Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Devete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 73 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje, u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, upućujem poslaničko pitanje Ani Brnabić i ministru obrazovanja Mladenu Šarčeviću. Mi obično o temi udžbenika govorimo samo kada je početak školske godine, inače se Ministarstvo uopšte tom temom ne bavi, ali onda smo u međuvremenu mogli da vidimo skandal za skandalom što se tiče ove teme. Dakle, oni koji se maksimalno favorizuju što se tiče proizvođača u Srbiji jesu „Bigz“, „Klet“ i „Logos“, svi u vlasništvu hrvatskog izdavača „Školske knjige“. Posle toga imamo udžbenike iz istorije, pre svega, koji ne samo da su istorijski netačni, nego su u velikoj meri za naš narod, našu istoriju i našu kulturu uvredljivi. Tako, posle onih događaja da su Srbi, u stvari, kada su došli svojevremeno na Balkan tu zatekli Albance i preoteli im zemlju, gde smo videli neke srednjevekovne izmišljene države kada su Srbi došli na Balkan, predstavljaju hrvatsku nepostojeću istoriju kao istoriju zasnovanu na faktima, a poslednje od svega toga imali smo zaista jedan veliki skandal. Dakle, danak u krvi, otimanje Srba, tj. srpske dece od strane turske vojske kako bi od njih posle pravili vojnike je predstavljen kao nešto što se smatralo tada pozitivnim. Dakle, danak u krvi je pozitivna stvar u udžbenicima istorije za osnovnu školu. Kako je moguće da niko ne reaguje? Kaže se u „Bigzovom“ udžbeniku za šesti razred: „Danak u krvi je omogućavao dečacima da napreduju na društvenoj lestvici, a oni su zauzvrat bili potpuno odani sultanu. Tako su mnogi od njih postali članovi važne i uticajne elite Osmanskog carstva.“ To je danak u krvi u udžbenicima za osnovnu školu. Gde je reakcija Ministarstva? Kako je moguće da je ovo dopušteno u našim školama? Da li neko iz Ministarstva obrazovanja, pre nego što se ti udžbenici uopšte pojave u školama, pročita te udžbenike? Da li je moguće da niko ovo nije pročitao pre nego što se to pojavilo u školama? Da li je moguće, ukoliko ste pročitali, da se vi sa tim slažete? Pa, valjda, ako je jedan Mehmed Paša Sokolović, jel to značilo da su svi oni automatski bili veliki veziri koji su otimani iz sprskih porodica, preobraćeni u drugu veru i postajali turski vojnici i Turci, na kraju krajeva, u 16, 17. i 18. veku? Da li se Ministarstvo sa ovim slaže? To je kao da sad sutra možemo možda da zateknemo da je Jasenovac imao neke pozitivne stvari. To je bilo, izvinite, moglo je tamo da se radi. To je na tom nivou. Dakle, obavezna reakcija Ministarstva obrazovanja da se ovo što pre zabrani. Još jedna stvar, mi ovde forsiramo hrvatske izdavače i posle imamo ovakve skandale. Šta je sa Zavodom za izdavanje udžbenika i nastavna sredstva? Šta je sa Službenim glasnikom? Kako je moguće da su privilegovani hrvatski izdavači i posle možemo da zateknemo ovo od njih? To su inače otvoreni finansijeri HDZ-a u Hrvatskoj. Dakle, izdavačku kuću „Bigz“ kupila je „Školska knjiga“ čiji je vlasnik hrvatski tajkun Ante Žužul, finansijer HDZ-a. „Logos“ i „Klet“ su u vlasništvu Ante Žužula, Danijela Žderića i Roka Kvaternika. To su vlasnici ovih izdavačkih kuća iz kojih u našim školama imaju udžbenike. Dakle, zabraniti bilo kome, osim Zavoda za izdavanje udžbenika, da se bavi ovim udžbenicima, jer zaista imamo jako loše iskustvo, pogotovo što moramo da forsiramo državnog izdavača, a ne da na uštrb državnog izdavača forsiramo hrvatske izdavače. To je zaista nenormalno. Što pre reakcija i gospođe Brnabić i gospodina Šarčevića, a pogotovo da se odgovori na inicijativu Srpske radikalne stranke da se što pre štampaju sabrana dela nobelovca Petera Hankea, jednog velikog srpskog prijatelja. Još uvek nismo dobili odgovor na to pitanje. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Nada Lazić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, ja želim da postavim pitanje ministru poljoprivrede i ministru zaštite životne sredine. Dakle, koliko kafilerija koje rade postoji u Srbiji privatnih i državnih i kako se završila arbitraža Energo-zelene protiv države Srbije i kakva je sudbina ovog postrojenja? Da podsetim, u kafilerijama se prerađuju životinjski ostaci i uginule životinje u hranu za životinje, mesno koštano brašno kao energent ili za dobijanje biodizela i biogasa, a spaljivanjem otpada na visokim temperaturama može se i to koristiti za proizvodnju tople vode i pare. Znači, postoji višestruka mogućnost korišćenja ovih ostataka. Do 2017. godine još je bilo moguće i pratiti šta se dešava sa kafilerijama, ali danas ne znamo koje rade, kako se i sa kojim problemima one suočavaju. Naime, 2013. godine u Inđiji je puštena u rad moderna kafilerija Energo-zelena, vlasništvo belgijskog investitora, kapaciteta prerade preko 150.000 tona godišnje, za čiju izgradnju je ovaj investitor uložio oko 21 milion evra. Godine 2014. da vas podsetim u ovoj kafileriji je prerađeno oko 95% uginulih životinja i drugog životinjskog otpada sa poplavljenih područja. Znate da smo te godine imali velike poplave u Srbiji i oko 160 tona otpada sa poplavljenih područja u BiH. Može se slobodno reči da je ova kafilerija uspela sanira posledice koje bi bile daleko gore i daleko štetnije da ovaj otpad nije prerađen. Krajem 2014. godine „Energozelena“ je obustavila rad i tražila povraćaj uloženih sredstava i pošto nije postignut dogovor sa Republikom Srbijom zatražili su arbitražu pred Međunarodnim centrom za rešavanje investicionih sporova u Vašingtonu zbog sistematskih propusta Srbije u sprovođenju propisa u oblasti prerade životinjskog otpada. Naime, taj kapacitet nije mogao da se ispoštuje jer na terenu nije sakupljena ona količina koja je očigledno bila dogovorena. Nakon toga jedina kafilerija koja je radila bila je „Proteinka“ u Somboru, a tada je radila i ona u Ćupriji. Godinama su bile pritužbe građana, delova grada, recimo Sombora na nesnosan smrad iz ove kafilerije i na nepotpuni tretman ili neadekvatan tretman ovog otpada. Bilo je inspekcijskih prijava, sudskih odluka protiv rukovodećih ljudi, zbog nepropisnog postupanja sa životinjskim otpadom. Najnovija je informacija da će se ova kafilerija ugasiti. Takođe, u Zrenjaninu građani imaju problem sa smradom i zagađenjem iz privatne kafilerije „Prekom“ koja ima sudsko rešenje iz novembra 2018. godine o zabrani i preradi životinjskog otpada na tri godine ukoliko ne ugradi filtere i spreči zagađenje vazduha. Ova presuda je potvrđena u ponovljenom postupku u maju ove godine. Dakle, šta je pravo stanje i kako se u Srbiji postupa sa uginulim životinjama i životinjskim otpadom? U Srbiji se godišnje produkuje oko 273.000 tona ovog otpada. Na osnovu Strategije o upravljanju otpadom Republika Srbija je za 2010/2019. samo 20% se prerađuje u kafilerijama. Da li je ovaj podatak tačan i danas? U međuvremenu uginule životinje se i kao klanični ostaci najvećim delom odlažu bez tretmana, zakopavaju se i bacaju na divlje i sanitarne deponije. Nema tačne evidencije koliko ima takvih deponija. Zbog toga su ugrožene podzemne vode, ugroženo je zdravlje stanovništva, nesnosan smrad se širi i sve to može da bude veoma opasno po ljude i zbog toga postavljam ova pitanja. Po zakonu lokalne samouprave su dužne da izgrade međuobjekte gde se prikupljaju uginule životinje specijalnim vozilima i čuvaju do otpremanja u kafileriju. U Srbiji, prema onim podacima koja ja imam, postoje samo tri objekta i to u Kikindi, Pančevu i Vršcu od 158 opština. Onda ne čudi slika brda pilećih ostataka na samoj obali Moravi ili raspadnuta svinja u kanalu Dunav-Tisa-Dunav, ili naduvana krava pored njive na plus 40 stepeni. Zeleni fond, podsetiću vas, u ovoj godini težak je 4,3 milijarde, a ukupno se kao eko taksa prikupi 12 milijardi dinara. Da li će se deo ovih sredstava usmeriti u lokalne samouprave da bi se izgradili međuobjekti i da bi se sprečilo ovako nekontrolisano odlaganje animalnog otpada. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Jelena Vujić Obradović.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, danas pitanje postavljam Ministarstvu poljoprivrede i Ministarstvu za rad, zapošljavanje i socijalna pitanja, a u cilju podrške srpske poljoprivrede, srpskog sela i poboljšanja položaja žena na selu. Mi ne smemo kao društvo da zaboravimo na srpsko selo, ne smemo da dozvolimo da se srpska sela gase, moramo više ulagati u srpsko selo i kako da poboljšamo težak položaj života žena na selu. S obzirom da sam poslanik koji dolazi iz srca poljoprivrednog područja, iz Aleksandrovačke Župe, Kopaoničkog i Rasinskog okruga, od prvog dana od kada sam u Narodnoj skupštini zalagala sam se za rešavanje problema i poboljšanja položaja poljoprivrednika, naročito u brdsko-planinskim područjima i poljoprivrede u jugozapadnoj i jugoistočnoj Srbiji. Poslanička grupa JS i naš predsednik Dragan Marković-Palma daje vrlo značajne savete i predloge kada je u pitanju poboljšanje položaja poljoprivrednika i u lokalnim samoupravama gde učestvujemo u vlasti, poljoprivrednike oslobađa plaćanja poreza na poljoprivredno zemljište, plaćanja poljoprivrednih tezgi i uopšte poboljšanja njegovog položaja. Međutim, postoje lokalne samouprave koje nisu u mogućnosti da se same izbore sa problemima koje vremenske neprilike i nepogode donose, tako da u tim lokalnim samoupravama potrebna je veća podrška ministarstva u cilju poboljšanja i rešavanja problema, naročito kada je u pitanju ulaganje u protivgradnu zaštitu i ulaganje u sisteme za navodnjavanje. Jedino ovim merama koje Ministarstvo poljoprivrede može da sprovede naročito povećano u ovim brdsko-planinskim predelima možemo da sprečimo da poljoprivreda, naročito kada su u pitanju voćnjaci, vinogradi, zatim, malinjaci, gde je potrebno u slučaju prirodnih katastrofa duži vremenski period da se one oporave, a u određenim slučajevima i ne mogu da budu oporavljene. Drugo pitanje koje postavljam Ministarstvu poljoprivrede, tiče se podrške takođe poljoprivrednicima, da li država može da garantuje otkupnu cenu poljoprivrednih proizvoda u nekom kvartalno dužem vremenskom periodu kako bi poljoprivredni proizvođač mogao u ovom periodu kada planira da kažem, zasade i u šta želi da ulaže, mogao da se odluči koji poljoprivredni proizvod želi da proizvodi i isplativost tog poljoprivrednog proizvoda. Drugo pitanje upućujem Ministarstvu za rad, zapošljavanje i socijalnu politiku, tiče se poboljšanja položaja žena na selu. Kao poslanik koji dolazi iz unutrašnjosti uvek želim da ukažem da život žena u gradu i u Beogradu nije isti kao život žena na selu. U prethodnom periodu položaj žena na selu dosta je izjednačavan sa položajem žena u gradu i to je pravljen najveći problem jer nije se obraćala posebna pažnja na sasvim drugačije potrebe i uslove i da kažem, na rodnu ne ravnopravnost koje žene na selu i otežanim uslovima imaju potrebe da Ministarstvo za rad, socijalnu politiku posebnom strategijom i merama potpomogne ovim ženama. Tako da pitanje koje postavljam Ministarstvu za rad, zapošljavanje i socijalnu politiku jeste, dokle se stiglo sa strategijom unapređenja položaja žena na selu, ekonomskog osnaživanja žena i informatičke pismenosti? Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, pre prelaska na poslaničko pitanje, želim da obavestim javnost da je danas 351 dan kako poslanici dela opozicije ne dolaze na posao za koji uredno primaju platu. Na taj način oni najbolje pokazuju odnos prema funkciji koju obavljaju, odnos prema Narodnoj skupštini Republike Srbije, ali i odnos prema građanima. Imam nekoliko poslaničkih pitanja upućena su MUP, a odnose se na skup koji je održan pre nekoliko dana ispred zgrade RTS, a koji su organizovali Dragan Đilas, Vuk Jeremić, Boško Obradović i cela ta tužna ekipa, a koji je zapravo bio blokada RTS na osam sati. Sad zamislite stotinjak Đilasovih aktivista se okupilo i blokiralo rad RTS na osam sati. Naime, povodom saopštenja policijske uprave za Grad Beograd gde se navodi da taj skup nije prijavljen policije, postavljam pitanje, dokle ćemo tolerisati bezakonje Sveza za Srbiju i dokle će apsolutna manjina da maltretira i građane Beograda raznim blokadama, raznih institucija. U saopštenju Policijske uprave za Grad Beograd kaže se da je netačno da je Savez za Srbiju uredno prijavio današnji skup ispred zgrade RTS, i konstatuje se da prilikom prijavljivanja organizatori nisu ispoštovali Zakon o javnom okupljanju i to je izjavio načelnik Policijske uprave za Grad Beograd, Milan Stanić. Pre toga je predsednik Izvršnog odbora Pokreta za preokret, čuj Pokreta za preokret, Milorad Bjedov, pristupio 11. decembra u prostorije Policijske stanice Palilula i podneo prijavu za javno okupljanje. Pa je Policijska stanica Palilula istog dana uručila obaveštenje kontakt osobi iz SZS u vezi podnete prijave, kojim je konstatovano najpre, da je prijava neblagovremena, jer nije podneta u zakonom propisanom roku i nekompletna, jer ne sadrži potrebno i zakonom propisano, te sa tim u vezi, skup se ne smatra prijavljenim. Dakle, to je izjava, odnosno, saopštenje Policijske uprave za Grad Beograd. Sve ovo pitam zato što to nije prvi put da se pokazuje nepoštovanje zakona u tom smislu što predstavlja vrhunsku bahatost ovih iz SZS. Dakle, imamo izjavu i onog nesrećnog Srđana Markovića, jednog od organizatora protesta „Jedan od pet miliona“, mislim 3. decembra ove godine, gde otvoreno kaže da više neće prijavljivati skupove policiji. Evo, kaže taj Srđan Marković, jedan od organizatora protesta „Jedan od pet miliona“, za „N1“ da sutra ističe rok koji su ostavili policiji da otkrije napadača na njega, i kaže da, ukoliko ne bude odgovora da više neće prijavljivati svoje skupove policiji. Onda, 13. decembra ove godine, opet saopštenje tog „Jedan od pet miliona“, da neće prijavljivati proteste, kaže „Jedan od pet miliona“, saopštilo je da neće prijaviti ni naredni protest, jer policija još nije identifikovala napadače na njihovog, nekog, aktivistu. Dakle, oni otvoreno priznaju da krše zakon, da neće prijavljivati svoje skupove, i ja zaista ne znam dokle će se tolerisati sve ovo. Dokle će bahata manjina da se iživljava nad građanima Beograda, da maltretira građane Beograda i još se hvale time, dakle, javno se hvale da ne poštuju zakon i da im ne pada na pamet da ga poštuju. Kako kome padne šta na pamet od njih, tako odmah blokiraju neke institucije, pa da li to bilo predsedništvo, da li Skupštinu, da li RTS, da li Rektorat itd. Sećate se onog ludaka koji je pre neko veče hteo da upadne u Skupštinu sa državnom zastavom, pa je s njom pokušao da razbije prozor? I, nikom ništa. Kako to da kad Srpska napredna stranka treba da održi običan štand, promotivni štand, dakle, uredno prijavimo skup policiji, evo, moji Vračarci, svakog vikenda na Kalenić pijaci drže štandove, razgovaraju sa građanima, i uredno prijave skup policiji, a, ovi mogu da blokiraju ceo grad, da parališu saobraćaj na nekoliko sati, i nikom ništa, i još se hvale time. I još celu draž, tom celom tragikomičnom skupu ispred RTS dao je i onaj Borko Stefanović, koji se na tom skupu pojavio u cipelama marke „Prada“, ni manje, ni više nego 620 evra. Evo, mediji pišu: „Bez „Prade“, nema blokade.“ Dakle, Borko Stefanović na skupu u „Prada“ cipelama od 620 evra. Pošto Borko dolazi iz stranke Slobode i pravde, ja sad predlažem da promene ime u Stranka slobode i Prade. Dakle, da izbace slovo „v“, jer očigledno je da njihovi funkcioneri nose samo skupe cipele. Znamo da je i ona Kena nosio cipele od 1.500 evra. Znamo da onaj Bastać ima u džepu 13.000 evra kao džeparac, evo ga Borko u cipelama od 600 evra, i to su ti levičari, koji se zalažu za radnička prava, a nose cipele od 600 evra. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Snežana Bogosavljević Bošković. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi narodni poslanici, moja pitanja tiču se sprovođenja politike zaštite očuvanja promocije i popularizacije našeg kulturnog nasleđa i potrebe da se ova pitanja više zastupe u našim obrazovnim politikama, te s toga pitanja upućujem ministru kulture i informisanja i ministru prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Činjenica je da je kulturna baština Srbije od neprocenjive vrednosti i od izuzetnog značaja za očuvanje našeg nacionalnog identiteta, naše vere i tradicije, kulture i istorije. S ponosom ističemo da je Srbija zemlja bogatog materijalnog i nematerijalnog kulturnog nasleđa i da je naša obaveza da kroz iskazan aktivizam, ali i ulaganja u njegovo očuvanje ovaj dragocen resurs učinimo dostupnim i sadašnjim generacijama i budućim pokolenjima. U tom smislu izuzetno su važni programi očuvanja restauracije i obnavljanja, kao i programi kontinuirane promocije i popularizacije kulturnog nasleđa sa ciljem da se najširoj javnosti našim građanima, ali i inostranim turistima na najbolji način približi njihova vrednost, istorijat, simbolika i trajanje. Posebna važnost očuvanja kulturne baštine i ulaganja u kulturne istorijske znamenitosti je sa aspekta turizma, što pokazuju i rezultati, ankete, turističke organizacije Srbije po kojima kulturna baština je ta koja privlači čak 65% turista u našu zemlju. S druge strane, turizam i kulturna baština ogroman su potencijal za lokalni, ekonomski i svaki drugi razvoj. To se posebno odnosi na gradove i opštine, geografska područja gde su locirani spomenici kulture, arheološka nalazišta, prostorne kulturno-istorijske celine. Koliko je pred nama ozbiljan izazov i nemali zadatak, očuvanja kulturne baštine, nedvosmisleno govori podatak da kada je reč samo o nepokretnim kulturnim dobrima u Centralni registar upisano je 2.306, od kojih 2.023 su spomenici kulture, a 151 je arheološko nalazište. Od impozantnog broja kada se radi o spomenicima kulture, 512 ih je proglašeno za dobra od velikog značaja, 200 ima najviši stepen zaštite po domaćem zakonodavstvu, a 10 spomenika kulture su na listi UNESKO, kao deo svetske kulturne baštine. Među njima, kada se radi o našim spomenicima kulture su Stari Ras Sopoćanima, Studenica, ali tu su i srednjovekovni manastiri koji se nalaze na KiM: Gračanica, Pećka patrijaršija, Visoki Dečani, Crkva Bogorodice LJeviška. Dakle, jasno je, naše kulturno nasleđe je naše bogatstvo, ali i naša obaveza stalne posvećenosti i ulaganja u njegovu obnovu i očuvanje. Svedoci smo da je u poslednjih nekoliko godina, zahvaljujući predanom radu i velikim ulaganjima Republike Srbije obnovljeno više spomenika kulture u našoj zemlji, pomenuću samo neke: Subotička sinagoga, Tvrđava u Baču, Pirotska tvrđava, ili Momčilov grad, crkveni kompleks u Jablanici, Golubačka tvrđava u Smederevu. Obzirom da je za sprovođenje programa očuvanja kulturne baštine potrebno dosta sredstava i velika ulaganja su iz nacionalnog budžeta znamo da su nam na raspolaganju i neki drugi fondovi, poput Fondova EU za kulturu i zbog toga ja upućujem pitanja ministru kulture i informisanja i to sledeća. Da li su utvrđeni prioriteti za naredne godine u obnavljanju i restauraciji kulturnih dobara i koji su objekti u pitanju? Da li postoje pripremljeni projekti obnove kulturne baštine kojima Srbija može da aplicira za sredstva EU fondova? Da li Ministarstvo sarađuje sa UNESKO, posebno kada je u pitanju naša baština koja je pod zaštitom UNESKO, a nalazi se na prostoru KiM? Pitanje za ministra prosvete, da li postoje mogućnosti uvođenja obaveznog obrazovnog sadržaja, a kroz predmet nacionalne istorije koji bi se odnosio na bogatu kulturnu baštinu Srbije, a čiji bi cilj bio da naša deca, od najranijeg uzrasta se upoznaju sa bogatstvom našeg kulturnog nasleđa i važnošću njegove zaštite i očuvanja. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Ja sam već nekoliko puta govorio da ovde ova institucija poslaničkih pitanja spada u delokrug nadležnosti Skupštine, odnosno narodnih poslanika, koji funkcioniše neću reći dobro ali bolje od nekih drugih funkcija Narodne skupštine. Moje iskustvo, ne stopostotno, ali većinsko, jeste da nadležne institucije kada im se uputi ozbiljno pitanje, uglavnom ozbiljno odgovore. Imam ovde čitav set odgovora i kažem, ja sam povremeno i hvalio pojedina ministarstva, zbog ažurnosti u tim odgovorima. Nekad su oni, kao što rekoh, više formalni, nekada su suštinski, ali očigledno nisu sve institucije jednako zatravljene i, rekao bih, arogantne kao što se ponekada čini i građanima i nama narodnim poslanicima. A tome i sami moramo doprinositi ozbiljnim odnosom prema tim institucijama. Bilo kako bilo, uvideo sam, međutim, da odgovori stižu češće onda kada su pitane institucije čiste ili nevine ili kada imaju čime da se pohvale. Kada je nešto što je sporno, onda ti odgovori ili kasne ili ne stižu uopšte ili su samo pro forme. U tom smislu bih ja podsetio, ili ažurirao i zamolio Ministarstvo unutrašnjih poslova da ažurira svoj odgovor na moje poslaničko pitanje u vezi sa izjavom bivšeg ministra unutrašnjih poslova Herberta Kikla, koji je još tamo krajem septembra 2019. godine, u okviru njihove neke predizborne emisije rekao - Ovo prvi put govorim, kao ministar sklopio sam dogovor, tj. ugovor sa Srbijom, gde osobe koje dobiju negativan odgovor za azil u Austriji ali ne mogu da se vrate u svoje zemlje budu odvedene u Srbiju. Dakle, oni koji dobiju negativan odgovor na zahtev za azil u Austriji budu odvedeni u Srbiju, kaže bivši ministar unutrašnjih poslova Herbert Kikl, da je sklopio ugovor sa Srbijom. U vezi s tim sam ja tražio objašnjenje od Ministarstva unutrašnjih poslova, da li postoji taj ugovor, kada je sklopljen i o čemu se tu radi? Bez ikakve drame ili prejudiciranja, očigledno je da postoji neka vrsta sporazuma. Skandalozno je da građani Srbije, javnost Srbije, pa i narodni poslanici, o tome ne znaju. Možda je to nešto dobro? Možda je to nešto odlično za državu Srbiju, ali ne bih baš tako rekao. Ili je, možda, austrijski ministar izmislio, što ne bih rekao, ali nije isključeno. Moje drugo pitanje, odnosno, ovo je bilo ponovljeno, ide na adresu Vlade Republike Srbije i Ministarstva sporta, a u vezi je sa najnovijom najavom od pre neki dan generalnog sekretara fudbalskog kluba Crvena zvezda, kako će fudbalski klub Crvena zvezda početi izgradnju novog stadiona kroz dve godine, koji bi koštao oko 200 miliona evra. Znači, evo, još jedan stadion nam se smeši. Pored ovog famoznog nacionalnog stadiona za koji, po mom dubokom uverenju, nema ni razloga, ni potrebe, niti finansijskog opravdanja, a o sportskom opravdanju da ne govorimo, pored nacionalnog stadiona, koji bi koštao između 150 i čak 250 miliona evra, sada nam gospodin Terzić nudi i novi stadion. Naravno, on kaže da će oni graditi taj stadion, da će biti obezbeđena konstrukcija, razgovaraju sa potencijalnim investitorima i sve bi to bilo lepo i krasno da oni taj stadion grade, ili, moje pitanje - da li oni to grade od sopstvenog novca, zaliha, ili gospodina Terzića lično ili fudbalskog kluba Crvena zvezda? Onda ni po jada. Ali, nevolja je u tome što gospodin Terzić kaže istom prilikom, citiram: "O tome sam razgovarao sa vrhom države". Prvo, ne znamo tačno ko je taj vrh države, da li je to Ana Brnabić, možda, ili Aleksandar Vučić? Sa kim je to razgovarao Zvezdan Terzić o novom fudbalskom stadionu? Dakle, mimo i preko ovog nacionalnog fudbalskog stadiona. Ako je to nešto što radi i gradi gospodin Terzić ili fudbalski klub "Zvezda" od svojih sredstava i svojih kredita, onda ne vidim šta ima potrebu o tome da obaveštava vrh države, ko god to bio? Ako, pak, očekuje pomoć od vrha države za izgradnju tog stadiona, a rekoh, i ovaj nacionalni je nepotreban a kamoli neki novi na mestu Marakane. Uostalom, i ovaj postojeći stadion "Rajko Mitić" je uglavnom prazan, sem nekoliko puta godišnje, a čak i tih par puta je poluprazan zbog previsoke cene za platežnu moć stanovništva, zapravo, neprimerene cene ulaznice. Očekujem odgovor od predsednice Vlade, odnosno Ministarstva sporta. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja prethodnog govornika ništa nisam razumeo i upozoravam sekretara Skupštine da mi sledeći put obezbedi prevod na srpski. Moje prvo pitanje je takođe za ministra sporta - da li u Srbiji postoji stadion koji ispunjava sve strožije uslove FIFA i UEFA? Odnosno, da li ćemo moći da igramo međunarodne utakmice kao fudbalska reprezentacija i kao fudbalski klubovi u međunarodnim takmičenjima ukoliko te stadione ne zanovimo, izgradimo nove ili temeljno obnovimo, u skladu sa najnovijim standardima UEFA i FIFA? Moje drugo pitanje se odnosi na Bojana Pajtića, ako smem da pitam. Bojan Pajtić je napravio dvorac u opštini Senta. Ja pitam nadležne organe, SBPOK, UBPOK ili kako se to već sad zove, da provere, pošto je u isto vreme u Senti pravljena hala, sportska sala, koja je koštala tri puta više od prvobitno ugovorene sume, da li je tu dolazilo do prelivanja novca i sa kojim novcem je Bojan Pajtić izgradio objekat koji vredi više stotina hiljada evra? Nama je poznato da je taj vrli profesor, bivši predsednik vojvođanske Vlade, imao platu oko hiljadu maraka. Kako je uspeo, sa kojim sredstvima, da za godinu dana sagradi objekat koji vredi više stotina hiljada evra i koji ima par stotina metara kvadratnih ukoliko ima takva primanja, a objekat toliko vredi? Odnosno, da li je možda izgradnjom sportske hale koja je koštala tri puta više od prvobitno planirane i ugovorene, izgrađena i njegova zgrada, odnosno njegov dvorac? Moje sledeće pitanje se odnosi na opštinu Trstenik, odnosno, takođe da Ministarstvo policije proveri informaciju da li je tačno da je nevladina organizacija, na čijem čelu je bio Miroslav Aleksić, pa posle ovlastio neku gospođu koja se zvala, čini mi se Fond za unapređenje ljudskih resursa, od Nacionalne službe za zapošljavanje kojom je rukovodio LJubiša Knežević, njegov tast, koji je ujedno bio i suosnivač te nevladine organizacije, u periodu od 2009. do 2012. godine dobio u više navrata ukupnu sumu od 55 miliona dinara, što iznosi 600 hiljada evra po tadašnjem kursu? Dakle, iz kojih razloga su ta sredstva dodeljena, kako su utrošena, da li su utrošena u skladu sa onim što je Nacionalna služba za zapošljavanje standardizovala i kako to nema konflikta interesa kada ta Miroslava Aleksića dodeliš sredstva iz Nacionalne službe za zapošljavanje 55 miliona dinara i 600 hiljada evra svom zetu, odnosno i samom sebi, jer su obojica bili osnivači nevladine organizacije koja se zove Fond za unapređenje ljudskih resursa ili nešto slično. Dakle, da se temeljno to proveri, odnosno ukoliko su neka druga lica, navodno, isplaćivana iz te sume, da nadležni organi obave razgovor sa njima, jer postoje indicije da su ta sredstva strpana u džepove LJubiše Kneževića, tasta Miroslava Aleksića i njega lično. Što se tiče protesta ispred zgrade RTS, ja tražim od nadležnih organa da mi odgovore da li je dozvoljeno i da li je krivično delo sprečavanje lica da rade, odnosno, s obzirom da su novinari bili zablokirani, njima je sprečeno pravo na rad? Da li je to neko krivično delo i, ako jeste, da li su preduzete mere povodom toga? Moje poslednje pitanje se odnosi na Ministarstvo za regionalni razvoj, da mi odgovori koje su zadruge finansijski podržane iz tog ministarstva, njihovo sedište, njihovo matični brojevi i ukupne sume koje su dodeljene tim zadrugama i po kom pravilniku, s obzirom da mi je to neophodno za rad Odbora za poljoprivredu, vodoprivredu i šumarstvo, a članovi Odbora znaju da su više puta tražili da, s obzirom da je Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu nadležan za sva pitanja iz oblasti poljoprivrede, nas interesuje koje zadruge su dobile ta sredstva, gde je njihovo sedište i u kojim iznosima? Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži reč ili obaveštenje i objašnjenje u skladu sa članom 287? Pošto se više niko ne javlja, nastavljamo sa daljim radom. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički načelni jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 13. do 19. tačke dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju prof. dr Zorana Mihajlović, potpredsednik Vlade i ministar građevinarstva, saobraća i infrastrukture, Siniša Mali, ministar finansija, Zoran Đorđević, ministar za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, Branislav Nedimović, ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, prof. dr Slavica Đukić Dejanović, ministar bez portfelja, LJiljana Tanasković, državni sekretar u Ministarstvu finansija i ostali saradnici. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama od 13. do 19, a pre otvaranja zajedničkog načelnog jedinstvenog pretresa podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 170. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačka od 13. do 19. tačke dnevnog reda. Da li predstavnici predlagača žele reč? (Da) Izvolite, gospodine Đorđeviću.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, poštovani poslanici, u narednih nekoliko minuta predstaviću vam ključne izmene predloga zakona koji su na današnjem dnevnom redu. Prvi je Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Slovačke Republike o regulisanju duga Republike Srbije prema Slovačkoj Republici. Dakle, pred vama se nalazi Predlog ovog zakona koji je potpisan u Beogradu 30. maja 2019. godine. Neregulisani dug Republike Srbije prema Slovačkoj Republici koji je dugi niz godina stajao kao otvoreno pitanje u odnosima dve zemlje potiče iz perioda klirinškog načina plaćanja u prometu roba i usluga između bivše SFRJ i bivše ČSFRJ. Usaglašavanje duga u iznosu od 85 miliona 970 hiljada 743,82 klirinških dolara u korist bivše Čehoslovačke Federativne Republike definisano je 22. oktobra 1997. godine. Nakon dugogodišnjih pregovora utvrđen je konačni iznos duga koji je sedam miliona 209 hiljada 891,49 američkih dolara koji će biti jednokratno otplaćen u roku od 45 dana od dana stupanja na snagu međudržavnog Sporazuma o njegovom regulisanju bez plaćanje kamate u periodu do dana isplate duga. To praktično predstavlja umanjenje obaveze Republike Srbije za oko 70%. Finansijski gledano, postignut je optimalni dogovor. Danas je na dnevnom redu i zakon o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade SAD sa ciljem poboljšanja usaglašenosti i poreskih propisa na međunarodnom nivou i primene FATF propisa. Osnovni razlog za potvrđivanje ovog Sporazuma predstavlja činjenica da se na taj način sprečava izbegavanje plaćanja poreza od strane američkih državljana ili rezidenata koji svoja finansijska sredstva drže u domaćim finansijskim institucijama. Naime, donošenjem navedenog zakona stvara se predvidivo poslovno okruženje kroz jačanje institucionalnih kapaciteta domaćih poreskih organa u cilju sveukupne zaštite finansijske stabilnosti zemlje, ali i omogućavaju nove investicije iz SAD. Na dnevnom redu je i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o odobrenju državnog izvoznog kredita Vladi Republike Srbije. Sporazum je potpisan 19. oktobra 2019. godine u Beogradu prilikom zvanične posete ruskog premijera Dmitrija Medvedeva našoj zemlji, čime je Republici Srbiji odobren državni izvozni kredit u iznosu od 172,5 miliona evra za finansiranje projekata iz oblasti železničke infrastrukture. Izvozni kredit je odobren u vrednosti od 172 miliona 500 hiljada evra, što predstavlja 75% vrednosti projekta, dok će srpska strana obezbediti pokriće troškova do iznosa od 57 miliona 500 evra, tj. 25% vrednosti projekta iz budžeta Republike Srbije naredne fiskalne godine, sukcesivno i prema dinamici utvrđenoj posebnim aneksima ugovora koji će zaključivati srpska i ruska ovlašćena organizacija. Kamata će se obračunavati od datuma korišćenja kredita i plaćati kvartalno primenom fiksne kamatne stope od 2% godišnje, dok će zatezna kamatna stopa biti 1% iznad redovne kamatne stope, što iznosi ukupno 3% godišnje. Sledeći na dnevnom redu je Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist „Banke Intesa“ a.d. Beograd i „Rajfajzen“ banke a.d. Beograd po zaduženju Javnog preduzeća „Srbijagas“ Novi Sad po osnovu Ugovora o kreditu za izgradnju razvodnog gasova Aleksandrovac – Brus – Kopaonik – Raška – Novi Pazar – Tutin, treća faza. Reč je o magistralnom, tj. razvodnom gasovodu Aleksandrovac – Brus – Kopaonik – Raška – Novi Pazar – Tutin, a gasovod je visokog pritiska kojim se područje jugozapadne Srbije, koje trenutno nema pristup ovom energentu, povezuje sa ostatkom gasovodne mreže Javnog preduzeća „Srbijagas“. Banka „Intesa“ a.d. Beograd, kredit u ukupnom iznosu od 16 miliona evra, sa kamatnom stopom koja iznosi tromesečni euribor i fiksnom maržom od 1,39%. „Rajfajzen“ banka a.d. Beograd kredit u ukupnom iznosu od četiri miliona evra, sa kamatnom stopom koja iznosi tromesečni euribor i fiksnom maržom od 1,45% godišnje. Pred vama je danas i Predlog zakona o potvrđivanju finansijskog Ugovora auto-put E-80, deonica Niš-Merdare, faza 1, između Republike Srbije i Evropske investicione banke EIB. Navedeni Ugovor je potpisan 12. septembra 2019. godine u Beogradu na iznos od 100 miliona evra u skladu sa planiranim zaduženjem iz člana 3. Zakona o budžetu Republike Srbije za 2019. godinu. Sredstva zajma će se koristiti za finansiranje izgradnje oko 32 kilometra poluprofila auto-puta u velikoj meri na novoj trasi od postojeće petlje Merošina-Prokuplje na auto-putu E-75 do opštine Beloljin. Pred vama se nalazi i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Severne Makedonije o uzajamnom priznavanju odobrenja ovlašćenih privrednih subjekata za sigurnost i bezbednost. Osnovni ciljevi za donošenje zakona su otklanjanje prepreka u međusobnoj trgovini između Republike Severne Makedonije i Republike Srbije, jačanje i uspostavljanje bližih ekonomskih odnosa između dve zemlje, unapređenje bezbednosti u prometu roba strana potpisnica, pojednostavljivanje i ubrzavanje carinskih procedura, korišćenje olakšica u odnosu na carinske kontrole i povoljniji tretman u pogledu procene i kontrole rizika. Takođe, pred vama se nalazi i Sporazum o izmenama i dopunama koji se odnosi o Sporazum o finansiranju, originalno potpisan 9. novembra 2016. godine između Republike Srbije i Nemačke razvojne banke KFW, Frankfurt na Majni, i posebnog Sporazuma uz Sporazum o finansiranju. Sporazum je potpisan u Beogradu 30. jula 2019. godine. Na osnovu navedenih sporazuma, sprovodiće se program jačanja socijalne infrastrukture u opštinama pogođenim migrantskom krizom. Kada su u pitanju informacije o ovom programu, jačanje socijalne infrastrukture u opštinama pogođenim migrantskom krizom, program je u fazi restruktuiranja. Implementacija infrastrukturnih projekata još nije počela. Vrednost ukupnog programa je 20,8 miliona evra. Nemačka donacija je u ukupnom iznosu od 11.931.634,97 evra, a naše učešće je 8.870.000 evra. Partneri u izvođenju ovog projekta su Ministarstvo za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, koji će vršiti koordinaciju, izveštavanje i upravljanje konsultantima, zatim Kancelarija za upravljanje javnim ulaganjima koja sprovodi infrastrukturne projekte, kao ključni partner, ASB kao konsultant za meke mere, inkluzije Roma i migranata, a takođe ASB će sprovesti poseban projekat usmeren na obučavanje nezaposlenog stanovništva, posebno Roma, u opštinama koje učestvuju u programu u cilju njihove lakše integracije na tržište rada. Takođe, ASB će organizovati i edukativne radionice u cilju sprečavanja ranog napuštanja obrazovanja, kao i podizanje opštih znanja kao što su znanje o zdravlju, higijeni, građanskom vaspitanju itd, naročito među romskom populacijom. AMBERO je kao konsultant za izveštavanje i vidljivost programa zadužen u ovom projektu. Projekat se sastoji od 25 infrastrukturnih projekata u opštinama pogođenim migrantskom krizom, u opštinama naseljenim pretežno Romima, povratnicima po osnovu sporazuma o readmisiji. U planu je predviđena obnova 14 škola i tri predškolske ustanove, izgradnja spavaonice za učenike u Vladičinom Hanu, izgradnja dnevnog centra za decu sa potrebama za dodatnom podrškom u Leskovcu, izgradnja tri nove ambulante, zatim, obnova Centra za socijalni rad u Žabarima, izgradnja dnevnog centra za osetljive kategorije u Bačkoj Palanci, izgradnja sigurne kuće pri centru za socijalni rad Leskovac. Trajanje programa je od trenutka kada Narodna skupština potvrdi sporazume do juna 2022. godine. Opštine koje su obuhvaćene su: Bačka Palanka, Beočin, Bosilegrad, Bujanovac, Dimitrovgrad, Leskovac, Šid, Subotica, Vladičin Han, Surdulica, Vranje i Žabari. U danu za glasanje pozivam vas da podržite ove sporazume i mislim da će oni biti svakako nešto što će doprineti, kada je u pitanju naša zemlja i povećanje ugleda, ali i direktno kada su u pitanju investicije, povećanju broja investicija u našoj zemlji. Hvala.
Zahvaljujem. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Izvolite, koleginice Paunović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre Đorđeviću sa saradnicima, kao što ste i sami rekli, danas na dnevnom redu imamo set finansijskih sporazuma koje Vlada Republike Srbije zaključila sa više država i finansijskih institucija, a koje Narodna skupština treba da potvrdi. Za početak ću reći par reči o Sporazumu između Vlade Republike Srbije i Vlade Slovačke Republike o regulisanju duga Republike Srbije prema Slovačkoj. Neregulisani dug naše države prema Slovačkoj je dugi niz godina stajao kao otvoreno pitanje i potiče još iz perioda kliričkog načina plaćanja u prometu robe i usluga između bivše SFRJ i bivše Čehoslovačke Federativne Republike. Sporazumom između SFRJ i Čehoslovačke Federativne Republike, koji je potpisan 1991. godine, ukinut je klirinški, a potom uveden konvertibilni način plaćanja. Kao što ste i sami rekli u uvodnom izlaganju, nakon raspada obe države, pitanje regulisanja ovog duga nasledila je Srbija kao država sukcesor i ovaj dug naše države prema Češkoj Republici je regulisan sporazumom. Druga država bivše Čehoslovačke Federativne Republike, Slovačka Republika je prihvatila da po istom modelu namiri i svoj deo potraživanja. Ovaj dug je više od 25 godina opterećivao odnose između ove dve zemlje, pa samim tim, ovaj sporazum predstavlja značajan korak za unapređenje odnosa i nove pravce bilateralne saradnje u svim oblastima koje su od zajedničkog interesa. Drugi sporazum o kome ću danas takođe govoriti je Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade SAD. Sklopljen je u cilju poboljšanja usaglašenosti poreskih propisa na međunarodnom nivou i primene FAFT-a propisa koji su zapravo propisi SAD o usaglašenosti propisa na inostrane račune i odnosi se na američke građane koji imaju račune kod banaka u Srbiji. Ovim propisima predviđa se da strane finansijske institucije učestvuju putem izveštavanja u sprečavanju izbegavanja poreza od strane američkih državljana ili rezidenata koji svoja finansijska sredstva drže u neameričkim finansijskim institucijama i na stranim računima. Potpisivanje ovog sporazuma obezbediće efikasnu primenu poreskih propisa koji će biti usaglašeni sa međunarodnim, tako će Srbija zajedno sa SAD raditi na omogućavanju međunarodne usklađenosti poreskih zakona, što istovremeno dovodi do jačanja institucionalnih kapaciteta domaćih poreskih organa u cilju sveukupne finansijske stabilnosti Srbije. Osvrnula bih se i na ne manje važan Sporazum između naše države i Vlade Ruske Federacije o odobrenju državnog izvoznog kredita. U pitanju je razvojni kredit kojim će se unaprediti železnička infrastruktura u Srbiji, a Ruska Federacija već tradicionalno pruža značajnu finansijsku podršku našoj zemlji na realizaciji projekta iz oblasti železničke infrastrukture. Ovoga puta reč je o sporazumu koji se odnosi na finansiranje modernizacije železničkih deonica Stara Pazova-Novi Sad i Valjevo-Vrbnica, državna granica sa Crnom Gorom, kao i na izgradnji jedinstvenog železničkog dispečerskog centra železnica u Srbiji. Sve ovo treba da doprinese daljem razvoju železničkog saobraćaja u Srbiji, koji je jedan od najjeftinijih načina prevoza putnika i robe, još uvek na nedovoljno razvijenom nivou jer, složićemo se da u dužem periodu nije bilo mnogo ulaganja u železnicu u unutrašnjosti Srbije. Ovoga puta Srbija uzima petogodišnji kredit koji će se otplaćivati u 20 jednakih rata. Ovim kreditom finansiraće se 75% vrednosti ovog ugovora o isporuci robe, obavljanju radova i pružanju usluga za projektovanje i izgradnju elektrotehničke infrastrukture za deonice na koje se ovaj sporazum odnosi. Takođe, Republika Srbija, odnosno Vlada Republike Srbije zaključila je finansijski ugovor i sa Evropskom investicionom bankom, kojim će se finansirati izgradnja auto-puta E80, deonica Niš-Merdare. U pitanju je faza jedan. Izgradnja ovog auto-puta je važna ne samo za razvoj privrede i povezivanje okruga na jugu Srbije sa Kosovom i Metohijom, već je značajna i zbog činjenice da se izgradnjom ove deonice Srbiji obezbeđuje i brži izlaz na more. Dakle, ovaj auto-put je važan za povezivanje različitih tačaka našeg regiona i biće od ogromnog značaja za unapređenje transportnih veza u železničkom, drumskom i vodnom saobraćaju. Na ovaj način i ovom izgradnjom povezivaće se pola miliona građana koji žive u Pirotskom, Nišavskom i Topličkom okrugu i kod Niša će se povezati na Koridor 10, koji dalje infrastrukturalno i ekonomski povezuje ovaj deo Srbije sa južnijim okruzima, Jablaničkim i Pčinjskim i dalje sa Severnom Makedonijom i Grčkom. Time realizacija ovog infrastrukturalnog projekta u ekonomskom, ali i političkom smislu na konkretan način treba da doprinese ukupnom privrednom i socijalnom napretku naše zemlje. S prethodnim infrastrukturalnim projektom u vezi je na određen način i sledeći sporazum, a to je sporazum zaključen između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Severne Makedonije o uzajamnom priznanju odobrenja ovlašćenih privrednih subjekata za sigurnost i bezbednost, kojim će se stvoriti nedvosmisleno bolje poslovne mogućnosti za promet roba u obe države. Pre svega, unapređenjem bezbednosti u prometu robe koja ulazi i izlazi sa teritorije država strana potpisnica, bez ometanja trgovinskih tokova. Takođe, sporazumom će se doprineti i otklanjanju prepreka u međusobnoj trgovini. Inače, naše dve zemlje i narode povezuje duga istorijska tradicija. Delimo i viziju o zajedničkoj budućnosti u evropskoj porodici, tako da ovaj sporazum predstavlja još jedan korak dobre saradnje dve države, što se vidi i na osnovu „malog Šengena“, kojim su se države potpisnice obavezale da će raditi na unapređenju regionalne saradnje, u cilju većeg privrednog rasta, privlačenja investicija i podizanja kvaliteta života građana. Posebnu pažnju bih skrenula na značaj potvrđivanja Sporazuma o izmenama i dopunama Sporazuma o finansiranju između Republike Srbije i Nemačke razvojne banke KFW iz Frankfurta na Majni. Znamo da je Evropa, samim tim i naša država, se već par godina, tačnije od 2014. godine, suočava sa migrantskom krizom i prilivom sve većeg broja migranata. U odnosu na druge države na tranzitnoj ruti, Srbija je, iako pogođena velikim migrantskim talasima, odlično odreagovala, uspela da u kratkom roku prihvati veliki broj migranata i organizovala prihvatne centre i zdravstvenu zaštitu kako bi, pre svega, zbrinula decu i porodice. Napominjem da su najugroženije kategorije žene i deca, a među migrantima bilo je i dece bez pratnje roditelja, koja su posebno zbrinuta. Ova veoma osetljiva grupa ljudi, koji su fizički iscrpljeni, psihološki traumatizovani ili bolesni, imali su potrebu, pre svega, za zdravstvenom negom i zaštitom. U ovom trenutku postoji 19 prihvatnih centara u našoj zemlji, od kojih je 17 aktivno. Da podsetim da je još 2015. godine, u cilju pomoći Republici Srbiji u zbrinjavanju migranata, zaključen međunarodni protokol između Vlade Savezne Republike Nemačke i Vlade Republike Srbije o finansijskoj saradnji i unapređenju socijalne infrastrukture u jedinicama lokalne samouprave, gradovima i opštinama koji su pogođeni migrantskom krizom. U međuvremenu je uočena potreba za izmenama Ugovora o finansiranju Republike Srbije i Nemačke razvojne banke i taj ugovor se danas nalazi na dnevnom redu. Kada je u pitanju Predlog zakona o davanju državnih garancija za zaduženje javnog preduzeća „Srbijagas“, po osnovu ugovora o kreditu za izgradnju razvodnog gasovoda Aleksandrovac-Brus-Kopaonik-Raška i Novi Pazar-Tutin, u pitanju je treća faza. Treba reći da je to infrastrukturni projekat od nacionalnog značaja kao deo realizacije projekta gasifikacije Srbije Turski tok, koji, duboko verujem, svi podržavamo. O svim projektima o kojima sam govorila, ali i o ovom, govoriće i moje kolege u nastavku sednice. Ja ću na kraju, ceneći da su u pitanju sporazumi kojima će se finansirati važni infrastrukturalni projekti, a time i jačati razvojna i privredna pozicija Srbije u regionu, reći da će poslanička grupa SPS u danu za glasanje podržati predložene sporazume. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Stevanović. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče, dame i gospodo, poslanička grupa Stranke moderne Srbije je, kao i uvek, pažljivo analizirala pažljivo sve zakonske predloge, odnosno zakone koji se bave potvrđivanjem međunarodnih ugovora Republike Srbije i nekima ćemo posvetiti malo više pažnje, nekima malo manje. U suštini ovi sporazumi, koji su predmet današnje rasprave, nemaju ništa što bi se moglo nazvati rđavim. Više pitanje je da li su neke stvari morale biti regulisane na takav način, odnosno kada je reč o sporazumima koji vode tome da se određene stvari finansiraju tako što se povećava ili smanjuje dug Republike Srbije. Takođe, moglo je biti rasprave o tome da li su neke infrastrukturni projekti prioritet ili ne. Međutim, ovde imamo gotove sporazume i cela stvar je da vidimo šta mi iz njih dobijamo, kao Republika Srbija, da li smo nešto mogli uraditi bolje i da li u stvari ono što stoji iza tih sporazuma jeste ono što je najdublji interes građana Republike Srbije nezavisno od toga da li su ti građani ljudi koji su liberali, narodnjaci ili levičari po svojoj prirodi. Kada je reč o investicionim projektima, koriste se neobično slična merila kada se meri jednim investicionim aršinom šta je dobro, a šta je loše. Krenuo bih od onoga što jeste nešto što je bilo dugo vremena kontraverzno u delu naše javnosti, pa smo uporedo sa idejama da Srbija treba da vrati suverenitet nad svojim određenim delovima u punom kapacitetu, imali ideje da treba na istom tom mestu podići zid i da nipošto ne treba dozvoliti da ljudi sa Kosova i Metohije lagano dolaze na teritoriju Republike Srbije. Naravno, reč je o Predlogu zakona o potvrđivanju Finansijskog ugovora za autoput E80, deonica Niš – Merdare, faza 1, od strane Evropske investicione banke. Ako smo vrlo često, kada smo pravili neke investicije u Republici Srbiji, kada smo dobijali finansiranje, mogli da govorimo da li je to moglo biti jeftinije, da li smo koristili egzotične investitore koji ne brinu mnogo o nekim stvarima o kojima brinu neki investitori koji su poznatiji, odnosno finansijeri koji su poznatiji u svetu, kao što su evropske institucije, kao što je MMF, kao što je Svetska banka, kao što je IBRD, u ovom slučaju, kada je reč o kreditu za izgradnju deonice autoputa od Niša do administrativne granice sa Kosovom i Metohijom, možemo reći da smo prvi put dobili jedan solidan element poklona, a kada se posmatraju uslovi tog kredita. To nam i govori da postoji interes relevantnog dela međunarodne zajednice da se jednostavno neke stvari, koje su bile loše u prošlosti, na neki način ispeglaju, tako što ćemo ulagati u infrastrukturu i zbližavati, kako građane Srbije sa Srbima na Kosmetu, tako i građane Srbije i Albance na Kosovu i Metohiji. Autoputevi jesu dobar način da se to uradi. Pojačana ekonomska saradnja jeste jedan od najboljih načina da se ljudi međusobno izmire ili da shvate da kroz trgovinu, da kroz investicije, da kroz slobodan protok ljudi, robe i kapitala možemo mnogo uraditi da ispeglamo neke loše stvari koje su se dešavale u prošlosti, kada je reč o odnosima Srba i Albanaca. Godinama smo voleli da govorimo o tome kako je Srbija raskršće puteva, ali eto imali smo taj problem da nismo imali puteve. Godinama smo govorili kako treba da se integrišemo sa našim narodom ili sa nama bliskim narodima, ali ta integracija se nije dešavala kada posmatrate kako izgleda infrastruktura. Iako govorimo da nam je Republika Srpska, kao deo Bosne i Hercegovine, najbliža od svih, mi nismo gradili puteve koji su mogli da tu blizinu učine stvarnom, niti smo se trudili da smanjimo mogućnosti da imamo barijere na graničnim prelazima i da te granice samo postoje na papiru, a da ih pošteni ljudi prelaze vrlo brzo, a pogotovo ljudi koji se bave biznisom, da robe, usluge, kapital idu najbrže moguće, bez nekih prepreka. Ako nismo u stanju da takve odnose imamo sa susedima, ne znam šta bismo uopšte tražili u EU. Ista se stvar odnosi kada je reč o autoputu ka Kosovu i Metohiji. Jednostavno, puna su nam usta toga da imamo naš narod koji dole živi teško, a onda kada krenete do Prištine treba vam pet sati. Dakle, sada možete brže da stignete u Solun, nego da stignete u Prištinu. Putevi koji nas vode tamo nisu putevi sa kojima se možemo ponositi. Do Niša je u redu, a posle Niša taj put je loš. Da ne pričamo o onoj varijanti da idete od Kruševca, pa da se spuštate na Brus. Dakle, ako hoćemo da povežemo i naš narod na Kosovu, ali, ponavljam, nama je bitno tržište celog Kosova, autoput može biti dragocen, autoput je i ekonomski instrument. Ono što je dobro u Srbiji, kao raskrsnici puteva, koja ima verovatno najveći broj zemalja sa kojima se graniči, odnosno jedne teritorije koja trenutno ima, koja je pod de jure našim suverenitetom, ali gde, nažalost, naš suverenitet visi na jednom koncu, nema ništa bolje… Kada gradimo puteve prema zemljama koje nas okružuju, mi u stvari gradimo puteve prema oblastima koje ga verovatno ne bi ni dobile. Da je samo u pitanju razvoj Toplice bila bi možda prevelika investicija, magistralni put sa tri trake bi bio dovoljan, a sada ćemo dobiti bolje. Isto i kada je reč o autoputu ka Bugarskoj, jer Pirot nikad ne bi dobio autoput da Srbija nije na međi i da se ne graniči sa toliko zemalja. Ista je stvar i sa Vranjem i sa mnogim delovima Republike Srbije. Dobra je stvar da konačno krenemo i nastavimo da koristimo tu toliko puta ponavljanu priču da je Srbija u središtu puteva, da se svi interesi prelamaju, pa da vidimo da iz toga nešto izvučemo i da mudro radimo. Verovatno može i bolje od ovoga, verovatno se mogu ispeglati i bolji sporazumi. Dobar razvoj ekonomije bi samim time otklonio i mnoge skepse koje postoje oko obima saobraćaja danas za pet, za deset godina. Dakle, kada je reč o izgradnji autoputeva, mi ne delimo autoputeve prema tome ka kojoj zemlji idu. Nemamo nikakve predrasude i mislimo da Srbija mora imati najbolje odnose sa svim susedima. Kada je reč o Kosovu i Metohiji, koje nije naš sused, nego je deo Republike Srbije, mislimo da trebamo da imamo sve uslove da tamo ostvarimo našu najveću moguću mekanu moć, pošto smo tvrdu moć, nažalost, izgubili njenim lošim korišćenjem u 90-tim godinama prošlog veka. Treba da koristimo mekanu moć, koliko god možemo, i da probamo da budemo Srbija koja je privlačna, a ne Srbija koja se trudi da bude Srbija sila, jer silu, nažalost, dovoljnu nemamo, a možda i na sreću, jer novi ratovi, pod znacima navoda, će se voditi pameću i ekonomijom. Kada je reč o ostalim međunarodnim sporazumima, ja ću odmah krenuti ka ovome što je kod nas vrlo kontraverzno, a to je tačka 19. i širenje straha oko toga da će Srbija postati bazen za migrante, da će sve migrante da stave u Srbiju i da će oni od nas i od naše zemlje da naprave nešto jako ružno. Nama ksenofobija tog tipa nikada nije bila svojstvena, čak i u vreme Hladnog rata bili smo zemlja široko otvorena da primi izbeglice iz Mađarske, na primer, kada je bilo teško vreme i kada je Mađarska bila napadnuta i bila žrtva agresije Sovjetskog saveza. Primili smo ih kao našu braću i tako treba da se odnosimo prema svima ostalima. Takođe, naravno, sasvim je logično da su Srbi, koji su bili nevoljnici 90-ih, primljeni u Srbiju na adekvatan način. Ne postoji ni jedan razlog da budemo neljudi prema ljudima koji beže od rata, pogotovo prema ljudima koji apsolutno nikakve želje nemaju da se zadrže u Srbiji, jer nismo je napravili dovoljno dobrom da bi bilo ko zaista želeo da se zadrži u Srbiji pored svih zemalja EU, što ne znači da ne treba da radimo na tome da ta naša zemlja bude svakim danom sve bolja, a bolja će biti ako je razvijamo u razumu, a ne u ludilu. Takođe treba da se trudimo, ako postoji neko ko bi se uklopio svojim profilom u Republiku Srbiju, da takve osobe zadržimo, jer nisu samo bežali ljudi koji nemaju kvalifikacije, ljudi koji su siromašni, nego su i imućni ljudi prelazili preko Srbije sa odličnim znanjima koji bi, možda, ako bi im bila pružena odgovarajuća podrška, i poželeli da ostanu. Nije to ključno pitanje koje se kod nas lomi. Ključno pitanje je, kažem, što se ne osnovano seju strahovi da će u Srbiji završiti svi migranti i da nam daju novac zbog toga da bismo mi postali neki rezervoar. To jednostavno nije tačno, a pogotovo imajući u vidu da se geostrateške, neke stvari završavaju, da je rat u Siriji priveden kraju i da teško da možemo očekivati nove talase migracija, nego možemo očekivati da se većina ljudi koji su pobegli iz Sirije polako vraćaju u svoju otadžbinu. Sa te strane, dobro je da koristimo novac koji smo dobili upravo zbog toga što smo ljudski tretirali ljude koji su prelazili preko Srbije, što smo popisali svakoga ko je došao i prešao preko Srbije i što smo jednostavno bili dobar partner našoj budućoj evropskoj kući. Mnoge zemlje koje su ušle u Evropsku uniju u vreme velikog optimizma pokazale su se kao partneri koji su žurili, kao partneri forme. Mi smo partneri forme u nekim drugim oblastima, ali kada je reč o saradnji u oblasti bezbednosti, kada je reč o saradnji u vezi protoka ljudi pokazali smo se kao bolji partner od mnogih drugih zemalja, a ostali smo ljudi i to je jako bitno. I to nema veze sa time ko će voditi Srbiju danas, ko je vodio juče, ko će je voditi i sutra, jer jednom kada ste neljudi to je trajan pečat, a pogotovo kada ste neljudi, a ne postoji stvarna opasnost za vašu zemlju. Ono što je takođe bitno, što nije najuže povezano sa ovim, ostaje puno pravo da razlikujemo ekonomske migrante, od nevoljnika koji beže zbog rata i terora i na tome uvek treba da radimo i to nije sporno. Ako nam dolaze ljudi iz Sirije zbog toga što su bili žrtve progona, to ne mora da važi ako nam dolaze ljudi iz Irana ili Avganistana, ako zaista ne postoji objektivan osnov terora u tim zemljama i tada možemo razmišljati o drugačijim mehanizmima. Međutim, kako da kažem, da se vratimo na to, mi smo odradili naš deo posla. Taj deo posla je koštao. Mi smo zemlja koja je relativno mnogo siromašnija od zemalja koje su bile cilj ljudi i koji su tranzitirali preko Srbije i sa te strane tok novca koji ćemo dobiti zbog usluga koje smo uradili i koje bi trebalo svakako da uradimo i da ne dobijemo taj novac, jer smo ljudi, koliko god da smo siromašniji i od Nemačke i od Holandije i od većine zemalja u Evropskoj uniji, u stvari od svih zemalja koje su u Evropskoj uniji, to ne znači da trebamo da budemo loši ljudi, jer vam to nije potrebno, niti naša država treba da bude takva. Kada je reč o ovim ostalim sporazumima koji nisu toliko kontraverzni i koji nemaju kako da kažem, takav izrazit potencijal da su u javnosti pogrešno tumače i da se koriste za prizemnu političku kampanju, što je velika šteta, možemo reći da je svaki sporazum kojim se reguliše pitanjem duga, ako je sporazum dobro ispregovaran dobra stvar. Kada je reč o Sporazumu o regulaciji duga sa Vladom Republike Slovačke, sporazum je mnogo bolje ispregovaran, recimo, nego kada se setimo nekih drugih varijanti koje su se ticale duga, kao što je bio Sporazum sa Pariskim klubom kada blage veze nismo imali kao država, šta smo ispregovarali. Dobro je da godinama napredujemo i da ne ispadamo majmuni koji ne razlikujemo dug, kamatu i ročnosti koje se pojavljuju u celim tim pregovorima i kada nemamo jasnu informacionu osnovu o čemu mi uopšte pregovaramo. Slovački dug nije nikada, tj. dug Republike Srbije prema Slovačkoj nikada nije bio prevelik, ali suštinski dobro je da napredujemo u celoj stvari oko regulisanja naših dugova kako prema bilateralnim partnerima, tako i prema međunarodnim organizacijama, tako da sa te strane uvek je dobro kada imate čiste račune bez obzira ko je napravio i kada račun, jer država je, što mnogi vrlo često zaboravljaju u svojoj politici, nešto što traje, što je trajalo i što će trajati, što se danas usvoji biće obaveza i za 10 i za 20 godina, ako ga država potpiše bez obzira ko će voditi Srbiju, kao i ono što je uradio i Broz i Milošević i što je uradio DOS i što je uradila Vlada koju vode naprednjaci. To će biti obaveza u budućnosti. Možda će biti i koristi, ali ima i obaveza, ali jedino što trajno to je država i to nikada ne treba da zaboravimo kada razmatramo te stvari. Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade SAD je nešto što je, kako bih rekao, jedno asimetrično pitanje i toga moramo biti svesni kada u međunarodnim odnosima zaključujemo sporazume da mi partner jednake snage i da mnoge stvari moramo prihvatiti kao date. Najčešće kada sklapamo odgovarajuće sporazume sa SAD ponekad jednostavno neke stvari moramo prihvatiti kao takve. To vam je počevši od toga kada nas u našoj rođenoj banci trkeljišu i pitaju – imate li veze sa SAD. Eto, jednostavno tako je. NJima je jako bitno da naplate sav porez koji imaju, jako im je bitno da zaštite interese svoje nacionalne bezbednosti i očekuju od zemalja koje žele da budu njihovi dobri saveznici, partneri da neke uslove ispune. Sa te strane sve što ne vodi tome da su naši nacionalni interesi trasirani u trouglu – vladavine prava, ljudskih prava, tržišne privrede i demokratije, ugroženi jesu stvari na koje ćemo mi pristajati u budućnosti zarad toga da bismo bili deo jednog međunarodnog velikog posla koji se bavi pitanjima kojima se definišu Fatfa propisima i sa te strane imaćemo još dosta sporazuma koji će nam stizati i upravo se odnose na bilateralne odnose SAD i takođe odnose sa međunarodnim organizacijama koje pokrivaju slična pitanja. Sa te strane, suštinski, ovo je nešto što smo jednostavno kao Srbija trebali da uradimo i bolje je što smo uradili i nešto što prihvatamo kao dato u suštini, kao što mnogo toga u međunarodnim odnosima prihvatamo kao dato možemo to da prihvatimo, a možemo i da ne prihvatimo. Samo što je najčešće cena neprihvatanja prilično velika. Kada je reč o sporazumu Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Severne Makedonije na Balkanu živimo, iscepanom Balkanu od kako se raspala bivša Jugoslavija sa jednim zavidnim stepenom međusobnog trkeljisanja, zavidnim stepenom odsustva želje da mala i isparcelisana i nemoćna tržišta sa stanovišta ekonomije i obima, sa stanovišta svega što nam treba da bismo bili konkurentni u 21 veku probamo da polako uklanjamo, da uklanjamo međusobne granice, a pogotovo da uklanjamo međusobno, kako da kažem, ali suštinski zezanje sa time što imamo neusaglašene propise u nekim oblastima ili time što ne želimo priznati odgovarajuća dokumenta drugih zemalja, iako ta dokumenta u svojoj sadržini imaju gotovo identično ono što imaju dokumenta Republike Srbije. Sa te strane, to je veliki posao koji ćemo morati da radimo, ali, opet ponavljam, ako nismo u stanju da taj posao odradimo sa Makedonijom, Albanijom, nadam se u budućnosti sa BiH, sa KiM, i sa Crnom Gorom, onda je pitanje – kako ćemo to uraditi sa zemljama EU, ako nismo sposobni da uklonimo granice i sve prepreke ka stvaranju nejedinstvenog tržišta, ali ka stvaranju nečega što liči na carinsku uniju u godinama koje predstoje? To ne treba posmatrati kao zamenu za nešto što je superiorno rešenje, ali treba posmatrati kao način da se neke stvari ubrzaju i da se u praksi pokaže da smo kadri kao zemlja da radimo neke stvari. Sve stvari, kao što su integrisani granični prelazi, priznavanje dokumentacije, slobodan tok ljudi, robe, kapitala, usluga i znanja jesu stvari koje su u najdubljem interesu Republike Srbije. To su dobre stvari iz prostog razloga što Srbija, koja za sebe može da kaže, a ne kaže danas jasno, i svojim politikama ne pokazuje jasno, Srbija koja za sebe može da kaže da je evropska Srbija i globalna Srbija i Srbija bi bila zemlja koja pokazuje samopouzdanje. To je zemlja koja misli da može da zahvati više, da može dobro da se takmiči na velikom tržištu. Na jednom velikom tržištu male zemlje mogu dobiti mnogi iako zahvate vrlo malo, a zemlje koje žele da se zatvaraju, ako su male, i koje brane svoje malo tržište u strahu da će ih veliki progutati, iako Srbija nije ni u domenu tri statističke greške za EU, pokazuju kukavičluk i u stvari šalju poruku da naši građani nisu sposobni da se takmiče, da naše firme nisu kadre da prave dobre proizvode i usluge. Zemlja koja se zatvara ili zemlja koja neće da kaže da se zatvara, ali sve čini da ostane zatvorena je zemlja koja šalje poruku da su njeni građani u stvari suštinski nesposobni da se takmiče, a to nije tačno. Pogledajte smo sport, pogledajte oblasti kao što su informacione tehnologije i videćete da se možemo takmičiti. Negde smo prva, negde druga liga, negde treća, ali igramo se. Nekada smo bolji, nekada smo gori. Sa te strane, sve što nas otvara, sve što trasira put evropske Srbije, a ne govorim tu samo o vrednostima koje jesu bitne, kao što su demokratija, ljudska prava i slobode, nego jednog velikog tržišta koje postaje srpsko nacionalno, sve što trasira put ka globalnoj Srbiji koja se takmiči bilo gde jesu dobre stvari, pa makar bile male stvari sa Makedonijom i da bog da bilo sreće da se u našem parlamentu svaki dan usvaja 10 takvih sporazuma i da stvaramo uslove da imamo zemlju koja zna da se takmiči, koja ima hrabrosti da se takmiči i koja se ne bavi budalastim stvarima iz davne prošlosti koje ne može ispraviti, nego želi da korača u budućnost tako što će biti hrabra, a ne zemlja koja se plaši da iskorači napred. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, kao ovlašćen ispred našeg poslaničkog kluba Ujedinjena seljačka stranka, Narodna seljačka stranka, govoriću o ovim predlozima sporazuma o kojima u toku današnjeg dana govorimo i koje ćemo sutra verifikovati i dati mogućnost našoj državi da može u narednom periodu da obezbedi bolje uslove života za sve one naše građane koji žive na celoj teritoriji Republike Srbije. Ja sam uvek govorio o svim onim našim stvarima i problemima koji se tiču malih sredina, nerazvijenih opština, brdsko-planinskih područja, jugoistoka Srbije, a i ostalih delova Srbije, gde smo putem donošenja određenih sporazuma obezbedili mnogo kvalitetnije uslove, kreditne linije koje su stvarno dale rezultata i zato sada naša država Srbija, naš budžet jeste stabilan i ima mogućnosti da se radi i da se gradi. Svedoci smo radova u svakom delu naše Republike Srbije. Da li je to sever, da li je istok, da li je zapad, da li je jug, da li je centralna Srbija, svuda se gradi, svuda se radi i radi se nešto što do unazad nekoliko godina uopšte nije bilo ni u najavi. Bilo je u nekim bajkama nekih prethodnih vlasti koje su radile ne za dobrobit Srbije, nego za dobrobit samo njihovih ličnih interesa i za dobrobit svojih uskogrudih partijskih interesa. Svedoci smo propadanja naše zemlje Srbije posle 2000. godine, kada su bila puna usta obećanja svih onih pozitivnih stvari, izgradnje puteva, ulica, poboljšanja života naših ljudi koji žive na selu, poboljšanja života za sve, ali došli smo do toga da je došlo do kataklizme i u privredi i u poljoprivredi i svuda. Zato se sada ovi sporazumima koje sada mi ovde verifikujemo, dajemo podršku ovde u Skupštini, tim sporazumima daje se mogućnost da se određene stvari koje su do sada bile započete u nekom prethodnom periodu, da se to mora malo balansirati, rešiti za dobrobit budućnosti naše dece i dece naše dece. Vezano za ovaj sporazum sa Slovačkom, to je ta kreditna linija kojom se daje mogućnost da se povoljnije rešavaju ti problemi, da se uštedi i da se, normalno, da veća podrška našem budžetu, stabilnosti monetarnoj i svemu onome što je bitno. Što se tiče sporazuma sa SAD, tu se neke stvari rešavaju, usaglašavaju, jer mi kao zemlja uvek smo gledali da to bude za dobrobit svih. Normalno, usaglašavanjem imaćemo mogućnost da neke stvari poboljšamo i da na neki način imamo normalan odnos sa najjačom zemljom na svetu, normalno zajedno sa Rusijom. Još jedna od stvari koja je vezano za ove sporazume jeste i podrška našem sporazumu sa Ruskom Federacijom, gde je izgradnja železnice. Ja sam unazad i 2014, 2015. i 2016. godine govorio, a i posle toga govorio o problemima železničke pruge koja se tiče ovog dela jugoistoka Srbije, odnosno dela istoka Srbije od Niša, Svrljiga, Knjaževca, prema Prahovu, gde je bilo niz negativnih stvari i iskakanja vagona i šina, gde je bilo niz incidenata, a sve zbog toga što je ta pruga bila u katastrofalnom stanju, zato što je ta pruga građena u prošlom veku, gde je učešće u toj pruzi imao i Milutin Milanković, čovek koji je stvarno naš veliki stručnjak, čovek koji je dao veliki doprinos razvoju ne samo u Srbiji, nego i u celom svetu, gde su u tom delu rađeni mostovi, to je bilo 1915. i 1916. godine, kada je ta pruga bila projektovana za 80 kilometara na sat da ti vozovi idu. Posle toga nije ništa ulagano, ništa nije rađeno i svedoci smo, došli smo do toga da je bila u katastrofalnom stanju. E sada, gospodo draga moja i dragi moji prijatelji, ta pruga se rekonstruiše, ta pruga se stavlja u projektovano stanje, ta pruga će u narednom periodu biti nešto za primer, gde će moći da to bude u funkciji privrede, u funkciji poljoprivrede, u funkciji turizma, u funkciji prevoza putnika. Mislim da je to ono za šta se mi zalažemo, za šta se zalaže ova Vlada i za šta se zalaže naš predsednik Srbije, koji stvarno kao kapa na sve nas ovde pokušava da svakom obezbedi ono što je potrebno, a to je bolji život, sigurniji život i bezbednija budućnost za sve u našoj Srbiji. Što se tiče ovog našeg sporazuma vezano za kreditiranje izgradnje pruge železnice, to je ono što je potrebno, da u svakom delu imamo brze pruge. Ja govorim o ovom delu koji se tiče jugoistoka Srbije, a to važi i za ostali deo Srbije, jer na svakom mestu svaki naš putnik koji želi da koristi železnicu imaće sigurno mogućnost da to bude kvalitetnim vozovima, da to bude na brži i jeftiniji način. Ja sada pozivam kolege poslanike koji nisu bili tamo kod nas na jugoistoku Srbije skoro, ili koji su nekada davno putovali prugom, da dođu i da vide kako se radi na rekonstrukciji pruge, kako se to radi na najbolji način i gde je već jedan deo težeg tog dela pruge koji je u delu Svrljiga, to je tzv. Niševačka klisura, dotle se došlo i tu se nastavlja sa radom. Inače, velika stvar za sve nas je ta aktivnost naše države za te naše brze pruge, za rekonstrukciju pruga, jer stvarno Srbija jeste čvorište puteva, saobraćajnica, a Niš je jedno od najbitnijih čvorišta gde prolaze sve one potrebne stvari iz železnica. Tu je sad i niški aerodrom koji je veoma frekventan, gde se u okviru tog našeg aerodroma, titular je država Srbija, stvarno radi na najbolji način, gde ima niz tih letova koji su veoma kvalitetni, niska cena, a može da se ode do skoro svakog mesta u Evropi, ali i u svetu. Kao narodni poslanik i predsednik Ujedinjene seljačke stranke, više puta sam govorio o svim ovim stvarima, govorio sam o razvoju infrastrukture sa akcentom na ova područja koja su sa otežanim uslovima života, na Niš kao centar jugoistične Srbije. Svedoci smo da od Niša veliki broj puteva vodi i autoputeva sada i prema Grčkoj, prema Bugarskoj, a sada se rade i te železničke pruge, železnička infrastruktura se radi i dolazi do izmeštanja pruge, izmeštanja železničke stanice iz samog Niša, što je sve veliki podstrek za razvoj tog Nišavskog okruga, tog dela jugoistočne Srbije, te regije. Kroz Niš i pored Niša sada imamo brze saobraćajnice, kako sam rekao, ima i taj naš niški aerodrom koji je stvarno nešto najbolje što se tiče nas. Evo, sada je skoro bila jedna putnica za ovih nekoliko meseci, odnosno 400-hiljaditi putnik je bio na niškom aerodromu, što znači da taj aerodrom polako, ali sigurno daje ono za šta je pripremljen, daje veliku snagu razvoju jugoistočnog regiona Srbije, gde stvarno postoji velika šansa da dolazi veliki broj privrednika. Unazad nekoliko dana bio sam i zvanična delegacija naše Skupštine kao predsednik Poslaničkog kluba Prijateljstva sa Slovenijom, gde sam zajedno sa kolegama iz našeg poslaničkog kluba Hadži Milorad Stošić i dr Svetlana, koja je tu, zajedno smo bili u obilazak, gde smo bili zajedno sa našim prijateljima iz Slovenije i razgovarali smo o svim ovim potrebnim stvarima koje se tiču i naše zemlje Srbije i Slovenije. Svedoci smo da je to prijateljstvo pokazalo da se dosta ulaže i da država Slovenija želi naredni period da nam pomogne vezano za ove faze vezano za ulazak u EU, ali s tim se uvek govori, i to je ono što sam hteo da kažem, da niški aerodrom i aerodrom u LJubljani imaju dobru saradnju, da veliki broj ljudi dolazi iz Slovenije prema Nišu i ostalim delovima Srbije, gde dolaze i investitori i turisti i gde kroz taj naš zajednički program Srbije i Slovenije, evo, 17. je sada i zajednička sednica Vlade Srbije i Vlade Slovenije u Novom Sadu, što je još jedan od znakova kako treba da se radi, kako treba da se poštuju prijatelji. Sednice vlade smo imali zajedno i sa Mađarskom, gde su njihovi predstavnici vlade bili kod nas i mi bili kod njih. To su sve elementi kako se naša zemlja Srbija otvara, kako ovakvi sporazumi daju rezultate, kako kroz program izgradnje puteva, auto-puteva, izgradnja pruga, donošenje određenih akata i sporazuma kojima se daje mogućnost da se neke kreditne linije amortizuju na neki način, produže sa nižom kamatom. Posledica svega jeste rezultat da narod u Srbiji ima mogućnost da živi bolje, da se obezbedi više sredstava, kako govorim uvek, za nerazvijena područja, da se više sredstava odvoji za sve naše žene na selu, za decu na selu, za bračne parove na selu, da se obezbedi veća finansijska podrška zato što na ovaj način kada usvojimo ove sporazume imaće veću frekvenciju saobraćaja, ne samo putnika, već i robe. To je velika šansa na taj način da se obezbedi bolja budućnost za svakog građanina, ma gde da živi ovde u Srbiji. Ja uvek govorim da sam iz Svrljiga, zato što mislim, da svaki od nas koje tu ne treba da se stidi odakle dolazi, nego treba da kaže sa dikom da dolazi iz takvog mesta, ja zato uvek tako govorim. Nekada budem i smešan veliki broj ljudi na neki način to i negira, a ja ne štedim sebe i uvek želim u svakom trenutku da govorim o svom kraju, o problemima svog kraja. Ali, kada govorim o problemima te jedne male opštine, koja je jedna od najnerazvijenijih opština u Srbiji, Srvljig, tada govorim o velikom broju takvih opština kojih ima u Srbiji, blizu 40, možda i 50, to su područja četvrte grupe nerazvijenosti, devastirana područja, gde ja svojim angažovanjem, predlozima i ovde na skupštinskim zasedanjima uvek govorim i iznosim probleme koji se tiču takvih naših opština, takvih naših ljudi, a gro takvih opština se nalazi na jugoistoku Srbije gde je Niš centar jugoistoka Srbije, i zato ja kažem, a i to svi znamo da je Niš čvorište velikih puteva, putnih pravaca, železnice i velika potreba tamo da se ulaže. Svedoci smo da ima dosta ulaganja, konkretno kroz privredu, ulaganje u privredu, što je dobro i što je odlično, što veliki broj naših ljudi sada u Nišu se upošljava, sa tim da bi bilo dobro da u budućem periodu kada sve ovo bude rešeno na najbolji način, kako sam govorio o izgradnji ovih saobraćajnica, železnice, auto-puteva, o kojima ću kasnije govoriti, konkretno za izgradnju gasovoda, zaduživanje i ovaj sporazum. To su sve pozitivne stvari gde će biti potrebno to da bude, ne samo za Niš i okolinu, nego to će biti za celokupnu Srbiju. Konkretno, mislim, vezano za ovaj deo oko železnice, pozivam sve ljude da vrlo brzo dođu do Niša, mogu tu da dođu do niškog aerodroma nekim letom, da dođu do Niša da vide kvalitetne puteve koji su rađeni, to su auto-putevi prema Sofiji koji je stvarno veoma lep, urađen na najbolji način. Jeste, bile su teške deonice, ali to je završeno i to je završeno za vreme naše Vlade i za vreme našeg predsednika Vučića, koji je stvarno je pokazao da svojim angažovanjem, svojom snagom, voljom i najviše svojom marljivošću dao primer, a sa druge strane, gospodin Vučić kao predsednik Srbije, on je kapa i kišobran što se kaže za sve nas ovde na neki način zato što svojim angažovanjem pokazuje kako treba svaki da radi za ono za šta je dobio podršku, dobio odgovornost od naroda. Mi ovde, koji se nalazimo u Skupštini, kao narodni poslanici, imamo ne privilegije, nego imamo odgovornost i obavezu prema svakom onom građaninu, pa ma u kom delu Republike Srbije da se nalazi, da li je on bilo koje vere, bilo kog razmišljanja, mi imamo obavezu prema tim ljudima i na svaki način svaki od nas kad ustane ujutru, kada se pogleda u ogledalo da kaže da li smo nešto juče nekom pomogli, uradili i svrha toga, rezultat toga jeste da građani to prepoznaju, građani to vide i građani znaju na koji način moraju imati razumevanja i moraju da prihvate određene stvari zato što je to stvarno stanje. Ja sam uvek bio za to i govorio sam u periodu i sada, i ranije, da sve ovo što sada radimo, a i infrastruktura jeste preduslov za dovođenje investitora, za razvoj svih onih oblasti i privrede i poljoprivrede. Poljoprivreda jeste ono o čemu najviše govorimo, ali stvarno situacija u poljoprivredi nije sjajna kao što neko kaže, ali sa druge strane imamo puno pozitivnih stvari o kojima moramo govoriti. Vezano za taj deo oko poljoprivrede, uvek sam bio i govorio i kada sam bio nekada predsednik opštine u Svrljigu, uvek sam gledao da se ljudima obezbede elementarne stvari što znači, iz budžeta lokalnog šta je realno da se uradi. Sa druge strane, izrada ovakvih naših sporazuma kada odradimo, kada sve to da rezultat, znam da će biti i velikih ušteda, mogućnosti da se u takvim sredinama, kao što je moja opština, a ja dolazim iz Svrljiga i tog dela i te opštine na jugo-istoku Srbije, ali i u drugim delovima, koje su nerazvijene, imaju potrebe da se tamo mnogo više izdvaja kroz program investicionog nacionalnog plana koji će biti nešto vrlo bitno za sve nas. Imamo problema, konkretno vezano za dešavanje vodosnabdevanja, recimo to je konkretno problem azbestnih cevi. Kroz sve ove programe, projekte koje će sada država Srbija da u narednom periodu ima, potreba naša će biti ispunjena, s tim što svi mi koji vodimo te lokalne samouprave na neki način učestvujemo u vlasti, imamo odgovornost. Mi moramo pripremiti adekvatne projekte i da na vreme sve to bude propraćeno. Prihvatanjem ovih sporazuma koji su sada na današnjem dnevnom redu, mogućnost je da se uštede sredstva, da se obezbede brzi putevi, dovodi se veći broj robe, putnika, prevoznih sredstava i na taj način ćemo sigurno imati mogućnost da se obezbede više sredstva i da se obezbedi veća mogućnost za ulaganje u tim sredinama, da rešimo te probleme sa vodosnabdevanjem, da se reše te prethodne azbestne cevi koje su, recimo, postoje u nekim gradovima, a ima ih i u velikom broju opština, a to je rađeno 80-ih, 70-ih godina prošlog veka. Problemi su stvarno tamo dosta veliki. Tamo je velika populacija starih ljudi. Mi tim ljudima moramo da obezbedimo sigurniju budućnost, a to možemo samo da uradimo kada imamo više sredstava i da obezbedimo ta sredstva da se tamo više uloži, da se tamo obezbedi mogućnost da ima normalo u svakom trenutku, da zdravstveno budu zbrinuti ti ljudi, da ima ambulanti, da u svakom selu ima makar jedan učenik da to odeljenje i dalje postoji, da ne zatvaramo tamo odeljenja, da ne zatvaramo škole. Svaki đak u tom selu dok je tamo ima neku budućnost. Ulaganjem u svako novorođeno dete, a ja sam uvek to govorio da to bude mnogo veće ulaganje i da postoji razlika za brdsko-planinska područja, nerazvijena područja, devastirana područja, da ulaganja za te porodice budu finansijski mnogo veća, da budu direktna ulaganja. Siguran sam da će to dati rezultat. Što se tiče privrede, kroz usvajanje ovih sporazuma, imamo mogućnost i za veći broj upošljavanja ljudi, sigurniji posao. To je recimo sporazum Srbije i Severne Makedonije gde ti privredni subjekti na neki način mogu da budu bezbedni, da to bude za dobrobit svih. Normalno ulaganje i mogućnost da se ulaže u opštine kao što su ove nerazvijene, devastirane, četvrta grupa nerazvijenosti, kroz određena direktna oslobađanja naših privrednih subjekata koji tamo žele da rade kroz program. Jedan od predloga je bio da se, a to sam ja u Skupštini, kada je bio za poreske olakšice, dao predlog da bude do 80% o bruto iznosu da se oslobode privredni subjekti koji žele da rade u opštinama koje su devastirane, to je četvrta grupa nerazvijenosti. Da se njima ta sredstva vrate, to je obavezni doprinos na teret poslodavca, na teret zaposlenog i da taj poslodavac sutra ukoliko otvori radna mesta u tim našim sredinama kao što je Svrljig, Bela Palanka, Gadžin Han, Boljevac, Babušnica i veliki broj takvih opština, da oni mogu tu da imaju, da se vežu, da budu najminimalnije plate od 45.000 pa na gore. S druge strane, to bi bilo dobro i za poslodavca, država Srbija bi imala mogućnost kroz program ovog poreskog oslobađanja da se tamo ljudi nastave da rade, da se dovode investitori i da to važi samo za ona područja koja su nerazvijena, četvrta grupa i devastirani. Mislim da su to pozitivne stvari, kroz ove sporazume imamo mogućnost da to štedimo i da obezbedimo više sredstava, ali sa druge strane, konkretno, evo sad smo tu došli smo do ovog dela izgradnje prve faze auto-puta Niš – Merdare. Za mene kao čoveka koji živi u tom delu Srbije, to je velika stvar, to je odlična stvar, zato što izgradnja tog dela auto-puta, mogućnost da se što brže i stigne do destinacije, da sutra naši privrednici stignu. Svedoci smo da veliki broj naših privrednih subjekata iz cele Srbije radi i u Albaniji i radi dole na Kosovu, gde ima ulaganja, gde ima promet robe, s tim što, ova nenormalna stvar, taksa od 100% koje su kosovske vlasti prethodno donele, to nije normalno, to mora biti sada povučeno zato što je to i obaveza njihova. S druge strane, svedoci smo da što se tiče njih dole na Kosovu da ti ljudi koji to rade oni će proći na najgori način zato što je to negativno prvo za njih, zato što to nije dobro ni za njih, a pogotovo nije dobro za naše ljude koji žive dole na Kosovu i Metohiji. Izgradnjom dela ovog autoputa od Niša prema Merdaru, a kasnije i dalje prema Prištini, to će biti odlična stvar zato ćemo imati mogućnost da se dođe do Niša, da se radi brži promet i saobraćaj robe, da se obezbedi više sredstava za upošljavanje ljudi i normalno za sve nas to je velika stvar i velika mogućnost da ljudi koji žive u tom delu Toplice, da ti ljudi sutra imaju mogućnost da plasiraju svoju robu, svoje poljoprivredne proizvode. Svedoci smo da tamo kvalitetna i što se tiče, stočarstva i ovčarstva i voćarstva… (Predsedavajući: Zahvaljujem, kolega Miletiću.) Mislim da je dobro. Svi ovi sporazumi treba da se prihvate, da se usaglasimo svi zajedno, jer ovo su rešenja za bolju budućnost naših ljudi, za bolju budućnost naše dece i dece naše dece. Još jednom, ja ću kao predsednik Ujedinjene seljačke stranke i narodni poslanik u Narodnoj skupštini Republike Srbije i član poslaničkog kluba Pokret socijalista, Narodna seljačka stranka - Ujedinjena seljačka stranka, glasati za set svih ovih sporazuma, zato što su to odlični sporazumi i zato što je to potrebno da uradimo.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima narodni poslanik Ana Čarapić.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o predlozima zakona za koje slobodno mogu reći da su pokazatelji odgovorne politike Vlade Republike Srbije. Kao što smo imali priliku da čujemo u uvodnom izlaganju od strane ministra, ali i od strane ovlašćenih predstavnika iz ostalih poslaničkih grupa, danas na dnevnom redu imamo pet predloga zakona o potvrđivanju sporazuma, jedan Predlog zakona o potvrđivanju finansijskog ugovora i jedan Predlog zakona o davanju garancije. Od onog momenta kada je 2012. godine SNS preuzela vlast, zahvaljujući ogromnoj podršci građana Srbije, naši predstavnici u Vladi, zajedno sa predsednikom Republike Aleksandrom Vučićem, bore se sa svim problemima koje su ostavile demokrate. Naravno, mislim na demokrate koje danas tuku i vređaju žene, mislim na demokrate koji prete maloletnoj deci, na demokrate koji uništavaju javna dobra. Do 2012. godine su vladale one demokrate koje su nam u predizbornim kampanjama govorili o ravnomernom regionalnom razvoju, a kad prođu izbori, u praksi su nam pokazivali kako uništiti sve regione u Srbiji. Do 2012. godine su vladale demokrate koje su danas obojene u nekakav Savez za Srbiju, koji se bore danas navodno za slobodu medija, a u isto vreme blokiraju rad pojedinih medija koji im se ne dopadaju. Radio-televizija Srbije, čini mi se da je bila odlična televizija kada je gospodin Dragan Đilas zgrtao milione tako što je trgovao sekundama, a sada kada taj isti RTS izveštava o posetama svih svetskih zvaničnika, kada izveštava o izgradnji autoputeva, o izgradnji kliničkih centara, o izgradnji škole itd, sad taj RTS nije dobra televizija. Nisu Srbiju razorili ni građanski ratovi iz devedesetih godina, ni sankcije, ni hiperinflacije, koliko su Srbiju razorile demokrate do 2012. godine, koji su, ponavljam još jednom, sada obojeni u nekakav Savez za Srbiju. Znate, zaista je teško objasniti maloletnoj deci kada prođemo pored skupa od tridesetak cirkuzanata sa transparentom „Vučić ili demokratija“, teško je objasniti šta je demokratija. Pa, čak i ta maloletna deca koja nemaju biračka prava biraju Vučića. Zamislite prepadnute dece u tih tridesetak cirkuzanata kako bi odgovorila u školi na pitanje od strane svojih nastavnika, učitelja ili u vrtiću od strana svojih vaspitača na pitanje šta je demokratija? Možemo samo pretpostaviti. Vređanje, lopovluk, privredni rast u minusu, ogroman budžetski deficit, soličenje svih onih koji su vladali Srbijom do 2012. godine, koji su nam pokazali kako ne treba da se vodi na makroekonomska politika, ni spoljna politika, dok je sinonim za SNS i za današnju vlast privredni rast i razvoj. Upravo danas na dnevnom redu imamo sporazume koji se tiču unapređenju bilateralnih odnosa sa susednim zemljama, sporazume koji podrazumevaju izgradnje i železničke i drumske infrastrukture, zatim su na dnevnom redu sporazumi koji se tiču jačanju socijalne infrastrukture, imamo čak i izgradnju gasovoda u jugozapadnom delu Srbije i tako dalje. Pre desetak dana počeli su radovi na izgradnji brze saobraćajnice Ruma – Šabac – Loznica, u dužini od 77 kilometara, u nedelju, 15. decembra krenulo se sa izgradnjom Moravskog koridora, dok će sutra biti puštena u rade deonica autoputa Miloša Velikog, i to od Surčina do Obrenovca. Čak četiri sporazuma sa današnjeg dnevnog reda tiču se izgradnje putne infrastrukture. Svi sporazumi koji su na dnevnom redu odraz su ogromnog napretka Srbije. Mi, poslanici SNS, često govorimo da nam je država do 2012. godine bila prezadužena i da se javni dug kretao do čak 78% BDP. To ne bi bilo toliko strašno da se prethodna vlast zaduživala pod povoljnim uslovima i da je prethodna vlast uzimala kredite za realizaciju infrastrukturnih projekata. Međutim, prethodna vlast se zaduživala u inostranstvu za servisiranje dugova javnih preduzeća, za isplatu penzija i plata, čak i za krečenja fasada i to su uzimali skupe kredite po kamatnim stopama od 7% i 8%. Sa jedne strane, nikako nisu mogli da dobiju povoljne kredite zato što je kreditni rejting Srbije bio negativan, dok sa druge strane, ulagati sredstva iz kredita u servisiranje dugova javnih preduzeća i u ostale namene koje ne donose prihode u budžet Republike Srbije je zaista suludo. Danas, zahvaljujući fiskalnoj konsolidaciji, zahvaljujući fiskalnoj disciplini, fiskalnom suficitu od 3,2% BDP u 2017. i 2018. godini, i 1% BDP za prvih deset meseci 2019. godine, zahvaljujući neprestanom jačanju svih makroekonomskih pokazatelja od strane svih međunarodnih rejting agencija, kreditni rejting Srbije je ocenjen pozitivno, a to znači da ćemo moći u narednom periodu da podižemo povoljne kredite, sa niskim kamatnim stopama za realizaciju infrastrukturnih projekata. Dok je prethodna vlast bez prestanka zaduživala državu, ostavljajući nama i našoj deci sve te nagomilane dugove, nisu se udostojili da pokušaju da servisiraju ni svoje dugove, a kamoli dugove iz devedesetih godina, one starije i da ne pominjem. Zato danas na dnevnom redu imamo Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije I Vlade Slovačke Republike o regulisanju duga Republike Srbije prema Slovačkoj. Dakle, naša Vlada, zahvaljujući strabilnim javnim finansijama servisiraće dug prema Slovačkoj Republici koji datira još iz 1991. godine. Dug bivše SFRJ prema Čehoslovačkoj Republici u ukupnom iznosu od 85.970.743 američkih dolara, trebalo je izmiriti do 31. januara 1994. godine, ali zbog svih neprilika i ekonomskih i političkih iz devedesetih godina zbog sankcija, hiperinflacija, građanskih ratova i tako dalje, ovaj dug nije izmiren. Da ne govorim o prethodnoj vlasti. Kako njihovo crno izmirivanje dugova, oni su samo gledali šta mogu da prigrabe za sebe. Međutim, usvajanjem Predloga zakona o potvrđivanju sporazuma Vlada Republike Srbije servisiraće ukupan dug prema Slovačkoj Republici. Nakon raspada Savezne Federativne Republike Jugoslavije i primenom ključa za podelu obaveza između bivših republika, Srbija je nasledila dug od 24.726.927 američkih dolara. Nakon pregovora Republike Srbije i Slovačke Republike postignut je optimalan dogovor i dogovorena je primena modifikovanog modela Pariskog kluba koji podrazumeva jednokratni otpis ukupnog duga od čak 66%, tako da je dug Republike Srbije prema Slovačkoj Republici sveden na 7.209.891 američki dolar. Sredstva su obezbeđena u budžetu Republike Srbije za 2019. godinu. Izmirenjem duga naša država unaprediće bilateralnu saradnju sa Slovačkom Republikom, intenziviraće se spoljno-trgovinska razmena i imaćemo veći priliv slovačkih investicija u našoj zemlji. Kada je reč o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Sjedinjenih Američkih Država sa ciljem poboljšanja usaglašenosti poreskih propisa na međunarodnom nivou primenom FATKA propisa, reč je o unapređenju odnosa između Republike Srbije i Sjedinjenih Američkih Država. Nakon usvajanja i stupanja na snagu ovog sporazuma naša država pridružiće se grupi od čak 110 zemalja koje intenzivno rade zajedno sa SAD na usaglašavanju poreskog zakonodavstva na međunarodnom nivou. Naime, SAD pokrenule su FATKA propise pre desetak godina i FATKA propisi predviđaju da strane finansijske institucije učestvuju u izveštavanju i izbegavanju plaćanja poreza od strane američkih građana i američkih kompanija koji svoja finansijska sredstva drže na računima u neameričkim finansijskim institucijama. Srpska strana će nakon usvajanja ovog sporazuma steći prava da traži podatke od SAD o svojim poreskim obveznicima. Nepotvrđivanje sporazuma moglo bi da ugrozi postojeće potencijalne američke investicije, što svakako nije cilj Vlade Republike Srbije. Kada je reč o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o odobravanju državnog izvoznog kredita Vladi Republike Srbije, reč je o sporazumu koji je potpisan 19. oktobra prilikom zvanične posete premijera Ruske Federacije Dmitrija Medvedeva našoj zemlji. Ono što je važno napomenuti jeste da je Republika Srbija izmirila sva dugovanja prema Ruskoj Federaciji i na taj način smo stekli uslove za potpisivanje upravo ovog sporazuma. Inače, Republici Srbiji je odobren državni izvozni kredit od strane Ruske Federacije u iznosu od 172.500.000 evra i to primenom fiksne kamatne stope na godišnjem nivou od 2%. Sredstva će biti korišćena za finansiranje železničkih infrastrukturnih projekata. To je, inače, 75% od ukupne vrednosti projekta. Srpska strana se obavezala da obezbedi 57.500.000 evra, što predstavlja preostalih 25%. Kreditna sredstva su namenjena za plaćanje isporučene robe i pružanja usluga na izgradnji elektrotehničke infrastrukture na železničkim deonicama i to Stara Pazova - Novi Sad, pruga Beograd - Bar, deonica Valjevo - Vrbnica, izgradnja dispečerskog centra za upravljanje vozova u našoj zemlji. Dakle, još jedan izuzetno povoljan kredit, još tri nova infrastrukturna projekta. Znači, dobićemo brzu saobraćajnicu, brzu prugu, skratićemo vreme putovanja, povećaćemo bezbednost u saobraćaju, a time ćemo i sniziti troškove transporta. Na početku izlaganja govorila sam kako je izgledao ravnomerni regionalni razvoj u režimu prethodne vlasti, dok ovi sporazumi o kojima danas raspravljamo pokazuju kako izgleda regionalni razvoj u režiji SNS. Dakle, u svim regionima Srbije se podjednako ulaže. Upravo je danas na dnevnom redu i Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist Banca Intesa a.d. Beograd i Raiffeisen Banka A. d. Beograd po zaduženju Javnog preduzeća „Srbijagas“ Novi Sad po osnovu ugovora o kreditu za izgradnju ni manje ni više nego razvodnog gasovoda i to na deonici Aleksandrovac -Brus – Kopaonik – Raška - Novi Pazar - Tutin. Kredit iznosi 20 miliona, ali to nije bitno koliko je bitno da će ovaj deo Srbije biti povezan, odnosno priključen na gasovodnu mrežu. Kopaonik je jedna od omiljenih turističkih destinacija za sve ljubitelje ekstremnih sportova na snegu i za sve ljubitelje planinskog turizma, a kada se uzme u obzir da je Kopaonik i nacionalni park, ovaj projekat još više dobija na značaju u pogledu zaštite životne sredine. Po mom mišljenju, jedan od možda najvažnijih sporazuma na dnevnom redu je predlog zakona o kojem danas raspravljamo, a tiče se finansijskog ugovora za izgradnju autoputa E-80 deonica Niš-Merdare, Prva faza. Možda nisam dovoljno objektivna kada kažem da je ovo jedna od najbitnijih tačaka dnevnog reda, s obzirom da dolazim iz Toplice, ali ono što je sigurno bitno jeste da sam živi svedok kako je prethodna vlast uništavala ovaj deo Srbije, odnosno Toplicu. Pa, demokrate su u periodu od 2003. do 2009. godine samo u Kuršumliji zatvorili tri fabrike i hotel „Žubor“ u Kuršumlijskoj banji, a da ne pominjem ostale opštine Topličkog okruga, da ne pominjem Prokuplje, Žitorađu, Blace, gde su stihijski uništavali sve ono što je moglo da se uništi, gde su prezadužili javna preduzeća i lokalne samouprave. Doveli su nas u situaciju da jedno Podujevo ima više stanovnika nego čitava Toplica. Kada u plenumu čujem od strane pojedinih kolega da izgradnja ovog autoputa nije dobra i da na taj način pomažemo Rami da pravi veliku Albaniju, zaista ostajem bez teksta. Prvo, izgradnja ove deonice autoputa od Niša do Merdara u potpunosti će promeniti ekonomsku sliku Topličkog okruga. S druge strane, ja ne znam da li kolege poslanici, koji govore da ovaj autoput ne treba graditi, znaju da se upravo u Kuršumliji nalazi prva zadužbina velikog župana Stefana Nemanje, Manastir Svetog Nikole, koji je izgrađen u drugoj polovini 12. veka, a upravo će tu, pored Kuršumlije proći autoput? Zar treba onemogućiti đacima i građanima Srbije da se upoznaju sa našim kulturno-istorijskim nasleđem? Zar treba zanemariti preko sto prehrambenih proizvođača koji svoje proizvode upravo izvoze na tržištu Albanije? Pa, naravno da ne treba. Ova deonica sada magistralnog puta Niš – Merdare je preopterećena. Izgradnjom ovog autoputa sva vozila biće preusmerena na autoput, a to znači da, s jedne strane, u budžetu će se slivati sredstva po osnovu putarine, a dok, s druge strane, imaćemo novih investitora u Toplici, koji upravo nisu hteli da ulažu u Toplici zato što su nam zamerali udaljenost autoputa od čak preko 70 kilometara. Volela bih da svi ti što tvrde da ovaj autoput nije dobar, da dođu u Toplicu i da to kažu Topličanima. Ja zaista ne bih to preporučila zato što građanima Toplice izgradnja autoputa uliva nadu. S jedne strane, osećaju da država misli na njih, dok s druge strane upravo izgradnja ovog autoputa pomoći će svim mladim ljudima da realizuju svoje preduzetničke ideje i kada je u pitanju turizam i kada je u pitanju voćarstvo, vinogradarstvo, prerađivačka industrija itd. Da ne pominjem koliko života će biti spašeno skraćenjem vremena putovanja do najbližeg kliničkog centra, a to je KC u Nišu. U ime svih Topličana želim da se zahvalim Vladi Republike Srbije i predsedniku Vučiću zašto su upravo se odlučili na izgradnju ovog autoputa, to jest deonice Niš - Merdare. Kada je reč o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Severne Makedonije o uzajamnom priznavanju odobrenja ovlašćenih privrednih subjekata za sigurnost i bezbednost, cilj Sporazuma je unapređenje bezbednosti u prometu roba, jednostavnija carinska procedura, carinske olakšice, otklanjanje barijera u međusobnoj trgovini između Republike Srbije i Severne Makedonije. Ovaj Sporazum je još jedan dokaz u nizu da Vlada Republike Srbije radi na unapređenju bilateralnih odnosa sa svim susednim zemljama. On će uticati na snižavanje cena naših izvoznih proizvoda, tako da će naši proizvodi biti cenovno konkurentni, dok ćemo dobiti uvozne proizvode po nižim cenama, a to je dobro za krajnje potrošače. Poslednja tačka današnjeg dnevnog reda je Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o finansiranju investicija i konsultanskih usluga u cilju unapređenja socijalne infrastrukture u jedinicama lokalnih samouprava koje su pogođene migrantskom krizom. Ukupna vrednost projekta je 20,8 miliona evra, pri čemu 11,9 miliona evra je donacija Nemačke razvojne banke, dok se Vlada Republike Srbije obavezala da će obezbediti 8,9 miliona evra. Ovim sredstvima biće finansirano 25 infrastrukturnih projekata u opštinama pogođenim migrantskom krizom i u opštinama naseljenim Romima. Uvažene kolege, poštovani građani Srbije, danas smo mogli da čujemo šta sve može da se izgradi za mnogo manje od 26 miliona evra, koliko je Dragan Đilas prijavio imovinu samo u nekretninama, koju je stekao kao ministar bez portfelja, zadužen za sprovođenje Nacionalnog investicionog plana, očigledno za sopstvene investicije, koje je Dragan Đilas stekao kao gradonačelnik Beograda, koji je zadužio grad Beograd za milijardu i 400 hiljada evra i koju je Dragan Đilas stekao kao direktor Narodne kancelarije predsednika Republike u periodu 2004-2007. godine, kada je u Srbiji otpušteno preko 400 hiljada ljudi. Dok se Savez za Srbiju raspada, dok omladina napušta DS, naša zemlja se razvija i menja se svakoga dana i zato će poslanička grupa SNS podržati sve sporazume koji su na dnevnom redu. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Čarapić. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne) Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite.
Poštovani prisutni, od ponuđenih tačaka dnevnog reda, moju pažnju privlače one tačke koje se odnose na investicije, izgradnju auto-puteva i gasovoda. Svakako je za pozdraviti sve aktivnosti koje se dešavaju na ovome polju poslednjih godina i to ne može niko negirati, čak i protivnici to moraju priznati. Imamo iz dana u dan široki front investicija, i završetka postojećih auto-puteva i otvaranja novih gradilišta, što je svakako nešto što obećava i što uliva optimizam, gde možemo definitivno dobiti ambijent u kome će investicije i domaće i strane biti usmerene prema prostoru zemlje, ne samo u velikim gradovima, već i u ostalim delovima. Međutim, ono na šta želim skrenuti pažnju jeste kašnjenje investicionih infrastrukturnih građevinskih projekata za prostor Sandžaka. Dakle, već godinama iščekivana trasa auto-puta Koridora 11, evo, slavimo, dakle, svaki novi korak i ovo povezivanje koje će sutra biti legalizovano i to je za nas izuzetno važno jer nam skraćuje komunikaciju od Novog Pazara do Beograda, međutim, Koridor 11 preko Peštera je upravo trebalo da bude ta žila kucavica koja bi otvorila konačno taj prostor i izvukla ga iz određene infrastrukturne i ekonomske izolacije kojoj je izložen prostor Sandžaka jedno celo stoleće. Dakle, imali smo najave i oko gasovoda, evo, kreće, sad će, sad će, i još ga nema. Već o ovome me sramota pitati za put koji je, navodno, dogovoren sa određenim turskim kompanijama, Novi Pazar - Tutin, prosto imamo ismejavanja na terenu, gde je od tog puta samo urađen jedan potporni zid i radovi su stali. Ne želim se sada osvrtati pojedinačno na ove probleme, ali želim kazati da nije dobro što se odgađaju ovi projekti, ma koji razlozi bili, opravdani ili neopravdani. Ne bih uopšte potcenjivao političke procese koji se dešavaju u Sandžaku. Ja sam se stvarno radovao trenutku kada ćemo otvoriti novu stranicu, kada možemo prostor Sandžaka u okviru Srbije, iz ugla Srbije posmatrati definitivno kao prostor koji više nije konfliktan, prostor koji će biti tačka susretanja, tačka zajedništva. Mi smo, nažalost, proteklih decenija imali odnos prema ovom prostoru na principu ili - ili. Znači, ako smo imali projekte u korist Bošnjaka, to se, po logici stvari, shvatalo da je na štetu Srba. Ako smo imali u korist Srba, podrazumevalo se da je to na štetu Bošnjaka. Naš politički projekat, Stranke pravde i pomirenja, je bio i ostao da se prema ovom prostoru ophodimo sa političkom vizijom na modelu "i - i". Moguće je imati celoviti politički, ekonomski i infrastrukturni program za prostor Sandžaka koji neće isključivati jedne a uključivati druge ili koji neće preferirati sopstvene projekte, bilo u političkom ili ekonomskom smislu, a koji će se doživljavati da su na račun drugoga. Bojim se da odgađanje, pre svega ekonomskih i infrastrukturnih projekata, ostavlja prostor manipulantima i onima koji hoće na negativnim političkim procesima, ne znam za čije interese, ne znam po čijim narudžbinama, ali drugačije koristiti Sandžak, kroz nedobronamerne najave, tenzija i sve ono što smo, nažalost, ranijih decenija, imali prilike da gledamo. Zato insistiram da ona pitanja koja su zajednička, a zajednički su putevi, zajednički aerodrom, zajednički je gasovod, zajednička su radna mesta, fabrike, da prosto te projekte za koje su jednako zainteresovani i Bošnjaci i Srbi i Crnogorci i svi drugi, Albanci koji žive u Sandžaku, na takav način ćemo i one druge projekte koji su partikularne prirode, koji se tiču identiteta, individualno, kolektivno, moći staviti ispred sebe, odnosno moći im prići na rasterećen način. To je veoma važno i molim vas da se na to obrati pažnja. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Zukorliću. Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Hvala, potpredsedniče. Dobro je da raspravljamo o predlozima zakona kojima se potvrđuju određeni međudržavni sporazumi. Međutim, mi imamo situaciju da u poslednjih, da u periodu od 2012. godine do 2018. godine smo ugasili 67 hiljada porodičnih poljoprivrednih gazdinstava. Iza tih gazdinstava ostalo je zemljište napušteno i neuređeno. Nekada je država obezbeđivala sredstva za pokrivanje najvećeg dela troškova uređenja zemljišne teritorije putem arondacije ili komasacije. Danas je arondacija mera koja se ne primenjuje, praktično, ali komasacija bi mogla da se primenjuje, jer sedamdesetak hiljada gazdinstava po pet hektara samo u proseku neka bude, to je 350 hiljada hektara zemljišta van funkcije poljoprivredne proizvodnje. Pitam se, zašto Republika Srbija ne podigne međunarodni kredit sa kojim bi sufinansirala troškove uređenja te zemljišne teritorije, omogućila njihovo uređenje, a zatim i ukrupnjavanje sa susednim gazdinstvima koja bi eventualno bila zainteresovana da preuzmu to zemljište koje je uređeno? Ovako, troškovi uređenja zemljišta i kada bi ga kupili bili bi daleko veći od kupovne cene. Takođe, postavljam pitanje opravdanosti putnog pravca između Niša i Merdara i izgradnje auto-puta. Da li Republici Srbiji u ovom momentu treba taj auto-put, imajući u vidu da će on biti malo frekventan, s obzirom na putni pravac? Takođe, da li će on biti ekonomski opravdan? To treba imati u vidu i zbog činjenice da se stalno smanjuje broj stanovnika, kao i njihovih naslednika, nažalost, kao onih koji će vraćati ove međunarodne kredite. Jer, kao što „Danas“ novine, sredstva informisanja, juče objavljuju da vraćamo kredite iz Titovog perioda, tako će neke novine objaviti kroz 40, 50 ili 70 i više godina da druga ili treća generacija naših naslednika vraća kredite za koje se danas zadužujemo. To je jedan razlog. Drugi razlog je što istovremena izgradnja više putnih pravaca zaista stvara izuzetno velike finansijske obaveze prema državi Srbiji. Takođe, želim da postavim pitanje – kada će Republika Srbija podići jedan veći kredit za modernizaciju poljoprivredne proizvodnje i za ruralni razvoj? Jer, sa ovako skromnim sredstvima, čak i značajno manjim nego što je 5% ukupnih poreskih prihoda, a u periodu od 2012. do 2020. godine, ako računamo i budžet koji smo usvojili za 2020. godinu, poljoprivreda i sela su zakinuti za oko 100 milijardi dinara, tako da posle penzionera, to je najveća socijalno-ekonomska grupacija koja ima najveće umanjenje budžetskih sredstava. Hvala.
Zahvaljujem, profesore Ševarliću. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite, kolega Rističeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, da li Srbiji treba auto-put? Broj vozila od pre sedam godina koji se kretao auto-putevima je bio 34 miliona vozila, sada je broj 60 miliona. Porediti auto-puteve sa međumesnim saobraćajem to možete kad obučete haljinu, onako žuto-zelenu i onda uzmete kao mali Perica i auto-puteve poredite sa mesnim saobraćajem i kažete – nama ne treba auto-put između Kruševca i Kraljeva, kao da će tim auto-putem ići samo stanovnici Kruševca i Kraljeva i niko drugi. To je isto kao kada bi poredili auto-put od Niša do Vranja i rekli – da li nama treba auto-put od Niša do Vranja, kad bi zaboravili da je to neki Koridor koji povezuje, recimo, 500 hiljada, milion ljudi, koji iz inostranstva dovodi investitore, da tu putuju robe, itd. Zamislite, pitati u današnje vreme – da li Srbiji treba auto-put između, recimo, Kruševca, Kraljeva, Čačka, itd, za mene je to suludo pitanje i ja ne znam da li su svi pacijenti u „Lazi“ na broju. Bojim se da im neko fali. Dame i gospodo, uz auto-put idu i investicije, idu sporazumi, naravno. Male zemlje moraju da pribegavaju politici sporazumima. Veliki mogu da udare da dođu do nafte, da dođu do ekonomskih interesa, oni imaju, naravno, i vojnu silu, imaju čime da na štetu malih, a u svoju korist, razvijaju svoju ekonomiju. Mi moramo, da bi imali potencijal za razvoj, mi moramo da se dogovaramo i sporazumevamo sa okolinom. Što veće tržište bude ovde, svi zaboravljaju da je potpisan sporazum CEFTA i time obezbeđeno to veće tržište, „mali Šengen“, kako ga zovu, samo uprošćava prolaz roba i ljudi, znači, on ne donosi ništa novo po pitanju zajedničkog tržišta, ali uprošćava taj prolazak i donosi veće benefite privrednim subjektima na teritoriji država koje to potpišu. Iz tog razloga, ukoliko želite da neko investira u vašu zemlju, Kinezi, Rusi, itd, vi morate da pokažete šta je potencijalno tržište. Moram vam reći da strane investicije koje dolaze sa auto-putevima donose, što je povoljno, donose nove tehnologije, donose nova radna mesta, donose novac, a što je po meni najbitnije, donose i komad tržišta. Svako ko se opredeli za investicije u Srbiji, taj je već obezbedio tržište i time naš izvozni potencijal raste. Time se smanjuje trgovinski deficit, time se povećava pokrivenost uvoza i izvoza. Međutim, mi imamo anahrono ponašanje. Mi imamo ljude koji ne vide previše napred, koji kao da imaju brdo ispred sebe i ne vide da se ceo svet modernizuje, da su vremena jako ubrzana, da tehnologije jako brzo napreduju, da bez novih investicija nema novih tehnologija, nema IT, nema ovoga, nema onoga. Mi moramo da se krećemo ubrzano, s obzirom da smo devedesetih godina, a Boga mi i 2000. godine izgubili mnogo koraka, zaostajemo u razvoju za razvijenim zemljama. Da bi imali veće plate, mi moramo da imamo i veće investicije. Veće investicije su gorivo za ekonomiju. Znači, ukoliko ne investirate u ekonomiju, vi kao da imate vozilo bez motora i bez menjača i bez goriva. To vozilo ne može da ide uz brdo, to vozilo može da ide samo niz brdo. Da naša država ne bi išla prema dole, mi moramo učiniti sve da privučemo što veći broj investitora. Ovaj sporazumi, samo da vas podsetim, Angela Merkel, ko je slušao pažljivo pre neki dan, velika Nemačka je osetila opasnost da im velike kompanije mogu izaći za radnom snagom i velika Nemačka želi da Srbe pusti u EU, ali deo po deo, kao radnu snagu, hoće da liberalizuju uslove po kojima se može raditi u Nemačkoj, da nemačke kompanije ne bi izlazile, čak ja mislim da je rekla na teritoriji Zapadnog Balkana. Mi moramo iskoristiti povoljnost da kroz veće investicije i kroz radnu snagu koja je kod nas dosta obrazovana, da pokušamo da privučemo te investicije, da nam ljudi ne bi otišli u Nemački, jer cilj Nemačke je da odvuče naše ljude, a da nas ostavi negde na periferiji. Ukoliko neka bogata Nemačka želi da se razvija, onda je i naša želja opravdana, da sporazumima, pre svega sa svojim susedima, a pri tome moramo da progutamo i neku knedlu, napravimo što veće tržište, da privučemo što veći broj investitora, da radna snaga u okviru ovog regiona može slobodno da prelazi iz lične karte itd, da sve to bude olakšano, da fitosanitarna kontrola na granici bude samo jedna, da ne budu dve ili tri, da uprostimo prolaz robe itd, da što više novca, što više plata, što puniji penzijski i zdravstveni fond bude u našoj zemlji, a ne da jedan po jedan, tako ćemo se približiti i velikom tržištu EU. Bolje je da ulazimo svi zajedno sa standardima EU, nego da jedan po jedan pojedinac iz Srbije, Makedonije, Kosova kao lažne države, BiH, da jedan po jedan ulaze u EU. Bolje da kao zajednica pokažemo da smo zreli, da razvijemo svoju ekonomiju i da donesemo blagostanje svojim stanovnicima. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Danica Bukvić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, svoju današnju diskusiju posvetila bih jednom od sporazuma koji se nalazi na današnjem dnevnom redu, a to je zakon o potvrđivanju Sporazuma o izmenama i dopunama koji se odnosi na Sporazum o finansiranju između Republike Srbije i Nemačke razvojne banke KFW, Frankfurt na Majni i posebnog sporazuma uz Sporazum o finansiranju. Naime, Evropa je u drugoj polovini 2015. godine bila pogođena nezabeleženim talasom migranata. Te godine najveći broj migranata u Evropu došao je iz Azije, koristeći zapadnobalkansku rutu. Na putu migranata Republika Srbija našla se kao tranzitna zemlja. Trend porasta broja migranata koji ulaze na teritoriju Republike Srbije započet je tokom 2015. godine i nastavio svoj rast i u narednim godinama, a velika verovatnoća je da će se migrantska kriza nastaviti i u narednom periodu. Mogu da kažem da je Srbija obrazovala nekoliko prihvatnih centara za migrante koji su u tranzitu. U ovim centrima oni mogu da dobiju svu potrebnu medicinsku pomoć i negu, privremeni smeštaj, hranu i vodu, obuću i odeću. Takođe, u prihvatnim centrima migranti mogu podneti i zahtev za azil. Činjenica je da je Srbija za migrante samo tranzitna zemlja, tako da se određeni broj migranata grupiše i boravi neorganizovano van prihvatnih centara u mestima koja se nalaze na rutama koje koriste prilikom izlaska iz Republike Srbije ka zemljama zapadne Evrope. Takve grupe migranata su često van zdravstvene, socijalne kontrole naših službi, neorganizovani i često izazivaju negodovanje i strah domaćeg stanovništva od potencijalno zaraznih bolesti, upada na imanja, pa i nasilja zbog nedostatka sredstava za život. Iako su svesni da su migranti ljudi koji su samo u prolazu kroz našu zemlju, ne smemo zanemariti teške okolnosti iz kojih migranti dolaze i teške uslove sa kojima se na svom putu susreću. Posebno bih naglasila da su najranjivije kategorije među migrantima žene i deca. Kao najranjivije kategorije podložni su raznim vrstama eksploatacije od seksualne eksploatacije, preko prinudnog rada, vršenja krivičnih dela do trgovine ljudima. Ne smemo da zaboravimo da oko 10% populacije migranata čine deca bez pratnje roditelja. Alarmantan je podatak da je skoro svako dete doživelo neku vrstu traume ili nasilja. Deca su najčešće svedoci ubistva ili nasilja koja se sprovodi nad njihovim roditeljima ili članovima porodice, a i oni sami su često žrtve fizičkog ili seksualnog nasilja. To, naravno, ostavlja dugotrajne psihičke i fizičke posledice po tu decu. Za obezbeđenje elementarnih uslova i prava migranata prevashodno su odgovorni republički organi. Međutim, uključivanje lokalnih zajednica, rešavanje problema migranata je od presudne važnosti, jer sve politike koje se donose na nacionalnom nivouna kraju se sprovode u jedinicama lokalne samouprave. Sva prava i potreba migranti zadovoljavaju i ostvaruju u lokalnoj zajednici i na kraju prihvatanje migranata od strane lokalne zajednice je ključno da bi bilo kakve aktivnosti mogle uopšte da se sprovedu. U tom smislu neophodna je i pomoć i podrška, pre svega, finansijska i logistička. U cilju pomoći Republici Srbiji, iskazana je spremnost Savezne Republike Nemačke da Republici Srbiji, Ministarstvu za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja pruži potrebnu pomoć radi finansiranja investicija i konsultativnih usluga u cilju unapređenja socijalne infrastrukture u jedinicama lokalne samouprave, odnosno gradovima i opštinama koje su strukturno slabe i pogođene su migrantskom krizom. Migrantima i njihovim problemima u Srbiji bave se mnogi, od same države i njenih institucija preko raznih nevladinih i humanitarnih organizacija. Slobodno možemo reći da je u trenucima najjače migrantske krize Republika Srbija pokazala spremnost i sposobnost da se suoči sa problemima koje migrantska kriza nosi. U danu za glasanje Socijalistička partija Srbije će podržati ovaj sporazum, ali i sve ostale sporazume koji se nalaze na dnevnom redu. Hvala
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre, poštovane koleginice i kolege, svi ovi sporazumi su izuzetno važni i iskazuju jednu odlučnost da se investicijama krene u kreiranje svetlije budućnosti. Međutim, ono što nas vrlo često zabrinjava jeste šta je sa istim tim investicijama u Sandžaku, a posebno ovim infrastrukturnim. Čuli ste prethodno od predsednika naše stranke i narodnog poslanika akademika Zukorlića da pomalo imamo i nervozu kod građanstva, kada su u pitanju autoputevi, kada je u pitanju sve ono što jeste od vitalnog značaja za opstanak i razvoj celokupnog tog kraja. Ono o čemu se nekada govorilo, a što se danas slabo može čuti, jeste pitanje pruge u tim krajevima. Nažalost, Novi Pazar i celi region Sandžaka koji gravitira prema njemu i danas u 21. veku nemaju železničku prugu. Nemaju ni elementarne uvjete za normalne komunikacije, za protok građana, za protok putnika i roba, i to je nešto što se ne bi smelo dopustiti. To je nešto na čemu svakog puta treba dodatno insistirati. Mi se radujemo i tome što je danas pušten u rad i Aerodrom „Lađevci“, prvim svojim letom, ali se isto tako nadamo i iščekujemo, tražimo da jedan takav aerodrom bude i u Sandžaku, jer većina stanovništva, s obzirom na veliki broj naših građana koji žive u zemljama EU i drugim krajevima sveta, smatra opravdanim da jedan takav aerodrom zaista bude u Sandžaku kako bi se još više pospešio njima lagodan dolazak u te krajeve i otvorile mogućnosti za investiranje, s obzirom da mnogi od njih imaju i želju i potrebu a i mogućnosti da investiraju u svoje rodne krajeve. Međutim, upravo zbog ovih nedostataka puteva, pruge, aerodroma i oni, kao i svi ostali investitori, nisu baš oduševljeni takvim ambijentom i prosto bi se ovim iskazala odlučnost države da i taj kraj stavi na mapi vrlo bitnih interesnih zona, kao i da Novi Pazar, Tutin, Sjenica i svi ostali gradovi, takođe, kao i ostatak Evrope i civilizovanog sveta, imaju razvijenu putnu infrastrukturu kojom bi mogli, na neki način, da uvjetujemo opstanak u tim krajevima i razvoj velikih industrijskih projekata. Ovako imamo najave, imamo pokušaje, imamo jedan pokušaj rekonstrukcije puta Novi Pazar – Tutin, a od koga je ostao samo jedan potporni zid, valjda kao spomenik pokušaju te rekonstrukcije i na kome samo fali da neko od građana ispiše da je ovo spomenik pokušaju rekonstrukcije puta Novi Pazar – Tutin, puta smrti na kome se svake godine ili godinama unazad dešavaju stravične nesreće, vrlo često i sa smrtnim ishodima. Ovo su naše reči, kao i reči većine građana tog prostora, jer smatramo da bez dobre infrastrukture, bez ulaganja u sve ono što čini elementarne uvjete civilizovanog života ne možemo očekivati da će u tom kraju, kao i ostatku države biti u punom kapacitetu pokrenut industrijski razvoj. To je možda jedan od ključnih razloga, uz sve ostale političke igrarije, zbog kojih još uvek nemamo ni jednog stranog investitora u tome kraju, ali zaista ovim pokušavamo da apelujemo na sve nadležne, kada su u pitanju pruge, kada su u pitanju aerodromi, autoputevi i sve ostalo na mapi vrlo važnih i prioritetnih stvari, da stave Sandžak i sandžačko podneblje, jer je to prostor za neverovatno velikim potencijalima i u industrijskom i svakom drugom smislu, ali zbog ovih osakaćenosti infrastrukturnim projektima trenutno se nalazi u vrlo nezavidnoj poziciji. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marjana Maraš. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući Milićeviću. Danas u svom obraćanju ću se usresrediti na Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije u koristi banke „Inteza“ i „Rajfajzen banke“ po zaduživanju Javnog preduzeća „Srbijagas“ Novi Sad po osnovu ugovora o kreditu za izgradnju razvodnog gasovoda Aleksandrovac – Brus – Kopaonik – Raška – Novi Pazar – Tutin, Treća faza. Radi se o investicionom ulaganju, o dokapitalizaciji. Naime, „Srbijagas“ već petu godinu za redom ostvaruje pozitivan trend poslovanja. Osim pozitivnog ekonomskog rezultata i neto dobiti, u 2020. godini planira se i veći fizički obim prometa prirodnog gasa, bolja naplata potraživanja, racionalizacija troškova, značajna ulaganja u razvojne investicione projekte. Naime, u novembru mesecu direktor „Srbijagasa“ Dušan Bajatović potpisao je ugovore o poslovno-tehničkoj saradnji na gasifikaciji naseljenih mesta, kao i izgradnji gasovodne mreže za industrijske zone u Kraljevu, Zrenjaninu i Kragujevcu. Što se tiče te gasifikacije, završava se gasifikacija u naseljenim mestima, koja će omogućiti da i sadašnji i budući investitori u njihovim industrijskim zonama i domaćinstva u svim naseljenim mestima na njihovom području imaju na raspolaganju kvalitetan energent, što nije zanemarljivo da on ima ekonomske i ekološke prednosti i ima značajne tržišne reference. Što se tiče Zrenjanina, međusobne finansijske obaveze su rešene i tu će doći do gasifikacije i u industrijskoj zoni. Što se tiče u Kragujevca, nastavlja se investicija koja je započeta. Započeo je grad gasifikaciju koja je neophodna za snabdevanje gasa „Fijata“. Isti je slučaj i kada je u pitanju Kraljevo, gde će pored stanovništva, industrijske zone, biće gasom snabdeveni i stanovi koji su namenjeni i koji se grade za vojsku. Ovako nešto urađeno je i u Vojvodini. U Sremskoj Mitrovici potpisan je sličan ugovor, a kada se završi gasifikacija opštine Irig to će zapravo biti 100% gasifikovana Vojvodina. Mogu da kažem da je „Srbijagas“ gasifikovao i jedan deo opštine Vrbas svojevremeno. U pitanju su bila tri naseljena mesta Bačko Dobro Polje, Zmajevo i Ravno Selo i mi se nadamo, pošto je to i deo programa poslovanja, da u bliskoj budućnosti konverzijom duga koji javno preduzeće opštine Vrbas ima prema „Srbijagasu“, rešićemo i taj problem kada su u pitanju potraživanja „Srbijagasa“ od „Vrbas-gasa“, a najveći deo tih dugova je od strane budžetskih korisnika. Ono što još želim da istaknem, to da je pri kraju izgradnja magistralnog gasovoda od bugarske do mađarske granice. Pored toga, započete će biti u narednoj godini i nove interkonekcije kada je u pitanju gasovod Niš – Dimitrovgrad i Sofija i priprema se dokumentacija i planovi za gasovod Beograd – Banja Luka, a realizovana će i biti interkonekcija i sa Rumunijom. Proširuje se skladište Banatski Dvor i izgradiće se još jedno skladište u Itebeju. Pored toga, „Srbijagas“ u saradnji sa Vladom Republike Srbije preduzeo je mere na obezbeđenju dodatnih količina gasa, tako da je pored toga što je u Banatskom Dvoru do kraja godine umesto 450 miliona kubika, biće snabdeveno sa još 100 miliona, što je ukupno 550 miliona kubika, neće biti povećanja cene gasa i sa sigurnošću naši građani će biti snabdevani adekvatnim količinama gasa, tako da nemaju razloga za bilo kakvu brigu kada je u pitanju ovaj energent koji je ekološki i najmanje, uopšte nema štete, a i trenutno je najjeftiniji energent na tržištu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem koleginice Maraš. Reč ima narodni poslanik Josip Broz. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, poštovane kolege poslanici, ja ću se u okviru ovog pretresa osvrnuti na Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o odobrenju državnog izvoznog kredita Vladi Republike Srbije. Želeo bih na početku da istaknem da viševekovno i tradicionalno prijateljstvo ruskog i srpskog naroda i saradnja sa našim ruskim prijateljima poslednjih godina postaje još intenzivnija i na svim poljima daje uspešne rezultate za obe strane. Obostrano razumevanje i saradnja na nacionalnom i državnom nivou, saradnja naših predsednika, naših vlada i naših ministara doprinosi velikom napretku u privrednoj saradnji u izvozu i uvozu roba. U tom smislu vidim da je i finansijska podrška Ruske Federacije izgradnji naše železničke infrastrukture nastavak te plodne višedecenijske saradnje među našim državama i bratskim narodima. Državni izvozni kredit koji nam je odobrila Ruska Federacija pod veoma povoljnim uslovima za izgradnju elektrotehničke infrastrukture na železničkim deonicama Stara Pazova – Novi Sad i Valjevo – Vrdnica, to je državna granica sa Crnom Gorom, kao i izgradnju jedinstvenog dispečerskog centra za upravljanje, kretanje vozova na teritoriji Republike Srbije treba da doprinose daljem razvoju naše železnice koja je bila i treba da postane opet najjeftiniji vid prevoza robe i putnika. Srbija je zemlja sa dugom tradicijom u železničkom saobraćaju. Preduzeće za upravljanje železnicama je osnova još 1881. godine i prvi putnički voz je pušten u saobraćaj 1884. godine na relaciji Beograd – Niš. Železnica je unapredila Srbiju i njenu privredu. Srbija je postala važan tranzitni pravac koji je povezivao Zapadnu i Južnu Evropu i dalje Bliski istok. Zato Srbija treba da i danas posle dužeg vremena da se vrati obnovi železnice. Sećamo se projekta brze pruge. Istina je da putna infrastruktura ima prednost jer brže vraća uloženi novac, ali se zbog boljeg povezivanja sa regionom i radi obezbeđivanja jeftinijeg prevoza putnika i robe mora ulagati i u železnicu. Ruskim kreditom treba da se modernizuju dve deonice koje su prilično zapostavljene, a važne su za povezivanje železničke mreže. O obnovi deonice Valjevo – Vrdnica, to je državna granica sa Crnom Gorom, govori se duže vreme i ona predstavlja važan putni pravac koji Zapadnu Srbiju, ali i Vojvodinu povezuje sa Crnom Gorom i predstavlja kraći put do Jadrana za zapadni i severni deo naše zemlje. Takođe, deonica Stara Pazova – Novi Sad, čija rekonstrukcija je neophodna znači će kraće putovanje ne samo od Beograda do Novog Sada nego i dalje ka Mađarskoj i Zapadnoj Evropi. Rekonstrukcija pruga u Srbiji doprinela bi povećanom prometu roba, ali i putnika i na domaćim i na međunarodnim linijama, a verujem da bi bila i motiv za veća turistička putovanja pre svega mladih ljudi. Da podsetim da vi već dugi niz godina koristimo Šargansku osmicu na Mokroj Gori, prugu uskog koloseka građenu od 1921. do 1925. godine, koja je remek delo infrastrukturnog građevinarstva. Naravno, pomenuo bih i Plavi voz kao jedan od najpoznatijih i najpopularnijih vozova u celom svetu koji i danas može biti atraktivna turistička ponuda, ali i luksuzno prevozno sredstvo, koje je sada za 29. novembar krenuo, a juče u medijima je objavljeno da i predsednik države želi da nekoga od stranih državnika primi u Plavom vozu. U celini posmatrano Srbija treba i mora da obnavlja svoje železnice i infrastrukturu i vozove i da ih učini kvalitetnijim saobraćajnim potencijalom. Zato moja poslanička grupa i ja lično podržavamo Sporazum o ruskom državnom kreditu za železničke deonice, o kojima smo govorili. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite kolega Periću.
Dame i gospodo narodni poslanici, pa postoji jedna stara narodna, a ona je kineska izreka, kaže – prijateljstvo treba da je dugoročno, a dug kratkoročan, što ne znači da država treba da se zadužuje kratkoročno, nego samo da vodi računa o realnoj mogućnosti da se taj dug i vraća. I svaki dobar će reći svojoj porodici – radi, štedi i investiraj. I na ovaj način ćemo mi vama da izbijemo sve argumente kada vi kažete da je neko, a pre svega, možda mislite na poslanike SRS ili na neke ljude, da je protiv investicija, protiv razvoja države Srbije, pa to samo onaj ko nije normalan može da bude protiv toga. Ali mi kao odgovorni ljudi moramo da vodimo računa koliko jedna država može i sme da se zaduži. I sada treba imati u vidu da su i ovo neka nova zaduženja, ali treba takođe imati u vidu da će od tih zaduženja da se gradi i infrastruktura, odnosno gasovod, železnica, autoput i druge vrlo bitne saobraćajnice za građane Srbije. I ovde se ne radi samo o dobijenom kvalitetu života za one koji će putovati boljim i bržim putevima, nego i o kvalitetu života onih kroz koje će te saobraćajnice da prolaze. Pored toga što ta mesta čine malo atraktivnijim, svakako u određenom momentu izgradnje tih infrastrukturnih objekata, one će dobiti zaposlenje. Dolazi do opstanka mladih i pre svega stručnih radnika, što jeste konačan cilj. Mi moramo samo još jednom da se podsetimo da na današnji dan javni dug Republike Srbije iznosi oko 24,4 milijarde, i da se on u odnosu na prošlu godinu uvećao za milijardu, a u odnosu na 2012. godinu, negde od 30. jula, kada je ova Vlada koja je i danas u istom ili sličnom sastavu, preuzela odgovornost i vođenje politike u državi Srbiji, porastao za 10 milijardi i otprilike milijardu i 330 miliona evra na godišnjem nivou su nova zaduženja. I sada ako je to optimalan iznos i smanjen je javni dug u odnosu na BDP sa 76% na 50,6%, to bi se moglo reći da ide jednom izlaznom linijom, a ako ima privredne aktivnosti u realnom sektoru da sve to može biti pokriveno, to bi moglo da bude u redu, jer u ekonomiji ne postoji ništa izdvojeno i samo za sebe, nego je sve uzročno-posledičino povezano. I tačno je da nema mogućnosti za otvaranje novih radnih mesta za stvaranje novih vrednosti ukoliko nema novih radnih mesta, ukoliko nema novih fabrika. U određenom momentu i pruga i autoput može se smatrati kao fabrika. Učiniće atraktivnijim svako mesto, odnosno svaku državu koja ima dobro povezane svoje krajeve, koja je dobro povezana prema drugim državama i samim tim će tom stanovništvu biti mnogo lakše, a i stvara neku perspektivu. Ja sam potpuno siguran, kad određen broj mladih ljudi koji su u poslednje vreme napustili Srbiju, koji planiraju da to učine u narednom periodu, kada bi bili sigurni da će biti malo više pravde, da će biti malo boljeg života za njih, ne samo u pričama, ne samo po statističkim izveštajima, nego da oni to mogu da osete u stvarnom životu, da bi iseljavanje bilo manje, a da bi određen broj naših građana koji su već od ranije u inostranstvu sigurno bili spremni da se vrati. I skoro da nema nijedne države na svetu koja nije zadužena, i ako ih ima to su neke manje države koje nemaju neke izražene privredne aktivnosti, to su više one države koje imaju razvijene igre na sreću, možda naftno bogata polja i tako dalje, ali sve ozbiljnije države razmišljaju o svom progresivnom razvoju i uglavnom su spremne i da se zaduže. Kod nas u kontekstu zaduživanja javnog duga treba imati u vidu i zaduženost građana Srbije, treba imati u vidu i zaduženost preduzetnika i ja bi rekao mala i srednja preduzeća. I ukoliko se napravi ta analiza vrlo brzo se da zaključiti da je zaduženost građana nešto veća, kako vreme prolazi i čak kratkoročni krediti su procentualno više zastupljeni nego što su dugoročni krediti, govorim za građane Srbije, gde oni treba da reše svoje stambene probleme ili neka druga ozbiljnija pitanja, kada je u pitanju ulaganje u neke privredne subjekte od kojih bi oni mogli da obezbede posao za sebe i za svoju porodicu. Vrlo često se ovde govorilo o izgradnji, odnosno nastavku izgradnje pruge Valjevo – Loznica. U narodu, odnosno kod meštana tog kraja i šire vrlo često se za tu prugu koja bi trebala da bude izgrađena potencijalno kaže da je i ratna pruga. Ona se naziva ratnom prugom iz razloga što je francuski koncesionar započeo radove početkom XX veka i onda su ti radovi sa početkom Drugog svetskog rata bili obustavljeni. Zatim, od 1938, 1939. godine ponovo se krenulo sa tim radovima, da bi bili prekinuti 1941. godine. Ista ili slična sudbina tu prugu je zadesila i 1990. godine, kada je zbog građanskog rada SPS tada bila onako ozbiljno ili čvrsto odlučila da nastavi sa izgradnjom te pruge, jer je bila i većinski koalicioni partner, odnosno nosila je više od 50% vlasti i odgovornosti u ovoj državi, ali je početak građanskog rata to vrlo brzo prekinuo. Isto se desilo i 1999. godine, kod bombardovanja. Zbog čega je zanimljivo ozbiljno razmišljati o nastavku izgradnje te pruge? Pa iz prostog razloga što se procenjuje da bi na godišnjem nivou protok putnika na toj deonici bio između 800.000 i milion i da bi negde oko tri i po miliona tereta tom prugom išao. Stručnjaci kažu da bi to bila jedna od najprofitabilnijih deonica pruge u Evropi i da bi njena otplata mogla da se očekuje u periodu od 10 godina. Sa izgradnjom te pruge, dobitnik bi bila država Srbija. Bili bi dobitni grad Valjevo, Loznica, Osečina, Krupanj, LJubovija, Bajina Bašta. Čak bi to bila dobra povezanost i sa Republikom Srpskom. Dužina te pruge se procenjuje na 67 do 69 ili 68 kilometara, sa dosta mostova, nadvožnjaka i tunela. To bi bila velika fabrika u kojoj bi u vreme izgradnje naravno zaposlenje mogli da nađu ne samo građani iz dva grada ili nekoliko opština, koji su najbliži, nego jedan deo građana Srbije. Samim tim bi prestala njihova potreba za odlaskom u inostranstvo u potrazi trbuhom za kruhom. To bi svakako bilo dobro. Dalje, jedna investicija koja bi našla potpunu opravdanost, a tiče se tog srednjeg Podrinja i tog dela koji bi i ova pruga mogla da pokrije, to je izgradnja tunela kroz brdo, gde bi put između Sarajeva i Beograda bio skraćen za preko 50 kilometara. Osim što bi značajno bila skraćena ta deonica, put bi bio kvalitetniji, putovanje udobnije, ali takođe, još jednom ponavljam, da svi građani koji žive na tom području bi osetili da država Srbija vodi računa i o njima. A, da vam ne pričam koji strateški značaj bi i taj put i taj tunel imao ne samo za građane koji žive tamo, nego i za sve one koji su u Republici Srbiji, BiH i u Srbiji. Ne bih sada da podsećam na ta teška vremena za građane Srbije, 1990, 1991, 1992. i 1993. godine iako je bez ikakve ili ozbiljne opravdanosti taj put bio frekventniji nego deset godina pre toga i deset godina posla toga, kada je bio otadžbinski rat. O tome se mora voditi računa. Nemojte da i ova vlast bude samo deklarativno za to, za regionalni razvoj ili za ravnomerni regionalni razvoj, kao što je to bio Mlađan Dinkić, nego to treba pokazati na delu. Hvala.
Zahvaljujem kolega Periću. Reč ima narodni poslanik LJiljana Malušić.
Hvala predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo poslanici, danas je pred nama šest sporazuma. Ja ću govoriti o dva sporazuma, međutim, pre nego što krenem o sporazumima, prokomentarisala bih ove kamate na kredite. Setimo se samo žutog preduzeća koje je obezglavilo ovu državu. Oni su zadužili zemlju za 26 milijardi evra. Uzimali su kredite po 7, 8, 9 i 10%. Verovatno su se talili. Sada mi uzimamo kredite, ali po 2% kamate i vraćamo njihove dugove i tako ćemo raditi dok ne vratimo dug. Mi smo smanjili taj dug za milijardu i po i više i ponosim se rezultatima rada ove Vlade. Kada smo kod ovih sporazuma, juče je gospodin predsednik, gospodin Aleksandar Vučić otvorio izložbu u Palati Srbija, gde smo mogli da vidimo rezultate rada za sedam godina, od kako je SNS došla na vlast. Znači, od 2012. do 2019. godine. Neverovatno, ali istinito, videli smo da smo napravili 350 kilometara autoputeva. Ići ću redom. Napravili smo, očistili smo korita vodna, napravili signalizaciju, naravno ne čitavom dužinom Dunava i ostalih reka, ali radimo. Takođe, napravili kilometre pruga, prepravili i popravili ono što je bilo ruinirano i nije se radilo na njima 50, pa i 70 godina. Tako se radi. Idemo redom što se tiče auto-puteva, 350 kilometara auto-puteva, od toga završen Koridor 10, izgleda kao aerodromska pista. Imamo sada auto-put do Grčke, imamo auto-put do Bugarske. Odradili smo, počeli smo da radimo Koridor 11, napravljeno je više od 80 kilometara puteva. Sutra otvaramo deonicu Surčin–Obrenovac, tako da ćemo od Surčina, odnosno od Beograda moći da do Čačka dođemo za manje od sat i po vremena. Radićemo još šest auto-puteva, između ostalog, krenula je izgradnja auto-puta Ruma–Šabac–Loznica dužine 70 kilometara. Za Moravski koridor odvojeno je 740 miliona evra živih para iz budžeta Republike Srbije, otvoren, presečena je vrpca u nedelju, prva deonica biće završena 2022. godine. Do kraja 2024. ili 2025. godine, sigurno sam da će se završiti Moravski koridor sa sve mostovima, sa sve sređivanjem korita reke Morave da se ne desi da ikada više u životu napravi haos u tim područjima. Što se tiče Predloga zakona o potvrđivanju finansijskog ugovora auto-put E80 deonica Niš–Merdare, neko reče, jedan od mojih uvaženih kolega, pa zašto to nije prioritet? Sve je prioritet, gradnja auto-puteva je prioritet, tako se dovode investitori. Ko hoće da ode u neku nedođiju? Niko živi. Neka se seti kolega kako to izgleda leti, po osam sati se čeka na prelazu Merdare, nedopustivo. Zato mi gradimo auto-puteve i zato će Srbija za par godina biti jedna od srednje razvijenih zemalja Evrope, ako već nije. Što se tiče ovog kredita od Evropske investicione banke, on iznosi 100 miliona evra i izuzetno je važno da se napravi i ovaj put, jer ćemo na taj način, to je ruta koja je neophodna, jer povezuje Albaniju, povezuje Srbiju sa Albanijom, ali ne i samo sa Albanijom, s Jadranskim morem, sa Jonskim morem, imaćemo brži protok robe, imaćemo brži protok kapitala, imaćemo brži protok putnika, još ako zaživi „mali Šengen“, ja se nadam da vrlo brzo hoće, a što treba da se potpiše između Srbije, Severne Makedonije i Albanije, e to će biti prava stvar, mala EU. Neko reče - ne dolazi u obzir. Kako ne dolazi u obzir, nisu ljudi ukapirali šta je to. Pre svega, štedimo novac, preko 200 miliona evra štedimo, svaka od tih država, drugo - brzina, treće - prepoznavanje kvalifikacija, ljudi ne razumeju šta je „mali Šengen“, nadam se da će brzo da zaživi uz sve ove auto-puteve, eto nama investitora. Što se tiče fabrika u Srbiji, od 2012. do 2019. godine otvoreno je preko 250 fabrika. Mi otvaramo fabrike, žuto preduzeće je zatvaralo. Setite se samo 2008. godine kada je otpušteno 400.000 ljudi. Te 2008. godine otpušteno je i 2.000 sudija. Još uvek su tamo neki poput sudija Majića koji je za dete koje je silovano da kaznu od godinu dana, kao da je neko ukrao automobil, sramota i nadam se da ćemo tom čoveku brzo da vidimo leđa. Šta još reći za ovaj auto-put. Deonica Niš–Merdare će biti deo Koridora auto-puta E80, čijom će se izgradnjom znatno skratiti vreme putovanje i povećati bezbednost. Projekat je podeljen na Niš-Pločnik, prva deonica 32,7 kilometara puta, zatim deonica dva dužina 8,8 počinje posle petlje Merošina istok, deonica tri dužine 12,8 kilometara prolazi kroz građevinsko područje Prokuplje itd. Nadam se da će ovaj put zaista doneti samo boljitak, i sigurna sam svim ovim ljudima koji žive ovde, pre svega investitore. Treba još samo reći da će čitav put koštati 255 miliona evra i to pod vrlo povoljnim okolnostima, odnosno sa kamatom od 2%. Ja ću samo još par reči, jer ima još dosta kolega koji žele da govore o rezultatima rada, reći o Predlogu zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacija o odobrenju državnog kredita Vlade Republike Srbije. Zašto je to važno? Zato što svaki potpisan sporazum znači jačanje bilateralnih odnosa. To je izuzetno važno za Republiku Srbiju, a mi stvaramo prijatelje. Potpisali samo masu sporazuma i vidi se kako Srbija napreduje na tom putu. Kada je gospodin Medvedev bio u oktobru mesecu ove godine, potpisana je masa ugovora, između ostalog i ovaj ugovor o zajmu o 172,5 miliona evra. Sa tim ćemo raditi mnogo toga, pre svega brze pruge, zatim kupićemo od njih izuzetno dobre kompozicije. Tako da sam sigurna da je ovaj kredit jedan od boljitaka za Republiku Srbiju i ne samo to, Rusija nam pomaže non-stop, tu imamo kamatu samo 2%, a rekla sam već, da se ne ponavljam, da zahvaljujući žutom preduzeću došli smo, 2012. godine, na rub propasti. Danas je to druga priča i ja ću u danu za glasanje podržati sve predloge ovih sporazuma. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Malušić. Reč ima narodni poslanik Miljan Damjanović. Izvolite, kolega Damjanoviću.
Gospodine predsedavajući, zahvaljujem se. Zaista sam ostao bez teksta i želim da pitam gospodina Martinovića, šefa poslaničke grupe SNS, da li se slaže sa izlaganjem svog poslanika koji je govorio malopre, gospođe LJiljane Malušić? Da li je to nova politika Vlade Republike Srbije ili je onaj naš strah koji smo rekli da hoćete da priznate Kosovo i uvedete na mala vrata? Ovde je rečeno, citiraću je: „Da se autoput E80, na deonici Niš-Merdare pravi kako ne bi bilo više gužvi na prelazu Merdare oko osam sati“. Koji je to granični prelaz, sa kojom se državom to Merdare graniči? Sa kim se vi to graničite? Jel hoćete da priznate Kosovo, kao što biste hteli da naselite migrante, što je vaš predlog ponovo bio na jednoj od sednica odbora kada ste govorili? Je li to plan SNS? Evo, zatražiću stenogram. Uzmite stenogram i pročitajte šta je poslanik SNS izgovorila. Osam sati se čeka na prelazu Merdare. Prema čemu? Prema kome? Sa kim? To je pod jedan. Pod dva, govorili ste o tome da neki govore da ne žele razvoj putne infrastrukture. Ne da samo želim razvoj putne infrastrukture, ali… (Aleksandar Martinović: Koji su to neki?) … evo, gospođa Ana Čarapić je govorila o nekima, pa je uzela primer da Podujevo ima više stanovnika nego Toplica, i primer Kuršumlije. Ja ću da vam dam primer zašto ljudi odlaze iz tih delova Srbije. Evo, na primer, država je preko Fonda za razvoj uložila 25 miliona evra u preduzeće „Simpo Šik“ u Kuršumliji. Oni pri tome, od osnivanja 2010. godine, ta firma ne uplaćuje poreze i doprinose za oko 500 radnika. Od ovih 25 miliona, po nalazu sudskog veštaka, uloženo je samo tri miliona evra i štrajkači ovog preduzeća su taj problem prezentovali predsedniku države. Umesto da pronađu gde je ukradeno, gde je nestalo preko 20 miliona evra, vrate novac i pohapse lopove kao što su i, kako kažete, Dragan Đilas, ali ga ne hapsite, dešava se nešto potpuno drugačije. Država uplaćuje 150 miliona dinara opštini Kuršumlija da podeli pomoć socijalno ugroženim građanima, da smiri štrajk zaposlenih i na taj način zaštiti lopove. Da stvar bude još gora, tu nastaje nova krađa pri podeli tih 150 miliona dinara, jer je dobar deo tih para završio ne socijalno ugroženim, već u džepovima opštinskih funkcionera i dobrostojećih privatnika. Kao primer kome je otišao taj novac, evo gospodine Martinoviću, 620 hiljada dinara kao socijalnu pomoć, dobio je Nebojša Jović Gibe, inače opštinski funkcioner. Jedini koji nisu dobili socijalnu pomoć jesu odbornik SRS, Zvezdan Ristić i jedan od vođa protesta, Nebojša Krstić. To je pravo stanje u Kuršumliji. Kad govorimo oko toga zašto u Podujevu ima više ljudi, rekli smo, evo, zašto i napuštaju, mi imamo i drugi problem kada vi govorite o borbi protiv kriminala, korupcije, čak potpisujete sporazume i uzimate primer SAD-a, po podacima poreske uprave, najnovijim podacima poreske uprave, firma „Mera invest“ vlasnika Marka Miškovića dužna je na ime poreza 1,08 milijardi dinara ili 9,1 miliona evra, Miroslav Bogićević „Magma prom“ 990,4 miliona dinara na ime poreza, 8,3 miliona evra, Dušan Borovica 772 miliona dinara, Dragan Đurić 540 miliona dinara i još mnogi drugi. Ovim se dokazuje da su veliki igrači vaš sistem provalili ili u dogovoru, kako su radili sa DS tako i sa SNS, prijave svoja velika dugovanja, ne plaćaju porez i onda sledi reprogramiranje dugova, delimično otpis dugova, naravno bez zastajkivanja u proizvodnji. Šta se dešava u praksi sa malim preduzećima? (Aleksandar Marković: Šta se dešava?) Ja volim kad mi gospodin Marković dobacuje, jer je on zaista ekonomski ekspert i razume o čemu ja govorim. Evo, na primer, gospodin Marković poznaje nekog Željka Rusića iz Vojislava Ilića sa opštine Vračar, koji je imao market, trgovinsku radnju i bio je samo jedan od onih gde se poreski inspektori pojave… (Aleksandar Marković: To je Zvezdara.) Pa, toliko znate, gospodine Markoviću, Vojislava Ilića ulica je tromeđa Zvezdare, Vračara i Voždovca. Ali, dobro, vi dalje od nekih kafana tamo niste ni mogli dalje da obilazite. …i gde pronađu višak ili manjak samo od 500 - 1000 dinara zatvarali su trgovinske objekte, kažnjavali ih brutalno i na taj način oduzimali tim ljudima hleb i bili na udaru kompletno mali objekti, što trgovinski, što ugostiteljski, a i dan danas su na udaru represije poreskih inspektora vlasti SNS, jer oni nisu u stanju, kao veliki igrači koji su ovoj državi dužni milijarde dinara, da unapred u dogovoru sa vama pripreme već onaj, kako ga vi zovete UPPR i vi lepo nastavite narednih pet godina da reprogramirate dugove. Na taj način pokazujete kakvi su dvostruki aršini, s jedne strane kako se ophodite i štitite tajkune, a s druge strane kako kažnjavate običan narod koji pokušava da zaradi bukvalno za sebe i svoju porodicu. E sada, pod jedan, vi kada se poredite sa zemljama EU treba da znate da praksa koja postoji u njihovom sistemu nije ni nalik u Srbiji, jer u zapadnim zemljama, pogotovo u zapadnim zemljama EU, koja god je firma napravila dug koji je veći od kapitala, onda sledi toj firmi stečaj, a zatim se oni naplaćuju od direktora ili vlasnika, odnosno ide od njegovih potraživanja što se vodi na njegovo ime i zatim je i dužan da plati veliku novčanu kaznu na ime poreza. Zato je naroda u Srbiji sve manje i napušta zemlju, zato što ne mogu da zarade za sebe i svoju porodicu i zato što i dalje nastavljate da štite tajkune koji su bili tada tajkuni Demokratske stranke, a sada su tajkuni Srpske napredne stranke i to je istina.
Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite, koleginice.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Srbije, Srbija je zemlja koja od 2012. godine svakog dana sve brže i brže napreduje. Svetska banka je 2012. godine konstatovala da je Srbija što se tiče infrastrukturnih projekata zaostajala za dva i po investiciona ciklusa. To zaostajanje je pretvoreno u godine značilo da Srbija u infrastrukturnim projektima zaostaje za 40 godina. Danas u Srbiji ima 41 hiljada gradilišta, u Srbiji se grade autoputevi, u Srbiji se gradi železnička infrastruktura, u Srbiji se stvaraju uslovi za poboljšanje vodnog saobraćaja, stvaraju se sve pretpostavke da Beograd postane glavnog čvorište i vodnog i vazdušnog i drumskog i železničkog saobraćaja. To je ono čemu teži SNS i to je ono što svakodnevno radi i gradi. Jedan dinar uložen i investiran u infrastrukturu četiri puta se vraća. Moram da istaknem da je od 2014. godine Srbija svake godine napredovala u ekonomskom smislu i četiri godine za redom imamo suficit u budžetu. Srbija je, prema podacima takođe Svetske banke, najbrže rastuća ekonomija u Evropi. Srbija je, takođe i po direktnim stranim investicijama, zemlja sa najvećim brojem stranih direktnih investicija u odnosu na broj stanovnika. Moram da naglasim završetak Koridora 10, jer ulaganje u infrastrukturu, ulaganje u autoputeve znači u stvari ulaganje u život, ulaganje u razvoj, ulaganje u ostanak stanovništva na tom području, ulaganje u veće plate, ulaganje u veće penzije, ulaganje u budućnost. Sutra će biti otvorena deonica puta od Surčina do Obrenovca, to je autoput Miloš Veliki. To je ponos za sve građane Republike Srbije i, naravno, ponos za Vladu. Takođe, na Vidovdan ove godine otvoren je aerodrom „Morava“ u Lađevcima, koji će danas započeti i prvi civilni let na relaciji Kraljevo-Beč. Takođe, moram da istaknem da je započeta izgradnja i Moravskog koridora koja znači žilu kucavicu za 500 hiljada građana koji se nalaze na ovom koridoru, ali i za 22 hiljade malih i srednjih preduzeća koji se takođe nalaze u ovom delu. Ali, ne samo to, moram da istaknem da Moravski koridor znači da seljaci koji oru i sade svoje njive kraj Morave neće više morati da gledaju u nebo da li će kiša pasti i Morava oplaviti i odneti sve ono što su oni mukotrpnim radom posejali. Na Moravskom koridoru 40 kilometara odnosiće se i na vodni bedem, tako da građani Adrana, građani Sirče neće morati da strahuju da će Morava oplaviti i odneti svu njihovu letinu i sav njihov trud i rad. Ono što posebno želim da naglasim, to je sporazum koji je potpisan 19. oktobra kada je došao ruski premijer Dmitrij Medvedev, potpisan ovde u Beogradu, a radi se o državnom kreditu za izgradnju i rekonstrukciju dela pruge od Valjeva prema Vrbnici, odnosno prema crnogorskoj granici. To je samo jedan od projekata u okviru ovog sporazuma, ali ono što moram da kažem, to je da je deonica od Resnika do Valjeva koja se odnosi na barsku prugu, inače vrlo značajnu i povezanu sa putnim koridorom, Koridorom 11, rekonstruisana 2017. godine i da vozovi na ovoj deonici idu brzinom od 120 kilometara na sat. Cilj i namera je ove Vlade da daljom rekonstrukcijom pruge od Valjeva do Vrbnice u ukupnoj dužini 210km/č vozovi takođe idu brzinom od preko 100km/č. Brza pruga znači i bolji život za građane i Valjeva i građane Požege i građane Kosjerića i građane Užica i građane Priboja i građane Prijepolja. Želim da naglasim da je ovaj kredit vrlo povoljan, u pitanju je 172,5 miliona evra, da sa 25% učestvuje Republika Srbija a kako bi ona mogla da učestvuje da nije bilo onih bolnih ali jedino opravdanih i realnih ekonomskih reformi i da Srbija danas nije na zdravim osnovama. Moram da istaknem da uporedo sa železničkom infrastrukturom radi se dalje na auto-putu Koridora 11, radi se deonica od Preljine do Požege u dužini od 30,9km, to je zahtevna deonica ali svakako iz Požege će ići jedan krak prema Boljarima, ponovo prema crnogorskoj granici, a drugi krak će ići prema Užicu i Kotromanu, što će biti veza Republike Srbije sa Republikom Srpskom, odnosno Bosnom i Hercegovinom. Takođe, moram da naglasim još jednu stvar da žuto tajkunsko preduzeće apsolutno nije vodilo brigu o infrastrukturi, o autoputevima, o regionalnim putevima, o regionalnim železničkim prugama. Navešću jedan primer, 1887. godine izgrađena je pruga Lapovo-Kragujevac. Ta pruga u dužini, inače, od oko 27km, na toj pruzi putovalo se 10 do 30km na sat, ta pruga je rekonstruisana i na toj deonici sada voz saobraća za 26 minuta. Ono što je cilj ove Vlade je da rekonstrukcija te pruge bude nastavljena od Kragujevca prema Kraljevu. To je dužina 57km, ali zamislite na toj relaciji voz putuje dva sata. Takva vremena više se neće vratiti, jer ovo je odgovorna Vlada, ovo je Vlada koju je unapređenje kvaliteta života svakog njenog građanina na prvom mestu i bolji život svakog građanina, a svakako kroz izgradnju infrastrukturnih projekata i to se postiže. Naravno da ničega ovog ne bi bilo da politika koju vodi Aleksandar Vučić je politika mira, stabilnosti, sigurnosti, politika normalne, razvijene i bogate Srbije i ta politika nema alternativu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Jevtović Vukojičić. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite, kolega.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je veći broj zakona koji predviđaju sporazume između Srbije i onih koji su u neko vreme pozajmljivali ili davali putem kredita Srbiji novac. Pred nama je sporazum sa Slovačkom Republikom koji je rezultat pregovora iz 1991. godine kada se pravio deobni bilans između bivših republika SFRJ. Tada je na osnovu tog sporazuma svaka federativna ili federalna jedinica SFRJ prihvatala deo pripadajućeg duga. Kada se govori o dugu koji je preuzela Srbija onda moramo imati u vidu da je to u stvari dug SRJ, pa se naknadno, internim sporazumima između Srbije i Crne Gore jasno napravio deobni bilans. Suština nije u tome da li je sad pravičan ili nije pravičan taj deobni bilans, nego je suština da vas podsetim i vas kolege u ovom parlamentu, a i javnost da ovi i ovakvi dugovi bili su otpisani posle 5. oktobra i to na osnovu reči Miroljuba Labusa, Mlađana Dinkića, Božidara Đelića i ostalih velikana ekonomije i ekonomskih nauka. Sećate kada su nas ubeđivali da je dolaskom nove demokratske vlasti jednostavno oprošćeni svi dugovi, pa i oni koji su na nivou Pariskog kluba i Londonskog kluba i tako dalje. Vidite kako sve ispliva na površinu, kako i ovaj sporazum sa Čehoslovačkom federalnom jedinicom isplivao na površinu i sada mi raspravljamo o tome koliko je isplativo, koliko je prihvatljivo da Srbija jedan klirinški odnos sa Čehoslovačkom ranije uspostavljen sada isplaćuje u konvertibilnim dolarima i to kažu, veoma povoljno za Srbiju, a to je sedam miliona. Možda jeste finansijski gledano, ali da je pravde i pravičnosti, oni koji su lagali naciju, oni koji su obmanjivali pre svega kada su dolazili na vlast da će milijarde da se sliju posle 5. oktobra u Srbiju, da će svi da nam oproste te dugove, oni bi sada trebali da odgovaraju. Umesto da odgovaraju, neki od njih aktivno učestvuju i dalje u vlasti. Neki su savetnici, neki su na čelu nekih agencija, komisija ili saveza koji imaju saradnju sa Arapskim emiratima, neki su potpuno nevini, neoštećeni, čak se vređaju kada ih spominjemo, žive, razvili su svoj privatni biznis i imaju, poseduju ogroman kapital. A mi ovde raspravljamo da li je povoljno to što su novi pregovori, razgovori 2019. godine doveli do toga da od nekih 85 miliona dolara, klirinških dolara sada na ime duga, zaostalog duga isplaćujemo Slovačkoj sedam milina. Kada bi se ušlo u suštinu analize da li je to isplatilo, neko bi tvrdio da jeste, neko da nije i u tom slučaju bi se zaboravili ono što je suština da niko ne snosi odgovornost za sve ono što je obmanjivao i što je varao građane Srbije. Po nama, srpskim radikalima, moglo se voditi kada su u pitanju ovi dugovi, možda se moglo voditi na drugi način. Tu imamo, kada je u pitanju Češka Republika, podsećanja radi, nije konkretno, ne odnosi se na ovih sedam miliona, imate ta Britanska Devičanska ostrva, gde te ofšor kompanije preuzimaju dugove, odnosno Češka je njima ustupila dugove, oni naplaćuju dugovanje od Srbije. Ali, koliko se sećam, mi smo jednom raspravljali o tome, bio je prisutan i ministar finansija, ne bi sad bilo celishodno da raspravljamo pred ministrom koji resorno nije nadležan, daleko od toga da se on ne razume u to, ali ta Devičanska ostrva ili kako ste ranije voleli vi, bivši radikali da govorite, Šešeljeva ostrva, su uvek pod znakom sumnje i uvek je to nešto što čovek treba da prihvati sa rezervom. Ne, oni su govorili Šešeljova, zato što i tada su na taj način dokazivali koliko su odani radikalima i koliko im je stalo do lidera SRS. Sad su u drugom taboru, sad im ne pada na pamet, više su vezani za ova Devičanska, ne iz prirode njihovog ponašanja nego zato što je to isto neka ofšor kompanija koja to radi. Idemo dalje, ono što je interesantno to je ovaj sporazum između Vlade Srbije i Vlade Amerike, kada je u pitanju regulisanje poreza i poreskih obveznika, Amerika kao sređena država, država koja vodi računa o poreskim obveznicima i naravno o urednom plaćanju, izmirivanju tih poreskih obaveza, potpisuje sporazum sa Srbijom kao i sa svim državama gde pre svega na prvo mesto stavlja svoje interese, ne zanemaruje ni interese Srbije, ali to je u drugom planu to se vidi. Ovde Vlada, jasno u predlogu kaže, da ovaj Predlog sporazuma podrazumeva izdvajanje novih finansijskih sredstava i zapošljavanje nove radne snage, jer Amerikanci traže da svi njeni poreskih uredno plaćaju porez bez obzira u kom delu sveta, ili kontinenta žive. To je sasvim njima sporedno. Kako će Srbija i na koji način to da reguliše to ostaje u ovom sporazumu, jasno i precizno prikazano. Ono što je nama srpskim radikalima ostalo nejasno, ko će ova dodatna sredstva da izdvaja da bi se na ime regulisanja poreza i poreskih obveznika za američke potrebe zaposlili ljudi koji će revnosno da prate to koliko je ko dužan na ime poreza da plati SAD. Takva je politika. To je politika kontinuiteta, ne daj bože da se vlast eventualno nešto usprotivi i suprotstavi Amerikancima, odmah bi znali kakav je pilot bio. Ne bi bili poželjni na tim molitvenim doručcima, jel to je veoma bitno da vas svake godine, ne sve, ali pojedince da zovu na taj molitveni doručak, a onda gastrolozi ili kako se to već zove vode računa u preostalim danima godine o vama, kako ste prihvatili taj molitveni doručak. Ali, ovaj obrok vam je isuviše velik, suviše je skup. Mogli ste da jedete i u luksuznijim lokalima i na ekskluzivnijim mestima, a ne da podilazite stalno američkoj administraciji. Ovde imamo jedan sporazum koji je primer onoga što SRS stalno ukazuje, a to je, što veća i što tešnja saradnja sa Ruskom Federacijom. Vidimo kako čak iz ovog sporazuma jasno precizirane stvari, kada je u pitanju kreditna linija od Ruske Federacije koja se odnosi na završetak pruge deonice Stara Pazova-Novi Sad, na taj dispečerski centar i na nastavak rekonstrukcije pruge prema granici Crne Gore, kako je to i koliko je povoljno kada su u pitanju ugovorene obaveze. Daje se na bazi realizacije, koliko se realizuje od projekta, toliko se isplaćuje. Kredit koji daje Ruska Federacija može čak i u ruskim rubljama da se vraća, nije nikakav problem, na osnovu kursa koji određuje Centralna banka Ruske Federacije i to su konkretni poslovi koji se rade. Mi ovde smo opterećeni prilikom svakog izveštaja o utrošku budžetskih sredstava da gledamo koliko se to na ime kamate, zbog neupotrebljenih nepovučenih sredstava a odobrenih na ime kredita, kolika se kamata plaća od strane Srbije. Ovo je konkretno. Ovde je 175 miliona evra, tih 175 miliona, 75% je od strane Ruske Federacije na ime izvoznih poslova, jasno i precizno izdefinisano, čak i ono što se koristi na ime ovih projekata jasno stoji da je oslobođeno od plaćanja PDV, ali se ugrađuje u ove projekte od krucijalnog značaja za Srbiju. Tu nema ništa nejasno. Ponovo vam kažem kamo lepe sreće da što više imamo ugovora i dogovora sa Ruskom Federacijom, jel uostalom priznali vi to ili ne, Rusija je najprisutnija ovde kada su investicije, bez obzira što želite da krivotvorite, neki od vas žele da prikažu kako sa Rusijom imamo nepovoljne odnose kada je u pitanju uvoz i izvoz, pri tome zanemarujući činjenicu da je „Gaspromnjeft“ ovde kao najveća investicija i najveći gigant kada je u pitanju petrohemija i proizvodnja i prerada nafte. To je nešto što svake godine donosi i te kako veliki profit Srbiji. Da privodimo kraju. Ovde imamo ugovor oko autoputa Niš-Merdare, kaže se administrativna linija. Mogli ste precizno tačno da nazovete to granica, jel tako ste potpisali Briselski sporazum. Stalo nam je da se Srbija gradi, infrastruktura i ovaj autoput i svi autoputevi, ali mora biti transparentnost kada je u pitanju i kredit i izvođači. Nemojte slučajno da se poslužite ponovo sa oprobanim metodama kao što je bio „Behtel“, pa da i ovu deonicu od 30 km nacrtate u leks specijalisu, pa onda ispadne onda samo da je „Behtel“. Ovde garant EU. Hvala na razumevanju predsedavajući. Stvarno privodimo kraju. Što se tiče ovog kredita koji je od Komercijalne banke Frankfurt na Majni mi imamo, to se zove paket aranžman kada je u pitanju kreditna linija. Banka nam daje 11 miliona za unapređenje socijalne strukture. Ali, gledajte šta daje. Daje i savetnike, daje i projekte, daje sprovođenje i nadgledanje. Mislite da je to džabe? Ne, i saveti i projekti i nadzor, sve se plaća. Od 11 miliona možda mi još treba da dodamo dva da izmirimo dugove ili tri kako pokazuje kolega Komlenski, da izmirimo dugove za savete, za projekte i za nadzor. Nemojte da mislite da je besplatan sir, čak i u mišolovci nije besplatan sir, tako i ova vrsta kredita.
Zahvaljujem kolega Mirčiću. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo, nisam ja jedan od narodnih poslanika koji je kritikovao što u Srbiji raste uvoz i to najviše iz Ruske Federacije. Ni jednog trenutka nisam kritikovao u vezi toga ni jednog ministra. Sada mi je drago. Neki imaju nastup naknadne pameti, pa sada brane ono što sam ja branio pre samo nekoliko nedelja ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. A branio sam to da kada u zemlju raste uvoz energenata, pre svega nafte, naftnih derivata i gasa, to su pokazatelji da u toj zemlji postaje bolje, da se lakše živi, da se više troši, i da taj povećan uvoz jeste rezultat poboljšanja kvaliteta života građana Republike Srbije i razvoja privrede, uopšte. Tako da, molim svoje kolege poslanike da u svojim diskusijama vode računa da kasnije sami sebi ne skaču u stomak i ne kritikuju nešto što će za samo nekoliko dana kasnije i da brane. Čuo sam i ovde nekih priča oko UPPR-a, možda bi kolega trebao da zna da je UPPR unapred pripremljen plan reorganizacije, ili je to možda teško da zapamti. A kada se pribegavalo UPPR-u, pošto je bilo ovde jako zanimljivih ideja, pribegavalo se u onim privrednim subjektima koji su privatizovani 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010. godine i koje su koristile, njihovi vlasnici su do tada koristili privilegovan položaj u odnosu na izvršnu vlast i nisu izmirivali svoje poreske obaveze. I nije uopšte problem, država je uvek jača od bilo kog pojedinca, da pokrenemo stečaj na tim preduzećima i da država naplati poreska potraživanja koja ima prema tim preduzećima i na taj način stavimo u ravnopravan položaj i ove STR ili ugostiteljske objekte, a da se tu ne lažemo, da se ne kuca sve na kasi i da to jeste pojedinačno, svaki od tih subjekata oduzima mnogo manji iznos poreza, ali izračunajte koliko ih ima, pa svaki deseti to neka radi, pa ćete videti koji iznos utajnog poreza. Postavljam pitanje, kada pokrene država stečaj, na ovaj ili na onaj način, tako što će da blokira račun prvo privrednog subjekta, izazove tridesetdnevnu neprekidnu blokadu, obavesti nadležan trogovinski sud koji pokreće stečajni ili ne stečajni upravnici, šta će biti sa radnicima? E, to mi odgovorite. Da li će ti ljudi da budu izbačeni na ulicu zato što te koje ste malo čas čitali, krali su od tih istih radnika, njihove doprinose za plate, za penzije, za zdravstveno osiguranje, krali su od države i sada očekujete, da bi vama ispunili neki hir da te ljude izbacimo na ulicu. (Aleksandar Šešelj: Kome? ) (Miljan Damnjanović: Reci ime i prezime.) Mislim da se tako država ne vodi, nego se vodi na odgovoran način, na mnogo odgovorniji način prema tim ljudima. Možda to nije potpuno korektno prema onima koji su poreske obaveze isplaćivali na vreme, ali isto tako se mora uzeti u obzir da desetine, stotine pa i hiljade ljudi koji bi izgubili posao, a gubili su ga do 2012. godine, kada država nije brinula o zaposlenima. Pa neka sledeći put kad bude čitao govore koje mu je neko napisao a ne zna ni da ih pročita, malo razmisli, malo se konsultuje sa nekim iskusnijim kolegama ili stručnjacima, ne moraju da budu uopšte iz oblasti politike, zašto se pribegavalo UPPR-u i kako su mnoga radna mesta danas sačuvana zbog tog UPPR-a i kako ta preduzeća koja su, jeste, dugovala za porez, sada posluju u skladu sa zakonom i uplaćuju sve svoje poreske obaveze koje imaju. Ne sva preduzeća. Doći će red i na ta koja ste čitali. Ali, najlakše je zatvoriti preduzeće i isterati ljude sa posla, da bi se ispunio jedan hir. Još nešto. Nađite mi bilo gde u evropskom zakonodavstvu regulativu da osnivač za dugove koje napravi pravno lice koje je on osnovao iz svoje privatne imovine plaća te dugove? Evo, nađite mi, ja prihvatam da krenemo, da lobiramo kod Ministarstva privrede da se to ubaci u Zakon o privrednim društvima. Samo pronađite to u evropskom zakonodavstvu. Voleo bih da pronađete. To ne postoji. Toga nema. Može pod određenim uslovima, da je izvršeno krivično delo prevare, da lice bude osuđeno za krivično delo prevare, pravosnažno, pa onda da se pokrene parnični postupak za naknadu štete. To je - ko živ, ko mrtav do tada. Isto tako, kolege, nisam znao da je ovaj ugovor vezano za Čehoslovačku u konvertibilnim dolarima. Ja znam za konvertibilnu marku, i to je u Bosni i Hercegovini, a ovaj ugovor je za klirinške dolare. Ali, prihvatam da je to mali lapsus i da svakom može da se desi. Samo, isto tako, dozvolite i vi da neko slučajno, u nekoj diskusiji, pogreši na ovako prilično mali način i potpuno nebitan za sve ono što je rekao, a smatram da je mnogo toga kvalitetno rečeno. Ali, ne možemo ni da jednu stvar branimo, a tu istu drugu stvar u drugom ugovoru i napadamo. Jer, recimo, kada je u pitanju KfW banka, pa oni će neke svoje projekte, pa oni će svoje znanje, svoju imovinu, itd, a onda branimo ugovor sa Ruskom Federacijom. Ja se slažem da je ugovor sa Ruskom Federacijom izvanredan ugovor, da je izuzetno povoljan po Republiku Srbiju i voleo bih da imamo više takvih ugovora. Ali, kao što neko reče, nema besplatnog ručka. Nema ni besplatnih para. Jer, ako pogledate, prvo imate u članu 1. iznos i svrha kredita, pa u članu 2. korišćenje kredita, pa onda dolazimo do toga da u drugoj tački, drugi stav - ogranskih i ruskih kompanija registrovane u Republici Srbiji koje vrše isporuku robe, obavljanje radova i pružanje usluga u okviru realizacije ugovora imaju pravo da međusobna plaćanja vrše u ruskim rubljama. Apsolutno sam za jedno ovakvo rešenje. Ali, šta to govori o kreditu? O kreditu govori da nama kredit daje Ruska Federacija i da će njihova oprema, njihovo znanje, njihova tehnologija da budu predmet realizacije kredita. Apsolutno nemam ništa protiv. Ja sam za to, odmah da raščistimo. Ali, isto tako, ako vama neko drugi daje sličan, samo iz druge zemlje, sličan, isto tako povoljan kredit, zašto to onda napadate? Čini mi se da tu ima ta nedoslednost - ovo je dobro zato što je iz Rusije, ovo je loše zato što je iz Amerike ili iz neke druge zemlje, ili iz Evropske unije. Pa, ne može. Hajde da govorimo da li je to dobro za Republiku Srbiju ili nije? Ja mislim da jeste, i jedno i drugo. Napadati sporazum sa SAD, koja hoće da spreči svoje građane da preko drugih i trećih država vrši utaju poreza - šta je tu nama problem? Da li neko zaista misli da ima više građana Amerike u Srbiji ili ima više građana Srbije u Americi koji imaju takvu želju? Evo, ja vam tvrdim da ima više naših građana u Americi koji hoće to što imaju prijavljeno mesto boravka u Americi da ne plaćaju porez. I šta mi sad hoćemo? Da ih poštedimo toga? (Aleksandar Šešelj: Ne, ne.) A, ne, ne? Ne možete da tražite zaštitu od SAD za svoja poreska primanja, a da istovremeno ne pružite njima zaštitu za njihova poreska potraživanja. To ne ide. To ne može tako. Nemojte, svet nije crno-beo. Republika Srbija vodi jednu normalnu politiku, politiku da želimo da sarađujemo sa svim zemljama. Da li ima problema u saradnji sa svima njima - ima. Samo, znate šta? Ako nas i mnoge od tih zapadnih zemalja ne vole, to ne znači da nas, za razliku od perioda ranijih godina, i ne poštuju. Pa kad priznaju da je naš zakonski i pravni sistem na zavidnom nivou i da mogu da sarađuju sa njim, nemojte to da odbijate. Jer, to je signal i nekim drugima koji se ne bave politikom nego samo biznisom da je Srbija sigurna zemlja. (Aleksandar Šešelj: Sigurna kuća.) Mi se sada sprdamo sa sigurnim kućama, a samo bih hteo da podsetim neke koji dobacuju da su sigurne kuće sklonište za žrtve porodičnog nasilja, pa kad odvale tako nešto, neka razmisle malo i o žrtvama. Jer, nije sve za podsmeh i nije sve za banalizaciju, kao što to ovde hoćete da kažete. Nije sve to da, recimo, 2012. godine kaže neko od kolega - znate, naš javni dug je te godine bio toliko i toliko, to su statistički podaci koji su na osnovu zakonskih propisa koje ima Republika Srbija prikazani kao javni dug. A šta ćemo sa javnim dugom koji je nastao a na njega nije data saglasnost Narodne skupštine? Preuzimala je država obaveze. Jel to javni dug? Te obaveze koje je država preuzimala do 2012. godine, koje se tiču najčešće tekuće budžetske potrošnje, koji nisu mogli da budu izmirivani iz tekućih budžetskih prihoda, 2013. i 2014. godine smo morali da podižemo kredite da bi te obaveze izmirili. Najviše se dugovalo za penzije, poljoprivrednim proizvođačima. Pa, šta sad? Sad, taj dug koji je nastajao 2003. i 2004. godine i koji je izmiren 2013. i 2014. godine, treba da kažemo – to je Aleksandar Vučić zadužio državu ili… (Poslanici SRS dobacuju.) Toliki su borci za boračka prava, a što ne kažu da je Vlada Aleksandra Vučića izmirila penzije koje su vodili vojni penzioneri prema Fondu, što Šutanovac direktno nije dozvolio da se te penzije povećavaju kada su povećavali drugima. Da li znate koliko je to novca? Znate, lako je baviti se demagogijom i reći – mi ćemo ovo, mi ćemo ono. Ovo je urađeno. Obezbeđna su sredstva. Penzije su isplaćene i to je velika razlika između teorije i onoga što neki bi hteli da kažu da mogu u praksi, a u suštini sve bi ostalo samo u domenu teorije. Da ne pričam o čuvenim aferama „Agrobanke“ i „Razvojne banke Vojvodine“, da ne pričam o obavezama koje stvorio grad Beograd dok je Đilas gospodario gradom Beogradom i da ne pričam o svim ostalim drugim obavezama koje je država na kraju morala da plati. Još nešto da kažem. Prvo, nema ovde nikakve priče oko graničnog prelaza, jer to jedan kolega uporno pokušava da provuče da Republika Srbija i Aleksandar Vučić priznaju Kosovo kao državu. (Aleksandar Šešelj: Koji kolega?) Da je to tako ne bi danas bile uvedene takse od 100% na robu iz unutrašnje Srbije i Bosne i Hercegovine, da je Srbija priznala Kosovo. Kao drugo, mnogo bi lakše otvarali poglavlja što se tiče pristupanja EU, a Srbija jedino što želi i Aleksandar Vučić, je da se pronađe rešenje za status naše južne pokrajine koje bi prihvatile obe strane. E sad, neki koji su za zamrznuti konflikt u vremenima koja su pred nama, bojim se da će da ostanu zamrznuti u sibirskom mrazu, jer mi nemamo resurse. Vama je to smešno. Mi nemamo resurse da dugoročno učestvujemo u tako nečemu. Nemamo resurse zato što želimo kroz izgradnju infrastrukture, a ovde je reč o zakonima, o davanju saglasnosti na zaduženja koja se direktno tiču infrastrukture, da smanjimo još više odlazak naših građana u inostranstvo. Srbija više nije tzv. „povoljna destinacija“ zato što ovde imate jeftinu radnu snagu. Žao mi je što moram da vas demantujem, Srbija više nije zemlja jeftine radne snage. Kad se neko zalaže za to da najniža plata i penzija budu u visini prosečne potrošačke korpe i da se često Srbija poredi tada sa najrazvijenijim zemljama EU, ja bih voleo da mi nađete zemlju EU, te koje tvrdite, da su najbogatije i da su najgroznije prema Republici Srbiji, pronađite mi četvoročlanu porodicu koja može da živi od jedne prosečne plate ili od jedne prosečne penzije. Evo, nađite mi. (Aleksandar Šešelj: Nema to.) Pa, nema. Znači da je to utopija. Znači da je to utopija i da su vaši programi utopistički programi. Žao mi je, to tako ispada. U teoriji je možda moguće, u praksi niko još nije dokazao, jer, znate, morate da dokažete i u praksi istinitost vaših teorija. Svakako da će i izgradnja železničke infrastrukture i izgradnja auto-puteva i izgradnja gasovoda ne samo da poboljša kvalitet života građana Republike Srbije koji žive na tim teritorijama gde se sada izvode ili se planiraju veliki javni radovi, nego će u svakom slučaju te iste krajeve Republike Srbije, a uzevši u obzir celu Republiku Srbiju, da učine još konkurentnijom državom po pitanju investicija, a da postojeću privredu učine još konkurentnijom po pitanju tržišta. Svaki put kada napadate ovakve zakone, razmislite koga u suštini napadate, koga branite, da li branite jednu bezuspešnu politiku ili napadate građane Republike Srbije koji zaslužuju i treba da žive bolje nego što je danas. Ali, svakako bolje danas žive nego što su živeli pre par godina samo.
Zahvaljujem, kolega Arsiću. (Milorad Mirčić: Replika.) Kolega Mirčiću, želite repliku na izlaganje kolege Arsića? Izvolite.
Samo radi javnosti, pošto javnost je sad u nedoumici nakon ove tirade od govora da li smo mi srpski radikali dobro pročitali materijal, da li smo ga čitali, ovaj materijal od Vlade Srbije kojoj podršku daje većina iz SNS, ako nisam u međuvremenu pogrešio. Da li se nešto promenilo? Nije. Ovde u objašnjenju ovog Predloga Sporazuma sa Čehoslovačkom kaže – platni Sporazum između SFRJ i ČSFRJ zaključen 8. februara 1991. godine, kojim je ukinut klirinški i uveden konvertibilni način plaćanja, s tim što je klirinški dolar izjednačen sa dolarom. Radi javnosti, radi objašnjenja, to se tako govori. Drugo, ako misli kolega da ćemo mi gubiti vreme, dragoceno vreme koje imamo za raspravu ovde, grdno se vara. On je, ne sa ubeđenjem, on je sa predubeđenjem, on je jedan od niza dokaza da čovek ne da može da menja ubeđenje, nego i predubeđenje. Dovoljna je samo povoljna ponuda da se materijalno obezbedi, finansijski situira, da ima mandat SRS u džepu koji obezbeđuje četiri godine egzistenciju i sva predubeđenja i ubeđenja su izbrisana. Prihvata nova, što bi rekli, kao u kompjuteru. Možete da ga hranite koliko god hoćete, samo ako ima lično zadovoljenje. Ova preterana briga oko penzionera, ja stvarno se divim pojedinim kolegama. Imaju predstavnici penzionera ovde u Skupštini, kako imate obraza pred njima da tvrdite da im je med i mleko, da samo što ne pevaju od sreće? Uzeli ste im, još im niste vratili. Što se tiče kritike prema srpskim radikalima, koliko god vi nas kritikujete nama rejting raste. Mi pričamo ovo zbog javnosti, a ne zbog vas koji imate promenljiva i ubeđenja i predubeđenja.
Zahvaljujem, kolega Mirčiću. Pravo na repliku, narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite, kolega Arsiću.
Šta raste, nisam razumeo? (Sandra Božić: Rejting, valjda.) Rejting. (Aleksandar Šešelj: Samo kaži, objasni.)
Kolega izvolite, imate osnova za repliku. Ne morate biti u komunikaciji.
To ćemo samo za neki mesec da saznamo i da izmerimo koliki je čiji rejting. (Milorad Mirčić: To nećeš za mesec, nego kad ti kažu ovi iz Evrope.) Ali, ovde, gospodine predsedavajući, mislim da ste morali da reagujete, jer ovde nije cilj diskusije bio da se napravi diskusija oko različitosti u političkim programima, već je kolega Mirčić mene direktno optužio da sam za pare u stanju svašta da uradim. Baš to je rekao. (Aleksandar Šešelj: Zamisli da radiš besplatno?) To možda čovek polazi od sebe. (Milorad Mirčić: Po tome si i poznat.) Možda čovek polazi od sebe zato što za mene Republika Srbija nema cenu. Interesi građana Republike Srbije nemaju cenu, kao što i politički program sa kojim izađem na izbore i ono što se obeća građanima Republike Srbije da bi glasali nema cenu. To što su neki u međuvremenu menjali politički program, trebali su svi da vrate mandate, jer građani ne glasaju za političke stranke, nego za političke programe. Građani glasaju za ono što im obećavamo u kampanji, pa kada se toga odreknemo, onda smo lopovi ako ne vratimo mandate. Tada isto sam zastupao da Srbija treba da sarađuje i sa istokom i sa zapadom, to je govoreno bilo u kampanji i kada se od te ideologije odustalo, ja sam odustao od takve političke stranke, pa sada da vidimo ko je tu prevario građane? Veroljub Arsić i još 22-23. poslanika ili oni koji su odjednom sve promenili kada su dobili glasove od građana republike Srbije?
Zahvaljujem, kolega Arsiću. Evo vi ste dali najbolji odgovor, jer je pitanje bilo upućeno vama, a ja hoću reagovati u ovom trenutku jer je 14,00 časova i sada ću u skladu sa članom… (Milorad Mirčić: Hajde jednom da završi opozicija.) Verujem da ćete vi nastaviti raspravu u demokratskom duhu. Imali ste pravo i vi i gospodin Arsić na repliku. Nastavljeno će biti nakon rasprave. Sada u skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine, određujem pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo tačno u 15,00 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa daljim radom. Reč ima Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Od ovih predloga zakona koji su danas pred nama, izabrala sam da nešto više kažem o Predlogu zakona o potvrđivanju Finansijskog ugovora auto-put E-80 deonica Niš-Merdare, Faza 1, između Republike Srbije i Evropske investicione banke. Zakonom o budžetu planirano je zaduživanje Republike Srbije kod Evropske investicione banke za finansiranje projekta izgradnje auto-puta Niš-Pločnik-Merdare, prva Faza, dakle, Niš-Pločnik u iznosu od 100 miliona evra. Projekat obuhvata izgradnju 32 kilometra poluprofila auto-puta od petlje Merošina-Prokuplje na auto-putu E-75 do opštine Beloljin. Radi se o samo jednoj deonici koja će biti deo auto-puta E-80, a ukupna vrednost čitavog projekta je 255 miliona evra. Dakle, Evropska investiciona banka u vidu kredita obezbediće 100 miliona evra, 80 miliona evra će se sufinansirati iz sredstava zajma Evropske banke za obnovu i razvoj i 40,6 miliona evra su bespovratna sredstva EU, i naravno, tu su sredstva iz budžeta Republike Srbije. Želim da podsetim da je završena deonica istočnog kraka Koridora 10 i otvorena pre oko mesec dana, možda i nešto duže, tako da je auto-put od Niša do granice sa Bugarskom završen u ukupnoj dužini od 87 kilometara. Tu deonicu auto-puta E-80 od Proseka kod Niša do Bugarske karakteriše 87 mostova, pet najmodernijih tunela i pet saobraćajnih petlji. Danas od Niša do Bugarske i Severne Makedonije više nema ni metra bez auto-puta. Bezbednost u saobraćaju je znatno veća i to znači, naravno, i napredak u privlačenju novih investitora. Veliki značaj autoputeva je i za Grad Niša i za Nišavski okrug, a i za celu Srbiju, naravno. Mi sada možemo da kažemo da živimo u izgrađenoj, u mnogo modernijoj zemlji, i što je najvažnije, u finansijski stabilnoj zemlji. Na Koridoru 10, recimo, pre šest godina bilo je 34 miliona vozila, danas je to oko 60 miliona vozila. Aerodrom u Beogradu je imao tri miliona putnika, sada ima šest miliona putnika. Ono što je meni posebno zadovoljstvo da istaknem, jeste činjenica da je 2012. godine sa niškog aerodroma letelo 1500 putnika, a danas je to cifra od 400 hiljada putnika. Imamo i danas priliku da najavimo brojne nove projekte, nove infrastrukturne projekte. Naravno, imaćemo priliku i da otvaramo nove deonice, kada ti projekti budu realizovani, i to su rezultati, pre svega, politike SNS. Dok su demokratama, kao što je moja koleginica Ana Čarapić, naša ovlašćena predstavnica za ovu tačku dnevnog reda rekla, dok su demokratama bila puna usta ravnomernog regionalnog razvoja, a od realizacije takvih projekata nismo videli ništa, SNS je pokazala kako su svi delovi Srbije važni i kako svi delovi Srbije mogu ravnomerno da se razvijaju. Aleksandar Vučić je dao obećanje da će poseban akcenat staviti na jug, odnosno jugoistok Srbije, što smo i videli da je učinjeno. Uz veliki rad cela Srbija može da se ravnomerno razvija i da se menja na bolje. Upravo iz tih razloga, ja ću, zajedno sa svojim kolegama iz poslaničke grupe SNS, podržati ove predloge u danu za glasanje. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima Desanka Repac. Izvolite.
Zahvaljujem. Danas govorimo o predlozima zakona o potpisivanju sporazuma. Sporazumi koji su danas na dnevnom redu su nastavak političkog i ekonomskog uređenja Republike Srbije. Od svih predloga zakona o potvrđivanju sporazuma, ja ću prvo nešto da kažem o sporazumu Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o odobrenju kredita, državnog izvoznog kredita Vladi Republike Srbije, prema kojem Narodna skupština odlučuje o zaduživanju Republike Srbije i prema kojoj Narodna skupština potvrđuje ugovore kojima se stvaraju finansijske obaveze za Republiku Srbiju. Sporazum je potpisan 19. oktobra 2019. godine u Beogradu, prilikom zvanične posete ruskog premijera Dmitrija Medvedeva Republici Srbiji. Odobren je kredit u iznosu od 172,5 miliona evra. Finansiranje tog projekta je železnička infrastruktura. Htela bih da kažem da je to deo projekta koji se odnosi na brzu prugu Beograd-Budimpešta. Još jedan ugovor koji je tada potpisan je ugovor o izgradnji dispečerskog centra za upravljanje saobraćajem vozova u Republici Srbiji. Zatim, izgradnja železničke infrastrukture, elektrotehničke, na deonici pruga Stara Pazova-Novi Sad. I, treće, izrada idejnog projekta sa pripadajućim studijama na deonici pruge Valjevo-Vrbnica. To je državna granica sa Crnom Gorom. Vrednost ovog projekta je 250 miliona evra. Dok će za sva tri projekta ugovorne strane zaključivati posebne anekse ugovora kojima će se utvrditi cene i rokovi za završetak svakog od njih. Sedamdeset pet posto od 172,5 miliona evra finansira se iz kreditnih sredstava, a Republika Srbija iz budžeta obezbeđuje 57.500.000 evra. Znači, 25%. Raspoloživost kredita je na pet godina i kamata će se obračunavati od datuma korišćenja kredita. Fiskalna kamatna stopa je 2%, a zatezna kamatna stopa će biti 1%. Sledeći sporazum je davanje garancija Republike Srbije u korist „Banka Inteze“ a.d. Beograd i „Rajfazen banke“ a.d. Beograd po zaduženju Javnog preduzeća „Srbijagas“ Novi Sad, po osnovu ugovora o kreditu za izgradnju razvodnog gasovoda Aleksandrovac – Brus – Kopaonik – Raška - Novi Pazar – Tutin. Ugovor je potpisan 18. jula 2019. godine. Reč je o magistralnom tj. razvodnom gasovodu Brus – Kopaonik – Raška - Novi Pazar – Tutin – Aleksandrovac. Gasovod je visokog pritiska kojim bi se područje jugozapadne Srbije, koje nema pristup ovom energentu, povezao sa ostatkom gasovodne mreže javnog preduzeća „Srbijagas“. Kasnije bi usledila izgradnja mreža niskog pritiska da bi bio dostupan širokoj potrošnji stanovništva. Kredit je vredan 20 miliona evra. Trajanje kredita je pet godina, kamatne stope su 1,3%, odnosno 1,45%, zavisno od banke. Sledeći projekat je auto-put E-80. To je finansijski ugovor auto-put E-80, deonica Niš – Merdare, prva faza. Potpisan je između Republike Srbije i Evropske investicione banke. Ugovor je potpisan 12. septembra 2019. godine u Beogradu. Iznos tog kredita je 100 miliona evra u skladu sa zaduženjem Zakona o budžetu Republike Srbije za 2019. godinu. Prva deonica Niš – Pločnik 33 kilometra, procenu vrednosti za eksproprijaciju i projekat čitave deonice iznosi 250 miliona. Drugo, Pločnik – Merdare iznosi 570 miliona evra, a ostatak deonica, znači sve skupa, iznosi 920 miliona evra. Investitori su „Koridori Srbije“. Značaj puta je veliki, povezuje oko pola miliona građana – pirotski, niški, toplički okrug i povezuje se sa Koridorom 10 i izlazak je na albansku luku Drač. Auto-put Niš – Merdare nije samo važan za razvoj privrede i povezivanje okruga, već je važan i sa političkog aspekta i on pokazuje interes i želju Srbije da rešenje dolazi kompromisom. Ovo je jedan od šest auto-puteva koji će se graditi u Srbiji u 2020. godini. Ovo je auto-put mira. Trasa ide od Merošine, Niša, Topličkim okrugom pored Prokuplja, Beloljina, Pločnika, Kuršumlije do Merdara, ukupne dužine 77 kilometara. Period isplate je 30 godina i u 15 tranši će se odvijati. Kamatna stopa se određuje prilikom svake tranše posebno. Srbija se gradi i niko nije taj da ne vidi da je Srbija jedno veliko gradilište. Narod Srbije vidi ko radi, ko vuče unazad. Srbija nema oduška od gluposti koje pravi deo opozicije. Dok jedan deo radi i gradi, bori se za bolju budućnost, drugi bi da unište sve što se stvara. Politika je pobeda boljih ideja i sposobnosti. Velika podrška Aleksandru Vučiću, jer radi mukotrpno danonoćno. Tim tempom raditi je zaista neizdrživo i takvom čoveku treba pružiti podršku i radi za sve nas, za Srbiju. To je ipak jedan pakleni tempo. Neki bi snajperom da zaustave Srbiju, da zaustave Aleksandra Vučića, da zaustave budućnost. Onaj ko je uperio mašinku u Aleksandra Vučića, uperio je i u svakog od nas. Aleksandar Vučić gradi modernu, uređenu Srbiju, bolju, humaniju. Želim nešto da kažem i o Đilasu i o demokratskim vladama koje su gradile svoje političke karijere. Sve su opustošili i uništili. Ostavili su 400.000 ljudi na ulici a tu je i onih 2.000 ljudi koji imaju, kako oni rekoše, 16.000 zuba. Oni su naša snaga i naša budućnost. Sve ste im vi uzeli i zube i hleb iz usta, gospodo demokrate. To je vrlo morbidno, to je jedno odsustvo morala, kako vaše podsmevanje, to je vaša sramota. Sve ste im uzeli i nemaju oduška od vaših gluposti i uzimanja, izmišljenih afera. Za vašu dijagnozu nema leka. Vaša dijagnoza se zove Aleksandar Vučić. Ne možete da mu oprostite uspeh. Nema vašeg novca kojim možete kupiti taj lek, ni Đilasovih 624 miliona, ni Jeremićevih, ni Pajtićevih. Toliko. Hvala vam.
Hvala, gospođo Repac. Reč sada ima dr Milan LJubić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, danas pred nama imamo Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije. Radi se o projektu realizacije za izgradnju pruga, kao i za izgradnju dispečerskog centra. Ugovor predviđa izvođenje radova u okviru druge faze rekonstrukcije, modernizacije i izgradnje pruge za brzinu do 200 kilometara na sat na deonici Stara Pazova – Novi Sad, ukupne dužine 40 kilometara, na pruzi Beograd – Budimpešta. Osim toga, izrađuje se projekat za rekonstrukciju i modernizaciju železničke pruge Valjevo – Vrbnica, državne granice sa Crnom Gorom dužine 210 kilometara, radi daljeg nastavka radova na toj deonici. Srbija je godinama imala staru i zapuštenu železničku infrastrukturu. Mnoge pruge nisu bile u funkciji, a vozovi nisu išli nekim deonicama. Nakon decenije ne brige o staničnim objektima, mnoge železničke stanice su danas oštećene i u izuzetno lošem stanju. Danas se stvari menjaju na bolje, ulaže se u železničku infrastrukturu. Ona se danas razvija, unapređuje u korist boljeg života građana i korist za kompletnu privredu. Zahvaljujući Vladi u toku je sveobuhvatna modernizacija železničke infrastrukture i izgradnje novih pruga koje će u narednih par godina u potpunosti promeniti celokupan železnički saobraćaj u našoj zemlji. Mnogo toga je urađeno. Nabavljeno je 48 putničkih vozova, 16 teretnih lokomotiva, rekonstruisano je 500 kilometara regionalnih pruga. Radi se i pruga Beograd – Budimpešta, tako da će Srbija imati najbržu prugu u ovom delu regiona kojom će se ići 200 kilometara na sat. Ovim sporazumom u planu je i izgradnja jedinstvenog dispečerskog centra na železnici za upravljanje železničkim saobraćajem. Jedinstveni dispečerski centar će omogućiti implementaciju novih tehnologija za upravljanje, stalnu kontrolu saobraćaja vozova i povećati bezbednost saobraćaja na evropskim saobraćajnim koridorima 10 i 11. Projekat podrazumeva dispečersku centralizaciju, stvaranje automatizovanih sistema i računarskog kompleksa, ugradnju tehničkih sredstava za bezbednost, stvaranje uslova za dijagnostiku kompozicija za vreme kretanja vozova. Srbija želi da postane jedna od najmodernijih zemalja u oblasti saobraćaja. Ovaj projekat je važan, jer ćemo se povezati na sistem brzih pruga u Evropi, što nas vodi ka daljem ekonomskom razvoju, posebno privrede. Na ovaj način kvalitet usluga i brzina putovanja biće podignuta na jedan viši nivo, a železnički saobraćaj dobiće dodatni kvalitet. Zahvaljujući izgradnji ovakve železnice unaprediće se kvalitet i standard građana, a srpskoj privredi omogućiti konkurentni transport. Zahvaljujem.
Hvala dr LJubiću. Reč ima kolega Zoran Bojanić. Izvolite gospodine Bojaniću.
Zahvaljujem uvaženi predsedavajući. Koleginice i kolege, gospodine ministre, prvo, informacija da je i pored magle, koja je bila u Lađevcima, uspešno obavljen prvi let iz Lađevaca za Beč. [[Aplauz.]] Hvala. I ovaj set zakona koji se nalazi pred nama, odnosno sporazuma, govori o tome da, kakvu politiku vodi SNS, da je to pre svega politika pomirenja u regionu, saradnje sa susedima i politika ekonomskog oporavka i razvoja. Jeste ovde pred nama set sporazuma između ostalog i sa SAD i sa Ruskom Federacijom. To upravo govori o onome da sarađujemo i sa istokom i sa zapadom i da smo svoji na svome. Jedan od Predloga zakona, odnosno sporazuma tiče se gasovoda i ovo je treća faza, drago mi je da sam učestvovao i u izglasavanju prve dve faze. Znači da taj projekat ide kako treba, odmiče i da će najzad i onaj deo Srbije koji nije bio gasifikovan, koji je dosta daleko od zadnjih čvorišta, a zadnje čvorište je u Kraljevu, što se toga tiče, preko Kopaonika doći do Raške, doći do Novog Pazara i Tutina. To govori o ravnomernom razvoju Republike Srbije i da ova Vlada, da ovaj parlament i pre svega predsednik Aleksandar Vučić upravo o tome vode računa. Ja sam juče slušao nekakve komentare kada je u pitanju Moravski koridor, pa se pominjao i istok Srbije. Upravo ovaj Predlog zakona govori da ravnomerno razvijamo sve delove Republike Srbije, na sveopšte zadovoljstvo pre svega nas građana. Kada govorimo već o ovim predlozima zakona, kolege su pomenule i onaj deo koji se tiče autoputa Niš – Pločnik i Ruske Federacije i tog kredita Ruske Federacije i to je kredit sa kojim mi već par godina zanavljamo naše železničke kapacitete, pokušavamo da železnicu vratimo na ona vremena kada je železnica bila bitan segment saobraćaja u Republici Srbiji i smatram da železnica i sada, kao i u svim razvijenim zemljama, treba da bude baš, ako ne 50% drumskog saobraćaja, da se obavlja železnicom. U svim uređenim državama vi imate železnice sa dva koloseka. Nažalost, kod nas smo do skoro imali slučajeve, a i sada imamo između Kraljeva i Kragujevca, ona kompozicija koja prevozi automobile iz „Zastave“, odnosno „Fijata“, za Luku Bar kreće se brzinom od nekih 15 do 20 kilometara. Dosta toga je učinjeno, ali tek pred nama predstoji jedan period oporavka i ovim zakonom nije, pretpostavljam, definisan i taj deo koji znam da je u planu u ovoj godini bio u budžetu upravo na toj deonici kroz Gružu, gde je sam konfiguracija zemljišta takva da železnički saobraćaj ne može s obzirom na zastarelu prugu, a i na močvarno tlo, da se obavlja kako treba. Sve ostalo, od Čačka pa do Kraljeva i od Kraljeva prema Kragujevcu se sada elektrificira i mislim da ćemo vrlo brzo imati i taj deo definisan kako treba. Da ja ne bih dužio, pošto iza mene ima dosta govornika, u danu za glasanje SNS u svakom slučaju podržaće ove predloge zakona. Hvala vam.
Hvala kolega Bojaniću. Reč ima Violeta Lutovac Đurđević. Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre sa predstavnicima Vlade, uvažene kolege narodni poslanici, danas raspravljamo o predlozima zakona koji su još jednom pokazali da postoji apsolutna ozbiljnost u politici SNS i ozbiljnost u delovanju Vlade Republike Srbije kada je u pitanju rešavanje problema na infrastrukturi i popravljanje železničkog saobraćaja, a sve u cilju poboljšanja kvaliteta života građana Republike Srbije. Danas ću govoriti o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o odobrenju državnog izvoznog kredita Vladi Republike Srbije. Na samom početku bih istakla da je ovaj ugovor zapravo od izuzetne važnosti i veoma je povoljan za našu zemlju i u ovom Predlogu zakona potvrđuje se sporazum između dve vlade, Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije koji je potpisan u oktobru mesecu ove godine prilikom zvanične posete premijera Vlade Ruske Federacije, gospodina Medvedeva. Potpisana su dva sporazuma kada je u pitanju iz oblasti železnice i svakako bih naglasila da je jako važno da posvetimo pažnju ovome kada je u pitanju obnova železničke saobraćajnice. Prvi sporazum je sporazum između ove dve vlade, a radi se odobrenju državnog izvoznog kredita i ruski kredit za železnicu je vredan 172,5 miliona evra. Takođe će naša zemlja učešćem iz budžeta Republike Srbije sa 57,5 miliona evra doprineti svakako izgradnji, odnosno popravci železničke saobraćajnice, tako da će ukupno biti uloženo u ovom segmentu 230 miliona evra. Ovaj sporazum se odnosi na tri projekta. Jedan od projekata je projektovanje i izgradnja novog dispečerskog centra na železnici. Takođe će finansijska sredstva biti upotrebljena i za izgradnju projektno-tehničke dokumentacije kada je u pitanju nastavak rekonstrukcije Barske pruge, a takođe za izgradnju elektrotehničke infrastrukture deonice brze pruge Beograd – Budimpešta. Kada sam malopre pomenula cifre koje će biti uložene za infrastrukturu kada je u pitanju železnički saobraćaj 75% vrednosti ovih radova će biti finansirano iz ruskog kredita, a 25% iz budžeta naše zemlje. Ukupna dužina nerekonstruisanog dela deonice Barske pruge od Valjeva pa do granice sa Crnom Gorom iznosi skoro 210 kilometara, a nakon rekonstrukcije će brzina vozova dostići čak 120 kilometara na sat. Još jednom bih naglasila da se prvi put od 1976. godine radi na rekonstrukciji i modernizaciji na pruzi Beograd – Bar. Ovaj sporazum o kome danas raspravljamo će svakako doprineti jačanju prijateljskih odnosa ove dve zemlje i prilikom poslednje posete premijera Medvedeva, osim ovog sporazuma, potpisani su i sporazumi o saradnji u oblasti prosvete. Takođe, sporazum o saradnji u zaštiti bilja, odnosno fitosanitarni sporazum koji će omogućiti da se izvozi voće i povrće u Rusiju. Jasno su definisani i precizirani uslovi po kojima će se obavljati taj izvoz, a takođe je potpisan i sporazum o osnivanju kulturno-informativnog centra, što je takođe od velike važnosti, zatim, sporazum o izgradnji centra za nuklearnu nauku, tehnologiju i inovacije u sklopu sporazuma za privredu i inovacije. Takođe je razmenjen ugovor o saradnji u oblasti carine između ove dve zemlje. Srbija i Rusija nikada nisu imale bolje odnose, nego što je to primer, danas i poseta premijera Rusije je takođe i potvrda za još jačanje i bilateralne saradnje, a posebno i ekonomske saradnje Srbije sa Ruskom Federacijom. Kada se osvrnemo na podatak da je spoljnotrgovinska razmena prošle godine premašila tri milijarde dolara i ove godine takođe će da nastavlja rast, a robna razmena u prvih osam meseci ove godine preko dve milijarde dolara i što je za oko 8% veći rast nego u prošloj godini. U proteklih osam godina ruska ulaganja u Srbiju su izuzetno velika, iznose oko 1,6 milijardi evra, a u našoj zemlji posluje više od 900 ruskih kompanija. Pored energetike, drvne industrije, kao i poljoprivrede, i digitalna tehnologija je takođe važna oblast gde će se stvoriti saradnja između ove dve Vlade. Dobar primer je da srpske građevinske firme u Rusiji, na ruskom tržištu pozitivno posluju. Iz ovog ruskog kredita će se izgraditi najsavremeniji dispečerski centar, jedan od najmodernijih dispečerskih centara odakle će se upravljati apsolutno celokupnom železnicom. Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije svakako treba podržati, jer će dodatno učvrstiti prijateljske odnose između ove dve zemlje i unaprediti uzajamno korisnu saradnju, jer jedno iskreno prijateljstvo svakako treba da nastavi ovim putem, jer ide dobrim putem, putem produbljivanja odnosa dveju prijateljskih zemalja i ovim pokazuje da saradnja Srbije i Rusije svakog dana dostiže sve veći i veći nivo, što je svakako važno za ove dve zemlje. Politika SNS je svakako jasna, to je ulaganje u infrastrukturu čime ćemo stvoriti mesta za stvaranje dobrih uslova za nova radna mesta, za nove investicije i za porast broja zaposlenih, a sve u cilju da građanima Republike Srbije stvorimo bolje uslove za život. Hvala.
Hvala. Reč ima prof. dr Branimir Rančić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre, poštovani gosti iz ministarstva, poštovani narodni poslanici, ja ću danas govoriti o Predlogu Zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade SAD, sa ciljem poboljšavanja usaglašenosti poreskih propisa na međunarodnom nivou i primene „the foreign account tax compliance act“, odnosno FATKA propisa. Sporazum se odnosi na set propisa SAD donet u cilju borbe protiv utaje poreza. A, znamo da je u Americi najbitniji porez. Pa i Al Kapone je pao na utaji poreza. Ovim propisima se predviđa da strane finansijske institucije ili drugi finansijski posrednici učestvuju putem izveštavanja u sprečavanju izbegavanja plaćanja poreza od strane američkih državljana ili rezidenata koji svoja finansijska sredstva drže u neameričkim finansijskim institucijama i stranim računima. To znači da će se nadležne institucije u Republici Srbiji jednom godišnje, a za prethodnu godinu, dostavljati podatke za državljane SAD u Republici Srbiji. Sporazumom FATKA uvodi se obaveza za određene subjekte u Republici Srbiji da prikupljaju određene informacije u vezi sa računima Amerike, a sve u cilju sprečavanja da američki državljani izbegavaju plaćanje poreza u domicijalnoj državi. U članu 3. stava 6. FATKA sporazuma propisano je da će organi Republike Srbije i SAD na osnovu ovog sporazuma potpisati sporazum o tehničkoj saradnji, kojim će se definisati procedure i pravila koja su neophodna za primenu odredbi FATKA sporazuma. Na taj način sav novac, pa i novac iz donacija će biti pod lupom transparentnosti. Ja sam već pričao o tome da je niška kardio hirurgija dobila genetsku laboratoriju najmoderniju u Srbiji. Niška klinika je dobila aparat u vrednosti od 100.000 evra koji se koristi za dijagnostikovanje urođenih poremećaja kod pacijenata, kao što je trombofilija i za kompletnu tipizaciju tkiva kod transplantacije, kao i za genetsku tipizaciju karcinoma. Na taj način je smanjena stopa smrtnosti koja je sada za kardio pacijente 2,2%, a ukupna stopa smrtnosti na Klinici za kardio hirurgiju u Nišu je 1,9%, kao i lista čekanja, skoro da ne postoji. Pored pomenute donacije, kardio vaskularnoj i transplantacionoj hirurgiji u Nišu vojska SAD, odnosno Nacionalna garda Tenesija, koja je učestvovala na vežbi sa Vojskom Srbije, donirala je aparate u vrednosti od 400.000 evra. Aparat za ekstrakorporalnu cirkulaciju, hiter-kuler za hlađenje pacijenata, ekmo-pumpu koja zamenjuje rad srca i pluća, aparat za intraoperativno spašavanje krvi su opreme koje modernizuju i unapređuju rad klinike. Potvrđivanjem FATKA sporazuma ispuniće se sve interne procedure koje propisuje domaće zakonodavstvo, a ne potvrđivanje ovog međunarodnog sporazuma moglo bi da ugrozi postojeće investicije SAD u Republici Srbiji i istovremeno bi negativno uticalo na dolazak novih investicija. Zato ću glasati za ovaj sporazum kao i za sve ostale sporazume o kojima su govorile moje kolege narodni poslanici iz poslaničke grupe SNS. Hvala.
Hvala doktore Rančiću. Reč ima narodni poslanik Boban Birmančević. Nije tu. Reč ima narodni poslanik prof. dr Aleksandra Tomić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi predsedavajući, poštovani ministri, kolege poslanici, današnja sednica ima sedam ugovora koji pokazuju suštinski koliko Srbija sarađuje i sa istokom i sa zapadom po različitim pitanjima, kao što je regulisanje duga koji se odnosi na Slovačku. To su neki zaostali dugovi država, koje je ova Vlada nasledila, koje neke ranije nisu htele da rešavaju. Tako da je upravo zbog dobrih spoljno političkih odnosa i bilateralnih sporazuma sa Slovačkom očito svedeno da dug koji je bio 85,5 miliona dolara, danas bude 9,3 miliona dolara i da država na određeni način završi sa tim dugovanjima. Najbolji odnosi u politici su oni odnosi gde nemate opterećenje kada su u pitanju bilo kakva dugovanja i bilo kakvi politički delovi u smislu istih ili različitih interesa i zbog toga, obzirom da sa Slovačkom zaista imamo podršku kada su u pitanju evropske integracije, kao države, kao članice EU. Nama je drago da sa takvim državama zaista završimo sva dugovanja koja nas opterećuju iz prošlosti, iako npr. SNS za takva dugovanja nije imala nikakvih povoda, niti je imala pojma, dok nije preuzela odgovornost, a onda očito nije samo to dug, nego i mnoga druga dugovanja koja smo morali da rešavamo od 2012. godine do danas. Kada govorimo o sporazumima Srbije i Rusije i izvoznom kreditu koji je potpisan 19. oktobra ove godine, na 172,5 miliona evra, onda govorimo upravo o infrastrukturnim projektima železnice, kao što govore i projekti koji se odnose na auto-put E80, na deonicu od 32 kilometra, pravac Niš-Merdare, s tim što je on od strane Evropske investicione banke u iznosu od 100 miliona, ali govorimo i o pomoći koja je potpisana između Razvojne agencije Republike Nemačke i Srbije još 2016. godine. To je sporazum koji se odnosi na KfW Razvojnu banku, koji govori o tome da je u različitim osnovama Nemačka razvojna banka pomagala za različite projekte i krize. Sada, zaista ovaj deo koji se odnosi na migrantsku krizu želi da pomogne lokalnim samoupravama upravo na način na koji Vlada Republike Srbije i Ministarstvo za rad i socijalna pitanja je pokrenulo pitanje rešavanja migrantske krize kada su u pitanju objekti za rekonstrukciju osnovne škole, zdravstvene ustanove i samim tim da taj ceo projekat ide u saradnji i sa udruženjima građana, odnosno nevladinim sektorom koji se brine o ovom problemu. Taj projekat očito će trajati tri godine, do 2022. godine od dana potpisivanja ovog sporazuma i ratifikacije u Skupštini, i pokazuje suštinski da mi zaista strateški razmišljamo o mnogim problemima koji nisu samo problemi Srbije, već i celog regiona i cele EU. Kao što znate migrantska kriza zaista opterećuje mnoge države, najviše države EU, ali pošto se Srbija nalazi u toj ruti, na određeni način EU je zahvalna Srbiji upravo zbog toga što smo mi prvi počeli da vršimo popis svih tih ljudi koji su ulazili u našu zemlju i izlazili. I, na kraju krajeva, zaista smo se pokazali kao dobri domaćini ljudima koji su se tu našli, jer ih je muka naterala, a ono što je fakat, to je da je zaista vrlo mala zainteresovanost tih ljudi da ostanu u Srbiji upravo zbog tog standarda koji je trenutno u Srbiji, jer su navikli da imaju standarde razvijenih evropskih država i svima je cilj ta Nemačka koja će inače od 1. januara potpuno otvoriti granice i, ne znam, neka prognoza njihova projekcija je da će u svoj sistem usisati milion i po ljudi po različitim osnovama za zapošljavanje najviše, naravno, onaj deo koji se odnosi na srednju stručnu spremu, a jedan pozamašan deo profesora, lekara, inženjera, koji će, inače to je nemački dugogodišnji plan za razvoj svoje ekonomije, jer su oni u jednom trenutku do 2030. godine projektovali da će imati pet miliona novih penzionera, kao stara nacija, tako da im je jako potrebno da imaju novu radnu snagu. Naravno, oni u svojim izlaganjima najviše vole da pričaju o zemljama Zapadnog Balkana, zato što bi ovde uvek želeli da uzmu ono što je najvrednije od nas, a to su naši mladi, to su obrazovani ljudi i to je ono zbog čega se Vlada Republike Srbije zaista trudi da mlade ljude što više zadrži u Srbiji i da one koji su otišli vrati upravo da žive i otvaraju svoja mala i srednja preduzeća ovde, ovde stvaraju porodice, i zaista svojim aktivnim merama se trudi da ozbiljno priđe tom problemu. Zato je Vlada Republike Srbije napravila jednu radnu grupu koju je nazvala da je to u stvari radna grupa za rešavanje tzv. socijalnih migracija, odnosno upravo onih problema koji se javljaju zbog čega određeni ljudi, a najviše odlaze zbog ekonomski povoljnijih okruženja u zemlja EU u kojima bi živeli. Ono što smo pokazali kao država u ovom trenutku to je da kroz ekonomske reforme i fiskalnu konsolidaciju smo stvorili uslov da bi mogli da radimo infrastrukturne projekte kao što je železnica, kao što su putevi i kao što je gasifikacija. Mi danas imamo i sporazum kojim treba da ratifikujemo, odobrimo praktično banci „Inteza“ i „Rajfajzen“ banci da odbori kredit „Srbijagasu“ u vrednosti od 20 miliona evra za razvojni gasovod koji treba da ide upravo kao treća faza na pravcu Aleksandrovac-Brus-Kopaonik-Raška-Novi Pazar-Tutin. Znači, mi se zaista ovde kao država trudimo da pored toga što vodimo zaista aktivnu spoljnu politiku i krajnje na odgovoran način pokušavajući u svakoj međunarodnoj organizaciji, pa i mi kao narodni poslanici u međunarodnim delegacijama, želimo da pokažemo zaista koliko odgovorno prilazimo rešavanju pitanja odnosa Beograda i Prištine s jedne strane. S druge strane, važni infrastrukturni projekti, koji su urađeni do sada u Srbiji, a to je pokrenuto i završeno četiri auto-puta, u planu su još dva, pokazuje da zaista sa takvom infrastrukturom, sa novim putevima, novim železničkim prugama, otvaranje novih fabrika, novih radnih mesta je u stvari ambijent zbog kojeg mladi ljudi treba da se vrate ovde. Na kraju krajeva, otvaramo najnovije naučno-tehnološke parkove gde bi trebali IT stručnjake da ovde zaposlimo i da imaju platu onoliko koliko odgovara zaista u svim razvijenim državama, da ne moraju da odlaze napolje da bi radili isti ovaj posao. To najbolje pokazuje da je rast izvoza IT-ja prešao već 20%, da ta se ta cifra kreće u razvojnom delu oko milijardu evra godišnje i to je za nas u stvari pokazatelj u kom smeru mi treba da idemo. Naravno, i kao odgovorni političari, mi tamo i idemo. Pre dva dana, otvoreni su radovi na Moravskom koridoru i ja moram da kažem da je to za nas veliki značaj što će to biti prvi digitalni auto-put, što to jednostavno donosi život, što će takav auto-put imati 11 petlji, 78 mostova, 23 nadvožnjaka, pet podvožnjaka i 11 ispusta. Izgradnjom ovog auto-puta regulišete potpuno sistem odbrane od poplava, odnosno Moravu na određeni način pokušavate da ustrojite da ne biste kao država imali velike štete u tom delu. Ono što je najvažnije, to je da će se taj projekat raditi u tri faze i da će on iznositi 112 kilometara u ukupnoj svojoj dužini i koštaće 745 miliona evra sa dopunskim radovima od 20%. Ono što je najavljeno još polovinom ove godine, to je da će u narednih osam godina biti dato uopšte za infrastrukturne projekte 14,5 milijardi evra. Šta to znači? To znači da sa Narodnom Republikom Kinom i sa kompanijama koje dolaze iz Kine, imaće projekte u vrednosti od pet milijardi evra, u srednjoročne investicije od osam, da ćemo deo koji se odnosi na razvoj kompletne železničke pruge Beograd-Makedonija imati u vrednosti od 600 miliona evra, da ćemo sa Rusijom imati izgradnju novog dispečerskog centra, koji se odnosi na železnicu, u vrednosti od 150 miliona evra, plus kada se misli na samu prugu još 400 miliona, da sa Turskom, turskim kompanijama radimo aktivno na izgradnji puta Beograd-Sarajevo, da azerbejdžanska firma "Azvirt" radi aktivno na izgradnji auto-puta Ruma-Šabac i brze saobraćajnice Šabac-Loznica. To su sve pokazatelji u stvari koliko zaista Republika Srbija ulaže u svoju budućnost, a ta budućnost će brzo doći zato što kada vi rešavate probleme, kao na primer što Moravski koridor rešava probleme pola miliona ljudi u svojoj komunikaciji između Koridora 10 i 11, onda to pokazuje da zaista taj razvoj uopšte Srbije ići će kroz visoke stope rasta. Zašto? Zato što samo Raška oblast ima registrovano 11.000 privrednih subjekata, od toga 2.500 privrednih društava i 8.500 preduzetnika. Zamislite tu trgovinsku razmenu koja će biti sve veća i veća kada odjednom 11.000 privrednih subjekata zaista olakša svoj život i rad kroz ovakve infrastrukturne projekte. Mislim da mi danas u stvari pokazujemo građanima Srbije koliko puno radimo i koliki rezultati stoje iza ovog rada u proteklih četiri godine. Zbog toga ćemo u danu za glasanje podržati ovaj predlog svih sporazuma. Hvala.
Hvala, prof. Tomić. Reč ima Dubravka Filipovski. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre, poštovani narodni poslanici, veoma je važno da u današnjoj raspravi istaknemo vrednost svih sedam sporazuma koji su danas na dnevnom redu, jer svaki od njih predstavlja jedan važan korak napred za svakog građanina Srbije. Sporazum između Srbije i Ruske Federacije koji je potpisan ove godine 19. oktobra za vreme posete premijera Ruske Federacije Dimitrija Medvedeva u iznosu od 172,5 miliona evra je zajam koji je potpisan na pet godina za finansiranje železničke infrastrukture sa kamatnom stopom od 3% i sa rokom vraćanja od 1926. do 2031. godine. Sporazum za Evropskom investicionom bankom za izgradnju dela deonica Niš-Merdare u dužini od 77 kilometara i izgradnjom od 32 kilometra poluprofila auto-puta je značajan i zbog bezbednosti i zbog skraćenja vremena putovanja, ali i zbog povezivanja sa Albanijom, Bugarskom, kao i zbog integracije Srbije u saobraćajni sistem regiona i Evrope uopšte. Sporazum sa Severnom Makedonijom je važan zbog otklanjanja svih prepreka u trgovinskoj razmeni između dve zemlje, a isto tako on je nastavak implementacije, potpisanog sporazuma mini Šengena između Srbije, Severne Makedonije i Albanije. Sporazum Srbije sa SAD je u cilju poboljšanja usaglašenosti poreskih propisa dve države koji će omogućiti povećanje međunarodne reputacije i kredibiliteta domaćih finansijskih institucija. Ovi sporazumi u potpunosti pokazuju posvećenost Srbije ekonomskom napretku, izgradnji infrastrukture i citiraću, odnosno ponoviću reči predsednika Srbije Aleksandra Vučića, koji je i juče rekao prilikom otvaranja izložbe „Ništa više nije daleko“, da je u poslednjih pet godina urađeno više u oblasti infrastrukture, nego u poslednjih 50 godina. I, vidimo to svakim danom i po novim putevima koji je otvaraju i po činjenici da je u nedelju potpisan Sporazum za izgradnju Moravskog koridora po činjenici da će sutra biti otvorena deonica Surčin-Beograd na osnovu kojih će u potpunosti biti povezan deo autoputa od Subotice, od Horgoša do Preljine, ali i činjenici da će za otprilike 12 dana, dakle, za 11 dana, 28. decembra predsednik Srbije Aleksandar Vučić i premijerka Srbije Ana Brnabić predstaviti građanima Srbije novi investicioni plan za narednih pet godina uz povećanje plata i penzija, uz smanjenje nezaposlenosti građana Srbije na ispod 10%, to su svakako povoljne i dobre vesti za kraj ove godine. Nasuprot tome, deo opozicije, koji već godinu dana, bojkotuje rad parlamenta, nastavlja sa izmišljenim aferama, Dragan Đilas kaže šta će nam autoputevi. Nastavlja sa omalovažavanjem unapređenja izbornih uslova kojima težimo i kaže da uređivanje 45 dana predizborne kampanje koja u Srbiji traje 1.445 dana je isto kao razgovarati sa okupatorom da tokom leta policijski čas traje jedan sat duže, jer je dan duži. To kaže čovek koji je od početnog kapitala koji je prijavio od 74 hiljade evra, za vreme dok je bio ministar i gradonačelnik, zaradio i prijavio samo 25 miliona evra u nekretninama, a njegove firme su imale prihode od 619 miliona. To kaže Đilas i njegovi saborci zato što ne znaju šta hoće, zato što nemaju program i zato što žele na silu da se dočepaju vlasti i njima očigledno nije cilj da vlast osvoje na izborima. Zato se građani Srbije ograđuju od takvih političara svakim danom i ne žele da imaju bilo šta sa ljudima koji su se enormno bogatili dok su bili na vlasti, a dok je građanima Srbije bilo gore. Mi nastavljamo dalje sa unapređenjem privrednog ambijenta u Srbiji, to pokazuje i naš svakodnevni rad, zakoni o kojima raspravljamo i koje donosimo, kao i ovi sporazumi koji su danas na dnevnom redu i u danu za glasanje podržaću sve ove sporazume.
Hvala, gospođo Filipovski. Sada reč ima Zvonimir Đokić. Izvolite, kolega Đokiću.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovani gospodine ministre sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, dana kada govorimo o drugoj zajedničkoj načelnoj jedinstvenoj raspravi tj. pretresu o zakonima kojima potvrđujemo različiti sporazume, vidimo da u stvari imamo sedam različitih zakona o različitim sporazumima, tj. potvrđivanju garancija, potvrđivanju finansijskog ugovora, ali ima nešto zajedničko između svih tih sporazuma i svih tih garancija, a to je sledeće, da su svi oni postignuti između ravnopravnih pregovaračkih strana. Zašto ovo ističem? Znači, jedna pregovaračka strana je Vlada Republike Srbije, a druga pregovaračka strana, recimo je Vlada Slovačke Republike, kada se radi o sporazumu, o regulisanju duga Republike Srbije prema Slovačkoj ili SAD, kada se govori o poboljšanju usaglašenosti poreskih propisa ili sa Ruskom Federacijom, kada sa njihovom Vladom potvrđujemo sporazum o odobravanju državnog izvoznog kredita, ili kada potvrđujemo, dajemo garanciju dvema bankama „Rajfajzen banci“ i banci „Intesa“ kada treba da garantuju „Srbijagasu“ dalju izgradnju dela gasovoda. Ili finansijski sporazum vezan za ugovor auto-puta E80 na deonici Niš – Merdare, koji postižemo sa EU i tako dalje da ne nabrajam. Dakle, radi se o sporazumima između dve ravnopravne strane. Zašto ovo ističem? Pa, mnogo je ružno kada sa nekim pregovarate a taj neko prema njemu imate neki podanički odnos. To smo mogli videti čak i nedavno, pre nekoliko dana, od dela naše opozicije koja je prvo pozvala međunarodne predstavnike, predstavnike Evropskog parlamenta da kao posreduju između naših, između tog dela opozicije i dela vlasti, to jest da učestvuju u međupartijskom dijalogu o poboljšanju uslova za održavanje parlamentarnih izbora 2020. godine. Onda se kao naljute, pa kao neće da učestvuju. U stvari šta su hteli? U stvari su hteli da ti Evropski parlamentarci predvođeni gospođom Tanjom Fajon i Vladimirom Bilčikom, budu nekakve sudije, pa da presuđuju između zamislite te opasno velike opozicione grupe okupljene oko Saveza za Srbiju i svih ostalih. Znači, toliko su sebe uzdigli, toliko sebi daju važnost i tako dalje, kao neće oni uopšte da razgovaraju sa predstavnicima vlasti nego su im potrebni nekakvi posrednici sa kojima jedino mogu da razgovaraju, pa će ti posrednici da prenesu njihove želje i tako dalje. Znači, taj podanički odnos je strašno ružan. Zamislite kako bi takvi ljudi vodili državnu politiku kada bi, ne daj Bože jednog dana došli na vlast. Upravo tako, podanički. Da ne bi bilo nejasnoća nekih, tu delegaciju Evropskog parlamenta koju je predvodila gospođa Tanja Fajon, predsednica Odbora Evropskog parlamenta za odnose sa Srbijom i dva bivša poslanika Evropskog parlamenta Eduard Kukan i Knut Flenkeštajn, i u kojoj učestvuje i Vladimir Bilčik izvestilac Evropskog parlamenta za Srbiju je mogu reći dobro odradila svoj posao. Iako je bilo raznih natpisa u štampi i tako dalje. Ne možemo mi reći za Tanju Fajon da je bila zlonamerna prema nama, mada znamo da je poznata njena ne skrivena naklonost prema tom delu opozicije, pogotovo prema strankama koje u svom nazivu imaju reč demokratska. Ali, njena grupacija u Evropskom parlamentu je na primer je dan pre posete evro poslanika Beogradu organizovala debatu, za koga? Za članove Saveza za Srbiju o kojoj se nisu čula drugačija mišljenja. Znači, postojala je samo jedna strana koja je pričala. Oni su otišli tamo da bi pljuvali po Srbiji, da bi iznosili razne neistine, laži i tako dalje, doduše nije bilo mnogo gledalaca, nije bilo mnogo zainteresovanih da čuju sve to što oni slušaju, jer i oni znaju ko je Dragan Đilas i oni znaju šta je radio dok je bio na vlasti i tako dalje. Ima jedna interesantna stvar sa te debate, da je tako nazovemo. Kažu da je Dragan Đilas govorio na nekom nepoznatom stranom jeziku. NJegovi prijatelji kažu da je to engleski jezik, ja ne znam, verovatno. Ostaće upamćen po tome. Znači, veoma je bitno da sačinjavamo sporazume, učestvujući kao potpuno ravnopravna strana sa drugom pregovaračkom stranom. Ovi sporazumi su svakako razvojni za Srbiju i odgovorni. Evo, na primer, sporazum sa Slovačkom je veoma bitan jer mi vraćamo dug koji je stvoren još u vreme Čehoslovačke i kao jedna veoma odgovorna država, odgovorna vlast, moramo poštovati i svoje obaveze. Da ne bih dužio dalje, svakako podržavam sve ove sporazume, njih ima sedam. U danu za glasanje glasaću za njih. Hvala.
Hvala, gospodine Đokiću. Sada reč ima gospodin Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, rekli smo već da danas protiče 351. dan kako poslanici dela opozicije ne dolaze na posao za koji uredno primaju platu. E sad, znamo i to da bi se neki od njih vrlo rado vratili u parlament, ali im ne da njihov šef, zajednički šef svima njima, Dragan Đilas i oni se upravo toga plaše. Plaše se da bi u tom slučaju Đilas poveo hajku preko svojih medija protiv njih, ali će oni, predsedavajući, svakako račune polagati građanima koji su ih birali da zastupaju njihove interese ovde u parlamentu, a oni to uporno ne čine. Neki od njih, predsedavajući, su i danas bili u Narodnoj skupštini, ovde u holu, držali konferencije za štampu. Bila je ona Marinika sa neutvrđenim prezimenom, jer postoji polemika koje je njeno pravo prezime i, iskreno, ja očekujem da ćemo uskoro, a možda već na sledećoj konferenciji za štampu Marinike Tepić čuti da je Vučić, zapravo, kriv i za ove zemljotrese od pre nekoliko dana i za ostale elementarne nepogode. Možda će ga optužiti i da je učestvovao u Kenedijevom ubistvu. Jeste da nije ni bio rođen tada, ali šta to njih briga. Nije to njima naročito važno. Ništa me ne bi iznenadilo, jer ovo što iznose i Marinika Tepić i Boško Obradović i onaj Aleksić i svi ostali preti ozbiljno već da postane serija ili triler film sa elementima naučne fantastike. Uopšte se ne obaziru, pri tome, da je sve to već bezbroj puta demantovano od svih merodavnih institucija, zvaničnih državnih institucija i domaćih i stranih. Oni uporno vrte istu priču danima ovde u holu Narodne skupštine. S vremena na vreme ubace neku novu fotografiju, ubace neko novo lice, ubace neko novo ime sa željom da stvar bude uverljivija. Ono što je, predsedavajući, najopasnije u svemu ovome, ne obaziru se na to što se time direktno ugrožava odbrambena industrija Srbije. Dakle, ovakvim zlonamernim navodima direktno se nanosi šteta vojnoj industriji Srbije i to je ono što je opasno i nameće se pitanje da li to što rade rade iz čiste pakosti ili rade možda za nečije interese? Zašto ovo kažem? Zato što nikom nije u interesu da Srbija ima snažnu i konkurentnu namensku industriju. Nikom nije u interesu da Srbija bude snažna i jaka, da imamo snažnu vojnu industriju. Kao da žele da se uništi vojna industrija Srbije., Kao da žele da se uništi svaka fabrika u Srbiji i onda se s pravom pitamo šta je motiv za ovo? Da li je u pitanju čista pakost, mržnja prema rezultatima Vlade i predsednika Srbije Aleksandra Vučića ili je u pitanju to da možda rade za nečije interese? Zahvaljujem.
Hvala, kolega Markoviću. Sada reč ima prof. dr Marko Atlagić. Izvolite, prof. Atlagiću.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, danas, da tako kažemo, na kraju vrlo je teško govoriti o ovim sporazumima i moja malenkost nema nameru o tome da kažem, ali ću ipak reći nekoliko rečenica o dva sporazuma i to sporazum vezan za Rusiju i sporazum vezan za SAD na jedan specifičan način zato da ne bih došao u situaciju da se ponavljam, da kažem ono što su govorile moje uvažene koleginice i kolege. Poštovani narodni poslanici, ja ću početi sa jednim citatom. Verujem da ćete ga prepoznati. Citiram: „Srbija nikada neće da odustane od prijateljstva sa Rusijom, jer to ne bi bilo normalno“. Završen citat. Šta mislite, čiji je ovo citat? Vidim da nećete da kažete, ja ću vas samo podsetiti, a vi ste ga svi čuli koji ste bili prisutni na sednici, rekao je predsednik Aleksandar Vučić 27. aprila 2014. godine u ekspozeu za predsednika Vlade, u ekspozeu stranica 14. A iz ekspozea od 03.08.2016. godine, stoji na strani deset, citiram: „Vlada ostaje posvećena promovisanju dobrih bilateralnih odnosa saradnje i sa drugim uticajnim faktorima, jer se govorilo o evropskim zemljama u međunarodnoj zajednicim, poput SAD, kao i sa tradicionalnim prijateljima i partnerima poput Ruske Federacije, Narodne Republike Kine, arapskih zemalja i drugih“. Uvaženi narodni poslanici, da vas podsetim na ono što vi znate, jer je upravo danas vreme i mesto da kažemo neke stvari. Moje izlaganje će povezati malo politike, malo nauke, a voleo bih da mi neko suprotstavi drugačije mišljenje. Možda ću i polemisati sa nekim mišljenjima koja su iznesena ovih dana na pojedinim TV ekranima. Ovo prijateljstvo o kojem je predsednik Republike govorio u dva ekspozea svoja između Srbije i Rusije građeno je u obostranom interesu dve bratske i prijateljske zemlje. Prijateljstvo dve bratske i prijateljske zemlje građeno je u istorijskom, kulturnom i duhovnom smislu i njihovim vezama. Rusi nastanjeni u Srbiji, arhitekte, umetnici, naučnici, bukvalno su preporodili Srbiju i ostavili izuzetan trag, dajući veliki doprinos razvoju srpskog društva i srpske države, srpske nauke, univerziteta, baleta, opere, arhitekture, heraldike, pa i stripa i drugih naučnih delatnosti. Ja o tome pojedinačno neću govoriti, jer vi znate o čemu se radi, a dozvolite samo da kažem da je kralj Aleksandar Karađorđević, inače smatran prijateljem Rusa, upravo uz njegovu podršku i srpskog patrijarha Varnave, otvoren je 1933. godine Ruski dom, najstariji kulturni centar u Beogradu. Podvlačim ovo. Uvaženi narodni poslanici, u svetu postoji 64 ruska doma, što je vrlo bitno. Ja molim narodne poslanike da obrate pažnju, da ne ometaju. Ali je samo beogradski Ruski dom namenjen druženju Srba i Rusa, nijedan drugi od 64. Šta vam to govori, sami procenite. Isto tako, neke najlepše zgrade i kuće u Beogradu projektovali su upravo ruski arhitekti, vama dobro poznato da ih ne nabrajam, ali, do 1925. godine u Kraljevini SHS funkcionisalo je 17 ruskih škola, malo li je. Srbi i Rusi kao dva naroda, ovo je vrlo važno poštovani građani da zapamtite, nikada nisu bili u ratnim sukobima. I vi, uvaženi narodni poslanici nije loše da poslušate, a ne da ometate. Mnogi Srbi prateći putokaz pravoslavne vere bežali su od unijaćenja u carsku Rusiju gde su osnovali Novaju Serbiju i Slaveno Serbiju. Nadalje, Rusija je bila jedini spoljno-politički saveznik Srbije u toku Prvog srpskog ustanka 1804-1813. godine. Uvaženi narodni poslanici, dobro je da zapamtite, naš srpski, a crnogorski Petar Petrović NJegoš upućen amanetom Petra Cetinjskog: „Moli se Bogu i drže se Rusije“, jer 6. marta 1833. godine, u Sankt Petersburgu rukopoložen za vladiku Crne Gore i brda, jel tako braćo Srbi u Crnoj Gori i vi koji smatrate da ste Crnogorci? U srpsko-turskom ratu, 1876. godine, učestvovalo je oko 20.000 dobrovoljaca iz Rusije, od čega 1.000 oficira. Prelazimo na balkanske ratove u jednoj rečicini - Rusi su bili u srpskim redovima. Samo dan nakon austrijskog ultimatuma Srbiji 24. jula 1914. godine, srpski kralj Aleksandar Karađorđević tražio je savet od ruskog cara Nikolaja Drugog Romanova koji je 27. aprila 1914. godine, poslao svoj čuveni odgovor, citiram: „Rusija ni u kom slučaju neće ostaviti Srbiju“ završen citat. Uloga Rusije u Drugom svetskom ratu bila je nemerljiva. Preko 26 miliona života Rusi su dali za oslobođenje od fašizma i ugradili su svoje živote u temelje slobode, pa i oslobođenju jednim delom naše zemlje. Za slobodu Beograda dali su preko 1.000 života. Uvaženi narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije prijateljstvo Srba i Rusa, pored ostaloga, zasniva se što su Srbi i Rusi narod istog korena, iste krvi, iste vere, skoro istog pisma i jezika, slične kulture i to je ono što nas, pored ostalog, povezuje. Dozvolite da spomenem našeg srpskog svetskog Dositeja Obradovića koji je bio izvor pokušaja da se pokrene duhovni život srpskog naroda u jednom srednjeevropskom prozapadnom pravcu. Ovo je bitno poštovani građani da zapamtite. On je zapadnjak bio. Govorio je nekoliko zapadnih jezika, divio se engleskoj kulturi, tvrdio da su engleskinje najbolje žene na svetu, ali čim je prešao u Srbiju nakon što ga je Karađorđe pozvao, koji je sklon Austriji, kazao je, citiram „Karađorđe okreći se Rusiji“ završen citat. Dalje dozvolite na kraju oko ovog sporazuma da kažem, a vezano za prijateljsku Rusiju. Ako bi svetskog slikarstva uklonili rusko slikarstvo svet bi potamneo. Ako bi svetsku muziku iz svetske muzike uklonili rusku, svet bi ogluveo. Ako bi iz svetske književnosti uklonili rusku književnost, svet bi zanemeo poštovani građani. Ako bi iz svetske energetike izbacili srpskog Teslu, svet bi pomračio. Uvaženi građani Republike Srbije, poštovani narodni poslanici, Srbi su dali Rusima ogroman doprinos i udarali temelje savremenoj ruskoj državi. Sada ćete reći šta ovaj priča. Samo tri rečenice. Prvo, grof Sava Vladislavić Raguzinski, Srbin iz Hercegovine bio je sekretar ruskog cara Petra velikog, ambasador Rusije u Kini, udarao, razgraničio Kinu i Rusiju. Da li je udarao temelje? Jeste. Idemo drugo. General grof Mihajlo Miloradović, Srbin iz Hercegovine iz srpske Hercegovine, osnovao je, verovali ili ne rusku obaveštajnu službu i bio najzaslužniji u odbrani Moskve 1812. godine od Napoleona. I usput da kažem, od trideset generala u odbrani Moskve deset generala bilo je Srba iz Beograda i drugih krajeva Srbije. Treće, grof Marko Vojinović je osnivač Ruske crnomorske flote. Uvaženi narodni poslanici, evo to je veliki doprinos koji smo mi Srbi dali i udarali temelje zajedno sa bratskom Rusijom. Koristim priliku da se zahvalim bratskoj Rusiji koja je u Savetu bezbednosti UN onemogućila da se Srpski narod proglasi genocidnim, da se to uvažene dame i gospodo desilo nastavak bombardovanja i dalje bi trajao, on traje i danas. Idemo na drugi sporazum. Drugi sporazum je vezan za SAD. U nas Srba, dozvolite dve rečenice da kažem, ima jedan veoma mali određeni broj naučnika, pa ako hoćete i istoričara, kako rekoh, doduše, malobrojnih kojima je naučna istina iznad svega i koji zasigurno neće pokleknuti pod udarom najvećih zemalja zapada kada su u pitanju naučne istine, kao što to rade pojedini političari danas na pojedinim televizijama i koji će po svaku cenu razobličiti ratne laži i podmetanja od strane SAD i zapadnih saveznika, pa i u slučaju „Račak“, čuli smo juče i prekjuče na nekim televizijama izmišljotine. Predsednik Republike Srbije, gospodin Aleksandar Vučić, izneo je neoborivu istinu kada je rekao, citiram: „Voker je izmislio da su Srbi izvršili zločin u Račku, što je bio povod bombardovanju Savezne Republike Jugoslavije.“ Završen citat i dodao je: „Voker je svetski hohštapler i prevarant“ završen citat. Tražili su mi, uvaženi građani, da to posebno naglasim danas. Poštovani narodni poslanici, istorijska je nauka je već to dokazala ovo što je gospodin Vučić rekao, a to predsednik Vučić odlično zna, za razliku od ovih iz Saveza za Srbiju. Zašto? Ovo je bitno da čujete poštovani građani, jer nema niti jedan istraživački rad, niti naučni rad, niti naučne knjige, a koju gospodin Aleksandar Vučić nije pročitao za razliku od njih. E, to je problem. Zbog kratkoće vremena, ja ću citirati samo dva izvora i to inostrane provenijencije, namerno neću domaće, da ne bi naši politički protivnici rekli da smo subjektivni, koji potvrđuju reči predsednika Vučića. Jedan Nemački list, zove se „Berliner cajtung“ tvrdi, citiram, da je Račak bio izmišljen, odnosno namešten i da su ga namestile SAD i Voker. Koristim ovde tu priliku da kažem, i Bugarske obaveštajne službe, vama vrlo malo poznate, nije li vam dame i gospodo poslanici, čudno što ovoj aferi, pod navodnike oko „Krušika“ je umešana novinarka baš iz Bugarske, o kojoj je govorio uvaženi poslanik Aleksandar Martinović. Šta vam to govori? Vi ste pametni ljudi, procenite o čemu se tu radi. Ovaj nemački list uspeo je pronaći izveštaj autopsije Helene Ranta, koja je vodila finski tim stručnjaka. I gle čuda, za izveštajem autopsije tragalo se godinu dana. I danas je pod velom tajne, nije dostupan. Ali, ovom listu je bilo dostupno 60 stranica najvažnijih. Na kraju tog dela, bio mu je čitan, ali on je video ovaj list, odnosno njegovi novinari, o čemu se radi. Ranta nije uspela da objavi izveštaj autopsije, jer su na nju vršeni strahoviti politički pritisci da to ne uradi. Ona je to, kako znate, i potvrdila. Nemački list "Berliner cajtung" tvrdi, pošto je on imao uviđaj u u njega, da je samo jedno telo imalo rane, obratite pažnju na ovo, koje su mogle biti, podvlačim, mogle biti, izazvane pucnjem iz blizine, tj. prilikom pogubljenja. Nisu tvrdili, ali su mogle biti. Prema drugom izvoru, jednog francuskog novinara, citiram: "Istina je da sam bio u Račku na dan navodno pogubljenja i da sam pronašao svega četiri ranjene osobe". Podvlačim - svega četiri ranjene osobe. "Ali, ništa slično masovnom ubijanju", završen citat. Poštovane dame i gospodo, šta se desilo u međuvremenu? Ovo je vrlo važno, da obratite pažnju. U međuvremenu Hašim Tači, vođa zločinačke OVK je izjavio tada, citiram: "Imamo mnogo stradalih, ali su imali i Srbi", završen citat, navodi ovaj nemački list. Dakle, nigde se ne govori o streljanim civilima. Ovaj list je to objavio 14. 03. 2000. godine. Tači je priznao, u intervjuu Bi-Bi-Si-ju, 24. 3. 2000. godine da je, citiram: "Velika grupa OVK delovala u Račku i da je mnogo vojnika izgubilo živote u borbi sa jugoslovenskim snagama", završen citat. Dakle - mnogo vojnika izgubilo živote, a ne civila. A Bi-Bi-Si dodaje, citiram: "OVK je namerno ubijala albanske seljake, da bi pridobila simpatije zapada", završen citat. Poštovani građani, vidite o kakvoj se podmetačini radi. Zločinačka Medlin Olbrajt je priznala u Bi-Bi-Si programu da je, citiram: "Incident u Račku zahtevao pripremu i da je bio oživljen u nameri da se izvrši pritisak na evropske saveznike da bi vojno intervenisali", završen citat, tj. bombardovali našu zemlju, kaže doktor Peter Bein u jednom svom naučnom radu. Ima li šta nejasno, gospodine Tači, ako slušaš ovo što ja govorim? Je li tačno da si dao ove izjave tada ili nije tačno? Citiram sada Dajanu DŽonston iz knjige "Suludi krstaši", 2005, strana 312. do 331: "Helena Ranta u junu 2000. je rekla da nije bilo nikakvih znakova pogubljenja i da su bila donesena tela iz drugih lokacija i da je NATO klasifikovao njenu konačnu verziju izveštaja", završen citat. A, gospodo narodni poslanici, priznala uvažena Ranta šta je bilo, ko joj je klasifikaciju njenog izveštaja izvršio i zato je pod velom tajne. Ovo je u prilog onome što je predsednik države rekao - da je Voker svetski hohštapler. Ja bih dodao - i jedna belosvetska bitanga, o kojoj ja neću specijalno mnogo govoriti, jer ima i važnijih stvari nego što je ovaj Voker. Ali, ipak da o njemu nešto kažemo, jer jedan naš uvaženi kolega, narodni poslanik, koji vrlo retko ovde dođe, on dođe kad treba iskritikovati Vladu i predsednika, na jednoj televiziji hvalio je Vokera, pre dva dana, ako ste slušali, a osim toga, izneo je i tezu o braći Bitići, onu koja Nataša Kandić iznela, i bugarska obaveštajna služba i SAD. O tome ću na kraju dve rečenice reći. Ipak, dozvolite, zbog građana Republike Srbije, da kažemo ko je ovaj zlikovac Voker. Voker je zaista bio belosvetska bitanga i prevarant. Zašto? On nije samo namestio Račak zajedno sa njima, on je u Centralnoj Americi video prilično jezive strahote, u navodnike ovo kažem… (Predsedavajući: Vreme, profesore, privedite kraju.) … Jel ima vremena, recite mi? (Predsedavajući: Nemate. Nažalost, potrošili ste. Imate još minut.) Onda, poštovani građani Republike Srbije, samo na kraju da zaključim. Klinton je maja 2010. godine udao kćerku i rekao je, citiram: "Moja kćerka, srećna je i ja mogu da budem srećniji", završen citat, ponosno je izjavio Klinton. U svom zanosu neizmerne sreće trebao se setiti onih nesrećnih srpskih majki i očeva u Srbiji, Republici Srpskoj, Hrvatskoj i širom sveta, čije kćerke nikada neće stati pred matičara, jer su ih njegovi fašistički projektili isekli na komade. Ako ništa, trebao se setiti majke Milice Rakić, čija kćerka nikada neće stati pred matičara, jer su je razneli njegovi projektili. I poslednja rečenica, uvaženi potpredsedniče, siguran sam, ako su Klinton i Voker ljudska bića, a verovatno jesu, verovatno će ih proganjati savest čitavog života. Hvala lepo.
Hvala, profesore Atlagiću. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč, s obzirom da smo iscrpli sve kolege sa spiska? Reč ima gospodin Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Ne znam šta ste vi mislili, gospodine Marinkoviću, meni je jako brzo prošlo. Mi smo imali danas priliku da čujemo neke stvari koje nisu sasvim jasne, pogotovo u svetlu ovih novih naših tendencija o transparentnosti, demokratiji, što su nas naučili kroz ove dijaloge predstavnici EU. Prvo, mi smo danas čuli da će nam auto-put Niš - Merdare smanjiti kolonu na prelazu. Zanima nas koji su to prelazi, koje su to kolone i šta se to tamo čeka? Koji su to prelazi? Jesu li to granični prelazi? Šta se tamo prelazi? Kakav je to prelaz između Srbije i Srbije ili je to neko novo svetlo, ali mogli bi smo to da čujemo? Čuli smo danas i od jednog istaknutog narodnog poslanika kako ćemo da vidimo za mesec-dva koja stranka ima kakav rejting. U pitanju je gospodin Arsić, njegove su analize uvek temeljne i izlaganja fundamentalna, ali bojim se da ni to nije tačno, pošto on to ne zna jer će morati da se konsultuje kroz dijalog sa predstavnicima Evropskog parlamenta, bivšim poslanicima Evropskog parlamenta, i predstavnicima nevladinih organizacija, pošto su oni nažalost na čelu svega toga i vode glavnu reč ne samo u Skupštini, nego verovatno i u Vladi, ministarstvima i na nekim drugim mestima takođe. Dakle, to se više ne krije. Dakle, oni se pitaju i šta će biti na dnevnom redu, koliko će rasprave da traju, ko će u njima da učestvuje, kada će posle toga da budu izbori, ko može, ko ne može na izbore, kako će da se kampanja sprovede, šta sme da se radi u kampanji, šta ne sme. Oni sve znaju, a mi ne znamo ništa. Tako da toliko o vašoj samostalnosti, suverenosti itd. Mi moramo da postavimo samo jedno pitanje, da li može da nas obavesti Vlada Srbije i gospodin Đorđević, možda, ili neko predstavnik Vlade, koliki je javni dug trenutno u Srbiji? Koliko je to, koliko treba da bude po Ustavu i koliko se ova Vlada, kada kažem ova Vlada, ne mislim samo na ovu Vladu Ane Brnabić nego naprednjačku Vladu, od 2012. godine, koliko se ta Vlada zadužila? Kako je moguće, ukoliko je istina, da smo mi šampioni regiona u investicijama, u standardu, penzijama, platama, u rastu BDP, ako smo mi najjači, kako je moguće da se mi iznova i iznova zadužujemo po sve nepovoljnijim uslovima? Mi smo potpisali niz nekih sporazuma i sa nekim drugima, ne samo sa Evropskom investicionom bankom i Evropskom bankom za obnovu i razvoj. Dakle, ima tu još nekih drugih aktera, valjda. Mi smo juče govorili o javnim nabavkama i o transparentnosti, itd., a mi danas ne znamo kako je Vlada došla do ovog sporazuma baš sa Frankfurtskom bankom? I, koji je ovo sporazum sa Frankfurtskom bankom po redu? Vlada preferira tu banku iako nisu isti uslovi. Dakle, nama se dešava da mi imamo neka neangažovana sredstva, ali i dalje imamo kamatu i plaćamo kamatu na ta sredstva? Da li je to istina? Da li je to naše iskustvo iz saradnje sa Frankfurtskom bankom? Mi smo potpisali niz nekih sporazuma u ovom sazivu, tj. ratifikovali. Dakle, transparentnost je dobra kada su u pitanju javne nabavke, ali kada su u pitanju ovi sporazumi – ne, to samo tu dođe i niko ne zna kako je do toga došlo, pogotovo što imamo neke nenormalne stvari. Dakle, mi se zadužujemo, podižemo kredite po nepovoljnim uslovima, a onda nam kaže u sporazumu, dakle, mi ćemo da sada nađemo konsultante, jer su to konsultantske usluge, to je predviđeno ovim sporazumom. Dakle, banka preporučuje angažovanje specijalizovanih i iskusnih konsultanata koji će pomoći tokom pripreme i sprovođenja projekta. Šta znači iskusnih po ovom sporazumu? Šta to znači? Dakle, mi se sad kod njih zadužujemo, oni dovode ovde tutore, šta će ko da radi i to se sve iz tog kredita plaća. Dakle, sve, ne samo taj projekat. Kako je to moguće? Zašto se to plaća? Mi smo čuli neke optužbe da mi govorimo kako je sve automatski pozitivno, što se tiče Rusije, što se tiče Kine, da ne gledamo realnost ko daje više novca, ko ulaže, itd. Ne kažem da je sve automatski pozitivno, ali je nas iskustvo za ovih 19 godina naučilo da mi kada smo u takvim nekim odnosima, gde su u pitanju zaduživanja i investicije, mnogo bolje prolazimo u saradnji sa Narodnom Republikom Kinom i Ruskom Federacijom nego što je to slučaj sa Evropskom bankom za obnovu i razvoj ili Evropskom investicionom bankom. To je nas iskustvo naučilo. Mi moramo da se zadužujemo i da pravimo aranžmane sa tim evropskim bankama zato što je to jedan način političkog uslovljavanja Vlade Srbije, jer se otvoreno kaže – vi ste na evropskom putu, vi ste kandidati za članstvo u EU, vi otvarate poglavlja, molim lepo, Evropska banka. Sve ostalo ne dolazi u obzir, zato što ukoliko bi se mi sutra fokusirali možda da nam bude prioritet saradnja sa nekim drugima, gde bi imali bolje uslove, nama bi se reklo iz EU – ukoliko uradite to, vi ćete biti pod sankcijama, vi ćete biti na crnim listama, mi vas više nećemo smatrati partnerima. Zato što i kada vas pljačkaju iz EU, to je onda demokratski, pošteno, napredno i u skladu sa evropskim vrednostima, a ukoliko negde sarađujete na ravnopravnim osnovama, vi ste onda deo nekog mračnog, trećeg, zlog, agresivnog i neprijateljskog sveta. To je perspektiva EU. Koje su najveće investicije u Srbiji? Mi se ovde hvalimo kako jeste, jeste, ali zapadnu Evropu, oni nam daju novac, iz EU nam daju donacije. Čuli smo gospođu Joksimović, kažu – bespovratna sredstva. Dakle, nama su otprilike poklonili i mi onda zbog toga treba da budemo na evropskom putu. Da li iko normalan misli da novac može da se pokloni, a da se ne očekuje ništa za uzvrat? To je, naravno, nemoguće. Ukoliko je to jasno, kako možemo mi da se hvalimo bespovratnim sredstvima? Kakva bespovratna sredstva? Mi ukoliko ne platimo možda to sa kamatom, mi ćemo to platiti na neki drugi način, kroz preferiranje ovakvih banaka, kroz ispunjavanje nekih drugih prioriteta, kroz angažovanje nekih evropskih kompanija na uštrb nekih drugih. Na taj način ćemo mi to platiti, nećemo sigurno taj novac dobiti besplatno. Najveće investicije danas u Srbiji ne dolaze iz zapadne Evrope, ne dolaze iz SAD, nego dolaze upravo iz Rusije i Kine. U kakvom bi stanju bila „Železara“ u Smederevu da tu kompaniju nije preuzela kineska kompanija „Habis“? Aleksandar Vučić je govorio o tome da je to rak rana naše privrede, da mi trošimo nenormalne pare na mesečnom nivou samo za te plate i da ta „Železara“ funkcioniše, da smo očajni u traženju partnera. Prvo su došli Amerikanci, tj. ovi drugi „Esmark“, kada je „US Stil“ vratio to za jedan dolar Srbiji. Oni su hteli da urade nešto slično kao „US Stil“, da, naravno, opljačkaju još nešto što se može opljačkati, a da profit izvuku, kompanija ih nije zanimala. Kada je došla kineska kompanija, pošto je to valjda jasno svima, kada kineske kompanije dolaze, one ne dolaze da bi zaradili za dan, dva ili tri, nego rade na dugi rok i zanima ih profit i zanima ih da tu ostanu. Takva je situacija i sa RTB „Bor“. Dakle, pet hiljada i više zaposlenih koji danas ne bi imali posao da nisu došli tamo, isto tako, kinezi. Jel tako? I ovi drugi koji su hteli da dođu, bili su samo usmereni na to da imovinu opljačkaju. Ko više puni budžet Srbije od „Naftne industrije Srbije“, dakle, „Gasprom NJefta“? A mi smo i dalje u zabludi da je, u stvari, fokusiranjem na EU i na orjentaciju prema EU, da nam se, u stvari, garantuje bolji život, strane investicije, itd. Dakle, to jednostavno ne ide jedno sa drugim. Imali smo nedavno, pošto pričamo sada o ovom auto-putu Niš Merdare, imali smo baš nedavno slučaj sa Moravskim koridorom. Dakle, apsolutno netransparentno, putem direktne pogodbe, Vlada Srbije izabere, dakle, bez ikakvog konkursa, sa pozivom koji je tako napravljen da na njemu može da prođe samo „Behtel“, izabere „Behtel“ koji je najmanje 250 miliona evra skuplji, zato što smo već videli, i u javnosti se pojavila ta informacija, da taj projekat vredi oko 500 miliona evra, a cena koju će Vlada Srbije sada da plati je 745. Ne može argument protiv toga da bude – e, mi ćemo sad da imamo auto-put, to je 500 hiljada ljudi će da bude povezano auto-putem, znate šta to znači za taj kraj. To je istina. Auto-put je potreban, potreban je tim ljudima koji u tom kraju žive, ali nikom nije potreban da bude opljačkan. Dakle, nije se primenilo sve ono što ste pričali o javnim nabavkama u slučaju „Behtela“. Hoćemo li mi opet imati sad takvu situaciju za ovaj auto-put Niš-Merdare, pogotovo što smo imali najave pre nekoliko godina da će taj auto-put biti plaćen od nekih drugih sredstava, da to neće Srbija platiti? Prvi put kada se ta ideja pojavila, bilo je rečeno da to Srbija neće platiti. Kako sada? To, naravno, nije prioritet Srbije, taj auto-put. To je želja i ideja koja se pojavila posle prvih briselskih pregovora. Ja ne kažem da je nepotreban, ali svakako nije prioritet. Mi, ukoliko bi odgovorna Vlada sagledala neke stvari oko naše putne infrastrukture, primetila bi da je danas Borski i Zaječarski okrug, u smislu putne infrastrukture, slepo crevo Srbije. Zašto je taj deo Srbije potpuno izopšten iz celog tog planiranja i koliko je udaljen npr. Niš ili Kladovo ili Majdanpek od Beograda, a koliko treba vremena da se tamo dođe? Koja nam je sada garancija da neće opet biti direktne pogodbe? Budući da znamo iz iskustava nekih drugih zemalja da „Behtel“ kada dođe, onda on apsolutno postaje jedini tu konkurent, da on konkurenciju potpuno istisne i da se onda on pita za sve poslove što se tiče izgradnje auto-puteva. Ne sme biti direktne pogodbe. Mi smo čuli Aleksandra Vučića. Dok je bio predsednik Vlade rekao je kako je na deonici LJig - Preljina ukradeno negde oko 40 miliona evra, tj. da je taj autoput pretplaćen za negde oko 40 miliona, a sada je Moravski koridor pretplaćen za negde oko 250 miliona. Kako razlikuje to SNS od DS? Nema nikakve razlike. Osam puta je sad samo veća cena. Mi ovde se hvalimo nekim ekonomskim uspesima, visokim standardom, rastom koji je veći od nemačkog, šta sve možemo da čujemo iz rubrike „verovali ili ne“, a onda kada vidimo realnost, vidimo da se sve više i više zadužujemo. Kada se zadužujemo, naravno, kod tih evropskih banaka, budući da su naši patroni, a to je EU, za to zaslužni, mi svesno pristajemo na to da, pod lošijim uslovima, uzimamo novac. Ukoliko bi se npr. jedna vlada osvestila i preispitala orijentaciju ka EU, možda bi primetili, ne samo da Evropa više nije najbogatiji deo sveta, već da postoji jedan ogroman investicioni plan, među najvećim u istoriji, a to je kineski „Pojas i put“, koji je upravo usmeren na ovaj deo Evrope. Najviše se vezuje za putnu infrastrukturu, ali i za sve ostalo. Umesto da mi pokušamo da budemo glavni kineski partneri na Balkanu i u istočnoj, jugoistočnoj Evropi, da budemo čvorište svega toga što će Kinezi ovde dovesti i napraviti, ne, mi se i dalje držimo onoga što je bio isti plan i 2001. godine. Dakle, Evropa nema alternativu, evropsko je dobro, vanevropsko je loše. To je glavna maksima i ove vlade i vlade DS i DSS i od 2000. godine apsolutno se ništa nije povodom toga promenilo. Nije sve što dođe iz Brisela automatski dobro, i pogotovo nije sve pozitivno za građane Srbije kako se to predstavlja. Iz našeg iskustva znamo da to nije tako. Prvo, koliko su nas samo puta slagali. Lažu nas i danas, lažu nas da će našim reformama, otvaranjem poglavlja, donošenjem nekakvih zakona u Skupštini, da će taj proces Srbiju približiti EU. Neće. Neće, zato što od tog proširenja nema ništa, zavesa je ta odavno pala i stavljena je tačka na pitanje EU. Evropska unija sada ide putem svoje dezintegracije i ni na kraj pameti im nije da primaju nove članove. Oni gledaju na Srbiju samo na mesto gde mogu da izvuku neki profit. Taj profit mogu da izvuku na način da kompanije koje su iz Evrope rade ovde i mnogo im jeftinije da plate radnika ovde 250 evra, nego 1.500 evra negde u nekoj od zapadnoevropskih zemalja i uvek će nas zbog toga držati na kratkoj uzici zato što im mi zbog toga trebamo. Automatski su povlašćeni da dobijaju poslove ovde, a na sve to i 15.000 evra subvencija po radnom mestu. To je glavna uloga Srbije u procesu evropskih integracija ovde i ništa drugo. Zašto bi mi to prihvatali i ispunjavali sve bespogovorno, ako već možemo da vidimo da postoji neka i alternativa na spoljnopolitičkom planu? Upravo to, što je očigledno i činjenica, da su upravo najveće investicije u Srbiji, oni koji najviše uplaćuju u budžet, oni koji zapošljavaju najviše ljudi i oni koji su se već pokazali da su ozbiljni u nameri da posluju u našoj zemlji, da neće samo da uzmu profit i da odu, nisu iz EU. Dakle, to su iz Rusije i iz Kine. Naftna industrija Srbije, Bor i Smederevo, jel to dovoljno? Sve o tome je pričao Aleksandar Vučić, kao o najvećim problemima, o Boru i Smederevu. Rekao je, ako mi to ne rešimo, u pitanju je naš rast, u pitanju je naša privreda, u pitanju je nezaposlenost, sve ostalo, dugovanja, šta sve nije pričao. Nisu nam ti naši prijatelji iz zapadne Evrope, pod čijim pritiskom moramo da pravimo aranžmane sa evropskim bankama, pomogli da rešimo te probleme, nego su to uradili ovi drugi. Zašto? Da li smo mi morali nešto da damo zauzvrat? Nismo. Kako onda to nije jasno šta treba da se radi u našoj spoljnoj politici, a da ne govorimo o pitanju Kosova i o ovom autoputu Niš - Merdare, koji je isto tako jedan od dobrih koraka koje Srbija radi da bi odobrovoljila nekog od strane kosovskih Albanaca ili predstavnika EU. Oni će tu da vide svoju priliku i ne bi me iznenadilo da opet imamo direktnu pogodbu, dakle, bez konkursa, potpisivanje protokola i opet, kao što je bilo sa Moravskim koridorom, poseban zakon kako bi neka američka ili zapadnoevropska kompanija taj posao dobila.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Dakle, mogu slobodno da zaključim zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 13. do 19. dnevnog reda. Prelazimo na sledeći zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 20. do 36. dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju svi članovi Vlade sa saradnicima, i to: Jelena Tanasković, državni sekretar u Ministarstvu finansija; Milica Đurđević, vršilac dužnosti direktora Uprave za trezor u Ministarstvu finansija; Ivana Aćimović, vršilac dužnosti pomoćnika direktora Uprave za trezor u Ministarstvu finansija; Nataša Škembarević i Vera Vukčević Gligorić, načelnici odeljenja u Upravi za trezor u Ministarstvu finansija, i Olga Kostić, rukovodilac grupe u Upravi za trezor u Ministarstvu finansija. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika, u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2002. godinu, Predlogu zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2003. godinu, Predlogu zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2004. godinu, Predlogu zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2005. godinu, Predlogu zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2006. godinu, Predlogu zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2007. godinu, Predlogu zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2008. godinu, Predlogu zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2009. godinu, Predlogu zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2010. godinu, Predlogu zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2011. godinu, Predlogu zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2012. godinu, Predlogu zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2013. godinu, Predlogu zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2014. godinu, Predlogu zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2015. godinu, Predlogu zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2016. godinu, Predlogu zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2017. godinu i Predlogu zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2018. godinu. Da li predstavnici predlagača žele reč? Reč ima gospodin Zoran Đorđević. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, uvaženi poslanici, dame i gospodo, na današnjem dnevnom redu je i set predloga zakona završnih računa budžeta Republike Srbije za period od 2002. do 2018. godine. Usvajanje predloga završnog računa i dosledno poštovanje budžetskog kalendara nisu samo deo dobre budžetske prakse, već i zakonska obaveza Vlade. Kako se ne bi bacala senka na nesporno dobre budžetske rezultate koje je Vlada Republike Srbije ostvarila u poslednje tri godine, objedinjenim predlogom završnih računa koji je pred vama konačno omogućavamo da Republika Srbija započne, kako period poštovanja propisa u oblasti budžetskog kalendara, tako i period potpune transparentnosti informacijama o potrošnji planiranih sredstava. Period za koji su sastavljeni završni računi budžeta Republike Srbije od 2002. do 2018. godine u Srbiji je obeležen velikim promenama. Najpre je došlo do promene državnog uređenja. Od 2002. do 2006. godine ustavni osnov za donošenje Zakona o završnom računu bio je sadržan u članu 73. stav 3. i u članu 90. stav 3. Ustava Republike Srbije iz 1990. godine. U 2003. godini prestala je da postoji Savezna Republika Jugoslavija i potpisan je sporazum o formiranju Državne zajednice Srbija i Crna Gora. Nakon toga, 2006. godine Narodna skupština Republike Srbije donosi odluku o proglašenju Ustava Republike Srbije. U periodu od 2002. godine pa sve do danas došlo je do izmena postojećih i donošenja novih zakona i podzakonskih akata, kojima se reguliše oblast izveštavanja o izvršavanju budžeta Republike Srbije. Takođe, DRI je osnovana 2005. godine kao samostalan i nezavisan državni organ. Međutim, ono što se u periodu do 2002. godine do 2018. godine suštinski nije menjalo je sadržaj završnog računa budžeta Republike Srbije. Period za koji su sastavljeni završni računi od 2002. godine do 2018. godine u Srbiji je obeležen velikim fluktuacijama na polju javnih finansija. Ostvareni su sledeći budžetski rezultati po godinama. Godine 2002. budžetski deficit od 40,3 milijarde dinara ili 98,9% planiranog. Godine 2003. budžetski deficit iznosi 42,9 milijardi dinara ili 91,5% od planiranog. Godine 2004. budžetski deficit iznosi 22,1 milijarde dinara ili 67,5% planiranog. Godine 2005. fiskalni suficit 40,9 milijardi dinara ili 87% planiranog. Godine 2006. fiskalni suficit od 96,9 milijardi dinara ili 70% planiranog. Godine 2007. budžetski suficit od 13,2 milijarde dinara, planirani budžetski deficit od 13,7 milijardi dinara. Na kraju 2008. godine beleži se budžetski deficit u budžetu i on iznosi 40,5 milijardi dinara ili 88,5% planiranog. Period narednih godina obeležava tendencije rasta deficita. U 2009. godini budžetski deficit iznosi 86,5 milijardi dinara ili 82,5% od planiranog deficita. U 2010. godini fiskalni deficit iznosi 105 milijardi dinara ili 87,4% planiranog deficita. U 2011. godini fiskalni deficit iznosi 135,9 milijardi dinara ili 95,2% planiranog deficita. Da bi se na kraju 2012. godine zabeležio fiskalni deficit u iznosu od 196,4 milijarde dinara ili 96,5% planiranog deficita. U 2013. godini nakon pet godina budžet Republike Srbije beleži pad fiskalnog deficita u apsolutnom iznosu koji je na kraju godine iznosio 173,8 milijarde dinara ili 97,4% planiranog deficita. Na kraju 2014. godine zabeležen je približni isti fiskalni deficit u apsolutnom iznosu od 174,3 milijarde dinara koji predstavlja 77,5% planiranog deficita. U toku 2015. godine u cilju prevazilaženja svih fiskalnih izazova program fiskalne konsolidacije i strukturnih reformi podržan je 36-mesečni stendbaj aranžman sa MMF u ukupnom iznosu od oko jedne milijarde 168 miliona 500 hiljada evra kao podrška ekonomskom programu za period od 2015. do 2017. godine. Aranžman je zaključen iz predostrožnosti, što znači bez namere da se odobrena sredstva koriste osim u slučaju platno-bilansnih potreba zemlje. Aranžman je uspešno okončan 23. februara 2018. godine. Sredstva koja su bila na raspolaganju nisu korišćena. Kratkoročno, program se fokusirao na kontrolu rashoda za zarade i penzije, unapređenje poreske uprave i smanjenje subvencija javnim preduzećima, a Vlada Republike Srbije počela je da rešava i dugo prisutne strukturne probleme u upravljanju javnim finansijama. U toku trajanja aranžmana iz predostrožnosti sa MMF ukupni fiskalni rezultat kako celokupnog sektora opšte države, tako i republičkog budžeta prati se i po programskoj metodologiji, definisan je u memorandumu o ekonomskoj i finansijskoj politici odnosno u tehničkom memorandumu o razumevanju. Treću godinu za redom, tačnije od 2017. godine, budžet Republike Srbije na kraju godine ostvaruje višak u državnoj kasi. Fiskalni suficit na kraju 2017. godine iznosio je 35,5 milijardi dinara, a planiran je deficit od 69,1 milijarde dinara. Fiskalni suficit na kraju 2018. godine iznosio je 32,9 milijardi dinara, a planiran je deficit od 28,4 milijarde dinara. Pozitivan saldo u državnoj kasi nastao je kao rezultat domaćinskog upravljanja javnim finansijama i sposobnosti Vlade Republike Srbije da odgovori na fiskalne izazove, čime se jasno pokazuje da Srbija ulazi u period održivosti javnih finansija. Ukoliko sagledamo prihodnu stranu budžeta možemo da potvrdimo da je plan prihoda i primanja 2002. godine bio 2,87 milijardi evra, a 2018. godine 9,97 milijardi evra. Poreski prihodi imaju najveće učešće u svim godinama posmatranog perioda. Od ostalih prihoda i primanja beleži se povećanje učešća primanja od zaduživanja u ukupnim prihodima i primanjima od 2008. godine 6,3%, da bi najviši procenat primanja od zaduživanja dostigao 2013. godine, 42,1%. U narednom periodu beleže pad koji 2018. godine dostiže 24,1% ukupnih prihoda i primanja. Primanja od privatizacionih primanja su imala veće učešće u ukupnim prihodima i primanjima 2002. godine 6,4%, 2003. godine 11,3%, 2005. godine 6,4%, a najveće učešće zabeleženo je 2006. godine 19%. Posmatrajući period od 2002. do 2018. godine primećuje se značajno opadanje učešća rashoda po osnovu donacija, dotacija i transfera. U 2002. godini, njihovo ukupno učešće iznosilo je 302%, a 2018. godine iznosilo 18,2 ukupnih rashoda i izdataka. Fond za PIO zbog povećanja zaposlenosti u prethodnom periodu ostvaruje veće prihode kroz uplatu doprinosa, a smanjena je nezaposlenost u poslednje tri godine i ona u poslednjem kvartalu iznosi 9,5%, pa samim tim manje potražuje sredstva iz budžeta Republike Srbije. Ta činjenica ima za rezultat manje učešće ovih rashoda u ukupnim rashodima i izdacima. Učešće rashoda po osnovu dotacija, donacija i transfera je bilo najveće u periodu od 2002. do 2013. godine. Od 2013. do 2018. godine najveće učešće u ukupnim rashodima i izdacima imaju izdaci za otplatu glavnice. Izveštaj o primljenim donacijama je sastavni deo završih računa. Evropska unija je najveći donator u Srbiji, ali i jedan od najvažnijih partnera Srbije u podršci razvoju i tekućim reformama. Kao kandidat za članstvo u EU Republika Srbija je 2014. godine dobila akreditaciju za samostalno korišćenje instrumenata za predpristupne pomoći EU, IPA fondove, čiji je cilj jačanje demokratskih institucija, vladavine prava i sloboda, rodne ravnopravnost, reforma državne uprave i sprovođenje ekonomskih reformi, razvoju civilnog društva i unapređenje regionalne i prekograniče saradnje. Realizacija projekata finansiranih uz pomoć sredstava EU traje i po nekoliko godina. Imajući u vidu da su u pitanju strogo uslovna sredstva, ona se evidentiraju u poslovnim knjigama, čime se omogućava transparentnost njihove realizacije. Sastavni deo završih računa je i izveštaj o domaćim i inostranim kreditima i izvršenim otplatama dugova. Javni dug Republike Srbije beleži konstantan pad u periodu od 2002. do 2008. godine zahvaljujući značajnom prilivu sredstava od procesa privatizacija i dobrim fiskalnim rezultatima. Javni dug Republike Srbije na centralnom nivou vlasti na kraju 2002. godine iznosio je 11,5 milijardi evra, odnosno 709,2 milijarde dinara. Učešće javnog duga centralnog nivoa vlasti u BDP na kraju 2005. godine iznosio je 47,6%, 2006. godine 33,9%, 2007. godine 27,9%, a na kraju 2008. godine 26,8%. U posmatranom periodu najveći deo javnog duga čini dug po osnovu stare devizne štednje građana, reprogramirane obaveze prema Pariskom i Londonskom klubu poverilaca i krediti uzeti od međunarodnih finansijskih institucija. Od 2009. godine do 2015. godine usled posledica svetske ekonomske krize i smanjenja privredne aktivnosti dolazi do naglog rasta javnog duga kako bi se pokrio manjak u državnoj kasi. Republika Srbija počev od 2009. godine počinje intenzivno da emituje državne hartije od vrednosti na domaćem tržištu kako bi obezbedila finansiranje, a od 2011. do 2013. godine za pokriće manjka emituje evro obveznice na međunarodnom finansijskom tržištu. Javni dug centralnog nivoa vlati izraženog u evrima na kraju 2009. godine je iznosio 9,8 milijardi evra, 2010. godine 12, 2 milijarde evra, 2011. godine 14,8 milijardi evra, 2012. godine 17,7 milijardi evra, 2013. godine 20,1 milijarda evra, 2014. godine 22,8 milijardi evra, na kraju 2015. godine 24,8 milijardi evra. Usled nerazvijenosti domaćeg tržišta hartija od vrednosti, visokih kamatnih stopa na međunarodnom finansijskom tržištu, loših fiskalnih rezultata i percepcije investitora, Republika Srbija se u ovom periodu na domaćem tržištu hartija od vrednosti, zadužuje poprilično nepovoljnim uslovima, uz njihovo poboljšanje iz godine u godinu. Usled toga, Republika Srbija 2011. godine izlazi prvi put na međunarodno finansijsko tržište, emitujući evroobveznicu u američkim dolarima, ročnosti 10 godina, sa kamatnom stopom od 7,25%. Tokom 2012. godine i 2013. godine na međunarodnom tržištu su emitovane i nove evroobveznice u američkim dolarima i urađeno je reotvaranje emisije evroobveznice, emitovane 2012. godine. Ročnost emitovanih evroobveznica su pet, sedam i deset godina, sa kuponskim stopama u iznosu od 4,875%, do 7,25%, a ukupan dug na osnovu novih emitovanih evroobveznica na međunarodnom finansijskom tržištu na kraju 2013. godine iznosio je 5,25 milijardi američkih dolara. Usled pojačane aktivnosti na domaćem i međunarodnom tržištu hartija od vrednosti, učešće hartija od vrednosti u ukupnom javnom dugu postaje dominantno, tj. poraslo je sa 8,9%, koliko je iznosilo na kraju 2008. godine, na 45,9% na kraju 2013. godine, dok je na kraju 2015. godine iznosilo 51,5%. U periodu od 2009. do 2015. godine dolazi do rasta garantovanog javnog duga, usled preuzimanja pojedinih obaveza javnih preduzeća koja su imali velike finansijske probleme, kao što je JP „Srbijagas“, „Galenika“ A.D. i druga. Izdavanje garancija za likvidnost, tako dolazi do garantovanog duga sa 928,7 miliona evra, koliko je to iznosilo na kraju 2008. godine, na 2,8 milijardi evra na kraju 2013. godine. Nakon toga dolazi do stagnacije i intenzivnog pada garantovanog duga od 2015. godine. Počev od 2015. godine, garancije se izdaju samo za projekte, tj. investicione zajmove, odnosno prekinuto je izdavanje garancija za zajmove za tekuću likvidnost javnim preduzećima. Mere fiskalne konsolidacije preduzete od strane Vlade Republike Srbije uslovile su pad javnog duga i u apsolutnom i u relativnom iznosu od 2016. godine, što je prouzrokovano u najvećoj meri ostvarenim pozitivnim fiskalnim rezultatima, tokom datih kalendarskih godina. Javni dug centralnog nivoa vlasti, izražen u evrima, na kraju 2016. godine, iznosio je 24,8 milijardi evra, 23,2 milijarde 2017. godine i 23 milijarde evra 2018. godine. Javni dug centralnog nivoa vlasti, izražen u dinarima na kraju navedenih godina je iznosio 3.064,6 milijardi dinara 2016. godine, 2.751,1 milijarda dinara 2017. godine i 2.720,2 milijarde dinara 2018. godine. Učešće javnog, centralnog duga nivoa vlasti u BDP u posmatranom periodu je značajno opalo usled rasta privredne aktivnosti i smanjenja javnog duga, te je na kraju 2016. godine iznosio 67,8%, 2017. godine 57,9%, a na kraju 2018. godine 53,8% i ima dalju tendenciju pada. Kontinuirano i aktivno upravljanje javnim dugom dovelo je do znatnih poboljšanja, pokazatelja vezanih za javni dug. Garantovani javni dug je pao sa 2,8 milijarde evra, koliko je iznosio na kraju 2013. godine, na 1,5 milijardu evra na kraju 2018. godine. Učešće u troškovima kamata u bruto domaćem proizvodu je palo sa 2,9%, koliko je iznosilo na kraju 2015. godine, na 2,1% na kraju 2018. godine. Do ovoga je, pre svega došlo usled pada kamatnih stopa na domaćem tržištu hartija od vrednosti, koje je u najvećoj meri prouzrokovano rastom poverenja investitora nakon preduzetih mera fiskalne konsolidacije. Udeo javnog duga, u domaćoj valuti u ukupnom javnom dugu centralnog nivoa vlasti je na kraju 2008. godine iznosio samo 2,8%, a do kraja 2018. godine je porastao na 26%. Rastu dinarskog duga su pre svega doprinele emisije dinarskih državnih hartija od vrednosti na domaćem tržištu hartija od vrednosti. Zahvaljujući vođenju razvojne politike domaćih tržišta državnih hartija od vrednosti omogućeno je uspostavljanje kontinuiteta u finansiranju budžeta Republike Srbije, kao i unapređenje obima finansiranja putem emisija dugoročnih dinarskih državnih hartija do vrednosti na domaćem finansijskom tržištu. Prelaskom sa kratkoročnih izvora finansiranja koji se vezuju za period do 2010. godine, na srednjoročne i dugoročne instrumente finansiranja, uz konstantno smanjenje troškova zaduživanja, utiče se na smanjenje rizika refinansiranja, kao jednog od primarnog rizika u procesu upravljanja javnim dugom. U skladu sa svim gore navedenim, napomenuo bih da je tokom ove godine Republika Srbija emitovala evroobveznice u junu u iznosu od jedne milijarde evra na period od 10 godina, sa stopom prinosa od 1,6-1,9%, a zatim u novembru je izvršeno reotvaranje junske evroobveznice denomirane u evrima u ukupnom iznosu od 550 miliona, kada je kamata sa početnih 1,45% u toku trgovanja, snižena na 1,25%. Ukupna tražnja u junu bila je šest puta veća od ponude. Napominjem da je 2011. godine na finansijsko tržište Republika Srbija emitovala evro obveznice u američkim dolarima na ročnost od 10 godina, sa kamatnom stopom ukupnom od 7,25%. Prvi zvanični izveštaj o finansijskoj reviziji završnog računa budžeta Republike Srbije, koji je sprovela DRI bio je završni račun za 2008. godinu. Od tada DRI redovno svake godine vrši reviziju završnih računa budžeta Republike Srbije. Nadam se da ćemo u ovim danima koji su pred nama, u Skupštini Republike Srbije imati konstruktivnu, argumentovanu raspravu i pozivam vas da u danu za glasanje podržite predložena zakonska rešenja. Hvala.
Hvala ministre Đorđeviću. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite
Dame i gospodo narodni poslanici, nama srpskim radikalima je pre svega drago i nećemo to da krijemo, što konačnom se pred Narodnom skupštinom nalaze završni računi. Zašto nam je drago? Zato što od 2016. godine mi insistiramo da Skupština raspravlja o završnim računima. Uvek smo upozoravali, nema smisla, nema svrhe da raspravljamo o zakonu o budžetu, ako nismo usvojili zakon o završnom računu. I evo, konačno, posle toliko uporne borbe i insistiranja SRS, imamo završne račune. Ispred sebe završe, zato što su u množini, od 2002. godine do 2018. godine. Nije Skupština, ovaj najviši dom zakonodavni, nije raspravljao o tome kako i na koji način su pre svega trošena sredstva, pa zatim, ne manje važno, kako i na koji način su oprihodovana ta sredstva. Mi smo pričali o budžetima, o predlozima novih budžeta, a nismo znali kako su se sredstva u prethodnim periodima trošila, na koji način. Uvek se to prikazivalo onako kako je to želela aktuelna vlast ili kako su oni to hteli da modeluju, pa nama da prikažu da je to sjajno, bajno ili što bi se reklo sve idealno. Mi srpski radikali smo uvek govori, nema razloga da se krije. Nema nikakvog razloga. Zašto bi se od javnosti krilo kako su to sredstva koja su prikupljena od poreskih obveznika i na koji način korišćena, u koje svrhe su korišćena? Kako se raspolaže sa tim sredstvima? Šta to znači deficit, šta suficit? Koji su to faktori koji su uticali na trošenje sredstava iz okvira budžeta? Slušali smo ovde pohvale kako je zaredom nekoliko godina zabeleži suficit i mi srpski radikali smo tada jasno predočili, nije dobro u kontinuitetu imati suficit, kao što nije ni deficit. Budžet treba da je izbalansiran tako da nema razlike između prihoda i rashoda i ako ih ima, da su oni minimalni. I to je idealan 36/3 MG/VZ budžet i to nije problem bilo kojoj Vladi, a pogotovo Ministarstvu finansija da uradi, da izbalansira taj budžet da se tačno zna koliko je potrebno za funkcionisanje ove države, koliko je potrebno za korisnike budžetskih sredstava, koliko je potrebno za kapitalno ulaganje itd. Bez završnog računa, prethodnog razmatranja završnog računa, sve se radi tako što se veruje na reč predlagaču, odnosno onome ko obrazlaže predlog budžeta. Pred nama je gomila tih izveštaja o završnom računu. Nažalost, činjenica je da ne možemo raspravljati studioznije o budžetima i završnim računima od 2000. do 2018. godine, tako što ćemo biti sigurni da su ti podaci tačni, pogotovo taj period od 2002. godine pa do 2008. godine. Treba se uzimati sa rezervom, to čak kažu i ovi iz Državne revizorske institucije, da je jako teško sa većom pouzdanošću raspravljati o tome. To su podaci koji su na bazi dnevnih izveštaja, odnosno mesečnih tačnije rečeno, na osnovu tih mesečnih izveštaja o potrošnji sredstava moglo se napraviti završni račun u ranijem periodu. Ali, ono što je interesantno to je da je u ovom prikazu završnog računa vidimo da je dosta toga u prihodnoj strani urađeno, a da ne postoji za to neko realno obrazloženje ili da ne postoji realni osnov za tako povećane prihode. Naime, svakom je u cilju da se što više oprihoduje, a pri tome da se vodi računa da se ne preopterete građani i poreski obveznici. Svako normalan razmišlja da treba što manje kreditno biti zadužen, omogućiti državi da može sama da funkcioniše na bazi akumulacije, na bazi onoga što se dešava u njenoj privredi, na bazi razvijanja domaće privrede i domaće proizvodnje. Ali, mi imamo ovde na prihodnoj strani neke stvari koje su vredne pažnje da se javnost o tome informiše i da joj se objasni. Naime, mi imamo ove neporeske prihode koji su različitog porekla. Ono što bi trebalo u završnom računu da se prikaže, a to je tačno, detaljno svi prihodi, izvori tih prihoda i visina tih prihoda. Mi ovde imamo delimično kada su u pitanju javna preduzeća i državna preduzeća, odnosno javna preduzeća koja su pod ingerencijom države, imamo delimično prikaz koliko su koja preduzeća uplaćivala u budžet, nemamo detaljno. Nemamo za sva javna preduzeća i za sva državna preduzeća. Imamo, recimo, u ranijem periodu da je uplaćivao „Telekom“, a sada nemamo podatke osim da je uplaćivala NBS. Imamo u jednom periodu, ranije gledajući, da se ne vraćamo toliko unazad, imamo da je uplaćivala „Elektroprivreda“. Naime, zbog čega je ovo bitno? Bitno je da se vidi kakva je struktura tih prihoda u prihodnoj strani od javnih i državnih preduzeća iz razloga što javna preduzeća, kao što je „Elektroprivreda“, u javnosti se prezentuje da ima određene probleme u poslovanju, u funkcionisanju, a vidimo da baš u tom periodu kada su u javnosti prezentovali te svoje velike probleme, da su uplaćivali u budžet kao višak prihoda. Onda je nelogično otkud se pojavljuje taj višak u „Elektroprivredi“, a sa druge strane „Elektroprivreda“ traži pomoć što u kreditima, što direktno iz budžetskih sredstava. Pa onda se u jednom periodu i te kako baratalo sa pouzdanim informacijama da se „Elektroprivreda“ zaduživala kreditno, pa na bazi tih kreditnih zaduživanja uplaćivala je, uslovno rečeno, taj višak u budžet, kao budžetski prihod se vodio, i to je izazvalo veliku pometnju kada je u pitanju funkcionisanje i drugih javnih preduzeća. Naime, kada je u pitanju funkcionisanje Narodne banke Srbije, koja je uplatila određena sredstva, tu se tačno zna, tu se zna priroda, tu se zna izvor kako i na koji način su ostvarena ta sredstva. Sad, imamo nešto što je veoma indikativno, to je da neki vanredni, neporeski prihodi, oni su uplaćeni ili ostvareni u mnogo većem srazmeru nego što je to planirano. Tako imamo da je planirano četiri milijarde tih prihoda, a da je uplaćeno 20 milijardi. Sada, kada pogledamo u strukturi, mi znamo da jedan potiče od emitovanja hartija od vrednosti, ovo što je i ministar pročitao u obrazloženju, to je to kada je u pitanju emitovanje hartija od vrednosti i to su prihodi koji su mnogostruko veći nego što se planiralo. Tako da, bilo bi dobro da se objasni kako i na koji način se u narednom periodu, a na bazi ovih izveštaja, planira postupati kada je u pitanju emitovanje hartija od vrednosti. Ima jedna tendencija, a to je da se evroobveznice strahovito povećale. Emitovanje evroobveznica strahovito se povećalo. Generalno gledajući i na domaćem tržištu plasirano je mnogo više hartija od vrednosti, nego što je to planirano. To je jedan od načina da se potrebe ove države i budžetske potrebe, da se finansiraju tim, kako bi to rekli, neporeskim prihodima. To je dobro do trenutka dok država može da kontroliše to u smislu da država može realno da pokrije te obaveze koje podrazumevaju emitovanje hartija od vrednosti, ali može da bude i bumerang, da se vrati na neželjeni način tako što će država se u suštini zaduživati, prezaduživati, neće u trenutku kada dođe do realizacije, do naplate tih hartija od vrednosti, odnosno evroobveznica, to je neki period, te dugoročne su od 26 godine pa nadalje, neće nadam se, mada o tome će građani da odluče, nadam se da ova Vlada neće do tada voditi državu i biti na čelu ove države, ne presonalno, nego generalno. Šta ćemo onda kada dođe na naplatu, a država ne može da servisira svoje obaveze? To je lepo kada se priča u javnosti da se fiskalna politika vodi na taj način, da su mnogo veći prihodi nego što su rashodi, pa se u nekih tri godine, od 2015, 2016, 2017. godine, prikazuju kao godine suficita. Suština je jednim delom da taj suficit upravo potiče iz ovog dela emitovanja hartija od vrednosti. Što se tiče nekih stvari koje su vezane za eksproprijaciju zemljišta, mi vidimo da je to sada aktuelno, pogotovo kada je u pitanju ovaj Moravski koridor. Tu smo imali i po hitnom postupku da donosimo odluku da se izdvoje određena sredstva kako bi se isplatila nadoknada za zemljište koje će biti potrebno za izgradnju Moravskog koridora. Javnost i mi poslanici smo do ovih završnih računa bili duboko ubeđeni da najviše sredstava, kada je u pitanju eksproprijacija, se izdvaja upravo za ove auto-puteve, za te infrastrukturne objekte koji se odnose pre svega na saobraćajnice. Međutim, ovde u ovoj analizi pokazalo se da je ipak najviše sredstava izdvojeno za eksproprijaciju zemljišta za potrebe "Beograda na vodi". To je nešto što je veoma interesantno i zanimljivo. Ne iz razloga da bi mi sad želeli dalje da elaboriramo ovo oko "Beograda na vodi", ali treba da bude čista računica, da se zna koliko je to država uložila početnog kapitala da bi se započeo taj Projekat koji se zove "Beograd na vodi". Onda se dolazi do niza zaključaka, u zavisnosti sa koje strane gledate, u svakom slučaju nije to nešto što je zanemarljivo, jer to su velika sredstva koja je država Republika Srbija, da ne govorim grad Beograd, uložili kada je u pitanju taj projekat. Što se tiče ovih rashoda, imamo nešto što je veoma interesantno, recimo, do 2008. godine u rashodima, kada su u pitanju ti mesečni izveštaji prikazivali su se, recimo, oslobađanje, primera radi, oslobađanje od plaćanja PDV mladim bračnim parovima koji rešavaju svoj stambeni problem i to se po logici stvari i po zakonitosti računa kao subvencija od strane države. Mi ovde u ovim završnim računima od kada je ova Vlada, a pogotovo za 2018. godinu, nemamo jasnu situaciju kada su u pitanju subvencije. Nemamo detaljni prikaz, ne samo kada je u pitanju ovaj deo stambena gradnja, rešavanje stambenog problema, to je najmanje, nego nemamo za te tzv. strane investitore kada je u pitanju subvencija koja daje država, nemamo koliko je koji investitor dobio na ime subvencija. Imamo neku opštu priču, neko opšte mesto da je država izdvojila, da je država morala to da uradi kako bi privukla strane investitore i sve je to u redu, ali da vidimo koliko je koji od tih investitora dobio na ime subvencija. To mora da bude u završnom računu. Završi račun mora da sadrži to, da se kaže u toku 2018. godine na ime subvencija država je dala tom i tom investitoru, toliko i toliko. Mora jasno da bude, mora transparentno da bude. Mi uvek slušamo kako smo mi povoljniji zato što osim tih uslova koji se odnose na građevinsko zemljište osim cene radne snage mi dajemo subvencije. Koliko smo dali subvencije znamo zbirno, a koliko smo pojedinačno svakome investitoru to niko ne zna. Ovde vodimo raspravu da ne kažem godinama, bukvalno licitiramo da li je dato 5.000 po zaposlenom evra, govori se o evrima ili je dato 10.000 ili možda i više. Ovo je prilika i ovo je obaveza da u završnom računu mora da bude i to prikazano, jasno prikazano koliko je koji investitor dobio od države Srbije na ime subvencija. Ono što je veoma bitno, a to je da u oblasti budžetskih rezervi nalaze se ogromna sredstva, to je nešto što je indikativno kada je u pitanju funkcionisanje ove Vlade, to se vidi i u završnom računu. U završnom računu za 2018. godinu, vidimo da je to kada su u pitanju budžetske rezerve, u visini od 400 miliona evra. Izvinite, gospodo to je jako velika količina novca koja je bila na raspolaganju, a ne podleže mnogim procedurama, između ostalog, ne podleže proceduri transparentnosti ili nečemu što bi podrazumevalo da se eventualno za dodelu tog novca raspiše konkurs. Tih 400 miliona evra delilo se onako kako to Vlada ili da ne govorim pojedinac u trenutku odluči da će dati neko, da li u vidu subvencija, da li na ime nekih plaćanja obaveza, to sada nemamo u završnom računu prikazano. Velika su, ogromna su sredstva. Ne možemo baš tako da imao poverenje, s tim što, kada su u pitanju rezerve, budžetske rezerve, videćemo ako pratimo ove godine, videćemo tendenciju rasta od 1,5% što je normalno u odnosu na ukupna sredstva u budžetu, mi u 2018. godini imamo 4% rezerve u odnosu na ukupna sredstva u budžetu. Što je, priznaćete jako veliko. Ako se to uporedi sa još nekim informacijama koje se odnose na određene prihode onda ćemo da vidimo, a pre svega ono o čemu smo mi hteli da upozorimo, to su javna preduzeća, onda ćemo da počinjemo da razmišljamo da u stvari u državi Srbiji funkcionišu dva paralelna sistema. Kada je u pitanju budžet i isplata sredstava iz okvira budžeta za budžetske obaveznike i kada su u pitanju ona sredstva koja nisu pod kontrolom, a to su sredstva koja su pre svega na ime prihoda koja se ostvaruju od javnih preduzeća. Niko ne zna otkud, recimo, konkretno, ponovo kažem elektroprivredi taj višak ako se žali na poteškoće i niko ne zna kako su ta sredstva iz budžetskih rezervi kako su trošena. Drugo, u prihodnoj strani, to vidite i sami, imate nešto što je veoma interesantno, a to je kada je u pitanju prosveta, kada je u pitanju obrazovanje, vi imate ovde povećanje prihoda. Van budžetska sredstva na ime usluga, na ime prodaje imovine i tako dalje, u tom delu imamo povećanje prihoda. Faktički to kada pogledate i analizirate, ta sredstva koja su vezana za prosvetu i obrazovanje, one su najvećim delom deljeni za povećanje ličnih dohodaka, za povećanje primanja. Mi onda imamo prostu činjenicu da plate procentualno u odnosu na budžet ne učestvuju sa 10% nego preko 10%. Gledajte sad, dozvoljeno je 9,5%. Znači, imaju neka sredstva koja su van kontrole. Pogledajte vi to, dobro ministre, tu su pomoćnici koji mogu da vam pomognu pa ćete videti i sami da to nisu mala sredstva. To su sredstva koja se oprihoduju iznajmljivanjem objekata, recimo, fiskulturnih sala, to su sredstva na ime usluga u prosveti se ostvaruju, a ta sredstva su van budžetska i ta sredstva se dele za povećanje primanja prosvetnih radnika. Kada pogledate to u odnosu na ukupna sredstva to vam prelazi onu dozvoljenu granicu. Tako da možemo da pričao o tome, da analiziramo ali u svakom slučaju da završim, naše zadovoljstvo je što konačno SRS uspela da priušti da u parlamentu Srbije se raspravlja o završnom računu, ne ulazeći u to kako će ko da gleda na ove izveštaje o završnim računima. Mi smo izneli neke svoje načelne primedbe, a u daljim raspravama, najverovatnije ćemo ukazati na pojedine slučajeve. Hvala vam.
Zahvaljujem. Sada reč ima narodni poslanik, prof. dr Milorad Mijatović. Izvolite.
Hvala, potpredsedniče. Poštovani ministre sa saradnicima, ja sam jedna od onih koji će reći da pohvaljujem što imamo završne račune budžeta u raspravi u Narodnoj skupštini. Da podsetim narodne poslanike, poslednji završni račun koji je raspravljan i usvojen u Skupštini bio je 2001. godine. Od 2002. godine pa na ovamo, mi nismo imali završne račune, da se raspravljaju. Istina, Vlada je dostavljala završne račune do 2015. godine, ali nikako nisu dolazili na dnevni red, a od 2015. godine pa na ovamo Vlada čak i nije dostavljala završne račune. Da ne bi javnost pomislila da je to činila nešto posebno, Ministarstvo finansija je to koje daje svoje izveštaje o izvršenju budžeta. Svaki građanin Srbije može da vidi koliko ima budžet prihoda, koje rashode i kako se ta sredstva troše. Ovo naglašavam iz prostog razloga što ipak budžet je bio pod kontrolom. Državna revizorska institucija je osnovana 2008. godine i ona je vršila revizije svih budžeta od 2008. godine, u stvari 2009. godine do 2018. godine. Molim vas, samo malo tišine. Meni je jako drago što su vašom zaslugom stigli ovi završni računi. Neću reći da nisam to insistirao i želeo, jednostavno, to je redosled aktivnosti koji radi ova vladajuća koalicija, koja jasno, transparentno iznosi sve detalje, sve ono što treba građani Srbije da znaju, a posebno u finansijskoj konsolidaciji. Jedan od najvažnijih rezultata koje je ova vladajuća koalicija postigla jesu upravo ti rezultati u finansijskoj konsolidaciji. Ako posmatrate ove završne račune tada možete jasno videti šta se sve dešavalo u privredi naše zemlje. Evo, zašto to kažem. Prvo, završni računi su vrlo važni, oni nam daju konačne informacije o prihodima, rashodima, pravilnom korišćenju sredstava i naravno ovi završni računi su otkrili i tzv. indirektne korisnike, koji su bili skriveni negde i nismo znali koliko sredstava se troši kod tih indirektnih korisnika. Naravno, to se odnosi na škole, fakultete, socijalne ustanove, ta sredstva koja su te institucije zarađivale su se najčešće trošile za plate, odnosno za investicije. Dobro je što je to išlo u kapitalne investicije. Ono što je veoma dobro u ovim završnim računima, a to moram da naglasim, da je to pravi zlatni rudnik informacija i to informacija koje govore o jednom vremenu, o sredstvima, o potrošnji i o ozbiljnosti jedne države, države koja građanima govori gde i kako troši svoja sredstva. To su trajni dokumenti i verovatno će nauka i struka ovde imati neiscrpan izvor podataka i ja moram pohvaliti ove završne račune, bez obzira na sve stvari o kojima je ovde bilo reči. Znate, budžet je jedan od najvažnijih zakona koji se donosi. Budžet utiče na privredne aktivnosti u zemlji, ali i obratno privredne aktivnosti u zemlji utiču na budžet i to tako da mi onda u završnom računu vidimo pravu krvnu sliku jedne privrede za taj period. Građani Srbije moraju znati da kao jedna ozbiljna koalicija mi zajedno činimo neke stvari. Da bi se doneo jedan budžet vi morate imati fiskalnu strategiju, morate imati završni račun za prethodnu godinu i nakon toga, tek imamo budžet koji ovde usvajamo u Skupštini. Postoji budžetski kalendar. Moram reći da se nikada nije desilo da je budžet usvojen mnogo ranije, nego što to kaže budžetski kalendar. Do 15. decembra smo morali usvojiti budžet. Mi smo ga davno usvojili i to moram posebno naglasiti i pohvaliti. I ne samo da smo ga ranije usvojili, već je budžet stigao na vreme u Narodnu skupštinu i narodni poslanici su imali sasvim dovoljno vremena da o svemu, o svim stavkama u budžetu raspravljaju, govore. Imamo i nezavisna tela koja su o tome raspravljala, dakle, imali smo jednu kvalitetnu i dobru raspravu i to je ono što posebno želim da naglasim. Zašto to kažem? Kažem jer je budžet jako bitan, rekao sam, utiče na privredu. Kada analizirate ove budžete, završne račune, tada možete to podeliti na neka tri dela. Budžeti od 2002. do 2007. godine su imali dobre fiskalne rezultate. Bilo je suficita, nije bilo deficita. Znate zašto? Bila je privatizacija. Gde su ta sredstva trošena? Da li su sredstva trošena na kapitalne investicije? Da li smo tad imali završene auto-puteve, da li smo tad imali rad na železnicama? Ne. Sredstva su gurana u potrošnju, potrošnja je išla sve više i više i na kraju došla je ekonomska kriza, svetska ekonomska kriza 2008. godine, zemlja vrlo brzo nije više mogla da pozajmljuje i već smo bili blizu bankrota. To je taj period od 2008. do 2013. godine. U tom periodu nama je često govoreno da ta svetska ekonomska kriza je za nas razvojna šansa. Ne, došli smo do zaduženja 76% BDP. Molim vas, krenuli smo u finansijsku konsolidaciju 2014. godine i šta smo uradili? Vrlo brzo, ja moram priznati da je i mene iznenadilo da smo iz jednog deficita stigli u suficit i to tri godine uzastopce, a zašto? Pa, zbog jedne štednje i zbog jednog stava da se ne može trošiti više nego što se zaradi, da se ne može davati više ni za potrošnju nigde od onoga što nije zarađeno i da budžet mora biti tako izbalansiran da imamo ulaganja u kapitalne investicije, javne investicije, deo toga u potrošnju, ali u određenim proporcijama. Upravo to smo postigli. Moram reći da jedan budžet 2019. godine, gde ćemo završni račun videti već, ja sam siguran, u julu sledeće godine. Budžet 2020. godine je jedan relaksirani budžet, na dobrim osnovama, pravljen konzervativnim metodama, drugim rečima jasno precizirano gde su i kakvi su prihodi, kakvi su rashodi i jedan uravnotežen budžet, stabilan budžet. Pošto sam o budžetu govorio kada smo ga usvajali, ja ću samo reći sledeće, ja nemam nijedan strah da ćemo mi doći u neku tešku situaciju iz prostog razloga što smo uveli proporcije pravila i metodologije koje se poštuju. Ako poštujete ta pravila, tada vam je sasvim jasno da ne možete doći u tešku situaciju i da ćete jasno imati i za plate, imati za penzije, imati za kapitalne investicije, imati za ostale javne investicije, što se očigledno i vidi. Završavaju se kapitalni projekti, najbolji rezultati privrede, a to sam već i govorio, vide se u transferima PIO. Godine 2014, mi smo izdvajali iz budžeta za penzije 272 milijarde, 2018. godine 172 milijarde, dakle manje 100 milijarde dinara. Šta to znači? To znači da imamo veće zapošljavanje, veću privrednu aktivnost, da imamo bolje plate, to znači da Srbija staji na zdrave ekonomske noge, što znači da možemo dalje hodati. Ima još nešto drugo što moram naglasiti. I u ranijem periodu, 2002. do 2008. godine, izdvajala su se sredstva za kapitalne investicije, ali ona nisu trošena. Zašto? Zato što nismo imali programe i zato što nismo znali voditi kapitalne investicije. Tada je bio veliki kredit. Uzmemo 800 miliona evra za železnice Srbije, pa nije bio povlačen. Bilo je još nekih drugih kredita koji nisu povlačeni. Da bude još problem veći, za te kredite koje ne povlačite vi dajete dodatne kamate, dodatne penale. Zašto? Mi smo se zaduživali, a nismo znali kako da iskoristimo. Upravo u situaciji u kojoj se sad nalazimo imamo suficite, negde smo u oktobru mesecu o tome raspravljali da suficit smo ulagali u javnu infrastrukturu, eto, konkretno u Moravički koridor, deo sredstava smo davali i davaćemo za rasterećenje privrede, ali ne zaboravljamo i tu je ono što Socijaldemokratska partija uvek naglašava, da građani Srbije moraju osetiti boljitak u ekonomskom razvoju i na osnovu svojih plata i na osnovu svojih penzija. Tu ćemo tražiti jednu meru. Kad govorimo gde se šta nalazi, ja moram da naglasim, to se radi o onim proporcijama, ako govorimo da za plate i penzije mora da ide određena proporcija, uzmimo za plate, onda mora da bude 9,5%. Ako idete više, tada vi dolazite već u jednu opasnu zonu koja kaže da u datom trenutku vi ćete morati da dajete više, odnosno da se dalje zadužujete ili idete već da dajete od onoga što vam privredni rast ne omogućava. Ono što je veoma bitno, a to je učešće javnog duga u BDP. Mi smo se zaduživali, u jednom trenutku smo bili da 76% BDP i blizu bankrota, no, sada mi imamo javni dug koji je negde 50 koma nešto procenata, a ide ka tendenciji niže. Moram da kažem da je zakonska odredba 45% BDP dosta strog uslov, možda za našu zemlju i prestrog, koji smo mi sami sebi nametnuli, ali lično smatram da nije problem kvalitetno se zaduživati, pogotovo sada u ovo vreme kada su kamate niske. Kvalitetno zaduživanje, ulaganje u infrastrukturu, ulaganje u puteve, ulaganje u prečistače vode, u kanalizacije znači ostavljanje zemlje u jednoj boljoj poziciji, u jednoj boljoj situaciji kojoj i jeste. Naravno da se radujem, i uvek sam to govorio da ću biti najsrećniji kad se završi Koridor 10. Da, mogu da kažem da je Koridor 10 je završen. Dakle, neću da kažem završićemo ga, on je završen. Koridor 11 od Surčina do Čačka, da, završen. Sutra će se otvoriti. Dakle, to je ona Srbija koja je uspela svojim radom, svojim zalaganjem, pametnim i dobrim politikama da dođe do situacije da ima dovoljno sredstava za sve ove oblasti o kojima sam govorio. Kada govorimo o završnim računima, ja očekujem da će sad to postati pravilo, da ćemo završni račun za 2019. godinu, nakon ocena nezavisnih institucija, DRI, Fiskalnog saveta i ostalih, imati u julu sledeće godine, pre nego što budemo imali projekcije budžeta za 2021. godinu. To će nam biti signal šta, kako i gde treba popraviti naše finansije. Ne trebamo se zavaravati da je sad sve rešeno onako kako treba. Postavljeni su dobri temelji. Na te temelje treba nadograđivati mnogo toga, uređivati kuću koju smo imali i jasno staviti do znanja šta i gde se ide i gde se šta troši. Ovde je bilo govora i o sredstvima rezervi itd. Mnogo toga se može o tome diskutovati. Jedna od stvari koju sam naglašavao i koju ću i sad ponoviti jeste da u sistemu zarada u Srbiji treba uvesti red, da masa zarada jeste svedena na 9,5% BDP, da, ali se zalažem za platne razrede, jer nemoguće je čak i ako neka državna firma, bili to neki fakulteti koji imaju trenutno povoljnu situaciju, evo, na primer, trenutno su to pravni fakulteti, informatički fakulteti koji imaju to. Oni imaju dosta pristojna primanja. Ne, ne trebaju sva primanja u državnim službama koja se zarade ići samo u plate, treba ići i u investicije, jer na taj način država ide bolje i dalje napred. Isto tako, govorim i o završnim računima budžeta opšte države. NJih trenutno nemamo. Imamo završne račune Republike Srbije, ali nemamo opšte države. Možda bi to trebao biti jedan korak napred. Zašto? Na lokalnim samoupravama, pokrajini, zatim na drugim nekim situacijama imamo da se dosta sredstava zaradi i često ide mimo prihoda. Ono što želim da kažem, i time ću završiti svoje izlaganje, država Srbija u ovoj godini, u prethodnim godinama, posle rezultata finansijske konsolidacije, dobro upravlja svojim finansijama. Ne može biti iznenađenja, neće ih biti. Dobro upravlja kapitalnim investicijama, što je veoma bitno. Vidite i sami koliko se radio Koridor 10. Završen je, ali očekujem da ta iskustva koja smo imali na Koridoru 10, Koridoru 11 možemo usmeriti ka novim koridorima, Moravskom koridoru, autoputu Kuzmin - Sremska Rača i drugim koridorima i autoputevima koje ćemo otvoriti. Zašto? Naša iskustva, efikasno korišćenje tih sredstava značiće dalji rast BDP. Mi imamo mnogo toga što se daje i u javnu infrastrukturu, zatim u školstvo, u zdravstvo, u kliničke centre, da tim dobrim upravljanjem te kredite i sve ono što imamo, sopstvena sredstva možemo bolje i kvalitetnije izvršiti. Na kraju, govorio sam o kaznama i o penalima. To sam govorio i kada je bilo oko budžeta. Ogromna sredstva idu. Znate, kada neko kaže 22 milijarde, to su velika sredstva, ali mi plaćamo neke penale od 2005. godine. Moramo ustrojiti administraciju, pogledati naše ugovore, jer mi smo imali često i prihode koje smo skrivali, ne mi, već se do 2015. godine prihodi skrivali. To se govorilo – prihodi ispod crte. Zašto? Pa, bilo je državnih preduzeća koji su pravili gubitke, koji nisu mogli da uplaćuju svoje kredite, državne banke koje su se morale sanirati. Ti troškovi su sakrivani. Od 2015. godine oni su ušli u budžet i tačno, jasno i transparentno se zna šta država radi. Da to nismo uradili, da nismo došli do te situacije, ne bismo imali zdravu ekonomsku situaciju, ne bismo bili u ovoj situaciji u kojoj se nalazimo i sada možemo da kažemo da izgradili smo dobar sistem, taj sistem popravljati, ići dalje i unaprediti da nam bude bolje. Država koja ima uređene finansije, država koja zna šta hoće da uradi znači dalji napredak, a to je ono što je ova vladajuća koalicija, naravno, gde je SNS vodeća stranka, uradila i građanima Srbije polaže račune. Ono što smo rekli, to i izvršavamo. Naglašavam da će, kao i do sada, SDPS u glasanju podržati sve ove završne račune sa željom da nam sledeći završni računi budu godišnji i da budu bolji i kvalitetniji nego do sada. Hvala.
Hvala, prof. Mijatoviću. Sada reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Gospodine Mihajloviću, izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, danas su pred nama završni računi budžeta Republike Srbije za prethodnih 17 godina, odnosno za period od 2002. do 2018. godine. Naravno da bi bilo puno lakše da smo mogli da, u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu i utvrđenim kalendarom, usvajati završne račune za svaku prethodnu budžetsku godinu, ali ovim stavljanjem na dnevni red svih neusvojenih završenih računa učinjen je značajan korak ka odgovornom upravljanju javnim finansijama. Praksa u prethodnom periodu nije bila takva. Završni računi su za javnost i za građane važni kako bi se na transparentan način upoznali sa načinom vođenja javnih finansija od strane javne vlasti, jer konsolidovan završni račun budžeta sadrži i prihode po zakonom utvrđenim izvorima, kao i rashodu razvrstani po korisnicima i namenama. Dakle, sadrži sve važne i sveobuhvatne informacije o izvršenju usvojenog budžeta za određenu budžetsku godinu. Iz završnih računa vidi se da li su budžeti bili dobro planirani i da li je opšta država trošila u skladu sa planom ili mnogo više od toga, ali i kada su troškovi u pitanju, važno je razlučiti da li su u pitanju troškovi razvoja ili neopravdani troškova razvoja ili neopravdani troškovi koji su posledica neodgovornog ili nestručnog upravljanja javnim finansijama. Konačno, sagledavanjem završnih računa izvlače se pouke za donošenje boljih budućih budžeta. U prethodnih 18 godina iz završnih računa se vide trendovi, ali i posledice nekih neodgovornih upravljača budžetom države. Naravno, jasno je da prihodi u budžetu države zavise od privrednih tokova i makroekonomske stabilnosti, od toga koji su izvori budžeta smatrani važnim i prioritetnim. Bilo je godina kada se budžet punio prodajom ili rasprodajom najvećih srpskih preduzeća. Bilo je godina u kojima su mnogi izbegli plaćanje poreza i akciza ili im je neplaćanje bilo tolerisano. Bilo je godina u kojima su iz budžeta dotirani privilegovani, a ne oni koji su mogli da unaprede ekonomski razvoj Srbije. Bilo je godina u kojima smo umesto da podstičemo poljoprivredu kao ogroman razvojni potencijal Srbije, te podsticaje davali velikim privilegovanim sistemima koji su taj novac umesto u razvoj poljoprivrede koristili npr. za uvoz šećera ili kada su rasprodati državni silosi pa nismo imali gde da skladištimo žito. A bilo je godina u kojima smo rasprodavali državne rezerve žita, a posle iz inostranstva nabavljali žito po sedam puta većim cenama. To je neodgovoran način trošenja budžetskih sredstava, odnosno trošenja prihoda države koju u krajnjoj liniji plaćaju svi poreski obveznici, a koji je najbolje sagledavati nakon završene budžetske godine. Na sreću, odgovornost za vođenje države danas je drugačija i kada su u pitanju privredni rast i kada su u pitanju državne finansije. Naša ekonomija u poslednjih sedam godina raste, beležimo rast. To se vidi iz završnih računa od 2012. do 2018. godine. Ako uporedimo prihode budžeta iz 2002. i 2018. godine onda se egzaktno vidi taj rast. Tako u 2002. godini imamo prihode budžeta, bili su, izvinjavam se, 2,8 milijardi evra, a u 2018. godini oko 10 milijardi evra. Ovo su jasni pokazatelji pozitivnog privrednog rasta koji je rezultat odgovornog vođenja države i brige za dalji razvoj. Rast budžetskih prihoda znači i mogućnost većih infrastrukturnih ulaganja, kao i više ulaganja u realni sektor, odnosno privredu koja jedino može da stvara novu vrednost. Srbija nastoji da stvori pozitivan ambijent i kvalitetan zakonodavni okvir kako bi se stimulisala strana i domaća ulaganja. Ovde se beleže trendovi, pa i svojevrsni rekordi u broju direktnih stranih investicija. Ove investicije doprinele su smanjenju stope nezaposlenosti koja sada iznosi ispod 10%, a koja je pre osam, devet ili deset godina iznosila preko 20%. Takođe stopa privrednog rasta u ovoj 2019. godini iznosi 3,5%, a za sledeću godinu se procenjuje preko 4%, što je rezultat koji svrstava našu zemlju u regionu i u Evropi sa bržim privrednim rastom. Dakle, možemo reći da se polako budžet iz faze konsolidacije seli u fazu razvoja. Pre nekoliko sednica mi smo ovde usvojili budžet za narednu godinu i tada smo čuli od ministra finansija da je za narednu 2020. godinu planirano još veće izdvajanje za investicije i kapitalne projekte, što je svakako dobro. Takođe, u ovoj godini privredni rast i postignuta makroekonomska stabilnost. Omogućile su povećanje plata u javnom sektoru, a u narednoj godini i povećanje penzija i obračun po „švajcarskom modelu“ i to treba da obezbedi i povoljnih socijalnih položaj penzionera. Verujemo da će dalje jačanje privrede, a time rast budžetskih prihoda u narednom periodu omogućiti i jače socijalne funkcije države i poboljšanje socijalnog položaja najugroženijih kategorija stanovništva. Ovde pre svega mislim na decu, na nezaposlene, na samohrane roditelje, na bolesne, na stare, ali i na potrebu da se zaustavi odliv mladih i stručnih kadrova, kao i da se pojačaju mere populacione politike. Na kraju, ono što je za raspravu o završnim računima za sve ove godine, važno je da se o njima izjasnila DRI kao nadležna za reviziju trošenja javnih prihoda, kako bi se izvukle pouke iz grešaka i propusta u upravljanju javnim finansijama i obezbedilo zakonito, odgovorno trošenje narodnog novca. Ono što je najvažnije i planiranje i trošenje mora biti zakonito i mora biti u nacionalnom interesu i u interesu građana. Hvala.
Hvala, gospodine Mihajloviću. Reč ima prof. dr Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministri, kolege poslanici, današnja objedinjena rasprava po pitanju završnih računa od 2002. do 2018. godine je bila predmet rasprave na Odboru za finansije, na sednici van sedišta koja se održala u septembru mesecu, odmah nakon prispeća ovog materijala koji je Vlada usvojila u prisustvu DRI i svih medija koji su bili zainteresovani da prate ovu raspravu. Sednica je bila u Čačku. Moram da kažem da su i odbornici Skupštine grada Čačka bili prisutni tu i gradonačelnik, koji su bili zainteresovani, osim toga što je bilo priče o završnim računima Republike Srbije, bila je jedna od tema i završni račun i opšte kako su se trošile pare građana Čačka. Ono što smo kao narodni poslanici u ovom odboru pokušali da u direktnom kontaktu sa odbornicima gradova i opština, pokušamo da prezentiramo sve ono što je vrlo aktuelno danas u državi. Ova tema koja je danas predmet rasprave u parlamentu, mislim da je jedna od najvažnijih tema zato što je ova skupštinska većina uzela na sebe veliku odgovornost svih ranijih vlada, svih ranijih političara, svih onih funkcionera koji su vodili ovu državu čiji se rad upravo ogleda u ovim izveštajima. Šta to znači? To znači da od 2002. godine do danas ni jedna Vlada nije smogla snage da prikaže građanima Srbije kako se trošio novac građana Srbije u vremenima koja su menjali društveni sistem i naziv države, do trenutka kada ste došli u situaciju da ne možete da isplatite ono što su zagarantovana plaćanja kada su u pitanju penzije, plate državnim službenicima, javnim preduzećima, da smognete snage kao jedna odgovorna vlast i preduzmete sve ekonomske reforme koje su morale da budu sprovedene da bi došli da danas pričamo o tome, o infrastrukturnim projektima, o novim putevima, mostovima, novoj železnici, o povećanju plata i penzija, o novom investicionom programu za narednih četiri-pet godina, nekoliko ciklusa. Znači, mi smo kao država pre svega Ustavom bili obavezni, članom 99. stav 1. tačka 11) i Zakonom o budžetskom sistemu član 78. stav 1. tačka 1) podnaslov četiri, da donesemo ovakva dokumenta u parlamentu. Od 2002. do 2018. godine Ustav je promenjen 2006. godine članom 73. stav 3. Takođe smo bili obavezni kao država da donesemo ove akte. Zašto ovo govorim? Zato što je jako važno reći da smo 2003. godine živeli u Saveznoj Republici Jugoslaviji, onda smo počeli da živimo u određenim državnim promenama u državi koja se zvala Srbija i Crna Gora, a od 2006. godine, Narodna skupština Republike Srbije je proglasila Zakon o novom Ustavu i tek onda živimo u državi koja se zove Republika Srbija. Prema tome, prošli smo promene u državnom uređenju. Došlo je do mnogih promena samim tim kako menjate političkom odlukom funkcionisanje države, tako je normalno da menjate i svoju ekonomsku politiku i određene prihode i rashode. Sama ta struktura se jako menjala, ali ono što je važno da se kaže je da je postojala određena obaveza, metodologija, kako bilansi stanja jedne države treba da izgledaju i koji su to obrasci koji treba da se popune, tadašnja ministarstva finansija, tadašnja Vlada, koja je trebala to da usvoji u ovoj Skupštini. Naravno, do toga nije došlo. Godine 2002, poslednji put kada je usvojeno iz 2001. godine završni račun i ono što se videlo tada, znači, postoje razlozi zašto nisu usvajani narednih deset godina, zato što se tada videlo da jednostavno obrasci koji su se popunjavali nisu sadržali u svom sastavu najvažniji deo - imovina države. Ta kartica, tzv. tabela pet, nije postojala uopšte u izveštaju. Vi ste imali potpuno jedno nerealno ekonomsko stanje kad gledate prihode i rashode a nemate popisanu imovinu. Šta se dešavalo od 2002. do 2007. godine? Zašto kažemo - 2007. godine? Zato što do tada nije postojala ni jedna institucija koja je mogla da kontroliše uopšte izradu ovakvih izveštaja. Znači, nije postojala DRI koja je mogla da uđe, jednostavno, detaljno u te cifre. Od 2002. do 2007. godine mi smo imali nepotpune izveštaje o realizaciji budžeta. Znači, nismo imali popisanu imovinu, nismo imali planirana sredstva definisana, samo smo imali podatke koji su se odnosili na prihode i rashode. Čak i ta realizacija koja je trebala da bude tačno definisana procentualno po svakim stavkama nije postojala. Tako se desilo da, recimo, u 2006. godini prihodi koji su definisani na 56 milijardi dinara, pojavila se određena razlika sa 2007. godinom, pogotovo kad je u pitanju realizacija. Odnosno, DRI jednostavno nije dala, suzdržala se od mišljenja, zato što smatra da podaci sa kojima je država raspolagala do 2007. godine su potpuno neadekvatni. Zbog toga, kada pogledate sve te prihode koji su bili tada 2002. godine u iznosu od 2,84 milijarde evra, znači, pričam u evrima, su se prikazivala kao 98,78% u realizaciji. A da li je ta realizacija bila stvarno takva? Kada pogledate, recimo, analizu parlamentarne budžetske kancelarije koja je čisto analitički izvela popis svih davanja, onda možete da vidite da je stanje zaliha u 2002. godini iznosilo 33.634%, što pokazuje da su sredstva od privatizacije suštinski bila stavljena na mesto zaliha. Samim tim, nemate popisanu imovinu. Pokušaj je tada države da se smanje obaveze kredita prema Londonskom, Pariskom klubu, da bi se jednostavno smanjile određene kamate i stvorio uslov za nova zaduživanja, što će se pokazati, naravno, u kasnijim izveštajima. Kada su u pitanju bilansi prihoda i tekući, greške se pojavljuju ne manje od 300 milijardi dinara, prikazana su mnogo više, dolazimo do toga da je u to vreme bilo nepostojanje finansijskog upravljanja i interne kontrole, na čemu, naravno, se tek od 2015. godine insistira da tada, setićete se, o tome smo mnogo pričali u parlamentu, od 2012. godine, mi nismo znali ni koliko imamo zaposlenih u državnoj upravi, niti u lokalnoj samoupravi, ni kolika su davanja za plate, ni kolike su kreditne linije, ni koliki su krediti i garancije javnih preduzeća, a kamoli države. Zašto? Zato što na toj imovini koja nije popisana su one neodgovorne vlasti na kojima su relikti sada nam pričaju o ispravnoj ekonomskoj politici, i Đilas i Jeremić i Obradović, podizali kredite i zaduživali se. I oni se nigde nisu vodili, kad pogledate budžet Srbije. Zato ona priča o tome kako je 2012. godine došlo da je javni dug 15 milijardi, a sad, odjednom, kako smo se mi zadužili, ne znam, još 10 milijardi gore ne stoji, zato što oni koji su vodili državu do 2012. godine nisu prikazivali ovako nešto. To je razlog zašto u stvari MMF su oterali 2012. godine, jer nisu želeli jednu međunarodnu instituciju koja je tražila, kao i od njih, tako i od nas koji smo preuzeli odgovornost, da vidimo, kako kažu, šta je to ispod crte, šta je iznad crte. Izvolte, gospodo, popišite sva dugovanja koja postoje, da znamo koje je početno stanje kada je u pitanju ekonomija Srbije. Godine 2012. država još uvek nije imala ukupnu konsolidaciju, znači, glavne tokove novca. Država nije imala objedinjenu sliku šta je urađeno zaista, kolika je ta realizacija. Znači, od 2012. godine sve vlade do 2014. godine, kada je gospodin Vučić postao premijer, mučila se sa time da objedini koja su sva zaduženja države Srbije. Znači, imali ste, ako se sećate, gospodine Đorđeviću, sigurno velika dugovanja, preko 22 milijarde dinara po presudama vojnih penzionera, zbog upravo loših odluka koje su postojale bivših ministara vojske, da razdvoji vojne penzije od civilnih penzija, da napravi određene razlike u povećanjima, za šta su se stvorili uslovi da određeni vojni penzioneri tuže državu i naprave dug od 22 milijarde dinara. S druge strane, imali ste određene kredite koji su se uzimali iz Fonda za razvoj. Tako smo u 2012. i 2013. godini shvatili da Fond za razvoj ima neregistrovanih 80 milijardi dinara duga kredita koje je davala firma poput onih što je Mišković koristio i da jednostavno tolika količina novca nije nigde vođena. Šta želim da kažem? Želim da kažem da je ova odgovorna Vlada, i na kraju krajeva jedini odgovorni političar koji se suočio sa svim problemima koje smo imali nasleđene 2014. godine, gospodin Vučić, zaista prihvatio sve ono što kaže da treba da bude iznad crte, sklopio ugovor sa MMF-om u ime Vlade Republike Srbije i krenuo u ekonomske reforme, u tu fiskalnu konsolidaciju, sa istinom kolika su zaduženja Republike Srbije. U toj konsolidaciji mnogo toga je trebalo uraditi, ne samo doneti zakone, nego u saradnji sa DRI svake godine sprovoditi međunarodne standarde koji podrazumevaju mnogo toga da se uradi, finansijsko upravljanje i kontrola, uvođenje interne revizije, gledati javne nabavke, da se one sprovode prema zakonima koje smo doneli ovde u Skupštini. Zbog toga jedan od prvih zakona je jako bio važan, ovo što gospodin Veroljub Arsić uvek insistira, da prvi zakon koji smo doneli nakon promene vlasti ovde je Zakon o javnim nabavkama. Danas ga mi menjamo zbog toga što je praksa pokazala mnogo toga što treba menjati da bi one postale sve efikasnije i efikasnije. I to je ono poslednje stanje javnog duga koje se pratilo onako kako je realno bilo. Na osnovu mnogih zaduživanja država po različitim kreditima, otplatom kamata koje su iznosile po 1,5 milijardu evra na godišnjem nivou, došli smo do toga da je 2015. godine javni dug došao na nivo na 77,3% BDP. Da bi smanjili to, trebalo je sprovesti zaista jake ekonomske mere štednje. I to smo zaista uz pomoć građana Srbije uradili, ali smo bili krajnje iskreni i korektni kako to treba da sprovedemo i ono za šta smo tražili podršku građana, to smo i uradili. Danas vremenom shvatamo svi da jedino otvaranjem novih radnih mesta, dovođenjem stranih direktnih investicija, izjednačavanjem statusa i stranih i domaćih investitora i podrškom države u tom delu, mi imamo ovakvu mogućnost da možemo da stvaramo novu vrednost i da omogućavamo našim mladima da ostaju ovde u Srbiji i, na kraju krajeva, da ulažemo u infrastrukturu, zbog koje ćemo povećati trgovinski promet, povećati izvoz i raditi na tome da imamo sve bolje i bolje rezultate i realan rast od 4% koji omogućava viši standard građana Srbije, zbog kojih danas, u stvari, imamo tako dobru ekonomsku situaciju, koja je ocenjena od svih međunarodnih institucija. Ne kažemo to mi i nisu ovo rezultati isključivo Srbije, Vlade Republike Srbije, nego su jednostavno rezultati o kojima govore svi u zemljama EU koje su razvijene, na kraju krajeva, i mnogo razvijenije, imaju visoke stope rasta. One danas jednostavno rame uz rame pričaju sa nama o tome kako treba povećati standard građana Srbije. Ono što je bitno za završne račune, treba reći da je država uspela da se izbori da sve ove izveštaje, bilanse stanja koje imamo u 2018. godini, možda su pod lupom i kritikom mnogih ekonomskih analitičara koji nam govore o tome kako treba trošiti novac su pokazali svoje znanje upravo onda kada su pomagali do 2012. godine onima koji su krajnje neodgovorno vodili javne finansije. To se pokazuje na osnovu ovih izveštaja i na osnovu same ocene revizora. Revizor kao državna institucija nema pravo da daje svoje mišljenje da li je neko odgovorno ili neodgovorno trošio novac, ali mora da da analitičku ocenu, mere koje treba da sprovede da bi se uskladio sa međunarodnim standardima, a taj spisak mera do 2012. godine je iznosio preko 220 preporuka koje su morale da se urade. Danas je taj broj preporuka mnogo manji i u skladu je sa međunarodnim standardima i meri se jednostavno sa razvijenim državama u kojima mi danas nismo članice, kad pričamo o članicama EU, ali negde se uvek poredimo. Kada vi pogledate sliku pre 2012. godine i sada, onda shvatate da je jako mnogo urađeno na svakom planu, ali da su rezultati bilansa stanja i uspeha jednostavno odraz toga koliko smo zaista zašli da rešavamo sve ono što je bila ružna prošlost sa kojom nam je zapalo da moramo mnoge stvari da ispravljamo, iako je to pokazatelj koliko je neka politička nomenklatura odgovorna prema svojim građanima. Mislim da će sledeće godine imati prilike građani Srbije da ocene upravo taj stepen odgovornosti, da li smo zaista zadovoljili sve standarde koje građani zahtevaju od nas ili ne, ali oni koji ne žele da razgovaraju argumentima na ovaj način, uopšte, o rezultatima jedne ekonomske politike nisu zaslužili da dobiju bilo kakvu podršku građana. Uverena sam da će se zaista to pokazati sledeće godine na tim izborima, pogotovo kada je u pitanju SNS i predsednik Vučić, jer nije dovoljno samo obećavati kule i gradove, kada su u pitanju izborna obećanja, već nešto konkretno uraditi, a mi imamo iza sebe šta da pokažemo šta smo uradili, tako da se ne plašimo uopšte kako će građani glasati na sledećim izborima. U danu za glasanje ove završne račune prihvatićemo kao predstavnici najjače stranke. Hvala.
Hvala, koleginice Tomić. Napravićemo pauzu. Za danas smo završili sa radom. Nastavljamo sutra u 10.00 časova. Hvala svima i hvala ministru sa saradnicima na saradnji.