Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 101 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali trenutno prisutno 88 narodnih poslanika, odnosno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Siniša Stamenković, Aleksandra Janković i Riza Halimi. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pored predstavnika predlagača Božidara Đelića, potpredsednika Vlade i ministra za nauku i tehnološki razvoj, pozvala da sednici prisustvuju i: prof. dr Snežana Pajović i prof. dr Miloš Nedeljković, državni sekretari u Ministarstvu za nauku i tehnološki razvoj, Nevenka Novaković, Radmila Skokić, Katarina Petrović i Nada Mijatović, savetnice u Ministarstvu za nauku i tehnološki razvoj, Branka Totić, direktorka Zavoda za intelektualnu svojinu i Mirela Bošković, pomoćnica direktora Zavoda za intelektualnu svojinu. Prelazimo na tačke 9-12. i 16-17. dnevnog reda – PREDLOZI ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O NAUČNOISTRAŽIVAČKOJ I INOVACIONOJ DELATNOSTI, SRPSKOJ AKADEMIJI NAUKA I UMETNOSTI, OZNAKAMA GEOGRAFSKOG POREKLA, POTVRĐIVANjU UGOVORA O PATENTNOM PRAVU I POTVRĐIVANjU NIČANSKOG SPORAZUMA O MEĐUNARODNOJ KLASIFIKACIJI ROBA I USLUGA RADI REGISTROVANjA ŽIGOVA OD 15. JUNA 1957. GODINE, REVIDIRANOG U STOKHOLMU 14. JULA 1967. GODINE I ŽENEVI 13. MAJA 1977. GODINE I IZMENjENOG 28. SEPTEMBRA 1979. GODINE (zajednički načelni i jedinstveni pretres) Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona po tačkama 9, 10, 11, 12, 16. i 17. dnevnog reda, a pre otvaranja pretresa, podsećam vas da, shodno članu 94. i članu 152. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS-JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom, do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, s redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju sledeći narodni poslanici: Đuro Perić, Poslaničku grupu PUPS-a; Zoran Bortić, Poslaničku grupu SPS-JS-a; Zoran Šami, Poslaničku grupu DSS-Vojislav Koštunica; Dragoljub Mićunović, Poslaničku grupu ZES; Marina Raguš, Poslaničku grupu SRS-a; Nebojša Ranđelović, Poslaničku grupu LDP-a i Zoran Mašić, Poslaničku grupu Napred Srbijo. Saglasno članu 142. stav 2. i članu 152. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o inovacionoj delatnosti, Predlogu zakona o Srpskoj akademiji nauka i umetnosti, Predlogu zakona o oznakama geografskog porekla, Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o patentnom pravu i Predlogu zakona o potvrđivanju Ničanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji roba i usluga radi registrovanja žigova. Da li predstavnik predlagača Božidar Đelić, potpredsednik Vlade i ministar za nauku i tehnološki razvoj, želi reč? (Da) Izvolite.
Poštovana gospođo potpredsednice, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, pred vama je veoma važan paket zakona, koji u ovom momentu ekonomske krize na najbolji način pokazuje odlučnost Srbije da se svrsta u red visokorazvijenih zemalja. Bivši francuski ministar prosvete Klod Alegra je prošle godine, u svojoj knjizi "Nauka je izazov 21. veka", na prvoj stranici napisao sledeću rečenicu – svima mora biti jasno da je dominacija Amerike u 20. veku rezultat genijalnosti jednog mladog srpskog emigranta, Nikole Tesle. Kada dobro razmislimo, to je tačno. Svi izumi, sva tehnologija, a posle toga i ekonomska i vojna dominacija, imali su kao koren genijalnost jednog čoveka. Ovi zakoni danas pred vama imaju jedan jednostavan cilj. Ako se bude visoko postavio, to znači da je moguć jedan novi Nikola Tesla, jedan novi Milutin Milanković, jedna nova Mileva Marić-Ajnštajn, koji bi se rodili u našoj zemlji. Ovi zakoni i druge mere koje preduzimamo su tu da obezbedimo da sutra njihovo znanje i njihov talenat rade za našu zemlju, za njenu ekonomiju i za njene građane. Poštovani narodni poslanici, ove nedelje je i EU usvojila strategiju za predstojeću deceniju – Vizija 2020. Ključna mera je povećanje izdvajanja za nauku, koje, u proseku, u EU iznosi 1,9% BDP na 3% BDP. Neke zemlje, poput Švedske, već su iznad tog nivoa. Jedan Japan je iznad tog nivoa, ali Evropa, mada je u poslednjih 10 godina napravljen značajan napredak, još nije dostigla taj nivo. Prepoznaje to kao centralni izazov predstojeće decenije, zbog konkurencije sa SAD, gde je predsednik Obama najavio i već preduzeo prve korake u dupliranju iznosa za nauku i tehnologiju, sa veoma velikih trenutnih nivoa, zakonskim promenama koje se uvode u Americi, koji će omogućiti da svaki stranac koji završi doktorat u prirodno-matematičkim naukama dobije jednu vizu i radnu dozvolu, za njega i za supružnika, na sedam godina. Zatim, jedna Kina, koja svake godine, zahvaljujući ogromnom uspehu u proteklih 30 godina, povećava za 30% izdvajanje za nauku i već plasira veliki broj univerziteta vodećih u svetu. Nekoliko njih već ima budžete koji iznose više od milijardu evra godišnje. To je za svaki od tih univerziteta 10 puta više od ukupnog budžeta Republike Srbije za nauku i tehnologiju. U momentu kada se Rusija oporavlja i predsednik Medvedev višekratno ponavlja da je budućnost Rusije i njeno održanje na nivou supersile neodvojivo od obnavljanja njenog naučnog potencijala, u momentu kada Bliski Istok vrši reciklažu petrodolara, ovoga puta ne u skupocenim nekretninama, nego u otvaranju novih univerziteta, istražnih centara, Srbija, da ne bi novi mladi Nikola Tesla, nova Milena Marić, otišli ponovo, danas mora preduzeti ozbiljne korake da u ovoj globalnoj utakmici nađe svoje pravo mesto. To je moguće. To je veliki izazov, ali je moguće i mi to moramo uraditi, jer nemamo drugog izbora. Moramo izgraditi i koridore, moramo izgraditi tu materijalnu infrastrukturu. To je preduslov, ali to sigurno neće biti dovoljna ekonomska i društvena baza za blagostanje u našoj zemlji. Naša zemlja ne raspolaže bogatim prirodnim resursima. Ona ne raspolaže dovoljnom teritorijom gde bi se moglo na ekstenzivan način živeti od poljoprivrede, koja nije transformisana. Rečju, naša jedina šansa za društveno blagostanje jeste mnogo veće ulaganje u naše jedino blago, a to su naši ljudi. Zbog toga smo, poštovani narodni poslanici, prošle nedelje na Vladi Republike Srbije, posle skoro devet meseci veoma otvorene javne rasprave, usvojili Strategiju naučno-tehnološkog razvoja Republike Srbije za period od pet godina. Ona je upućena svakom članu ovog cenjenog doma i nadam se da ste imali mogućnost da se upoznate s njenim ključnim odredbama. Dva ključna principa ove strategije, koja polazi od veoma surove analize naše realnosti, ali isto tako zacrtava putanju mogućeg razvoja, jeste fokus i partnerstvo. To su dva ključna principa. Fokus zato što u jednoj ovakvoj međunarodnoj utakmici Srbija ne može pretendovati da bude relevantna u svim naučnim i tehnološkim domenima. Zbog toga je dobar deo naše rasprave išao ka identifikaciji ne samo disciplina, već mnogo preciznije, tema u kojima je Srbija već postigla značajne uspehe. Želim podsetiti poštovane narodne poslanike da je uspeh moguć zato što je, primera radi, pre mesec dana, relevantna međunarodna organizacija "Tomson Rojters" objavila da je Srbija zvezda u usponu u domenu nauke. Da, to je u kratkom periodu, to ceni i meri samo jedan aspekt našeg razvoja. To je povećanje citiranosti i tzv. impakt faktora, tj. važnosti onih radova koje publikuju naši naučnici, ali to jeste centralni način na koji se na međunarodno priznati, nespristrasan način ceni rad određene naučne zajednice. Na tome čestitam našim naučnicima i možemo reći da je, poput sporta, gde su neki od naših najboljih sportista uspeli da dođu do samog svetskog vrha, a s mnogo manje sredstava, to isto bio slučaj i s našim naučnicima i našim pronalazačima. Međutim, ovi prvi koraci ne mogu ni na koji način da maskiraju činjenicu da je potreban mnogo veći napor i zbog toga identifikacija nekoliko nacionalnih prioriteta za sledećih pet godina, npr. biomedicine, gde decenijama proizvodimo veoma kvalitetne kadrove, koji, nažalost, zbog toga što nije bilo dovoljno podsticaja, sistematski odlaze u inostranstvo i rade u nekim od najprestrižnijih međunarodnih institucija. Tokom državne posete Stokholmu, imali smo sastanak s našom naučnom dijasporom koja živi danas u Švedskoj. U tri najpoznatija centra za biomedicinu u Evropi, "Karolinska institutet", danas radi i veoma uspešno proizvodi znanje 26 naših naučnika. Svako od njih je zvezda sam po sebi. Neki od njih su već bili predmet transfera prema još ambicioznijim sredinama. Gospođa Trifunović, primera radi, koja je sve svoje naučne početne radove uradila na našem Biološkom fakultetu, potom na Institutu za genetski inženjering, prepoznata je kao velika šansa evropske nauke i danas je jedan fakultet koji je odlučio da se tome posveti, u Kelnu, nju identifikovao i ona je upravo prešla u Nemačku. To su u ovom momentu realnosti naše nauke i zbog toga biomedicina, koja je, pre svega, zdravlje naše nacije, mora biti prioritet. Imamo velike izazove u tom domenu, kao društvo čija je starosna dob veoma visoka. Kardiovaskularne bolesti, tu smo, nažalost, među najlošijima u Evropi. Incidenti i smrtnost su veoma visoki. Imamo maligne bolesti, koje su veoma ozbiljne. Nemamo dovoljno prevencije. Naučna strategija nije tu da zameni zdravstvene ustanove i aktivnost, ali tu, kao i u drugim zemljama u svetu, postoji veliki napredak. Danas se, dame i gospodo, uveliko pripremaju terapije koje su individualizovane. Na bazi individualnih DNK analiza, danas počinje izrada individualnih lekova, na taj način da se leči ono što se lečiti mora, bez sekundarnih efekata na sve ono što je zdravo tkivo. Drugi prioritet su novi materijali i nano-tehnologije. Pre ravno 50 godina, jedan američki fizičar, Ričard Fejman, publikovao je ono što je ušlo u anale svetske nauke, a to je ideja da će uskoro svet, posle analize ogromnog svemira, preći na nano-nivo, na nivo koji je ispod atomskog nivoa, jer na tom nivou se nalazi mogućnost i za energetiku i za, kao što malopre rekoh, medicinu, hemiju, materijale. Sutra, a kad kažem sutra, u mnogo čemu je to već i danas, jedan broj novih materijala koji su tretirani na nivou subatomskom imaju svojstva koja omogućavaju i manje zagađenje i mnogo efikasnije poslovanje. Rečju, svaka industrijska revolucija je, pre svega, bila revolucija u domenu materijala i Srbija, i zbog toga što je 60-ih, 70-ih godina prošlog veka imala zapažene rezultate u ovom domenu i ima kapacitete i dalje, može i mora biti prisutna u ovom veoma bitnom delu svetske nauke. Treći prioritet, verovatno, ne moram mnogo obrazlagati. Radi se o zaštiti životne sredine i borbi protiv klimatskih promena. Tu i tamo izbija određena kontroverza oko datuma, obima, brzine promena, ali nedvosmisleno je da će to biti ogroman izazov i za nas, i to na 20-30 godina, i to veoma direktno za neku od trenutnih ekonomskih šansi naše zemlje. Želim govoriti o poljoprivredi, o semenarstvu, o onome što je već danas veliki problem u našoj zemlji, a to je upravljanje vodama. Da, zaštita životne sredine i klimatske promene, gde naša zemlja ima ogromne izazove, istovremeno je, kroz razvoj tzv. zelenih tehnologija, i velika šansa i povezano s četvrtim prioritetom – energetikom i energetskom efikasnosti. Nažalost, iz raznih razloga, danas naša zemlja, po određenim sintetičkim merilima, ima šest puta slabiju energetsku efikasnost od najrazvijenijih 15 zemalja Evropske unije. To znači da potrošimo šest puta više ekvivalenta energije da proizvedemo isto bogatstvo i isti iznos BDP-a. To nije samo štetno za životnu okolinu, već je to štetno i za našu ekonomiju. Zbog toga, energetika i energetska efikasnost jeste četvrti prioritet naše nauke za sledeći period. Peti prioritet su poljoprivreda i hrana. Mi već danas imamo određene ekonomske rezultate, ali niko ne treba da misli da su te pozicije zauvek garantovane. Ogromne međunarodne firme ulažu milijarde dolara i evra godišnje u razvoj novih sorti i Srbija mora, decidno, ponovo investirati u one elemente u domenu semenarstva koje sam već pomenuo, ali isto tako u kvalitet zemlje, novih sorti, mogućnost da na pravi način unapredimo, i genetski, naš stočni fond. Sve u svemu, da dođemo i do onoga što je bila inovacija koja je sam koren uspeha velikih agrogiganata sveta u poslednjih 20 godina. Poštovani narodni poslanici, povećanje vrednosti tih velikih kompanija, skoro bez ikakvog izuzetka, proizilazi u poslednjih20 godina iz naučnih pronalazaka, boljih sastojaka u hrani, hrane koja istovremeno čuva i leči od omega elemenata, do funkcionalnih elemenata. To je velika šansa naše zemlje i ne može se očekivati ogroman prodor u poljoprivredi ukoliko to ne bude zasnovano na znanju. Šesti prioritet su informacione i komunikacione tehnologije. One su prisutne i danas u ovoj sali, ali možemo reći da Srbija mora dobro razmisliti gde i kako da nađe svoje mesto u onome što je već ogroman pokret nekoliko decenija. Imamo značajne šanse u domenu tzv. kontrolnih sistema, u onome što su naša energetska i druga postrojenja. Srpske firme, srpsko znanje daje softver koji je nužan da to funkcioniše. Imamo mogućnosti u domenu telekomunikacione opreme. Ne možemo se boriti direktno protiv najvećih svetskih giganata, ali možemo naći zajednički jezik s njima i, isto tako, na bazi domaćih kapaciteta izgraditi i nove firme. Napokon, ova strategija predlaže da unapređenje donošenja državnih odluka, kao i afirmacija nacionalnog identiteta, bude prioritet naše nauke. Zašto? Zato što konstatujemo da oni koji misle o velikim društvenim fenomenima skoro nikada nisu konsultovani kada se pripremaju javne politike. To jeste veliki problem. Moramo raditi na tome da donosioci javnih odluka, uključujući i narodne poslanike i Skupštinu, imaju dovoljnu analitičku i naučnu bazu za donošenje sudbonosnih odluka za našu naciju i naše građane. Istovremeno, uz ogromne izazove s kojima se suočava naša zemlja – atak na naš suverenitet, raspad SFRJ, afirmacija nacionalnog identiteta jeste i dalje jačanje srpskog jezika i slavistike svuda u svetu, koja će imati još veću srpsku koloraturu, ali Srbija je i snaga njene raznolikosti, to je mogućnost da afirmišemo i ono što je istorija ostavila našem tlu, od praistorije, neverovatnih rimskih utvrđenja, činjenice da je jedan od 16 rimskih imperatora rođen na tlu današnje Srbije, Konstantin Veliki, i njegov Edikt, koji je pre 1700 godina doveo do tolerancije svuda u tadašnjem poznatom svetu. Povezivanje, afirmacija i jačanje kvaliteta donošenja javnih odluka, bez instrumentalizacije društvenih nauka, jer to nije nikakav cilj, i afirmacija našeg nacionalnog identiteta, to su ključni ciljevi naše naučne strategije. Dame i gospodo, uzeo sam ovih nekoliko minuta da vam predočim okvir unutar kojeg su razrađeni ovi zakoni. Ovi zakoni imaju kao ključni cilj da to sprovedu u delo, bez odlaganja, jer vremena za gubljenje nemamo. Nadam se da ćemo u ovom cenjenom domu postići što je moguće širi konsenzus o ovim zakonima, koji predstavljaju budućnost naše nacije. Srbija mora unaprediti svoj naučni sistem, mora ga mnogo bolje povezati s privredom, mora zaustaviti odliv naših najtalentovanijih ljudi, naći zajednički jezik s onim tehnološkim gigantima da, umesto da nam otimaju najkvalitetnije ljude, jednog po jednog, bez ikakve nadoknade, nađemo način da radimo s njima i da njihove investicije i njihova tržišta rade za zemlju Srbiju. Zbog toga, dozvolite mi da u najkraćim crtama predočim ono što se nalazi u ovih šest zakona. Prvo, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti. Ovo je matični zakon za one koji se bave naukom u našoj zemlji. Kao što vidite, imamo jedan broj dosta preciznih i operativnih promena koje su ovde predočene. Razlog za to je dijalog koji smo imali i s naučnicima. U proteklih godinu i po dana, lično sam imao čast i mogućnost da sretnem od 1.500 do 2.000 njih, kao i one privrednike koji rade s njima, kao i međunarodne savetnike, međunarodne firme i domaće firme koje bi želele ili već rade s njima. Novine koje ovde predlažemo su sledeće. Prvo, da ne bismo samo govorili o toj nužnoj vezi između nauke i privrede, jer prošle godine je, na primer, jedva deset patenata cela naša naučnoistraživačka zajednica podnela, a svaki veći međunarodni univerzitet svake godine podnese oko hiljadu patenata, to je naša surova realnost, Nacionalni savet za naukui tehnologiju u ovom predlogu se otvara ka privredi koja je, pre svega, domaća, ali isto tako i prema inostranim investitorima s kojima moramo naći zajednički jezik, a u interesu Srbije. Drugi predlog je da se unapredi mobilnost naših istraživača. Nažalost, danas mobilnost postoji uglavnom u jednom pravcu – ka kvalitetnijim međunarodnim institucijama. Međutim, danas je veoma teško, zbog karijere i načina na koji se vrši ocenjivanje, da dođemo do mobilnosti unutar samog naučnog sektora. Zbog toga, istovremeno, uz unapređenje mobilnosti istraživača, jačamo veze između instituta i univerziteta. Ta debata traje već dugo, ali i dan-danas, nažalost, u mnogim slučajevima, instituti i fakulteti se ne doživljavaju kao kolege koji moraju zajedno da rade, jer smo mi, sa 8.565 naučnika koji su finansirani iz budžeta Republike Srbije, daleko ispod onog broja koji je potreban. Poslednja stvar koja je potrebna našoj zemlji to je da se ta naučna zajednica deli na bilo kakav način. Međutim, da se ne lažemo, to je neretko slučaj. Prečesto imamo konkurenciju tamo gde mora da postoji saradnja. Neretko imamo pokušaj očuvanja sopstvenog atara i svojih pozicija, na uštrb onoga što mora da se obezbedi, a to je kvalitet predavanja. Bolonjska reforma pokazuje da, nažalost, u mnogobrojnim slučajevima fakulteti nemaju dovoljno mentora za doktorante. Predlog ovde nije ni na koji način da se ukine onaj princip koji se mora po svaku cenu očuvati, a to je da samo univerziteti imaju pravo da izdaju diplome. Samo na takav način ćemo uspeti da kvalifikujemo jedan broj njih za tzv. šangajsku grupu najboljih 500 univerziteta. S druge strane, moramo omogućiti da u mnogo većoj meri naučnici koji rade u institutima mogu biti mentori doktorantima. To je dobro za doktorante, a dobro je i za našu nauku i za naše društvo. Pomenuo bih i potrebu formiranja mnogo tesnije veze između onoga što je nekada bila značajna snaga ondašnje Jugoslavije, a to je veza između odbrane i civilnog sektora. Nažalost, odavno su ta dva sektora odvojena, od odabira u zvanje po vojnim zakonima, do činjenice da vojni instituti nisu dovoljno sarađivali s civilnim sektorom. Ovde imamo mnogo veće uključivanje i saradnju između vojnog i civilnog sektora i to je za svaku pohvalu, jer je u domenu namenske industrije. Pravi proboj jeste u domenu tehnologije, ali i u domenu našeg civilnog sektora možemo i te kako, kao što je slučaj u mnogim drugim zemljama, imati velike koristi od onih naučnih dostignuća koji se pronalaze u vojnom sektoru. Ako pogledamo institute, mi smo očuvali, mada je to bilo, poštovani narodni poslanici, predmet dosta žestoke i veoma aktivne diskusije, tzv. projektni princip za finansiranje naših naučnika. Nismo predložili ovde tzv. institucionalno finansiranje, ili tzv. finansiranje hladnog pogona, iz razloga što su iskustva u tom domenu skoro nepodeljeno loša. Naravno, u ovom zakonu smo imali sluha za naše naučnike koji nisu mogli da dođu do bankarskog kredita, zato što se njihova institucija finansira na projektnom principu. Ovaj zakon jasno stavlja do znanja da je njihov radni status stabilan i taj način rešavamo taj problem koji je uočen. S druge strane, projektni princip je očuvan da bi se očuvalo jedinstvo našeg naučnog sistema i zbog toga što ceo svet ide u tom pravcu. Dame i gospodo, mi, međutim, ovde uvodimo mogućnost formiranja tzv. nacionalnih instituta, i to ne po trenutnom gabaritu postojećih instituta. Nažalost, nemamo velike institute danas. U našoj strategiji možete videti da imamo samo dva instituta koja imaju više od 120 naučnika, a to je prosečna veličina jedne međunarodne ekipe koja radi na velikom problemu. To je mera i to je, otprilike, jedno merilo prema kome uvek moramo da razmišljamo. Predlaže se da, na dobrovoljnoj bazi, instituti koji žele da se udruže ili oni koji mogu da se razviju i pređu 100 naučnika u zvanju, ukoliko su u skladu s prioritetima koje sam malopre obrazložio, mogu dobiti i naziv nacionalni institut. To im neće dati institucionalno finansiranje, ali sigurno je da će one institucije koje mogu da postanu pravi ravnopravni partneri međunarodnoj nauci i tehnološkim firmama imati prioritet u dodeljivanju infrastrukturnih novaca za izgradnju i za opremanje. Na taj način ćemo im omogućiti da se mnogo lakše izbore i za svoje mesto u evropskim integracijama, gde od 2007. godine Srbija ima zapažene uspehe, doduše, veoma neravnomerne prema disciplinama – dobre u informacionim tehnologijama i nano-tehnologijama, dosta slabije u zaštiti životne sredine i medicine. Ali, bilo kako bilo, ovi nacionalni instituti će omogućiti da se na mapi Srbije pojavi nekoliko međunarodnih instituta koji mogu na pravi način da konkurišu i da se izbore u veoma žestokoj evropskoj međunarodnoj konkurenciji. Napokon, pošto je o tome bilo priče, ovaj zakon, želim to da apostrofiram, biće jedan od najvidljivijih pomaka za naše građane. Predlaže se formiranje centra za promociju nauke. Svi oni koji su imali sreću da posete zemlje u regionu ili Evropi, pa i šire, konstatovali su da u tim zemljama uvek postoji jedna institucija gde osnovci imaju mogućnost da se upoznaju s naukom i tehnologijom na jedan svojstven način, koji je intelektualno rigorozan, ali istovremeno interaktivan i zabavan. Vidimo svake godine redove koji se formiraju za Festival nauke, vidimo naše mališane, koje niko ne mora da ubeđuje da idu tamo. I, kao što u Parizu, Budimpešti, Beču, Ljubljani postoji mesto gde se vrši promocija i popularizacija nauke, predlaže se da se i u Srbiji formira jedna takva institucija, koja nije muzej, muzej ima svoju funkciju koja je važna, nego je nešto što omogućava, pre svega, da se pojavi želja u očima mladih bića, da njihovi učitelji mogu da identifikuju jedan broj talentovanih, koji mogu u godinama koje dolaze da budu naš rasadnik, da budu naši novi talenti, naše nove Tesle. Poštovani narodni poslanici, to je jedna inicijativa koja će omogućiti da svaki razred svake osnovne škole, ali, zato što je to potreba naše zemlje, i svi poslanici Narodne skupštine, svi ministri Vlade Republike Srbije, kao i svi direktori javnih, državnih i privatnih preduzeća, dođu na mesto gde će imati mogućnost, u skladu s njihovim uzrastom, da čuju od strane naše naučne zajednice ona predavanja, seminare i međunarodne skupove gde će se mnogo brže razmeniti mišljenja o tome šta su mogućnosti i obaveze Srbije u domenu ekonomije znanja. Dame i gospodo, ovaj zakon omogućava veoma značajan napredak i pozivam sve poslaničke grupe da ga podrže. Drugi zakon je zakon o inovacionoj delatnosti. Već dugo se govori u našoj zemlji o teškoćama koje postoje u plasiranju kvalitetnih proizvoda. Izvoz naše zemlje prošle godine predstavljao je jedva 23% BDP-a naše zemlje. Ako uđemo u strukturu tog izvoza, tu vidimo ključni izazov Srbije za godine koje dolaze. Kvalitetne plate, dosledne penzije, kvalitetna infrastruktura – jedini način da dođe do njih jeste da Srbija proizvodi proizvode i usluge koje plasira na međunarodnom tržištu i koje donose tu zaradu, poreze i doprinose koji daju bolji život. To je veliki izazov naše zemlje i mi ne možemo računati da ćemo imati mnogo bolji standard tako što ćemo dobiti mnogo veću kvotu za izvoz određenih neprerađenih poljoprivrednih proizvoda, ili, pak, još malo više prerađenih metala. Ovaj zakon je ovde da odgovori na taj veliki izazov. Prvo, rešava po prvi put ono o čemu sam malopre govorio. Zašto naši naučnici ne podnose skoro nijedan patent? Prvo, zato što nije bilo sistema, drugo, zato što nije bilo podsticaja, treće, zato što nije bilo novca da se takve ideje pretvore u proizvod. Ova dva zakona, kombinovano, daju odgovore na sva tri pitanja. Prvo, posle velike rasprave koju smo imali ne samo s naučnicima, nego i sa privredom, predlaže se sistem koji je sledeći – ukoliko je inovacija koja postaje patent finansirana iz državnog novca, ona pripada onoj instituciji gde je proizvedena, institutu, tj. fakultetu. To nam je važno, jer da bi Beogradski, Novosadski ili neki drugi univerzitet ušao na listu 500 najboljih, to će biti jedno od ključnih merila. Rekoh malopre, neki imaju i hiljadugodišnje, a naša cela nauka, kada pogledamo ono što je predloženo, to je deset. U tom smislu, činjenica da će izum pripadati legalno instituciji ne znači da će i prihodi pripadati instituciji. Predloženo je ovde nešto nalik onome što postoji u zemljama u okruženju, u Evropi, u Izraelu, da bar 50% eventualnih prihoda od komercijalizacije jedne takve inovacije pripadne pronalazačima. Može biti više, ali ne može biti manje od 50%. Drugi izazov je kako dati podsticaj da dođe do podnošenja tih patenata i kopirajta. Predlažemo formiranje centra za transfer tehnologija – jednu ekipu od nekoliko ljudi, koje nećemo lako naći, zato što moraju da imaju i naučna znanja, i tehnička znanja, a istovremeno da znaju da prepoznaju ono što se može plasirati na tržištu. Određene inicijative postoje, na Univerzitetu u Novom Sadu postoji već jedna slična ekipa, ali za celu Srbiju se predlaže formiranje jedne ekipe koja će neprestano tragati za onim što se može pretvoriti u proizvod. U predstojećim budžetima, koje ćemo predložiti, poštovani narodni poslanici, biće predviđen i novac da se plati za takve patente, i za one najobećavajuće, i ono što je danas dosta skupo, a to je taj evropski patent koji štiti svuda u svetu. Kako finansirati te ideje? Imamo već nekoliko primera u našim gradovima, ekipe koje imaju ideju, ali koje su nam rekle da uvek nailaze na taj finansijski zid. Ne postoji danas finansijska institucija koja može finansirati tzv. kapital rizik, tj. odrediti određene novce za obećavajuću tehnologiju i na taj način ići ispred tržišta i osvojiti tržišne pozicije. Predlaže se formiranje Fonda za inovacionu delatnost, koji će biti instrument Srbije za taj ključni momenat. Jer, poštovani narodni poslanici, razgovarajući, primera radi, sa 15-ak firmi koje se nalaze u tehnološkom inkubatoru u okviru tehničkih fakulteta, ili Univerziteta u Beogradu, na moje pitanje – šta nameravate da radite, odgovor je bio – ukoliko ne uspemo da nađemo izvore finansiranja, odlazimo. I, imaju ponude iz Švajcarske i iz Engleske, iz SAD, gde takav sistem postoji. Poštovani narodni poslanici, predlažemo vam, kao odgovor na to ključno pitanje, da za one naše naučnike, lekare, inženjere, pronalazače koji imaju i taj preduzetnički poriv, nema ih toliko mnogo da možemo da izgubimo jednu jedinu takvu ekipu, obezbedimo finansijski instrument, koji će se posle toga kvalifikovati u jednu širu evropsku inicijativu, koju sam u ime naše republike predočio našim evropskim partnerima, 9. decembra prošle godine, i na kojoj radimo, a to je formiranje tehnološkog fonda za zapadni Balkan, gde Srbija ne bi bila jedini finansijer, nego fondovi iz EU, druge zemlje, Evropska investiciona banka i mnogi drugi finansijeri. To je ono ključno što predlaže ovaj zakon. On nas usklađuje u nomenklaturi s onim što postoji u Evropi i u svetu, ali rekao bih da je intelektualna svojina i pretvaranje ideja u proizvode koji će se plasirati u svetu ključna ideja predloženih izmena i dopuna Zakona. Zakon o SANU. Poštovana gospođo potpredsednice, poštovani narodni poslanici, ovo je treći put da se ovaj zakon upućuje Narodnoj skupštini na usvajanje, prethodna dva puta je dolazilo do izbora. Danas je ovaj zakon pred vama. Veoma je važna institucija naše zemlje i ima sopstvene izazove, želi da da svoj doprinos razvoju naše nauke, tehnologije i umetnosti i ovaj zakon omogućava da se približi onome što jeste način funkcionisanja istih institucija u drugim zemljama. Prva novina je mogućnost da naša akademija, u perspektivi, kada se za to usvoje odgovarajuće zakonske odredbe, dobije ne samo budžetsko finansiranje, nego da i legati i fondacije mogu da finansiraju jednu takvu instituciju. Druga novina je mogućnost da Akademija na mnogo efikasniji način upravlja institutima koji su u njenom okrugu. Ni na koji način to neće dovesti do cepanja naše naučne zajednice i o tome smo postigli dogovor s kolegama akademicima. Te i takve institucije, ti instituti će funkcionisati na drugi način, kao i drugi instituti, ali u upravljanju unutar sistema Akademije stvari će biti mnogo jasnije, kao što će biti jasnije kada se predsedništvo svede na pet osoba, biće mnogo funkcionalnije. Treba podvući i na ovaj način staviti do znanja da samo SANU može da predstavlja Srbiju na međunarodnom nivou, na nivou države. Veoma ću kratko, ne zbog toga što je to manje važno, obrazložiti i tri zakona koja se tiču intelektualne svojine. Prvi je zakon o oznakama geografskom porekla. Verovatno znate da je jedna francuska firma u Švajcarskoj registrovala jedan brend koji se zove "šljivovica". Do ovog zakona i do popisivanja Sporazuma o stabilizaciji sa EU, koji je, kao što ste videli, pre neki dan i stupio na snagu u potpunosti, nismo imali pravne mogućnosti da predupredimo takve pokušaje. S druge strane, naši prijatelji iz Grčke, koji su se više od 20 godina borili da "feta" sir bude geografski označen proizvod, da niko van Grčke ne može jednu takvu marku da zaštiti, pre tri godine su, ako se ne varam, dobili na Evropskom sudu u potpunosti svoja prava. U tom smislu, zakon o oznakama geografskog porekla zamenjuje zakon iz 2006. godine, iz razloga što je EU, u maju 2006. godine, donela jednu potpuno novu direktivu sa kojim se ovaj zakon usaglašava. Ovim zakonom ćemo imati mogućnosti da pirotski kačkavalj, da počnem od Pirota, pršutu iz Užica, kraljevački kajmak i mnoge šljivovice, mnogo toga plasiramo. Procena je da, otprilike, 50 takvih geografskih oznaka naša zemlja može plasirati i to je velika ekonomska šansa. Na primer, jedna Italija svake godine plasira na svetsko tržište osam milijardi evra ovakvih proizvoda i ozbiljna istraživanja među potrošačima pokazuju da smo spremni da platimo 20% više za proizvod koji je zaštićen time što ima geografsko poreklo. S druge strane, kroz to proizilazi i obaveza. Setimo se, pre dve godine, ako se ne varam, velika uzbuna je nastala zato što je jedan proizvođač ''mocarele'' ugrozio ceo žig, ceo brend. Zbog toga se u ovom zakonu, zajedno s našim kolegama iz Ministarstva poljoprivrede, uspostavlja sistem kontrole, tako da proizvođači koji žele da imaju zaštićeno geografsko poreklo moraju u potpunosti i u svakom momentu, za svaki proizvod, poštovati norme kvaliteta. To je ono što omogućava ovaj zakon. Na pravnom nivou, uz naš sporazum o stabilizaciji, omogućava i da zaštitimo naše brendove i da ih plasiramo. Nedavno nam je Švajcarska konfederacija dodelila jednu donaciju i radićemo na odabiru dva-tri, za početak, takvih oznaka geografskog porekla i pokušati da unapredimo njihovo plasiranje. Tu su, poštovane dame i gospodo, još dva zakona o potvrđivanju dve međunarodne konvencije, tj. ugovora i sporazuma. Prvo je Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora o patentnom pravu. Radi se o ugovoru koji je globalan i Srbija će biti 23. ili 24. zemlja koja će ratifikovati, ukoliko tako odlučite, jedan ovakav ugovor. On je, pre svega, procesnog tipa. Obezbeđuje da patent koji mi tražimo, tj. da forme koje se traže za patentiranje budu ujednačene, jer je bilo uočeno na velikoj međunarodnoj utakmici za tehnologiju da su neke zemlje tražile od stranih firmi mnogo komplikovanije procedure nego od sopstvenih. Na ovaj način Srbija ulazi na ravnopravan način u taj domen. Niko neće moći da traži od naših pronalazača više od onoga što tražimo mi, ali ni mi nećemo moći da tražimo više od onoga što traže oni. Napokon, jedan zakon, a to je zakon o potvrđivanju Ničanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji robe i usluga. Ovaj sporazum datira iz 1966. godine, naša zemlja, nažalost, kasni ponekad i decenijama u pristupu određenim važnim međunarodnim konvencijama. Na ovaj način ćemo se, u smislu nomenklature, uskladiti. Zaključujem, poštovani narodni poslanici. Juče je Republika Srbija potpisala finansijski sporazum u vrednosti od 200 miliona evra s Evropskom investicionom bankom, koja će obezbediti da kroz sufinansiranje iz našeg budžeta i iz drugih partnerstava, državnih, međunarodnih, privatnih, dođemo do ulaganja od otprilike 400-500 miliona evra u naučnu i tehnološku infrastrukturu naše domovine. To je najveća investicija u znanje koja je ikada urađena u istoriji naše nacije. Ova godina je ključna za našu nauku, iz tri razloga. Prvo, imamo strategiju i, ukoliko ovaj cenjeni dom to odluči, imaćemo i zakone koji će omogućiti njeno nesmetano sprovođenje. Ove godine moramo sprovesti i poziv za finansiranje naučnih projekata za sledećih pet godina, jer postojeći ciklus ističe na kraju ove godine. Zbog toga, usvajanje ovih zakona u ovom momentu će omogućiti da sredinom maja otpočnemo taj ključni proces, koji će onda uvrstiti i uključiti sve ove promene i sve ono što je bilo predmet široke rasprave, skoro godinu dana, s našom naučnom i privrednom zajednicom. Strategija, zakoni, poziv i sada, ukoliko, a nadam se, Narodna skupština veoma brzo, posle ovog potpisivanja, ratifikuje i ovaj sporazum s Evropskom investicionom bankom, imaćemo i mogućnosti da mnogobrojne naše ekipe imaju opremu koja im je potrebna, a da one stare objekte koji su tu i tamo u Beogradu i Novom Sadu, u Beogradu – zgrada Prirodno-tehničkog fakulteta tone već deset godina, saniramo, jer se radi o veoma kvalitetnom objektu, gde ima mnogo dobrog laboratorijskog prostora. Imamo zgradu Rektorata u Novom Sadu koja trune, u Nišu, odlične ideje, već toliko godina nesprovedene, u domenu informacionih tehnologija i kampusa koje možemo tamo izgraditi. Imamo mogućnosti da, uz izgradnju Centra za promociju nauke, uložimo nužna sredstva u ono što su temelji koji trunu već više od 11 godina, blizu Valjeva, za stanicu ''Petnica'', gde je 25 hiljada talentovane, motivisane dece prošlo i što je rasadnik naših najboljih naučnih talenata. Zatim, mogućnost da u krugu Kliničkog centra Srbije, sada kada se taj Klinički centar renovira, umesto da taj veoma važan deo teritorije postane, eventualno, predmet neke spekulacije, da šest sektora bude posvećeno naučnom potencijalu u domenu biomedicine, mogućnost da na Univerzitetu u Kragujevcu, s profesorom Stojkovićem i mnogim drugim naučnicima, formiramo jedan evropski centar za izučavanje matičnih ćelija, mogućnost da ti centri animiraju kapacitete koji postoje u farmaceutskoj industriji u Zrenjaninu i u Leskovcu. Takođe, da možemo da obezbedimo u domenu poljoprivrede, u Novom Sadu, da se pojavi nacionalniinstitut, ali isto tako i ono što će biti takmac na tržištu i animacija za ono što postoji i u Bačkoj Palanci, i u Guči, i u Čačku, i u Kragujevcu, i u Užicu. Da obezbedimo, u domenu naših društvenih nauka, da oni koji su se tome posvetili ne rade u nemogućim i nehumanim uslovima, neki od njih rade u podrumima, da imaju novca da sprovode terenski rad. Oni su ti koji će obezbediti da i u ovom cenjenom domu i u Vladi donosimo mnogo bolje državne odluke, rečju, da Srbija kroz ove napore, kroz ove zakone i u ovom momentu ekonomske krize hrabro i veoma jasno stavi do znanja da ne želi više da izvozi pametne ljude, nego želi da izvozi pametne proizvode. Srbija će tako, umesto da pasivno čeka da giganti sveta, i to nisu više samo Amerika i Evropa, to je sada i bliski i daleki Zapad, obezbede da naši najkvalitetniji ljudi odlaze, često bez karte za povratak, pokazati da zna koji su njeni prioriteti, da ima novac da ih sprovede, da ima zakone koji će ih omogućiti i da, pre svega, ima neoborivu volju da se kvalifikuje u decenijama koje dolaze kao visoko razvijene zemlje. Dame i gospodo, pozivam sve poslaničke grupe da u predstojećem radu predlože svoje ideje, amandmane, da obezbedimo što je širi mogući konsenzus o ovom pitanju koje je sve, osim dnevno-političko. Upravo zbog toga što je postojao kontinuitet tokom prethodne tri vlade Republike Srbije, danas imamo ono što je prepoznao ''Tomson Rojters'', a to je uspon Srbije u domenu nauke. Pozivam vas da damo ove temelje za sledećih pet do deset godina i, budite uvereni, rezultati neće izostati. Hvala puno na vašoj pažnji.
Da li izvestioci Odbora za nauku i tehnološki razvoj, narodni poslanici Srboljub Živanović, predsednik Odbora, Pavel Marčok, zamenik predsednika Odbora i Živojin Stanković, član Odbora, žele reč? Molim vas da se prijavite u elektronski sistem, ako želite reč. Narodni poslanik Srboljub Živanović, izvolite.
Dame i gospodo poslanici, moram da kažem da se u Odboru za nauku i tehnološki razvoj skupila nauka i znanje ljudi iz struke. Oni su nam predočili u diskusiji da bi trebalo da podržimo set ovih zakona. Donošenjem novog zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti došlo je do potrebe da se donese nov zakon o Akademiji nauka, tj. da se donese set zakona koji su se stopili u Strategiju naučno-tehnološkog razvoja Srbije. Gospodine ministre, vi danas pričate o mladom Tesli, ali ste zaboravili da date odgovor zbog čega se mladi Tesla za sve ove godine tako ponašao. Ali, odgovoriću vam ja na to pitanje. Dame i gospodo narodni poslanici, posle petooktobarskog proameričkog prevrata u Srbiji, ''pučisti'' su označili start za juriš na sve institucije političkog sistema, javna i društvena preduzeća, fakultete, naučne institucije i razne kulturne ustanove. Revanšizam novopečenih revolucionara, mržnja prema ideološkim neistomišljenicima, šikaniranje političkih protivnika i beskrupulozno otimanje svega vrednog postali su opšti standard ponašanja. Povampirili su se najgori pogromaši iz titoističkog vremena i prekrili se novoskrojenim kvazidemokratskim plaštom. U ovoj zemlji, dame i gospodo, bio je izgrađen legalan objekat koji se zvao Akademija nauka i umetnosti, ali ste ga vi posle ove petooktobarske revolucije srušili, jer vama nije bila potrebna pamet, jer ste krenuli da se obračunavate s političkim neistomišljenicima, iako su bili dobri i cenjeni naučnici. Imamo primer najvećeg genija današnjice, koji je dobio otkaz, a to je redovni profesor Pravnog fakulteta dr Vojislav Šešelj, samo zato što je drugačije politički mislio nego tadašnja dosmanlijska klika, i niko mu drugi nije uručio rešenje o otkazu nego Gašo Knežević, čovek sumnjivog i stručnog i političkog ubeđenja. Kada ga, dame i gospodo, danas gledate i pratite suđenje iz Haga, cela planeta i politički neistomišljenici se slažu i podržavaju njegovu borbu, koja nije usmerena samo na dokazivanje njegove nevinosti, već i nevinosti cele nacije i cele države. Mnogi danas uče na njegovom suđenju i to se vidi i u sudnici Haškog tribunala, od tužioca, sudija, pa i studenata celog sveta, koji navrate u učionicu Haškog tribunala da uče ovu nauku. Dame i gospodo, Akademija nauka mora da ostane samostalna institucija, bez politizacije, jer je u prethodnom periodu, mislim na period pre 2000. godine, svaka kompanija, svako preduzeće imalo svoj naučnoistraživački centar i institut, koji su proizvodili ili izrađivali određene programe ili vršili razradu projekata u datom programu koji su dolazili s određenih instituta. To je doprinosilo kvalitetnoj i kvantitativnoj proizvodnji, što je omogućavalo rad ovih kompanija. Vama su posle petooktobarske revolucije krizni štabovi bili naučni instituti i kadrovi koji su imali najlošije reference postaju stručnjaci na institutima ili univerzitetima, jer su politički podobni. Vi ste uništili autonomiju fakulteta, preuzeli ste ulogu postavljanja kadrova prema političkoj podobnosti, a ne prema stručnosti i kvalitetu. Još jedna tragedija je uništenje ovih institucija prelaskom na bolonjski sistem školovanja, što je devalviralo univerzitetsko zvanje i znanje. Dobro znam, dame i gospodo, jer sam čovek iz privrede, da je veliki hemijski gigant "Zorka" Šabac, zbog nemogućnosti da uvozi sirovine za redovnu proizvodnju, morao da se prilagodi stvaranju novih alternativnih programa, i to u vremenu velike ekonomske krize. Održali su proizvodnju, odnosno koristili su postrojenja tehnološkog sistema i uposlenost ljudi, što je to uradio naučni institut kompanije. A šta je danas? Proizvodnja u Srbiji, koju vi danas merite, niža je nego u 1989. godini. Hteli ste inostranu tehnologiju i opremu, a o stručnjacima niste razmišljali. Oni su do sada morali da se bore za svoje preživljavanje, i svoje i svojih porodica. Mnogi od njih su napustili zemlju i otišli u svet. Ono, dame i gospodo, što je interesantno, jeste da je Srbija, može se reći, Zapadu, Americi, poklonila 12 milijardi evra, jer toliko je koštalo Srbiju školovanje kadrova koji su rasuti širom sveta i služe njima. Mi danas, dame i gospodo, imamo primer jednog od naših najaktivnijih naučnoistraživačkih centara, sa učešćem u oko 11 projekata, a to je "Vinča", gde se, takođe, želi uništiti ovaj naučni institut i pretvoriti u javno komunalno preduzeće. O ovom problemu sam govorio u prethodnom periodu. Sada, kada propagirate vraćanje kadrova i podizanje naučno- istraživačkog rada, to vam je isto kao kada iz pepela dižete objekat. Ali, dobro, vi ste to naučili, pa ću vam navesti primer. Primer je, takođe, poslepetooktobarske revolucije, kada ste palili ovo zdanje i mnogi se busaju u grudi i veličaju svoju borbu za demokratiju, koju su započeli kao piromani. Trebalo je da budu uhapšeni i da plate račun za ovo vandalsko delo. Navijače koji se nasilnički ponašaju na stadionu, rušilački, vi hapsite, a ove danas nagrađujete. Dame i gospodo, pored niskog izdvajanja za nauku, zabrinjavajući je i nedostatak jasnog pozitivnog trenda u izdvajanjima. U svim visoko i srednje razvijenim zemljama sveta ulaganje u nauku kontinuirano raste. Pogledaćemo kako se to kretalo, a to je u periodu za 2009. godinu, kada je prihod od naučnih instituta i institucija bio ostvaren u iznosu od oko 12,5 milijardi evra. To je polovina koju su instituti ostvarili od onih sredstava izdvojenih iz Ministarstva, odnosno iz budžeta Republike Srbije za 2008. godinu. Ako pogledamo grafikon, videćemo je kako je taj trend rastao, pa ćete videti da je došlo do porasta tek u 2008. godini. Ali, dame i gospodo, u Republici Srbiji ne postoji tačna procena izdvajanja privatnog sektora u naučna i tehnološka istraživanja, poređenje državnih ulaganja od 0,3 bruto domaćeg proizvoda je nerealno, ali ga treba uporediti sa drugim zemljama. Jedan od velikih problema nauke u Republici Srbiji je to što se mala količina sredstava, koja se ulaže, uglavnom, iz jednog izvora u naučna istraživanja, raspoređuje na preko 1000 projekata. Iz sredstava budžeta Republike Srbije, u 2009. godini finansiran je 501 projekat osnovnih istraživanja, ali to je minimum, jer ste na kraju shvatili da bez nauke nema života u ovoj državi. Takođe, izdvojeno je 50,2% ukupnih sredstava iz budžeta Ministarstva za nauku i tehnološki razvoj. Pored navedenog projekta, iz ovih sredstava, Ministarstvo je finansiralo i 471 projekat tehnološkog razvoja i 129 projekata inovacione delatnosti, za koje je izdvojeno 39,2% iz sredstava Ministarstva za nauku i tehnološki razvoj. Za razliku od Republike Srbije, u većini evropskih najrazvijenijih zemalja i u svetu, ovaj odnos je obrnut i izdvajanja za primenjena istraživanja zauzimaju veći deo državnog budžeta. Takođe, skoro 80% sredstava namenjenih naučnim projektima jesu plate istraživača i nesrazmerno mali deo sredstava odlazi na troškove izvođenja eksperimenata i slično. Dame i gospodo, verovatno ste i vi došli do otkrića, kada se privreda i ekonomija ove zemlje obrušila, da bez ulaganja u nauku nema oporavka. Nastaviću svoje izlaganje kasnije.
Da li još neko od izvestilaca želi reč? (Ne) Da li izvestilac Odbora za evropske integracije, narodni poslanik Laslo Varga, predsednik Odbora, želi reč? (Ne) Da li izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Odbora, želi reč? (Ne) Da li žele reč narodni poslanici koji su izdvojili mišljenje, narodni poslanici Srboljub Živanović i Sreto Perić, na sednici Odbora za nauku i tehnološki razvoj, a povodom razmatranja predloga zakona po tač. 9, 10. i 16. dnevnog reda? Narodni poslanik Sreto Perić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, između Poslaničke grupe SRS-a i vas iz Ministarstva za nauku i tehnološki razvoj o ovom pitanju nema i ne sme da bude razlike. Da li su nam potrebni ovi zakonski predlozi? Svakako da jesu, mada o nekima govorimo po drugi put posle tri godine. Postavlja se pitanje – kakav smo imali pristup tada, ako posle tri godine moramo da menjamo ove zakonske predloge? Život ide dalje, zakone treba prilagoditi životu, to nije sporno. Šta ste vi želeli da postignete? Videli ste, gospodine ministre, koliko su vas pratile vaše kolege iz političke stranke kojoj pripadate; kada ste obrazlagali jedan zakonski predlog, oni su mislili da je tu kraj i hteli su da vas podrže aplauzom. Ovde se radi o šest zakonskih predloga.Moj razlog za izdvajanje mišljenja jeste više te prirode nego suštinske. O tome ću govoriti kada bude rasprava u načelu. Ide se po hitnom postupku. Zakon o Srpskoj akademiji nauka i umetnosti ide po hitnom postupku, dva dana pre početka zasedanja je stavljen na dnevni red, a to nije smelo da bude tako. Moralo je da bude više rasprave o tome. Vi ste na Odboru za nauku i tehnološki razvoj rekli da je kratko vreme rasprave, ali da ste imali veliki broj razgovora s ljudima koji se bave naukom i naučnim istraživanjima i da je to negde između 1.500 i možda 2.000 ljudi. Mi ne sporimo nikada javnu raspravu u okviru krugova koji se bave određenim problemima, bilo da je to naučno i tehnološko istraživanje ili neki drugi problem, ali zahtevamo da bude dovoljno vremena za narodne poslanike, kako bi mogli kvalitetno da se pripreme za ove rasprave. Međutim, i ovoliko vremena nam je bilo dovoljno da primetimo određene stvari. Ne ulazim u napore vaših kolega koji sede tu, vrlo korektno su na Odboru za nauku i tehnološki razvoj govorili o stručnim aspektima ovih zakona, ali ću vam u raspravi u načelu pokazati na konkretnim primerima da ste ove zakone obojili političkim bojama. To ni u kom slučaju niste smeli, to ću kod prvog zakona, o naučnoistraživačkoj aktivnosti, pokazati, ali Centar za promociju nauke neka ostane kao posebna institucija, kao novouvedena institucija. Mislim da današnja rasprava o ovim zakonima, takođe, može da bude dobra prilika za promociju nauke i tehnološkog razvoja. Kada je jednom prilikom, o nekom drugom zakonu, govorila koleginica Snežana Plavšić-Stojanović, ovde bi bilo i te kako razloga da su ili udvostručili vreme, ili da nije bila objedinjena rasprava o svim ovim zakonskim predlozima. Šta je vama bio motiv za spajanje ovih zakonskih predloga, odnosno za objedinjenu raspravu? Verovatno to što je predlagač svih šest zakona Ministarstvo za nauku i tehnološki razvoj, s jedne strane, i, s druge strane, što, objektivno, ovi zakoni imaju dodirnih tačaka, da bi predstavili na dobar način preko 8.300 ljudi koji se bave naukom i naučnim istraživanjem, a koji su direktno finansirani od strane budžeta. Kada kažem da su ovi zakoni obojeni političkim bojama, možemo naći u vašoj strategiji, na strani 36, gde se kaže, kada govorimo o društvenim i humanističkim naukama – znamo da se oko 1.900 ljudi, od ukupnog broja od 8.300, 8.500, da zaokružim, ne baratamo preciznim ciframa, bavi istraživanjem u oblasti društvenih i humanističkih nauka. Od 2.047 naučnih radova, samo je 30 iz oblasti društvenih i humanističkih nauka. Pogledajte koji nam je odnos tu i onda, jednom rečenicom, kažete – u stanju istraživanja i potencijalima, istraživači imaju slabe veze s nosiocima državne politike, pa i s državnim činovnicima. Vi, verovatno, konstatujete jednu istinu, ali to je nešto što ne sme da se dovede u direktnu vezu s ljudima koji se bave naučnim i istraživačkim radom. Na kraju, možemo se složiti da imamo izuzetno talentovane pojedince, izuzetno vredne ljude koji se bave naukom i naučnim istraživanjima, ali organizovano, baš gde je potrebna intervencija države i vašeg ministarstva, vrlo slabe rezultate imamo. Postoji i jedan institut, ovo zbog toga što ste vi, gospodine ministre, pomenuli, to je Institut za krompir u Guči. To je u vlasništvu države sa 100% kapitala. Oni 22 meseca nisu primili platu, isključena im je struja, pokušavaju sa Ruskom Federacijom ili s nekom od tih zemalja da sklope strateški ugovor da bi mogli… (Predsedavajuća: Pet minuta.) Završavam. Gospodine Nedeljkoviću, vi potičete iz tih krajeva, a ukoliko ministar ne stigne, on je zadužen i za evropske integracije, onda vi obratite malo pažnju na ovaj institut. To je ustanova s vrlo kvalitetnim stručnjacima, koja je do sada davala dobre rezultate u praksi. Hvala vam. Izvinjavam se zbog prekoračenja vremena.
Da li želi reč narodni poslanik Srboljub Živanović, koji je izdvojio mišljenje? (Da) Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo poslanici, izvinjavam se, zaboravio sam da pozdravim bivšeg rektora Univerziteta, gospodina Jošu Nedeljkovića, koji je sada državni sekretar. Moram reći da je na Odboru za nauku bio prisutan i sadašnji rektor Univerziteta dr Branko Kovačević. Prisustvo ova dva čoveka govori koliko je potrebno da se univerziteti uključe u ovaj naučni program, u strategiju nauke, jer kada pominjete ovih šest-sedam programa kojima glavna teza treba da bude ostvarivanje ove strategije, to obuhvata probleme koji su danas prisutni u Srbiji. Možemo reći da su razlozi za donošenje ovog zakona regulacija naučnoistraživačke delatnosti koja omogućuje implementaciju strateških nacionalnih prioriteta u domenu nauke i tehnologije. Primena zakona omogućiće racionalizaciju mreže naučnoistraživačkih organizacija, tesnu saradnju instituta i fakulteta, partnerstvo sa društvom, kroz popularizaciju nauke, partnerstvo s privredom, partnerstvo s dijasporom kroz zajedničke projekte, partnerstvo s međunarodnim organizacijama kroz razvoj programa i partnerstvo s drugim ministarstvima u realizaciji kapitalnih projekata od strateškog značaja. Ciljevi koji se postižu donošenjem ovog zakona su sledeći: 1) definisanje prioritetnih, osnovnih razvojnih i primenjivih naučnoistraživačkih programa; 2) primena rezultata istraživanja; 3) bliže povezivanje sa visokoobrazovnim institucijama; 4) poboljšanje efikasnosti alokacije i upotrebe svih naučnoistraživačkih i razvojnih resursa; 5) efikasnija raspodela sredstava za nauku; 6) unapređenje i primena tehnologije kao rezultat softverskog razvoja. Takođe, to je u Zakonu o naučnoistraživačkoj delatnosti, u starom zakonu se primenjuju reči: "centra izuzetnih vrednosti", a vi ih u Predlogu zakona zamenjujete rečima: "centar izvrsnosti". Plašim se, dame i gospodo, da opet ovo nije nekakva ujdurma Sonje Liht i njenih nevladinih organizacija, koja želi da izbaci iz upotrebe srpski jezik i da uvede novostvoreni jezik Vatikana. Matični Odbor za nauku i tehnološki razvoj je raspravljao o ovim zakonima koji su, nažalost, morali da se nađu po hitnom postupku. Kažem nažalost, posle desetak godina, jer ste sami uvideli veliku vašu grešku, na kojim se granama danas nalaze instituti i gde se ti mladi istraživači. Vi pokušavate određenom strategijom, pa kažete – hoćemo da im dodelimo stanove, hoćemo da im pomognemo, da ih zadržimo, hoćemo da ih vratimo. Kako to da izvedete? Na koji način? Prvo, mlad stručnjak najmanje misli na svoju platu, a najviše na uslove u kojima će svoju naučnu strategiju da sprovodi. Međutim, vi ste za ovih deset godina, kao što sam rekao u svom prethodnom izlaganju, to uništili. Uništili ste velike kompanije, koje danas, tako reći, ne postoje, koje su bile prvi temelj odakle je kretao taj istraživački rad. On se onda prelivao u naučne institute. Iz tih instituta smo apsorbovali mlade stručnjake. Ne možete odmah čoveka ubaciti, kao mladog genija, u jedan naučni institut. On mora da prođe i onaj praktični deo, da se uveri gde će na kraju taj svoj um i otkriće da razvija. Recite mi, daćete mi verovatno odgovor, u kojim kompanijama danas u Srbiji to postoji, jer je sve uništeno? Kriminalna privatizacija je doprinela ovom uništenju. Što ako se vratite na institute u kojima se proizvodi semenska roba, nekada najkvalitetnija, to je Naučni institut u Novom Sadu i Naučni institut u Beogradu? Danas se opet pojavljuje modifikovano seme iz SAD-a, koja teži da prodre na srpsko tržište, da bismo mogli da uništimo te naše najkvalitetnije i najjače institute kojima smo se ponosili, jer Srbija nije mogla da proizvodi opremu, tehnologiju, ali je zato proizvodila stručnjake. (Predsedavajuća: Pet minuta.) Završavam. Hvala vam. U svom izlaganju ću kasnije o svemu tome nešto reći.
Da li reč želi narodni poslanik Milorad Buha, koji je izdvojio mišljenje na sednici Odbora za nauku i tehnološki razvoj? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, kakvo je mesto i pozicija nauke u savremenom srpskom društvu neka nam posluži primer ove dve rečenice koje ću pročitati iz Strategije o razvoju nauke i tehnološkom razvoju RS za period od 2010. do 2015. godine. Strategija kaže sledeće – mi ne igramo značajnu ulogu ni u jednoj naučnoj disciplini u Evropi i svetu. Neosporivi individualni talenti ne mogu da nam nadomeste činjenicu da se nijedan od naših univerziteta nije našao na šangajskoj listi 500 najboljih u svetu. Upravo ove dve rečenice govore o mestu, poziciji nauke u savremenom srpskom društvu. Ministarstvo je učinilo napor i izradilo Strategiju. Pitam ministra i stručne saradnike koji su radili – na temelju čega je izvedena ova nacionalna strategija? Jedno društvo koje za sebe kaže da je savremeno, da je civilizovano, mora imati nacionalnu državnu strategiju razvoja. Iz te nacionalne strategije se izvode sve druge nacionalne strategije. Ovom strategijom ste iščupali samo jedan segment, koji pokriva nauka. Na temelju vaših spoznajnih znanja ste sagradili ono što je ucrtano u temelje ove nacionalne strategije. Vi ste kreirali nešto što ne možete i ne smete kreirati, zato što to mora biti jedna celina izvedena iz nacionalne strategije. Samo ću vas, u dve rečenice, vratiti na Nacionalnu strategiju privrednog razvoja od 2006. do 2012. godine, koja je morala biti inkorporirana u ovu nacionalnu strategiju, gde je definisano pitanje nauke i tehnološkog razvoja i određena sredstva koja će biti inkorporirana u ovu nacionalnu strategiju. Tu nacionalnu strategiju iz 2006. godine niko više ne spominje. Obaveza državnih organa je da podnesu izveštaj o sprovođenju Nacionalne strategije privrednog razvoja. Međutim, nijednom, ni Vlada ni ova skupština, to nisu razmatrali. Takva sudbina će biti i ove nacionalne strategije. Kada tako nakaradno krenemo, onda tako krenemo i u izradu određenih zakonskih projekata za koje kažete da su temeljni, da su funkcionalni itd. U obrazloženju ste naveli ukupno šest ciljeva, koji su postavljeni tako široko, koji su sveobuhvatni. Međutim, u izmenama i dopunama Zakona o naučnoistraživačkom radu ništa od ovoga ne možemo naći. Pokušaću da pročitam – ciljevi koji se postižu donošenjem ovog zakona su definisanje prioritetnih, osnovnih, razvojnih i primenljivih naučnoistraživačkih programa. Nijedan član o tome ne govori, ovom što ste naveli u prvom cilju ovog zakona. To je sadržaj Nacionalne strategije, a ne zakona. Drugo, primena rezultata istraživanja. Gde to možemo naći u zakonu? Dalje, bliže povezivanje s visokoobrazovanim institucijama. Hajde da kažem da ovo možemo na određen način naći, ali i to je širok pojam. Zatim, poboljšanje efikasnosti alokacije i upotrebe svih naučnoistraživačkih resursa itd. Sve se to razilazi jedno s drugim. Šta je bitno? Bitno je da izdvajamo vrlo malo u nauku. Za ovu godinu, 2010, to je oko devet milijardi. Mi smo na lestvici izdvajanja u naučnoistraživački rad pretposlednji, posle Albanije, ali me je strah da će već iduće godine i Albanija biti iznad nas, bićemo poslednji. Negde 0,275% BDP-a izdvaja se u naučnoistraživački rad. Premalo i ništa. Kada vidimo da će u strukturi tih sredstava, od tih devet milijardi, preko osam milijardi otići za plate, materijalne i nematerijalne troškove, za rad u naučnoistraživačkim ustanovama, svega oko milijardu ili nešto više ide u naučnoistraživački rad. To je zanemarljiva svota. Gde je tu privreda? Gde je učešće privrede? Gde su doprinosi privrede u naučnoistraživački rad? Nauka je odvojena od države. Nema interakcije između države i nauke. S druge strane, ista ta relacija i korelacija koja postoji između države i nauke treba da bude sa privredom. Nažalost, toga nema. (Predsedavajuća: Tri minuta.) Hvala.
Da li želi reč narodni poslanik Slađan Mijaljević, koji je izdvojio mišljenje na sednici Odbora? (Da) Izvolite.
Dakle, izdvojio sam mišljenje o zakonu o zaštiti geografskog porekla na Odboru za evropske integracije iz nekih opštih razloga i ambijenta u kome živimo. Prethodni zakon je donet 2006. godine i, evo, već posle samo četiri godine mi donosimo novi zakon, a radi se o oblastima koje nisu tako lako promenljive. Ovo govori o tome da mi malo radimo da bismo zaštitili sebe, već, izgleda, da bismo zaštitili neke druge. Naša tužna praksa o tome dovoljno govori. Malopre, potpredsednik Vlade kaže da je EU 2006. godine donela novu uredbu po kojoj ćemo mi još jasnije i brže moći da definišemo i zakonski uredimo određene oblasti. Zaista ne mogu da verujem. Znam i vidim kakva je vaša matrica i koji film vrtite u svojoj glavi, ali ne mogu da verujem da nam sve živo potiče, počinje i završava se s EU. Valjda postoje neki univerzalni zakoni koji vladaju na nivou sveta. Nemoguće da neko može na Novom Zelandu da zaštiti, ne znam, pirotski kačkavalj ili srpski ajvar, samo zato što je pre 20 godina tamo otišlo da živi 10 hiljada Srba koji znaju to da prave. I, ne može Novi Zeland da nam osporava ili da nam to ne osporava, samo zato što mi nismo ili oni nisu članovi EU. Valjda postoje neki zakoni koji postoje na nivou celog sveta. Pustite malo tu EU sa strane, ne mogu više ljudi da žive od vas. Mnogo je naših proizvoda već zaštićeno od zemalja u okruženju. To govori da smo ozbiljno zakasnili i smatram da neko, naročito zbog proteklih 10 godina kako ste vi na vlasti, mora da snosi određene konsekvence. Naročito garnitura političara koja je to sve trebalo da isprati, a koja se, očigledno, nije snašla na tom svom putu tumaranja ka Evropi. I, sada smo došli u situaciju – daj šta daš, da spasavamo što može da se spase. U ovako bogatoj državi, bogatoj pametnim ljudima i prirodnim resursima, mi tek 2010. godine donosimo zakone o zaštiti intelektualne svojine i proizvoda, kao i autentičnih geografskih regiona. Mislim da će i ovaj zakon, kao i mnogi drugi, biti prevaziđen, i to upravo zbog toga što se ovaj zakon mora finansirati iz budžeta, a budžet je prazan, zato što je uništena privreda odakle da se on puni. Ovo će biti jedan spisak lepih želja. Naše bogatstvo je veliko i ogromno da ima toliko proizvoda, a i flore i faune, koji moraju biti zaštićeni. Predlažem da zaštitimo još jednu novu životinjsku vrstu, a to je "veseli vuk", odnosno onaj vuk koji lovi zabave radi, koga je juče promovisao ministar poljoprivrede Saša Dragin ovde, u Skupštini. Tako ćete imati još dopuna vašeg zakona i nastojanja da zaštitite određene autentične vrste i geografske regione u Srbiji. Hvala.
Hvala vama. Da li još neko želi reč? Ne. Kada se prijavite, onda ja znam. Pročitani ste. Dakle, mišljenja su izdvojili Momir Marković, Radica Jocić i Slađan Mijaljević. Izvolite, gospodine Markoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas smo prisustvovali manifestaciji jednog od najvećih majstora reči; 45 minuta, nepunih 45 minuta je, da ne grešim dušu, gospodin Đelić pričao i nije rekao ništa. Naime, rekao je ono što smo znali, a ono što nismo znali, što iz ovog i svih ostalih zakona nismo mogli da pročitamo, ono što predstavlja pitanje svih pitanja, to od gospodina Đelića nismo mogli da dobijemo. Doduše, dva aplauza, jedan prekinut onog trenutka kada su shvatili da nije završio priču i onaj na kraju, pokazali su da se izlaganje primilo među poslanicima DS-a. Neću govoriti o institutima koji tavore i jedva sastavljaju kraj s krajem, a imaju izuzetan kadrovski potencijal i mogućnosti da Srbiju, kroz naučna dostignuća, ne samo naučne radove, nego kroz naučna dostignuća, plasiraju na pravo mesto koje nam u Evropi i u svetu pripada. Danas ti instituti, bukvalno, tavore. Samo ću da pitam, pre nego što pređem na zakon zbog koga sam izdvojio mišljenje, ministra Đelića – šta američka firma "Monsanto", koja se bavi genetski modifikovanim organizmima, traži u Srbiji, šta traži u Zemun polju, i ko je omogućio firmi, koja bukvalno truje svojim proizvodima celu planetu, da vrši eksperimentisanje u Srbiji? Ovaj zakon, gospodine Đeliću, debelo kasni, kasni od 2001. godine naovamo. Doduše, doneli smo 2006. jedan zakon koji nije bio celovit i zbog toga moramo sada da ispravljamo. U međuvremenu se mnogo štošta promenilo upravo na polju o kome govori ovaj zakon. U međuvremenu su mnogibrendovi, tradicionalno srpski brendovi registrovani od strane i zemalja u okruženju, a bogami i iz EU. Sami ste rekli, šljivovicu je registrovao u Švajcarskoj čovek iz Francuske, a tamo, osim ''prskulje'', koliko se ja sećam, drugih šljiva i nema. Da vas podsetim da je ajvar registrovala Slovenija, u tom intermecu od kad ste vi preuzeli vlast, pa do današnjih dana. Da vas podsetim da su mnogi proizvodi već registrovani i da ćemo debelu borbu morati u EU da vodimo da, eventualno, vratimo pravo na brend. Nije se vodilo računa ni tokom privatizacije, da se nešto što se proizvodilo u fabrikama koje su privatizovane zaštiti, tako da su vlasnici tih firmi, kupujući ime, kupujući brend, dobili i mogućnost da proizvode u bilo kojoj od svojih fabrika to što se u toj fabrici sa zaštićenim geografski poreklom proizvodilo. Tipičan primer vam je "Nikšićko pivo". Dakle, ime grada. Onog trenutka kada su počeli da štrajkuju, on im je rekao, dobro, vi štrajkujte, a ja ću "Nikšićko pivo" da proizvodim u pivarama u Rumuniji, jer su moje pivare tamo, a ja sam kupio ime. Bojim se da su se mnogi naši proizvodi i brendovi odlili na takav način; još uvek nije došlo do toga da se vlasnik pojavi i kaže, to je moje, ja sam to kupio i mogu da proizvodim gde hoću. Bojim se, gospodine Đeliću, da će i pirotski kačkavalj, dakle, kačkavalj iz kraja odakle ste vi rodom, proizvoditi neko na Julijskim Alpima i brendirati ga kao pirotski kačkavalj, jer ga niste uspeli do sada zaštititi. Usklađivanje s ovim zakonom, odnosno s EU, trajaće tokom primene SSP-a. Da pročitam iz obrazloženja jednu rečenicu. Gospodine predsedavajući, pošto citiram zakon, molim da mi se ovo vreme ne uzme. "Ova odredba je u skladu s članom tim i tim, kojim je propisano da se oznake geografskog porekla za poljoprivredne i prehrambene proizvode koji potiču sa geografskog područja zemlje koja nije članica EU mogu registrovati na nivou EU preko nadležnog državnog organa, nacionalne države, ukoliko su registrovane u zemlji porekla". Šta ćemo s proizvodima koji su sada registrovani… (Predsedavajući: Zahvaljujem, gospodine Markoviću.) Zahvaljujem i izvinite za ove dve sekunde, gospodine predsedavajući.
Oprošteno vam je. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Ovlašćeni predstavnik PUPS-a, gospodin Đuro Perić? Ne. Poslanička grupa manjina? Nova Srbija? Ne. LDP? Da. Gospodin Nebojša Ranđelović ima reč.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, poštovani predstavnici Vlade, neko je ovde rekao da pred sobom imamo set vrlo važnih zakona, a ja bih rekao da pred sobom imamo set najvažnijih zakona. To više nije apsolutna istina, to je aksiom da je 21. vek - vek znanja. Ovi zakoni treba da budu u službi činjenice da je 21. vek - vek znanja. Napraviću mali pomak unazad. Gospodin ministar je pominjao bolonjski proces i sve ono što treba da bude nukleus svega što će naći ishodište u onom što se zove SANU. Osvrnuo bih se s par rečenica i na taj deo izlaganja gospodina ministra. Ja sam i sam profesor Univerziteta i znam koje je prednosti donelo nešto što se zove bolonjski proces, ali bih apelovao da u tome ne treba biti ''veći katolik od pape'' i ono što nazivamo bolonjskim procesom treba primenjivati u našem slučaju i u našoj zemlji onako kako to primenjuju velike i ozbiljne nacije. Dakle, ono što je, recimo, u Nemačkoj, vrlo kozmetički, kako to govore nemački naučnici, za nas ne treba da bude Sveto pismo, već da iz tog procesa izvučemo samo ono što je deo osnovnog, deo bazičnog interesa srpske nauke i srpske prosvete. Gospodin ministar je, takođe, govorio o mogućnostima koje se otvaraju svim ovim procesima, o kojima su i uvaženi prethodnici i predstavnici, odnosno gospoda ministri govorili. Postavio bih i sebi i svima pitanje – šta su mogućnosti, a šta je način realizacije? Vrlo često smo svedoci da se ono što se postavi kao strategija i ono što nazivamo mogućnostima pretvara u trku za ostvarivanje parcijalnih interesa, koji liče ne otimačinu budžetskih sredstava, a na drugoj strani se zanemaruju bazični nacionalni interesi u oblasti nauke. Sada bih se zadržao na tekstu Predloga zakona o Srpskoj akademiji nauka i umetnosti. Sve ovo o čemu smo govorili ima i političke atribute i naravno da, čim se pomene Srpska akademija nauka i umetnosti, jedna od prvih asocijacija je njena uloga u onome što se zove posrtanje srpskog društva i srpske nacije tokom 90-ih godina. Činjenica je da mnoge od ovih političkih ocena stoje i da su mnogi članovi Srpske akademije nauka i umetnosti nastojali da budu arbitri svega što je biće države i društva, ali bez ikakve odgovornosti, i to je ono što je loše i što nas sve pritiska, čega smo svedoci poslednjih 20 godina. Kako je naš prevashodni posao u ovom trenutku da se bavimo ovim setom zakona, zadržaću se, odnosno postaviću i sebi i prisutnim predstavnicima Vlade par pitanja, a sve u cilju da se tekst ovog zakona poboljša i da se upodobi pravoj nameri. Najpre bih se zadržao na članu 1. Ovaj član 1. nekako je u suprotnosti sa nečim što se zovu pravila pravnog normiranja. To liči na preambulu. Ustavi trebaju da imaju preambulu, preambulu treba da imaju ustavni zakoni ili zakonski tekstovi koji regulišu široki delokrug nečega što spada u kategoriju javnog prava. Istorijat Srpske akademije nauka i umetnosti, moramo priznati, nema potpunog kontinuiteta i jeste nešto vrlo važno, ali moje je mišljenje da, shodno pravilima pravnog normiranja, tome nije mesto u ovom zakonu. To suštinski ništa ne menja niti doprinosi ovom zakonu, ali postoji nešto što je naša suštinska zamerka. Postavio bih pitanje i izneo zahtev da se ono što smo pokušali da popravimo amandmanom usvoji. Naime, u članu 9. se određuju uslovi za izbor članova Srpske akademije nauka i umetnosti, redovnih, dopisnih i inostranih članova. U 1. stavu stoji koji su uslovi za redovnog člana i tu se sublimiraju i uslovi za dopisnog člana Akademije, ali u stavu 2. stoji da za dopisnog člana Akademije može biti izabran državljanin Republike Srbije, sa prebivalištem na njenoj teritoriji, koji se istakao značajnim naučnim, odnosno umetničkim rezultatima. Postavlja se pitanje – šta s nekim ko je istaknuti naučnik, ko je državljanin Republike Srbije, a nema prebivalište u Republici Srbiji? Da li Srbija sme, da li je odgovorno odreći se usluga takvih kadrova? U prošlosti je bilo takvih primera. Nadam se, korisno je, značajno je za Srbiju da takvih primera bude i u budućnosti, ali je važno da se takvim ljudima i takvim kadrovima ne sprečava mogućnost da budu članovi Srpske akademije nauka i umetnosti, jednim, rekao bih, ne previše odgovornim pristupom regulisanja onoga što je član 9. Ostatak svog vremena, odnosno vremena svoje poslaničke grupe ostavio bih za eventualnu završnu reč nakon diskusije o zakonima u načelu. Hvala.
Hvala, gospodine Ranđeloviću. Ovlašćeni predstavnik SPS-JS, gospodin Bortić ima reč.
Poštovani predsedavajući, uvaženo predsedništvo, poštovani ministre i cenjeni predstavnici Ministarstva, uvažene kolege narodni poslanici, živimo u vremenu potpune globalizacije i opšteg povezivanja čovečanstva u svim oblastima života i rada. U toj globalizaciji, svaki pojedinac, svaka društvena grupa i svako društvo i država izloženi su surovoj i bespoštednoj konkurenciji i neprekidno se nameće potreba golog opstanka na globalnom tržištu znanja, rada i kapitala. Oni pojedinci i ona društva koja nisu spremna i osposobljena da učestvuju i da se takmiče u toj surovoj utakmici, osuđeni su na robovsku budućnost, na zaostajanje i nestajanje sa globalne društvene scene. Nažalost, na takvu budućnost biće osuđena i Srbija, ukoliko ne shvati proces o kojem je reč i ako potencijale, koji nisu mali, pre svega, u prirodnim i ljudskim resursima, ne organizuje i ne uključi na najbolji način u svetske tokove. Ogromno zaostajanje, pre svega, u domenu nauke i tehnologije, stavlja Srbiju u veoma neravnopravan i težak položaj. Jedina njena šansa u 21. veku počiva na njenom učešću u oblastima vrhunskog znanja. Ne treba zanemariti činjenicu da smo na individualnom planu u toj oblasti ostvarili više nego zapažene rezultate i da su naši naučnici, rođeni i obrazovani u našoj zemlji, u mnogim oblastima dostigli sam vrh na svetskim univerzitetima, naučnoistraživačkim centrima i institutima. Nažalost, ti individualni rezultati naših ljudi, koji su svoja znanja stečena u ovoj zemlji verifikovali u svetskim centrima nauke i tehnologije, samo potvrđuju pravilo opšteg zaostajanja našeg društva i Srbije kao države, čiji su univerziteti i instituti u ovom trenutku na potpunoj margini vrhunskog naučnoistraživačkog rada u savremenom svetu. Sama činjenica da se na šangajskoj listi 500 najboljih univerziteta u svetu ne nalazi nijedan univerzitet iz Srbije, potpuno poništava individualne rezultate naših naučnika koje su oni ostvarili u svetskim naučnim centrima. Svetski centri tehnologije, pored Zapadne Evrope, SAD, Japana i Kanade, razvijaju se i u Rusiji, Indiji, Kini, Brazilu, pa čak i na Bliskom Istoku. Sve ove zemlje shvatile su značaj razvoja nauke i izdvajaju ogromna sredstva za investiranje u ovu oblast. Pored razvoja vlastitih potencijala i ulaganja u obrazovanje i formiranje sopstvenih naučnika, ove zemlje izdvajaju ogromna sredstva i za kupovinu naučnih potencijala iz nerazvijenih zemalja i onih zemalja koje nisu shvatile značaj nauke za budućnost njihovog opstanka. U tom smislu, više nego indikativan je podatak da npr. Savezna Republika Nemačka planira da u sledećih osam godina zaposli čak 400 hiljada inženjera i naučnika, najvećim delom iz imigracije. Slično planiraju i druge zemlje razvijenog sveta. Sve će to podsticati imigraciju naučnih talenata iz celog sveta, pa će se na meti trgovaca znanjem naći i najbolji mladi naučnici i talenti iz naše zemlje. Krajnje je vreme da Republika Srbija spreči ili barem ublaži ovu sumornu sliku vlastite budućnosti i da znanje koje su mladi talenti stekli u ovoj zemlji primeni i razvije u našoj privredi, kako bismo je učinili konkurentnom na svetskoj pijaci. Ovo Srbija ne može rešiti nikakvim administrativnim merama i zabranama našim mladim talentima da odu tamo gde mogu razvijati svoje ideje i verifikovati svoja znanja. Ona to može na pravi način regulisati samo ako sve potencijale društva uključi u razvoj naučnoistraživačkih delatnosti i ako se opredeli da u razvoju nauke izdvoji mnogo značajnija budžetska sredstva nego danas. Nažalost, budžetska izdvajanja za nauku i tehnologiju su oko 0,3% domaćeg bruto proizvoda i ta sredstva nisu dovoljna za krupnije investicije u naučnu infrastrukturu. Takva opredeljenost pruža dosta sumornu sliku za razvoj naše nauke i za budućnost Srbije i njen prosperitet. Zbog toga je Strategija naučnog i tehnološkog razvoja Republike Srbije 2010/2015. godine prvi ozbiljniji korak da se zaustavi naučno zaostajanje Srbije i njena potpuna ekonomska marginalizacija na globalnom tržištu. Za realizaciju te strategije neophodno je usvojiti više zakonskih i drugih propisa koji će regulisati odnos društva prema razvoju nauke i tehnologije i omogućiti razvoj naučnoistraživačke delatnosti u našoj zemlji. Istovremeno, donošenjem ovih zakona, Srbija će morati, barem u normativnom smislu, približiti uslove za obavljanje naučnoistraživačkih delatnosti savremenoj evropskoj normativi. Dame i gospodo narodni poslanici, u setu ovih zakona, posebno značajno mesto ima Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti. Ovaj zakon omogućiće implementaciju strateških nacionalnih prioriteta u domenu nauke i tehnologije. Njegovom primenom, racionalizovaće se mreža naučnoistraživačkih organizacije i obezbediti tesna saradnja instituta i fakulteta. Ovaj zakon će obezbediti partnerstvo sa društvom, kroz popularizaciju nauke, njeno uključenje u privredu, realizaciju zajedničkih projekata s dijasporom, ali i partnerstvo s međunarodnim organizacijama, kroz zajedničke programe. U realizaciji kapitalnih projekata od strateškog značaja, zakon stvara uslove da se oko tih projekata okupe sva ministarstva i institucije od nacionalnog značaja. Donošenjem ovog zakona obezbediće se definisanje prioritetnih razvojnih i primenjivih naučnoistraživačkih programa, primena rezultata istraživanja i bliže povezivanje s visokoobrazovnim institucijama. Ovim zakonom poboljšaće se efikasnost alokacije i upotrebe svih naučnoistraživačkih i razvojnih resursa, efikasnije će se raspodeljivati sredstva za nauku, a obezbediće se i unapređenje i primena tehnologije koja je rezultat sopstvenog razvoja. U odnosu na dosadašnji zakon o naučnoistraživačkoj delatnosti, ovaj predlog zakona u velikom broju odredaba reguliše pozicije naučnoistraživačkih institucija i njihovo međusobno povezivanje, kao i organa upravljanja, njihov izbor i razrešenje i odnos nadležnog ministarstva prema radu ovih institucija i njihovih organa upravljanja. Zakonom su unete mnoge izmene i dopune koje u velikoj meri stvaraju potpuno nov pravni ambijent za rad naučnoistraživačke delatnosti u našoj zemlji. Oblast inovacione delatnosti sistemski je u Srbiji uređena prvi put zakonom koji je donet 2005. godine, kojim je definisana prirodna inovaciona aktivnost, projekti kroz koje se te aktivnosti realizuju i ustrojena organizaciona struktura nosilaca inovacionih delatnosti. U proteklih nekoliko godina, primena ovog zakona omogućila je da se kroz iskustvo u praksi uoče sve njegove nedorečenosti i nedostajući mehanizmi, a i ona rešenja koja su kruta ili preregulišu ovu, po prirodi, promenljivu materiju. Takve krute norme i zakonska rešenja otežavali su ili onemogućavali da se sufinansiranje budžetskim sredstvima neposredno podstiče stvaranjem tržišno potvrđenih inovativnih roba i usluga i da se posredno utiče na unapređenje opšte klime u kojoj inovativni resursi, pre svega, ljudski, čine pouzdan generator razvoja domaćih privrednih potencijala. Nedostaci koji su se pojavili tokom trogodišnje primene zakona nametnuli su potrebu da se, izmenama i dopunama, otklone, i to na način koji će omogućiti uspostavljanje prioriteta utvrđenih petogodišnjom inovacionom politikom i njihovo usaglašavanje s realizacijom programa inovacione delatnosti. Izmenama i dopunama Zakona o inovacionoj delatnosti, unose se pojmovi specifičnih kategorija inovacionog sistema koji će doprinositi pouzdanoj primeni zakonskih odredaba. Obezbeđuje se i efikasnija primena mehanizama podsticaja na postojeće resurse, uz objašnjenje strukture i specifikacije mreže subjekata inovacionih aktivnosti. Menjaju seu dopunjuju odredbe kojima se uređuje Fond za inovacionu delatnost. Tako se organizaciono i funkcionalno omogućavaju uslovi za podsticaj inovativnih aktivnosti u odnosu na novoosnovane privredne subjekte, ali u prioritetnim oblastima nauke i tehnologije. Uklonjene su uopštene odrednice o delatnosti Fonda, odnosno one koje znače preklapanja s poslovima ministarstva nadležnog za inovacionu delatnost. Novim zakonskim rešenjima otklonjene su odredbe koje nemaju potrebu opštosti, opštost u zakonskom aktu, kao i odredbe koje su nefunkcionalne, uopštene ili van logičkog konteksta zakonskog sistema. Treba očekivati je da će usvajanjem izmena i dopuna ovog zakona biti omogućeno uspostavljanje funkcionalne veze kojom se ostvaruju prioriteti inovacione politike Vlade s dinamikom realizacije godišnjih programa inovacione delatnosti i periodom realizacije inovacionih i razvojnih projekata. Primena izmenjenih i dopunjenih odredaba omogućiće i partnerstvo s privredom i s međunarodnim organizacijama, ali i punu koordinaciju između Ministarstva, kroz definisanje posebnih programa inovacione delatnosti. Polazeći od činjenice da je SANU najviša naučna i umetnička ustanova u Republici Srbiji, koja postoji oko 170 godina, koja ima izuzetno uspešnu tradiciju, nametnula se potreba da se, u skladu s naučnoistraživačkim ciljevima koje je u ovom trenutku postavila naša zemlja, donese novi zakon o delatnosti ove izuzetno važne institucije, u skladu s novim društvenim uslovima. Čuvajući višedecenijski ugled i način rada ove institucije, Predlog zakona o SANU vrši samo manje izmene, zarad boljeg unutrašnjeg organizovanja i povećanja delotvornosti SANU. Prvi cilj zakona je podrobnije uređivanje imovine kojom Akademija raspolaže ili upravlja. Tu se, pored nepokretnosti koje ima Akademija i već raspolaže njima, i one u državnoj svojini koje ona koristi, ali i zadužbine, fondovi, fondacije i pokloni. Na ovaj način, bitno će se povećati izvori prihoda za samostalan rad Akademije, a time će se smanjiti i izdaci iz budžeta. Novim zakonskim rešenjima ukida se mogućnost izbora novih članova van radnog sastava, koji suposle raspada bivše SFRJ birani među istaknutim naučnicima i umetnicima u bivšim jugoslovenskim republikama. Sada takva potreba više ne postoji, budući da postoji mogućnost inostranih članova. Novinu predstavlja i odredba o potrebi očuvanja ravnoteže između pojedinih oblasti nauka i umetnosti, a posebno između broja članova iz društvenih i humanističkih, s jedne, i prirodnih i tehničkih nauka, s druge strane. Zakon predviđa i povećanje akademijske nagrade, čime se ona po iznosu približava nagradama akademija u okruženju, a radi povećanja delotvornosti Predsedništva Akademije predviđeno je smanjenje broja članova Predsedništva. Ipak, najveću novinu koju uvodi ovaj zakon predstavljaju njegove odredbe kojima se uređuje status, način upravljanja, sastav i finansiranje instituta čiji je osnivač SANU. To je jedan od razloga zbog kojih je ovaj zakon trebalo doneti, jer bi, inače, instituti čiji je osnivač Akademija ostali u pravnoj praznini i njihov status i delatnost uopšte ne bi bili uređeni zakonom. Predlogom zakona o SANU obezbeđeno je da rad ovih instituta bude analogan načinu na koji je ta materija uređena u zakonu o naučnoistraživačkoj delatnosti, s jedinom razlikom, što se obezbeđuje odgovarajuće učešće Akademije u upravljanju institutima čiji je ona osnivač i što je manji broj članova upravnih i stručnih organa u ovim institutima. Predlogom zakona o oznakama geografskog porekla vrši se njegovo usklađivanje s Ustavom Republike Srbije i Zakonom o ministarstvima, jer je dosadašnji zakon o oznakama geografskog porekla, zakon bivše državne zajednice Srbije i Crne Gore. Pored toga, novim zakonom se obezbeđuje harmonizacija ove oblasti s uputstvima i uredbama EU koje se odnose na oznake geografskog porekla. Imajući u vidu da je usklađivanje proces koji će trajati tokom primene Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, potpuna usklađenost s propisima EU biće postignuta u roku koji je Sporazumom definisan, odnosno pet godina od dana njegovog stavljanja na snagu. Predlog ovog zakona ispunjava obaveze iz potpisanog Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Pored toga, on je usklađen s rešenjima koja je Svetska trgovinska organizacija propisala za svoje članice – Sporazum o trgovinskim aspektima intelektualne svojine, koji je stupio na snagu 1. januara 1995. godine, kao i s Madridskim sporazumom o suzbijanju lažnih ili prevarnih oznaka porekla na proizvodima i Lisabonskim aranžmanom o zaštiti imena, porekla i njihovom međunarodnom registrovanju. U izradi predloženih rešenja, pored pomenutih međunarodnih konvencija, korišćena su i rešenja iz zakona Švajcarske, Francuske, Češke, Mađarske, Slovenije i Hrvatske. U tom smislu, predloženim zakonom uređen je postupak za sticanje međunarodne zaštite domaćih oznaka geografskog porekla, kao i sistem kontrole kvaliteta i posebnih svojstava proizvoda. Zakonom je posebna pažnja posvećena definisanju posebnih pojmova, imena porekla i geografske oznake, kao i njihovom određivanju u odnosu na tradicionalne i istorijske nazive. Uređena je i zaštita homonimnih geografskih naziva, čime se reguliše zaštita oznaka kojima se obeležavaju proizvodi iz mesta čiji su naziv identični. Ugovor o patentnom pravu usvojen je na diplomatskoj konferenciji u Ženevi, 1. juna 2000. godine, potpisalo ga je 60 država Svetske organizacije za intelektualnu svojinu, a ratifikovale su ga 22 države. Ugovor je potpisala i Evropska patentna organizacija i njegove odredbe uključene su u Konvenciju o evropskom patentu. Ugovor je stupio na snagu 28. aprila 2005. godine. Pristupanjem ovoj konvenciji, naša zemlja ispunjava obavezu koju je preuzela potpisivanjem i ratifikacijom sporazuma CEFTA, kao i Sporazuma o pridruživanju EU. Pristupanjem ovoj konvenciji, omogućiće se pravo glasa i aktivno učešće predstavnika naše zemlje na sednicama Skupštine, kao i na sastancima eksperata i radnih grupa koje ona osniva. Ugovorom o patentnom pravu standardizovani su uslovi u zemljama članicama za sticanje datuma podnošenja prijave i smanjeni rizici da podnosilac prijave izgubi patentno pravo. Takođe, standardizovani su i formalni uslovi za nacionalne i međunarodne prijave patenata. Predlogom zakona o potvrđivanju Ugovora o patentnom pravu predviđeno je njegovo usvajanje prema tekstu Ugovora o patentnom pravu u originalu, na engleskom jeziku, i u prevodu, na srpskom jeziku. Prihvatanjem ovog ugovora otvaraju se značajne pretpostavke za izjednačavanje uslova pod kojima će vlasnici patentnih prava iz naše zemlje nastupati na međunarodnom tržištu. Predlogom zakona o potvrđivanju Ničanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji roba i usluga radi registrovanja žigova od 15. jula 1957. godine, revidiranog u Stokholmu 1967. godine i Ženevi 13. maja 1997. godine i izmenjenog 28. septembra 1979. godine, Republika Srbija potvrđuje Ženevski akt, akt Ničanskog sporazuma. Time ona stiče pravo glasa i aktivnog učešća njenih predstavnika na sastancima Skupštine posebne unije, na sastancima Komiteta eksperata i na sastancima radnih grupa, na kojima se donose odluke o promenama međunarodne klasifikacije roba i usluga. Prihvatanjem Ničanskog sporazuma, Srbija stiče pravo da učestvuje u rešavanju i drugih pitanja od značaja za funkcionisanje posebne unije. Obaveza potvrđivanja Ženevskog akta i Ničanskog sporazuma predviđena je i Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanjuEU i Republike Srbije, koji je naša zemlja prihvatila. Dame i gospodo narodni poslanici, usvajanjem seta ovih zakona, Republika Srbija u velikoj meri stvara povoljan normativni ambijent za razvoj nauke i naučnog potencijala našeg društva, za izgradnju naučnih institucija i za zaštitu i valorizaciju naučnih dostignuća prema najvišim normativnim standardima savremenog sveta. U tom smislu, predloženi set zakona više je nego potreban, jer našu zemlju uvodi u međunarodni poredak naučno-tehnološkog razvoja i otvara perspektive da unapredimo svoja naučna znanja i da ih iskoristimo za jačanje konkurentnosti naše privrede. Upravo zbog toga, ovi zakoni iziskuju svestranu raspravu u Narodnoj skupštini, kako bi predloženi zakonski tekstovi dobili što veću podršku svih narodnih poslanika. Poslanička grupa SPS-JS, u danu za glasanje, podržaće predloge ovih zakona. Hvala na pažnji.
Hvala vama. Reč ima ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe DSS-a, gospodin Zoran Šami.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo poslanici, kao prvo, moram da kažem da je pred nama šest zakona koji svi spadaju, nesumnjivo, pod jurisdikciju Ministarstva nauke, a s druge strane, pod jurisdikciju Odbora za nauku, to nije sporno, ali to ipak nije bio razlog da o svih šest zakona raspravljamo u objedinjenoj raspravi, tim pre što su četiri od ovih šest zakona vrlo ozbiljni zakoni o kojima valja dobro raspraviti. Nisam siguran da moje kolege poslanici, a i moja malenkost, možemo u predviđenom vremenu na valjan način govoriti o tim zakonima. Uostalom, gospodin Đelić koji, doduše, nije govorio 45 minuta, nego je govorio 42,43 minuta, to vreme je potrošio na sledeći način: opšta priča, s kojom se možemo složiti i o nečemu možda i raspravljati, to sada nije ni vreme ni mesto – 16 minuta; zakon o naučnoistraživačkoj delatnosti – 10 minuta; zakon o inovacijama – 6 minuta; zakon o Akademiji nauka – dva minuta, verovatno u skladu sa značajem Akademije nauka; zakon o oznakama geografskog porekla – dva minuta; dve ratifikacije – dva minuta i na kraju zaključak od pet minuta. Odabraću malo drugačiji redosled od gospodina Đelića i počeću od nespornih zakona, pa kako budemo napredovali dalje, doći ćemo, na kraju, i do onog koji je mnogo sporan. Potpuno je jasno da, ako je reč o ratifikacijama, jedno je Ničanski sporazum, drugo ratifikacija oko patenata; mislim da tu ništa nije sporno. Mi smo, nažalost, i u ovoj oblasti, kao i u mnogim drugim oblastima, u velikom zaostatku, jer dok se svet bavio ovakvim ratifikacijama, mi smo živeli u izolaciji u poslednjoj deceniji prošlog veka, tako da nije sporno da ta dokumenta valja ratifikovati u ovom parlamentu. Što se tiče zakona o oznakama geografskog porekla, odmah da kažem da mislim da se radi o korektnom zakonu. Doduše, mi smo podneli nekoliko amandmana na kojima ćemo insistirati, ali, u svakom slučaju, to je zakon koji bi, uz uvažavanje amandmana poslanika, mogao biti popravljen i kao takav i usvojen. Nesumnjivo je reč o zakonu kojeg valja što pre usvojiti. Što se tiče zakona o inovacionoj delatnosti, o njemu nešto slično mogu da kažem. Imamo primedbe, imamo čak i neke ozbiljne primedbe, podneli smo šest amandmana, čini mi se, nemojte me hvatati za reč, plus minus jedan, kojima imamo dobru nameru da popravimo zakon. Takođe mislimo da on spada u kategoriju zakona koje valja popraviti. Sledeći zakon, žao mi je, kažem, što ovako telegrafski moram da govorim, ali vreme je ipak ograničeno, jeste zakon o Akademiji nauka. Dakle, zakon o jednoj instituciji staroj 169 godina, o jednoj instituciji koja predstavlja u svakoj državi, pa i u našoj, jedan od osnovnih stubova na kojima počiva društvo. Ako smo jedna od retkih zemalja koja se može pohvaliti da ima Akademiju nauka staru 169 godina, onda je to razlog više da se donese jedan ovakav zakon. Odmah da kažem, generalno je dobro da je zakon u svojoj osnovnoj koncepciji dao određenu slobodu, dosta veliku slobodu, Akademiji nauka da mnoge svoje poslove sama reguliše svojim statutom. Drugim rečima, zakon nije nametao previše rešenja, nego je ostao na nivou načelnog, a ostavlja Akademiji nauka da precizna rešenja sama razrađuje. To ne znači da mi nemamo primedbe. Podneli smo sedam amandmana. Doduše, dva su krajnje tehničke prirode, ali podneli smo pet vrlo važnih amandmana. O njima ćemo detaljno govoriti kad budemo govorili o zakonu u pojedinostima. To kako ti amandmani prođu, odnosno kako se Vlada bude odnosila prema njima, opredeliće DSS prilikom glasanja o tom zakonu. Sada dolazimo na šlag na torti – zakon o izmeni i dopuni Zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti, koji, da budem direktan i precizan, ne valja ništa. Naime, kada donosite izmene i dopune nekog već postojećeg zakona, onda se, po logici stvari, trudite da popravite postojeći zakon tako što biste doneli novi zakon, ili, eventualno, ugradili neke posledice koje pišu, nešto što piše u Ustavu, nešto što piše u drugim zakonima, pa sada to treba nekako doterati. To su uglavnom motivi za donošenje ispravki i dopuna već postojećeg zakona, zakona koji smo mi usvojili, čini mi se, pre pet godina. Manje-više, rešenja koja se predlažu su lošija nego u postojećem zakonu. Mi smo napisali nekih 30-ak amandmana, mogli smo da ih napišemo bar 50, tj. na svaki član zakona bar po jedan, bilo je prostora, ali opredelili smo se da podnesemo 27 amandmana i pri tom, moram da naglasim, ja vrlo retko pišem amandmane gde se kaže da se član briše, a ovde ima jedno 15 amandmana gde tražimo da se stav briše, prosto zato što je rešenje u postojećem zakonu bolje nego u ovom. Biće prilike, kada budemo govorili u pojedinostima, za detalje tih primedaba, ali istaći ću dve stvari koje su generalne primedbe. Prvo, ono što je duh ovog zakona to je da je ministar nauke direktor svih naučnih institucija u ovoj zemlji. Praktično, on, dakle Ministarstvo nauke, odnosno ministar, odnosno Vlada, na predlog ministra, određuje sve živo što se odnosi na naučne institute u ovoj zemlji. Mislim da to nije dobro. Nemam čak na umu ni aktuelnog ministra, doći će sutra neki drugi, ali ministar nauke, po logici stvari, čak i ne mora da se bavi naukom. Sadašnji ministar se bavi, ja sam se bavio naukom aktivno preko 30 godina, ali mi na pamet ne bi palo, možda znam kako stoje stvari u Institutu za matematiku, ali ne bih znao koji su problemi nekih drugih instituta, koji su potpuno različiti, čak i kada je reč o srodnim naučnim oblastima. Ima velike razlike između Instituta za matematiku i Instituta za fiziku. Institut za fiziku ima problem opreme, a Institut za matematiku, mahom, nema problem opreme itd. Naveo sam samo jedan primer. Mislim da to nije dobro. Nije dobro da Ministarstvo nauke, odnosno Vlada, u tolikoj meri komanduje naučnim institutima. Normalno je da, recimo, Vlada komanduje javnim preduzećima. To su javna preduzeća, država ih delom finansira itd., i logično je da Vlada na određen način ima komande. Tako komanduje Poštom, Železnicom itd. Ali, ne može Vlada tako da komanduje naučnim institucijama i, uopšte, organizacijama iz domena nauke. Ne može onoliko koliku ambiciju ovaj zakon ima da na taj način reguliše te stvari. Drugo, ovde nam je gospodin ministar saopštio kako je veliko dostignuće ovog zakona uvođenje, odnosno formiranje Centra za promociju nauke. Evo još jedne organizacije koju će država da napravi, da je finansira itd., da bi se promovisala nauka. Ne kažem da ne treba promovisati nauku, ali ne treba zbog toga praviti jedan centar i praviti dalje obaveze u budžetu, takvom kakav jeste, to sada da ne pričamo, države Srbije. Mada je dosta simptomatično da se motiv vidi na jednom drugom mestu, u članu 56. Počitaću vam član 56, nije mnogo dugačak. Kaže: "Danom početka rada, Centar za promociju nauke preuzima odgovarajuće predmete, arhivsku građu i registratorski materijal, kao i zaposlene u Ministarstvu koji rade na poslovima promocije i popularizacije nauke". Znači, zbog smanjenja državne administracije i zaposlenih u Ministarstvu nauke, mi ćemo da ih otpustimo, odnosno sklonimo odatle, eto, izvršili smo smanjenje, a onda ćemo sve njih i još neke druge da zaposlimo u Centru za promociju nauke. To je motiv. Gospoda iz Ministarstva nauke traže sebi uhlebljenje i zbog toga treba napraviti Centar. Pomenuo sam ove dve stvari, moglo bi da se pomene mnogo ovakvih stvari. Iz tog razloga, najdobronamernije savetujem predlagaču zakona da ovo čudo od zakona povuče, da još jednom razmotri postojeći zakon. Ne kažem da se on ne može popravljati u nekim delovima, dakle, ako procene da treba da se nešto i donese, ali, u svakom slučaju, ovaj predlog izmena i dopuna zakona, za koji smo čuli da je epohalan, to ne omogućava. Na kraju, dozvolite mi još jedan komentar, o njemu je bilo donekle reči danas u izlaganju gospodina ministra. Možda nije direktno vezano za ove zakone, ali negde u nekom podtekstu i jeste. Juče smo videli kako smo potpisali nove kredite, tobož, za ulaganje u nauku. Na stranu moj opšti komentar da smo jedina zemlja na svetu koja ima nacionalnu proslavu kada potpiše novi kredit, kao da nam je neko poklonio pare a ne da mi uzimamo pare. Tu ima, doduše, neke pravde. Naukom i prosvetom se treba baviti zbog naše dece, pa neka naša deca, unuci, praunuci i čukununuci izvole vraćati te pare. Ima malo cinizma u svemu tome. Ono što mene posebno zabrinjava, to je što te pare ne idu toliko u nauku, koliko sam bar čuo u medijima, te pare uglavnom idu na razne male i malo veće investicije. To je ono što se obično u žargonu zove – čari malih investicija. Dakle, ne idemo na razvoj nauke, ali ćemo graditi, popravljati, ne kažem da ne treba, neke zgrade, pa ćemo graditi neke nove zgrade. Nije toliko stvar u tome da li naučni instituti žive u pristojnim zgradama, stvar je u tome da se država, i tu bih se složio s gospodinom ministrom, ne malo, nego u mnogo većoj meri počne baviti stvarima koje su od strateškog interesa za ovu državu, a to nauka, svakako, jeste. Da rezimiram. Rekao sam da dva zakona valja izglasati, to su ove ratifikacije. Tri zakona su, da kažem, popravljive prirode, s tim što treba pažljivo pogledati amandmane, mogu da govorim o amandmanima DSS-a, a ovaj, da kažem, poslednji ili prvi zakon u izlaganju gospodina ministra ne valja ništa i valja ga povući. Hvala lepo.
Hvala, gospodine Šami. Zahvaljujem gospodinu Mašiću, a reč dajem gospodinu Velimiru Iliću. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, danas imamo set zakona koji su najavljeni. Evo, ja sam jutros gledao u jutarnjem programu, šef države se obraća i objašnjava da kreću velike investicije u nauci, ulaganja u nauku, ministar već danima priča, odnosno potpredsednik Vlade, i tako dalje, i svi očekuju da će nešto u državi da se dogodi krupno, da će Srbija krenuti u razvoj, da će se dogoditi nešto pozitivno. Međutim, zakoni koji će se doneti, kao i svi prethodni zakoni koji se donose, biće jedno veliko razočaranje, jer nemamo gde te zakone da primenimo. Imamo ustanove koje će dobiti određena sredstva. Ovde se najavljuje i proširenje neke administracije, tu će se zaposliti stranački ljudi i tako dalje. Sve ove ustanove koje će dobiti sredstva, to su izuzetno stranački kontrolisane ustanove, a ljudi na čelu, s potpuno negativnom selekcijom. Ljudi na čelu tih ustanova su postavljeni kao ono kada je bilo doba kriznih štabova. Slično je vreme došlo i crni dani za privredu i džaba je ulagati u nauku, u razvoj, u znanje, ako ono nema gde da se primeni. Primena nauke u praksi. Gde možemo naše naučnike, u koja preduzeća da ih dovedemo i gde da primene svoje znanje? Sada se u Srbiju uvozi sve i svašta. Sve je iz uvoza. Da li verujete da ne možemo da napravimo sušaru, gde smo nekada bili vodeći u Evropi? Odlično znam da smo, kada sam kao mlad inženjer radio na tim projektima, imali vodeće sušare u Evropi, koje su išle toliko u izvoz, posebno na rusko tržište, poljsko itd. Danas ne možemo da napravimo jednu običnu sušaru za šljivu, danas Srbija nije osušila tonu kvalitetne šljive koja zadovoljava kriterijume EU, vakumirane sušare i ostalo. Danas ne možemo da napravimo najobičniju rampu za pružni prelaz. Da li znate koliko godišnje država Srbije daje za uvoz ovih nesrećnih rampi, koje koštaju, mislim, 200 - 250.000 evra po komadu? Nekada smo imali institute. Gledajte ovu vakcinu. Znate li šta je Torlak bio nekad? Bio je umetnost; uništili tu firmu. Šta smo nekad bili u pneumatici, npr. "Prva petoljetka", šta smo nekada bili u raznoraznim materijalima koje je proizvodio "Magnohrom", veliki izvoznici u proizvodnji papira, u niz drugih, u prehrambenoj industriji? Šta je nekada bila "Budimka", "Srbijanka"? Sve je to mrtvo, sve je to pošlo naopako. Bio sam u startu protiv tih kriznih štabova, kada su došli stranački poslušnici na čela instituta. Sećam se gospodina koji sada vodi Kapitalni fond Vojvodine. Zaboravio sam kako se preziva. Kada je on došao u ''Vinču'', ljudi su rekli – nema od nas ništa. Stvarno, sve je uništeno. Vaš je partijski drugi, veliki naučnik i stručnjak, kao, Kapitalni fond Vojvodine, on je čudo napravio. Sećam se, samo u oblasti vodoprivrede, koliko je on najavio projekata. Ništa nije urađeno. S jednom potpuno negativnom selekcijom kadrova, imamo veliki odliv kadra iz Srbije, koji odlazi. Spremićemo, uložićemo u neke kadrove, koji će na kraju, kada vide da nemaju gde da primene svoja znanja, da nemaju gde da rade, dići ruke i otići iz Srbije. Evo, koliko je Srbija uložila u centre, u opremu za školovanje i obuku pilota. Sada smo postali rasadnik pilota za Evropu. Pre neki dan slušam vas iz vladajuće stranke, sada neću da nabrajam koje vaše funkcionere, koji se hvale kako dolazi jedna domaća jaka kompanija iz Crne Gore i pravi jaku aviokompaniju u Srbiji. Molim vas, a JAT? Pa i JAT ćemo videti, možda ćemo ga nekom prodati, udati. Piloti odlaze, voze po celom svetu itd. Naši stručnjaci odlaze u svet, jer nemaju gde da rade. To je veliki problem. Više nemamo građevinskih inženjera. Da li verujete, kao resorni ministar, tražili smo nadzor van Srbije, jer nemamo nadzorne organe u Srbiji, da se pojave, da mogu da vode nadzor, da imaju licencu za određene objekte? Šta je s arhitektama? Zar ne bismo mogli mi da položimo u koridorima optički kabl, nego mora da dođe jedan slovenački tajkun koji će da izmuza ovu Srbiju, milionima evra, stotinama godina? To je Dulić uradio. Zar treba ministar da ode u javna preduzeća i lično da odnese zahtev da mu javna preduzeća to daju za dva-tri dana? Zar nas nije udostojio taj slovenački tajkun da kaže – predaću ja zahtev "Putevima Srbije"? Zahtev nije ni predat Telekomu, Ministarstvu za telekomunikacije. Ko njih šta pita? Ovde par ljudi odlučuje o svemu. Zar mora baš šef države da se oglasi o svemu? On mora sada da priča o ovom setu zakona, ulaganjima u nauku, kao što je pričao o koridorima i koliko je urađeno koridora za dve godine. Dve godine ste vi, gospodine Đeliću, na vlasti, a 12 km koridora ste uradili, opremili, i to poluprofil. Zamislite. Kada poredite vreme one vlade u kojoj smo bili zajedno i one prethodne – 4.000 km puta, a vi ste uradili 12 km. Sada je šef države pričao o koridorima, pričao o svemu, pričao o mostovima, a kada je pukla ''Gazela'', on kao da se uneredio, ućutao se, nije se oglasio. Onda, pustimo neke tamo službenike iz Grada Beograda da pričaju o tome. Zar je moguće da pukne ''Gazela'', da dve godine ne možemo to pitanje da rešimo? Teramo inat s nekim romskim naseljem. I da smo, od 33 miliona evra za sanaciju ''Gazele'', koliko su naši stručnjaci predvideli i banke odobrile, u međuvremenu, dok smo se jurili da li ćemo Rome u kontejnere ili u čvrsti materijal, uštedeli tu 100.000 ili 200.000 evra, cena sanacije je porasla na 34 miliona evra. Koliko sada ima projektanata u Srbiji koji mogu da projektuju velike mostove, most na Dunavu, most kod Vinče, most kod Beške? Ne može da se radi, ne može da se pripremi projektna dokumentacija. Nema dva-tri inženjera koji su ostali da to mogu da rade. Šta je s gigantima poput "Mostogradnje"? Potpuno je razbijena u sistemu, uništena. Zašto? Šta sad vredi školovati i pričati i počinjati od nule, a treba svoditi platformu da se ti kadrovi negde prihvate, da ta znanja koja se steknu negde mogu da se primene. Ponavljam, džaba je nauka, džaba je znanje, ako Srbija ide u uvoz i nema svoju sopstvenu proizvodnju. Nekad smo bili u tekstilnoj industriji vodeći. Imali smo kadrove, institute, fakultete. Otvorili Tekstilni fakultet u Leskovcu. Sada nemamo tu granu privrede. Ne postoji. Kineska roba, uvoz sa strane. Zar ne možemo da se bavimo proizvodnjom mleka u prahu? Hiljade litara mleka sa prosipa. Seljaci bacaju, 15 dinara je otkupna cena, a uvozimo mleko u prahu. Mišković je uvezao i potpuno blokirao proizvođače mleka. Zašto ne možemo da se bavimo tom tehnologijom? Pogasili smo pola mlekara u Srbiji. Zar ne možemo da se bavimo preradom voća i povrća, proizvodnjom sirupa, proizvodnjom onoga što smo radili i izvozili pre 50-60 godina? Prema tome, džaba su sva ova ulaganja, ako se ne stvore uslovi za zapošljavanje ovih ljudi, za primenu ovih znanja. Jedan tajkun ode i kupi Institut za puteve i Projektantsku kuću u Vojvodini i on sad vodi nadzor, a njega smo najviše nekada jurili, izuzetno. Zbog njega se u ovoj državi dogodilo štošta. On ju je u privatizaciji kupio. Računao sam da ćete vi, gospodine Đeliću, napraviti čudo u hotelijerstvu, kada ste kupili ovaj hotel u Sokobanji. Da li je tako? Ali, niste se pomerili. Ne smeta javno da izađete ni da kažete da ste to kupili, nego taj hotel tavori, ćuti. Čiji je? Ne zna niko čiji je. Jeste, vaš je, nije vaš. Jeste Badžinog brata, vašeg ortaka. Nije. Vi ne smeta da kažete – kupio sam taj hotel, hoću da ga razvijem. To će da bude centar za turizam u ovom delu Evrope. Što se stidite? Sve nešto stidno. Pre neki dan ste otvorili Kliniku za kardiovaskularne bolesti. Gazda ostaje anoniman, kao, a radnici mogu da izađu pred kamere. Molim vas, zašto se stidite da to kažete, na primer? Treba da izađete da kažete – jeste, hoću da poboljšam turizam u Srbiji. Jesam potpredsednik Vlade, jesam ministar za nauku i tehnologiju i razvoj, šta ste već sve, ali hoću jednu granu privrede da dignem na neki odgovarajući, evropski nivo. Nije to ništa strašno. Kada je jedan vaš kolega kupio Atomsku banju ''Trepča'', čovek je odmah udario reklame na RTS-u. On hoće stvarno nešto da uradi, da razvije turizam i da se stvori kadar koji će razviti turizam. Ne kao ovaj vaš drug i kolega koji je hteo da razvije skijališta, pa tražio skijališta, pa da šaljemo ljude na obuku, na opremu i sl., pa pola skijališta danas stoji u koprivama. Doduše, snega koliko hoćete, ali nijedan ski-park nije prodat u toku godine. Zato je oprema namontirana itd. Nedavno, kada su Rusi bili, kada smo razgovarali i bili gosti njihove vlade, sećam se odlično, kažem – zainteresovani smo za programe u proizvodnji sušenog voća i povrća. Nemamo tonu šljive, a najrodnija je godina bila u protekloj godinu. Tonu suve šljive nemamo. Zašto? Zašto je potpuni raspad sistema u određenim preduzećima? Zašto je dozvoljeno da se unište "Srbijanka", "Budimka", zašto u Vladičinom Hanu, jedna izuzetno dobra i kvalitetna fabrika? Zar ne možemo da razvijemo tehnologiju za proizvodnju nameštaja? To je "Simpo" radio odlično. Hiljade novih firmi i hiljade starih koje su radili i koje su se bavile time, a sada uvozimo i izvozimo oblovinu, jer nemamo stručnjake. Stručnjaci su nam se svi digli i otišli u inostranstvo. Sada hoćemo da uložimo od nule. Počinjemo od nule, a vi ćete na čelo tih ustanova da dovedete stranačke poslušnike, ljude koji će sve to ponovo da unište, kao što su ovi koji su dolazili na čelo preduzeća sve uništili. Šta to traži od nas EU, pa da mi prilagodimo razvoj naše tehnologije, naših stručnih kadrova, da se usmerimo ka tome? Ništa. Traži malinu, kupinu, pečurku. Da li je to sudbina naše dece? A oni hoće bankarstvo, telekomunikacije, elektroniku, to su oni sve pokupili. Hoće sad i EPS i "Telekom", a da sudbina naše dece bude da budu vozači traktora, berači malina, kupina, pečurki itd. Prema tome, džabe, ovo je jedan zatvoren sistem. Nauka, razvoj Akademija nauka, preduzeća i ova znanja koja će se primenjivati u praksi, primenjivati širom Srbije, i od toga će ova država imati znatne koristi. Zar je moguće da otkup vune u Srbiji ne vredi ništa? Otkup kože – ništa. Ne može seljak da plati kartu da preda kožu. Zašto? Nemamo tehnologiju, nemamo preradu, nemamo mašine da obruse, nemamo ništa. Da li znate da proizvođači, ovčari, vunu daju džabe, samo da im je odvezete, da je sklonite? Štaviše, pale je. Nekada se sve to koristilo i prerađivalo itd. Da ne pričamo o ostalim granama. Pre neki dan sam slušao Nemce kako iznose da ništa ne bacaju. Sve recikliraju. Sve vraćaju nazad. Nigde nema gubitka energije. Sve se vraća ili u energiju ili u nešto drugo. Vi dovodite vaše stranačke poslušnike na veoma smešne pozicije. Džaba fakulteti, džaba ustanove, džaba naučnici. Gledam jednu hidrocentralu, možda nije mini, srednjeg je kapaciteta. Zamislite, sretnem čoveka koji drži benzinsku pumpu. Po struci je bio električar u "Tehnosu" iz Čačka, na održavanju. Dve godine električarskog zanata je završio. Kaže – znaš šta, Veljo, dobio sam na tenderu da radim hidrocentralu. Ljudi, o čemu mi razgovaramo? Zašto? Učlanio se čovek u G17. Oni mu rekli – možeš li ti da napraviš neku dobro organizaciju, da prikupiš malo kadra? On kaže – mogu. Evo, radićeš jedan sistem hidrocentrala. Zamislite, jedan čovek koji je vozio "FAP", popravljao auto, električar će sada da pravi centralu! Šta će da rade oni naučnici i stručnjaci, oni veliki eksperti? Pogledajte onaj projekat koji je bio – ušteda energije. Molim vas, najveći smo potrošači energije po glavi stanovnika u Evropi. To je bio odličan projekat u Evropi. Uložile se pare, uložilo se u nauku, uložilo se u razvoj i sve je propalo. Sve je uništeno. Znate li koliko je Srbija bila napredna u građevinarstvu? Bili smo čuveni i u tehnologiji i u građevinskom materijalu. Sada smo na dnu. Svi sada dolaze u Srbiju da rade, a mi ne možemo da dobijemo nijedan posao na našim internim tenderima koje raspisujemo. Da ne pričam o putnoj privredi, o izgradnji centrala koje smo radili po celom svetu, gde je jedan "Energoprojekt" bio čudo, gde je jedna "Mostogradnja" bila čudo, jedan "Rad", jedan "Komgrap", jedan "Planum". Sve je sada uništeno. Došli smo da bušimo jedan tunelčić u Ovčar banji, međutim, morali smo da tražimo Francuze. Francuzi su došli da ga probuše. Ovaj u Straževici, buškamo ga 25 - 26 godina. Igramo se, i da nisu tamo oni ljudi poginuli, ko zna do kada bismo se igrali. Valjda će neko konačno da se seti da moramo da kupimo novu opremu, novu tehnologiju, da doškolujemo kadrove itd. Zato je dobro ovo ulaganje. Podržavam ovaj zakon, ali kuda posle? Za koga školujemo pilote, inženjere, kontrolore leta? Za nekog drugog, ko će ga dobiti džabe, spremnog, osposobljenog, a kod nas će vlast da vrše neki koje postavite politički, koji nemaju pojma o tome. Mi ne možemo da organizujemo jednu protivgradnu zaštitu. Ne možemo da organizujemo kako je to u 21. veku u svetu. Ubi nas grad svake godine. Seljak, jadan, samo grca, kaže – joj, samo gledam u nebo. Gađamo raketama u oblake, kao što se radilo 1946. godine, 1945. godine, ono što je ostalo bilo, pa pucali ljudi. To je, gospodine Đeliću, nešto gde treba uložiti prvo, da se pripremi kadar, da se osposobi, da se kupi oprema, da se nabave nove tehnologije, da se inoviraju postojeće tehnologije, da uđemo u određenu proizvodnju, ako mislimo da Srbija krene napred. Džaba je spremati kadar, spremati ga za neke u inostranstvu, izvaditi televiziju i mahati. Sada mi hoćemo da radimo promociju nauke i naučnih dostignuća; pa to je odličan izazov da dođu stranci i pokupe nam sve ono što valja. Oni samo šmekaju, merkaju i kažu – dođite kod nas malo u ambasadu, da li možete da dođete kod nas u institut, i odoše nam ljudi. Odoše svi koji vrede. Po poslednjem ispitivanju javnog mnjenja, mladih i školovanih ljudi od 30 godina, 33% želi da napusti Srbiju. Zašto, gospodine Đeliću? Zato što vi sedite 10 godina u Vladi, Dinkić vodi makroekonomsku politiku i finansije Srbije 10 godina i potpuno je razbio sistem, i jedan i drugi, a nema niko snage da ga skloni. Sada ide da traži neke regionalne centre; da bi opstao na političkoj sceni, mora da pravi te regionalne centre. On sada skuplja Boška Ničića u istočnoj Srbiji, pa Verka u Kragujevcu, pa vrbuje Ugljanina dole, da napravi neke centre da se opet ušunja u Vladu sa svojom svitom i da zauzme opet poziciju. Ali, Narodnu banku ne ispušta, kao terijer; kad uhvati terijer, nema, dok mu zube ne polomiš, ne možeš da mu otmeš. Prema tome, mislim da će ovo biti jedan veliki promašaj i zato, gospodine Đeliću, mrka kapa. Želim vam mnogo uspeha i zbog vašeg truda, izuzetno, da dobijete kreditne linije i sve to, ali primena, praksa…
Hvala, gospodine Iliću. Vreme za diskusiju o zakonu o naučnoistraživačkoj delatnosti je isteklo. Reč ima gospodin Zoran Mašić.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre i saradnici u Ministarstvu, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega, želim da se obratim vama, gospodine Đeliću. Mislim da ste izuzetno dobro medijski pripremili ovu današnju raspravu, potpisivanjem juče tog ugovora o finansiranju naučnoistraživačkog rada u našoj zemlji narednih nekoliko godina, i to je dobro primljeno, ili će, da kažem, biti dobro primljeno kod svih poslanika koji se bave naučno-istraživačkim radom, kako obrazovnim, tako i u naučnoistraživačkim ustanovama. Dobro ste mesto odabrali za tu promociju i prezentaciju, jedino mislim da tamo nije bilo mesta predsedniku države, da se i on obraća po tom pitanju, jer to onda ja, a i mnogi drugi poslenici u nauci, tretiramo kao stranačku promociju nečega što je od opšteg državnog interesa, čime se država zadužuje za narednih 20 godina i moraju svi građani ove države da vraćaju tih200.000.000 evra. Mnogo bolje bi medijski bilo prihvaćeno da je o tom projektu govorio neko drugi, možda je bilo govora od strane nekih ljudi, ali medijski to nije prikazano, da su se ugledni članovi Srpske akademije nauka i umetnosti obratili, da su to podržali, da su se ugledni direktori naučnih instituta, takođe, pojavili na Javnom servisu ili u toj informaciji, jer bi takav jedan projekat onda imao mnogo veću težinu i ozbiljnost. Moram malo i da se našalim, ali i da iz zbilje jednu istinu iznesem. Vašim dolaženjem na mesto ministra nauke, mnogi poslenici u nauci su računali da ćete vi, u odnosu na vaše sposobnosti ministra finansija, uspeti obezbediti već u startu mnogo veće pare, mnogo veća sredstva za naučnoistraživački rad. Nažalost, do sada niste uspeli u tome i čak ste dozvolili prošle godine, kod rebalansa budžeta, da milijarda dinara koja je izdvojena za istraživački rad bude uzeta i prebačena na neke druge pozicije, što vam ne može ići u prilog kao ministru koji je imao dobru brigu o naučnoistraživačkom radu u Republici, pogotovo za mene. Da se legitimišem – ja sam i član matičnog odbora za biotehničke nauke pri Ministarstvu nauke, 11 godina sam bio direktor jednog naučnog instituta. Ono što je za mene neprihvatljivo, i s aspekta bivšeg direktora, i člana matičnog odbora, jeste da ste vi uskratili finansiranje naučnoistraživačkog rada najvećem naučnom institutu u ovoj državi tokom prošle godine, upravo zbog nedostatka sredstava, vi znate o kom se institutu radi, s obrazloženjem da taj institut zarađuje iz drugih nekih osnova i da mu, u ukupnom finansijskom skoru, tih nekih 200 i nešto miliona dinara koje treba da dobije po osnovu naučnoistraživačkog rada neće faliti. Mislim da je falilo i tom institutu i svakom institutu koji se bavi naučnoistraživačkim radom. Ako nema pravog podsticaja od države, onda se to ne može tretirati kao dobra državna politika i državna briga. Nadam se da početkom ove godine nijedan institut, ni po kom osnovu, nije uskraćen u finansiranju naučnoistraživačkog rada. Molio bih vas da ovde javno to i kažete, a meni će sigurno biti lako da to i proverim. Još par minuta ću iskoristiti da se osvrnem i na Strategiju koju ste ovde promovisali, na ono što ste rekli vezano za ova podsticajna sredstva. Apsolutno je to dobro i nadamo se da će stvarno te pare i pare koje će ova država, pored tih 200 miliona, još izdvojiti znatno pomoći da se revitalizuje naučnoistraživački rad u našoj zemlji. Ali, nažalost, na početku vašeg obrazlaganja, vi ste počeli priču da će se te pare trošiti na adaptacije nekih prostorija, to jest nekih objekata, koje su počele da posrću, na izgradnju rektorata u Novom Sadu, nekih biblioteka, itd. Ako ova sredstva potrošimo na zidanje i krečenje, onda je uludo sve to što uzimamo. Nadam se da to ipak neće biti vaš prioritet i vaših saradnika u trošenju, nego da će ta sredstva da se iskoriste za jedno kvalitetno opremanje, upravo po ovim ciljevima koje ste postavili u Strategiji, za biomedicinska istraživanja, za istraživanja novih materijala, zaštitu životne sredine, energetiku, poljoprivredu, itd., znači, za opremanje, pre svega, naučnoistraživačkih institucija, koje treba da unaprede, da dostignu neki evropski nivo u tim istraživanjima. Dalje, ono što je zapušteno ovih poslednjih 10 godina, to je ulaganje u podmladak. Ova država, pre svega, Ministarstvo nauke i Ministarstvo obrazovanja, mora učiniti sve da zadrži školovane mlade ljude, talentovane, s visokim prosečnim ocenama, da više na hiljade mladih ljudi ne odlazi da svoje dalje doškolovanje i svoju profesionalnu karijeru opredeljuju u inostranstvu, nego da im se stvore preduslovi da ostanu ovde da rade, da se bave naučnoistraživačkim radom. Nadam se da će, pored nabavke opreme, kvalitetne istraživačke opreme za ove ključne institucije koje će se baviti ovim ciljnim istraživanjima koje ste definisali u Strategiji, drugi nivo podsticaja biti upravo u školovanju mladih kadrova i u zemlji i van zemlje. Svesni smo da u našoj zemlji nemamo adekvatne preduslove da kvalitetno iškolujemo naučni kadar i podmladak i da treba obezbediti podsticajne stipendije da u prestižne naučne ustanove odu mladi ljudi da se tamo doškoluju, možda, da urade i svoje doktorske disertacije ili deo tih doktorskih disertacija. Nadam se da će ta sredstva biti iskorišćena, kroz projekte koji će se finansirati u sledećem ciklusu, deo sredstava, za to da svi mladi ljudi koji su se opredelili za doktorske studije, na svim univerzitetima, imaju apsolutnu prohodnost i uključenje na projekte. Znači, da u sledećem ciklusu, svi oni koji su završili s prosečnom ocenom iznad osam i opredelili se, upisali doktorske studije, ili se zaposlili u naučnim institutima, automatski mogu imati prohodnost i uključenje u projekte, da li su to osnovna istraživanja, tehnološki razvoj ili razvojni projekti, ali, da ne bude – evo, para nema više, podeljeno je sve i nema za mlade ljude da se uključuju. Onda, kako će, sa čim će raditi svoja istraživanja. Poslednje na šta mislim da treba deo ovih deo para utrošiti, kad je reč o obezbeđenju drugih materijalnih preduslova za mlade istraživače, to je podizanje nekih stanova koje će po povoljnim cenama moći kupiti i time ih vezati da ostanu ovde, ili davanje povoljnih kredita. Znači, omogućiti im i kroz to da ostanu ovde, unaprede naučnoistraživački rad i da podmlade ovih 10 hiljada istraživača koji se vode na spisku istraživača u našoj zemlji. Iskreno se nadam da ćete ovo, krajnje dobronamerno od mene, da prihvatate, upravo ceneći moje godine i iskustvo, jer sam, kažem, prošao sve izbore u naučnom zvanju, nažalost, tj. izbore vanrednog i redovnog profesora na fakultetu, tako da sam od onih koji imaju najviše naučno i nastavno zvanje, i nadam se da to na neki način daje ozbiljnost ovome o čemu govorim. Da se sad vratim na ovaj predlog zakona o naučnoistraživačkom radu i da, prvo, kažem o ovom nacionalnom savetu, izmeni članova Nacionalnog saveta. Imam tu nekoliko primedaba. Prva je da se, što se tiče članstva u nacionalnim savetima, na neki način smanjuje broj istraživača, tj. savetnika iz naučnih instituta, Ministarstva nauke, matičnog ministarstva, za naučnoistraživačke ustanove, ljudi koji se isključivo bave naučnoistraživačkim radom. Ne smatram da treba da budu favorizovani oni koji rade u naučnoistraživačkim ustanovama, ali, na nekim mestima, kao što je, recimo, ovaj nacionalni savet, trebalo bi da bude više naučnoistraživačkih radnika, tj. naučnih savetnika, nego, recimo, redovnih profesora s univerziteta, uz svo uvažavanje zvanja redovni profesor. Prvobitni predlog sastava Nacionalnog saveta je značajno promenjen, tako što je smanjen broj naučnih radnika iz instituta i broj, nažalost, onih s fakulteta. U isto vreme, predlažete da se poveća broj privrednika, lica koja nisu s naučnoistraživačkim zvanjima. Mislim da i to nije dobar predlog. Ako mislite, a pretpostavljam da je to bila motivacija, da će tih pet članova Nacionalnog saveta koji su privrednici, koje delegira Privredna komora ili Savet inostranih investitora, doprineti da će se ti istraživački rezultati, patenti, novi proizvodi itd. efikasnije primenjivati i realizovati, mislim da se varate. Prvo, zato što takvih dostignuća imamo malo. Sami ste rekli da je to 10 ili 15 godišnje. Dalje, ne vidim da će njihovo članstvo značajnije afirmisati i omogućiti da se ti novi proizvodi i patenti operacionalizuju i stave u funkciju. Moja poslanička grupa nije dala amandmane, zato što je sve ovo išlo pohitnom postupku, a imali smo obaveza oko drugih zakona, ali bismo ovde sigurno dali. Ako bude predloga u smislu izmene, založićemo se sigurno da ne bude pet privrednika. Maksimalno je dva ili tri, ali da bude zato još više naučnoistraživačkih radnika, pre svega, iz instituta. Sledeće što želim da prokomentarišem je Centar za promociju nauke, koji želite da kao novu instituciju, novo telo, formirate unutar Ministarstva. U suštini, može da ima opravdanja, ali ako idemo ka nekoj ekonomskoj racionalizaciji u našoj državi, smanjenju javnog sektora ili štednji, onda mislim da nije trenutak za formiranje tako nečega sada, ili barem ovako kako ga vi tretirate. U nekim ranijim vremenima postojao Sajam novih tehnologija, gde su se pojavljivali naučni instituti koji su imali ostvarene rezultate u smislu novog proizvoda, patenta itd., i to je bilo dobro posećeno od strane naučnoistraživačkih radnika, građana, kao i ovo što ste prošle godine promovisali. Već u Ministarstvu imate neke ljude koji se bave promocijom nauke, ali ako želite da formirate novo telo i da to telo afirmišete, onda nije prihvatljivo da direktor takve institucije bude neko ko nema naučnu titulu. Zašto je to tako i kako mislite da takvo jedno lice, a ovde ste naveli da direktor Centra može biti imenovano lice koje, pored opštih uslova propisanih zakonom, ispunjava i sledeće uslove – završene diplomske, akademske studije i radno iskustvo od najmanje pet godina, koje ima pet godina radnog iskustva i završene akademske studije, može na pravi način da promoviše nauku i rezultate naučnoistraživačkog rada? Mislim da je trebalo da stavite kriterijum da direktor mora biti ugledno lice iz naučnoistraživačke oblasti i da ima ostvarene rezultate naučnoistraživačkog rada, da to bude i svojom ličnošću, svojim ''personaliti'', da promoviše tako nešto, funkciju i telo koje osnivate. Kroz ovakvo rešenje ne vidim ozbiljnost vašeg predloga. Dalje, ono što želim da komentarišem vezano je za formiranje Nacionalnog instituta. U principu, mislim da je to dobro i da sve ozbiljne države imaju nacionalne institute koji su nosioci naučnoistraživačkog rada iz pojedinih oblasti. U neka ranija vremena, da li, čak, u Predlogu zakona ili u fazi javne rasprave, bilo je takvih predloga. Tada sam podržavao i sada podržavam takav predlog, ali ono što smatram da nije u redu jeste kriterijum koji postavljate za ispunjenje, a to je sto naučnoistraživačkih radnika. Naveli ste da i dva instituta koji to ispunjavaju. Mislim da nema nijednog. Niti to ima Institut za ratarstvo i povrtarstvo, niti Institut "Mihajlo Pupin", koji je treći ili četvrti. Molio bih vas da se izjasnite koja su to dva instituta koja danas ispunjavaju uslov da mogu biti nacionalni institut? Znači, da imaju sto istraživača u naučnim ili istraživačkim zvanjima. Neki raniji predlog je podrazumevao da takav institut ima 60 istraživača, što mislim da je prihvatljivo, a što je, ipak, znatno viši kriterijum nego što je propisano za naučni institut, od toga, 30 s naučnim zvanjem, a 30 s istraživačkim. Da ste barem stavili 80. Ali, sto istraživača apsolutno diskvalifikuje gotovo sve naučnoistraživačke institucije i nateraće ih na neko objedinjavanje. Ima smisla objediniti nešto što se može objediniti, ali ako objedinite Institut za ratarstvo i povrtarstvo i Institut u Zemun Polju, da bi bio nacionalni, prvo će se duplirati masa opreme koju imaju i jedan i drugi za istraživanje i mnogo toga drugog. Lično, ne mislim da je to pravo rešenje, pre bih bio za to da se smanji taj cenzus na, recimo, 60 ili 80 istraživača. Polazim od branše kojoj pripadam, veterinarska medicina, koja ima dva naučna instituta, da se oba spoje neće se ispuniti taj kriterijum da bude nacionalni. Smatram da ova država treba da ima jedan nacionalni veterinarski institut, koji će biti vodeća naučnoistraživačka institucija u oblasti veterinarske medicine, ali, o tom potom. Razmislite o tome da li je uputno da se smanji taj cenzus i da se osnuju takve institucije, ali da budu utemeljene na nekim realnim činjenicama. Ono što još želim da prokomentarišem jesu izmene u delu koji se odnosi na upravne odbore. Ovom izmenom vi želite da preuzmete potpunu vlast nad imenovanjem i predsednika i članova upravnog odbora, tj. predlažete da se smanji broj članova upravnog odbora i da budu četiri člana koji će predstavljati društvenu zajednicu, koje će imenovati Vlada, i tri koji će biti iz naučnih instituta. Preuzimate potpuno pravo vi, koji ste sada na vlasti, da imate većinu u svakom upravnom odboru naučnog instituta koji je državni. Mislim da to nije dobro, ili da treba paritet da se napravi i kod drugih institucija. Kada sam govorio o upravnom odboru, mislio sam na fakultete i imenovanje dekana. Tamo je to drugačije rešeno, a ovde se faktički podržavljuje. Ono što sam još hteo da kažem, vezano za nacionalne institute, to je mentorstvo. Dobro je što ste to predložili, ali realnost je drugačija. Nažalost, gotovo nijedan naučnoistraživački radnik iz naučnih instituta nije uključen i nema mentorstvo, već fakulteti i naučno-nastavna veća određuju mentore, pa je onda problem kod izbora koje ima naučno zvanje. Neko ko ima naučno zvanje, kada želi da se bira u nastavno, jedan od ključnih kriterijuma je mentorstvo, a to ne ostvaruje. To što ste predložili usaglasite s Ministarstvom za prosvetu, u Zakonu o obrazovanju, tamo definiše da naučnoistraživački radnik u institutu može biti i mentor i ispunjava se uslov da bude mentor za doktorske disertacije. Pošto mi vreme ističe, još ću na blic da kažem da bi trebalo da se naprave određene korekcije i u delu koji ste predložili za izbore u zvanja. Ponovo se povećavaju kriterijumi, što može dovesti u opasnost veliki broj istraživača da neće ispuniti jedan od značajnih kriterijuma, a to su radovi u međunarodnim časopisima, međunarodne monografije itd. Predsedavajući, zahvaljujem, nastaviću, eventualno, u onom drugom delu, u raspravi u pojedinostima. Hvala.
Hvala vam. Reč ima ovlašćena predstavnica SRS-a, gospođica Raguš Marina.
Gospodine Novakoviću, gospodine ministre, dame i gospodo, građani Srbije, danas bi trebalo da ovo bude jedna od najznačajnijih tema za državu Srbiju, koju dugi niz godina, nažalost, napuštaju najbolji. Ono što Srbija sebi ne sme da dozvoli jeste da u perspektivi, s obzirom na to da mi sada već jesmo preci naših potomaka, stvaramo uslove da Srbiju napuštaju oni koji bi Srbiju trebalo da dignu tamo gde je Srbiji, Srbima, kao evropskom narodu, zaista mesto. Jedan od bitnih preduslova za to, gospodine ministre, jeste da se nauka, srpska nauka oslobodi političkog uticaja. Iskreno da vam kažem, ne znam šta je bitnije u tom kontekstu lestvice prioriteta, šta je to što je neophodno prvo uraditi da bi srpska nauka zauzela mesto koje joj pripada. Samo da podsetim da nekolicina vodećih stručnjaka u CERNU, cenim da ste bili tamo nekoliko puta, jesu srpski stručnjaci. Pojedinačno, imamo zaista primere kojim možemo samo da se ponosimo. Bitno je i obezbeđivanje dovoljno materijalno-tehničkih pretpostavki da bi srpska nauka mogla da funkcioniše.Na koji način? Zaduživanjem? Nisam sigurna. Ko će to da vrati? Menadžerskim dobrim pristupom, ubeđivanju partnera da treba ulagati u srpsku nauku – da. Gospodine ministre, tu je onda vaš deo posla. Ono što vi godinama radite u Srbiji meni liči na izvanredno lobiranje onoga što se zove promovisanje ideologije EU i promovisanje onoga što su interesi Brisela. Kada govorimo o srpskoj nauci danas, sada i ovde, pogledajte salu Parlamenta. Ova sala je trebalo da bude puna i u ovoj raspravi je trebalo da učestvuju svi, zato što svi moramo da uložimo one argumente koji srpsku nauku treba da uvrste u jednu od najuticajnijih u Evropi. Dakle, ovo je danas sramota za temu o SANU, o naučnoistraživačkom radu u Srbiji, o celokupnoj akademskoj populaciji. S obzirom na to da ste odličan lobista ideologije i sprovođenja ideologije EU, onda bih, takođe, volela da vas pitam, da li znate kako u realnosti izgleda život jednog akademskog građanina, doktoranta na Beogradskom univerzitetu? Da li znate šta doktorant na BU može da dobije za ogromne novce koje izdvaja, da bi se bavio naučnim radom? Da li BU posećuju strani predavači? Da li doktoranti imaju mogućnosti da slušaju, recimo, prenos iskustava, znanja, da učestvuju u radu nekih drugih univerziteta? Koji doktoranti imaju tu mogućnost? Kada je reč o predavačima na BU, o članovima SANU, o učesnicima projekata, recite koji projekti dobiju potrebne finansije? Ko dobija zvanje redovnog profesora? Ko su članovi SANU? Molim vas, navedite mi najbolja naučna imena u Srbiji danas koji su članovi SANU, a da prethodno nisu bačeni na kolena vladajućoj političkoj eliti. Možda bi ova rasprava trebalo da se završi tako da mi date precizan odgovor kada će politika izaći iz srpske nauke? Ako mi ne date precizan odgovor na to pitanje, onda nemamo o čemu da pričamo, onda mi u Srbiji ne možemo da se izdignemo iznad nekih političkih frustracija i da odredimo ko su to najbolji ljudi koji bi trebalo da znače prestižna naučna imena. Pošto ste vi ministar nauke u Vladi Srbije, drznuću se da vam predstavim istorijski dokument, a verujem da ćete ga prepoznati, jer, ipak, predstavljate nauku u Srbiji, predstavljate onaj deo koji određuje kojim tokom će se kretati nauka u Srbiji. Videćete da je srpska nauka žrtva temeljitog, dugotrajnog, dobro osmišljenog urušavanja srpske naučne misli. Svaki put kada je naučnik podigao glavu i rekao istinu, bio je kažnjen do progona, da li u prethodnom, komunističkom totalitarnom sistemu, ili u nekom drugom koji ga je zamenio. Totalitaran po sistemu da nema pravo na slobodno izraženu naučnu misao. Možda je to moja interpretacija. Samo sam poslanik i to, zamislite, SRS-a, koji, po pravilu, može da bude interpretiran krajnje subjektivno, možda čak i maliciozno, da samo ima na pameti da kritikuje i oponira vlasti. Trudiću se, to je, na kraju, moj stil, da rizikujem da mi predsedavajući oduzme pravo na reč, jer će ovo izlaganje biti malo specifično. Pretpostavljam da će biti vrlo koloritno, da bismo shvatili kako je pravo stanje srpske nauke, prestižnih naučnih instituta i koji odnos država Srbija ima prema srpskoj nauci. Gospodine ministre, vi koji često putujete po evropskim centrima i obilazite mnoge naučne institute, ne kažem da ne dajete sve od sebe da zaista pripomognete nauci u poslednje vreme, pretpostavljam da znate i kako se sagledava odnos države prema nauci. Koliko država Srbija od bruto domaćeg proizvoda izdvaja za nauku? To bi trebao da bude početak i kraj svake diskusije. Ako je to 0,2%, mi ovde onda nemamo o čemu da pričamo. To je odnos države prema nečemu što bi trebalo da bude lokomotiva Srbiji, kojoj trebaju najbolji. Kako ćete najbolje da vratite? Tako što ćete im pružiti najbolje uslove rada. Gde to? U kom to delu Srbije? Tako što ćete im pružiti najbolje plate. Recite, gde to? Tako što ćete im omogućiti da budu plasirani u najboljim naučnim časopisima. Recite samo u kojim i koga? Koliko je naših naučnika citirano? To su sve podaci koje mi treba ovde da imamo i o tome treba da pričamo. Ne o zakonskom okviru, koji nije loš, ali je loše što je nesprovodiv. Ne o normativi, koja nije loša, ali je loše što unutar svake organizacije ipak odlučuje politika – ko će da bude u Srpskoj akademiji nauka i umetnosti, ko će da bude na univerzitetima, u naučnim institutima, gde će pare da odlaze za naučnoistraživački rad. To su sve začarani krugovi koji oslikavaju nastavak urušavanja srpske naučne misli u državi Srbiji. Kao što sam rekla spočetka, ono što je meni ostalo kao istorijsko pamćenje, a i, čini mi se, dokument koji je odredio budućnost i položaj srpske nauke, jeste nešto što ću vam citirati, a na kraju ću vam reći izvor, mada pretpostavljam da će mnogi ovde njega i prepoznati, posebno vi, jer ste ipak ministar nauke. Dakle, u delu ''Položaj Srbije i srpskog naroda'', taj dokument govori da je, kada je reč o zaostajanju Srbije, Srbija zaostala samo zbog toga što se planski, u nekim prethodnim političkim sistemima u Srbiji, ipak najmanje ulagalo. Dakle, prvenstveno zbog toga što je došlo zbog manjih investicija po stanovniku, a ne zbog slabije efikasnosti investicija. Prema zvaničnim statističkim podacima, efikasnost investicija u Srbiji je za čitav period posle Drugog svetskog rata niža samo od one u Sloveniji i Vojvodini. Tokom poslednje decenije, period 1976-1983. godine, "veća efikasnost mogla je samo delimično nadoknaditi gubitak društvenog proizvoda zbog manjih investicija, ali nije bila u stanju da spreči formiranje vrednosti osnovnih sredstava po stanovniku na nivou od svega 80,5% jugoslovenskog proseka". Naravno, ne mogu čitav dokument da citiram, ali delovi će biti sasvim dovoljni da shvatimo kontinuitet urušavanja srpske naučne misli i zašto je to tako. ''Ekonomska podređenost Srbije ne da se u potpunosti shvatiti bez njenog politički inferiornog položaja, koji je odredio i sve odnose u tom prethodnom političkom sistemu. Kapitulacija političkih predstavnika Srbije navodi na mnoga razmišljanja, pre svega, o njihovom pravu da takav korak učine. Postavlja se pitanje – ko je ovlašćen da prihvati odluku kojom se privredi Srbije izriče presuda o dugoročnom zaostajanju u budućnosti, s neizbežnim političkim posledicama? Reč je o ogromnim sredstvima neophodnim za pokretanje privrednog razvoja Srbije i rešavanje egzistencijalnog pitanja velikog broja mladih ljudi bez posla, većeg nego u bilo kojoj drugoj republici. Bez referenduma srpskog naroda, jedino ovlašćenog da kroji sebi sudbinu, niko ne bi smeo uzurpirati pravo da se iza zatvorenih vrata dogovara, odlučuje i pristaje da ekonomskom razvoju tog naroda postavlja ozbiljna ograničenja.'' Pazite, kao da govorimo o današnjem momentu. Ali, idemo dalje. ''Istinske žrtve za razvoj tri nerazvijene republike i Pokrajine Kosovo podnela je samo Srbija, plaćajući pomoć drugima sopstvenim zaostajanjem. Sa tri razvijena područja to nije bio slučaj. Primena stope doprinosa proporcionalno društvenom proizvodu nije se držala osnovnog pravila da se obaveze odmeravaju prema ekonomskoj snazi obveznika. Proporcionalna stopa poštedela je Sloveniju, Hrvatsku i Vojvodinu progresivnog doprinosa. I pored toga što je svojim doprinosom Srbija pomagala razvoj nerazvijenih područja, olakšala teret razvijenima, ona za svoje zaostajanje ne nailazi na razumevanje ni jednih, ni drugih. Obostrani interes upućuje dva tipa područja na koaliciju, radi održanja postojećeg stanja u kome zadovoljava svoje interese, opet na račun Srbije. Ustavom iz 1974. godine, Srbija je faktički podeljena na tri dela. Autonomne pokrajine su u svemu izjednačene s republikama, sem što nisu definisane kao države i što nemaju isti broj predstavnika u pojedinim organima federacije. Porastao je, primera radi, uticaj onih, van pokrajina i u Vojvodini, koji širenjem dezinformacija nastoje da srpski narod podele na Srbijance i prečanske Srbe. Pokrajine su, uz svesrdnu pomoć drugih, postale konstitutivni element federacije. Dakle, splet nerešenih odnosa u Republici Srbiji logično proizilazi iz njenog ustavnog položaja i izbora separatističkih i autonomaških kadrova, koji su, upravo zbog takve orijentacije, uživali blagonaklonost onih koji su držali kadrovski monopol u Jugoslaviji. Bez odgovarajuće protivteže u koordinaciji i regionalizacija, to se, po pravilu, pretvara u provincijalnu uskogrudost i slepilo za šire nacionalne interese. Jovan Cvijić je u svoje vreme procenjivao da je u svim seobama, od one velike, pod Arsenijem Čarnojevićem, od 1690. godine, do prvih godina našeg veka, izgnano preko 500 hiljada Srba. Od tog broja, između 1876. i 1912. godine, oko 150 hiljada Srba moralo je napustiti svoja ognjišta pod surovim terorom lokalnog i povlašćenog albanskog bašibozluka. U toku poslednjeg rata, proterano je preko 60 hiljada srpskih kolonista i starinaca, ali je posle rata ovaj talas iseljavanja doživeo pravu plimu. Za poslednjih 20-ak godina Kosovo i Metohiju napustilo je oko 200 hiljada Srba. Kosovo, nažalost, nije jedino područje u kome je srpski narod pod pritiskom diskriminacije. Apsolutno, a ne samo relativno opadanje broja Srba u Hrvatskoj, dovoljan je dokaz za ovu tvrdnju. Prema popisu iz 1948. godine, u Hrvatskoj je bilo 14,48% Srba. Prema popisu iz 1981. godine, njihov broj se smanjio, tako da je iznosio 11,5% Srba. Pod dejstvom vladajuće ideologije, kulturne tekovine srpskog naroda otuđuju se, prisvajaju ili obezvređuju, zanemaruju ili propadaju, jezik se potiskuje, ćirilično pismo postepeno gubi. Oblast književnosti, u tom smislu, služi kao glavno poprište samovolje i bezakonja. Nijednom drugom jugoslovenskom narodu nije tako grubo osporen kulturni i duhovni integritet kao srpskom narodu. Nijedno književno ni umetničko nasleđe nije toliko razrovano, ispreturano i poharano kao srpsko nasleđe. Politička merila vladajuće ideologije nameću se srpskoj kulturi kao vrednija i jača od naučnih i istorijskih. Dok se slovenačka, hrvatska, makedonska i crnogorska kultura i književnost danas integrišu, srpska se jedino sistematski dezintegriše. Ugledni srpski književnici jedini su na crnim listama svih jugoslovenskih masovnih medija. U obaveznoj školskoj lektiri srpska književnost je teško oštećena, jer je mehanički podređena administrativnom merilu republičko-pokrajinskog reciprociteta, a ne merilu količine ili vrednosti. U školskim programima nekih republika i pokrajina istorijska prošlost srpskog naroda je ne samo grubo ideološki redukovana, nego i izložena šovinističkim tumačenjima. Upravo u vreme kada su se nemilice rasipala sredstva dodatne akumulacije, vođena je restriktivna politika prema univerzitetu, koji je dobijao sve manje sredstava. Deceniju i po fakulteti nisu imali mogućnost za biranje novih asistenata, tako da najstariji jugoslovenski univerziteti, posebno Beogradski, nikada nisu imali viši starosni prosek nastavno-naučnog kadra. Ono što je u svim zemljama osnovna poluga razvoja u vremenu tehnološko-kompjuterske revolucije, univerzitet i nauka, u nas se potpuno zapostavlja. Reforme univerziteta, najčešće nametane političkom silom, a ne naučnim razlogom, bile su promašene. Naročito je veliku štetu nanelo odvajanje nauke od univerziteta, stvaranje pregrada, sistematskih i administrativnih, između institutske i univerzitetske nauke. Univerzitet je izgubio laboratorijsku bazu, stvarali su se paralelni programi, nauka se kadrovski razjedinila, onemogućen je normalan protok naučnih kadrova s univerziteta u institute i obrnuto. U ovom teškom kriznom trenutku, moramo već danas početi razmišljati o sutrašnjici i 21. veku, iako nam društveno-ekonomske okolnosti nisu naklonjene. Srpska akademija nauka i umetnosti ovom prilikom izražava svoju spremnost da se svesrdno i celokupnim svojim snagama založi na ovim sudbonosnim zadacima, istorijskim nalozima naše generacije. Ovo je, gospodine ministre, čuveni Memorandum Srpske akademije nauka i umetnosti. Ovo su bili citirani delovi. Potpuno sam odbacila mogućnost da parafraziram ovaj dokument, zbog kojeg su srpski narod, srpska nauka, Srbi u celini, optuženi pred Haškim tribunalom za velikosrpske pretenzije. Sada bih volela svakog pojedinačno od vas, nažalost, vaši saradnici ne mogu da odgovore, ali vi, svakako, možete, da pitam – da li je ovo što je napisano neistina i može li to što je napisano da se primeni danas na srpsku nauku? Pošto sada znate da je reč o Memorandumu SANU, on nikada nije postao zvanični dokument, profesor Mićunović to može da potvrdi, već je ukraden sa kuhinjskog stola jednog akademika i pušten u "Večernje Novosti", ali je bio dovoljan razlog da se lobisti ovog poretka stvari u kakvom mi sada živimo i u ovoj današnjici, u kakvoj Srbija preživljava, obruše na srpski narod i da otpočne kampanja koja se sada završava pred Haškim tribunalom. Kao što vidite, srpska nauka je imala ono što je pretpostavka naučno-intelektualnog rada, a to je hrabrost, ustati otvoreno u kriznim momentima i krajnje istinito i objektivno reći istinu. Gospodine ministre, očekujem da i vi kažete ko je, recimo, sistematski uništavao Naučni institut "Vinča". Pred sobom imam tekst Jasne Olujić, koja je, inače, i predsednik Udruženja dekana Instituta koji se bavi nuklearnim istraživanjem, koja je oktobra prošle godine iznela konkretne podatke kako dolazimo sada u situaciju da se zbog lošeg menadžmenta i loše procene zadužujemo dodatnih 25 miliona dolara kako bismo rešili problem, koji je sada ogroman problem za državu Srbiju. O tome ću tokom rasprave u pojedinostima, jer vreme mi polako ali sigurno ističe, a imaću prilike i da vam predstavim otvorena pisma određenih naučnika koji su diskriminisani političkom samovoljom distribucije sredstava od strane Ministarstva, a tiču se preko potrebnih resursa za njihov naučnoistraživački rad. Da se vratim na početak izlaganja, nadam se da ovo nećete shvatiti lično. Vi i ja se lično ne poznajemo, ali ste predstavnik predlagača i zaista me interesuje kako će u stvarnosti da se primeni ono što ste na spektakularan način ovde predstavili. Ponovila bih pitanje. Koliko novaca treba da se srpska nauka stavi na prihvatljiv standard, ukoliko politika EU jeste standard pre statusa? Kada će srpska nauka biti oslobođenog ogromnog političkog uticaja? Odgovori na ova dva pitanja nam nude ozbiljnu i najpraktičniju raspravu o tome da uradimo nešto za generacije koje dolaze, a odnosi se na to da ih zadržimo, da ostanu u jedinoj zemlji. Još jedno pitanje, nećete mi zameriti, ali i kolegu Martinovića i mene interesuje koliko vas u Vladi ima dvojno državljanstvo? To bi, takođe, bio jedan od zanimljivih odgovora.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Mićunović, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe.
Dame i gospodo, na kraju ove prepodnevne debate, hteo bih da pohvalim napor ministra i njegovog tima što su izradili jednu strategiju koja je veoma verno prikazala naše loše stanje. S druge strane, nisu ostali samo na konstataciji, opisujući loše stanje i jadikujući nad našim prilikama, već su nastojali da daju i doprinos kako ćemo u budućnosti razvijati nauku, s nekoliko ideja koje bih želeo da pohvalim, pre svega, Centar za popularizaciju nauke. Ako mi dozvolite, počeo bih malom anegdotom, ili šalom, da dam istorijski koren. Krajem 18. veka, veliki nemački filozof Georg Vilhelm Hegel imao je diplomski rad koji je glasio "Zlo stanje nauke i prosvete u naroda pod Turcima". Dakle, to naše zlo stanje je negde bilo zabeleženo i pre dvesta i nešto godina. Naš nobelovac Ivo Andrić, kada je doktorirao u Gracu, opet se posvetio stanju našeg naroda pod Turcima. Možemo zaključiti da su nam Turci jako krivi za sve. To bi bilo sve u redu da Turci nisu otišli pre 200 godina i da je onda bilo Srba kao, na primer, Dositej Obradović, koji su došli i, iz iskustva koje su stekli putujući po Evropi, poznavajući naučnike i prosvetitelje, rekli – ljudi, gradite škole. Ta parola "gradite škole" povremeno je imala uspeha, a povremeno nije. Gradilo se sve drugo, a sve manje škola. Imamo problem što nauka kod nas nema samo prijatelje i propagandiste, ona ima i svoje neprijatelje. Postoje mnoge snage, ljudi koji rado zaglupljuju narod, bilo preko medija, ili na druge načine, nego što otvaraju vrata nauci. Nauka je sastavni deo civilizacije i bez nje civilizacije ne bi bilo, ali je uvek imala neprijatelje. Mnogi su platili glavom, spaljivani su zbog svojih otkrića, proganjani, zabranjivana su im dela. Da ne nabrajam, od Đordana ili Galileja, nadalje, taj spisak je ogroman. Ne možete naći nekog ozbiljnog naučnika u društvenim naukama koji nije imao probleme sa zabranom svojih knjiga ili s njihovim spaljivanjem. Nauka se teško probijala, ali ona je bila kvintesencija čovečanstva, nekakav umni svet, koji je otkrivao sve i omogućavao razvoj i privredi i prosveti i kulturi i svemu ostalom. Nažalost, naše stanje nauke je loše. Rekao bih, ponavljajući Hegela, zlo stanje u kome se ta nauka nalazi. Šta je naš glavni problem? Pominje se uvek da je to pitanje finansiranja. Ono jeste jedan znak odnosa prema nauci i kada je pravljen budžet, tada sam govorio i o mnogim drugim ljudima koji imaju uticaja, da je katastrofa toliko malo izdvojiti za nauku, negde 0,2% ili 3%, u najboljem slučaju. Nije trebalo mnogo mudrosti pa shvatiti da dolazi vek znanja, jer je nauka oslobođena od bilo kakvih stega, a istovremeno se videla njena utilitarna vrednost. Može da se primenjuje za razne stvari, za razvoj privrede, samim tim, biznisu dobro ide kada farmaceutska industrija ili bilo koja druga, vojna, kosmička, napreduje zahvaljujući nauci, ali, isto tako, kada napreduje i medicina. To je pitanje koje se tiče celog čovečanstva, to je pitanje zdravlja. Produžetak života koji danas imamo u proseku jeste rezultat, takođe, naučnih istraživanja u oblasti farmakologije i medicine. Nauka je danas postala korisna. U veku u kojem živimo, gde je utilitarnost postala dominantna vrednost, za nauku ima šanse svuda, izgleda, samo kod nas ne, jer mi teško možemo da brzo shvatimo šta je korisno i da to što je korisno podržimo iz sve snage i da se udružimo. Ovde imamo tri zakona, imamo i Strategiju. Imamo i koncepte jedne dosta ambiciozne, optimističke, možda, nekad i preoptimističke vizije kako bi trebalo da se nauka kod nas razvija. Tu imamo neka nesuglasja. Kada uporedimo sve ove zakone, onda vidimo da stojimo pred jednim problemom kako se generiše razvitak nauke. Na jednoj strani imamo Akademiju nauka, koja je hibridna institucija, ima istoriju. Kao i mnoge druge feudalne institucije, to su bile kraljevske akademije, gde su pomešane počasti, priznanja, s nekim stvarnim ugledom. Kasnije se to promenilo i danas u svetu postoji mali broj tih prestižnih akademija, mnogo više je onih specijalizovanih, operativnih, u kojima se obavlja stvarni istraživački rad. S druge strane, kada se ona stavi u neki sistem, onda tu imamo probleme. S jedne strane, ona je potpuno autonomna a, s druge strane, finansira je država, nemamo jasan broj članova, ko može to biti i koji su kriterijumi. Da bi neko bio naučni saradnik, on mora da položi doktorat, mora da objavljuje radove ovde i u inostranstvu, a za višeg naučnog saradnika i za savetnika se traže knjige itd. Nemamo jasne kriterijume, niti je po ovom zakonu Akademije dužna da nam da kako se postaje akademik. Na osnovu jednog opšteg mišljenja koje oni mogu imati sami o sebi i društvo o njima, to je svejedno, ali, u svakom slučaju, mi nemamo objektivaciju toga. Sigurno je da postoje vrlo značajni ljudi koji treba da budu obeleženi i, ako treba, nagrađeni, ali tu moramo da imamo neki jasan kriterijum. Francuska akademija zadržava tu prestižnu, elitnu kuću, punu počasti itd., ona ima numeru klauzus, to znači da postoji ograničen broj, pa se onda čeka da neko umre da bi neko drugi uskočio u taj panteon i popunio to mesto. Ako toga nema, imamo dosta nedefinisanu situaciju. Znam da je to jedna tradicionalna ustanova, znam da nije tako lako praviti reforme u tom sektoru i razumem izvestan oportunizam Vlade da to pitanje ostavi. Malo je popravljen taj zakon, ali nemamo jasno mesto gde je smeštena Akademija nauka u naučnoistraživačkom sistemu. To je moja načelna primedba, uz ono što ću kasnije reći. Mislim da ona preambula, onaj 1. član nije ni potreban, ulaziti u istoriju kako je nastala jedna akademija. Ovaj drugi deo zakona ima ispravke prethodnih zakona i ima želju da uvede naučno vrednovanje. Nedavno smo imali jednu debatu na jednoj tribini o naučnom vrednovanju i to jeste krupan problem. Nema jasnih kriterijuma, jer nema naučne javnosti. Bez naučne javnosti ne možete doći do nekih iole objektivnih vrednosti u nauci, umetnosti, bilo gde. Nisam dugo pročitao nijednu književnu kritiku koja bi kritikovala neki roman ili pesmu ili neki naučni rad, samo se hvale i dele nagrade na sve strane. To znači da nema kritične javnosti. To je krupno pitanje koje onemogućava naučno vrednovanje, da znamo zašto je neko to i to, koji je njegov doprinos, da li je taj doprinos stvarni ili je to samo stvar nekog određenog klana gde se nešto može propagirati. Problem je kako utvrditi kriterijume naučnog vrednovanja. Naravno, postoje neki kriterijumi koji su ovde dosta napadani, a to su kriterijume internacionalizacije. Da vidimo šta je to u čemu smo mi genijalni, pa da to uporedimo i vidimo da li je to tako. Znamo na kakve otpore je naišla Bolonja i, uopšte, taj pokušaj da neko drugi vrednuje, odnosno procenjuje naše radove. To je bila čitava pobuna u Akademiji – neće nama o našim istorijskim spisima pričati neko u Italiji ili bilo gde. Međutim, nauka je internacionalna i nema srpske, turske, američke nauke. Postoje institucije, ali nauka je internacionalna i, za razliku od književnosti, kada se neka matematička teorema postavi ili kada se otkrije neki meteorit, da mu se ime, on dobije ime nekog naučnika, i to je tekovina čovečanstva. Kada su Đordana Bruna spaljivali, odnosno pre nego što su ga spalili, tražili su od njega da se odrekne izjave da je kosmos beskonačan, da postoji beskonačan broj svetova. On je svojim tužiocima rekao: "Meni je dosta ovih muka, mogu svega da se odreknem, svoga imena i časti, pričajte o meni šta god hoćete, optužite me za sva zla ovog sveta, ali ovo vam ne mogu dati, jer ono ne pripada meni, već pripada čovečanstvu. To je Bog ili bilo ko drugi kroz mene progovorio i to nemam prava da povučem." Kasnije je s Galilejem to malo bilo relativizovano, ali jeste problem da je nauka internacionalna. U tom pogledu, bilo bi normalno da ona bude i internacionalno vrednovana. Da li ona nešto u toj opštoj međunarodnoj konkurenciji znači ili ne, da li smo mi pronašli lek protiv neke bolesti, ne samo za naše pacijente, nego treba da se vidi da li je to u svetskim razmerama. Tako nauka napreduje, drugačije ne može. Nažalost, živeli smo u raznim okolnostima, da se ne vraćam na istoriju, koja nas je dosta provincijalizovala, bili smo u izolaciji i jedna od najvećih šteta koje nam je donela međunarodna zajednica sa svojim sankcijama bila je upravo naučna izolacija. Naši ljudi nisu mogli da idu na kongrese, nisu mogli da objavljuju svoje radove, ovde nisu mogli da dolaze čak ni časopisi, to je bilo zabranjeno. Tih 10-ak godina su godine zaostatka, izgubljene godine. U jednom svetu brzog tehnološkog i naučnog razvitka, 10 godina, čak i da smo bili na nekom visokom nivou, kako poslanik Ilić kaže šta smo sve veliko imali, čak i da je sve to tako, tih 10 godina su bile veliki nazadak. Sad moramo da krećemo od nule. Dobro je da je Ministarstvo uočilo koji su to kriterijumi i da želi da ih napravi prema nekim međunarodnim standardima. To je druga stvar koja je važna da, kad pravimo zakone o naučnom istraživanju, tu moramo poštovati međunarodne standarde, jer nauka je internacionalna. Naravno, postoje tu drugi problemi, koji ne zavise uvek od nas, a to je pitanje tehnologije i razvoja tehnologije. Ono što je novo u istoriji civilizacije, to je brzina razvoja, brzina inovacija. Dok je nekada bilo moguće da se predviđa zato što je bila jedna ista tehnologija, bilo plug ili ralo, pa to traje hiljadama godina, kako moj deda, tako i ja, tako će i moj unuk, pa možemo da zamišljamo razvoj sveta, na sadašnjem nivou tehnologije je ta brzina tako ogromna da niko nije u stanju da sagleda njene socijalne, privredne ili, ako hoćete, kriminalne posledice. Uzmite samo Internet. Svi mislimo da smo oduvek bili s Internetom. Ko hoće da se seća, videće da je odskora počelo time da se služi. Niko nije mogao da predvidi koje će posledice Internet imati. Prvo, u socijalnom miljeu. Imali smo posla miliona daktilografkinja. Odjednom je nestala cela jedna profesija, Internet je likvidirao. Zatim, postoje drugi problemi – komunikacija. S jedne strane, Internet suzbija diskriminaciju i svako može da stavi svoj sajt, Fejsbuk, šta god hoće, i priča šta god hoće, dakle, beskrajna sloboda, koja ima svoje posledice, naravno. Na drugoj strani, imamo dominaciju onih koji imaju najveće mogućnosti, najviše kompjutera. Na jednoj konferenciji sam čuo podatak da ima više kompjutera u Njujorku nego na celom afričkom kontinentu zajedno. Dakle, kada se uzmu softveri, kada se uzmu sadržaji, onda tu dolazi do opasne dominacije i, nažalost, tu se treba, takođe, boriti. Nije bilo mnogo predvidljivo šta će sve to izazvati. Ono što nam obećava bioinženjering, šta će se tu događati u toku ovoga veka, iznenađivaćemo se beskrajno. Ono što je dobro u ovom zakonu jeste shvatanje značaja tehnologije i hvatanje koraka s modernom tehnologijom. Pogrešno je da mi sad idealizujemo, imali smo tešku industriju, imali smo ovo. To je prošlost. Bila bi najgluplja stvar koju bismo mogli da uradimo da sad počnemo da zidamo neke fabrike, ili mašinske industrije, ili ne znam šta, za šta nemamo mogućnosti. Ako neko investira, pa se udružimo, ili se radna snaga zaposlila, to je drugo pitanje. Moramo da vidimo koji su naši resursi, mislim da tu dobro cilja zakon. Nekad se govorilo – čovek je naša najveća vrednost itd. Nismo baš prikazali veliku obazrivost ili štednju u ljudskom materijalu, ali čini mi se da imamo još uvek dosta talentovane dece, koja osvajaju razne nagrade, vidi se da tu ima intelektualnog potencijala. Gde on može da se ispolji? Tamo gde nema skupe tehnologije dabi on mogao da se uključi. Nije slučajno da u matematici, u fizici, u nekim opštim osnovnim naukama pokazujemo rezultate; to traži kredu, malo inteligencije i dobrog nastavnika. Moramo, dakle, da izaberemo šta mi možemo da uradimo i gde možemo da se plasiramo. Ove digitalne tehnologije su bila velika sredstva. Mi smo mogli da gledamo na primerima Finske ili Irske itd., gde su zemlje, samo zato što su se dočepale neke najmodernije tehnologije, uspele da naprave velike pomake u svom privrednom rastu i to im je omogućilo da razvijaju i neke druge oblasti. To je nešto što moramo da poštujemo i da shvatimo. Mi znamo u kakvoj smo finansijskoj situaciji, koja je tu bila jagma, borba oko deljenja budžeta. Dobro je što agilni ministar i neka druga sredstva nabavlja i, da kažem, nije samo stvar njegoveagilnosti nego i jedne želje međunarodne zajednice da pomogne, iz svojih razloga, da ne budemo jedna rupa ovde, razvoj, pre svega, u nauci, infrastrukturi ili prosveti. Treba koristiti te fondove i tako popunjavati gde god je to moguće da bi se nekako ovaj bedan iznos koji dobijamo iz budžeta za naukuučinio iole dovoljnim. Veoma mi se dopala, i to pozdravljam, ideja o stvaranju Centra za popularizaciju nauke. Videćemo, ideja je odlična. Šta će od toga biti, to sad zavisi od toga kakve kadrove nađemo i šta budemo uradili. Pomenuo sam već da nauka ima, posebno kod nas, jake neprijatelje. Evo, kad otvorite televiziju, tamo ćete naći toliko antinaučnih tekstova, vračara, prognoza, nekih raznoraznih polulegendi itd. To je nešto što opšti nivo obrazovanja spušta i smanjuje afinitet za nauku.
Profesore, vreme, molim vas da završite.
Hvala vam, biće prilike u drugom delu.
Naravno. Reč ima ministar, gospodin Božidar Đelić.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, samo bih hteo da reagujem na nekoliko elemenata iz ovih prvih izlaganja izvestilaca, onih koji su izdvojili mišljenja i predstavnika poslaničkih grupa. Mene često u Srbiji napadaju da sam optimista. Mislim da nije dobro da u našoj zemlji neko bude napadnut zato što je optimista. Nije reč ovde o optimizmu. Reč je o spoju apsurdnog imperativa i volje. Imperativ jeste da Srbija u Evropi, u ovom veku, imajući u vidu šta mnogi veći i moćniji od nje trenutno rade i šta se spremaju da rade, a da im najviše fali ljudi, mehanički može, u godinama koje dolaze, biti veliki gubitnik jednog globalno pozitivnog fenomena – dodatnih investicija u nauku i tehnologiju. Za nas je pogubno, jer ukoliko se izgubi i ovo naučnog potencijala koliko ga imamo, a čini mi se da smo se i jutros složili da ga nemamo dovoljno, to bi poprimilo razmere velike tragedije. Onda ono što je Hegel pisao, moglo bi da bude dopunjeno jednom antičkom, grčkom tragedijom i nama bi u tom slučaju bila slaba vajda i od koridora, i od gasovoda, i od naftovoda, bili bismo zemlja tranzita i niskih tehnologija. Samim tim to jeste jedan imperativ, ali isto tako to je i izraz volje. Kao što je profesor Mićunović malopre pomenuo, bilo je i nekih drugih primera, ja bih preuzeo ova dva. Finska je u datom momentu, zato što je izgubila tradicionalno tržište Sovjetskog Saveza, iz razloga koje dobro poznajete, pa nema potrebe da ulazim u detalje (ona je imala privilegovan pristup tom tržištu, izgubila ga je u roku od dve do tri godine, stopa nezaposlenosti te do tada već bogate zemlje vrtoglavo je porasla i njena moneta je brutalno devalvirana), bila u ogromnom problemu. Čak se dešavala velika emigracija iz Finske u Švedsku i druge zemlje, u Ameriku. Reakcija je bila po meri izazova. Mislim da Srbija ima jedan takav izazov po meri jedne Finske, samo što je naša situacija još teža i složenija. Oni su razmotrili na nacionalnom nivou, i Vlada, i Skupština, i sindikati, i poslodavci i mediji, situaciju i uvideli da postoje određeni sektori koji pod novim okolnostima ni na koji način ne mogu biti oslonac razvoja te nacije. Konkretno su izabrali nekoliko sektora, najpoznatiji, to je onaj koji sada svi dobro poznajemo, pa ga čak veliki broj poslanika ima u rukama danas, to su telekomunikacije. Korektno je prepoznato da će razvoj telekomunikacija, naročito mobilnih telekomunikacija, biti sledeći talas razvoja sveta. ''Nokia'' je, dame i gospodo, postojala, ali u drugačijoj formi. To je bio konglomerat raznoraznih industrija, od drveta, preko proizvodnje televizora, mnogo čega. Posle nacionalne odluke da se krene u tom pravcu, fokusirana su sredstva u obrazovnom sistemu Finske i prodat je veliki broj delova tog preduzeća i, u neku ruku, ne kažem da su se kockali sa sopstvenom budućnošću, ali su imali hrabru odluku i iskorak da pokušaju da osvoje određene pozicije koje u tom momentu nisu bile blindirane od strane nekog kartela ili velikih firmi, koji bi onemogućili pristup takvom novom tržištu. Rezultat je spektakularan. Irska je nešto drugačija, ali i nešto bliža nama. Jedna zemlja odakle se odlazilo, zemlja gde se u 19. veku umiralo od gladi, prema nekim procenama, 900 hiljada Iraca je umrlo tokom tri godine gladi, zato što krompir, tradicionalna hrana, tokom dve-tri godine nije uspeo. Najtalentovaniji, i ne samo oni, odlazili su tradicionalno. U jednom momentu, jedna generacija je rekla da je sada dosta i briljantno su iskoristili evropske integracije, usmeravajući skoro u potpunosti tu podršku, a nisu sve zemlje to radile, u obrazovanje i u nauku. Mogu vam reći, u pripremi jedne ovakve strategije, tražio sam i dobio neposredni kontakt s ljudima koji sada imaju 50, 60, 70 godina, koji su bili tu pre 25-30 godina, kada su se te sudbonosne odluke za jednu takvu naciju, koja ima pet miliona stanovnika, manje od naše, donosile. Tu je bila veoma jasna odluka, državna odluka da Irska, imajući u vidu njenu pripadnost EU, iskoristi ono što su njene prednosti, a to je stanovništvo koje govori perfektno engleski, emigracija i veoma jasna veza koju su gradili sa svim Ircima koji su živeli u Americi i jedan broj njih imao značajne pozicije u tehnološkim firmama u toj velikoj zemlji. Pripremane su generacije koje će biti u stanju da budu ravnopravni partneri, od radnika, pa do inženjera i naučnika, velikim tehnološkim firmama, pre svega, iz SAD-a, jer je to bilo opredeljenje u to vreme. Ono što je naročito interesantno, to je da u ovom momentu krize, kroz koju prolazi i ta nacija, sve te firme ne odlaze. Želim da odmah kažem da je to već danas izazov Srbije, koja danas, po prirodi stvari, i to je sasvim normalno, i ne treba da budemo očajni zbog toga, privlači i one investitore koje gledaju tržište i one koji gledaju relativno jeftinije uslove poslovanja. Ono što je nekad Irska bila, imala je niže poreze, više nije. Ima plate koje su više nego u Francuskoj, koje su više nego u Londonu i Dablinu. Skuplje je živeti u Dablinu nego u Londonu, u proseku, ne treba gledati samo najskuplje delove u Londona. Ipak, ti investitori ostaju. Zašto? Zato što se, posle privlačenja takvih tehnoloških firmi koje su dale bazu zamajca te zemlje, odmah investiralo u razvojne programe na razini značajnih investicija, tako da i Epl i Eser i Del i mnogi drugi imaju u Irskoj ljude s kojima zajedno razvijaju budućnost sopstvenih kompanija, tako da je odlazak iz Irske nešto što boli više te firme, nego što bi bolelo samo Irsku. Ne bih davao negativne primere, više volim pozitivne, ali ima zemalja koje su, na primer, privukle automobilsku industriju na bazi jeftinije radne snage, na bazi povoljnije poreske politike. Međutim, te stvari se menjaju i te velike međunarodne firme, hladno, ne voleći ne i mrzeći nikoga, nego, kao što je u njihovoj prirodi, vođene samo sopstvenim interesom i računicom, prve fabrike koje su zatvarale bile su one gde nije bilo nikakvih razvojnih potencijala. U tom smislu, već danas ću razgovarati o ''Fijatu''. Moj kontakt s gospodinom Markioneom je odmah bio na pitanju razvoja. Danas, i tu je jedan broj diskutanata ovde bio u pravu, kroz ovaj pokret prvobitnih privatizacija, po prirodi stvari, nema te želje, tj. računice da se određeni razvojni centri lociraju u našoj zemlji. Oni već postoje, već postoje zauzete pozicije, i ako mi kao nacija ne napravimo ovakav neki napor, ne kažem da je ovaj perfektan u svemu, zato o tome danas diskutujemo, nećemo biti u stanju da, poput jedne Finske i Irske, u decenijama koje dolaze, dođemo na mnogo viši nivo razvoja i u održivu situaciju. Srbija ne sme da bude zemlja jeftine radne snage, koja ima nešto više poreze. Ambicija naše zemlje ne može biti drugačija od razvojnih kapaciteta znanja, koji su u svakom momentu od velikog interesa i za naša domaća preduzeća i za međunarodne firme. Nije moguće, kao što su određeni diskutanti danas rekli, da nam je loša ova Evropa i ovo povezivanje. Bolje bi bilo da sakrijemo naše najbolje. Žao mi je, talenat je najmobilnija stvar na svetu. U momentu Interneta, najlošija strategija bi bilo zatvaranje, jer onda bi tek mladi otišli. I beli šengen, i vezivanje u EP 7 projektima, i otvaranje prema evropskim i drugim naučnim centrima, zapravo je argument više da naši talentovani ljudi odrede Srbiju kao svoju stalnu bazu, uz nužnu mobilnost koja ide sa svakom naučnom i tehnološkom karijerom. Ideja cele ove strategije i ovih zakona, poštovani narodni poslanici, jeste na raznim elementima, koji su, pre svega, pragmatični, slušajući one koji su nam u ovom momentu predmet najveće pažnje, to su oni koji raspolažu tim znanjem ili veštinama koje se mogu plasirati napolju, a, s druge strane, mogu biti baza našeg novog modela razvoja. Lično, u početku, to najbolje znaju moji saradnici, bio sam protiv toga da Ministarstvo nauke na bilo koji način bude uključeno u saradnju s nekomercijalnim stambenim jedinicama, pod pretpostavkom, kao što su neki rekli, da to treba na drugi način rešiti. Neko drugi će se time baviti, a hajde onda da mi ova oskudna sredstva usmerimo, pa i ova sredstva od aranžmana s Evropskom investicionom bankom, isključivo u naučnu opremu, isključivo u programe i u ono što je, bez ikakve dvojbe, nauka i što samo Ministarstvo nauke i tehnološkog razvoja može i mora da uradi. Promenio sam mišljenje. Zašto? Zato što su se sami naučnici, sami lideri iz naše naučne zajednice, i to ne samo oni koji rade s našima koji su u zemlji, nego i oni koji su uspeli da očuvaju i povrate jedan broj naših naučnika i inženjera, pozitivno izjasnili da se, u komparativnom smislu, mogućnost dodeljivanja stanova, kroz konkurse (već dve lamele u Bloku 32 su završene i već ove godine, zahvaljujući vama, ukoliko ratifikujete sporazumom s Evropskom investicionom bankom, moći ćemo i treću lamelu završiti, gde je konkurs već završen, gde 200 porodica očekuje, i ne samo to, nego još i dodatne četiri lamele u Bloku 32a na Novom Beogradu, ali i u Novom Sadu, Nišu, Kragujevcu, to će biti hiljadu i nešto više stambenih jedinica) dokazala u proteklih deset godina kao diskriminatorni faktor za stabilizaciju naučnog i tehnološkog talenta. To jeste tako. S druge strane, ako razmotrimo one elemente koji su pomenuli poštovani poslanici, primera radi, o mogućnostima u domenu poljoprivrede, naravno da naša zemlja ima tu mogućnost. Prošle godine smo imali suficit od 215 miliona evra sa EU i Srbija je jedina zemlja u regionu koja ima takav suficit, ali, da bismo išli dalje, imajući u vidu 1,3 miliona hektara koje imamo, ne možemo imati intenzivniji sistem. U pravu su oni koji su jutros govorili o tome da su naše preostale snažne pozicije u domenu semenarstva ugrožene. Jesu, ali ni na koji način to ne znači da možemo imati neku budućnost kroz nazovizatvaranje našeg tržišta. Naprotiv, ofanziva, volja, rešenost pod imperativom je rešenje. Zbog toga, najverovatnije, ali to će biti predmet dodatne diskusije, idemo ka objedinjavanju na pravi način, ne kroz nužno pravno spajanje onoga što imamo, jer tu postoje marke i pozicije na različitim tržištima koje su pogodne, ali nije u redu da imamo danas probleme u najobičnijim elementima poslovanja, primera radi, obrta kapitala, koji mogu u malo slabijoj godini da ugroze naše pozicije. Ne možemo protiv ogromnog kartela međunarodnog semenarstva da idemo u razbijenom sastavu, s neobjedinjenim finansijama i nemogućnosti da bar s onom snagom koju imamo kao nacija idemo u tu utakmicu. Ovo jeste i naučna i tehnološka, a, kao što vidite, već u samom startu, veoma ekonomska i primenjena priča. Što se tiče politizacije, poštovani narodni poslaniče, vi ste otelotvorenje nepolitizacije. Član ste matičnog odbora i činjenica je da nismo menjali, evo, godinu i po dana, nijednog člana matičnog odbora, da se sada dolazi do kraja marta, po onome što je bilo određeno prema njihovom mandatu, do logičnog kraja mandata članova matičnog odbora koji su izabrani, ako se ne varam, pre četiri godine. U upravnim odborima bilo je prirodnih odliva i zamena. Nije bilo, mislim da smo to dokazali delovanjem i ove ekipe i načinom na koji se ophodimo, ma kakvog revanšizma, ma kakve politizacije, nego su se uvek tražile ideje više, da se poguraju stvari napred. Što se tiče Akademija nauka, da, bilo je i teške njene nedavne istorije, ona jeste izašla iz okvira onoga što je normalni rad jedne akademije nauka. Na istoričarima je da kažu i da se izjasne o tome da li je to bilo neophodno, da li je to bilo nužno; u svakom slučaju, nova vremena i normalne ingerencije. Mogu samo podsetiti da su razne zemlje imale u tom domenu razna rešenja. Malo se zna kod nas da je Češka akademija nauka samo pravna ljuštura. U Češkoj više nema jednog jedinog akademika po zvanju, zato što je tokom prethodnih decenija ta institucija ulazila sve dublje u dnevno- političke teme, tamo gde nauci nije mesto. Kao što politici nije mesto u nauci, nije ni nauci mesto u politici, osim u informisanju javnih politika, tj. u formiranju jednog ekonomskog sistema, ali kroz uticaj, ne kroz dnevno-politički angažman, tako da je ovaj zakon koji je pred vama zakon koji će obezbediti normalno funkcionisanje jedne evropske akademije, koja će na normalan, ekonomičan način moći da upravlja resursima kojima raspolaže, ali ni na koji način nije ono što postoji u nekim zemljama. Mogu vam reći, kroz veliki broj diskusija koje sam imao i s akademicima, i s ministrima nauke, i s ljudima iz javnog života tih zemalja, nema deljenja naučne zajednice između akademije, s jedne strane, i ostatka naučne zajednice, s druge. Kriterijumi će biti isti. Dodeljivanje projekta će biti na isti način, a i verifikacija će, kroz akreditaciju instituta akademije, u perspektivi biti uređena na isti način. Završavajući s ovih nekoliko, da kažem, primesa i elemenata o ovome što smo sada čuli, mogu samo da kažem da ohrabruje to što smo jutros čuli da se, nezavisno od političkih partija, prepoznaje važnost ove teme. Sigurno je, i tu bih završio, da izdvajanje 0,3% iz budžeta nije dovoljno. Ali, nema mesta kukanju. Mogu vam reći, ukoliko u budžetu za 2011. godinu ovaj dom odluči da poveća 1% plate i penzije, to će biti ukupni gabarit jednog celog budžeta za nauku, 1%. Pred nama će, za koji mesec, ponovo biti važne odluke. Lako je govoriti da je sve bitno, jer je sve bitno, ali jednog momenta dolazi do odluka i do budžeta za 2011. godinu koju će predložiti Vlada i do budžeta kojeg će ova skupština prihvatiti ili neće. U tom smislu, ovo je inicijalna kapisla, mogućnost da prođemo kroz ovu tranzicionu, veoma važnu, godinu, da pripremimo na pravi način poziv za sledećih pet godina naučnih projekata, da prorade ovi aranžmani s Evropskom investicionom bankom. Mogu vam reći da je to već sada omogućilo u budžetu donacije iz evropskog budžeta za 2010. godinu, da nam obezbede dodatnih 25 miliona evra, koji će poslužiti za infrastrukturu u visokom obrazovanju, sa ciljem da se obezbedi mnogo bolja konkurentnost diplomaca na tržištu rada. To je samo početak. Uveliko razgovaramo s Bankom za razvoj Saveta Evrope. Moram vam reći da ćemo se i ubuduće truditi da u budžetu za sledeću godinu i u budžetu Vojvodine, nadamo se, i na nekim drugim nivoima vlasti, i iz ovih aranžmana obezbedimo što više sredstava, ali s ekipom i, nadam se, s mnogima među vama, s pripadnicima naučne zajednice, da idemo direktno u kontakt i s onima koji nam mogu biti najveći neprijatelji a, ujedno, i najveći saveznici. Radi se o velikim tehnološkim kompanijama. Danas u Budimpešti 3.000 mađarskih naučnika i inženjera radi za "Erikson", 1900 mađarskih naučnika i tehnologa radi za već pomenutu "Nokiju". Sigurno je mnogo bolje da ti giganti dođu u Srbiju, da ne bi naši ljudi otišli da rade za njih, ili već gde. Očekuje nas diverzifikacija, mada danas, kada o tome pričamo, to izgleda kao na dosta dugačkom štapu, pa ljudi kažu – gde je ta privreda? Kroz Fond za inovacione delatnosti ćemo podržati naše domaće ekipe da naprave te nove firme, s tim novim patentima, s tim novim mogućnostima. Podržaćemo studente gde postoji element tehnologije kod nas, a istovremeno ćemo nalaziti, u to sam uveren, povoljne aranžmane, da neko, umesto da nam otima ljude, dolazi i investira kod nas. Hvala vam puno na vašoj pažnji.
Zahvaljujem i vama. Određujem pauzu od jedan sat. Nastavićemo u 15 časova. Prvi ćereč dobiti dr Zoran Mašić kao repliku, on je spomenut. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. Pravo na repliku zatražili su, i dobiće, narodni poslanici Zoran Mašić i Zoran Šami. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Poštovani narodni poslanici, ministre, hteo bih vama da kažem, pošto ste se vi, rukom pokazujući na mene, meni obratili, da svakako nisam pravi primer za to da li je postojala politizacija i da li postoji politizacija u Ministarstvu za nauku, time što sam član matičnog odbora za biotehničke nauke, jer vi znate da su članovi matičnih odbora u okviru Ministarstva za nauku, pre svega, birani po osnovu naučnog zvanja koje imaju, a to je najviše naučno zvanje – naučni savetnik ili redovni profesor, i da nije ni u kom smislu uzimana u obzir politička pripadnost bilo kog člana. Nadam se da će tako i biti. Upravo ako bi se desilo da me razrešite samo zato što sam član ove stranke, onda bih to tek tumačio kao političku odmazdu. Naprotiv, konotacija mog izlaganja, a po pitanju politizacije, je upravo vaš predlog da unutar naučnih ili nacionalnih instituta, ili, uopšte, instituta čiji je osnivač Vlada ili država, imenujete sedam članova upravnog odbora. Do sada je bilo, kao što znate, osam, i pola je bilo iz instituta, a pola od predstavnika društvene zajednice. Sada većinu članova upravnog odbora delegira Vlada, čime se daje mogućnost da pojedini kandidati po političkoj pripadnosti budu birani ili imenovani za direktore instituta. Ne možete nikako osporiti da to ne daje mogućnost, što ne znači da će automatski biti, ali imam primere i upravo sam zbog imena tih ljudi i njihove pripadnosti strankama rekao, neću da navodim, mogu, eventualno, posle, u razgovoru ili nekom drugom prilikom. Voleo bih da to ne bude nikako razlog i da ste obrazložili da je razlog ovakvog vašeg predloga samo činjenica da su stvarane u određenim momentima pat pozicije, da niste mogli da imenujete direktora, pa je to bio razlog da se ovako imenuje. Mislim da je to primarni razlog. Na ono što sam vas pitao u okviru rasprave niste odgovorili. Ako hoćete, molio bih vas da na to odgovorite – zašto predlažete pet članova Nacionalnog saveta kao privrednike, jer smatram da je to nepotrebno, da oni ne mogu unaprediti, tj. aplikovati rezultate naučnoistraživačkog rada, s obzirom na ukupan broj, ako je to bila primarna motivacija? S druge strane, objašnjenje za povećanje kriterijuma za izbor u naučna zvanja u odnosu na postojeći pravilnik koji to reguliše. Zahvaljujem.
Reč želi potpredsednik Vlade gospodin Božidar Đelić. Izvolite.
U najkraćem, želim da kažem da i danas članove matičnih odbora imenuje ministar. Mislim da će delovanje biti isključivo u skladu s principima meritokratije, a ne po tome ko ima kakvu partijsku knjižicu. Mogu da kažem samo, u vezi sa situacijom u institutima, da će nam biti potrebna značajna akcija unutar tih instituta. Teško je poverovati da jedini segment našeg društva gde nisu potrebne ama baš nikakve promene jeste mreža naših naučnoistraživački institucija, koja je netaknuta otprilike već 30 godina. Skoro se nijedan institut nije pojavio, nijedan se nije ugasio, veliki broj njih, naročito u društvenim naukama, samo je promenio ime. U skladu s prioritetima i kroz dijalog i podsticaje, a ne kroz silu, verujem da ćemo doći do određene racionalizacije. Što se tiče privrednika, mislim da ćemo teško uspeti da idemo ka onome u čemu se slažemo, bar načelno, a to je da veći deo naše nauke bude pretočen u proizvode, a da odbijamo dijalog, zapravo, s tim privrednicima, koji, naravno, nisu naučnici, niti se tražilo od privrednika u Nacionalnom savetu za nauku i tehnologiju da budu neki kvazinaučnici. Ne, od njih se očekuje da doprinesu da se na tom visokom nivou, u tom forumu koji neće biti jedini, ali dosta bitan, na nivou privrednih i naučnih elita, uspostavi jedan deo gde vidimo u kojim branšama je to moguće. Sigurno će privrednici imati bolji predlog za preduzeća koja imaju mogućnosti da primene takve inovacije. Na isti način, pošto je to sada malo i direktno iskustvo u proteklih nekoliko meseci, u izradi ove strategije, da taj dijalog doprinese i naučnicima i privrednicima; ne doprinosi nužno naučnicima da budu bolji naučnici, ali sigurno doprinosi da znaju bolje u kom pravcu bi moglo da se primeni ono što rade, a privrednicima – da vide šta je to što nauka može da predloži i što bi njima u privrednom smislu moglo da bude bolje. U tom smislu, ovo povećanje broja privrednika, uključujući i one koji nam tradicionalno uzimaju najbolje ljude, da budu tu i da s njima raspravimo o načinima da proizvode i razvijaju njihove ideje kod nas, s našim ljudima, a ne uzimajući nam ljude, to je, čini mi se, nešto što će doprineti dobrom funkcionisanju ovog saveta.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, s redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe G17 plus, Nove Srbije, ZES, Napred Srbijo, DSS-a i SRS-a. Prelazimo na tok sednice gde će se, po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč u zajedničkom načelnom i jedinstvenom pretresu o predlozima zakona iz tačaka 9, 10, 11, 12, 16. i 17. dnevnog reda, javljati narodni poslanici. U skladu s Poslovnikom, a želeći da poštujemo i članove koji definišu redosled javljanja, ali i član 27. kojim se staram da svi oni koji imaju prava to pravo mogu da iskoriste, prvi će biti narodni poslanik Goran Mihajlović, posle njega, narodni poslanik Simo Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažene kolege i koleginice, u okviru seta od šest zakona o kojima danas raspravljamo nalazi se i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o inovacionoj delatnosti, koji je prvi put kod nas definisan pre pet godina, krajem 2005. godine. Period od ovih pet godina koliko taj zakon egzistira u Srbiji nije ni previše dug, nije ni previše kratak, ali je ipak toliki da se može izvršiti neka rekapitulacija, odnosno analiza efekata koje je on imao po pitanju inovacionih aktivnosti u našoj republici. Shodno odredbama ovog predloga zakona, pod inovacionom delatnošću smatraju se sve aktivnosti koje podrazumevaju kreiranje novih proizvoda, tehnologija, procesa i usluga i njihovu aplikaciju u praksi, odnosno radi unapređenja NIS-a tj. Nacionalnog inovacionog sistema. Ovaj sistem je sam po sebi složena i kompleksna struktura, koja je sastavljena od privrednih društava, raznih javnih preduzeća, univerziteta, istraživačkih centara i raznih agencija i asocijacija, i sve one treba da deluju koordinirano da bi se postigao željeni efekat, a to je što brža i lakša aplikacija naučnih i tehnoloških znanja u RS. Poznato je da najrazvijenije zemlje u svetu ulažu znatna sredstva, čak nekih 10-ak i više milijardi evra godišnje, u nauku i tehnologiju, a to finansiranje kod njih ide ili kroz nacionalne budžete ili od strane velikih firmi i korporacija, dok je u Srbiji, nažalost, ta suma manja i od stotinak miliona dolara i po tome smo već u samom startu u neravnopravnom položaju s najrazvijenijim zemljama. Statistika kaže da je tih 0,3% BDP-a koji se izdvaja za nauku i tehnologiju i do desetak puta manje nego što najrazvijeniji univerziteti i instituti u svetu izdvajaju za naučna istraživanja. S druge strane, treba naglasiti da sve zemlje imaju tzv. listu nacionalnih prioriteta koja zavisi od ekonomske razvijenosti i tržišne orijentacije svake konkretne zemlje, pa je, verovatno po uzoru na njih, i naše ministarstvo za nauku i tehnologiju, pošto kao i cela Vlada želi da kopira iskustva iz sveta, donelo listu od nekih sedam prioriteta u domenu nauke i tehnologije. Ti prioriteti bi bili biomedicina, novi materijali, zaštita životne sredine, energetika, poljoprivreda i hrana, informacione i komunikacione tehnologije i unapređenje donošenja državnih odluka i afirmacija nacionalnog identiteta. Glavni nosilac svih tih aktivnosti je Ministarstvo za nauku i tehnologiju. Spomenuto ministarstvo je krenulo u još jedan ambiciozni projekat, a to je stvaranje inovativnog društva u Srbiji. Šta to znači? Verovatno bi to bilo neko zamišljeno društvo koje bi trebalo da slede sve institucije u ovoj zemlji, a cilj je da se nove tehnologije i proizvodi što brže pojavljuju na tržištu, plasiraju na strana tržišta, na kojima, nažalost, vlada surova konkurencija, koju teško da pod ovakvim okolnostima možemo da pratimo. U tom cilju je stvorena Nacionalna strategija naučnog i tehnološkog razvoja RS od 2010. do 2015. godine, čiji je krajnji cilj da 2015. godine Srbija izdvaja 1% BDP-a za nauku i tehnologiju. Vidite, sve to lepo zvuči, ali postavlja se, kao i uvek, ono logično pitanje – odakle obezbediti novčana sredstva za ovako ambiciozne i glomazne projekte? Verovatno da većina građana Srbije zna da se pare, kao i uvek, obezbeđuju po onoj uhodanoj šemi – putem kreditnog aranžmana, tj. zajmova od svetskih banaka, a svedoci smo da je juče bio jedan takav zakon – od Evropske investicione banke uzeto je nekih 200 miliona evra. Bilo bi sve u redu kada bi te pare bile trošene tamo gde su namenjene, ali iz iskustva znamo da najveći deo tih sredstava završava na nekakvim imaginarnim projektima u kojima, po pravilu, učestvuju oni koji su bliski aktuelnoj vlasti i režimu, a RS i njena nauka i tehnologija imaju vrlo malo vajde od svega toga. Pitanje je – ko će te pare jednog dana da vrati, jer ste na svakoj od sednica otvarali po neku tačku dnevnog reda koja je vezana za odobrenje kreditnih aranžmana? Ako pogledate dnevni red i ove aktuelne sednice, vidite da su, čak, četiri tačke vezane za odobrenje međunarodnih kredita. To su tačke 4, 5, 29. i 30. i onda se postavlja pitanje – da li našim budućim generacijama činimo nešto dobro ili loše, jer, gospodine Božo, stara izreka kaže da je dug loš drug. Znači, trebalo bi da budemo vrlo obazrivi kada uzimamo ovakve kreditne aranžmane, jer će to neko jednog dana morati da vrati. Upravo iz straha da vam ne bude odobren ovaj zajam, predložili ste da se ovaj zakon usvoji po hitnom postupku, ali stara izreka kaže – sve što je brzo, kuso je, pa veću štetu može doneti brzopleto usvajanje ovakvog zakona nego što bi bilo njegovo neusvajanje. Vrlo je neuverljivo obrazloženje koje ste dali da neusvajanje ovog zakona ima dvostruku štetu, kako po ministarstvo nadležno za inovacije, tako i po ustanove koje se bave naučnoistraživačkim radom u RS, jer, kao što znamo, ako ovi vaši zakoni budu i usvojeni, vrlo je mala verovatnoća da će zaživeti u praksi. Kada će vaši zakoni zaživeti u praksi? Odgovor je jednostavan, onda kada uspete da oživite srpsku privredu. Ali, kako stvari stoje, nažalost, ovim i ovakvim načinom rada vaše vlade, to će teško da se desi i nadamo se da će se ostvariti onog dana kada Srbiju povedu čestiti ljudi, spremni da se upuste u koštac s aktuelnim problemima, koji će domaćinski raspolagati svim parama uzetim iz budžeta, iz narodnog džepa. Moram da izrazim jedno žaljenje povodom ovog zakona. Pre dva dana, kada je bilo usvajanje zakona o učeničkom i studentskom standardu, pohvalio sam Ministarstvo prosvete jer mi se činilo da odavno nije usvojen nijedan zakon bez tutorstva neke od evropskih institucija. Ministarstvo prosvete je onda mislilo svojom glavom, ali to, nažalost, ne može da se kaže i za ovaj današnji zakon, jer ste i sami u obrazloženju rekli da je rađen na osnovu famoznog SSP-a i Nacionalnog programa integracije Srbije u EU, što znači da se ponovo nastavlja s onom starom praksom da se zakoni u ovoj skupštini donose po volji i meri stranih naručilaca. Na kraju, samo da dodam da će ostale kolege iz Poslaničke grupe SRS-a obrazložiti i ostale zakone iz ovog seta, kako bi građani Srbije mogli da steknu zaokruženu, jasnu sliku po pitanju problematike koju tretiraju ovi zakoni, a konkretizacija tih zakona biće izvršena u danu kada budemo raspravljali u pojedinostima, odnosno kada budemo branili amandmane naše poslaničke grupe.
Devet minuta i 35 sekundi iskorišćeno od vremena Poslaničke grupe. Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Simi Vukoviću, obaveštavam narodne poslanike da ćemo, na osnovu člana 85. stav 5, danas raditi i posle 18 časova, do okončanja rasprave o tački dnevnog reda koja u tom trenutku bude predmet našeg rada. Istovremeno, obaveštenje od RTS-a da će danas, u petak, 5. marta 2010. godine, zbog ranije preuzetih obaveza, do 17 časova biti praćeno zasedanje Skupštine Srbije u direktnom prenosu, a posle toga, u odloženom prenosu. Reč ima narodni poslanik Simo Vuković. Molim vas da se samo prijavite. Izvolite. Posle njega, narodna poslanica Zlata Đerić.
Uvaženo predsedništvo, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u svom izlaganju ću se osvrnuti na Predlog zakona o SANU. Kada govorimo o ovom predlogu, teško da možemo da uđemo u tu temu a da ne dotaknemo društveni kontekst u kome se trenutno nalazimo. Deo nekakvog spoljašnjeg konteksta, bolje rečeno, međunarodnog, i nekih tendencija koje postoje, već je dotakao ministar u svom uvodnom izlaganju. U Srbiji već duži vremenski period postoji institucionalna kriza, koja nije mimoišla SANU. Tu institucionalnu krizu, koja muči i ovaj parlament, uprkos svom legalitetu i legitimitetu, zapravo je pad ugleda i nedostatak kredibiliteta koji je neophodan samoj SANU. S druge strane, kada sublimiramo sve one odjeke i javne rasprave koje dosta dugo traju o ovom zakonu, koji je već dva puta trebalo da se nađe u ovoj raspravi, provejavao je niz kako kritika, tako i konstruktivnih predloga, kako bi ovaj zakon bio što korisniji za organizovanje i jačanje uloge, funkcionalne uloge SANU. Srbija baš ne vrvi od institucija koje imaju tradiciju staru gotovo 170 godina. SANU se kroz svoju dugogodišnju istoriju suočavao s različitim izazovima. Akademija se i danas nalazi pred izazovom koji je spomenuo, čini mi se, prof. Mićunović, a to je reorganizacija i prilagođavanje onom što su današnje potrebe, pre svega, građana Srbije. SANU je naročito težak pritisak imao nakon Drugog svetskog rata, kada je obeležen kao reakcionarno središte u Srbiji i potencijalna tačka otpora tadašnjem Brozovom režimu. SANU je jedan deo vremena i uspeo da odoleva tom pritisku, pa je zabeleženo i odbijanje prijema u članstvo Vladimira Nazora, Petra Lubarde, Marka Čelebonovića, ali taj otpor u SANU, pred navalom režima, nije mogao dugo da traje i znamo dobro da su kasnije i Broz i Kardelj i Moše Pijade primljeni u SANU. Razumevajući tadašnje društvene okolnosti, danas ne možemo okriviti naše akademike. Veliki izazov za Akademiju, gde je, čini mi se, u jednom delu i poklekla, jeste ta memorandumska era, tako da je nazovem, jer je pred kraj 1986. godine SANU doneo taj dokument, koji je i danas više puta ovde spomenut, a predmet je i današnje rasprave, i u samoj akademiji, i u javnosti. Možemo da dodamo tu jedan kuriozitet, za koji se i meni čini da je takav – mnogo više ljudi je pričalo o tom dokumentu, nego što ga je pročitalo. Ono što je naš zadatak, kao ljudi koji sede u Parlamentu, to je da pokušamo, izgradnjom ili sanacijom temelja SANU, kroz donošenje ovog zakona, da Akademiju prilagodimo onome što su današnji izazovi i potrebe. Međutim, pitanja koja stoje pred nama, a čini mi se da najveću odgovornost i nakon donošenja ovog zakona imaju sami akademici, jer se radi o jednoj samostalnoj i autonomnoj instituciji, jesu sledeća i na njih se mora dati odgovor. Da li SANU želi da zadrži koncepciju koja je više ustrojena na principima koji su bili vladajući u 19. i 20. veku? Da li ta institucija može da odgovori na očekivanja i potrebe naše države i društva, u smislu njene efikasnosti i produktivnosti i učešća u nacionalno-važnim projektima? Pitanje koje se, takođe, nalazi pred Akademijom, a gde je početna tačka implementacije ovog zakona, jeste da li će uspeti malo više da otvore vrata Akademije za naučnike i umetnike i na koji način to treba uostalom i da učine? Da li Akademija može, izvan svoje samostalnosti i autonomije, da prevaziđe jednu dozu autističnosti koja je prisutna u SANU, u jednom nedostatku refleksa za bitne događaje u društvu, a ne za dnevnopolitičke teme? Ono što je ključno pitanje, to je na koji način možemo da postignemo tu svrsishodnost postojanja ovako definisane akademije, kao najviše umetničke i naučne ustanove? Kao što vidimo, ne propisuje se da je osnivač te ustanove Republika Srbija, a pri tom su najveći kolač finansija budžetska sredstva i to je možda jedna od retkih institucija u državi koja nema u svom upravljačkom mehanizmu predstavnike Republike Srbije. Ono zbog čega je SANU često u žiži javnosti jeste izbor u članstvu Akademije. Gotovo da nema izbornog zasedanja Akademije nauka koje nije i te kako medijski propraćeno. Ovaj zakonski predlog, čini mi se, a o tome ćemo detaljnije u raspravi u pojedinostima, treba malo preciznije da definiše kriterijume za izbor u članstvo Akademije. Još je Bogdan Popović, neosporni književni autoritet, rekao da postoje dve vrste akademika, jedni kojima treba Akademija i oni drugi koji su potrebni Akademiji. Samo izražavam bojazan da mi ne idemo putem gde će ova prva grupa doći u poziciju preovlađujuće većine u SANU. Ne možemo se oteti utisku da imamo jednu dozu zatvorenosti, odnosno klanovske politike unutar SANU, koju su čak neki apostrofirali u javnoj raspravi kao postavljanje gerontoloških kriterijuma za prijem u SANU. Ne možemo se oteti utisku da desetak akademika drži ključeve od vrata SANU i da je to jedan curiculus vitiosus koji ne omogućava da se Akademija, u smislu ljudskih potencijala, obnovi i da ima veću produktivnost. Ono što, takođe, možemo postaviti kao pitanje, a dato je u jednom od članova ovog predloga zakona, jeste obaveza učešća SANU u kapitalnim projektima, kao što su "Srpska enciklopedija'' i ''Rečnik SANU''. Kao što znate, jalove diskusije oko toga traju gotovo decenijama, bez utvrđivanja odgovornosti zašto to nije završeno, i više nikom nije jasno zbog čega ta kapitalna dela, koja su od nacionalnog značaja, nisu završena, a izdvajana su sredstva za to i to su bila očekivanja ove države i društva od Srpske akademije nauka i umetnosti. Da li to možemo da promenimo u narednom periodu? Problem strukture Srpske akademije nauka i umetnosti je tretiran u ovom predlogu zakona. On, pre svega, evidentira taj problem disbalansa između akademika koji su iz oblasti humanističkih, društvenih nauka i prirodno-tehničkih. Taj numerus klauzus će dovesti do uravnoteženja, u to sam siguran, međutim, tu postoje i drugi problemi. U sadašnjem sastavu Akademije imamo veliku disproporciju između polova, svega 15-ak žena akademika je u članstvu, u radnom sastavu Akademije. S druge strane, imamo taj problem starosne strukture akademika, koji je možda imanentan Akademiji, ali on se pojavljuje kao problem. Bilo je zanimljivo viđenje tokom javne rasprave o tome da se primene iskustva nekih akademija koje postoje u Evropi, a to je da postoji tzv. akademijski staž nakon 68. ili 70. godine, uz zadržavanje svih počasti koje akademik dobija, a time bi se postiglo veće podmlađivanje Srpske akademije nauka i umetnosti. Vidimo da predlagač nije tu temu razmatrao u ovom zakonskom predlogu. Kao G17 plus, načelno podržavamo ovaj zakonski predlog, između ostalog, zato što smo, kao politička organizacija, ponikli na afirmaciji znanja struke i nauke, ali verujemo da ćemo tokom rasprave o amandmanima doći do preciznije definicije i, s najboljom voljom i respektom prema jednoj takvoj instituciji, do zakonskog projekta koji može da omogući reformu Srpske akademije nauka i umetnosti u narednim godinama, što bi bilo i prirodno u 21. veku. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je 11 minuta i 55 sekundi od vremena Poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić, posle nje, narodni poslanik Janko Veselinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre i članovi Vlade, započela bih svoje izlaganje citatom jednog veoma hrabrog čoveka iz besede profesora, dekana Pravnog fakulteta, prof. dr Mirka Vasiljevića, koju je 27. januara ove godine, na dan Svetog Save, održao pred diplomiranim studentima Pravnog fakulteta, onima koji su svoje stručno znanje završili na fakultetu koji baštini tradiciju od 202 godine, s osloncem na pravni studij Dositejeve Velike škole iz 1808. godine, fakultetu koji je temelj srpske pravne kulture, temelj vekovnog nosioca slobodarstva, hram pravne nauke i hram prava i večni simbol i tragač pravde kao istovetne brzine, kako kaže doktor Vasiljević. Mladim kolegama je rekao sledeće: "Srbija je umorna od dugotrajnog predizbornog stanja koje, sudeći po fenomenu obećanja, traje od uvođenja višestranačja. Srbija je umorna od propovedanja siromaštva kao modela-uzora, posebno siromaštva srpskih "roleks" ministara i političkih funkcionera. Srbija je umorna od izlizanosti i ispraznosti reformi i reformatora. Srbija je umorna od vidljivih manifestacija pretvaranja visokoplanetarne ideje slobode u njenu karikaturu. Srbija je umorna od zaštite pogrešnih vrednosti, poput sindikalnog i stranačkog članstva, i nezaštite pravih vrednosti, poput svojine i privatnosti. Srbija je umorna od dugotrajnog traženja odgovora na pitanje kuda ide, zašto ide i kako ide, Srbija je umorna od jednostranosti svog jelovnika – doručak - politika, ručak - politika, večera - politika, spavanje - politika, ustajanje – politika. Srbija je umorna od vremena nepromišljenih privatizacija koje unesrećuju ljude, a državu i privredu i pravo čine privatnim posedima. Srbija je umorna od univerziteta i fakulteta koji fabrikuju prekonoćne doktorate polupismenih doktora nauka, koji treba da uče struci od njih daleko pametnije studente. Srbija je umorna od dugotrajnog iščekivanja da dođe vreme u kome pravo neće biti nevreme". Ispraćajući diplomce u život, profesor im kaže: "Vi, uvaženi diplomci, danas nudite Srbiji, tako umornoj, svoje najveće vrednosti – mladost i znanje stečeno na Univerzitetu i fakultetu koji svoju utemeljenost broje istim brojem vekova kao što novi univerziteti i fakulteti, nastali na talasu nesrećnog doba, promocija forme bez sadržaja, promocije nekulture, neznanja i agresije filozofije obrazovanja kao biznisa, broje dane. Srbija ostaje da to samo prepozna i, zarad svoje budućnosti, pravoj, a ne lažnoj vrednosti, da šansu". Upravo u ime tih pravih, a ne lažnih vrednosti, mi od ovog seta zakona očekujemo da dođe do istinskog unapređenja nauke i svake vrste razvoja u Srbiji. Nauka i tehnološki razvoj u Srbiji treba da dobiju svoju pravu, a ne kvazišansu. Već smo primetili u diskusiji do sada da smo izgubili dosta vremena, a nismo oskudevali u ljudskim potencijalima i resursima. Doprinos Srba svetskoj nauci, svetskoj naučnoj misli i razvoju je daleko veći nego što je doprinos naše same nauke. Kada pogledamo pojedinačne grandiozne primere, poput Tesle, poput Milankovića, poput Marića, svih onih koji su u svetskoj nauci ostavili neizbrisiv trag, onda vidimo onu istinu da nauka ne pripada jednom narodu, naučna saznanja su tekovina čovečanstva, ali vidimo i da kao narod nismo uspeli da ono što pripada našem narodu, a to su ti naši ljudski resursi, možda na pravi način upotrebimo, iskoristimo i dopustimo da nas povedu brže i bolje, put neke srećnije budućnosti. Pre svega, ono što ovi zakoni treba da donesu, to je ono o čemu su kolege govorile, gde se pokazalo dosta skepse – ulaganje u naučni potencijal. Zaista bi ovo ulaganje, koje će evidentno doneti neko zaduženje, a to bi moglo biti samo zaduženje koje će se prvo, najbrže i, verovatno, ne višestruko vratiti, nego isplatiti, trebalo ozbiljnije i kritičnije pratiti i kontrolisati, da bude svrsishodno, da ne bude jedna politikantska priča, nego da to što danas pričamo da ćemo uložiti u neku svoju nauku i tehnološki razvoj, koji su nam zaista neophodni, bude sprovedeno u delo. Politička priča treba ovaj put da bude u drugom planu. Ono što sam slušala dok je gospodin Đelić izlagao, to su prioriteti koji se daju određenim naukama koje će biti finansirane, naučna istraživanja, naučni napredak svake vrste, tehnološki razvoj, pa sam primetila da je na začelju pobrojanih prioriteta nauka o jeziku, slavistika, nauka o našem jeziku. Predložila bih samo da to bude ipak u ravni onih drugih, tehnoloških nauka. Morate da znate da je najveće i najznačajnije otkriće čovečanstva, ono koje je omogućilo da civilizacija krene putem i postane civilizacija – reč; pre vatre, pre točka, pre svega, reč je omogućila da dođemo do svega ovoga do čega su civilizacija čovečanstvo došli. Ne bi trebalo zanemariti upravo taj naš jezik i ono oko čega smo polemisali, taj naš standardizovani jezik u 18. veku, 19. veku. Pomenula bih samo da postoje, a niko se do sada time nije ozbiljno bavio, ogromna i brojna dela u Muzeju, u Beču, Vuka Karadžića, još neprevedena, još neobrađena, koja su značajan doprinos upravo našem srpskom jeziku i našoj kulturi, Srbima kao narodu i onome što u svetskoj istoriji treba da predstavljamo kao narod. Dakle, ono što Srbija treba u ovom trenutku da stavi do znanja svetu, ono što mi kažemo, bliskom istoku i dalekom zapadu, Srbija ne treba da ima bliski istok i daleki zapad, Srbija treba da bude bliska sa celim svetom, jer ona ima svoje svetsko mesto, jeste da naša kultura, naša tradicija i nauka, kojom smo, bez sumnje, zadužili svet i čovečanstvo, treba da budu na validan način ispraćeni i kroz ovu našu slavističku kulturu, koja nas čini tako osobenima, tako značajnima u svetu, i da se malo ugledamo na Ruse, koji su u samo jednom veku imali jednu imperiju koja se slomila u krvavom obračunu, krvavoj revoluciji, postala savez država potpuno suprotne orijentacije, a komunistički, i onda postala vojna sila i vođa jednog ogromnog vojnog bloka. Raspala se bez metka, posle 15 godina, doživela svoju renesansu i vrlo značajno mesto u svetu ponovo izborila, tako da opet bude velesila, čuvajući svoju kulturu, svoju tradiciju, svoj jezik, pre svega, i sve ono po čemu ona jeste Rusija. Mi imamo iste takve potencijale. O tome svedoče naši genijalni umovi koji su nas proslavili u svetu, svedoče ona saznanja koja su oni ostavili svetu, kojima su zadužili civilizaciju. Na tome ćemo insistirati kroz diskusiju, kroz podršku amandmanima kolega koji žele da ovi zakoni koji su pred nama, za koje je sam ministar rekao da kasne, budu što bolji. Neće biti savršeni posle ovoga, ali bar da budu što bolji i da istinski budu na korist nauke i Srbije u budućnosti kakva treba da bude. Hvala.
Iskorišćeno je osam minuta i 45 sekundi od vremena Poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, posle njega, narodni poslanik Milan Knežević.
Poštovana predsedavajuća, poštovani potpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, iskoristiću priliku da kroz osvrt na zakon o naučnoistraživačkoj delatnosti i izmene i dopune Zakona o inovacionoj delatnosti progovorim nešto o stanju i perspektivama nauke kod nas. Kao što kaže tek usvojena strategija naučnog i tehnološkog razvoja Republike Srbije, vrlo dobra, složiću se s prethodnicima koji su govorili o ovoj strategiji, Strategija naučnog i tehnološkog razvoja Republike Srbije, koja je data za period od 2010. do 2015. godine, Srbija, nažalost, ne igra značajnu ulogu ni u jednoj naučnoj oblasti ni u Evropi, ni u svetu. Nasuprot tome, imamo značajne i neosporive individualne talente. Ipak, oni ne mogu da nadomeste činjenicu da se nijedan naš univerzitet nije našao na listi pet stotina najboljih univerziteta na tzv. šangajskoj listi, niti ovi individualni talenti mogu da nam nadomeste generalno stanje nauke kakvo je kod nas. U svetu je nastala jedna opšta utakmica za naučno-tehnološki podmladak i ona će u narednom periodu biti još žešća i nepovoljnija za zemlje koje nemaju dovoljno sredstava da plate te mlade naučne radnike i talente. Sigurno će doći do migracija talenata u zemlje koje imaju novca da ih plate. Upravo i vidim da je cilj ovih izmena i dopuna i jednog i drugog zakona to spreče, da na neki način pokušamo da zaustavimo mlade naučne radnike, da ostanu u Srbiji, da ovde stvaraju, i da pokušamo, ako je to moguće, da vratimo ljude koji su otišli iz naše zemlje. Činjenica je da Nemačka u narednom periodu planira da zaposli preko 400 hiljada inženjera koji se bave naukom. Činjenica je i da SAD planira da poveća ulaganje u nauku na, za nas, za sada, još uvek nedostižnih 5% BDP-a. Znamo šta znači 5% BDP-a SAD-a. Naravno da će i Kina uložiti značajna sredstva da pokuša da vrati svoje naučnike koji su sada širom sveta i u razvijenim zemljama. Međutim, Kina pokušava da stvara uslove da se ti ljudi vrate u zemlju odakle su otišli. Naši najbolji talenti biće na ceni i na meti mnogih. Jasno je da to Srbija sebi ne sme da dozvoli, odnosno ne sme da dozvoli da oni opet odu van zemlje. Naravno da treba da odlaze da se specijalizuju, usavršavaju i tu će im Srbija, nadam se, i Vlada, pomoći, ali treba da se vrate u zemlju i da pokušaju da pomognu našoj privredi da unovči njihovo znanje, u koje je, na neki način, i uložila. Ulaganje Srbije u nauku do 2000. godine, neki su o ovom periodu i govorili, bilo je simboličnih 0,1% BDP-a. Ono je posle 2000. godine podignuto na tada mogućih 0,3%, tj. tri puta više u odnosu na period do 2000. godine. Nažalost, to još uvek nije dovoljno, jer znamo da zemlje EU ulažu sada oko 1,9% BDP-a i da imaju cilj da taj procenat dupliraju. U svakom slučaju, pred Srbijom je veliki zadatak da uveća svoja ulaganja u nauku i da pokuša da smanji taj zaostatak za razvijenim svetom. Nadam se i uveren sam da ova vlada čini sve da to tako i bude. Ove izmene i jesu u tom smeru. Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti i Zakona o inovacionoj delatnosti predstavljaju uvođenje standarda i kvaliteta koji stvaraju uslove za veći značaj nauke i bolje vrednovanje inovacione delatnosti. Građani koji gledaju ovaj prenos i građani, uopšte, pitaće se kakve koriste od toga imaju i šta, generalno, znači bolje uređenje ove oblasti za državu Srbiju i za njene građane? Donošenjem i primenom ovog zakona, odnosno izmenama i dopunama Zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti, omogućiće se, pre svega, kako je ministar i govorio, racionalizacija mreže naučno-istraživačkih organizacija, tešnja saradnja nauke i fakulteta, odnosno univerziteta i, ono što je možda još bitnije, tešnja saradnja tih instituta s privredom. To bi, u konačnom, trebalo da se odrazi na konkurentnost naše privrede i hvatanje koraka s razvijenim društvima. To, na kraju, znači bolji standard običnih građana, zaustavljanje odliva kadrova, ali i stvaranje uslova za povratak naših ljudi, naučnika, koji rade trenutno u inostranstvu i daju doprinos privredama zemalja u kojima trenutno rade. Velika segmentacija naučnih instituta, tu moramo da se složimo s ministrom, i obustavljanje podmlatka tih instituta dovodili su u opasnost da ti instituti postanu sami sebi dovoljni, da budu zatvorene celine koje nemaju previše kontakta s realnošću, pre svega, s privredom. Stvaranje jakih nacionalnih instituta, koji nastaju spajanjem dva ili više instituta, može dovesti do grupisanja srodnih segmenata naučnih istraživanja i to može dovesti do novog kvaliteta. Ukoliko oni budu u direktnom kontaktu s univerzitetom i privredom, mogu biti ozbiljna karika u jačanju konkurentnosti naše privrede, ali i društva. Ne zaboravimo i da instituti društvenih nauka mogu da budu značajna baza istraživanja, ujedno, oslonac na promene i način razmišljanja u društvu. Politička elita bi trebalo više da koristi kvalitetna istraživanja tako formiranih i tako ustrojenih instituta društvenih nauka, kako bi bilo što manje voluntarizma u politici, čega je od nekih predstavnika političkih stranaka i danas bilo. Tako rade sve odgovorne države, tako rade sveodgovorne vlade, a Srbija teži da bude odgovorna i prema sebi i prema svojim građanima. Izmenom Zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti postiže se definisanje prioritetnih, osnovnih razvojnih i primenljivih naučnoistraživačkih programa, stvaraju se uslovi za primenu istraživanja, za bolju povezanost s visokoobrazovnim institucijama,poboljšanje efikasnosti, efikasnija raspodela sredstava za nauku, koja je do sada bila problem. Veliko je pitanje, kada spominjemo tih 0,3% BDP-a, da li su ta sredstva na pravi način bila raspoređena i da li su bila davana u one projekte koji na neki način doprinose i razvoju privrede. Ovaj zakon pruža mogućnost unapređenja i primene tehnologija kao rezultata sopstvenog razvoja. Nažalost, već sam rekao da je dobar deo dosadašnjih naučnih projekata bio van stvarnosti i vremena i dovoljan sam sebi. Njihova upotrebna vrednost je bila veoma sporna. Čak su i sami nazivi projekata, oni koji su radili na evaluaciji tih projekata dobro znaju, imali za cilj da zamagle sadržinu, smatralo se – "apstraktni naslov obezbeđuje naučni karakter", a, nažalost, i podršku države. Ta će praksa, uveren sam, kroz ove izmene i dopune Zakona prestati. Upotrebna vrednost naučnog rada trebalo bi da bude na prvom mestu, bilo da se radi o prirodnim ili o društvenim naukama. Predlogom zakona redefinisana je nadležnost Nacionalnog saveta za naučni i tehnološki razvoj. Veoma značajne novine su u ustanovljavanju registra istraživača i naučnoistraživačkih organizacija, kroz uspostavljanje elektronske baze, svima dostupne. Značajno je osnivanje Centra za promociju nauke. Pridružiću se svim diskutantima koji su rekli da je jako bitno da naša nauka bude popularizovana, približena javnosti, da mladi ljudi koji treba da se obrazuju shvate potrebu, da će jednog dana kada postanu naučnici biti društveno priznati. Veoma je bitno što je preciziran i definisan institut reizbora istraživača u naučna zvanja. Kratko ću reći nešto o izmenama i dopunama Zakona o inovacionoj delatnosti, koji na kvalitetniji način štiti intelektualnu svojinu. Znamo da je ona kod nas bila često neprepoznatljiva kategorija i da se ugrožavala na sve moguće načine. Zbog toga su naši pronalazači, autori industrijskog dizajna, pronalazači uopšte, bili prinuđeni da svoje patente, produkte svog znanja, štite van naše zemlje. Zabrinjavajući je podatak, mislim da ga je i ministar izneo, da je protekle godine u celoj zemlji registrovano oko 14 patenata, a od 2003. do 2007. godine, kada su u pitanju naučnoistraživačke organizacije, registrovano je svega 54 patenta. Zašto? Upravo iz razloga koji sam prethodno rekao, što intelektualna svojina nije bila zaštićena. Dakle, intelektualna svojina treba da bude adekvatna svakom drugom svojinskom obliku, svojini na nekretnini, svojini na pokretnoj stvari. Intelektualna svojina treba da bude slična tim oblicima svojine, odnosno da bude pandan i na pravi način zaštićena. Ovaj zakon pruža mogućnost da se podstakne zainteresovanost privrede za uvođenje novih tehnologija i stvaranje uslova za razvoj i proizvodnju proizvoda s međunarodnom konkurentnošću. Time bi inovaciona delatnost bila u funkciji ekonomskog rasta. To i jeste cilj. U tom cilju su i odredbe koje dodatno definišu pojmove vezane za intelektualnu svojinu, sadržinu strateškog dokumenta iz ove oblasti, konkretizuju ovlašćenja ministarstva za ovu oblast, otklanjaju nefunkcionalne norme, proširuju mrežu za pružanje infrastrukturne podrške inovacionoj delatnosti. Na kraju, smatram da su izmene i dopune Zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti i Zakona o inovacionoj delatnosti, rekao bih, i Zakona o Matici srpskoj, kao i Strategiju naučnog i tehnološkog razvoja Srbije od 2010. do 2015. godine, dokumenta kojim se definišu prioritetne investicije u nauci, na kraju, i jučerašnja dobra vest po kojoj će Srbija moći da koristi 200 miliona evra od EIB, upravo za projekte iz oblasti nauke, dobre vesti i za naučnike i za naučne institute, za fakultete, ali i za građane Srbije. Nadam se da će ovaj procenat učešća nauke u ukupnom BDP-u biti u narednom periodu znatno veći. Na kraju, kao poslanik DS-a, izražavam zadovoljstvo što je razvoj nauke deo programa DS-a, deo onih poslova kojimaSrbiju gradimo kao uređenu, modernu evropsku državu, i zbog toga se radujem što će moje za za ovaj zakon doprineti tome. Hvala vam.
Iskorišćeno je 14 minuta od vremena Poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milan Knežević, a posle njega, narodna poslanica Jelena Travar-Miljević.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas nam je na dnevnom redu, u objedinjenoj raspravi, set zakona koji se odnose na naučnoistraživački rad. Većina govornika, da se ne ponavljamo, iznosi važnost Strategije, važnost naučnog i tehnološkog razvoja i ovih zakona. Mislim da je većina građana Srbije svesna toga da je za svako društvo i državu razvoj nauke i tehnologije isplativa stvar, koja dovodi do jačanja ekonomije jedne države, tako da je diskusija o tome svima jasna, jedino što smo kao opozicioni poslanici, zbog ovih objedinjenih rasprava, uvek hendikepirani zbog ograničenog vremena. Čitamo mi ceo zakon, znamo i dobre strane zakona. Naša izlaganja ne treba da budu shvaćena kao obaranje i gledanje loših strana zakona. Bar zbog svesnosti i važnosti ne samo ovih i onih zakona od juče, već i budućih zakona koje ćemo da donosimo, mi odgovorno gledamo i obraćamo pažnju na one članove zakona koji predstavljaju loše rešenje, koji mogu na odgovarajući način da predstavljaju slabu tačku zakona i samim tim da, možda, u implementaciji kompromituju i sve one zakonske regulative koje se donose. Ovo kažem zato što smo suočeni s ograničenošću vremena, pa veoma često nemamo vremena da argumentovano Vladi, ne samo Vladi, nego i građanima koji gledaju ove prenose, iznesemo jasne argumente zašto smatramo da je neki deo zakona loše rešenje i koje bi bilo bolje. U toj situaciji smo ograničeni vremenom. Gledamo gore na štopericu. Veoma često gubimo korak u argumentima. Sada bih prešao na neki zakon iz ovog seta. Mada sam krenuo od ovog prvog koji je objedinjen, o naučnoistraživačkom radu, podstaknut diskusijom o SANU, o kojoj sam hteo oprezno i s respektom da prokomentarišem samo tri-četiri člana, hteo bih da kažem još nešto. Ovaj zakon o SANU je donet 1992. godine i svima je nama jasno da je Akademija ustanova od posebnog nacionalnog značaja. Po pravilu, u Akademiji se nalaze ljudi koji su svojim radom i trudom u nauci i u tim humanističkim i umetničkim naukama postigli najviše. Komentari o kriterijumima, koji su definisani malo nejasno u članu zakona, ipak ne treba da se zloupotrebe, da se kaže da se baš ne znaju kriterijumi za izbor u Akademiju nauka. Sticajem okolnosti, moram da prokomentarišem da sam, na svoju veliku sreću, imao akademika Vladimira Kana za mentora i imao istraživačke projekte od 1979. godine. Sve koji postavljaju to pitanje upućujem da uđu u CV tih akademika, pa će da vide jasno citiranost, objavljene radove, njihova stručna usavršavanja. Od 70-ih godina slušamo, u svim kriznim istorijskim trenucima, obrušavanje na Srpsku akademiju nauka i umetnosti, priče o klanovima, o nejasnim propozicijama, najčešće iz grupe ljudi, mogu otvoreno da kažem, koji su imali aspiracije da tamo budu a nisu to uspeli. Imena pojedinih akademika zaboravljamo, cenimo instituciju kao takvu, a to je Srpska akademija nauka i umetnosti, koju treba, uz mnoge druge institucije, da negujemo i da ova država formira takve institute koji će da budu poštovani od najmlađeg i predškolskog uzrasta, pa do najstarijih ljudi. Na taj način dajemo jačinu našoj državi i sistemu. Morao sam da odreagujem, iako sam i sam imao primedbu, ali opreznu primedbu, ispred Srpske napredne stranke, primedbu koju nismo hteli da pretočimo u amandmane, jer nam je jasno da Predlog zakon prepušta da sama Akademija ima slobodu. Ta sloboda se ogleda, možda, i u nekim članovima koji nemaju pravni jezik, što je jedan kolega rekao. U suštini, s poštovanjem, samo sam hteo da prokomentarišem ono što su i neki drugi komentarisali. Komentarisali su numerus klauzus, što je jedan od elemenata da će Akademija nauka svojim statutom utvrditi da li će biti limitirani uravnotežen broj između pojedinih oblasti nauke i umetnosti, u smislu prirodnih i društvenih, humanitarnih nauka. To je nešto u šta ne treba da se upuštamo. Oni su oprezni, to su umni ljudi, bez obzira na to što pojedini od nas smatraju da pripadaju 19, a možda pripadaju 21. veku, da ne ulazimo u to. Pitanje je koliko je dobro i ovo uravnoteženje. Možda se u nekom periodu od 20 godina razvoja nauke i umetnosti neke zemlje može dogoditi da imate 10 ekstra kvalitetnih naučnika iz prirodnih oblasti, a samo 20 humanističkih. Što bismo tom proporcijom sada uskratili neke ugledne naučnike, koji su sigurno ostvarili uticaj i zaslužuju tamo da budu? Uostalom, vidim u obrazloženju i nadam se da će oni da nađu u svojim diskusijama pravu meru za ovo uravnoteženje tih segmenata. Ono što je meni bitno, i imam pitanje, odnosi se na ogranak Akademije. Jasno se kaže da Akademija ima ogranak sa sedištem u Novom Sadu. U redu. Sada je taj ogranak organizacioni deo Akademije. Kad donesemo ovaj zakon, pošto smo skoro doneli Zakon o nadležnosti AP Vojvodina, gde jasno stoji da se u budžetu AP Vojvodine obezbeđuju finansijska sredstva za rad Vojvođanske akademije nauka i umetnosti, koji će zakon da se prilagođava? Mislim da bi bilo prilagodljivo da se ovaj zakon o nadležnosti koriguje posle ovog i da ovde stoji da će da se odvoji ogranak SANU – neka stoji Vojvođanska, ali da se ovde to koriguje. Time će se rešiti one primedbe koje smo stavljali – o začecima državnosti Autonomne pokrajine; što se tiče Akademije nauka, oni su lepo definisali ogranak, ali ostaje da se u političkoj sferi taj ogranak definiše u nadležnostima. To je jedan komentar. Možda treba doterati dve-tri stavke koje se odnose na pravne aspekte ovog zakona. Član 27. kaže: "Svako odeljenje predstavljeno je u predsedništvu sa po jednim članom, koji će, po pravilu, biti sekretar odeljenja". Možda je bolja formulacija koju su oni dali za izvršni odbor i da se kaže da predsedništvo čini: predsednik, potpredsednik, generalni sekretar i sekretari odeljenja. Jedna stvar mi je draga i to zaslužuje Akademija, kao i instituti, o kojima ću kasnije diskutovati. U članu 34. je jasno da Upravni odbor instituta Akademije ima pet članova. Uopšte nema uticaja Ministarstva. Prepušta se da se u okviru instituta Akademije članovi Upravnog odbora biraju i postavljaju. Znači, autonomija SANU, koja je jasna u ovom zakonu, meni je draga i tu je Vlada dala mnogo bolji predlog nego što su pojedini poslanici diskutovali. Bili su politički mudriji što se tiče Akademije i tako treba da se iskaže. Toliko, samo malo neke kozmetike, jer SANU zaslužuje da se ovde pomene malo više, ali u afirmativnom svetlu, i treba da se ponosimo njom, jer će možda neko u sledećih 30 godina od ovih mladih stići tamo, ali da se stigne u Akademiju potrebno je mnogo godina rada i truda. Ne možete u 35 godina imati mnogo citata da biste bili akademik. Što se tiče ovog krucijalnog zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti, tu imamo jedno pitanje. Izvadio sam stari zakon, ima 119 članova. U izmenama i dopunama, 50 članova je korenito korigovano i imamo 13 dodatih članova. To je 63. Interesuje me, nisam pravnik, da li u tom pravu postoji neka kvantifikacija? Ako se više od 50% članova koriguje, da li je možda bilo bolje, pravednije i poštenije da se kaže da prethodni zakon nije dobar i da donosimo novi zakon, pa dobijamo kompletan, a ne član 14, pa član 18, pa moramo u starom zakonu da gledamo član 13. Po meni, trebalo je da onaj zakon koji je bio, s obzirom na ovoliki broj intervencija, bude dat kao novi zakon. To ostavlja loš utisak, to građani ne vide, ali mislim da bi i poslanici vladajuće većine trebalo ovo da komentarišu, da ovako ubuduće ne dolazi, pogotovo govorim o ozbiljnosti Strategije. Gospodine ministre, pročitali ste obrazloženje razloga za donošenje zakona po hitnom postupku. Nema nimalo, da kažem, političke mudrosti. Pod jedan su stavili imenovanje predsednika i članova upravnih odbora, prioritetno. Drugo, imenovanje direktora instituta. Tek na trećem mestu je implementacija Strategije o naučno-tehnološkom razvoju. Nije ovo sitničarenje. Zar nije trebalo u obrazloženju hitnosti da prvo bude Strategija, koju sam pročitao i koja je lepo napisana, gde je lepo snimljeno loše stanje, ali to su neke prioritetne stvari koje meni i drugim poslanicima daju pravo da kažemo da Vlada i u nauci ima uticaja i da je politički obojena. Ovo je najvažnije. Ako idemo po detaljima, sastav upravnih odbora, imenovanje direktora, jasno je da je tu Ministarstvo i vi, kao ministar, komandant, načelnik generalštaba za naučnoistraživački rad, tako da ovaj deo jasno ukazuje na političku obojenost. Dok se polazi od toga da država daje novac, budžet, hoćete i da imate uticaj tamo. U svakom institutu od ovih naučnih, nacionalnih, istraživačkih, sve su to ljudi koji se bave naukom, istraživanjima. U svakom od tih instituta svi znaju ne samo koliko su dobri i jaki istraživači, koliko su radova objavili i citirali, nego kakvi su kao ljudi, ličnosti, sposobni organizatori. Stoga, to treba njima prepustiti. Svi oni jedan drugog znaju i možda treba i u tim naučnim institucijama dati jednu autonomiju izbora, pošto su to sve kvalifikovani ljudi, koji poznaju oblasti za koje rade. Ako je jedan poslanik, ne znam koji, rekao da je nauka oslobođena stega, citiram njegove reči od pre pauze, pa, dokažite da je nauka oslobođena stega. Kad se kaže – stege, hteo bih da bude oslobođena od političkih stega. Još samo da prokomentarišem, da ne uzmem vreme mojim kolegama, zakon o inovacionoj delatnosti. Tu je ministar trebalo na drugi način da priđe, ne znam, možda ja, ovako ograničen, profesorski, ne razumem te stvari. I kod razvojnog i proizvodnog centra, inovacionog centra, kod poslovno-tehnološkog centra i naučno-tehnološkog parka, svuda je ista rečenica – ministar propisuje uslove u pogledu opreme, prostora, kadrova, stručnih kapaciteta. To su elaborati, to su studije, to treba na drugi način da se razreši, ne samo u ovom zakonu. Kad gledam Zakon o školstvu, to daje utisak da ne možete sve to da postignete i nećete dobro da odradite posao. Možda hoćete, ali trebalo je … Zaboravio sam, kod Centra za promociju transfera tehnologija, a u zakonu o naučnoistraživačkom radu imate Centar za transfer tehnologije, stoji sve u detalje razrađeno, a kod Centra za transfer tehnologija, kroz član 25a, samo ste opisali i ostavili ste ga bez ikakvih detaljnih obrazloženja. Da li je on manje važan od ovog? Mislim da nije. Imao bih još dosta da kažem, ali zahvaljujem, jer sam uzeo minut i po nekome od mojih kolega iz moje poslaničke grupe. Hvala.
Iskorišćeno je 17 minuta od vremena Poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Jelena Travar-Miljević, a posle nje, narodna poslanica Svetlana Stojanović.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Poštovano predsedništvo, poštovani ministre, uzela bih malo vremena da govorim o Predlogu zakona o oznakama geografskog porekla, koji danas skoro da nije ni spomenut. Na samom početku bih rekla da će poslanička grupa G17 plus podržati predlog ovog zakona, kao i set svih zakona koji se nalaze danas na dnevnom redu. Geografskim oznakama porekla obeležavaju se proizvodi čija je proizvodnja na određenom geografskom području i čija su svojstva i kvalitet određeni geografskom sredinom, koja obuhvata prirodni i ljudski faktor. Ta svojstva mogu da nastanu zahvaljujući samo prirodnim faktorima, kao što su zemljište, podneblje, voda i drugo, ili zahvaljujući načinu ili postupku proizvodnje koji je vezan za to geografsko područje. Prisustvo prirodnih faktora je naročito značajno kod poljoprivrednih proizvoda, gde osobine zemljišta, vode i klimatskih uslova mogu imati veliki značaj za kvalitet određenog proizvoda. Kod nekih proizvoda odlučujuću ulogu ima određeni način proizvodnje u savršeno određenom kraju, mada se kod najvećeg broja proizvoda ova dva faktora prepliću i zajednički daju to posebno svojstvo određenom proizvodu. Geografske oznake porekla poseban značaj imaju za manje razvijene zemlje, jer veliki deo njihovog izvoza čine prirodni prehrambeni i poljoprivredni proizvodi i proizvodi iz domaće radinosti i usluga. Vrednost geografske oznake porekla počiva na svesti i ubeđenju potrošača da su proizvodi obeleženi geografskom oznakom porekla proizvodi posebnog svojstva i kvaliteta. Takvi proizvodi uživaju određene prednosti na tržištu, u odnosu na vrstu proizvoda koji nemaju takvu oznaku. To utiče na povećanu tražnju i ima značajan ekonomski učinak. Zbog toga, oznaka geografskog porekla može da bude snažno sredstvo privredne propagande, jer obaveštava potrošače o poreklu robe i kvalitetu. Predlogom ovog zakona uređuju se način sticanja i pravna zaštita oznake geografskog porekla, a oznake geografskog porekla su ime porekla i geografska oznaka. Oznake geografskog porekla upotrebljavaju se za obeležavanje prirodnih poljoprivrednih, prehrambenih i industrijskih proizvoda, proizvoda domaće radinosti i usluga. Ime porekla je geografski naziv zemlje, regiona ili lokaliteta. Definisan je pojam geografske oznake, kao i tradicionalni ili istorijski naziv. Predlogom ovog zakona se, takođe, definiše postupak zaštite, postupak po prijavi za priznavanje oznake geografskog porekla, postupak po prijavi za priznavanje statusa ovlašćenog korisnika, prijava za priznavanje statusa ovlašćenog korisnika, promene koje se odnose na ovlašćene korisnike, sadržina i obim prava koje imaju ovlašćeni korisnici, oglašavanje ništavim rešenja o priznavanju oznake geografskog porekla, odnosno rešenja o priznavanju statusa ovlašćenog korisnika, prestanak oznake geografskog porekla, prestanak i ukidanje statusa ovlašćenog korisnika, oznake geografskog porekla, građanskopravna zaštita itd. Verujem da će usvajanje ovog predloga zakona doprineti da što veći broj proizvoda dobije oznaku geografskog porekla, a samim tim i bolju prohodnost i prodaju na tržištu. U Zavodu za intelektualnu svojinu, nažalost, do sada imamo samo 52 proizvoda, odnosno registrovane oznake geografskog porekla domaćeg karaktera. Izneću vam podatak da u Italiji proizvodi sa oznakom geografskog porekla ostvare godišnji promet, u proseku, 7,5 do 8 milijardi evra, dok je broj radnika angažovanih u tom sektoru oko 300.000 ljudi. Istraživanja unutar EU pokazala su da se ogroman broj potrošača opredelio upravo za proizvode koji nose oznake geografskog porekla. Utvrđeno je da je 43% potrošača spremno da da i do 10% višu cenu za hranu s geografskim poreklom, dok je blizu 10% voljno da potroši i više od 20% za artikle te vrste. Podsetila bih da je između Republike Srbije i Švajcarske Konfederacije potpisan Memorandum o razumevanju, koji treba Srbiji da omogući unapređenje sistema zaštite oznake geografskog porekla za proizvode na stranom tržištu. Mislim da adekvatna primena ovog zakona, uz podršku, informisanje i uključivanje građana, može dovesti do povećanja broja proizvoda s oznakama geografskog porekla, a samim tim i do povećanja broja preduzetnika i zaposlenih. Posebnu priliku vidim za ruralne sredine naše zemlje, naročito kada su u pitanju poljoprivredni i prehrambeni proizvodi, kao i proizvodi domaće radinosti i usluga, jer sistem zaštite tih proizvoda oznakom geografskog porekla obezbeđuje njihovu komercijalizaciju i dovodi do ekonomskog napretka tih područja. Mislim da takvi proizvodi mogu pronaći svoje mesto na tržištu EU, pa i šire. Potpuno sam sigurna da nas tek nakon usvajanja ovog zakona očekuje dosta posla i niz aktivnosti koje će našim građanima i proizvođačima približiti sve potrebne procedure za usvajanje oznake geografskog porekla. Podsetila bih sve nas da, bez obzira na to koliko se bavimo ovom temom, nekada nismo upoznati sa svim proizvodima koji bi trebalo da nose oznaku geografskog porekla, tako da mislim da treba da budemo spona i podrška svim proizvođačima, da bi plasirali što bolje svoje proizvode. Zahvaljujem i još jednom ću napomenuti da će Poslanička grupa G17 plus podržati predložene zakone.
Pet minuta i 45 sekundi je iskorišćeno od vremena Poslaničke grupe. Reč ima potpredsednik Vlade, Božidar Đelić.
Hvala, potpredsednice. Poštovani narodni poslanici, hteo bih da iskoristim to što je koleginica pričala o ovom zakonu da komentarišem malo što je rečeno jutros, pošto je bilo reči o raznim oznakama geografskog porekla. Što se tiče ajvara, bilo je dosta tačnog u onome što je jedan narodni poslanik rekao jutros, ali evo koje su činjenice. Prvo, ajvar nije zaštićen žigom, ni u EU, niti u bilo kojoj od 75 zemalja članica Madridskog aranžmana o međunarodnoj zaštiti žigova. Nije tačno da bilo ko danas u svetu ima monopol na reč "ajvar". Ono što je tačno, to je da je bilo pokušaja da se registruje, i to dva. Jedan je, po svemu sudeći naš. Određeni Radoje Mićić, koji živi u Španiji, probao je da registruje ajvar, ali je odbijen 2008. godine. Interesantno je, to je rečeno jutros, tačno je da su Slovenci, preciznije, "Merkator" je uspeo da registruje ajvar u Nemačkoj. Dobio je zaštitu 10. decembra 1996. godine, ali je taj žig poništen u julu 1998. godine. Niko nema monopol nad ajvarom. Što se tiče šljivovice, šljivovica jeste zaštićena, i to u Srbiji, Bosni, Hrvatskoj, Makedoniji, Sloveniji, Austriji, zemljama Beneluksa i Italiji. Međutim, niko u tom domenu ne može da upotrebi šljivovicu kao naznaku za vrstu proizvoda, tako da ni tu ne postoji monopol. Kada govorimo o zaštiti geografskog porekla, govorimo o tih 50-ak, u proceni je toliko, verovatno će to biti kombinovano s efektivno geografskom odrednicom grada i proizvodom. Teško je zamisliti da ćemo mi odjedanput uspeti da sami registrujemo kajmak, ajvar, šljivovicu i da, u suštini, Srbija ima monopol. Voleo bih, svi bismo mi voleli, ali imajući u vidu šta je proizvodnja u drugim zemljama, šta je već registrovano, mnogo je realnije da imamo ta dva aspekta, geografski, region zemlje, ili grad ili opština, plus proizvod. Ili ono što smo uspeli da uradimo u pregovorima u SSP-u, to je da rezervišemo jedan broj naziva, tako da EU zna da neke stvari dolaze odavde. Toliko, nekoliko preciznosti. Kao što je rekla koleginica, evo jednog interesantnog momenta gde vidimo tradicionalnu branšu – poljoprivredu. Intelektualna svojina je branša koja je u protekle dve godine stvarno doživela uspon, a i ovaj cenjeni dom je nedavno usvojio još jedan set zakona. U dva navrata, mislim, bilo je zakona, tako da sada nismo daleko od dovođenja našeg zakonskog okvira do jednog optimuma. Evo, ovde nauke, zato što je sigurno da ćemo među tim šljivovicama, svim tim ajvarima i kajmaku morati da imamo i neke specifične odredbe, tj. specifikum naših proizvoda, da bismo se stvarno izborili s međunarodnom konkurencijom. Toliko s moje strane. Hvala vam.
Reč ima narodna poslanica Svetlana Stojanović. Posle nje, narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, gospodine ministre, u Predlogu zakona o SANU, u članu koji definiše predmet njenog rada, navedeno je da Akademija radi na izradi rečnika. Ne navodi se jezik na čijem rečniku Akademija radi. SANU objavljuje svoj rečnik već decenijama. Stigla je do 17. toma, do slova "O" i taj rečnik nozi naziv "Rečnik srpskohrvatskog književnog i narodnog jezika". Kao što vrlo dobro znamo, Jugoslavije više nema. Postoje nezavisne republike – Hrvatska, Crna Gora, BiH, itd. Od početka rada na akademijinom rečniku do danas, bivše jugoslovenske republike, sada nezavisne države, jasno su se opredelile za nazive svojih jezika. Hrvatska svoj jezik naziva hrvatskim, a ne više srpskohrvatskim, ili zapadnom varijantom srpskog jezika, kako se to, takođe, nazivalo. Crna Gora svoj jezik zove crnogorski. U BiH se govori i bošnjački.Jedino bi SANU, ako se ne promeni ovaj član zakona, nastavio da objavljuje rečnik srpskohrvatskog jezika. Pitanje naziva jezika se može posmatrati iz dva ugla – lingvističkog i političkog. S lingvističkog stanovišta, potrebno je da se jezički, leksički, morfološki, sintaksički itd., međusobno razlikuju u određenom procentu da bi se smatrali različitim, a ne jednim jezikom. Politički posmatrano, međunarodne norme svakom narodu daju za pravo da svoj jezik naziva po svom etnicitetu, ili kako već nađe za shodno. Tako, na primer, Englezima i Amerikancima ne smeta da svoj jezik nazivaju engleskim. Španski se naziva španskim u svim zemljama u kojima se govori. Lingvistički, isti jezik se u Holandiji zove holandski, u Belgiji flamanski itd. Lično, mi možemo da mislimo i mislimo da je srpski, hrvatski i crnogorski isti jezik, ali ćemo se osloniti samo na ovo međunarodno pravo da svoj jezik nazovemo po svom etnicitetu. Preimenovanje Akademijinog rečnika u "Rečnik srpskog književnog i narodnog jezika" predstavljalo bi značajan zakonski okvir za našu zapostavljenu srbistiku. Osim zakonskog okvira, srbistima su potrebni još mnogi, između ostalog, i materijalni uslovi za nesmetani rad. DSS je podneo amandman kojim predlažemo da se Akademijin rečnik nadalje objavljuje pod nazivom ''Rečnik srpskog književnog i narodnog jezika''. Ovaj deo narodnog jezika, takođe, ne treba uzeti olako. Očuvanje narodnog jezika znači očuvanje dijalekata, lokalizama itd. Srpski jezik je bogat jezik, ukoliko ga u svojoj primeni i leksikografiji ne zapostavimo i ne obogaljimo. Ministar je u svom uvodnom izlaganju, sasvim uzgred, pomenuo jačanje srpskog jezika kao deo našeg identiteta. Nadam se da to znači da ćemo jezik kojim govorimo najzad dosledno, a ne samo u Ustavu, nazivati onako kako zaslužuje – srpskim jezikom. Hvala.
Hvala vama. Reč ima gospodin Mirko Čikiriz.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, iz ove grupacije veoma interesantnih zakonskih predloga koji se danas nalaze pred ovim visokim domom, izabrao sam da pričam o zakonu o oznakama geografskog porekla. Kada pričamo o oznakama geografskog porekla, pored prehrambene industrije i domaće radinosti, uglavnom, svi mislimo na poljoprivredu i proizvode vezane za poljoprivredu. Ako damo kratku ocenu sadašnjeg stanja, to je da su ogromni potencijali naše zemlje u tom smislu, ali da ti ogromni potencijali za sada nisu iskorišćeni i verujem da ćemo se s tom ocenom svi složiti. Pre svega, nisu iskorišćeni, ako pričamo o poljoprivredi, mislim da je ona najinteresantnija u ovoj oblasti, zato što još uvek nemamo pristup tim pretpristupnim fondovima EU, što je agrarni budžet nezadovoljavajući, što, bez obzira na niz pozitivnih mera u smislu podsticajnih sredstava od strane Ministarstva poljoprivrede, subvencija itd., to još uvek nije na zadovoljavajućem nivou. Monopoli, bez obzira na usvajanje niza antimonopolskih zakona, još uvek postoje. Takva kakva je, uz unutrašnje političke slabosti, uz slabosti institucija, ostavljena sama sebi, poljoprivreda je i dalje naš najveći izvoznik. Ovaj zakon izvanredno reguliše proceduru zaštite domaćih proizvoda geografskog porekla, radi njihove konkurentnosti na evropskom, a možemo reći i na svetskom tržištu. To je izvanredan preduslov i neophodan uslov bez koga se ne može, da bismo mogli da tokom primene SSP-a uopšte da sarađujemo i s EU i sa svetskom zajednicom, ali i sa Svetskom trgovinskom organizacijom. To je sve dobro. Kada sam pričao o potencijalima, mi iz SPO-a uvek smo naglašavali da su to zdrava hrana, zdrava voda, energija, znanje, uz izvanredne geografske osobenosti naše zemlje, uz jednu Šumadiju, Dragačevo, Podunavlje, Pomoravlje, zapadnu i istočnu Srbiju, širok spektar proizvoda koji se ovde mogu zaštititi, što se tiče geografskog porekla, od maline, raznog voća, raznih proizvoda. Neću nikoga danas reklamirati, ali samo jedan podatak koji će biti interesantan. Jedan privatnik iz Topole pravi izvanredna vina, mislim da izvozi možda i 90 i nešto posto ukupne proizvodnje, a jedan je od najvećih proizvođača vina u našoj zemlji. I tamo gde su vina najbolja, a pomenuću Francusku, svi traže proizvode tog proizvođača iz Topole. Todokazuje mnogo toga, dokazuje da i u teškim uslovima preduzimljivi, sposobni i stručni ljudi mogu biti konkurentni na domaćem tržištu. Ali, većina naših poljoprivrednih proizvođača traži i očekuje u tom smislu pomoć države. Kada pričamo o položaju poljoprivrednika u zemljama EU, mislim da mi nismo na dovoljan način, mislim na vladajuću većinu, pojasnili građanima Srbije, a možda ni preduzeli dovoljno energične mere da se to što promovišemo, vezano i za geografsko poreklo i za položaj poljoprivrede i njene potencijale, zaista vidi u praksi. Taj zahtev da se ožive srpska sela, tako što će seljaci od države dobijati evropske subvencije, ili što će biti ukinuta razlika u kvalitetu života između sela i grada, to se nikako ne može definisati, kao što svakodnevno čujemo u političkom žargonu nekih koji su protiv EU, da je zavera vatikanskog i evropskog srpskog neprijatelja. SPO smatra da je to jedini put da se zaustavi biološko odumiranje nacije i da srpska poljoprivreda postane jedan od oslonaca u vremenu u kome na selu nema malo omladine, u vremenu u kome poljoprivredni proizvođači rade s mašinama i traktorima koji su stari između 25 i 30 godina i u kome nam, pored velike centralizacije, preti odumiranje sela. Zbog toga će SPO, pošto je ovo jedan od boljih zakona koji se našao pred parlamentom u poslednje vreme, s obe ruke glasati za ovo zakonsko rešenje. Sve ove prepreke o kojima sam pričao, i političke i druge prirode, pošto smo deo vladajuće većine, pošto smo prihvatili sve principe na kojima je formirana ova vlada, mi samo tražimo da se oni u potpunosti sprovedu u praksi i mislimo da će to dati uskoro i dobre rezultate. Hvala.
Od vremena Poslaničke grupe iskorišćeno je šest minuta. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Ovo je jedna od retkih prilika kada uzimam učešće u diskusiji a da nisam imala nameru. Zamolila sam kolege da mi ostave par minuta, zato što me je izlaganje Božidara Đelića, resornog ministra, inspirisalo. Moram da priznam da sam prvi put s punom pažnjom saslušala čitavo uvodno izlaganje, a mislim da na to obavezuje i prisustvo gospodina Miloša Nedeljkovića s Mašinskog fakulteta, koji je lično dao doprinos nauci i drago mi je da se nalazi u tom timu. Nećete mi zameriti, iznela bih svoje impresije o tome kolika su vaša verbalna zalaganja za nauku, naučnoistraživačku delatnost, za promovisanje patenata i njihovo održavanje, nešto što se u praksi dešava ili ne dešava. Dok vi kažete – uvodimo neki sistem koji će promovisati inovacije, znanje i nauku, ne mogu a da se ne setim priloga sa televizije, ili poziva gde nadarena deca ne mogu da otputuju na takmičenja, pa se onda nalaze neki donatori, razna udruženja, anonimni donatori ili neke medijske kuće, koje onda na tom donatorstvu sakupljaju poene. Pitam se – nije li to posao države? Kada vi kažete da treba finansirati ideje obećavajuće tehnologije, zato što taj kapital i rizik ne mogu neki drugi da podnesu, ja ću to srpski da prevedem, ima onih koji nisu spremni da ulažu i čekaju na dug rok da ta nauka vrati ulaganje. Čiji je to posao, prevashodno, nego države, koja, pored finansiranja bezbednosti granice, života, ugovora, imovine i ljudi, mora da brine i o našem dugoročnom razvoju. Podržavam i ideju kad kažete – najmanje 50% prihoda od komercijalizacije patenta ili dostignuća treba da pripadne pronalazaču, ali mora da ima koristi i ustanova koja je finansirala rad ili pružala uslove tom pronalazaču. Da li znate, gospodine ministre, koliko ljudi radi a da njihove patente, njihove kreativne ideje i radove potpisuje neko drugi i da oni ne da nemaju pravo da komercijalizacijom naplate deo svog uloženog truda, talenta, nego čak ne smeju ni da kažu da su to oni radili? Ili ćemo o tome pričati kada mobing bude tema rasprave? Da li ćemo mi ikada uspeti da promovišemo nauku do neke prave mere ako ne promovišemo naučnika kao primer za ugled, ako ne naučimo ljude da razlikuju ugled od popularnosti? Popularan može biti onaj ko radi negativne stvari, nažalost. Ali, ugled se stiče činjenjem dobrih dela i ostaje da živi i posle smrti onoga o čijem ugledu pričamo. Zašto danas naučnik nije cenjen? Nema uslova da radi. Neki su, čak, ložili vatre i lomače pravili od svojih diploma u Kragujevcu. Znate i vi i ja, a pričamo o tome da cenimo nauku. Da li je danas zgrtanje bogatstva postalo osnovna delatnost na svetu? Koliko je svako od nas pojedinačno podržao tu ideju? Ako se danas vrednost pojedinca meri atributom milijarder, pa imamo spiskove ''Forbsovih'', ''Blicovih'' moćnih i uticajnih, mere se u novcu, stepen razvoja jedne zemlje takođe se meri u novcu, BDP po glavi stanovnika. Ali, nisu to razlozi zašto je danas naučnik manje cenjen, jer neka mera vrednosti mora da se ustanovi kao uporediva i opšteprihvaćena. Problem od Amerike do ove naše Srbije je upravo u tome što svaka od tih država na pogrešan način promoviše vrednosti, time što priča da ceni nauku, a, u stvari, školuje finansijske nazovimagnate, berzanske, da upotrebim reč u onom našem srpskom značenju, ne spekulacije, nego špekulante, i to u onom negativnom smislu. Čak ni u Americi nisu na ceni oni koji se bave radom u dobrotvornim organizacijama, oni koji se bave naukom, već oni koji na Volstritu dobijaju posao, pa čak i danas, kada su izduvani baloni i kada više ne postoje oni "zlatni padobrani" koji omogućavaju velikim i bogatim da, kada napuste banke gde su varali, i na vrednosti akcija, u revizorskim izveštajima, nikada zemlju ne dotaknu. Mi svi ostali cenimo da nauka treba da nam poboljša život, olakša, učini ga efikasnijim, jeftinijim. Priznajte mi, gospodine Đeliću, vi ste svetski čovek, da li u vreme transnacionalnih kompanija, koje pretenduju da oduzmu i deo nadležnosti države, jer uređuju poreze, brišu granice, u svom interesu uređuju poreze i brišu granice, mi imamo materijalnih snaga, a imamo naučnih i ljudskih potencijala, da stvaramo institute o kojima ovde govorimo? Da li smo tu mogli da nađemo neku drugačiju sponu za globalizaciju, koja bi nam dala prednosti? Ili, da prevedem, da li neko može da mi kaže koliko je Vlada Srbije od 2000. godine do danas uložila u projekte "Mikrosofta", ili "Majkrosofta", ne znam kako to da pročitam, a naši, ne u prenosnom smislu naši, nego doslovno naši momci, stručnjaci informacionih tehnologija u tim kućama rade na razvoju tih i takvih projekata? Tvrdim vam da za četvrtinu te sume, jer znam, otprilike, koliko je uloženo, postoji ekipa od 16-ak momaka koji su spremni da umreže čitavu imejl Vladu, elektronsku vladu i sve ove sisteme u kojima imate sledeći slučaj. Registrovanje firme u jednom koraku. Otišao je momak u APR da registruje ortačku radnju i kada su došli do trenutka koji PIB upisati, za fizičko lice ili ortaka, PIB je matični broj građanina, ni predivne, mlade, ambiciozne devojke na šalteru, ni šef službe, ni najviši službenici nisu znali da ima kažu šta će biti PIB te ortačke radnje pravnog lica, da li jedan od četiri matična broja, ili neki novi PIB? U primeni nauke i tehnologije moramo da shvatimo da one ne postoje same za sebe nego zbog nas, da doprinesu demokratiji, zaposlenosti i srećnijem životu. Nisam sigurna da ste se time rukovodili, ali vam zahvaljujem što ste me inspirisali da govorim. Hvala.
Hvala, gospođo Tabaković. Reč ima ministar, izvolite.
Hvala, gospođo Tabaković. Vi ste mene inspirisali da vam odgovorim, zato što ste se dotakli nekoliko bitnih tema. Ako pogledamo način na koji su evoluirale nauka i tehnologija, dolazimo do jedne dosta opasne, ili ohrabrujuće konstatacije, zavisi. To je da u momentu kada informacija putuje skoro besplatno, gabaritno, imamo veliki problem da održimo osrednje kapacitete. Drugim rečima, u momentu kada softvere možete skinuti s globalne mreže, kada postoji način da se to naplati dosta bezbedno, veliki je problem kako mogu imati ulogu, pošto ste o tome pričali, naše softverske ekipe. U pojedinačnim projektima, tačno je da se moramo truditi da uposlimo, svugde gde je to moguće, i naše kapacitete. Ako pogledamo prioritete koje imamo ovde i koji su zacrtani u Strategiji, to je da predstojeći ciklus investicija i u fizičkoj i u nematerijalnoj infrastrukturi bude zamajac za ponovni razvoj naših razvojnih kapaciteta. Stvarno, ne bismo uradili državnički posao kada ne bismo iskoristili ovaj novac, za koji se neretko naši građani zadužuju, ili se finansiraju iz našeg budžeta, da ne uradimo takvu jednu stvar. S druge strane, treba primetiti da iza takvih rešenja stoji veliki kapacitet tih velikih softverskih firmi, koje mogu, zbog toga što amortizuju njihova istraživanja ogromni obrt i veliki broj klijenata, da u datom momentu naprave dodatni skok, tehnološku inovaciju, gde naše snage ne bi bile dovoljne, jer nisu dovoljne, ne zbog toga što su naši momci i devojke manje pametni, nego zbog toga što ih je manje i zbog toga što polazimo od jedne tačke koja je mnogo manje povoljna. Naravno, globalizacija i činjenica da je ovaj svet, kako je rekao jedan američki poznati naučnik, u nekoj meri ravan sada, veoma brzo se putuje s jednog mesta na drugo, onda kada možete dobiti nešto neposredno, koje se amortizuje na tolikoj bazi, pitanje je – šta mogu oni koji imaju srednju veličinu? Uzeo bih primer u domenu informaciono-telekomunikacionih tehnologija, što će možda naznačiti šta može biti jedan od pozitivnih efekata ove strategije. Iluzorno je misliti da ćemo na našem tlu iznenaditi jedan "Majkrosoft" ili jedan "Gugl". Nije nemoguće, ali je vrlo malo verovatno. Verovatno, ne bismo dobru stvar uradili za naše građane kada bismo sve naše raspoložive, ograničene resurse bacili na jedan takav projekat. Uzgred budi rečeno, Evropa već 15 godina, udruženim snagama, pokušava da nađe rešenje za ove dve pomenute firme. Da ne govorim koliko je milijardi evra već potrošeno da se napravi jedan evropski pretraživač Interneta, za sada bez ikakvog rezultata. O tome govorim. Šta je rešenje? Unutar informacionih tehnologija ne postoji samo tzv. paket softver, to je onaj softver koji se u paketima prodaje, postoji serija drugih specifičnih razvoja u domenu informatike. Jutros sam govorio o jednom aspektu, to su tzv. kontrolni sistemi, ili na engleskom "embedded systems". Radi se o specifičnom softveru koji povezuje i omogućava funkcionisanje kompleksnih proizvodnih sistema, ili, pak, sistema za obezbeđenje. Tu imamo nekoliko desetina preduzeća. Nekog gabarita ih je malo više od desetak, ali tu postoji kapacitet, procena, od 400 do 500 softver inženjera. Kada vidite napore koje ulaže jedna Kina, ogromna Kina, da se bolje plasira na tom tržištu, vidite ono što vide i naši, da u tom specifičnom softveru postoji i značajna marža. Mogućnost je da se svaki put rešava specifični problem za specifičnog klijenta. Tu više nije toliko bitno biti najveći i imati milijarde globalnog investiranja, koje se posle amortizuje na velikim serijama i otvara se mogućnost u tom domenu za pozicije naših preduzeća. Mislim da je Strategija o ovom specifičnom pitanju dala, da kažem, lepe rezultate, jer smo pitali one koji se bave tim softverom – šta vam treba da idete dalje? Zašto niste prisutni dovoljno u regionu? Zašto vas nema u Alžiru i na drugim tržištima gde postoji takva potražnja? Odgovor je bio da nisu imali do sada jednu kontrolnu sobu, kako se to već zove, gde je moguće izvršiti sve forme kontrole na jedan kontrolisani način i dobiti sertifikat za taj sistem, koji, da podsetim, rukovodi procesima koji mogu postati veoma opasni ako se izmaknu kontroli, i na tajnačin taj kvalitet bude potvrđen. Konstatovali smo da u VTI postoji istovetni projekat koji nikada nije završen, a u koji su uložena – tehnički operativni centar u Vojsci, značajna sredstva. Zaključak nije bio mnogo težak, i za to će služiti deo ovih sredstava Evropske investicione banke, da opremimo jednu takvu laboratoriju i da sve firme, pod veoma prihvatljivim uslovima, dobiju jednu takvu sertifikaciju koja će omogućiti da se pojave na međunarodnom tržištu. Izvinite što sam malo odužio, ali, u suštini, ovo je strategija. One polaze od toga da imamo resurse, kao što ste rekli. Uvažavamo tu surovu realnost da su neki već zauzeli neke pozicije i da globalizacija može značiti opasnost da nam se oduzmu najdragoceniji ljudski resursi. Tragamo svuda gde je to moguće, a moguće je, jer ima mnogo mogućnosti da nađemo rešenja za sve to. Slažem se s onim što ste rekli o afirmaciji naučnika i to je razlog više da se formira Centar za promociju nauke. U poslednjih godinu dana smo se trudili da svaki put kada neko iz naše naučne zajednice napravi pomak, napravi rezultat, da to cela naša nacija sazna. Mladi Čubrović, koji ima 24 godine, koji je tek počeo svoj doktorat u Lajdenu, uspeo je u prvoj godini doktorata da bude vodeći autor oko izuzetno složene teme "Superstruna", u najprestižnijem svetskom časopisu "Sajns". To je bilo u svim sredstvima javnog informisanja. Mlada Ivana Pešić, naša mlada naučnica, dobila je prestižnu nagradu Unesko ''Loreal'', koju svake godine dobije pet već poznatih naučnica, jer je to za naučnice, i 15, tj. po tri za svaki kontinent, mladih obećavajućih naučnica. Po prvi put u ovih 20 godina istorije te nagrade, jedna naša Nišlijka je dobila jednu takvu nagradu. Takođe, Mirko Đorđević je prošle godine, u međunarodnoj konkurenciji, bio pobednik na ''Fame lab''-u, koje je najpoznatije takmičenje u popularizaciji nauke koje se održava u Engleskoj Trudimo se, ali to ne može samo jedno ministarstvo. Zbog toga postoji takva institucionalizacija, da omogući da uspesi, koji nisu samo novčani, nego su i internacionalnog tipa, nešto što je veoma značajno za našu zajednicu, budu priznati i poznati. Eto, toliko. Ako ima još dodatne inspiracije, spreman sam da odgovorim, s celom ekipom. Sigurno je da globalizacija jeste veliki izazov; za one koji ne znaju kako da igraju s njom, može i te kako da ošteti manje nacije. Za one koji znaju kako da iskoriste ono što ona otvara, to može bitineverovatno ubrzanje razvoja društva, koje mi ne bismo mogli sami da uradimo ako ne bismo bili povezani s onima koji imaju takve investicije. Hvala.
Hvala vama. Ako sam dobro razumeo, gospođo Tabaković, vas je ministar pohvalio i složio se s vašim izlaganjem i mišljenjem, ali daću vam reč da čujem, baš me interesuje vaša replika. Izvolite.
Vaše tumačenje, gospodine Novakoviću, zahteva za repliku, nije mi namera da vas naljutim, ali ne treba meni pohvala, dokazana sam osoba, samo hoću da kažem da mi ne daje garanciju, ne meni, građanima, postojanje Strategije naučnog razvoja, kao ni centar koji se osniva, jer uzmem za pandan Strategiju izvoza i SIEPU koja promoviše izvoz, troškove i rezultate, i ne mogu da tvrdim da ovo donosi rezultat. Imam konkretnu primedbu. Pričate o tome ko će komercijalizovati, odnosno naplaćivati komercijalizaciju patenta. Da li se vi sećate, gospodine Đeliću, da smo mi doveli stanje patenata u to tzv. stanje tehnike, uveli skupe takse, preko 130 hiljada dinara za pet godina održavanja, pa ko zakasni s plaćanjem, još 50% skuplje. Ljudinemaju para da održe to stanje patenata kao svoje vlasništvo i postali su vlasništvo svih. Nije to kao što je nekad Seneka govorio, Epikur je rekao – više nije važno ko je rekao prvi, rekao je svima. Nije to reč, ovo je o izumima reč. Tada kad ste napravili zakon da otvorite patente i izložite ih javnosti ovako, niste primili donacije da se opremi tehnički, na primer, Ministarstvo za rad, pa da se uvede precizna kompjuterska evidencija nezaposlenih u ovoj zemlji. Znači, ne mogu da verujem na reč, uglavnom, verujem u rezultate i u tom smislu je moja primedba, priznaćete, gospodine Novakoviću, potpuno na mestu. Zahvaljujem za pravo na repliku.
Hvala lepo. Niste me naljutili, naravno, to je dosta teško. Reč ima gospodin Munir Poturak. Izvolite gospodine Poturak.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, predstavnici Vlade, kolege poslanici, i ja sam inspirisan govorom gospodina Đelića i profesora Mićunovića. Ono što je najbitnije od svega jeste da ta inspiracija nije samo naša, ovde, nego i ohrabrenje i motivacija za sve naše mlađe kolege koji žele da se bave naukom. Ovo je poruka od nas poslanika da imaju maksimalnu podršku, da imaju otvoren put kako bi mogli da se bave onim što stvara mnogo veće vrednosti. Ako je prilika da se govori o ljudima koji su doprineli da se Srbija brže razvija, imamo veoma široku listu mladih ljudi koji su negde po svetu odneli odavde dobru poruku i dobro znanje. Sigurno imamo ljude s imenom i u "Volvou" i u "Nokiji", imamo ljude koji su sticali znanje vani, pa su došli u Srbiju, da od toga građani Srbije imaju koristi. Najbolji je primer gospodina Stojkovića u Leskovcu, Centar za veštačku oplodnju, jer je taj centar preporodio mnoge porodice, uneo radost u kuće i dao nadu mnogim majkama. Ako pogledamo celu lepezu zakona koji su danas i narednih dana pred nama ovde, da sam u bilo kojoj političkoj partiji, a član sam Sandžačke demokratske partije u okviru DS-a, ovi zakoni bi od mene lično i od mojih kolega imali podršku. Oni po prvi put, ne znam koliko godina unazad, daju strahovito dobru podršku i nadu ljudima koji žele da se usmere i fokusiraju u oblast nauke. Davno nije bio usmeren novac za opremanje naučnih institucija, davno nije bilo toliko novca usmereno za rešavanje i stambenih problema ljudi koji žele da se bave naukom. Možda ovih 200 miliona nije dovoljno, ali je prvi korak, a svi ti manji ili veći koraci će ohrabriti naše ljude da u tom pravcu krenu i da to znanje daleko više oplodimo nego što se u to ulaže. Nekad se u šali govori da je Srbija mnogo veću finansijsku donaciju Švedskoj dala, zato što je oko 163 lekara u Švedskoj trenutno, a školovanje svakog lekara košta oko milion dolara. Nisu samo u Švedskoj naši ljudi, po celom su svetu. Da ne govorim o celoj lepezi koristi koje smo mi imali, a hteo sam da se fokusiram na zakon o geografskom poreklu naših proizvoda. Svi naši ljudi, bilo gde u svetu, nose oznaku geografskog porekla. I sportisti su odneli i znanje i oznaku geografskog porekla. Ti naši mladi ljudi su odneli i nose sa sobom oznaku geografskog porekla. Mi poslanici koji smo došli iz unutrašnjosti ovde nosimo i sve naše dobre i loše osobine i navike, a najiskrenije mislim da svih 250 nas nosimo dobre namere da učinimo život građanima u Srbiji boljim, ovakvim i sličnim zakonima koje smo donosili. Ako bismo u ovoj skupštini napravili švedski sto, ili sofru, i svi mi koji smo sa strane došli poneli ono što je najbolje iz naših krajeva, pa pozvali naše Beograđane da donesu nešto iz kraja odakle su došli u Beograd, na tom stolu bi bilo i sjeničkog sira, i njeguške pršute, i užičke pršute, i sjeničke stelje, ovčije pršute, kosovskog crnog i banatskog rizlinga, svrljiškog sira i homoljskog meda, užičkog kajmaka, i sve to bi predstavljalo ono što je za nas, za Srbiju, najznačajnije. Ta multietničnost i ta multikulturalnost jeste ono što bi Srbija, kao brend, mogla i može da prezentuje i sada, i u prošlosti, i u budućnosti. Ako je prilika da se kaže onima koji žele da usmere svoj novac da se fokusiraju na ovakvu vrstu proizvoda, postoji višestruka korist. Njihovi proizvodi, proizvodi s ovakvim posebnim poreklom, geografskim poreklom, pre svega, povlače lojalnost kupaca, tj. potrošača. Ljudi se vezuju za takve proizvode osećanjem i vraćanjem na prostor i vreme gde su nekad živeli ili voleli da budu, na trenutke kad su bili u porodičnom krugu i u krugu svojih prijatelja. Lokalne samouprave, regioni treba da se zajedničkim snagama i finansijskim sredstvima fokusiraju na takve proizvode, da to bude afirmacija i područja i mesta odakle potiču proizvodi i ljudi koji to stvaraju. Na taj način se očuva i rasa životinja, na taj način se čuva biljno poreklo i oni svi čine nekakav sastojak u tim proizvodima. Ako je ikad nešto za naše građane podsticajno učinjeno, to su ovi zakoni i ovaj način pravne zaštite tog znanja koji se akumulira kroz proizvode koji se plasiraju na tržištu. Iz svih razloga koje sam napomenuo, iz onih zakona koje smo u oblasti poljoprivrede doneli, pa smo ih po procedurama zaštitili, da bi to bilo korisno i zdravstveno za naše sugrađane, da može da bude ovog trenutka zaštićen i u Srbiji i negde u EU, kod institucija, ovakav proizvod otvara vrata ovoj državi i svima nama, bez vize, da svaki proizvod može da putuje bez problema. Vama hvala, u svakom slučaju, ovo je nešto što otvara brži put prema Evropi, prema evropskim standardima.
Vreme poslaničke grupe Napred Srbijo je iskorišćeno. S obzirom na to da je došlo do određenih dogovora u međuvremenu, da bismo poštovali redosled po Poslovniku, da se govornici smenjuju prema prijavama za i protiv, pročitaću kojim redosledom idemo. Sada ima reč gospođa Donka Banović, pa gospodin Pavel Marčok, gospodin Nikola Žutić, gospođica Nataša Vučković, pa onda idemo dalje. Hvala na razumevanju. Reč ima gospođa Donka Banović.
Hvala, gospodine Novakoviću. Odakle vi znate da ću ja da budem protiv, pa ste napravili takav raspored? Moram da govorim samo o jednom zakonu, zato što je u okviru ove tačke dnevnog reda objedinjeno dosta vrlo ozbiljnih zakona, tako da nemam vremena da se osvrnem na ostale, ali bih htela da kažem par reči o Predlogu zakona o oznakama geografskog porekla. Mi smo i do sada imali zakon koji je dosta dobro regulisao tu oblast, ali to je Zakon iz 2006. godine, iz perioda kada je još postojala državna zajednica. Upoređivala sam taj stari zakon s ovim predlogom i čini mi se da je dosta toga veoma slično rešeno. Moglo bi se reći da je oko 70% ovog novog predloga preuzeto iz tog starog, važećeg, a da su tih 30% izmene gde se ovaj zakon usklađuje s direktivama EU i s propisima Svetske trgovinske organizacije. Zbog građana, mislim da smo svi mi ovde pročitali ovaj zakon, da pojasnim neke stvari. Oznakom geografskog porekla se obeležava proizvod koji se proizvodi na određenom geografskom području, pa taj proizvod ima neka jedinstvena svojstva i kvalitet, koji su upravo uslovljeni tim geografskim područjem. Na kvalitet ili na svojstva tog proizvoda utiče ljudski faktor, ali utiče i prirodni faktor. Dakle, kvalitet ili vrsta zemljišta, klima, vode itd. Kada je ljudski faktor u pitanju, onda su tu neki specifični postupci ili načini u proizvodnji ili stvaranju nekog proizvoda. Šta se sve može obeležiti oznakom geografskog porekla? To mogu da budu prirodni proizvodi, poljoprivredni i prehrambeni, industrijski proizvodi, proizvodi iz domaće radinosti, pa i usluga. Mada, recimo, kada ministar bude govorio, volela bih da nam ilustruje koje bi to bile usluge koje bi mogle da imaju oznaku zaštićenog porekla. Sistem zaštite je od velikog značaja za manje razvijene zemlje, zato što, u principu, te zemlje veliki deo svog izvoza baziraju na izvozuprirodnih i poljoprivrednih proizvoda. U čemu je prednost kada neki proizvod nosi oznaku zaštićenog geografskog porekla? Tu ima i psihološke prednosti. Pored toga što mi na ovim prostorima znamo da su neki proizvodi kvalitetni i ukusni, ta oznaka je i neka vrsta garancije da se kvalitet tog proizvoda redovno prati i da se on, čini mi se da u Predlogu zakona tako piše, svakih šest meseci ili svake godine proverava i obnavlja sertifikat. To je još jedna dobra strana ovog zakona, što je to praćenje kvaliteta u nekoliko članova dobro rešeno. Sve bi ovo bilo divno i krasno da država i Vlada Srbije imaju ozbiljniji odnos prema nekim granama privrede, kao što je, na primer, poljoprivreda. Subvencije za poljoprivredu su smanjene. Svakog dana možemo da pročitamo i da vidimo na televiziji da proizvođači odustaju od proizvodnje mleka, mesa, povrća, voća. Dakle, tu postoji veliki problem. Ako se nešto ne promeni, možemo da dođemo u situaciju da imamo fantastičan zakon kojim možemo da zadužimo određene proizvode, poljoprivredne proizvode, ali nećemo imati proizvode. Imaćemo zakon, ali nećemo imati šta tim zakonom da zaštitimo. Ministar je spomenuo u svom izlaganju pirotski kačkavalj. Kolega Munir Poturak je zaboravio da spomene da bi na ovom švedskom stolu u Skupštini bilo dosta proizvoda iz Pirotskog kraja i proizvoda koji se, zahvaljujući blizini Stare planine, proizvode u tom kraju. Dakle, pirotski kačkavalj, ili staroplaninski, zatim, poznato je tzv. staroplaninsko jagnje, jagnjeće meso, proizvod koji se ne proizvodi nigde drugde ni u Srbiji ni u svetu, to je tzv. peglana kobasica, vurda, pa proizvodi od mladog ovčijeg mleka itd. Sve su to proizvodi koji su, barem ljudima koji žive u tom području, poznati kao proizvodi sa dobrim svojstvima i dobrim kvalitetom. Nijedan od tih proizvoda do sada nije zaštićen. Koliko ja znam, pirotski ćilim jeste zaštićen. Moguće je da su u toku neke procedure, ali to ne menja ono što hoću da kažem. Vidim da ministar gleda, možda možete i da me demantujete, možda je u međuvremenu neki proizvod geografski i zaštićen. Međutim, ne znam da li znate da mlekara u Pirotu ne radi, mlekara u Dimitrovgradu i određene zadruge ne rade. Prosto, više i ne znam ko uopšte proizvodi taj kačkavalj. Kao što znate, ne možete taj proizvod ni videti nigde, na primer u većim gradovima, da se može kupiti. Pirotski ćilim je zaštićen, međutim, to nije ništa pomoglo kada je u pitanju produktivnost par fabrika koje proizvode pirotske ćilime. Dakle, ne proizvodi se. Ako se ne proizvodi, ne postoji potražnja za tim proizvodom. To je toliko kvalitetan i fantastičan proizvod, ali nije odrađeno marketinški kako treba, nije izreklamiran. Možemo se vratiti na priču da u nekim firmama ili fabrikama, možda u toj, oni mogu da naprave fantastičan proizvod, ali nisu kadri i treba im pomoći da taj proizvod plasiraju. Vi u većim gradovima možete da kupite tepihe iz svih mogućih azijskih, afričkih itd. država, ali ne možete da nađete pirotski ćilim. Kada je u pitanju roštiljsko meso iz Leskovca, oni su dve godine prošli kompletnu proceduru, imaju oznaku i sertifikat, kako se to može nazvati, međutim, izvoz tog mesa je u poslednje vreme potpuno stao, a da ne govorim o tome da postoje neke klanice koje nemaju nikakve papire. Imamo jedan proizvod u Srbiji koji je veoma jedinstven i to je naš brend, a to je Vlada, koja je jedinstven proizvod, jedinstven brend. Na čelu te vlade se nalazi jedan gospodin koji liči na Deda Mraza, ali ovaj Deda Mraz ne daje poklone, on, nekako, samo uzima. Ta vlada je sebe proglasila socijalno odgovornom, obećala je 200.000 novih radnih mesta. Za dve godine je uspela da zatvori 200.000 radnih mesta. Vlada koja je rekla da će podići životni standard građana, pa je onda zaledila i plate i penzije, do kada - ne znamo. To je Vlada u kojoj jedan ministar potroši 11 miliona evra nenamenski, na brojanje i na prskanje komaraca i krpelja, a predviđeno je da će protiv njega biti podneta prekršajna prijava. Još nešto, to je Vlada koja vrlo često pokreće medijsku hajku i kampanju protiv sopstvenog parlamenta, odnosno protiv sopstvene skupštine. Ta vlada zaboravlja da je članovi ove skupštine biraju, da je ona odgovorna ovom telu, da se, uglavnom, svi izveštaji o njenom radu ovde podnose i da ona ne bi mogla da funkcioniše bez ove skupštine. Dakle, vidite da mi imamo jedinstven brend – Srpsku vladu;mislim da takvu u Evropi trenutno niko nema. Hvala.
Zahvaljujem. Složio bih se da Srpsku vladu, kao oznaku geografskog porekla, nema niko. Sad je jasno zašto ste protiv. Reč ima ministar. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Nisam siguran da je gospođa baš protiv zakona, ali možda oko ovih elemenata. U Zavodu za intelektualnu svojinu su u ovom momentu registrovane 53 oznake geografskog porekla i potvrđujem da je pirotski ćilim pod registarskim brojem 37 registrovan, kao što je i Sirogojno registrovano, a potvrđujem da je i leskovačko roštilj-meso za pljeskavice i ćevapčiće registrovano. Pirotski kačkavalj i dalje nije registrovan. Srpska šljivovica i dalje nije registrovana. Zlatarski sir i dalje nije registrovan i, što će mnoge iznenaditi, ni užički kajmak nije za sada registrovan, ali na tome se radi, uključujući i sjenički sir, o kojem je poslanik govorio, ni on još nije registrovan. Kada kažem 50, biće da smo bliže broju od sto mogućih oznaka geografskog porekla. Na vaše pitanje da li je moguće registrovati jednu uslugu, da, moguće je. Usluge koje su u ovom momentu registrovane su banjskog tipa – velnes, tj. rekreacija i zdravlje kombinovano, gde imate i terapiju i razonodu. To je moguće registrovati. Jedan broj zemalja je to uspeo da uradi. Kao što vidimo, tu se prevashodno radi o prehrambenim proizvodima i o određenim proizvodima zanata. Da, problematično je to što i dan-danas pirotskih ćilima skoro i da nema. Trudio sam se da vidimo da li bismo od toga mogli da napravimo i poklone za neke strane zvaničnike, kada dođu, ali to u ovom momentu nije moguće i prvi korak je da imamo jedan ovakav zakon. Drugi je da se u Ministarstvu poljoprivrede pripremi, u skladu s ovom evropskom direktivom iz 2006. godine, nešto što je ona predvidela, to su bili njihovi razni rokovi koji sada stupaju na snagu, 1. maja 2010. godine. Počevši od 1. maja 2010. godine, da bismo primenili ovaj zakon i da bismo mogli na nivou Evrope i sveta da zaštitimo ove geografske oznake, moraćemo da radimo u skladu s tim evropskim standardom, koji nosi ime N 45011, i to je potanko razlučeno na koliko se daje i kako se održava. O tome smo već govorili. Najvažnije je da se dobro pripremimo, jer jedna greška može da poništi hiljadu napora. Ono što je važno, to je da je pod kapom jednog geografskog porekla moguće imati na desetine, stotine, hiljade proizvođača koji ne moraju individualno da vrše marketing. Na primer, u Italiji, koja je najverovatnije otišla najdalje, to je da oni koji proizvode udruže sopstvena sredstva, pa, umesto da svako ima svoj marketing i svoju promociju, to rade zajedno i to je neuporedivo jače. Tako se vidi da Srbija može da ima baš takvu poljoprivredu, koja nije ekstenzivnog tipa, koja nije industrijskog tipa, koja nije genetski modifikovanog tipa, nego je prirodna, nego je svojstvena našoj zemlji. Što se tiče cene, cena postoji zato što se u poslednjih 10-15 godina hrana sve više ceni, ne u celom segmentu, ali u onom najprofitabilnijem segmentu potrošača u Evropi. Ima ih 500 miliona. To je najveće i najbogatije tržište na svetu, tako da se razvila kroz vreme, i u Evropi i u Americi, specifična distribucija i grupe prodavnica koje se isključivo opskrbljuju takvim proizvodima. S druge strane, konstatujemo da u velikim lancima, i to se stvarno širi, za one koji imaju mogućnost da ih posete, ja to činim, uvek se trudim da nađem naše proizvode; naravno da ih nema još dovoljno, ali vidi se da su asortiman i prostor koji se daje tzv. bioproizvodima ili proizvodima sa oznakom geografskog porekla sve veći i veći. Taj segment je spreman da plati u proseku i do 20% više za taj proizvod, a za nas, imajući u vidu prosečnu, malu veličinu naših poseda, način na koji je strukturirana naša poljoprivreda, jedan ovakav pristup je nešto što je veoma obećavajuće. Trudićemo se, s kolegama iz Zavoda, da se zaštiti svih sto, koliko ih je sada u procesu, i da veoma brzo radimo na tome sa kolegama iz poljoprivrede, da imamo neke zaštićene i, kao što ste i sami rekli, plasirane geografske zakone. Hvala vam.
Hvala vama. Reč ima gospodin Pavel Marčok.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, predstavnici Ministarstva, kolege poslanici, poštovani građani, najpre bih, gospodine ministre, da vam čestitam najveće investiranje u nauku u istoriji Srbije, 4. marta, kada ste potpisali, zajedno s ministarkom Dianom Dragutinović, investiciju od 200 miliona evra, zajedno sa EIB. Mislim da je to jedna prekretnica, kada će srpska nauka krenuti jačim tempom, drugim pravcem, na dobrobit svih nas, građana Srbije i, verujem, celog čovečanstva. Hteo sam da se osvrnem na dva zakona, zakon o naučnoistraživačkoj delatnosti i zakon o oznakama geografskog porekla. Danas je dosta toga rečeno. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o naučnoistraživačkoj delatnosti, treba reći da će ove dopune omogućiti implementaciju strateških i nacionalnih prioriteta u domen nauke i tehnologije. Primena ovog zakona omogućiće racionalizaciju mreže naučnoistraživačkih organizacija, tesnu saradnju instituta i fakulteta, što je bitno, partnerstvo sa društvom, kroz popularizaciju nauke, partnerstvo s privredom, partnerstvo s dijasporom, kroz zajedničke projekte, i partnerstvo s međunarodnim organizacijama, kroz razvoj programa, takođe, partnerstvo s drugim ministarstvima u realizaciji kapitalnih projekata od strateškog značaja. Ciljevi koji se postižu donošenjem ovog zakona su definisanje prioritetnih, osnovnih, razvojnih i primenjivih naučno-istraživačkih programa, primena rezultata istraživanja, bliže povezivanje s visokoobrazovnim institucijama, poboljšanje efikasnosti alokacije i upotrebe svih naučnoistraživačkih i razvojnih resursa, efikasnija raspodela sredstava za nauku, unapređenje i primenjivanje tehnologije kao rezultat sopstvenog razvoja. Dosta toga je danas rečeno. Hteo bih još jednom da pohvalim ono što je novo. Ovde se nalazi i Centar za popularizaciju nauke, koji je veoma bitan za nove, mlade naučnike, za pokoljenja koja dolaze, i treba reći, u ovoj današnjici, kada Javni servis desetak puta manje programa posvećuje nauci i tehnološkom razvoju nego devedesetih godina, da je nužnost ovakvog centra preko potrebna. Ovaj zakon je, takođe, potreban da bi se mogla primeniti Strategija naučnotehnološkog razvoja Republike Srbije od 2010. do 2015. godine, koju je donela Vlada Republike Srbije, 11. februara. Čestitam vam i na ovome. Pomenuo bih nacionalne prioritet koji su istaknuti u ovoj strategiji. To je baziranost na biomedicini, novim materijalima i nano- nauci, zatim, zaštita životne sredine, energetika i energetska efikasnost, poljoprivreda i hrana, informacione i komunikacione tehnologije i unapređenje donošenja državnih odluka i afirmacija nacionalnog identiteta. Treba reći da su ove investicije u nauku danas jako potrebne i, znajući da se u svakoj krizi povećavaju investicije u prirodne i tehničke nauke, treba reći da je ovo pravi korak. Znajući da je Elektrotehnički fakultet nekada bio 15. na svetu, verujem da je ovo jedan korak da se vratimo tim pozicijama koje je nekad srpska nauka držala u svetskim razmerama. Na kraju bih rekao da nam, pored Strategije, Sporazum o investiranju u nauku i tehnološki razvoj, koji je potpisan juče, 4. marta, i ovaj zakon daju neki okvir i nadam se da će se, posle ove tri tačke bitne za razvoj, sutra, kao produkt svega ovoga, pojaviti i u našim krajevima nove Tesle, novi Milankovići i da će dati veliki doprinos nauci, kako u Srbiji, tako i u svetskim razmerama.
Reč ima gospodin Nikola Žutić.
Gospodo poslanici, gospodine ministre i gospodo iz Ministarstva, prvo ću govoriti o Predlogu zakona o Srpskoj akademiji nauka i umetnosti. Kao istoričar zaposlen u Institutu za savremenu istoriju, počeću od formulacije istorijskog člana 1, koji je skroman po podacima i, hronološki gledajući, s nelogičnim naslovom. Svojim amandmanom sam preformulisao taj član, o čemu ću opširnije govoriti prilikom razmatranja amandmana na isti član. Istoriografski gledajući, kroz 19. i 20. vek, Srpska akademija je bila talac ideologije i politike. Krajem 19. veka, na Akademiji rad pojačavaju strani, antisrpski ideološki uticaji. Tako je, na primer, krajem 19. veka, Akademija bila pod uticajem austrofilskih ''naprednjaka'', čiju kabinetsku tradiciju danas nastavlja jedna neformalna grupa građana u ovom parlamentu. Srpska nauka je u to vreme bila pod jakim austrijskim uticajem, pa su naučnici, pod vladavinom austrofila Milana Obrenovića, bili prisiljeni da pišu po nalogu austrijske istoriografske škole falsifikata, koja se u ono vreme borila protiv tzv. srpskih romantičara, a sa pozicija u to vreme popularnog tzv. kritičkog istoriografskog pozitivizma. Kakva je u to vreme bila tzv. kritička škola, koja je suzbijala rad srpskih tzv. romantičara u istoriografiji, odnosno srpskih tradicionalista? Istina je nametana dokumentarnim falsifikatima. Naime, svete rimokatoličko-austrijsko-vatikanske pseudoarhivske dokumentarne laži stvarale su virtuelnu istoriju balkanskih prostora i istoriju novih nacionalnih identiteta, npr. Bošnjaka, preko pravoslavnih hrišćana bogumila, pa tako i novi rimokatolički verski nacion Hrvata na srpskim prostorima. Poznato je da su ozbiljni istoričari, kao Francuzi Mišle i Mišjels isticali skrivenu austrijsko-vatikansku istoriju, pa istorija habzburgovaca, kako ističe Mišjels, krunisanih inkvizitora, nije davala dovoljno podataka da se u punoj meri spozna. Tako su austrijski pozitivisti stvarali krivotvorene knjige, i to preko tzv. kritičke istoriografije dokumentarnih falsifikata. Nažalost, tadašnji srpski akademici su u određenom broju naseli na takve bečke falsifikate. Oni kandidati za zvanje akademika koji su se suprotstavljali takvim naturenim, tobožnjim istorijskim istinama, nikada nisu uspeli u svojim nastojanjima. Karakterističan je slučaj Srbina iz Boke Kotorske Riste Kovačića, inače, člana Srpskog učenog društva, koji zbog svojih ozbiljnih naučnih istraživanja nikada nije postao član Srpske kraljevske akademije, koja je u to vreme bila pod dominacijom austrofilskih ''naprednjaka''. Njegova egzaktna naučna istraživanja nisu se svidela tadašnjim akademicima. Naime, septembra 1884. godine, u italijanskoj pokrajini Molize, u kojoj je živela kolonija pred Turcima izbeglih smederevskih Srba, vredno je istraživao Kovačić, kao član Srpskog učenog društva. On je rezultate svojih arhivskih i bibliotekarskih istraživanja, kao i istraživanja metodom danas moderne "orao histori", objavio u Glasniku Srpskog učenog društva iz 1885. godine. Srpsko učeno društvo je prethodno bilo obećalo materijalnu potporu kojom bi se pomoglo očuvanje i razvijanje srpske nacionalne svesti u napuljskoj provinciji. Godine 1886. je osnovana Srpska kraljevska akademija, dok je Društvo, dotrajavajući još nekoliko godina, paralelno, tek 1892. godine pripojeno Akademiji. Međutim, samo osam članova Društva su postali akademici, među kojima nije bio Risto Kovačić, pa ni sam predsednik Društva Jovanović. Insistirajući na tzv. naučnom pozitivizmu, kako je zapazila slavista Vera Stanisavljević, a odbacujući ranije pristupe kao romantičarske i nenaučne, Akademija nije smatrala da je Kovačićev poduhvat dostojan njene nove pozitivističke misije, pa je potom zamrlo interesovanje Srbije za Srbe, samim tim i za samog Kovačića, koji je vremenom potpuno zaboravljen kao istaknuti naučnik. Pošto je Srbija zaboravila svoje zemljake, Rimska kurija je iskoristila srpsku pasivnost, pa je italijanske Smederevce prvo pokatoličila, a potom prevela u Hrvate. Propaganda velikog hrvatstva, pod skutima Vatikana i habzburške Austrije, ubedila je naučne krugove u Evropi, pa tako i u Srbiji, da su molizejski Srbi, u stvari, Hrvati. Pod uticajem takvih jakih antisrpskih ideja, u nauku je sve više prodirala teza da je Srbima, kao nacionalni identitet, svojstveno samo pravoslavlje, dok su rimokatolički Srbi sve više ubeđivani da oni nisu Srbi, već rimokatolici Hrvati. Kovačićev primer je samo dobra ilustracija kako je određeni strani ideološki i politički kurs negativno uticao na srpsku nauku, pa tako i na naučnu delatnost u Akademiji u to vreme. Promenom ideološko-političke klime u Srbiji, dolaskom Karađorđevića, 1903. godine, i time izazvanog zaokreta cezaro-papističke Austrije ka liberalnoj Francuskoj, srpski delatnici u nauci počinju nastupati s izraženih srpsko-nacionalnih, potom jugoslovenskih pozicija, u skladu s ideologijom francuskih liberala, odnosno masonerije, koja je imala u to vreme pozitivan uticaj u srpskom društvu, potom u Kraljevini Jugoslaviji. Između dva svetska rata, Srpska kraljevska akademija još uvek nije bila istraživačka ustanova u savremenom značenju te reči, jer nije raspolagala institutima u kojima bi radili stalno zaposleni naučnici. U Brozovoj Jugoslaviji, Srpska kraljevska akademija, u skladu s novim republikanskim i komunističkim poretkom, zakonom od 30. juna 1947. godine promenila je ime u Srpska akademija nauka. Monarhistički termin je izbačen. Mnogima iz intelektualnog miljea poznato je u kakvim teškim političkim uslovima cenzure su morali raditi akademici od 1945. do 1989. godine. Krajem 80-ih godina, konačno se SANU oslobodila tutorstva komunista i socijalrealističke ideologije i politike i progovorila jezikom neophodne nacionalne zaštite srpskog naroda i zaštite tada postojeće jugoslovenske države. Zbog otkrivanja istine, preko Memoranduma SANU, o teškom i ponižavajućem političkom i ekonomskom položaju srpskog naroda, napad na akademike je bio žestok, pošto je govorio jezikom istine i potisnute pravde za srpski narod. Tzv. nacionalno krilo Srpske akademije globalno je progonjeno i satanizirano za tzv. veliko srpstvo, preko optužbi u montiranim procesima Slobodanu Miloševiću i, danas, dr Vojislavu Šešelju, Radovanu Karadžiću i drugim zatočenim Srbima. Akademici humanističkih nauka su nedovršenim memorandumom samo pokušali konačno formulisati srpski nacionalni program, koji, nažalost, u ovoj državi ni do danas ne postoji. Dovoljno je samo podsetiti se vremena kada taj najbrojniji, prokazani narod nije imao svoju teritorijalnu jedinicu, dok su nove instant-nacije već imale oformljene republike, države na srpskoj teritoriji. S druge strane, narodu u samoj Srbiji nametnute su dve pokrajine sa secesionističkim rukovodstvom, koje su uvek glasale protiv svoje matične republike. Najbrojniji jugoslovenski narod je uvek imao minus jedan glas. Takve i slične istine su bile deo teksta Memoranduma akademika. Od kraja 80-ih godina prošlog veka, konačno se mogao čuti glas akademika egzaktnih naučnika, koji su od neoliberala sve više dobijali etiketu nacionalističkih, režimskih, miloševićevskih akademika. Najvažnije je to što se konačno, bez cenzure i pritisaka, egzaktna naučna istina mogla predočiti srpskoj, jugoslovenskoj i svetskoj naučnoj javnosti. Konačno su akademici Milorad Ekmečić, Slavko Gavrilović i Vasilije Krestić mogli nesmetano progovoriti o mitologiji hrvatstva, podržavajući time i nas mlađe koji smo kritički pisali o virtuelnoj naciji hrvatstva, inače tabuiziranoj temi za mnoge istoričare. U to vreme su se pojavila kapitalna dela i nove misli nacionalnih istoričara, akademika, neprevaziđenog Radovana Samardžića, Čedomira Popova, neumornog borca protiv vojvođanskih autonomaša, pokojnih Dejana Medakovića i Mihajla Markovića, naučno dominantnog pravnika prof. Koste Čavoškog, inače, doslednog borca protiv tiranije Haškog tribunala nad srpskim sužnjima. Godinama je činjena nepravda prema velikom srpskom istoričaru i profesoru dr Dragoljubu Živojinoviću, koji je tek u poznim godinama života, pre godinu-dve, stekao uzvišenu titulu akademika, iako je autor više od 30 monumentalnih studija i monografija. Zar prof. dr Branko Petranović… izvinjavam se… koji je stvorio svoju istoriografsku školu, preko svojih postdiplomaca, nije zaslužio da za života postane akademik? Pri tom je prof. Petranović napisao 50-ak studija i monografija i preko 80 članaka, kritika i polemika. S druge strane, naučnicima Instituta društvenih nauka u potpunosti je onemogućen pristup zvanju akademika. Zar egzaktni naučni rezultati pojedinih institutskih naučnika nisu dovoljni za zvanje akademika? Zato ovde, u ovom uzvišenom domu, postavljam javno pitanje – da li je samo izuzetan naučni domet bitan za zvanje akademika ili se radi o drugim, nama nevidljivim, preporukama? Naučnika izvan Akademije muči izvesna tajnovitost od odabiranja budućih članova Akademije. Po naučnim kuloarima mogu se čuti priče da nije uvek presudan izuzetni naučni kvalitet kandidata, već da, uz određeni kvalitet kandidata, odlučuje njegova ideološka i politička opredeljenost, odnosno moralno-politička podobnost, kazano nekadašnjim komunističkim vokabularom. Po mom mišljenju, manji uticaj ideologije i politike jačaće demokratičnost i pravičnost kod izbora kandidata za akademike, ali će smanjivati zatvorenost i tajnovitost te ustanove. S vremena na vreme, srpska intelektualna javnost se iznenadi izborom kandidata, koji je vrlo daleko i od nauke i od umetnosti, ali koji ima izražene estradne kvalitete. Na kraju, da istaknem da sam amandmanom predložio uvođenje novog člana 2a, u kome ističem da se SANU mora osloboditi ideologije i politike, odnosno permanentnog, presudnog uticaja ideoloških internacionala, kako bi mogla slobodno delovati, u skladu s kanonima humanističke nauke. Hvala.
Dvanaest minuta i 45 sekundi. Reč ima gospođica Nataša Vučković.
Poštovani gospodine potpredsedniče, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nesumnjiv je značaj teme o kojoj danas razgovaramo, o pitanju unapređenja nauke, poboljšanju uslova za naučni rad, unapređenju inovacija. Iako su svi poslanici koji su danas govorili o ovim pitanjima govorili o značaju ovih tema, ne mogu da se otmem utisku da je u našoj javnosti nedovoljna pažnja posvećena ovom pitanju, jednako kao i kad smo razgovarali o Zakonu o kulturi, Zakonu o obrazovanju. Mislim da treba u našoj javnosti, našim medijima, da podstaknemo da se mnogo veća pažnja posveti ovim pitanjima, jer su to danas globalno najvažnija pitanja. I pitanje obrazovanja i pitanje nauke jednako su važna kao i pitanje ekonomskog razvoja ili konkurentnosti naše nacionalne ekonomije. Te su teme još važnije u Srbiji, zbog toga što je tokom 90-ih godina došlo do potpune devastacije i u obrazovanju, i u kulturi, i u nauci i danas, kad god vidimo da se ulaže bilo kakav napor u unapređenje stanja u tim oblastima, vidimo da se nailazi na strahovite probleme, na velike posledice nazadovanja i na nepostojanje značajne, odlučujuće podrške u društvu za unapređenje stanja u ovim oblastima. Demokratska stranka je uvek u prvi plan svojih političkih programa, od 90-te do danas, stavljala pitanje obrazovanja i nauke. Kada smo poslednji put radili jedan od predizbornih programa, program za bolji život, Srbija kao društvo znanja bila je posebna odrednica, kojoj je data velika pažnja. Veliko mi je zadovoljstvo što danas vidim da je i u ovim predlozima zakona koji se nama predlažu danas u Skupštini, upravo, politički program za koji se zalažemo već godinama i nalazi svoje mesto. Želim da govorim o ova tri zakona – o naučnoistraživačkoj delatnosti, o inovacionoj delatnosti i delimično o zakonu o SANU, i da istaknem nekoliko elemenata koji su, na osnovu Strategije o razvoju nauke, ugrađeni i u ove zakone, a koji predstavljaju osnovu politike za razvoj nauke u Srbiji. Pre svega, radi se o jednom vidljivom ugrađenom principu međusektorske saradnje, koju smatram strašno važnom za pitanja razvoja nauke. Razvoj nauke se ne tiče samo naučnih instituta, tiče se čitavog društva, tiče se obrazovanja, tiče se zdravlja. Primena nauke je i u zdravstvenoj politici, ali i u oblasti ekonomije. Međusektorska saradnja između Ministarstva zdravlja i Ministarstva ekonomije, ministarstva koja se bave pitanjima razvoja nacionalnog i investicionog plana itd., veoma je važna. Strategija o naučnom razvoju se upravo bazira na toj međusektorskoj saradnji. U tom smislu, želim da pozdravim ideju o Centru za popularizaciju, odnosno promociju nauke. Mislim da su svi poslanici koji su o tome danas govorili, govorili pozitivno, na neki način ohrabreni da se neka iskustva iz razvijenog sveta, koje su neki od nas imali prilike da vide, prenose u Srbiju. Ono što je, takođe, jedan od elemenata koji je ključan za naučnu politiku u Srbiji, jeste povezivanje nauke s privredom. To je princip na kome insistira i zakon o inovacionim delatnostima. Mislim da je on ključan kako za razvoj Srbije, tako i za povećanje konkurentnosti njenih proizvoda na stranim tržištima. Ono što je pitanje, to je – da li je naša privreda, sa strukturom kakvu danas ima, spremna da prihvati, zainteresovana da prihvati znanje koje može da joj pruži naša ili inostrana nauka? Mislim da ćemo se složiti da nije i da moramo da razvijamo te kapacitete u samoj privredi, kako bi nauka i privreda realno mogli da budu povezani. I na strani nauke i na strani privrede, posebno, malih i srednjih preduzeća, vidim prostor za intenzivan međusektorski rad, da unapredimo mogućnosti tih kapaciteta. Ono što je jako važno, mislim da moramo podsticati kulturu inovacije i zakon o inovacionoj delatnosti to upravo omogućava, između ostalog, time što usvaja kriterijume Svetske banke i primenjuje neke principe koji slede iz SSP-a. Osnivanja fondova je od velike važnosti u ovoj sferi. Ono što mi se čini veoma važnim je da sama strategija, ali i zakon o naučnoistraživačkoj delatnosti, podstiču ono što u Srbiji, čini mi se, nikad ne postoji u dovoljnoj meri. To su, saradnja, partnerstvo, zajednički rad na projektima, prosto, udruživanje. Danas smo više puta imali priliku da čujemo, znamo, uostalom, kolika su mala budžetska izlaganja u nauku. Naši resursi jesu krajnje ograničeni, zato je od velike važnosti da ih najbolje i na najefikasniji način koristimo. U Srbiji, čini mi se, ne postoji dovoljna kultura partnerstva, i u tom smislu je važno da ovaj zakon podstiče ta iskustva zemalja koje su najrazvijenije u oblasti nauke. Prosto, u našoj nauci, svi to dobro znamo, vrlo je prisutna usitnjenost, odnosno partikularizacija u projektima. Veliki broj projekata su međusobno, čak, slični i postoji mogućnost za neki komplementarni rad. Zbog te usitnjenosti, dobijaju nedovoljno sredstava, pa rezultati takvih projekata nisu dovoljno relevantni, upravo iz razloga što su strahovito usitnjeni, umesto da su fokusirani na ostvarivanje većih rezultata, samim tim, na bolju primenjivost kako u privredi, tako i u drugim oblastima Ono što mi se čini vrlo važnim jeste da zakon o naučnoistraživačkoj delatnosti nameće potrebu promene u kulturi ponašanja. Dosta smo dugo svedoci da se kod nas kaže – bavi se naukom, bavi se tim i tim pitanjem. To je vrlo važno, naravno, kada se bavite naukom, a ne postižete rezultate odjednom. Ali, ono što je, takođe, važno, to je da budemo orijentisani na postizanje rezultata. Postizanje rezultata je danas vrlo bitno i svet danas funkcioniše na osnovu rezultata koji se proizvedu. Ne treba praviti grešku i nauku podrediti isključivo praktičnoj isključivo, jer uvek postoji pitanje da li svi naučni rezultati, naučna dostignuća, mogu biti u ovom trenutku primenjeni. Ono što je od ključne važnosti, to je da shvatimo tu orijentisanost prema rezultatima kao vrlo važno pitanje. Htela bih tu da naglasim još jednu stvar koja mi se čini nedovoljno dobro shvaćenom. Na primer, i u društvenim naukama i u istraživanjima koja se bave društvenim naukama, a to je ta neophodnost povezivanja sa svetom, odnosno objavljivanje u stranim časopisima, objavljivanje rezultata istraživanja i radova na stranim jezicima, nekako kao da se libimo da to radimo u većoj meri, a to je ono što čini da nauka korespondira i komunicira sa svetom i naučnicima u svetu. Naravno, ništa ne dobijamo ako veliki broj naučnika potpiše jedan isti rad na kojem, realno, nisu učestvovali. To samo stvara različite vrste monopola u vrednovanju nauke i u stvaranju privatizacije u proceni relevantnosti pojedinih istraživanja. Vrlo je važno ono što je istaknuto ovom politikom u razvoju nauke, a to je povratak mladih naučnika ili naučnika koji su već duže vreme s boravištem u inostranstvu. Vrlo je važno razumeti njihove potrebe, s tim što u tretmanu povratnika naučnika ne praviti nešto što bi moglo biti diskriminacija u odnosu na naučnike koji su svih ovih godina ostali u Srbiji. Kad sam već spomenula promenu kulture ponašanja, mislim da je ona vrlo važna i s još jedne tačke gledišta, a to je da je neophodno stvaranje ravnoteže u istraživanju prošlosti, s jedne strane, i traženja rešenja za budućnost. Želela bih ovde da ukažem na jednu, čini mi se, aktivnost kojom se nedovoljno bavi naš SANU, a to je, na primer, područje jezika. Kada govorimo o nauci, samim tim o SANU, mislim da smo svi svedoci da je srpski jezik danas u velikoj opasnosti, upravo zato što se nedovoljno prati razvoj pojedinih oblasti u nauci, u ekonomiji itd. Ono što bi trebalo da radi svaka akademija jeste obogaćivanje jezika, određivanje novih reči koje prate razvoj u drugim oblastima. To rade mnoge akademije u svetu, da ne pominjem sada nijednu posebno, ali je to vrlo važna stvar, jer to omogućuje kvalitetnu komunikaciju. Nauka doprinosi da ne budemo izolovani, da se borimo protiv svake vrste provincijalnosti, neznanja i nerazvijenosti. Vrlo zdušno podržavam naš cilj da u vođenju politike za razvoj nauke što pre, a čula sam da je cilj 2015. godina, povećamo budžetska izdvajanja na 1%, da imamo i druge projekcije kako bi se budžetska izdvajanja povećala. Češka i Hrvatska imaju 1%, a sigurno je da i Srbija treba da ima taj procenat izdvajanja za nauku. Ono što do tada moramo da uradimo, to je da na najefiksaniji način iskoristimo sredstva, da iskoristimo resurse koje imamo. Mislim da je fokusiranje na one oblasti koje ovi zakoni determinišu kao prioritetne važno, zbog toga da bismo znali na koji način vidimo razvoj nauke u narednih nekoliko godina. Ono što je bitno, to je povećanje standarda, životnog standarda naučnika i poboljšanje uslova njihovog rada. U tom smislu, mislim da je svaki vid izdvajanja, stambenog zbrinjavanja, svaki vid pomoći da se naučna institucije razvijaju i da se gradi infrastruktura više nego dobrodošao. Moje je duboko uverenje da je politika razvoja nauke koja je ugrađena i u ovu strategiju i u ove predloge zakona dobra politika. Želela bih da se pridružim onima koji su pozdravili jučerašnje potpisivanje Sporazuma o kreditiranju naše nauke u iznosu od 200 miliona evra. Mislim da je to odlična stvar. Pri tome, čitala sam neke komentare građana, čitalaca raznih novina i medija. Pored toga što se pozdravlja zaključivanje ovog sporazuma, postoji izvesna sumnja kod mnogih, da li će dobijena sredstva biti na pravi način iskorišćena, za one ciljeve za koje su određena i planirana. Lično, verujem i u Ministarstvo nauke i u čitav tim. Imala sam prilike da se na raznim konferencijama i debatama uverim u njihovu posvećenost i entuzijazam koji posvećuju pitanju razvoja nauke i izgradnji svih ovih institucija koje su planirane Strategijom i ovim konkretnim zakonima. Namerno spominjem ove sumnje, iz razloga što svi znamo da su naučnici ljudi koji su kritični, obrazovani, dobro informisani. U njihovoj je prirodi da imaju sumnju i zato je potrebno da im damo tačne i validne, kredibilne informacije. Verujem da će to ovo ministarstvo učiniti. Hvala vam na pažnji.
Hvala, gospođice Vučković. Reč ima ministar. Izvolite.
Da razjasnim možda nekoliko elemenata o kojima je govorila gospođa Vučković. Naravno, sada kada je potpisan ovaj značajni sporazum počinju i one muke, koje su slađe, ali muke su. O tome je juče govorio predsednik Republike, o tome sam i ja govorio, a i ministarka finansija. U ovoj situaciji, mada ćemo se svi složiti da se radi o esencijalnim elementima za budućnost naše nacije, to ni na koji način nije razlog da ne budemo štedljivi i veoma praktični. Konkretno, šta to znači? Svuda gde postoji određena kvalitetna infrastruktura, unapredićemo je. Nema nikakvog razloga, kao što se, nažalost, često dešava u našoj zemlji, da se gradi i gradi, a ostavlja se nešto što je započeto; možda više nije baš sve po ukusu, pa se ostavlja da trune. Drugi aspekt je činjenica da ćemo, ako sagledamo pitanje opreme, i to će biti kvalitet više naspram onome što je urađeno i što je bilo pozitivno, a to je investicija od nekih 27 miliona evra u opremu koja je urađena iz Nacionalnog investicionog plana u periodu 2006-2008, imati ove godine, ukoliko Narodna skupština ratifikuje upravo potpisani sporazum, simultani poziv za projekte, gde će ekipe koje kandiduju projekte, delimično u skladu sa Strategijom i temama koje će biti zadate od strane Ministarstva, uz konsultacije s naučnom zajednicom, tražiti novac za sebe, ali i za opremu i eksperimente. Tako ćemo izbeći u mnogo većoj meri problem koji je toliko puta konstatovan, a to je da kada dođe malo nekih para, onda ljudi pokušavaju da se obezbede, generalno, onda se pokuša nabaviti nešto najbolje moguće i krene se u pretpostavke da će to biti korisno. Imamo već danas slučaj, zato što pedantno vodimo evidenciju te opreme, nažalost, i u ovako siromašnoj zajednici, da veoma skupi aparati ostaju neraspakovani ili, ukoliko se upotrebljavaju, stepen iskorišćenosti ne prelazi 10% do 20%. Odgovor na to je činjenica da ćemo ove godine i za predstojeći ciklus od pet godina finansiranja naučnih projekata evaluaciju praviti na ukupnom iznosu za projekat, a kada se kaže projekat, uključujući i opremu koja je potrebna da taj projekat uspe. Ta sinergija će, u tom slučaju, u samom startu biti obezbeđena, videće se koja je oprema možda poželjna, ali nije apsolutno nužna da bi se uradio konkretni projekat i koji su rezultati koji se očekuju. Pošto ćemo to uraditi simultano, radićemo na tome da se objedini svuda gde je moguće ta infrastruktura. U nano-naukama, npr., nije bilo teško doći do konsenzusa s naših šest stotina ljudi, koliko ih se u ovom momentu bavi naukom o materijalima, a oni dolaze iz raznih disciplina: hemija, fizika, matematika, biologija; mnogi ljudi, to je stvarno nešto. U izlaganju sam jutros rekao malo više o tome. To jeste skupocena oprema i vršimo, ako mogu tako da se izrazim, industrijsku procenu potreba, tako da ne kupimo više nego što treba, ali da bude dovoljno za sve. To će biti deljena infrastruktura i tu ste apsolutno u pravu. U nauci, kao i u ostatku našeg društva, nemamo dovoljno te navike da delimo, da sarađujemo, ukoliko nismo zajedno u istoj instituciji. Čak, konstatovali smo da u istom institutu, na istom fakultetu, nema tog stepena saradnje između katedre, tj. između laboratorije. Treba se boriti protiv toga, nije dobro reći – to je naš mentalitet. Konstatujemo, na primer, da jedan broj naučnika iskorišćava činjenicu da je određena oprema u njihovoj laboratoriji, pa se odjedanput pojavljuju u mnogobrojnim naučnim radovima gde se nikada pre nisupojavili, kao neka forma naplate za pristup toj i takvoj opremi. Naravno, to nije prihvatljivo. Zbog toga ćemo sistemski rešiti te stvari. Nije dovoljno apelovati, mada je nužno, na vrednosti i saradnju, nego treba nagraditi i kazniti zavisno od ponašanja i funkcionisanja koje se očekuje od takvih naučnika. Zbog toga verujem da će to pomoći, jer govorim o dosta značajnim iznosima, govorim o 50 miliona evra što se tiče opreme u sledećih nekoliko godina. Videli smo, ideja ovog prvog pokreta u finansiranju jeste da se stvari ne podele toliko da se na kraju nikakav efekat ne postiže. U tom smislu, prethodnica ovog aranžmana je bila jedna široka i duboka konsultacija s naučnom zajednicom i došlo se, primera radi, o tome sam pričao, pa neću dugo, do tih hiljadu stambenih jedinica, koje nisu jeftine, ali koje su prepoznate, i to je nešto što posle iziskuje jasne kriterijume, da vidimo ko, kako, pod kojim okolnostima može doći do te jedinice. Treba podmiriti mnoge, mnoge potrebe. I sami ste rekli, jedna od veoma važnih je da radimo na tome da se vraćaju naši naučnici iz inostranstva, a da to dovede do jačanja, a ne do razdora. To nije lako uraditi. Moramo naći pravu meru. Prava mera je da se, pre svega, potrudimo da vratimo one koji mogu da doprinesu veoma brzo, time što će dovesti nove fondove, nove mogućnosti, nove institucije i nove investitore. Sigurno nije lako, ali s ovom strategijom, s ovim zakonima, s ovim aranžmanom i onim što dolazi, mislim da to danas nisam rekao, pa bih hteo da napomenem, kroz ove napore da se uspostavi prvi aranžman ovog tipa s Evropskom investicionom bankom, to se može. Upravo smo s ekipama iz te banke, koje su nas posetile, razmotrili i videli da je Srbija jedina u regionu koja je pokazala tu odvažnost i viziju da već sada, usred ove krize, krene u ovakav aranžman. To je više bilo pitanje nešto razvijenijih zemalja. To se čulo i pročulo. Jer, Evropska investiciona banka jeste banka Evrope, ta banka je formirana istoga dana kada i Evropa. Evropska investiciona banka je banka Evrope i ona je, uzgred budi rečeno, osam puta veća od Svetske banke i deset puta veća od Evropske banke za obnovu i razvoj. Tek da imamo svi zajedno koordinate, radi se o centralnoj finansijskoj instituciji u svetu, koja je veća nego sve druge međunarodne finansijske institucije zajedno, s izuzetkom MMF-a, koji je druga stvar. Evropska komisija, konstatujući jasne ideje Srbije, rešenost, odobrila je već 25 miliona evra donacija ovog puta, koje će biti upotrebljene za infrastrukturu u visokoobrazovanim institucijama, s jasnim ciljem, a to je da naši studenti budu bolje pripremljeni za tržište rada. Dobili smo za sprovođenje ovog kredita 650.000 evra dodatne donacije, koja će finansirati ekipe, a samim tim nećemo morati da zaposlimo činovnike, da se na jedan inženjersko-ekonomsko-finansijski način i u skladu sa zakonom sprovede ova velika investicija. Napokon, uveliko razgovaramo s Bankom za razvoj Saveta Evrope i na bazi svega ovoga očekuje nas sastanak i pregovori s desetinama velikih tehnoloških firmi u svetu. Stoga sam uveren, ono što je i predsednik Republike juče rekao, a to je očekivanih 400 do 500 miliona evra investicija u infrastrukturu, sada i zahvaljujući, nadam se, brzoj ratifikaciji u ovom domu upravo potpisanog sporazuma, da će to biti realnost u sledećih pet godina. Apsolutno ste u pravu, transparentnost u upotrebi, jasnoća u tome ko dobija šta za šta, pod kojim uslovima. Istovremeno, tražićemo sufinansiranje, jer nije dovoljno reći – obezbedite mi. Toliko toga u Srbiji, pogledajmo infrastrukturu oko nas, od hale Pionir, pre neki dan, sport, nauka, izgradimo, a ne održavamo; napravi se i posle toga trune. Mi još nemamo tu naviku da, kada idemo u investicioni poduhvat, dobro budžetiramo za tekuće održavanje i za amortizaciju. Amortizacija je pojam koji se pojavljuje samo kratko, 50-ih, 60-ih godina, za vreme tadašnje Jugoslavije, uključujući naučne institucije, i onda je nestao; počelo se s amortizacijom koja se nije održavala, a ona je jedina, u finansijsko-investicionom smislu, tu da obezbedi održivost onoga što radimo. Ne kažem da ćemo uvesti ponovo amortizaciju, ali od svih institucija koje žele da budu korisnici ovakvih sredstava očekujemo da pokažu volju i da izvrše demonstraciju svojih kapaciteta, da u velikoj meri rade na tekućem održavanju ovakve infrastrukture. Ne smemo dozvoliti da nam se ponovo desi da za pet do deset godina ono što smo, uz puno sreće, obnovili i napravili bude van stroja, da ne funkcioniše zato što nema potrošnog materijala, zato što sada mora da se vrši rekonstrukcija, koja je mnogo skuplja, zato što se nije ulagalo svake godine bar malo, da bi se održalo. To su veliki izazovi, ali, kao što rekoh, mnogo je bolje da imamo ovakve probleme. Krenuli smo, biće problema, izborićemo se. Hvala.
Hvala vama. Gospodin Radiša Ilić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, početak diskusije o Predlogu zakona o oznakama geografskog porekla se ni po čemu ne može razlikovati od današnjih i jučerašnjih diskusija, nekih od pre dva, ili tri meseca, jer uvod je uvek isti. Prvo se nabroje sve evropske direktive, sve odluke Evropske komisije, sve uredbe Saveta ministra EU, označene šiframa, i to vam je putokaz ako mislite da ćete jednog lepog dana zakoračiti u EU. Jedina je mana što na tom putu ka EU nema ni daljine a ni datuma kada se konačno stiže na cilj. Do tada, Srbiji predstoje bezbrojna usklađivanja, kako bi konkretno i na osnovu ovog zakona stala u neki red. Međutim, u ovom obrazloženju Vlade, na strani 27, konstatuje se, s malom dozom razočaranosti, da još uvek nije uspostavljen dijalog između predstavnika Republike Srbije i Evropske komisije, pa se ne može ni dati ocena u potpunoj usklađenosti Nacrta zakona o oznakama geografskog porekla s evropskim zakonodavstvom. Ovde se pominje i čuveni Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, koji je za neke vrhunac proevropske politike sadašnje aktuelne vlasti, a za neke iznuđeni sporazum, zbog koga godišnje Srbija gubi preko 200 miliona evra. To je ogroman iznos za našu državu, zapustelu privredu, za državu u kojoj je svaki sedmi stanovnik, bukvalno, gladan, a 700 hiljada građana živi u krajnjoj bedi. Sada će naša država, zakon po zakon, kao što je, recimo. i ovaj Predlog zakona o oznakama geografskog porekla, doterivati po evropskim kalupima, ne mareći za štetu koja je, upravo zbog primene Trgovinskog sporazuma, sve veća i veća. Sada dolazimo i dopoljoprivrednih proizvoda, koji su, delom, razlog donošenja ovog zakona. Na stranu što su, otvaranjem srpskih granica, na naše tržište ušli znatno jeftiniji poljoprivredni i drugi proizvodi, sa svojim zvučnim imenima, brendom i svojim oznakama geografskog porekla. Problem je što su osvojili naše tržište, a svoje su zatvorili za naše proizvode. Čast izuzecima koji su se kroz iglene uši probili do zapadnog tržišta. Naši brendovi, naši proizvodi s oznakama geografskog porekla, ako nisu pronašli svoje mesto na domaćem tržištu, mogu poslužiti njihovim vlasnicima samo da se s njima na domaćem tržištu slikaju za uspomenu i dugo sećanje. Stiče se utisak, na osnovu nekih činjenica iz bliske prošlosti, da je naša država po pitanju zaštite i očuvanje imena domaćih proizvoda nekako kasnila. Primedbe koje su tokom današnjeg dana izneli poslanici SRS-a, pominjući ajvar, prepečenicu, šljivovicu, pršutu, imale su svoj smisao, pošto nas je i sam ministar obavestio da je zaista bilo pokušaja krađe, odnosno prisvajanja imena i dobijanja žiga za pojedine vrste proizvoda s naših prostora. Ubuduće bi trebalo oštrije reagovati u slučaju da neko pokuša da, slikovito rečeno, potkrada ono što pripada Srbiji i njenom podneblju. Ova činjenica govori i o moralu onih koji misle da imaju pravo da svojataju tuđe, da prave vino od srpskog grožđa, pa da falsifikuju zemlju porekla i prikazuju ga kao svoje, ili, kao što ste sami rekli, pokušaj otimanja brenda leskovačkog ajvara od strane Slovenaca, da ne spominjem Švajcarce i srpsku šljivovicu i mnoge druge primere koji su se danas čuli u Narodnoj skupštini. SRS je na ovaj predlog zakona podnela nekoliko amandmana, ali, bez obzira na to da li će se usvojiti, zakon će pretrpeti još neko usklađivanje u narednih pet godina. U zakonu postoje neki članovi koji se zaista moraju promeniti, jer ne zaboravimo da su ovo bukvalni prevodi, da neki pojmovi mogu da promene smisao čitavog člana. Recimo, u čl. 29, 43 i možda još nekim, reč ''pretvaranje'' zvuči ipak neprikladno za tekst jednog zakona, kao da se radi o mađioničaru koji će nešto da pretvara. Predložili smo amandmanom prikladniju reč – ''zamena''. Pojam ''razgledaju'' u 12. članu; ispada da su registri, po predlagaču, slike i eksponati koji se razgledaju od zainteresovanih lica. Smatramo da su to ipak dokumenti u koje treba izvršiti uvid i da će se to ovakvim načinom, jasno i precizno, zakonski formulisati. Zatim, reč ''poznatost'' u članu 8, da ne nabrajam neke druge pojmove i članove zakona. Predlagač bi morao ubuduće, ne samo u ovom slučaju, već i kada bude predlagao i druge zakone Narodnoj skupštini na usvajanje, da tekst predloga očisti od reči koje unose zabunu, nepoznanicu ili su neprikladne za zakon jedne države. U analizi efekta zakona, u tački 7), priznaje se da predloženi zakon nema direktni uticaj na pojavu novih privrednih subjekata, ali za utehu je da će se obezbediti zaštita oznake geografskog porekla na nivou EU. Međutim, nije dovoljno posedovati samo oznaku geografskog porekla. U prilogu ste nam dostavili spisak domaćih lica koja imaju oznaku geografskog porekla i po njemu možemo da vidimo da se u 37 domaćih oznaka, čak 29 oznaka odnosi na poljoprivredne proizvode. O onoj drugoj barijeri, kontroli kvaliteta za ulazak naših proizvoda na tržište EU, malo se govori, jer EU dobro zna kako da naše proizvode, prvenstveno poljoprivredne, jer to uglavnom i imamo, zadrži na granici, zahtevajući ispunjenje navodnih graničnih vrednosti za pesticide, druge hemikalije, aditive u poljoprivrednim proizvodima, ili će tražiti da budu ispunjeni uslovi o veličini i obliku voća i povrća itd. Na drugoj strani, proizvodi sa zaštićenim oznakama geografskog porekla iz EU preplavljuju naše tržište u ogromnim količinima, poljoprivredni proizvodi koji su dobijeni, sve više, od genetski modifikovanih sorti. Ti proizvodi, na prvi pogled, privlače kupca svojom veličinom, pravilnim oblikom, bojom, ali u sebi kriju genetsku bombu, koja će svoje lice pokazati tek za nekoliko narednih generacija. Zato se Zapad masovno okreće zdravoj hrani, jer su im mlade generacije ozbiljno ugrožene konzumiranjem takve nezdrave hrane, koja je, takođe, imala oznake geografskog porekla. Međutim, taj lanac zapadnjačke industrijske proizvodnje ne može tek tako da se prekine, jer je u taj proces proizvodnje uložen veliki novac. Zato smo mi i zemlje koje su slične Srbiji izuzetno pogodno tlo da se plasiraju takvi proizvodi, koji će biti jeftiniji, a samim tim i dostupniji kupcima. Hvala.
Od vremena Poslaničke grupe, osam minuta. Reč ima gospodin Srđan Milivojević.
Poštovani gospodine predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, ako posmatramo nauku kao jedinstvo otkrića i dokaza, metoda sistema istraživanja i izlaganja, shvatićemo da je nauka generator progresa svakog društva. Onaj ko ne shvata značaj nauke u 21. veku, onaj ko kritikuje ovaj zakon, drži u ruci istu onu baklju kojom je potpaljena lomača Đordana Bruna. Svako ko kritikuje 200 miliona evra koje će Srbija dobiti i investirati u nauku i naučni razvoj, kritikuje progres ovog društva. Ima ljudi koji su protivnici knjiga i takvih ljudi je bilo uvek kroz istoriju. Loše je kada protivnici knjiga dođu u poziciju da kritikuju zakon. Protivnici knjiga najčešće svoje znanje i svoj autoritet ne crpe iz knjiga, već iz knjižice, ali partijske. Kada partijska knjižica bude suprotstavljena knjizi, onda imamo situaciju, kada takva stranka dođe u poziciju da odlučuje o nauci u Srbiji, da jedinu investiciju koju vidi, kada je reč o nauci, jeste investicija u katanac, koji se stavlja na brave fakulteta, naučnih instituta i institucija. Loše je kada ti ljudi kritikuju ovakav zakon, kadkritikuju investiranje u nauku. Onda možemo reći da im temelji jesu klimavi i da oni prave klimavu zgradu. Možda zidovi te zgrade pucaju od čvrstine, ali takva zgrada je loša zgrada. Kada govorimo o nauci kao generatoru progresa jednog društva, s razlogom se moramo zapitati koliki je doprinos srpske nauke ljudskoj civilizaciji. Moramo se zapitati kako bi danas izgledao svet da prometejske vatre nisu pretočene u električnu energiju, naizmeničnu struju koju je svetu darivao Tesla. Kako bi svet izgledao bez Ruđera Boškovića, bez Milutina Milankovića, bez Mihajla Pupina, Josifa Pančića? Da završim ovo svoje izlaganje jednim slikovitim poređenjem. Bilo je u ljudskoj civilizaciji pokušaja da se zaustavi progres, da se zaustavi nauka. Bilo je pokušaja da se iza lažnog autoriteta inkvizicije zadre u naučna dostignuća, da se zaustavi točak istorije, da se zaustavi točak civilizacijskog napretka. Bilo je u ljudskoj istoriji, kad je dobri Bog stvarao zemlju, dve pećine je stvorio. U jednoj pećini, neki čovek, u ono vreme, nađe dijamante, i kaže, lepi su dijamanti i lepa je ova pećina i mi ćemo ovde da živimo. Dovede svoje pleme u pećinu i onda kaza – a možda će i drugi ljudi da vide lepotu naše pećine, pa navališe veliku stenu na ulaz u pećinu i tako, zadovoljni sami sobom, slikaše neke slike, uživaše u lepoti svojih dijamanata i smejaše se pustoći druge pećine koja se nalazila u neposrednom susedstvu. Onda, jedne noći, svetlost Vitlejemske zvezde obasja tu pećinu, i danas svi znaju za Vitlejemsku pećinu, a niko ne zna za pećinu koja dan-danas egzistira tamo gde je navaljen taj kamen; ti ljudi žive u njoj, bez želje da unaprede svoja saznanja, svoj život i da prihvate civilizacijske tekovine. Ima ljudi koji i dan-danas veruju da je svet ravna ploča, imaju svoje udruženje. Oni ne umiru ništa srećniji ili nesrećniji od nas koji znamo i verujemo da je svet, da je Planeta okrugla, da pripada nauci, da ta nauka ima svoje mesto na toj planeti. Mi koji budemo glasali u danu za glasanje za ovaj zakon, takođe, držimo jednu baklju u svojoj ruci. Građani Srbije, to je ona baklja koja pali evropski svetionik, koju je palio dr Zoran Đinđić, i taj svetionik ćemo slediti ovakvim zakonom i razgorevati taj plamen na tom svetioniku. Zahvaljujem vam za kredit od 200 miliona evra koji će ući u Srbiju.
Hvala, gospodine Milivojeviću. Reč ima gospodin Vladan Jeremić.
Samo da na početku konstatujem da je, nažalost, i broj kolega prisutnih poslanika, koji su zainteresovani za ovu temu, otprilike srazmeran procentu visokoobrazovanih ljudi u Srbiji danas. To je slika koja izaziva zabrinutost. Ako se složimo da su selekcija, prilagođavanje, komercijalizacija i efikasno korišćenje znanja preduslovi održivog ekonomskog razvoja zemlje i ekonomskog rasta, kao i kontinuiranog poboljšanja životnog standarda stanovnika, onda moramo da prihvatimo činjenicu da u tom savremenom svetu svaki pojedinac mora biti sposoban da upotrebi svoje znanje, da ga unapredi, da selektuje ono što je bitno u datom kontekstu i da razume ono što je naučeno, tako da može da se prilagodi zahtevima sve bržih promena. Otuda je osnovna tendencija da se obrazovni proces, umesto uobičajenog prenošenja činjenica, usmeri, pre svega, ka razumevanju naučenog. Štaviše, ono što mora biti primenjivo u praksi, zapravo je taj razvoj tehnologije i nauke, u kome su danas promene vrlo česte, znanje brže zastareva nego ranije. Za razvoj društva, ključnu ulogu ima upravo obrazovni sistem i naučnoistraživačka delatnost i oni zavise od odgovarajuće reakcije drugih društvenih sistema, kao i tehnološkog razvoja. S druge strane, mora se uvažiti činjenica da obrazovanje i nauka nisu izdvojeni sistemi i da se ne mogu nezavisno od društva u celini razvijati. Upravo zbog toga i razvoj tog tzv. savremenog društva i znanja nije samo u domenu obrazovnog sistema, već zavisi i od te međusobne povezanosti i usklađenosti različitih parametara. Dame i gospodo narodni poslanici, za ostvarivanje ciljeva potrebna je znatno veća koordinacija rada, uzajamna saradnja, a o tome je već bilo reči, različitih nadležnih državnih institucija, pre svega, ministarstava za nauku i obrazovanje, za rad i zapošljavanje, socijalna pitanja, regionalni razvoj itd., kao i svih drugih relevantnih nacionalnih institucija. Ništa manje nije važna ni uloga informacionih tehnologija, koje su postale neophodan uslov za uspeh pojedinca u društvu i na tržištu, kao i država u ukupnom razvoju. Ono što se tokom nekih izlaganja danas postavilo kao izuzetno važno pitanje jeste pitanje finansiranja obrazovanja i nauke i mi u SRS-u smatramo to jednim od krucijalnih pitanja u svim budućim planovima, strategijama ili kako god da ih nazovemo. Prilično je nejasno na koji će se način ostvariti povećanje ulaganja i u kom obimu, kada to ne podrazumeva dodatno, primera radi, i kreditno zaduživanje. Ono što sam do sada mogao da primetim, to je, pre svega, vaše pozivanje na određene međunarodne dokumente, tzv. lisabonske deklaracije, o dostizanju 3% BDP-a za istraživanje i razvoj, na preporuke UNESKO-a, za povećanje i ulaganje u obrazovanje 6%. Znamo svi kakav odnos imamo kada je o Srbiji reč. Neophodno je, pre svega, bolje praćenje, odnosno analiza ulaganja, počev od nekakvog mikronivoa, da bi se pokazali efekti odnosa rashoda i BDP-a.Konkretno, smatramo da je potrebna promena finansiranja naučnoistraživačke delatnosti, naročito u pogledu stimulisanja, odnosno ulaganja industrije i privatnog sektora. Ministarstvo, odnosno država bi morala decidno da se izjasni o tome da li je to dugoročan prioritet, smatram da bi tako trebalo da bude, kao što je neophodno da se donesu adekvatni zakonski propisi o stimulisanju ulaganja industrije, privatnog sektora u naučno-istraživački rad, određene poreske olakšice, kao jedne od mera, itd. Moraju se predvideti i druge mere, na primer, korišćenje patenata, pravo na zapošljavanje najboljih naučnika na konkretnim projektima za potrebe finansijera itd. Postojeći način finansiranja naučnoistraživačke delatnosti iz budžeta, prema kome se određena novčana sredstva, koja, nažalost, nisu velika, daju isključivo naučnoistraživačkim organizacijama koje su registrovane u Ministarstvu nauke i u slučaju da ispunjavaju definisane uslove, u određenoj meri ograničava rad samih organizacija. Naročito je tu problem prisutan kod pojedinaca, odnosno ljudi koji se pojedinačno bave ovim poslom. To, praktično, znači da je nemoguće dobiti određena sredstva iz budžeta za te samostalne istraživačke projekte, dakle, jednog ili grupe istraživača, kao i onih istraživača koji rade u privatnim institucijama visokog obrazovanja i koji samostalno žele da realizuju određeno istraživanje, osim na konkursima, koji se organizuju sporadično. Neophodno je predvideti i ovu problematiku, odnosno omogućiti druge načine raspodele budžetskih sredstava. Siguran sam da se svi slažemo da je ono što je neosporno kada je reč o investiranju,svakako, nauka i obrazovanje. Na kraju, plan ili strategija za rešavanje postojećeg stanja, koje, ponavljam, nije zadovoljavajuće, morao bi biti osmišljeniji i precizniji, kako bi država Srbija krenula u ostvarivanje ciljeva razvoja. Ovako imamo svega 6% visokoobrazovanih o čijem znanju, i pre, a, nažalost, i posle belog šengena, za najveći broj njih, i dalje brigu vode druge države, a ne Srbija. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je sedam minuta i 10 sekundi od vremena Poslaničke grupe. Reč ima gospodin Srboljub Živanović. Preostalo vreme je 25 i po minuta.
Hvala, gospodine predsedavajući. Na samom početku, moram reći, prethodni govornik iz DS-a, ne mogu tačno da znam iz koje pećine je došao, ali mogu da znam gde ja ta baklja koja je gorela 5. oktobra, gde se nalazila i gde je gorela. Ali, dobro, to nije predmet ove diskusije. Prvo, plašim se da dugo godina neće u Srbiji doći do primenjene tehnologije. Kada kažem – primenjene tehnologije, mislim na tehnologiju koja će se primenjivati dugo vremena od onih drugih, preko, koji nam nude i tehnologiju i opremu. U prepodnevnoj diskusiji sam govorio o ovih deset godina u kojima je došlo do uništenja i privrede i ekonomije. Ako se osvrnemo na hemijsku industriju i na hemijske gigante, a to je ''Viskoza'' Hemijske industrije "Zorka" iz Šapca, "14. oktobar", metalska industrija, MIN Niš, ako pomenemo Elektronsku industriju u Nišu, "Slobodu" Čačak,postavljam pitanje – na koji način ćemo koristiti ovih 200 miliona evra koje ćemo dobiti? Dobićemo taj kredit, da li će biti fiksna ili promenljiva kamata, verovatno ćete se dogovoriti, ali pitam se kako ćemo iz pepela početi da, kako vi rekoste, stvorimo, tj. da za 5-6 godina postanemo istraživačka velesila? Gospodine ministre, mi opremu za proizvodnju mleka možemo da napravimo, sposobni smo, ali vas pitam – ono što proizvodi mleko, a to je krava,taj proces mora da traje 3-4 godine? Prema tome, ovo što vi rekoste, sumnjam da ćemo uspeti da se revitalizujemo za ovo vreme. Najviše bih to želeo, možda više nego vi. Vi ste prošli, verovatno, centre Rusije, Poljske, Francuske i došli ste u Srbiju, pa ste verovatno videli na koji način se u tim istraživačkim centrima sve to razvijalo. Dame i gospodo, proces traje. Postavljam još jedno pitanje za vas, a to je nonsens pitanje, nad kojim treba svi duboko da se zamislimo. Razgovaramo o Srpskoj akademiji nauka, ali gde je Vojvođanska akademija nauka? Da li vi mislite da ovi zakoni mogu biti primenjeni na celoj teritoriji države, ili samo na ovom užem delu? Na to niste odgovorili, niti to, uopšte, u zakonu piše. Ono što ste, takođe, na početku rekli jeste da je svrha ovih zakona po hitnom postupku da se u istraživačkim centrima mogu postaviti upravni odbori i predsednici upravnih odbora. Takođe sam u prepodnevnoj diskusiji rekao, a i složili smo se u matičnom odboru, da će, nadam se, politizacija izaći iz instituta. Ono na šta bih se, takođe, osvrnuo, to je strategija naučno-tehnološkog razvoja Republike Srbije, u stvari, energetika i energetska efikasnost. Znamo da je energetika strateška infrastruktura zemlje neophodna za njen sveobuhvatni razvoj i sigurnost. Republika Srbija ne raspolaže energetskim resursima dovoljnim za sopstvene potrebe, pa je orijentisana na uvoz većeg dela strateških energenata, nafte, gasa, kvalitetnog uglja, kao i dela energetske opreme, posebno savremene, efikasne i ekološki prihvatljive. Da bismo sve to izbegli i sprečili zavisnost od uvoznih energenata, potrebno je obnoviti i proširiti domaću proizvodnju savremene energetske opreme i opreme za zaštitu okoline, a, takođe, stvoriti i alternativne energetske potencijale, čime će se, ujedno, smanjiti i stopa nezaposlenosti. Pitam vas, dame i gospodo, jer vi kažete da je potrebno stvoriti ili napraviti tu opremu, za koliko godina mislite da se ova oprema može strateški napraviti? Znate li da je "14. oktobar" iz Kruševca bio na svetskom glasu po proizvodnji rudarske tehnološke opreme, da smo tu opremu izvozili u Afriku i Aziju? Pitam vas gde je danas i na kojim se granama danas nalazi industrija "14. oktobra"? Pored ogromnog napora i značaja sredstava uloženih u revitalizaciju postrojenja energetskog sistema Republike Srbije, stanje u energetskom sektoru je nepovoljno, iz raznoraznih razloga. Dobit koja se ostvaruje iz ove grane privrede se trošila na političke kampanje, a ne na proširenje energetskih kapaciteta i stvaranje novih alternativnih postrojenja za proizvodnju električne energije. Dobro znamo da je Srbija u Evropi jedna od zemalja s najvećim vodenim potencijalom, na kojem se može izgraditi veći broj hidroelektrana, ujedno, izgraditi korita reka, što bi sprečilo ono što je danas najviše prisutno u Srbiji, a to su poplave, dame i gospodo. Prioriteti u nauci i tehnološkom razvoju moraju biti usklađeni s prioritetima razvoja energetike, odnosno, napomenuo sam i u prethodnom izlaganju, mora se raditi na izgradnji novih energetskih postrojenja za proizvodnju električne energije, zatim, na revitalizaciji energetskih postrojenja u energetskom sistemu, na opremi na površinskim kopovima, u gradskim toplanama i industrijskim energanama. Novi zakon, odnosno izmene i dopune Zakona o inovacionoj delatnosti omogućiće funkcionalnu vezu akata kojima se ostvaruju prioriteti utvrđeni inovacionom politikom Vlade s dinamikom realizacije godišnjih programa inovacione delatnosti i realizacije inovacionih i razvojnih projekata, uspostavljanje okvira u kome se ostvarivanje zaštite i promet prava intelektualne svojine, i u toku primene i u toku realizacije inovacionih i razvojnih projekata, razvija na pouzdanim i podsticajnim osnovama. Primenom zakona u svetlu pojašnjenih specifičnih kriterijuma inovacione delatnosti, kroz kategoriju razvojnih projekata, treba uspostaviti osnov na efektivnu podršku razvoja inovacionih aktivnosti onih subjekata inovacije koji su u najneposrednijoj vezi sa sektorom u kom se ostvaruje primena inovacionih proizvoda i usluga. Podsticati strukturu inovacionih organizacija u prioritetnim oblastima nauke i tehnologije, čije uspostavljanje će značiti neposrednu vezu u inovaciji razvojnih aktivnosti sa strateškim prioritetima u osnovnim i primenjenim istraživanjima. Potrebno je rasterećenje zakonskog teksta od dela nejasnih i nefunkcionalnih odredaba ili odredaba koje spadaju, pravno-tehnički i funkcionalno, u podzakonsku implementaciju strateških i nacionalnih prioriteta koje su u vezi s naučnim i tehnološkim razvojem. Primena izmenjenih i dopunjenih odredaba omogućiće i tešnje partnerstvo s privredom i međunarodnim organizacijama, ali i punu organizaciju s drugim ministarstvima, kroz definisanje posebnih programa inovacije i delatnosti. Dame i gospodo, moje kolege su dosta pričale o oznakama geografskog porekla, koje je podnela Vlada Republike Srbije. Ovim zakonom se želi naznačiti geografsko poreklo i ovde je dobro izlaganje izneo gospodin Poturak, ali nije naglasio nešto što je danas vrlo prisutno. Dame i gospodo, vi ćete, regionalno, reći – hoćemo da proizvodimo zlatiborski sir, ali niste rekli odakle ćete sirovinu za proizvođača mleka nabavljati, kravu, a to je s područja Vojvodine. Znači,ni sirovina, ni repromaterijal nisu obezbeđeni sa Zlatibora. U stvari, vi ovim putem želite da prevarite proizvođača, odnosno korisnika proizvoda, što znači da u deklaraciji ne može samo da se kaže da je proizveden sir sa Zlatibora, već moraju da budu naznačeni i sirovinski dodaci, odakle je sirovina obezbeđena za ishranu stoke, za ishranu krava. Znate, ako dovedete kravu ''simentalku'' na Zlatibor i pustite je da pase po pašnjacima Zlatibora, ona će proizvoditi isto kvalitetno mleko kao što ga je proizvodila ''buša'', naša nacionalna krava, koja je odgajena na našim područjima. Prema tome, ovo što ste izneli o geografskim oznakama porekla je prihvatljivo, ali samo pod određenim uslovima. U toj deklaraciji mora da postoji kompletno poreklo i sirovine i proizvodnje, da onaj koji to koristi može da zna sve o poreklu tog proizvoda. Ja sam na Odboru za nauku i tehnološki razvoj baš o primeni herbicida, insekticida, koji se danas primenjuju na teritoriji Srbije. To područje je bez velike kontrole. Danas postoji mnogo onih koji uvoze te preparate i normalno je da našim poljoprivrednim proizvođačima to prodaju s određenim uputstvima. Nigde ne postoji određena kontrola kako su ti hemijski preparati došli na naše područje, u velikoj želji da se proizvede što veća količina hrane, u sistemu velike nestašice. Vi dobro znate da je Srbija bila zemlja, da kažem, u Evropi koja se mogla porediti, čak, s Holandijom, s velikim proizvođačima hrane. Pitam vas gde je danas Srbija, gde je Mačva, gde je Vojvodina, gde je Posavotamnava? Gde su ta područja koja su nekada proizvodila? Gde je danas stepen konkurentnosti njihove proizvodnje? Nema je. Vidite, danas su mnogi govorili baš o subvencijama i svemu onom što je praćeno u toj poljoprivrednoj proizvodnji. Čitav jedan lanac proizvodnje hrane je povezan, u kontinuitetu, s industrijskim sistemom u Srbiji. Imali smo prehrambene fabrike koje su prerađivale voće. Danas smo jedni od najvećih izvoznika voća, ali gde se ono prerađuje? Prerađuje se u Sloveniji, u Hrvatskoj ili u Austriji, ili drugim zemljama Evrope. Ovo što je kolega Ilić pričao, znate, kada se otkupljivala šljiva, onda je morala i gabaritno da odgovara izvoznicima, jer su tražili da veličina šljive mora biti adekvatna. To znači da na šljivi morate da merite metrom da li je to tri ili četiri centimetra ili je manje. Ti uslovi koje nam diktira Zapad, EU, nemilosrdni su, ali kada svoju robu treba da plasiraju, da li znate da li za nas ili za istočno tržište proizvode isto ono što proizvode za svoje građane? Prema tome, znajte da nismo u ravnopravnom položaju i plašim se. Meni bi bilo najdraže kada bi nauka došla do izražaja i kada bi se ovih 200 miliona evra moglo iskoristiti da se taj ekonomski potencijal pameti i nauke iskoristi. Hvala.
Iskorišćeno 13,5 minuta od vremena Poslaničke grupe. Poslednji prijavljeni je gospodin Sreto Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gospodo iz Ministarstva, moram da vam kažem da su poslanici SRS-a govorili u skladu s onim što je tema, a tema je nauka, ljudi koji se bave naukom, institucije preko kojih se to može ostvarivati i krajnji cilj, šta želimo da postignemo preko toga. U isto vreme, moram da vam kažem da nauka nije samo problem Ministarstva za nauku i tehnološki razvoj, niti privilegija. Po definiciji, ako je nauka univerzalna kategorija, onda je to problem kompletnog društva tj. kompletne države. S obzirom na to da mi ne nedostaje hrabrost, smem unapred da vam kažem da ću kritikovati ovaj zakon, i to argumentovano. Nedopustivo je, ili meni bar malo zasmeta kada neko ko nije pročitao nijedan zakonski predlog, u tri ili u pet minuta iznese neke karakteristike. Videćete u mojoj argumentaciji da s pravom to kritikujem, čak ću pokušati da uvaženog profesora Nedeljkovića ''isprovociram''. Ako u tome budem uspeo, a to ću vezivati za ovaj zakon o zaštiti geografskog porekla, za mene je današnji dan uspešan, a i za Poslaničku grupu SRS-a. Jedan od ovlašćenih predstavnika jedne političke stranke, neću da kažem koje, nije tu, ne može da mi odgovori, rekao je da smo izgubili nekih 10 godina. Znam na koji period misli. Nisam pozvan da ovde štitim taj period, jer i ne osećam u ime SRS-a nikakvu odgovornost, ali moram samo nekoliko činjenica iz tog perioda da kažem. Tačno pre 20 godina, Elektrotehnički fakultet iz Beograda je bio među 15 najboljih u svetu, a danas, na šangajskoj listi, gospodine ministre, od 500 univerziteta, nema nijedan iz Srbije. Danas, nakon 10 godina demokratske vlasti u Srbiji, naše izdvajanje za nauku je 0,3% BDP. Ne mogu reći da je za to kriva jedna stranka, prosto, nikad se za nauku u ovoj državi nije dovoljno izdvajalo, a možda je u nekom periodu, o kojem je govorio ovlašćeni predstavnik određene političke stranke, i više nego što je to danas, a još manje da se ne sme kritikovati ovaj zakon. Izvinjavam se gospođi Branki Totić iz Zavoda za intelektualnu svojinu, ne znam koliko se ona bavi naučnim radom, ali pretpostavljam da se dva državna sekretara i te kako bave naučnim radom; ministar se više bavi politikom i rekao je da se bavi politikom koliko je vešt. Ministre, ova tema o kojoj smo danas govorili ne dozvoljava finte. Vi ste vrlo često pokušavali, ne pada mi na pamet, niti hoću niti mogu da vam oduzmem, ali ne smemo davati nerealna obećanja ljudima koji pokušavaju da se bave ozbiljno naukom. Mi za sebe kažemo da smo staro društvo, da je prosek 42 godine, ali prosek ljudi koji se bavi naukom je još iznad našeg prosečnog života građana, on je negde oko 45 godina. Ako sada pošaljemo poruku s vašeg mesta, gospodine ministre, mladim ljudima da je sve rešeno, da ovih 200 miliona od juče rešavaju sve probleme, onda ćemo ih dovesti u zabludu i vrlo brzo će im se to vratiti kao bumerang. To ne smete da radite. Vi budite optimista, niko vam ne brani, ali morate da budete realni prilikom davanja nekih izjava, a čini mi se da to baš nije bilo tako. Na kraju, vezano za ovu strategiju, ne znam da li je ovaj koji je rekao – ko iznese nešto protiv ovih zakona, uopšte čitao ovu strategiju. Ona je, prvo, konstatovala sve probleme koje naša nauka danas ima, a oni nisu mali, oni su veoma brojni, a posle ste vi davali određena rešenja, odnosno viđenja kako to može da se prevazilazi.Još jednom, pošto niste odgovorili, a imam pravo kao narodni poslanik, kao predstavnik građana, u cilju da zajednički rešavamo neke probleme, pitam – zašto stoji rečenica "istraživači imaju", misli se na ove iz društvenih i humanističkih nauka, "slabe veze s nosiocima državne politike", a ovim zakonima, valjda, treba definisati određene načine i obrazac ponašanja za sve one koji žele da se bave naukom uopšte, iz bilo koje od ovih šest grupa i grana, da se bave nezavisno od toga kakav je njihov odnos s nosiocima politike? Ima propisan način ponašanja, sredstva za koja mogu da apliciraju i da se oni izvole baviti naukom na način na koji se to radi u svetu, ali vi ne kažete tako. Kada sam rekao jutros, u izdvojenom mišljenju, da u ovim zakonima dominiraju političke boje, to ću vam pokazati kroz zakon o naučnoistraživačkom radu i delatnosti. Naši naučnici koji su se bavili društvenim i humanističkim naukama, kako neko od priznatih i uglednih naučnika reče, nisu igrali po pravilima svetskih utakmica, dok se to ne može reći za one naučnike koji su se bavili prirodnim ili tehničkim naukama. Oni su, zbog objavljivanja radova, verovatno su to neke kategorije koje moraju na drugi način da imaju pristup, verovatno danas spremni da se uključe u međunarodne tokove bavljenja ovom naukom. Postoji Zakon o naučnoistraživačkoj delatnosti i on je rekao, u članu 9, da se Strategija donosi na 10 godina. Još uvek je važeći Zakon o naučnoistraživačkoj delatnosti, a Vlada je donela Strategiju o razvoju naučnotehnološkog istraživanja od 2010. do 2015. godine. Mi već ne poštujemo to. Predložene su izmene i dopune, ali, gospodine ministre, to je važeći propis, to tako ne može. Moglo se sačekati, ili nešto uraditi, ili ne menjati uopšte taj rok. Znači, ako se neko usudi da malo iskritikuje, onda on ne misli dobro nauci. Garantujem za sebe i za sve poslanike SRS-a koji su govorili. Ovo nije tema gde se može uputiti neka oštrija reč, ali onaj ko se usudio da govori pet minuta o ovome bez čitanja ovih predloga, ne misli dobro nauci. Kada govorimo o Nacionalnom savetu, ranije smo imali 17 članova Nacionalnog saveta, sada imamo 17 članova. Struktura članova je bolja u predloženim izmenama i dopunama nego što je bila ranije, a došla je politika i ovde. Kako? Do sada je predsednika Nacionalnog saveta biralo 17 članova Nacionalnog saveta. Ko će sada birati predsednika? Biraće ga Vlada. Na čiji predlog? Na predlog ministra. Vi kažete – kakve ima veze, oni ga finansiraju. Ima velike veze. Ja sad ovo posmatram kao pravnik po profesiji, a rekli ste – zamenika predsednika Nacionalnog saveta će birati ostali članovi Saveta. Nemoguće. Uzmite predsednika Skupštine, gospođo Čomić, je l' tako, bira se na isti način, odnosno potpredsednik i zamenik predsednika Skupštine se bira na isti način kao što se bira i predsednik. Vi ste hteli da to stavite pod kontrolu. Ranije je bilo šest iz instituta, šest s univerziteta, sada imaju po tri; SANU, ranije dva, sada, isto, dva; Matica srpska, po jedan; Privredna komora Srbije, ranije jedan, a sada se kaže da će biti pet. Vi kažete da će tri člana biti predstavnici privrede i dva iz inostranstva. To je možda bolja struktura nego što je bila do sada iz oblasti naučnih ljudi, a u oblasti odbrane je, takođe, dobro. Jer, a to kažu oni koji su danas u Vladi ili podržavaju ovu vladu, Srbija nema šta da izveze. Ne mislim da je to baš tako, ali ekonomija znanja je naša prednost, a to smo mogli da vidimo i kroz vekove. Uostalom, čini mi se da ste vi jutros rekli, a potpuno sam saglasan s tim, da je ubrzanom razvoju američke nauke šansu dao niko drugi nego Nikola Tesla. Pretpostavljam da još uvek ima ljudi u Srbiji koji imaju takav ili sličan pristup nauci. Zbog toga je danas u SAD-u najveći broj ljudi došao iz raznih zemalja.. Državni sekretari, vi se bavite naukom i naučnim istraživanjem i verovatno ste određen broj puta pomislili da više ne možete to izdržati, pretpostavljam, ne zbog vaših ličnih primanja, koja su u određenom momentu bila ispod dostojanstva i onoga što znate, već zbog opreme s kojom ste mogli da se susretnete; to je bio mnogo veći problem nego što imamo danas. Spajanje ovih zakona nije dobro. Siguran sam da smo s ovog mesta mogli da pošaljemo bolju poruku, odnosno da se o ovome više govori nego što će to da učini Centar za promociju nauke, jer u Centar za promociju nauke će, verovatno, biti raspoređeni ljudi iz Ministarstva, pa u okviru ovih 10% smanjenja broja itd., ne date vi svoje kadrove da odu daleko od toga, ali to nije dobro i tako ne treba činiti. Ono zbog čega sam nameravao da isprovociram gospodina Nedeljkovića jeste sledeće: ovde je tačno 52 proizvoda, ili 52 oznake geografskog porekla, između ostalih, i ariljska malina. Zbog čega ne postoji ili se ne osnuje, o tome vi razmišljajte, ministar neće, zato se vama i obraćam, možda, institut za malinu, za jagodu i za borovnicu, da nam se danas borovnicom ne bavi u Srbiji samo Ivan Đuknić iz Belanovice, nego da to radi jedan institut? Ako je ariljska malina zaštićen proizvod i ako se danas u Arilju, više proizvodi nego što se troši, to je, možda, jedina opština u Srbiji, zbog čega jedan od instituta ne bi bio tamo, upravo zbog toga? Vi znate koji su problemi kod proizvođača maline, ali da vidimo da li još uvek treba da proizvodimo malinu, ili treba preći na borovnicu, kupinu ili nešto slično. Ukoliko budem uspeo da vas isprovociram da radite u tom pravcu, mi smo danas završili uspešno ovu raspravu.
Za reč se javio gospodin Božidar Đelić, ministar.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Poštovani narodni poslanici, složio bih se s poslednjim govornikom. Mislim da je ovo bio uspešan dan, iz razloga što smo ceo dan raspravljali o onome što je budućnost naše zemlje. Znam da je to pomalo izlizana fraza, da se često upotrebljava, bukvalno, za svaku temu, ali Srbija je počela s izdvajanjima za nauku od nekih 25 miliona evra sveukupno 2001. godine, a sada je stigla na četiri puta veći iznos, Srbija je zatekla redovne profesore na univerzitetima na prosjačkom štapu i neisplaćenim platama u institutima, Srbija 30 godina nije imala nijednu investiciju u opremu za naše naučne institucije, a krajem 80-ih godina je sve obustavila, pa i ''Vinču'', o kojoj smo pričali; od 1984. godine je u onoj njenoj inicijalnoj misiji bila zaustavljena. Zahvaljujući drugim pomacima, o kojima danas nije reč, mi ćemo do kraja ove godine uspeti da rešimo i taj problem, koji traje 26 godina, i izmestiti napokon u zemlju porekla, tj. Rusku Federaciju, taj nuklearni otpad, na način da se ''Vinča'' vrati samo svojoj naučnoj misiji i da na taj način naš najveći naučni kapacitet potvrdi ponovo svoje mesto, ne samo u regionu, nego i u Evropi. Današnji dan je momenat kada smo videli kako tri koordinisana pokreta mogu da se kombinuju i od ove godine to je nešto što ćemo moći zajedno da vidimo, u momentu kada budemo ovde raspravljali o budžetu za 2012. godinu. Imamo Strategiju, ta strategija ima prioritete, ta strategija ima i konkretne mere, ta strategija ima i konkretizovane i kvantifikovane ciljeve, ima i mehanizam kroz koji se njena realizacija može pratiti. Imamo danas, zahvaljujući Skupštini, debatu, nadam se, uskoro, i usvojene zakone, koji će omogućiti da se ovakva strategija sprovede. Nema nikakve namere da se politizuje nauka, niti ima razloga da se to desi. Ovo je, čini mi se, element konsenzusa i zbog toga se nadam da ćemo već u aprilu, na sledećoj sednici Narodne skupštine, imati zakon o ratifikaciji aranžmana s Evropskom investicionom bankom, tako da već u maju možemo da sprovedemo na pravi način predstojeći ciklus finansiranja. S tim elementima imamo, ne kažem, sigurni uspeh i pobedu, ali imamo mnogo više argumenata da se predstavimo našim evropskim i svetskim partnerima, bilo da su oni naučni, bilo da su privredni. Mogu vam reći da već danas ovi pomaci koje radi naša zemlja, koji nisu dovoljni, zavređuju pažnju određenih centara odlučivanja u tom domenu. Ono što je najvažnije u ekonomiji znanja, ono što pobeđuje, to je jasna slika onoga što želimo da uradimo i volja da uspemo. Već sada dolaze poruke iz sveta i naši naučnici vide da se ovoga puta nešto stvarno konkretno dešava, ne da imaju iluzije da će se sve promeniti preko noći, ali sigurno je da su stepen interesovanja i želja da se uključe viši nego što je to bio slučaj pre nekoliko meseci i godina. Složio bih se, ovo jeste bio uspešan dan. U danima koji dolaze, razmotrićemo predložene amandmane. Već smo uočili nekoliko amandmana koji su apsolutno opravdani i u ime Vlade i predlagača ću ih prihvatiti. Istovremeno, siguran sam da ovo neće biti poslednji momenat. Do leta ćemo formirati, ukoliko usvojite ove zakone, i odgovarajuće institucije i ukoliko se ratifikuje aranžman, već ove godine radićemo na temeljima infrastrukturne Petnice, radićemo na izgradnji jedne od lamela u bloku 32b, jer 200 naučnih porodica očekuje vašu i našu odluku da krenemo na tom putu, da bi napokon dobili krov nad glavom. Radićemo na tome da se pripremi i sprovede ove godine ovaj poziv, samim tim i 50 miliona opreme, koje će omogućiti da to budu najbolji pozivi i najbolji projekti koje je ikada imala naša zemlja. Sve u svemu, Srbija danas, kao što je rekao i potpredsednik Evropske investicione banke, koji razmatra ceo region, a i celu Evropu, Srbija je kroz ovakve pomake pokazala da je u stanju, da ima hrabrosti, da ima kapacitet da se izdigne iz trenutne ekonomske krize i da prepozna koji su pravi odgovori na nju. Gradićemo i ovu materijalnu infrastrukturu, od koridora energetike, ali već sada gradimo kapacitet, gradimo ono znanje koje je potrebno i kadrove, da u godinama koje dolaze budemo u stanju da, pored tih koridora, postoje postrojenja naših startapova, naših klastera, govoreći na ustaljenom lošem srpskom jeziku, jer vidimo i sami da smo toliko malo pričali o nauci, da nam ponekad manjkaju i reči da izrazimo ove nove forme organizacije i funkcionisanja moderne nauke i tehnologije. Bilo kako bilo, u sledećih nekoliko godina,u to sam uveren, i ova strategija i ovi zakoni će to obezbediti. Imaćemo Srbiju za pet godina u kojoj će izdvajanja biti blizu 1% BDP-a. Cilj je da jedna trećina toga dolazi iz privatnih izvora. Imaćemo pet do šest institucija koje će biti na jednom evropskom gabaritu. Do tada će Evropa, sprovodeći svoju viziju 20-20, pokrenuti, kada krene novi ciklus finansiranja 2014. godine, tzv. FP8, ili već kako će se tada zvati, videćemo. Srbija koja danas crpi nekih 15 miliona evra godišnje iz tih fondova će imati faktor više. Jedna Češka, samo za jedan projekat i jednu laboratoriju je u februaru ove godine povukla 24 miliona evra iz tih fondova, tako da Srbija, njeni naučnici i njeni građani imaju budućnost u ekonomiji znanja, pod uslovom da se složimo i oko dijagnostike, a to je da početna situacija nije najlakša, ali isto tako da prepoznamo da s onim ljudskim kapacitetom koji imamo u zemlji i rasejanju imamo sve elemente da budemo pobednici u predstojećoj velikoj bici i velikom ratu za poziciju u ekonomiji znanja u 21. veku. Hvala puno na pažnji i puno uspeha svima.
Hvala, gospodine ministre. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam – da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne) (Sreto Perić, s mesta: Replika.) Nema razloga za repliciranje ministru. U principu, dobili ste pohvale i niste isprovocirali profesora, prema tome, zahvaljujem, gospodine Periću. Zaključujem zajednički načelni jedinstveni pretres o predlozima zakona po tačkama 9, 10, 11, 12, 16. i 17. dnevnog reda. Nastavak sednice zakazujem za utorak, 9. mart 2010. godine, u 10 časova. Nakon mogućnosti koje dozvoljava član 235. Poslovnika, na dnevnom redu je tačka 13. dnevnog reda – zakon o amnestiji. Lep vikend i radostan 8. mart.