i građanima Srbije datreba pokušati izbeći ove štetne posledice koje će da nastupe po građane Srbije nakon usvajanja ovakvog zakona. Ovde ima i pravnih problema za ovakav zakon, jer ste u obrazloženju rekli - ustavni osnov za donošenje ovog zakona jeste određena odredba Ustava Republike Srbije. To je osnov za Narodnu skupštinu da može da donosi zakone, ali nije osnov doneti takav zakon gde će Narodna skupština preneti određene obaveze i odgovornosti, rekao bih benefit na Vladu Republike Srbije da može najkasnije u novembru za tekuću godinu da vrši usklađivanje i da ima odnos prema integrisanim tarifama. To je prosto nemoguće. Mi ne želimo da Vlada Republike Srbije vlada na osnovu uredbi. Imali smo jedan period i pokazao se kao veoma loš. Ukoliko se ovakav zakon usvoji i prihvati, najviše problema i štete će naneti našim poljoprivrednim proizvođačima, odnosno seljacima u Srbiji. Vi to znate da je tako, ali nije problem što će u budžet Republike Srbije samo oko 260 miliona evra biti manje ubrano po osnovu ovih prihoda koji više neće postojati, nego je veći problem što će ljudi ostajati bez svojih prihoda. Seljaci ne traže zaposlenje, oni traže da država vodi brigu o njihovim proizvodima i kada se pojave određeni poremećaji na svetskom tržištu da na određen način interveniše i da im pomogne. To ne traže samo poljoprivredni proizvođači, nego i oni koji su uključeni u organizaciju poljoprivredne proizvodnje, da li na direktan ili indirektan način. Jednom prilikom sam govorio kako država, odnosno ova vlada, a i prethodna, utiču na gašenje proizvodnje industrijskog bilja, kao što je duvan, i da se pogrešno ne shvati, SRS se ne zalaže i ne štiti interese stranih proizvođača cigareta, nego štiti interese poljoprivrednih proizvođača. Sve dotle ćemo imati takav odnos, dok se cigarete proizvode u Srbiji, imaćemo nameru da štitimo interese proizvođača duvana. Donošenjem zakona o prestanku obaveznog otkupa, to je bila prva faza, i druga faza kada se planira ukidanje premije. Sledeći problem je nastupio kod proizvodnje kupine i već određeni broj hladnjača u Srbiji ima rod iz 2007. godine, po hiljadu tona iz 2007. nije izvezeno, i vrlo su raspoloženi i imaju čak urađene elaborate, i spremni su da investiraju pojedini vlasnici hladnjača u proizvodnju kaše od tih proizvoda. Ali, zbog nesigurnosti, zbog neozbiljnosti Vlade, zbog Vlade koja ima funkciju da upropasti poljoprivrednu proizvodnju i svaku drugu u Srbiji, i da nema ništa od boljeg života koji su obećavali, ne usuđuju se i ne smeju, jer od 300 hladnjača koliko manjih i većih kapaciteta postoji u Srbiji, deset od njih izvoze preko 70% do 80% smrznutog voća i povrća, ali država ni u jednom momentu, izuzetak je Agencija za izvoz koja je samo pojedinim pomogla, i nema drugog zajedničkog nastupa oko prevazilaženja ostalih problema. Najverovatnije rod maline iz 2008. godine je takođe u grožen, pa 2009. neće biti dobra i povoljna za proizvođače maline. A da vam ne govorim o proizvodnji šljive, gde je u Srbiji na 140.000 ha i negde oko 42 miliona stabala, i gde je bila prva u svetu po proizvodnji, pala na četvrto mesto u Evropi i sedmo u svetu. A o proizvodnji suve šljive nema ni govora. Sve su ovo problemi kojim će ovaj zakon o dopunama Zakona o carinskoj tarifi da negativno utiče na poljoprivrednu proizvodnju i najveći broj od oko 1.000, ako se to tako može reći, oko 1.000 proizvoda, koji neće imati carinu, najveći broj iz poljoprivredne proizvodnje, i to je veoma opasno, ali dovoljna je činjenica ako pogledamo punjenje budžeta i znamo da po osnovu PDV-a iz zemlje, dakle domaćih proizvoda, treba da bude prihod od 98 milijardi 787 miliona i 400.000 dinara, a to je 29,15% PDV-a u odnosu na koji je iz uvoza - 236 milijardi 38 miliona i 700.000 ili 69,85%. Ovo ukazuje da nema zaštite poljoprivredne proizvodnje, ali nema zaštite ni domaće proizvodnje uopšte. Narodni poslanik Zoran Krasić je rekao u obrazloženju prethodnog amandmana da je rečeno da su se privredni subjekti u Republici Srbiji već pripremili za ovako nešto. Nisu se pripremili, niko živ se nije za ovo pripremio, jer je nemoguće u ovakvim uslovima privređivanja da se neko ozbiljnije pripremi za ovo. Vrlo je interesantno što je koleginica Milica Vojić-Marković rekla da Veterinarska služba ima veliko potraživanje i da zbog toga neće moći da obavi svoju funkciju na najbolji način, odnosno na onakav način kako bi trebalo, a to je jedan od načina kako se smanjuje proizvodnja tovne stoke, jer nam padaju kvote zbog toga. Ako je bilo odobreno 7.000 izvoza junećeg mesa, pa se nije to ispoštovalo, pa se sada smanjilo na 1.000 tona, ali EU ima jedinstveno tržište. Ako nekad, ne znam kada će to bili i da li će uopšte to biti, ne iz razloga što sam evroskeptik, nego zato što Vlada, ponašajući se ovako, ni u dalekoj budućnosti ne ukazuje da bi moglo biti integracije sa zemljama EU, dođemo u takvu poziciju, reći će - u nekom periodu ste imali tu proizvodnju, ona ostaje na tom nivou, a sve to na najdirektniji način je povezano sa zapošljavanjem građana Srbije, a samim tim i sa njihovim standardom. To je otprilike cilj, da dođemo u ekonomsku zavisnost od nekog, a neko je onaj koji utiče na izborne rezultate u Srbiji, a kada ekonomske zavisimo ili zavise građani Srbije, onda je vrlo lako politički manipulisati njima. Još jedan primer, ne ohrabruje ovo vaše predviđanje ukidanja, odnosno smanjenja carina na nova i polovna vozila sa 20 na 12,5%, jer jutros dok sam putovao iz Ljubovije preko Malog Zvornika i Loznice, ledom okovanim putem, nije bilo prijatno voziti se ni u vozilu sa četiri točka, video sam veliki broj ljudi kroz vrlo plodnu Mačvu sa biciklom. Onda priča uvoz, odnosno smanjenje carine na stare i nove automobile sa 20 na 12,5% nema opravdanja, a ova vlada je Vlada propasti.
Gospodin Milan Lapčević po amandmanu.
Poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podneo gospodin Sreto Perić je imao za cilj da umanji štetu od efekata koje će proizvesti sigurno ovaj predlog zakona o izmenama carinske tarife. Uopšte čitav ovaj paket zakona koji je na dnevnom redu je došao u Skupštinu kao plod jedne prilično politički nerazumne i štetne odluke o jednostavnoj primeni Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Zašto je ova odluka o jednostranoj primeni SSP-a štetna i u čemu se ogleda ta njena štetnost? Smanjenje i ukidanje pojedinih carina na uvozne proizvode smanjiće priliv u budžet Republike Srbije, iako u obrazloženju zakona se kaže da donošenje ovog zakona neće bitno uticati na nivo prihoda budžeta Republike Srbije po osnovu carinskih opterećenja. To nije tačno i svi koji iole poznaju strukturu priliva u budžet Republike Srbije, svi ozbiljni ekonomisti su rekli da će ove godine Srbija prihodovati između 250 i 300 miliona evra manje novca u budžet, po osnovu jednostrane primene SSP-a. To je otprilike tačna procena. Nije jedina šteta to što će oko 300 miliona evra manje biti u budžetu Republike Srbije, iako je ta cifra poprilično velika za naš budžet, znajući da imamo oko 50 milijardi dinara ili oko 600 ili nešto manje miliona evra budžetskog deficita, imaćemo 300 miliona evra manje priliva u taj budžet. Taj priliv u budžet Republike Srbije će, Vlada je predložila i naumila, da pokriju građani Srbije. Ono što neće moći da se ubere putem carina na određene proizvode iz zemalja EU, to će platiti građani Srbije kroz određena veća poreska davanja, veće takse, veće akcize na, pre svega, robu široke potrošnje koju koristi najširi sloj stanovništva. Druga velika šteta od ovakve nerazumne političke odluke, za koju Vlada Srbije ne nudi adekvatno rešenje i odgovor, jeste ta što će sa smanjenjem ili ukidanjem pojedinih carina na određene proizvode iz EU ta roba preplaviti domaće tržište i time direktno ugroziti prodaju, a samim tim i proizvodnju domaće robe. Ako roba iz EU bude ulazila ovde sa smanjenom ili ukinutom carinom, biće daleko konkurentnija, možda sa nižim cenama, što će direktno uticati da domaće proizvođače, odnosno biće smanjena prodaja njihovih proizvoda, moraće da smanje proizvodnju tih proizvoda, što će implicitno delovati na gubitak postojećih radnih mesta. Jer ako ne proizvodite onoliki broj proizvoda koji ste do sada prodavali na domaćem tržištu, onda ćete morati da smanjite proizvodnju, a samim tim ćete morati određeni broj radnika da otpustite s posla. Ma koliko to paradoksalno zvučalo i tragikomično, Srbija će usvajanjem ovih zakona direktno uticati na očuvanje radnih mesta u zemljama EU. Štitićemo radna mesta u fabrikama u zemljama EU, ali će zato naši radnici, zato što robu koju oni proizvode, zbog raznih poreskih opterećenja, zbog visokih kamata za kredite koje uzima ta privreda, neće moći da budu konkurentni i naravno da će biti manja prodaja, a samim tim i proizvodnja i potreba za radnim mestima. Vlada je predložila da prvu štetnu posledicu pokrijemo svi solidarno, odnosno pokriće je najširi sloj stanovništva kroz plaćanje viših taksi na raznorazna davanja i kroz akcize, pre svega na benzin i na duvan. Odgovor na drugu veliku štetnu posledicu - šta će privreda uraditi sama sa sobom kad nema jeftine kredite i kada će sigurno biti pogođena smanjenjem carina na uvoznu robu - odgovor na to pitanje za sada Vlada ne nudi i bojim se da će šteta od toga biti mnogo veća nego što je ova prva koja se može izmeriti cifrom od oko 300 miliona evra. Očekivao sam i prvog dana nisam se javljao kada je počela rasprava, očekivao sam ministarku Dianu Dragutinović da joj postavim pitanje, ali je tu državni sekretar, gospodin Ilić, pa ću iskoristiti priliku da njega pitam. Prošle godine, 2008. u budžet Republike Srbije se slilo manje za 25-30 milijardi dinara od projektovanog u rebalansu budžeta. Ako grešim u nekim manjim brojkama, ispravite me, ali to se kreće tu negde. Sećate se, kada smo pričali o rebalansu budžeta i kada sam podnosio amandman koji se tiče određenih socijalnih davanja prema radnicima još uvek društvenih preduzeća na teritoriji grada Niša, da su oni bili glatko odbijeni. Takođe su amandmani koje sam podneo na predlog budžeta za 2009. godinu, koji su bili slične prirode, odbijeni. Prihvaćen je moj amandman na budžet Republike Srbije koji se tiče transfera sredstava koja pripadaju lokalnoj samoupravi po osnovu prodaje kapitala određenog preduzeća na njihovoj teritoriji. Do sada je to bilo nedefinisano i budžet je prenosio sredstva lokalnih samouprava, onda kada je on smatrao da treba, onih 5% od prodaje kapitala. Pa je tako, sada ću vam reći razlog zbog čega sam to predložio i ubuduće će, prema Zakonu o budžetu za 2009. godinu, transfer 5% od prodaje kapitala društvenih preduzeća na teritoriji određene lokalne samouprave biti realizovan u roku od sedam dana od uplate u budžet Republike Srbije. Do sada nije postojao nikakav rok, pa je šteta koju je grad Niš pretrpeo 2003. godine od prodaje Duvanske industrije Niš, da ne pričam o tome koliko je ona svrsishodna, neprebacivanjem 5% od ukupno ostvarene sume od prodaje Duvanske industrije Niš, grad Niš je pretrpeo ukupnu štetu od 1,3 miliona evra. Od ukupnih 20 miliona evra, koliko je trebalo prebaciti Nišu, zbog toga što to nije urađeno istog trenutka kada je uplaćeno od strane kupca u budžet Republike Srbije, već nekoliko meseci kasnije u nekoliko tranši, po osnovu kursnih razlika, po osnovu kamata, gradu Nišu je zakinuto 1,3 miliona evra. Pored toga, gradu Nišu je u decembru ukinuto 100 miliona redovnih transfernih sredstava zbog nedostatka para u Trezoru. Takođe, iako je grad Niš decembra tražio da mu se prebace kamate po osnovu deponovanih sredstava u Trezoru Narodne banke prethodne tri godine, reč je o sumi od oko 100 miliona dinara, takođe je rečeno da tih para nema i da za sada od toga nema ništa. Gradonačelnik Niša je najavio da će podneti tužbu protiv Vlade Republike Srbije zbog takvog odnosa. Prvo su ukinuta transferna sredstva, odnosno kasne, drugo, nema para od kamata na osnovu deponovanih sredstava budžeta grada Niša. Tri godine su budžetska sredstva grada Niša, odnosno višak budžetskih sredstava je bilo deponovan u trezoru NBS. Tu su kamate izuzetno niske, ali su se za tri godine nakupile na cifru od 100 miliona dinara. Država je dužna da te pare isplati gradu Nišu, ako već drugim podsticajnim sredstvima ne želi da pomogne one delove Srbije koji su, po prirodi stvari, nerazvijeni i koji su tranzicijom najviše pogođeni, onda je dužna da bar plati ono što jesu naše pare. Kad kažem naše, mislim na grad Niš. DSS je u Nišu opozicija, ali u ovakvoj stvari apsolutno podržavamo gospodina gradonačelnika koji je iz DS i koji će tužiti svoju Vladu i svog premijera zbog toga što je ukinuo ili zakinuo grad Niš za njegove pare. Bojim se da će se ovde sve više ponavljati odavno izbačena floskula - gde su naše pare. S pravom pitamo - gde su naše pare - i hoćemo da te pare Ministarstvo finansija i Vlada Republike Srbije vrate gradu Nišu, da bi se izbegla bruka da jedan gradonačelnik iz vladajuće stranke tuži svog premijera. To bi bila bruka za vas i za čitavu državu. Na kraju krajeva, to nas nije briga, briga nas je da vratite one pare koje pripadaju gradu, jer su one potrebne za razvoj našeg grada i za sve građane Niša, a to nam je najveća briga. Hvala.
Gospodin Dragan Todorović po Poslovniku, zatim gospodin Ilić po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po čl. 225. i 226. Moram da oduzmem malo vremena i da skrenem pažnju na vesti koje su se pojavile vezano za situaciju na KiM, posle ulaska NATO snaga, koje su došle da uvedu mir. Mislim da će svakim danom sve više informacija po ovom pitanju biti i da će se istina i činjenice za koje mi tvrdimo od početka polako probijati ne samo do naše javnosti, nego i do svetske javnosti, i da će svi zločini koji su počinjeni prema srpskom narodu napokon biti razobličeni. Imamo svedočenje italijanskog generala Maura del Vekija, bivšeg generala italijanske vojske, koji je rukovodio jedinicom od 7.000 vojnika koji su ušli na Kosovo u junu 99. godine, nakon prestanka NATO bombardovanja, kazao je za italijanski nedeljnik "Panorama" da su mu prve tri nedelje mandata svakog jutra na sto stizali izveštaji o pronađenim leševima ubijenih Srba i Roma, ali da je to bila tabu tema o kojoj nisu smeli da razgovaraju s novinarima. Ubistva su nastavljena i kasnije, ali su bila ređa. Oni koji nisu pobegli sa Kosova bili su pod stalnim rizikom ubistva ili silovanja. Napuštene srpske kuće su rušene do temelja i spaljivane, a Albanci su napadali i crkve i manastire. Cilj im je bio da izbrišu svaki trag srpskog prisustva na KiM, a sve uz prisustvo NATO snaga. Italijanski nedeljnik navodi da je zastrašujuća činjenica to što je 70% ukupnog broja otetih kosovskih Srba zapravo nestalo posle juna 99. godine i zvaničnog prestanka rata. "Panorama" kaže da je od svedoka jednog transporta kidnapovanih Srba, Roma i Albanaca koji su sarađivali sa Beogradom čuo da su u junu 1999. godine nemački vojnici iz sastava NATO pozdravljali kamione pune otetih koji su napuštali Kosovo. Transport je vršen iz Prizrena u Albaniju, gde su im vađeni organi koji su kasnije prodavani. U svedočenju peruanskog forenzičara, gospodina Barjaba u "Panorami", navode se i podaci o jami Volujak, na 50 km od Prištine, ispred koje su pripadnici OVK ubili i u nju bacili 26 srpskih civila, koje su zajedno sa ženama oteli u junu 98. godine u blizini Orahovca. Žene su oslobođene u stanici policije u Mališevu, koja je bila pod kontrolom OVK, a jedna od njih je, prema tvrdnji, posvedočila da je čula Jakupa Krasnićija, tadašnjeg visokog komandanta OVK, koji je sada predsednik Skupštine Kosova, kako je naredio - sve ih pobijte, misleći na otete muškarce, među kojima je bilo i dečaka. U trenutku kada smo konačno imali sve, žrtve, dokaze i svedoke, Haški tribunal nam je rekao da je prekasno za novu istragu, pošto se sud zatvara 2010. godine. Kosovsko pravosuđe nije bilo zainteresovano za slučaj. List je došao u posed fotografija koje su 2003. godine u Dečanima pronašli pripadnici Unmika, koje italijanski nedeljnik nije objavio zato što su bile zastrašujuće. Na njima su prikazani pripadnici OVK kako pokazuju odsečenu glavu srpskog rezerviste i smeju se, a na jednoj od fotografija stavljaju barem dve glave u kesu. Navodi se da je u vreme kada su fotografije načinjene ta zona bila pod komandom Ramuša Haradinaja, komandanta OVK, koji je oslobođen optužbe za ratne zločine pred Haškim tribunalom, nakon što je sud ostao bez svedoka, koji su ili ubijeni ili su se povukli pred pretnjom. Dame i gospodo narodni poslanici, vidite ove zastrašujuće činjenice koje govore o zločinima pripadnika OVK i to pod pokroviteljstvom NATO pakta. Ovo su nedvosmisleni dokazi i činjenice koje govore o tome da je srpski narod bio onda izložen, a i da je sada izložen pritisku i progonima od strane Šiptara, i to uz pomoć onih koji su navodno došli da uvedu red i mir. Sada jedno pitanje za razmišljanje za vas koji ste glasali, odnosno omogućili da se na KiM rasporede snage Euleksa, da postavite sebi pitanje - da li će njihov zadatak biti isti kao što je bio tzv. KFOR-a ili NATO pakta, koji je došao 99. godine? Između ostalog, na to navode i činjenice o događajima u Kosovskoj Mitrovici, u Bošnjačkoj mahali pre desetak dana, kada su takođe Šiptari pokušali da zločinima i pritiskom krenu u novi izgon Srba sa KiM. Postavljam još jedno pitanje našoj vlasti. Ako Haški tribunal nije tada bio zainteresovan za zločine nad Srbima i to opravdavao činjenicom da će Haški tribunal biti zatvoren 2010. godine, šta ih je to nateralo da izda poternicu za Ratkom Mladićem, Goranom Hadžićem, da ponudi nagradu od milion evra, odnosno od 250 hiljada evra za Gorana Hadžića? Postavljam samo jedno pitanje - da li ste ponudili jedan jedini evro za činjenice i okolnosti o zločincima i zločinima koji su počinjeni nad Srbima? Hvala vam i oprostite na ovom produženju.
Gospodin Velimir Ilić ima reč, po amandmanu.
Gospođo predsednice, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, teško je sada diskutovati i vratiti se na temu koju smo imali pre toga, posle ovoga svega o čemu je govorio gospodin Todorović. Ispalo bi da mi kao narodni poslanici veoma lako pređemo preko nekih zločina, preko nesreće koju je doživeo srpski narod i olako prihvatamo sve ono što nam nametnu spolja, da budemo ponizni, poslušni. Ko je poslušniji, on prosperira, ko postavi malo nezgodna pitanja, politički je nepodoban. Pojave se i agencije koje sve to legalizuju, objašnjavaju, oni koji su najposlušniji, oni su trenutno i na najboljoj poziciji da dobiju vlast. Prema tome, meni je jako žao što želim da razgovaramo o amandmanima koji su na dnevnom redu, ali je vrlo nezgodno preći tako lako preko ovih činjenica, koje je izneo gospodin Todorović. Smatram da bi trebalo ponekad da se zabavimo ovim temama koje su izuzetno aktuelne. Hteo sam da govorim malo o amandmanu, i onom prethodnom, broj 5, i o ovom sada članu 6. Mi kao narodni poslanici, bez obzira da li smo iz vladajuće koalicije ili iz opozicije, radimo na svoju štetu. Mnogi prihvataju olako po nekoj stranačkoj disciplini i glasaju i ono što je van pameti da jedna iole ozbiljnija država prihvati. Ne mogu da razumem da prihvatimo jednostrano poštovanje sporazuma sa EU. To je zločin protiv naroda, to je jednostavno neobjašnjivo danas, da narodni poslanik glasa za nešto što uništava srpsku privredu, a posebno poljoprivredu, nešto što jednostavno daje privilegije nekim ljudima spolja, koji trljaju ruke, i ove naše napaljene političare iz vladajuće koalicije proglašavaju, zamislite, mi smo dobili najboljeg ministra sveta finansija. Ta titula nigde ne postoji u svetu, a prvi put se pojavila, naš čovek je dobio i postao najbolji ministar finansija na svetu. Koji su kriterijumi da se izabere najveći ministar finansija? Oni znaju tačno koga treba napaliti da radi protiv svog naroda, protiv svoje države i nedavno još više da ga nalože, oni ga proglase za najboljeg ekonomistu jugoistočne Evrope, Balkana, pa i šire. Čovek genije u ekonomiji, a mi tonemo sve niže i niže. Mi imamo svakodnevno probleme. Kako najbolji ministar finansija sveta ne zna da reši najobičnije problemčiće u ovoj državi? Nijedan problem nije rešen, a tako laskava titula. Znate kako, kada sam pročitao u novinama bio sam presrećan, zamislite, jedna mala Srbija, neka zemljica sa tim gigantima ima najboljeg ministra finansija na svetu. Njega bih ovde predložio za onog našeg, rekao je neki prethodnik ovde moj, narodni poslanik, kaže - ministarstvo za propast. Razmišljao sam da bi možda bio najpogodniji, ako nekada neko napravi to ministarstvo za propast Srbije, pa da njega imenujemo tamo, da znamo bar da ga kontrolišemo, da ne može da izađe iz okvira one kontrole koju ćemo postaviti. Šta se upravo događa? Mi pričamo ovde o sredstvima koje treba ubrati da bi se popunio budžet i sada ćemo povećati mnoge dažbine, takse, povećaćemo akcize, PDV, da bi ubrali sredstva i da bi toj moćnoj i snažnoj Evropi dodali još malo, a nas topili još više. Da oni koji malo u Srbiji rade, bore se da prežive, da ih totalno uništimo, a Evropu malo da poguramo. To me podseća, Srbija je zemlja, kako naš narod kaže, odgrađena avlija. Tu u nju može svako da dođe, da donese šta hoće, da prodaje, niko ne traži ni neki sertifikat, ni neki papir, ni neku deklaraciju, ništa, samo uteraj robe i trguj, prodaji, samo nek si iz Evrope, sve će biti u redu. Dobro nam je i argentinsko meso, evo, neki dan jedan moj Čačanin uvezao 25 tona pasulja za 1.200 evra iz Holandije. Recite šta to znači za seljake. Pasulj iz nekih rezervi, samo bih voleo da vidim ko će da ga ukuva, da li će da provri, proključa, šta će od njega da bude, ali mi ćemo ga uvesti i potopiti našeg seljaka. Videli ste, ovi naši veliki biznismeni i tajkuni uvoze meso iz tih rezervi, ko zna koliko staro i potpuno uništiše se stočni fond Srbije. Sada su naši tajkuni ovde naložili ko ne kupuje od njih mleko u prahu ne može da mu otkupljuju robe u kontri i potpuno uništili proizvodnju mleka u Srbiji. Ovi naši nesrećnici su počeli da uvoze mlečne krave, da razvijaju posao i odjednom mleko sa 34 dinara dođe do 17 dinara. O čemu se radi? Sada kada raspravljamo o ovim ozbiljnim temama jedna neozbiljna vlada, stvarno ljudi ne znam šta bivši ministar finansija, a sadašnji premijer Cvetković, radi u toj Vladi. Kakav je njegov mozak? Da li ima neko da utvrdi šta se sa tim čovekom događa? On o ovako ozbiljnim temama nama poslao ministra vera. Cenim gospodina i poštujem, izuzetno ga poštujem, verujte, puno je učinio i za Srpsku crkvu i mnogo radi na nekim problemima važnim za Srbiju, ali mi raspravljamo sada o životu ove države, o akcizama, o porezima, o jednostranom sporazumu sa EU, poštovanju tog jednostranog sporazuma. Šta se događa? Dolazi nam ovde ministar vera da sluša sve ovo i čovek se čudi otkud i on ovde i šta traži. Prekjuče smo imali ministra za prostorno planiranje isto na ove teme. Gospođa Kalanović, neko je ovde diskutovao, reče tri-četiri rečenice, kao da je u prolazu negde na pijacu pošla, pa navratila u parlament da nam kaže dve-tri reči, evo vi sad gurajte dalje, a ja odoh, imam obaveze, veliki državnički poslovi me čekaju. A to da li će stotine firmi u Srbiji da propadnu ako povećamo PDV, pa nam objasni, budite srećni, akcize za kafu se smanjuju, a za naftu i naftne derivate rastu, a uloga kafe je toliko minorna u odnosu na ovo drugo. To je priča izuzetna. Molim vas, vas iz vladajuće koalicije, shvatite, ljudi, ozbiljna je situacija u državi. Nemojte se olako ponašati. Nemojte samo glasati. Kako ćete otići u Srbiju, u mesta u Srbiji gde će sutra seljak propasti, neće imati ni jedno više tovilište, neće imati krava da se pomuze. Vidite o čemu se radi, nema proizvodnje mesa, jaja, sve je propalo. Ući će nam strane robe i, rekao sam, odgrađena avlija. Evo šta su Šiptari uveli, ne može naša roba na Kosovo. Crnogorci kažu ne može roba iz Srbije. Kod nas sve može. Zato otmeno propadamo, a naši ministri dobijaju titule i kažu im - samo vi gurajte, uništavajte tu jadnu i nesrećnu Srbiju, i oni se prosto takmiče ko će više da je zgazi. To je i suviše neozbiljno, stvarno vas molim, uozbiljite se i razmišljajte kako ćete pred taj narod da odete, kako da ga pogledate u oči, biće još izbornih kampanja, vi ste narodni predstavnici, narodni poslanici. Dajte da obuzdamo ministre koji su razulareni načisto, da ih zovnemo ovde i da IM kažemo - gospodo, ne može tako, mora da poštujete Ustav, zakon, svoju državu, a nikako na ovaj način. Prema tome, razmišljajte malo o tome. Nemojte samo dizati ruku, nemojte samo glasati i slušati stranke i stranačku disciplinu. Molim i predsednika Srbije, on vodi kao računa o svemu. Evo, danas mi je poslalo pismo Udruženje golubara Srbije i zamolili me da, ako vidim negde Borisa Tadića, da mu kažem da imaju problem sa golubovima gaćanima, visokoletačima itd, kažu, jedini on to može da reši, pošto je rešio pruge i sve ostalo. Znate, ljudi lepo pišu, svugde smo se žalili, jedino može Boris Tadić, pošto je on ekspert za sve. Zamolili su me da kažem gospodinu Šaperu, ne znam šta to znači, možda ćete vi da se setite, kaže - čorba kada se mnogo presoli postaje bljutava, odvratna. To su mi napisali na kraju, jer on mnogo presoli ovo u ovim medijima da sve ide, da je sve med i mleko, da sve funkcioniše dobro itd. Ne valja baš tako, mnogo je to opasno tako raditi. Prema tome, molim vas da shvatite i da ove štetočine iz Vlade što pre sklanjamo i da ove nerazumne odluke, kao što je ova što je na dnevnom redu, sklonimo sa dnevnog reda, da pokažemo dostojanstvo parlamenta i da kažemo - to srpski parlament nije hteo da prihvati. Naravno, ovih dana, znate kako narod kaže, naši genijalci, naš genije, veliki vođa, setio se da pusti u svom mediju, u "Blicu", da brine o državi, pa kaže - ne treba 250 narodnih poslanika, 150 je dovoljno i da narod razmišlja kako je čovek štedljiv. Milion evra će da se uštedi. Taj isti pravi Vladu sa 28 ministarstava. Videli ste, jedan kabinet ima po 40 ljudi. Najveća Vlada u istoriji Srbije. Ali, velika Vlada treba, glomazna, velika, mi pola ministara ne znamo, evo mislim da ovde pola poslanika ne zna da nabroji pola ministara. Zašto? Toliko ih ima da više samo defiluju ovde. Evo vidite, sada smo postali kao autobuska stanica, ministri u prolazu, navrate, nema veze čega, čovek iz vera dođe da pričamo o akcizama, o carinama, o porezima. Ona Kalanovićka, ne znam šta ona tamo radi, ona natrči, održi predavanje, ovaj iz prostornog planiranja dođe, odsedi malo i ode. Očekivao sam danas da će i ministar za dijasporu da dođe malo da sedi, muvao se po Skupštini, ali srećom, nema ga, možda će sutra da dođe. Prema tome, gospodo, situacija je vrlo ozbiljna, naše selo propada, subvencija za poljoprivredu nema, ne možemo da izdržimo trku sa razvijenim zemljama koje daju velike subvencije seljacima, ne možemo sa ovim našim komercijalnim kreditima ništa da učinimo sa poljoprivredom. Propadamo, otmeno propadamo, a naši ljudi dobijaju svetska priznanja. To je krajnje licemerje. Kako ne ukapiramo, umesto da neko kaže "kako te nije sramota da ideš da primiš to - najbolji ministar sveta"? Zamislite, Rusija, Švedska, Amerika, oni nemaju, a mi imamo. Zato je kod nas najveći problem. Ne mogu da shvatim da taj najbolji ministar finansija na svetu ne može da ukapira da legalizujemo crnogorske tablice i da napunimo budžet svake godine sa 40 miliona evra, koliko dajemo Crnogorcima za registraciju kola. Oni voze ovde automobile, a preko nekih divljih osiguranja, agencija, registruju u Crnoj Gori. Evo, za četiri godine 160 miliona evra smo mi poklonili Crnoj Gori, a većina toga od registracije automobila ide za lokalne puteve. Šta bi značilo u Srbiji da su naše opštine dobile neka sredstva i pravile lokalne puteve? Ne da čovek, zainatio se, principijelan, neće da čuje da se registruju crnogorski automobili, da se legalizuju ovde, već držimo to pitanje otvoreno. Mnoga pitanja su otvorena. Da ne pričam o rezervistima, o ovim nesrećnicima iz Robnih kuća "Beograd", koji prezimiše ovde preko puta Skupštine, da ne pričam o akcijama, to niko ne sme da pomene, jer može ministar da nam se naljuti. Zamislite ako se naljuti najbolji ministar finansija sveta i ode u taj svet, I mi ostasmo bez njega. Kuda će ova jadna Srbija onda? Nemojte da ga ljutimo. Prema tome, molim vas, gospodo iz vladajuće koalicije, shvatite ovo veoma ozbiljno i da skinemo ovo zajednički sa dnevnog reda ili bar da prihvatimo ove amandmane, da malo poboljšamo ovaj zakon, bar da našu štetu što manje imamo. Učinite nešto, nemojte sudelovati u ovome i mirno posmatrati. Posmatranje kršenja onoga što nije u interesu naroda je zločin protiv svog naroda. Hvala vam.
Gospodin Šami, po amandmanu, imate još nepunih pet minuta. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo poslanici, javio sam se samo da kažem da se sa nečim što je gospodin Ilić rekao ne slažem. Naime, on je doveo u pitanje ovde što je prisutni ministar – ministar vera, inače moj dobar prijatelj Šijaković. Naprotiv, mislim da je to pravi ministar za ovu temu, jer kada pročitate ovaj zakon, jedino možete da se prekrstite. Hvala.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? Da. Izvolite, gospodine ministre.
Uvaženi predsedavajući, poštovani narodni poslanici, najpre da i ja iskoristim priliku da svima koji praznujete čestitam današnji praznik i poželim uspeh u životu i radu. Kada su u pitanju amandmani, želim da vas obavestim da Vlada prihvata amandman Odbora za finansije i zahvaljuje se poslaniku i članovima Odbora za finansije na tehničkom doterivanju stava 2. člana 4. Hvala.
Zaključujem pretres Predloga zakona o dopunama Zakona o carinskoj tarifi u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona i u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O POREZU NA IMOVINU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Nataša Jovanović, Srđan Spasojević, Lidija Dimitrijević, Milan Škrbić, Aleksandar Martinović, Dejan Mirović, Zlata Đerić, Sreto Perić, Petar Jojić, Zoran Krasić, Vjerica Radeta i Dragan Stevanović. Narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, pisanim putem, povukla je amandman koji je podnela na član 3. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč želi gospođica Nataša Jovanović, izvolite.
Gospodine Šijakoviću, i uz božiju pomoć vi nećete razumeti šta ću sada vama da pričam o ovom zakonu o porezu na imovinu, a gospodin državni sekretar je izašao, tako da moram da se obratim narodnim poslanicima, i da kažem da sam izuzetno nezadovoljna ovim uopštenim, rekla bih, paušalnim odgovorom Vlade Republike Srbije. Vi sigurno u tome niste učestvovali, u pisanju ovakvog obrazloženja za odbijanje amandmana koji sam u ime poslaničke grupe SRS podnela na član 2. Sada moram da vam kažem, dame i gospodo narodni poslanici, da neko vreme, koje je iza nas, svima nama donosi određeno iskustvo, da li je to na donošenju zakona, aktivnog višedecenijskog ili višegodišnjeg rada u zakonodavnoj oblasti ili vršenja vlasti u lokalnim samoupravama, gde sve političke stranke u Srbiji imaju priliku da to aktivno rade, i onda morate da se okrenete iza sebe, da vidite i da kažete, ako je prošao neki period od nekoliko godina: ovo je bilo dobro, ovo nije. Kao i u životu, svako od nas podvlači neku crtu i donosi zaključke. Oni koji su se, gospodine Šijakoviću, zaklinjali u hramovima, u crkvama, stavljali ruku na Jevanđelje da će da poštuju i ideologiju, i disciplinu i najviše moralne vrednosti, vidite šta nam napraviše. Naravno, vi to nikada ne biste, pa ste zato, kao čovek koji nema uvida u ovaj paket zakona, koji su osnov za punjenje budžeta, čestitali Srpsku novu godinu i slavu svima onima koji danas slave u Srbiji, ali nećete da se uplićete u ove detalje o kojima puno ne znate. Mi moramo sve da znamo, bez obzira na to čime se profesionalno bavimo ili smo se bavili, a posvetili se sada ovom radu. Narodni poslanik mora apsolutno sve o svakom zakonu da zna, a naročito da zna o onome što je lokalna samouprava. Jer ako vi ne znate kako se puni budžet jedinica lokalne samouprave, gde se troše pare, to je onaj prvi dinar koji se izdvaja iz džepa poreskih obveznika u sredini u kojoj živite, kako se finansira vaš put, vodovod, kanalizacija, kako posluju javna preduzeća, socijalna davanja, šta će onda taj neko u Narodnoj skupštini Republike Srbije? Onda se postavlja pitanje, znači, ipak sam vas amnestirala od odgovornosti, kako onda jedan ministar, koji je ministar za neki resor, da sve to ne zna, kad to mora da zna narodni poslanik, a vi ste predstavnik izvršne vlasti? Ne možete sada da kažete: mene ne zanima ekologija ili me ne zanima zdravstvo, jer vi tamo na sednicama Vlade pratite sve i odlučujete, dizanjem ruku, o donošenju i stavljanju na dnevni red pojedinih zakona. Ovo što je sada na dnevnom redu, zakon o porezima na imovinu je jedan od osnovnih prihoda jedinica lokalne samouprave, odnosno iz zakona o finansiranju jedinica lokalne samouprave. Celokupni porez na imovinu pripada lokalnoj samoupravi i u zavisnosti od toga kolika je to teritorija, koliko stanovnika živi, koliko je imovine koja se prijavljuje i čija se tržišna vrednost obračunava, tako se puni budžet jedinica lokalne samouprave. Reći ću vam, gospodine Šijakoviću, da je tako kroz jednu izmenu zakona utvrđeno, odnosno obavezana jedinica lokalne samouprave da do kraja 2008. godine, ove koja je iza nas, svako osnuje odeljenje poreske uprave pri jedinici lokalne samouprave, upravo iz razloga što ovaj ceo porez na imovinu ide direktno u budžet tog grada, odnosno opštine. Mnogi to nisu uspeli da urade. Reći ću vam i zbog čega. Kada je sada već bivši ministar finansija Mirko Cvetković, a bivši takođe ministar Mlađan Dinkić, kada su u sprovođenju ovog zakona, najpre jedan pa drugi, izrađivali pravilnike kako to da se uradi, pa sada je to došlo do Diane Dragutinović, jedinice lokalne samouprave, a naročito tamo gde nisu na vlasti DS i G17 plus, nisu dobili ni osnovne tehničke uslove ni mogućnost da blagovremeno i u skladu sa sistematizacijom, i pravilnikom i pre svega tehničkom opremljenošću, uz pomoć države, osnuju organ poreske uprave pri lokalnoj samoupravi. Oni koji su odgovorni, koji imaju odgovorne predsednike opština, danas ću navesti jedan primer, mada ih je mnogo, to je Aranđelovac. Predsednik opštine, srpski radikal, dr Radosav Švabić, osnovao je odeljenje poreske uprave na vreme, odmah kada je zakon stupio na snagu. Po svim parametrima, gospodin Ilić može da vam kaže da li je to tačno ili nije, pošto je nedavno održano jedno savetovanje, a i po onome što ima, po njihovom načinu rada, po stepenu naplativosti i po funkcionalnosti, odeljenje poreske uprave u Aranđelovcu, a na čijem čelu je takođe jedan od boljih pravnih stručnjaka, a to je gospodin Ljubiša Mladenović, koji je na toj funkciji otkada je odeljenje osnovano, jedno je od najboljih odeljenja poreske uprave u Srbiji. Kroz ovaj zakon o porezima na imovinu vi možete da vidite da li je neko opravdao, vraćam se na početak priče, osnivanje poreske uprave i da li je onaj zadatak koji je država njemu poverila uradio kako treba. Na ovom primeru ću vam reći, opština Aranđelovac, otkada je gospodin Mladenović na čelu poreske uprave, od kada funkcioniše, stepen naplativosti je povećan za 43%. Ne zbog toga što na terenu ljudi koji to rade i zbog toga što smo imali ne znam kakve metode, zakon je zakon, on se poštuje, nego zbog efikasnosti i načina rada i što građani znaju da time što će da plate naši ljudi, iako su siromašni, u Aranđelovcu su ljudi siromašni, tamo je uništena privreda i mnogo je nezaposlenih, i od naših najstarijih penzionera, uvek pođite od toga, oni koji najmanje imaju prvo će da plate sve dažbine, i porez, i struju, i komunalije, i električnu energiju, a šta ostane da se jede, hleb i voda, što kažu, ljudi jedva preživljavaju. Odgovorni su prema tome. Taj stepen naplativosti je povećan toliko da je to direktna posledica dobro organizovanog rada i pre svega povećane svesti kod ljudi da se decentralizacija lokalne samouprave, da ne slušam ovde neke šuplje i prazne priče već evo 18 godina, vrši na taj način što će ekonomska efikasnost i svaki dinar koji taj grad i opština ima pravilno da se upotrebi i da u tom smislu nije zavisno od Republike. Međutim, ovaj zakon koji sada u celosti pripada lokalnoj samoupravi, ima i te kako velike manjkavosti, odnosno za vreme vladavine Zorana Đinđića, odnosno prve vlade posle 5. oktobra, ukinuta je obaveza da lokalna samouprava iz poreza na imovinu, koji tad u celosti nije pripadao lokalnoj samoupravi, izdvaja 0,5%, pa do 1,5 ili 2%, vi to ne znate, a gospodin Ilić takođe ne može da mi odgovori, neko ovde od kolega koji su ili vršili vlast ili se toga sećaju, za solidarnu stambenu izgradnju. Sada je to prepušteno lokalnoj samoupravi po Zakonu o lokalnoj samoupravi, pa ko hoće, hoće. Vi sada imate gradove u Srbiji gde se uopšte ne radi po tom pitanju. Imate mnoge ljude koji žive sa nekoliko male dece koji nemaju krov nad glavom. Jedan jedini stan opština ne izdvoji i ne napravi za godinu dana. Imate slučaj potpune tajkunizacije i zloupotrebe u Beogradu, a da ne govorim o onom vremenu iz devedeset i neke godine, je l' tako koleginice Vukićević, a vi vrlo dobro znate pošto ste kasnije kao poslanik kulture radili u gradskoj upravi i kako su deljeni stanovi. Mnogim navodno zaslužnim građanima Beograda, pa tu imate spisak nekih vaših kolega koji su ili bili statisti ili su bili miljenici DS i drugih stranaka na vlasti, pa tako dobijali stanove kao zaslužni građani Beograda. Šta mi sada predlažemo, pošto je već takva situacija, a ozbiljno smo na osnovu iskustva ovih naših ljudi, kao što je gospodin Mladenović iz Aranđelovca, poreske uprave iz Leskovca ili Čačka i drugih gradova, iz Surdulice, gde je, takođe, bez pomoći države za vreme mandata dr Stanislava Momčilovića osnovano odeljenje poreske uprave u Surdulici, šta smo mi hteli da kažemo? Nije u redu da se taj izvorni prihod jedinica lokalne samouprave zloupotrebljava od strane resornog ministarstva i da lokalna samouprava ne može sama da određuje tržišnu vrednost i način na koji će da obračunava amortizaciju za objekte koji su predmet poreza na imovinu zbog činjenice da pravilnik, koji sada postoji i koji se menja, jer u zakonu se kaže ministar određuje, to je sada Diana Dragutinović, obračunava se na način koji je nepošten i na koji uzima dinar, odnosno osnovni prihod od lokalne samouprave. Kako se dolazi do ukupne sume obračuna jednog objekta čija se vrednost poreza na imovinu obračunava. Postoje četiri elementa. Zato nisam zadovoljna odgovorom Vlade, jer Vlada mi kaže da sam u amandmanu uzela u obzir samo jedan, a to je tržišna vrednost. Ne, mi vrlo dobro znamo da se prosečna tržišna cena, koju ne utvrđuje lokalna samouprava nego i Republička uprava javnih prihoda i Republički zavod za statistiku, množi sa površinom, pa puta koeficijent kvaliteta, pa koeficijent lokacije. Kasnije će koleginica Lidija Dimitrijević konkretno da govori o tome, o kvalitetu lokacije, odnosno o tome da za svaki kvadratni metar cenu treba da određuje lokalna samouprava, odnosno na predlog gradskog veća, zato što je to izvorni prihod lokalne samouprave. Ako je to već tako, i gospodine Iliću i vama da kažem gospodine ministre, ako su mnogi objekti u gradovima širom Srbije, naročito u najužem gradskom jezgru, promenili namenu iz stambenog objekta, da su to bile neke spavaće sobe, kuhinje ili šta već, ako imaju izlaz na ulicu, odnosno na atraktivno mesto, gde može da se otvori neka radnja, neki poslovni prostor, zar onda nije bilo logično da se prihvati amandman koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS koji kaže - sve ostaje isto, samo se dodaje ovaj novi stav koji glasi, amortizacija počinje da teče od dana izgradnje objekta, odnosno od dana njegove poslednje rekonstrukcije ili adaptacije. To se potpuno uklapa u ova četiri elementa na osnovu kojih se malopre sam rekla taj obrazac, obračunava i kako se dolazi do ukupne sume. Ako je neki objekat pravljen između dva svetska rata, ako je i sada sve ono što se obračuna, od toga jedan i po do 70 najviše posto se uzima za amortizaciju, po starosti objekta za svaku godinu. Ali, ako je neki napravljen, ne znam koje godine, u međuvremenu potpuno promenio svoju namenu i sada to više nije stambeni objekat, nego kao što vi i priznajete u obrazloženju, nešto što ima sasvim novu tržišnu vrednost, zašto onda da se to ne uklopi u zakon o porezu na imovinu i da se na taj način to radi. Niste hteli da poslušate ono što su ljudi kojima ste poverili zakonom, država im je poverila da rade posao, videli i uočili kao nepravilnost. Na kraju krajeva, to je nepošteno prema onim građanima koji ne žive na tako atraktivnim lokacijama, a koji plaćaju isti porez kao i oni, znači po ovom metodu obračuna, koji su u međuvremenu stekli uslove - i nemamo ništa protiv toga, zalažemo se za bogato društvo, za ljude da privređuju, da rade - ali da oni koji imaju od tog prihoda mogu to da plate. To ne bi bio ne znam koliko veći porez, ali bi bilo pravičnije i bili bi veći prihodi. Nemam vremena, ali za to zaista treba ko zna koliko sati da vam ispričam kakve su sve zloupotrebe i kako se, što bi naš narod rekao, arče budžetska sredstva u gradu Kragujevcu od poreza na imovinu. Budžet grada Kragujevca je, gospodine Šijakoviću, sedam milijardi 930 miliona 480 hiljada za 2009. godinu projektovan. To je ovaj konto poreza na imovinu, 713-120, tako se vodi, 230 miliona dinara očekuje se i to su planirani prihodi poreza na imovinu u gradu Kragujevcu. Da li mislite da ti ljudi koji plaćaju uredno porez, ne znam stepen naplativosti zato što ne mogu da dođem do tog podatka, jer ovaj Stevanović i ovaj njegov ovde, kako reče danas ovde, uvrnute fikcije ili već ne znam šta, krije to kao zmija noge, dakle taj porez služi inapravljen je u svrhu, kao i svi ostali porezi, da se od toga izgrađuje put, vodovod, kanalizacija, stambeni objekti, stanovi solidarnosti. Evo, da ne bude da samo ja pričam, pre neki dan je to Velimir Ilić pominjao, pošto dolazi u posetu tamo svojoj partiji i dr Vučićeviću, u sred grada Kragujevca, znate, sa druge strane Lepenice, nekada sam kao dete živela sa te druge strane i to je lep kraj grada, ide fekalna kanalizacija u onu rečicu, odnosno reku koja je nekada bila čuvena u pesmi, a to je samo jedan običan potok. O čemu mi pričamo? Čovek pere pare, pravi kojekakve kombinacije, taj Stevanović, koji je i dalje ovde poslanik, a ne može to da bude po slovu Ustava, u jednoj ulici u Kragujevcu, u pešačkoj zoni tri puta za dva mandata menja behaton ploče, podiže jedne, stavlja druge. Mislite li da on to radi zbog toga što misli da su ove neke lepše? Ne, nego zbog provizije, zbog otimačine, zbog pljačke. Od "Fijata" ništa, pare se troše, milion evra na gradsku televiziju, toliki problemi, ljudi žive u nemogućim uslovima, a uz to plaćaju porez na imovinu i uz sve to ne prihvatate ove amandmane koje smo podneli, koji su izuzetno kvalitetni, da se poboljša finansiranje lokalne samouprave, da bi time i život građanima, u gradovima u kojima žive, bio bolji. Izvinite, gospođo predsedniče, što sam prekoračila vreme, ali mislim da su ovo bile korisne informacije, pa čak i za ministra čiji ovo resor nije, na kraju i on je građanin Beograda, i on plaća porez na imovinu, i verovatno očekuje da i njegova nadležna opština nešto uradi od tih para, ali kako su ovi žuti na vlasti ovde teško, gospodine Šijakoviću. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Na član 2. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč želi narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predsedavajući, gospodine ministre, sigurno da ne možemo biti oduševljeni što se ovoliko često, kada govorimo o budžetskim zakonima, ovde menjaju ministri jedan po jedan. Verovatno je u pitanju neka edukacija da imamo ministre opšte prakse, da premijer pošalje sve ministre da se upoznaju i sa ovakvim stvarima. Ovako nešto leteće sigurno možemo da vidimo samo u jednom sportu, on se zove hokej, kada imamo jednu, drugu, treću postavu, ali to je tako. O tome treba da razmišlja onaj ko odlučuje ko će da zastupa ovde Vladu kada govorimo o vrlo važnim zakonima, kao što su ovi zakoni na dnevnom redu, danas konkretno u pojedinostima. Podneo sam amandman ispred poslaničke grupe NS. U članu 2. mislio sam da je potrebno da se izmeni stav 3. tako da glasi: Za nepokretnost izgrađenu, odnosno stečenu u toku godine, za koju se utvrđuje i plaća porez na imovinu, osnovica poreza je tržišna vrednost odgovarajuće nepokretnosti, u zakonu stoji ''na dan 31. decembra godine koja prethodi godini za koju se utvrđuje porez na imovinu'', a mislim da tu treba promeniti i da umesto "31. decembar" treba da stoji "dan overe kupoprodajnog ugovora u sudu". Obrazloženje zašto se ne prihvata ovaj amandman je u tome da postoji bojazan da će doći simulacije ugovora, da je to nešto što može dovesti do jednostavne neke neusklađenosti prilikom plaćanja poreza. Mislim da to ne može da bude tako. Ovde u obrazloženju stoji da postoje i ostali načini sticanja osim kupoprodajnog ugovora, orginarni itd. i neki drugi. Međutim, moj amandman konkretno se odnosi na kupoprodajni ugovor. Ne znam ko je obrazlagao ovaj deo zašto se ne prihvata amandman, ali to ne može da stoji i ne može da bude prihvatljivo za mene kao podnosioca ovog amandmana i mislim da to nije dobro. Šta to znači? Ako neki čovek u toku godine, ovde jasno stoji, još jednom da preciziram, za nepokretnosti izgrađene, dakle, ne govorimo o nepokretnostima koje je neko stekao na osnovu sudske presude ili nekog ostavinskog rešenja, svi znamo da su mogući takvi načini sticanja svojine, da jednostavno kod ostavinskog rešenja sa oca na sina ne plaća se porez na prenos apsolutnih prava. Tamo je porez na imovinu, recimo, ostavioca utvrđen i nema potrebe sada ponovo da se utvrđuje neka tržišna vrednost. Dakle, konkretna moja primedba je na to da se ovde govori o stanovima, dakle, o ljudima koji su kupili stanove u toku izgradnje. Jasno to stoji u zakonu. Potpuno je neprirodno da neko ko je u januaru platio cenu stana, recimo, od 800 evra, na kraju godine bude suočen sa tim da mora da plati, recimo, 1.100 evra po kvadratu, jer je to neko procenio. Ko je tu na šteti? Na šteti je onaj čovek koji je kupio i ukalkulisao je svoje mogućnosti po 800 evra po kvadratu. Dakle, on ne može da bude žrtva nečega što se zove procena tržišne vrednosti. Zato sam podneo amandman i smatram da je overa kupoprodajnog ugovora tapija na sve. Dakle, stečeno je neko pravo, jednostavno u tom trenutku je i to obavezujuća cifra za porez na imovinu. Ako su se neki uplašili da će država biti oštećena zbog simulovanih ugovora, neka država juri one ljude koji takvu simulaciju vrše, postoje inspekcijski organi, ali je neprirodno da ljudi koji u današnjoj eri, recimo, podižu ogromne kredite da bi došli do stana, sa vrlo nepovoljnim kamatama, pogotovo sada kada je kurs evra izuzetno nestabilan, a klauzule su vezane za evro, tako da je tu potpuno jedna nesigurnost kod tih ljudi koji kupuju nepokretnosti. Zbog čega ovaj amandman nije prihvaćen zaista mi nije jasno, jer mislim da je apsolutno imalo mesta da se prihvati. Naravno, možda će se neko zapitati šta ćemo ako slučajno cena u toku godine padne, recimo sa 800 na 600 evra. Ništa nećemo. Onaj ko se obavezao u tom trenutku, to je ta tržišna vrednost u momentu sklapanja kupoprodajnog ugovora i šta tu ima loše. Evo jedan konkretan primer, ali u ovoj državi je jako retko da nešto pojeftini, to je gotovo nemoguće, bez obzira što cene nekretnina u celom svetu padaju, a u Srbiji naravno niko se ne odriče enormne zarade, svi žele da zarade. Videli smo pre nekoliko dana u onoj krizi sa energentima da su uljni radijatori prodavani umesto za 3.500 dinara, koliko je cena u Novom Sadu, za 5.000 dinara. Onda, gradonačelnik Novog Sada izađe i kada mu konkretno reporter postavi pitanje šta će on kao gradonačelnik preduzeti da se sankcionišu takvi ljudi koji koriste muku građana, on je preko te teme jednostavno preskočio i potpuno otišao u drugu temu. Naravno, nije to jedini način kada cene ne padaju. Da li je neko u ovoj državi postavio pitanje da smo letos imali duple, gospodine državni sekretaru, cene nafte u odnosu na sada, da li je iko iz države postavio pitanje autoprevoznicima da li je neko spustio cenu prevoza? Kakav je odgovor? Nisu spustili cenu. Dakle, oni nisu spustili cene i država se i dalje tu ne oglašava. Znači, kada naftni derivati poskupe, brže-bolje autoprevoznici dođu, podnesu zahteve i država izlazi u susret. Šta ćemo sa onim ljudima koji imaju dvoje, troje ili četvoro dece na školovanju u prigradskim naseljima i plaćaju mesečne karte za decu u školama, studentima ili oni radnici koji moraju da dođu na posao? Oni su oštećeni, oni plaćaju nešto što je potpuno neosnovano. To nije tako malo, to je na ovu duplu cenu bar 1.000 dinara, a to je na budžet tih građana izuzetno opasno, a da ne pričamo za individualne proizvođače koji moraju svoje proizvode autobusima sa planinskih destinacija da doturaju do gradova da bi ih prodavali. Dakle, gospodine Iliću, pokušao sam da vam kažem da država mora da vodi računa o tome u odnosima, kao što sam sada objasnio. Ne mogu samo da se podižu cene, a kada se nešto desi ovako kako se desilo, što je u principu dobro, da cena nafte padne, da cene ostanu iste. To ne može da pojeftini proizvode. Naravno, cene su onda i za ostale proizvode koji su dotureni do gradova iste, a kada bi se cena autobusa i tih karata smanjila, onda bi se i cene proizvoda, verovatno, smanjile. Prema tome, ne znam odakle bojazan u objašnjenju da će ''uređenje osnovice poreza na imovinu na tim nepokretnostima na način kojim se amandmanom predlaže upravo bi doveo do neuređenosti osnovice poreza na imovinu, pre svega iz razloga što se pravo koje je predmet oporezivanja može steći zakonom dozvoljenim načinom'' i onda se kaže - ona može biti nerealno utvrđena, a pre svega kada su u pitanju simulovani pravni poslovi. Ne vidim razloga zašto neko ko čini simulovane pravne poslove ne bi bio kažnjen, on nešto prikriva, ali ne možemo mi na osnovu tako paušalne tvrdnje kažnjavati ljude koji su sa teškom mukom podigli npr. kredite, žele da kupe stan, žele da smeste svoju porodicu. Naravno, porez na apsolutna prava, idemo sa 5% na 2,5%. Poslanici Nove Srbije će predložiti amandmanom da to bude 1,5%. Dakle, mi moramo da kroz ovakav način realnog oporezivanja, kroz poresku stopu od 1,5% da zaštitimo građane od enormno skupih kredita, vrlo nepovoljnih kredita, najčešće. Banke izuzetno profitiraju. Šta će se u jednom trenutku desiti? Ako ih opteretimo s jednim, drugim i trećim porezom, jednostavno ima velika opasnost, kao što sam rekao, skok kursa i devizne klauzule koje su u tim kreditima, da ljudi, recimo, rate koje su do sada bile po 24.000 dinara, da su sad već 35.000 dinara, a plate i primanja ostaju iste. Prema tome, mislim da je dan overe kupoprodajnog ugovora realan. Ako želimo u tu Evropu, ako želimo da se ponašamo tržišno, mi jednostavno moramo da se oslobodimo toga da će neko stalno nešto simulovano praviti u ovoj zemlji. Naravno, kao što sam rekao, ko koristi te simulacije treba da odgovara. Meni nije poznato kakva je mogućnost da neko simuluje ugovore, jer kupovina tih stanova trenutno ide preko računa tih preduzeća. Ukoliko se plaća tim preduzećima na ruke, mora da se uplati na račun. Prema tome, ne znam kako će neko, ako mislite da kupi stan za 400 evra, a da razliku da, to mi baš ne ide. Te nerealne cene su lako uhvatljive. Ne možete vi da odstupate za duplo. Moguće je sitno odstupanje, ali kroz ovo, ako vi kupite, recimo, po 800 evra, a prodate po 1.000, a onda oporezujete po 1.100 ili po 1.200 evra, tu se u tom trenutku, po meni, državaneosnovano bogati. Kako ćete sprečiti te ljude koji vrše procenu da ne rade na štetu tih kupaca? Prema tome, mislim da je amandman logičan i da je ovo trebalo prihvatiti. Međutim, kao što često biva, neke stvari se ne prihvataju, iako je potpuno utemeljeno ono što se traži.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Amandman kojim se posle člana 2. dodaje novi član 2a. podnela je narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezima na imovinu, ispred poslaničke grupe SRS, podnela sam amandman kojim se predlaže da se posle člana 2. doda novi član 2a, koji se odnosi na član 6. Zakona o porezima na imovinu. Član 6. stav 1. glasi - ''Tržišna vrednost nepokretnosti iz člana 5. ovog zakona utvrđuje se primenom osnovnih i korektivnih elemenata.'' Stav 2 - ''Osnovni elementi jesu: 1) korisna površina; 2) prosečna tržišna cena kvadratnog metra odgovarajućih nepokretnosti na teritoriji opštine.'' Stav 3 - ''Korektivni elementi jesu: 1) lokacija nepokretnosti; 2) kvalitet nepokretnosti; 3) drugi elementi koji utiču na tržišnu vrednost nepokretnosti.'' Amandmanom sam predložila da se posle stava 3. dodaju stavovi 4. i 5. Stav 4. glasi - ''Prosečna tržišna cena kvadratnog metra iz tačke 2) stava 2. ovog člana utvrđuje se posebno za svaku opštinu odlukom koju donosi skupština opštine na predlog opštinskog veća, a na osnovu podataka nadležne poreske uprave i koja se objavljuje.'' Stav 5 - ''Odluka iz stava 4. ovog člana donosi se svake tri godine i mora sadržati opis metodologije koja je korišćena pri utvrđivanju tržišne cene kvadratnog metra.'' Svrha ovog amandmana jeste regulisati zakonom da odluku o prosečnoj tržišnoj ceni kvadratnog metra odgovarajućih nepokretnosti na teritoriji opštine donose organi lokalne samouprave. Predlagač zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezima na imovinu je članom 2. predložio da se u članu 5. zakona izvrši izmena u stavu 2. tako što će se regulisati da visinu tržišne vrednosti nepokretnosti, umesto nadležnog poreskog organa, utvrđuje organ jedinice lokalne samouprave nadležan za utvrđivanje, naplatu i kontrolu izvornih prihoda jedinica lokalne samouprave. SRS smatra da i kod utvrđivanja prosečne tržišne cene kvadratnog metra odgovarajućih nepokretnosti na teritoriji opštine treba precizirati nadležnost organa lokalne samouprave. Naime, u cilju fiskalne decentralizacije Zakonom o finansiranju lokalne samouprave iz 2006. godine, članom 60, regulisano je da jedinica lokalne samouprave u celosti utvrđuje, naplaćuje i kontroliše javne prihode iz člana 6. istog zakona, počev od 1. januara 2007. godine. Među izvornim prihodima ostvarenim na teritoriji jedinice lokalne samouprave je i porez na imovinu, osim poreza na prenos apsolutnih prava i poreza na nasleđe i poklon. Osnovica oporezivanja imovine je tržišnavrednost i ona se utvrđuje primenom osnovnih i korektivnih elemenata. Prosečna tržišna cena kvadratnog metra jeste osnovni element. Zato treba pokazati ozbiljnost prilikom njenog utvrđivanja i zato tražimo da predlog o visini prosečne cene kvadratnog metra bude dat od strane lokalne poreske administracije, da se opštinsko veće o njoj izjasni i da na kraju bude usvojena od strane skupštine opštine. Zašto je ovo bitno? Postoji objektivni problem, koji se ogleda u tome što su tržišne cene uglavnom poznate kod objekata prodatih pre kratkog vremena, pa se formiranje vrši na osnovu njih. Podaci o prosečnim cenama nekretnina se mogu dobiti od građevinskih firmi na teritoriji konkretne opštine. Trenutno postoji mogućnost da opštine koje nemaju takve podatke mogu za obaveštenje da se obrate poreskoj upravi i Republičkom zavodu za statistiku. Međutim, podaci koje dobiju ne predstavljaju realnu osnovu, pa se tako građani dovode u situaciju da plaćaju niži ili viši iznos poreza, a i sama lokalna samouprava dolazi u poziciju ili da se odriče dela svog prihoda ili da svojim građanima uzima više novca no što bi trebalo. U cilju transparentnosti rada lokalne poreske administracije, amandmanom je još predloženo da se odluka o prosečnoj tržišnoj ceni kvadratnog metra objavljuje. Takođe, ova odluka mora sadržati opis metodologije koja je korišćena pri utvrđivanju prosečne tržišne cene kvadratnog metra. Ovo je potrebno jer se radi o novcu građana, poreskih obveznika, koji moraju da budu informisani zašto daju baš toliko novca i kako se do te cene došlo. Vlada je odlučila da ovaj moj amandman odbije uz opširnije obrazloženje, koje ću pročitati - amandman se ne prihvata iz razloga što je odredbom člana 6. zakona uređena tržišna vrednost nepokretnosti iz člana 5. zakona, koja čini osnovicu poreza na imovinu, koja je jedan od osnovnih elemenata poreza na imovinu, što je u skladu sa odredbom člana 2. stav 2. Zakona o javnim prihodima i javnim rashodima, prema kojoj se poreski podsticaji, oslobođenja, olakšice, poreski krediti i drugo, kao i ostali elementi sistema i politike javnih prihoda ustanovljeni na osnovu tog zakona mogu uvoditi samo zakonima kojima se uvode odgovarajući javni prihode. Prema tome, iako je saglasno odredbama članova 6. i 60. Zakona o finansiranju lokalne samouprave, u nadležnosti jedinica lokalne samouprave je da utvrđuje, naplaćuje i kontroliše porez na imovinu. Utvrđivanje poreske osnovice vrši se primenom zakona i podzakonskog akta, koji donosi ministar nadležan za poslove finansija, na osnovu ovlašćenja iz člana 9. Zakona o porezima na imovinu, što znači propisa koji se jedinstveno primenjuju na teritoriji Republike Srbije, a kojima su uređeni osnovni i korektivni elementi za utvrđivanje poreske osnovice. Napominjemo da prosečnu tržišnu vrednost kvadratnog metra objekta predstavlja prosek cena ostvarenih u prometu, uz naknadu za odgovarajuću vrstu novih objekata po kojima se u opštini, odnosno gradu u kojem se objekat nalazi obavljao promet uz naknadu u godini koja prethodni godini za koju se utvrđuje i plaća porez na imovinu, prema podacima republičkog organa nadležnog za poslove statistike, član 4. stav 1. Pravilnika o načinu utvrđivanje osnovica poreza na imovinu na prava na nepokretnosti. Na osnovu ovog obrazloženja Vlade zaključujemo da u Vladi nema volje da se upotpuni proces fiskalne decentralizacije. Vlada je 2006. godine, kada je zakonom o finansiranju lokalne samouprave uredila nadležnost jedinice lokalne samouprave za utvrđivanje, naplatu i kontrolu javnih prihoda, među kojima i porez na imovinu, ostavila u nadležnost Republici naplatu prihoda od poreza na prenos apsolutnih prava i poreza na nasleđe i poklon. Ovaj porez i dalje naplaćuje Republička uprava javnih prihoda. Sada Vlada i dalje u nadležnosti Republike ostavlja utvrđivanje prosečne tržišne vrednosti kvadratnog metra objekta. Svi argumenti su na strani organa jedinice lokalne samouprave, ali Vlada kaže ovako.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS sedam minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam zašto Vlada nije prihvatila amandman narodnog poslanika gospođe Lidije Dimitrijević, s obzirom na to da se amandmanom samo preciziraju stvari koje su već u zakonu predložene. Kada pogledate obrazloženje, onda tačno vidite zbog čega se amandman ne prihvata. Upravo je gospođa Dimitrijević rekla maločas da Vlada šatro pokušava da izvrši decentralizaciju fiskalnih prihoda, a u stvari i dalje drži sve dizgine u rukama. Kada pogledate na trećoj strni drugi deo obrazloženja, kaže - prema tome, iako je saglasno odredbama iz članova 6. i 60. Zakona o finansiranju lokalne samouprave, "Službeni list" broj taj i taj, u nadležnosti je jedinica lokalne samouprave da utvrđuje, naplaćuje i kontroliše porez na imovinu, utvrđuje poreske olakšice, a utvrđivanje poreske olakšice vrši se primenom zakona i podzakonskog akta koji donosi ministar nadležan za poslove finansija na osnovu ovlašćenja iz člana 9. itd. Dame i gospodo narodni poslanici, SRS već drugi, odnosno treći mandat u Leskovcu, gde gospođa Dimitrijević, inače je uključena u lokalnu samoupravu, vrši vlast i vrlo dobro znaju i sve probleme i sve mogućnosti i sve olakšice, olakšavajuće okolnosti koje bi mogle u ovom slučaju da se primene. Maločas je gospođica Nataša Jovanović rekla kakav je slučaju Aranđelovcu. Vama, gospodo iz Vlade, ne ispuštaju se dizgini, pogotovo se ne ispuštaju dizgini onog ministra koga je gospodin Velimir Ilić maločas tako lepo ishvalio. Ne ispuštaju se sredstva finansiranja. Vi biste i dalje da kontrolišete, i dalje, i ako prepustite lokalnoj samoupravi do kraja deo prihoda od poreza, vi biste i dalje da određujete. A pri tom zaboravljate da kvadratni metar u Leskovcu, u Aranđelovcu, u Beogradu ne može nikako biti ista vrednost i pri tom vrlo dobro znate da se cena kvadratnog metra i te kako može u određenim vremenskim intervalima, u zavisnosti od ponude i potražnje, i naduvati do neslućenih razmera ili pasti, ukoliko ponuda bude veća. Smatram da amandman treba prihvatiti i smatram da biste ovaj, ionako nakaradan zakon, malo bar poboljšali.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Amandman kojim se posle člana 2. dodaje novi član 2a. podneo je narodni poslanik Milan Škrbić. Vlada i odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Škrbić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo iz Vlade, gospodine ministre, radi javnosti je potrebno da vam kažem, da ne ispadne da namećemo i da pišemo amandmane bez veze, da smo mi to sve uradili na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Iskoristio sam to pravo i podneo sam u ime poslaničke grupe SRS amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na imovinu. Amandman glasi da se posle člana 2. dodaje novi član 2a. koji glasi - u članu 7. stav 1. reči "je petostruki iznos godišnjeg katastarskog prihoda od zemljišta prema poslednjem podatku organizacije nadležne za poslove katastra na dan 31. decembra koja prethodi godini za koju se utvrđuje i plaća porez na imovinu" zamenjuju se rečima "iznosi 50% tržišne vrednosti nepokretnosti koja bi se dobila u postupku utvrđivanja poreza na prenos apsolutnih prava". Moje obrazloženje je veoma jednostavno, a to je i obrazloženje poslaničke grupe SRS, koja smatra da na osnovu inicijativa poreskih odeljenja na terenu lokalnim samoupravama treba dati mogućnost da same utvrđuju prosečnu cenu kvadratnog metra, što bi bilo prirodno, jer je to sada lokalni prihod. Činjenica je da nemamo uredno registrovanu imovinu, a treba da je imamo, upravo zbog ovog zakona i samim tim bi olakšali jedinicama lokalne samouprave obradu podataka i doprineli povećanju budžeta jedinica lokalne samouprave. Evidentno je na primeru opštine iz koje dolazim, opštine Apatin, da puno problema ima oko evidencije podataka o zemljištu. Ovi podaci što ću sada da iznesem su podaci katastarske službe, a već dugi niz godina niko o tome ne razmišlja, mada sam to spominjao više puta za ovom govornicom. Niko nije reagovao, a problem je veliki. Služba za katastar nepokretnosti Apatin ima u svojoj ingerenciji pet katastarskih opština, i to Apatin, Kupusina, Sonta, Prigrevica i Svilojevo. Služba nema tehničkih podataka o koordinatama važeće državne granice, već samo koordinate katastarske opštine Apatin u državnom koordinatnom sistemu, a za ostale četiri katastarske opštine samo stereografsku projekciju bez numeričkih podataka. Katastarske opštine Apatin, Kupusina i Sonta, sa svojim katastarskim granicama, izlaze na reku Dunav, kao prirodnu granicu sa Republikom Hrvatskom. Primer katastarske opštine Apatin je urađen 1969. godine i tom prilikom je utvrđena granica ove katastarske opštine zapisnikom o omeđavanju katastarske opštine i u našoj evidenciji su sve nepokretnosti koje su tim primerom utvrđene unutar granice. Ovo je bitno upravo radi ovog zakona, kako bi bio evidentiran i mogao da se naplati porez na imovinu. Šta se dešava? Nemamo podatke da li se ta granica katastarske opštine podudara sa trenutno zvaničnim granicama Republike Srbije i Republike Hrvatske. Granica katastarske opštine Apatin izlazi na Dunav celom svojom dužinom, osim u severozapadnom delu, gde postoji ulazak granice katastarske opštine iz toka reke Dunav u levu obalu, obalu koja pripada Srbiji. Iz skice koju imam kod sebe, vidi se da jugozapadni deo tzv. katastarske opštine Kupusina ne izlazi u celosti svojom katastarskom granicom na reku Dunav. Sa sigurnošću mogu da tvrdim, u odnosu na sadašnji tok Dunava, da postoji zemljište u površini od 980 hektara zemljišta smeštenog sa leve strane reke Dunav, tzv potez Zmajevac, koja je u ingerenciji opštine Beli manastir - Republika Hrvatska. Zatim, katastarska opština Zmajevac 2 u Republici Hrvatskoj, a koje zemljište je u posedu naših vlasnika, pretežno iz katastarske opštine Apatin i Kupusina. Sada sledi ono u šta nisam mogao da verujem kad sam došao do ovih podataka što sam sada izneo. Drugih saznanja o površini i lokaciji zemljišta u odnosu na sadašnji tok Dunava kao prirodne granice, iz evidencije kojom raspolažemo, a vezano je za državnu granicu sa Republikom Hrvatskom, nemamo, a posebno iz razloga što novi promer i premer katastarske opštine Sonta i Kupusina nije rađen i koristi se stari, Austrougarski grafički premer u stereografskoj projekciji iz 1880. godine, a nemamo ni podatak o zvanično utvrđenim koordinatima državne granice. Radi se o 980 hektara zemljišta, na kojima postoje mnoga vikend naselja, gde ljudi žive i imaju struju, a nikom ništa ne plaćaju. Samo u tom delu bi bio veliki prihod jedinicama lokalne samouprave, a oni to sada rade od prvog januara i veliki prihod je samo u tom delu, povećanju budžeta jedinica lokalne samouprave. Da ne spominjemo druge stvari koje su kod svih opština prisutne. Samo da navedem, oko te čuvene naše privatizacije poslednjih osam godina, gde je država oštećena prodajući u bescenje imovinu, što pokretnu, što nepokretnu. Bezbroj primera je evidentiran, ali niko ne reaguje, ni ova, ni prethodne Vlade. Država je sam taj posao prebacila jedinicama lokalne samouprave, što neće biti nimalo lako evidentirati i ubirati taj deo poreza na imovinu, a ono što je lakše, što nema problema sa građanima, nema svađe sa građanima, to je zadržala ovim zakonom sama za sebe. Navešću još jedan primer, da iskoristim ovo vreme, gde su problemi i gde stvarni izvorni prihodi odlaze i ne mogu da se naplate u stvarnom iznosu, a to su sledeći slučajevi. Problemi koji su se javili na relaciji zaposleni-vlasnik u privatizacionim preduzećima, koja su prodata u bescenje zajedno sa imovinom, pokretnom i nepokretnom, i ni tu se nema tačan podatak o vrednosti, a to će biti jako teško lokalnim samoupravama da evidentiraju, da se svađaju sa tajkunima, a u svakom gradu ih ima. Jer ti isti novi vlasnici teraju radnike i zaposlene da odustanu od zarađenih, a neisplaćenih zarada, čak i u predprivatizacionom periodu. Ovi problemi su evidentno rezultirali tužbama dela zaposlenih koji nisu pristajali na ucenu vlasnika. Ponoviću da se drugi deo neisplaćene sume oprosti, nije evidentiran i ni tu lokalne uprave ne mogu da ubiraju taj deo poreza. Primera ima dosta, gde je sledilo formiranje nove firme unutar te privatizovane, tog istog gazde. Na istom prostoru, sa istim mašinama koje koristi taj vlasnik, pobrinuo se da obezbedi ugovor o najmu prostora, sam sa sobom, i napominjem da je vlasnik sam odredio cenu i uslove tog zakupa i da te uslove nije ispoštovao. I opet nikom ništa. Veliki problem će biti naplata poreza na imovinu i prihoda u jedinicama lokalne samouprave upravo zbog mnogih nesređenih stvari, a zakon je rekao da se on mora primenjivati od 1. januara ove godine.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SRS je sedam minuta.
Poštovani narodni poslanici, ovi amandmani poslanika SRS su, pre svega, smisleni. Jedini razlog što ih Vlada odbija je zbog toga što stižu iz poslaničke grupe SRS. Čuli smo ovde od poslanika koji su do sada govorili o amandmanima, od gospođice Nataše Jovanović, od Lidije Dimitrijević i Milana Škrbića, dosta toga smislenog i opravdanog. Hteli smo da vam ukažemo zbog čega treba da prihvatite ove amandmane. Kao što ste čuli, još uvek, na svu sreću, ima opština u Srbiji gde su na vlasti članovi SRS, gde su srpski radikali uspeli, uz velike muke, ali su ipak uspeli da formiraju vlast i da se ispoštuje volja građana u pojedinim opštinama. Naime, dolazim iz opštine Odžaci, gde srpski radikali u drugom mandatu sprovode vlast. Činjenica kako smo sprovodili vlast i mislili na svoje građane u opštini Odžaci u prvom mandatu, kada smo imali 32% glasova, ide u prilog tome da smo na ovim izborima dobili 45% glasova na svim nivoima. To je dokaz kako se, pre svega, misli o interesima građana svoje opštine, za koje se svaka politička opština zalagala i obećavala pre izbora kako će sprovoditi vlast i misliti o interesima građana. U opštini Odžaci živi 18 nacionalnosti, što još više govori o tome zbog čega je SRS dobila ovoliko poverenje svojih građana. Mi smo jedna od opština koja je uvela lokalnu poresku upravu, gde nam se budžet posle toga daleko bolje, kada su te stavke u pitanju, popunjava, uz korektna odnos sa svojim građanima. Opština smo koja je osnovala Kancelariju za mlade. Prva smo opština u Srbiji koja je osnovala Romsku kancelariju. Opština smo koja pruža besplatnu pravnu pomoć svojim građanima, a o infrastrukturi, kada su mesne zajednice i grad Odžaci u pitanju, tu smo, u mogućnostima lokalne samouprave i koliko nam to naš skromni budžet dozvoljava, učinili i uradili za svoje građane. Završili smo lokalni put Karavukovo - Bogojevo, koje je sada regionalnog karaktera. Uradili smo javnu rasvetu u svim mestima u opštini Odžaci. Nažalost, i nas je zakačila nesreća ove pogubne privatizacije, gde su nam mnogi radnici ostali bez posla. Međutim, nažalost, lokalna samouprava u tom delu ne može da utiče na tom nivou na kom bi trebalo. Mi smo pomagali koliko smo mogli svoja preduzeća. Plaćali smo im pokretanje stečajnog postupka. Međutim, ono što je oslonac naše opštine to je poljoprivreda. Imali smo tu nesreću da nam se zadruge prodaju, maltene za šerpu ribe, a ti vlasnici koji su kupili zadruge su posle par godina preprodali zadruge za enormno velike cifre, koje prelaze čak i desetine miliona evra. Pokušaćemo da na neki način pomognemo tim ljudima, jer svi znamo kako su se zadruge osnivale, počev od kolonizacije 46, gde su ljudi unosili i davali zemlju u zadruge, da bi zasnovali radni odnos. Kasnije su zadruge čak i državnu zemlju prepisale u trajno vlasništvo sebi. Međutim, mi smo ovde dosta toga čuli i od gospodina Petra Jojića koji je pratio taj deo i pronašli smo u zakonu gde utrine nisu mogle da se privedu na takav način nameni i da su mogle da se izdaju samo za ribnjake. Kod nas je to učinjeno da su privedene nameni, što mislim da je velika greška, i da su mnogi ljudi ostali bez posla. Samo ću vam reći jedan podatak, u tri zadruge koje su privatizovane je radilo 1.200 radnika, a danas radi nešto malo više od 300 radnika, nažalost. Nadam se da će i zakoni o poljoprivredi doći ovde na dnevni red, kada ćemo moći daleko više da pričamo o poljoprivredi i da iznesemo sve to na videlo. Gospodine, pošto vas zanima, to su bili pašnjaci, a komisija u sastavu u kom je odgovarala je donela odluku da je zemljište privedeno nameni i onda su je preveli u trajno vlasništvo zadruzi, koja je prodata ne našem tajkunu, nego hrvatskom tajkunu za 13 miliona evra, a kupljena je za nešto manje od milion evra. U toj zadruzi je radilo 350 ljudi, a danas radi 50. Kažu da, s obzirom da se najavljuje kriza, kako se najavljuje u ovoj godini, do žetve neće biti više od 25 do 30 radnika. U sklopu te zadruge je bila jedna farma koja je imala oko 400 krava muzara, na stotine junadi u tovu. Danas nema nijednog grla stoke u toj zadruzi. Svi objekti se ruše. Navodno investiraće u te objekte. To je ona priča, što bi naš narod rekao - crkni magarče do zelene trave, a naši ljudi su na ulici. Posebna priča je Fond za kapitalne investicije Vojvodine kada je lokalna samouprava u pitanju. To kažem iz razloga što u opštini Odžaci, s obzirom da su srpski radikali na vlasti, znamo da je to jedan veliki bojkot, dobijamo novce isključivo na kašičicu. Koristim priliku da vam postavim pitanje, da li postoji evidencija kako Bojan Pajtić troši te pare iz Fonda Autonomne Pokrajine Vojvodine za kapitalne investicije? Zadnja odluka o dodeli tih sredstava je 2.677.000.000. Opština Odžaci je dobila 34 miliona, a imamo projekte, i to kvalitetne projekte, odgovorno vam tvrdim, za oko tri milijarde dinara. Bruka i sramota. Da ne bih zloupotrebljavao vreme, imaćemo još prilike da pričamo o ovome, sigurno će vam biti prezentovano od poslanika SRS, pre svega iskreno i pošteno i u interesu građana i sredine iz koje dolazimo. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada je svojevremeno trajala načelna rasprava o predlogu budžeta Republike Srbije za 2009. godinu, a da podsetimo građane da je Vlada sa zakašnjenjem od više od mesec dana dostavila taj predlog budžeta u Narodnu skupštinu Republike Srbije, poslanici SRS su ukazali na činjenicu da će teret svetske ekonomske i finansijske krize uglavnom da bude svaljen na leđa malog običnog čoveka, da država sa svoje strane neće učiniti ništa da ona prva stegne kaiš i da smanji javnu potrošnju, na šta je obavezuju ne samo kritike koje dolaze od strane opozicionih partija. Na smanjenje javne potrošnje ova bi vlada bila obavezna i da zaista iskreno poštuje preporuke svojih međunarodnih prijatelja iz EU, Svetske banke i MMF-a. S jedne strane, država neće da učini ništa da smanji javnu potrošnju i da na taj način olakša građanima prevazilaženje ekonomske krize, a s druge strane jasno je iz mera ekonomske politike koje nam predlaže Vlada da će teret te krize biti svaljen na leđa običnih građana. Da je to zaista tako vidi se iz ovog Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezima na imovinu. Ceo zakon je pisan sa krajnjom intencijom da zaštiti one koji su bogati, a da što više optereti obične građane, koji ionako jedva sastavljaju kraj sa krajem i koji se ovih dana bore za svoju golu egzistenciju, a neki od tih građana na koje će se primenjivati ovaj zakon već danima štrajkuju ispred Predsedništva Srbije, ljudi koji su zaposleni u Robnim kućama i koji pokušavaju da se izbore za svoju golu egzistenciju. Na to sam vam, gospodine ministre, ukazivao i u današnjoj raspravi. Evo, dovoljno je samo da pogledate šta piše na početku obrazloženja Predloga ovog zakona, zašto se ovaj zakon donosi, odnosno koji su razlozi za donošenje zakona. Osnovni razlog za donošenje ovog zakona, odnosno problem koji zakon treba da reši je podsticanje razvoja tržišta kapitala. Zaista nisam neki veliki ekonomski stručnjak, naprotiv, ali nelogično mi je da se zakonom o porezima na imovinu podstiče i razvija tržište kapitala. Valjda bi nekim drugim merama ekonomske politike to trebalo da se podstakne. S druge strane, pogledajte šta piše - "u cilju ravnopravnog poreskog tretmana prenosa hartija od vrednosti i udela u pravnom licu uz naknadu, sa prenosima koji se vrše bez naknade, nasleđe i poklon, predlaže se izuzimanje hartija od vrednosti i udela u pravnom licu iz predmeta oporezivanja porezom na nasleđe i poklon". Dovoljno je da pogledate, gospodine ministre, koliko je građana u Republici Srbiji u prilici da nasledi udeo u pravnom licu, verovatno u nekom preduzeću koje stiče dobit ili pak da mu neko zavešta ili da nasledi hartije od vrednosti koje donose neke prihode. Ako pogledate statistiku, videćete da broj takvih građana s jedne strane nije veliki, dakle, relativno mali broj građana Republike Srbije putem nasleđa i poklona dobija udele u pravnom licu, odnosno stiče pravo na hartijama od vrednosti, a s druge strane, vrednost tih hartija, odnosno vrednost udela u pravnom licu može da bude izuzetno veliki i vi taj deo potpuno izuzimate od oporezivanja. Jasno je da na taj način pre svega idete na ruku onim bogatijim građanima Republike Srbije, protiv kojih, naravno, nemam ništa, ali nije ni pravično, nije ni u duhu pravične socijalne politike da u vreme velike ekonomske krize vi taj deo stanovništva oslobađate poreskih obaveza, a sa druge strane, neke druge delove stanovništva opterećujete. Da je to tako, gospodine ministre, vidi se i iz člana 2. ovog osnovnog zakona koji se menja. Kaže, porez na imovinu plaća se na sledeća prava na nepokretnosti, pa se briše "pravo plodouživanja". Pitajte vaše kolege iz resornih ministarstava koliko je građana Srbije koji uživaju, odnosno koji stiču neki prihod na osnovu plodouživanja, ne tako veliki broj, ali se stiču veliki prihodi. Pitajte koliki broj građana Srbije stiče prihod na osnovu prava vremenskog korišćenja time sharing-a, mali broj građana Srbije. Ali, zato vi sve ove kategorije građana oslobađate plaćanja poreza na nepokretnosti. Onda pogledajte član 13. stav 2. osnovnog zakona. Pogledajte, gospodine ministre, tipičan primer nepravične socijalne politike u vreme drastične ekonomske krize. Pogledajte član 13. Šta se briše? Kaže - porez na prava iz člana 2. ovog zakona na zgradi ili stanu u kojem stanuje član porodice obveznika umanjuje se po 10% za člana porodice obveznika i svakog člana njegovog domaćinstva, a najviše do 30% utvrđenog poreza. To se, dakle, briše. Ova kategorija stanovništva izuzima se od bilo kakvih poreskih rasterećenja. Šta to u praksi znači? To u praksi znači otprilike da otac ili majka imaju neki stan koji ne mora da bude veliki i da u tom stanu živi neki član njihove porodice, recimo sin, ćerka, brat, sestra itd. Po sadašnjem zakonskom rešenju porez se umanjuje za 10% za svakog člana porodice, a najviše do 30% utvrđenog poreza. Sada se to briše. Evo na koji način vi opterećujete obične građane. Kakvu posebnu korist ima običan građanin Republike Srbije, koji možda ima neki mali stan i u tom stanu sada živi bliski član njegove porodice, do sad je imao kakvo-takvo poresko rasterećenje, makar za tih 10%, odnosno najviše 30%, vi to sad ukidate. Kakvu korist, kakav silan prihod može da stekne neko ko ima neki stan u kojem živi član njegove porodice? Može da ima samo neke troškove, neke rashode, apsolutno ne može da ima bilo kakve prihode. Vaš kolega vrti glavom, čudi se šta mi to srpski radikali govorimo, otkud to da ova vlada prebacuje teret ekonomske krize na malog čoveka. Nemojte da se nervirate, gospodine Iliću. Delujete mi nervozno. Nemojte da dobacujete, nije ništa sporno. Evo, kada završim izlaganje, zaista verujem da ste vi ekonomski ekspert, za razliku od mene, ali evo mi smo danas izneli čitav niz primedbi i na Predlog zakona o dopunama zakona o carinskoj tarifi. Sada iznosimo primedbe na ovaj zakon o porezima na imovinu. Sedite tu, dobacujete, smeškate se, vrtite glavom, kao čudite se šta mi to pričamo, mi ništa ne znamo. Izađite za ovu govornicu pa objasnite kako je moguće, gospodine državni sekretaru, ako se ne varam, olakšate državni budžet za 250 miliona evra i napišete u Predlogu zakona o carinskoj tarifi, nije neki veliki udar na budžet. Šta je 250 miliona evra, šta je to za bogatu, razvijenu Srbiju, u kojoj nema siromašnih, nema gladnih, nema ljudi koji štrajkuju ispred palate šefa države, ispred Vlade itd. Šta je 250 miliona evra? Nije ništa. Mi vam sada kažemo - što opterećujete tog malog čoveka koji možda ima stan u kojem živi neki bliski član njegove porodice, vi sad vrtite glavom, čudite se, kao kako mi to možemo da kažemo itd. Gospodine državni sekretaru, jasno je, pa stvarnost vas demantuje. Možete vi da vrtite glavom koliko hoćete i da se ljutite, da negodujete, da kažete da nismo u pravu, izađite iz zgrade Narodne skupštine, pogledajte levo-desno, pogledajte pravo, tamo je Predsedništvo, videćete da je stvarnost sasvim drugačija od one kakvom se vama ta stvarnost čini kada se posmatra iz ministarske kancelarije i ministarskog kabineta. Vi ste našli u vreme velike ekonomske krize, u vreme kada ljudi jedva sastavljaju kraj s krajem, u vreme kada predsednik države poziva zaposlene da motkama brane svoja radna mesta, da ojačavate tržište kapitala i tržište hartija od vrednosti Zakonom o porezima na imovinu. Njih oslobađate poreza, ali zato ukidate poreske olakšice običnom čoveku koji ima neki stan u kojem živi neki član njegove porodice. Oslobađate poreskih obaveza lica koja stiču dobit na osnovu time sharing-a, na osnovu plodouživanja. Je li to pravična socijalna politika? Je l' to ravnomerno raspoređivanje tereta svetske ekonomske i finansijske krize na sve građane? Nije. Kakvu će neposrednu korist, gospodine Iliću, imati običan čovek u Srbiji zbog toga što ste vi jednostrano odlučili da primenjujete Prelazni trgovinski sporazum sa EU, pa ste smanjili carine na uvoz novih automobila koji se proizvode u Evropi ili van Evrope sa 20% na, ako se ne varam, 12,6%. Kakvu će korist imati? Onaj koji štrajkuje ovih dana ispred Predsedništva, ispred Vlade, ove jadne žene koje su dobile upalu pluća boreći se za svoja prava, oni do sada nisu mogli da kupe ni automobile ni sa carinom od 20%, ni ove sa 12,6%. Ni da potpuno ukinete carinu, ti ljudi neće moći da kupe novi automobil, ne nekog stranog proizvođača, domaći automobil, jugo, bilo koji drugi domaći automobil neće moći da kupe prosto zato što nemaju osnovnih uslova za život. To je ono na šta vam mi ukazujemo. Ne vredi da se vi prikazujete većim Evropljanima od samih Evropljana, to je nemoguće, to prosto nije logički prihvatljivo. Postoji Evropska unija, postoji Republika Srbija koja nije član EU, pa nemojte vi da brinete evropske brige, brinite srpske brige. Ne možete vi da uđete u EU na silu. Znate, ne mogu da postanem član Srpske akademije nauka i umetnosti ako me ovi ljudi neće. Mogu sto puta da kažem - ljudi, hoću da budem član Srpske akademije, a oni kažu ne možeš. Tako vama kaže EU. Vi kažete mi hoćemo, oni kažu - ali ne možete da uđete u EU. Prosto ne znam šta još treba da se desi pa da shvatite da ovakvim merama ekonomske politike nanosite pre svega štetu domaćoj privredi i običnom građaninu Republike Srbije. O tome se radi. Nematu nikakve pravičnosti, nema tu nikakvog ravnomernog raspoređivanja tereta ekonomske krize na sve građane. Vi ste državu potpuno izuzeli od bilo kakvog oblika javne štednje. Država će da troši više nego što je trošila u prošloj godini. Niste ukinuli nijedno ministarstvo, nijedan organ uprave u sastavu ministarstava, nijednu agenciju. Gde se dedoše vaša obećanja da će biti skresane plate u javnim preduzećima, da će biti skresane nadoknade članovima upravnih i nadzornih odbora? Šta je bilo sa tim? Na drugoj strani, sada ukidate i ovo malo poreskih olakšica koje su imali građani Srbije, ali zato potpuno oslobađate onaj mali deo građana Srbije koji ipak stiče određena, ne tako mala, primanja ili na osnovu prava plodouživanja, ili na osnovu time sharing-a, ili na osnovu nasleđa udela u pravnom licu, odnosno nasleđa hartija od vrednosti. To nije nikakva pravična socijalna politika, naprotiv, to je jedna politika koja ima cilj da ceo teret ekonomske krize prebaci na leđa malog čoveka. Ali, taj mali čovek je počeo da diže glavu. Uzalud vi njemu pričate o EU, o jeftinijim stranim automobilima, o belim šengenskim vizama, o školovanju na zapadu itd. Taj običan mali čovek ne može da kupi ni naše domaće proizvode, a kamoli strane. O tome se radi, gospodine Iliću. Vi možete da budete nervozni, ljuti i da smatrate da nismo u pravu, ali verujte, stvarnost vas demantuje. Zaista bih voleo da nisam u pravu, da stvarnost prikazujem gorom nego što jeste, ali nažalost, kad izađete iz ove zgrade videćete da je stvarnost čak i teža nego što je prikazuju poslanici SRS, odnosno poslanici opozicionih partija. Još jednom vam skrećem pažnju, jednostrana primena Prelaznog trgovinskog sporazuma, ne samo da će da ošteti budžet Republike Srbije, vi ćete na taj način dugoročno da uništite domaće proizvođače. Gospodine Iliću, zamislite, ponavljam još jedanput, nisam nikakav ekonomski ekspert, stavite u isti ring i postavite da učestvuju u boks meču jedan običan čovek koji nikada nije navukao rukavice na ruke i jedan profesionalni bokser. To je odnos između privrede Srbije i privrede EU. Ne treba biti veliki ekspert da bi se znalo unapred ko će da pobedi. Naravno da će da pobedi profesionalni bokser. Vi sada stavljate u istu ravan naše domaće proizvođače, bez subvencija države, bez bilo kakve pomoći, ljude koji rade uz pomoć štapa i kanapa, sa moćnim privrednim subjektima EU i kažete... (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vreme na raspolaganju vaše poslaničke grupe je iskorišćeno.) Izvinjavam se, završavam za minut. ...gospodo, to je slobodno tržište, mi smo vas bacili na tržište, a vi se snalazite. To nije pravično. Ne samo da ćete cifarski da oštetite budžet Srbije za 250 miliona, za ko zna koliko miliona evra ćete da oštetite Srbiju i njenu privredu tako što je stavljate u istu ravan sa zemljama koje su od Srbije daleko bogatije i čije su privrede daleko moćnije od naše.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Dejan Mirović i Zlata Đerić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo, amandman je podnet na član 14. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezima na imovinu. Dakle, radi se o delu zakona koji regulišu članovi od broja 11 do 15. U suštini, radi se o osnovi samog zakona, a to je, prema obrazloženju iz Predloga zakona, osnovni razlog za donošenje ovog zakona, odnosno problem koji zakon treba da reši je podsticanje razvoja tržišta kapitala. Zbog toga se predlaže izuzimanje prenosa uz naknadu hartija od vrednosti i udela u pravnom licu. Interesantno je i da predlagač zakona priznaje da, što se tiče poreza na imovinu, ne postoje obavezujući propisi EU sa kojima je potrebno usaglašavanje. Dakle, zakon nije predložen zbog usaglašavanja sa "Aki komuniter", kao što je bio slučaj sa većinom tzv. briselskih zakona. Prethodno iznetim činjenicama treba dodati i sledeće: Predlog zakona, koji je pred nama, deo je paketa zakona ili tzv. pratećih zakona budžeta, to je ovih sedam zakona među kojima je i najvažniji, nažalost i najštetniji, zakon o izmeni carinskih tarifa. Taj zakon, kao što je poznato, po kursu NBS iz vremena kada je budžet ušao u skupštinsku proceduru, dovodi do gubitka budžetskih prihoda od 260 miliona evra, ovo je minimalna procena. Dakle, prva asocijacija bi bila, kada se sagleda ova celina, da se smanjuju porezi, jer se ogromna suma od 260 miliona evra prevaljuje na leđa najsiromašnijih građana preko povećanja akciza i da zato, na drugoj strani, mora negde doći do poreskih olakšica. To bi bilo ekonomski opravdano i socijalno odgovorno ponašanje Vlade. Kada uporedimo poreze koji se povećavaju, znači akcize ili koji će se povećati prema najavama iz vlasti - PDV, i ove poreske olakšice koje predviđa zakon o porezu na imovinu, uvidećemo da se radi o socijalnoj, ekonomskoj i državnoj demagogiji, jer je jedan od vodećih ekonomista u našoj zemlji, gospodin Ćurčin, izjavio prošle godine za jedan nedeljnik da se samo 10% ukupnih finansijskih transakcija u našoj zemlji odvija na berzi. Dakle, berza je u našoj zemlji, blago rečeno, nerazvijena. Zato je jasno da prosečan građanin naše zemlje neće imati nikakve koristi od ovog poreskog zakona, ili minimalne. On se bori da preživi, njegova osnovna briga je potrošačka korpa ili njen minimalni iznos. Dakle, umesto da se razmišlja o smanjenju poreza koji pogađaju najsiromašnije slojeve stanovništva, kao što je PDV, poreske olakšice se usmeravaju ka najbogatijim delovima stanovništva. Inače, kao što navodi autor udžbenika "Javne finansije", koji se koristi na Ekonomskom fakultetu u Beogradu, prof. dr Božidar Raičević, u Srbiji su već relativno niske stope poreza na imovinu, ali sa druge strane, stopa PDV od 18% je veća nego u Španiji, gde iznosi 16% ili Velikoj Britaniji, gde iznosi 15%. Mislim da niko razuman ne može da tvrdi da Srbija ima veći BDP od Španije ili Britanije ili da po glavi stanovnika ima veći BDP. Takođe, niko ne može da ospori da PDV pogađa najsiromašnije slojeve stanovništva. Opet nema nikakvog ekonomskog opravdanja, osim demagogije, za ovakav zakon. U ekonomskoj teoriji, upravo prema profesoru Raičeviću, koji je redovni profesor na Ekonomskom fakultetu i na Prirodno-matematičkom fakultetu, PDV ima nekoliko značajnih nedostataka: povećano administriranje i troškove naplate i plaćanja, relativno izraženiji inflatorni potencijal, neprimerenost uvođenja na subcentralnom nivou i, najvažnije, izraženija agresivnost. Tokom rasprave u načelu sam izneo definiciju koja pokazuje kako PDV deluje na najsiromašnije slojeve. Naravno, negativno. Ovaj amandman je podnet u vezi sa drugim delom definicije, gde stoji: "Pojedini segmenti privrede - turizam i poljoprivreda posebno, nastoje da ubede kreatore ekonomske politike u nužnost uvođenja smanjenih ili sniženih stopa PDV-a, kako bi uspeli da zadrže konkurentnost i svoju poziciju na tržištu.'' Dakle, upravo PDV pogađa privredne grane koje mogu biti naša komparativna prednost. Naša industrija ne može da se nosi sa zapadnoevropskom. Uostalom, ona i u pretežnom delu nije u domaćem, našem vlasništvu. To nije dobro i treba to otvoreno reći, posebno kada se ona nalazi u rukama stranih vlasnika koji misle samo na profit, kao što je to slučaj u vezi sa "Sartidom". Sada upravo, zbog ekonomske krize koja je stvorena zbog pohlepe Vol Strita i zapada, dolazi do recesije u industriji. Zato je U.S. "Steel" Srbija bez ikakvog razmišljanja ugasio peći, jer misli samo o sebi, a ne o širim društvenim ciljevima grada ili država u kojoj se nalaze. Sličan primer se desio i pre neki dan u Košicama u Slovačkoj, kada je ista firma, bez ikakvog razmišljanja, kada su nastali prvi problemi zbog krađe gasa koju je počinila Ukrajina, poslala na prinudni odmor 10.000 radnika. Toliko o socijalnoj odgovornosti stranih vlasnika, tzv. investitora. Dakle, to su investicije koje su veoma nestabilne i osetljive na ciklična ekonomska kretanja. Njih treba dodatno opteretiti poreskim stopama, takođe, to treba otvoreno reći, i domaće monopoliste koji imaju ogromnu imovinu, npr. vlasnika "Delte", nikako najsiromašnije slojeve stanovništva preko akciza i PDV-a. Naravno, jasno je da Predlog zakona koji je pred nama ima cilj da prikrije najnerazumniju ekonomsku odluku koja je mogla biti doneta u ovom trenutku, a to je jednostrana primena Prelaznog sporazuma. Mnogi su danas kritikovali ovde, ali i u javnosti i prethodnih dana, tu jednostranu primenu ekonomskog sporazuma sa EU. Svi se slažu da je to izuzetno štetna odluka. Međutim, ako logično izvedemo te činjenice do kraja, onda i tzv. briselski put u ekonomskom smislu je štetan. Dodajmo ovome izjavu češkog predsednika Vaclava Klausa, hrabrog političara, koji uvek govori istinu, po kojoj u EU nema demokratije već da se radi o "pseudodemokratiji". Posle ovoga će biti sasvim jasno da briselski put našoj zemlji donosi ekonomsku propast i urušavanje demokratije. Zato treba tražiti alternativu. Mi je, za razliku od Češke, imamo u ekonomskom, političkom, ali i u istorijskom smislu.
Da li još neko želi reč? (Da.) Poslanik Zoran Krasić i narodna poslanica Zlata Đerić. Samo da obavestim Narodnu skupštinu da direktan prenos sednice prestaje u 19.15 časova zbog prenosa utakmice košarkaške. Tako da ako želite da iskoristite to vreme do 19.15 časova, jer nemamo dogovor da radimo na odloženi prenos, ima još pet amandmana za ovaj zakon. Po amandmanu na član 14. pravo da govori ima još narodna poslanica Zlata Đerić. Želite reč? Izvolite.
Dama i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, poštovana javnosti Srbije, uzeću u obzir najvažniju sporednu stvar na svetu, da se očekuje prenos utakmice, tako da ću se potruditi da o ovom amandmanu, koji je u istovetnom tekstu podnet ispred SRS i NS, samo nešto kratko da kažem, mada je kolega rekao već suštinu ili većinu onoga što smo planirali da kažemo. Dakle, svetska ekonomska kriza će izgleda, onako kako se prečesto pominje i za ovom govornicom i u javnosti Srbije, biti pre svega izgovor i nesposobnima, i neodgovornima i onima koji su posebno alavi, da realizuju neke svoje ciljeve. Svetska ekonomska kriza dolazi, već smo je pomenuli i nazvali pošašću koju Srbija ne može da izbegne, bez obzira kako ona u početku najavljivana. Ono što je neprihvatljivo, to je da ovaj set zakona koji treba da usvojimo treba da obezbedi punjenje budžeta koji smo onako, na mišiće i kako reko, uz doping sredstva, usvojili uoči same nove godine. Dakle, oni koji treba da ovaj budžet popune, a to su građani Srbije i bojim se da će oni od njega imati najmanje koristi. Privreda i poljoprivreda su te dve grane koje treba da obezbede blagodet Srbiji. Sudeći po analizama ozbiljnih ekonomskih analitičara, Srbiji se sprema između 50.000 i 200.000 otkaza. Možda bi i mi bili uplašeni kao Nemci koji očekuju milion otkaza u ovoj ekonomskoj krizi, ali mi nemamo toliko uposlenih u privredi. Nažalost, imamo ih jako puno na budžetu. Ove poreske olakšice koje se prividno nude mi smo ponudili ovim amandmanom da budu još manje, odnosno da budu još prihvatljivije za građane Srbije. Jer videvši da su oslobođene neke privilegovane kategorije, kolega ih je pomenuo, kao što su ljudi koji imaju plodouživanje ili tajm šering, onda je možda uputno da se i ostalim građanima Srbije bar jedan od poreza učini lakšim i jeftinijim. Mnogo toga će im se, u svakom slučaju, učiniti teškim i mnogo toga će teško izneti ove godine, pa prihvatanjem ovog amandmana bar bi se jedan deo učinio zaista istinski lakšim.
Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković, Zoran Krasić, želite reč? Narodna poslanice izvinite, Zoran Krasić se javio pre vas. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe je sedam minuta.
Samo vrlo konkretno da objasnim u čemu se ogleda poenta ovog amandmana. Vlada je u ovom članu koji je obuhvaćen amandmanom izbacila praktično prvu alineju, ostala je druga alineja i od toga je napravila nov član i rekla, stopa na prenos apsolutnih prava je 2,5%. To je ta operacija koja je od strane Vlade urađena. Prva alineja je izbačena zato što prenos vlasničkih udela više neće biti predmet oporezivanja. Tu je bila stopa, čini mi se, 0,3%. To je ta ideja. Međutim, moram da skrenem pažnju, pošto se radi o poreskom prihodu koji izvorno pripada lokalnim samoupravama, sa gledišta budžeta lokalnih samouprava oni bi voleli verovatno da bude to 625%. Jeste, lokalna samouprava će imati problema sa sredstvima, a vidite i sami koliki su problemi sa tim tzv. transfernim sredstvima zbog ove centralizacije od strane Republike. Sada se lokalne samouprave grabe za svoje izvorne prihode kako bi, pošto su pre dve godine dobili pravo da imaju svoje poreske organe, da ih ubace u pogon, da se sve popiše osim trgova, ulica itd. i da se završi posao, da se obezbede sredstva u budžetu. To je jedna strana. Ta logika razmišljanja lokalne samouprave je prisutna, ona je manje ili više vidljiva. Tamo gde lokalna samouprava ide sa tom gramzivošću, a Vlada želi da je obuzda tako što je rekla 2,5%, da je to apsolutno slobodno, verovatno oni koji bi rekli 5 ili 6% da je stopa više nikada ne bi bili na vlasti u lokalnoj samoupravi. Zato Vlada i planira da ponašanje u poreskoj politici lokalne samouprave, pa i kada su izvorni prihodi, ograniči i limitira. Sada opšti trend jeste da se smanjuju obaveze građana prema državi, najšire posmatrano. Svi se brane u uslovima ove finansijske krize tako što smanjuju poreske obaveze građana, računajući da će na taj način ostati više za ličnu potrošnju, to je kod nas bilo nekada preživljavanje, a vidite ta meca je počela da igra i na zapadu. I oni su sada suočeni sa problemom preživljavanja, a zbog toga što je samo 58.000 građana u Republici Srbiji bilo u mogućnosti da u toku godine dva ili tri puta službeno, privatno itd. odu u inostranstvo, da ste njih pitali, oni bi vam rekli da već tri-četiri godine se priprema ova situacija u zapadnoj Evropi, da budemo onako još otvoreniji, otkada je krenu evro kao sredstvo plaćanja, iza numeričke cifre umesto marke je došao evro, a to znači ako je evro bio dve marke, vidite u startu koliko su oni morali da plaćaju troškove ujedinjenja dve Nemačke, jer centralna kasa EU nalazi se u Nemačkoj. U sklopu te borbe da se odricanjem države od dela prihoda omogući preživljavanje, došlo je do pada poreskih stopa i tako je gospodin Mirović i predložio da se ta stopa promeni, da se sa 2,5% bude 1,5%. Naravno, lokalna samouprava vrišti kada čuje za ovaj predlog. Zato što su i oni suočeni sa problemom. Biće dugovanja po osnovu transfernih sredstava i da ne pričam kojih drugih problema, a čuli ste i primer iz Niša, gde samo po dva osnova traži se preko 200 miliona dinara od Republike, pa čak se najavljuje i rat unutar DS, jer kad može Vojvodina, pa može i Boško Ristić u Nišu, to je ta logika. Znači, imaćemo tu igranku. Iskoristio bih ovu priliku da ukažem na još dublje probleme koji postoje u ovom predlogu zakona, doduše moram da kažem da su neki problemi i nasleđeni, postoje u postojećem, izvornom tekstu ovog zakona. Kada su se definisala prava na nepokretnosti, pre svega mislim na član 2. izvornog teksta, prava na imovinu, tu je data jedna nomenklatura šta je sve obuhvaćeno, pa onda kasnije u razredi kada se pomenu neki članovi, poput člana 12. izvornog teksta, onda dolazimo do još jednog kriterijuma, to je član koji reguliše zašto se ne plaća porez na imovinu, onda dolazimo do dvostrukog kriterijuma. Naravno, državna svojina, na tu imovinu ne treba da se plaća porez jer bi bilo glupo da država plaća sama sebi porez, ali se uvodi i kriterijum korišćenja državne imovine i to na vrlo širok način, poprilično neprecizan, a kasnije kada je u pitanju zakup, ne mislim na zakup građevinskog zemljišta, apsolutno je nedorečen ovaj propis, ali niste spremni da to menjate. U okviru člana 12. sada ste dogradili taj poslednji stav i tu ćete imati velikih problema jer nikome u poreskoj upravi nećete moći da objasnite šta ste hteli da napišete. Porez na imovinu ne plaća se na prava na nepokretnosti koja su u poslovnim knjigama obveznika u skladu sa propisima kojima se uređuje računovodstvo i revizija evidentirani kao dobra koja su isključivo namenjena daljoj prodaji. Poslednji stav u članu 12. posle ove dogradnje je u kontradikciji sa prvim stavom člana 2. Zakona, jer koja su to prava na nepokretnostima? Pravo svojine, pravo stanovanja? Kako to može da bude predmet delatnosti i da to služi za dalju prodaju? To nije jasno. Znam šta ste planirali kod novoizgrađenih stambenih prostora, to znam, imamo tu aferu odavno sa novim prostorom, zna se šta je, tu je bio problem šta se plaća, porez na imovinu i porez na prenos apsolutnih prava, pa kada je donosio zakon o PDV Dinkić je izbacio, prvo ubacio, pa onda izbacio pod pritiskom velikih agencija, koje su rekle smanjiće se promet nepokretnosti i zaustavićemo posao, jer ukoliko u startu treba da platimo 18% PDV-a. Molim vas, ne može vašu politiku da opredeljuju partikularni interesi pojedinih ljudi. Da vam skrenem pažnju, u Zakonu o javnim nabavkama ukazao sam zašto se izbacuje nepokretnost iz javnih nabavki.
Narodni poslaniče, vreme na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno. Da li još neko želi da govori po ovom amandmanu? (Ne.) Za danas završavamo rad i nastavljamo rad sutra u 10.00 časova raspravom u pojedinostima o amandmanu na član 17. koji je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Hvala vam.