Gospodine predsedavajući, u principu meni ne smeta da govorim, jer će građani Srbije koji prate direktni prenos Skupštine da čuju šta imam da kažem, ali omogućite neki elementarni red u sali da ne bude ovolikog žamora i žagora, ili prekinite dok se ne steknu uslovi. Volela bih da me čuju kolege, da čuju stav Srpske radikalne stranke kada je u pitanju zakon o javnom dugu, zato što je javni dug Republike Srbije ili, posmatrano u širem kontekstu, državne zajednice Srbije i Crne Gore, nešto što će da muči, nažalost, mnoge naredne generacije u Srbiji. Govorićemo o tome kroz argumente i kroz činjenice koje su neumoljive, a koje nam govore da je Srbija zaista jako prezadužena zemlja i da je suština svih ključnih problema kada je u pitanju spoljni dug naše zemlje nepostojanje mogućnosti, osim navodne blagonaklonosti Svetske banke, Međunarodnog monetarnog fonda, koji to uopšte nisu, nego su puki posmatrači situacije ovde, da se taj dug smanji. Da bi se on smanjio, da bi zemlja krenula putem ekonomskog i svakog drugog napretka naravno da je potrebno da se uradi mnogo više od toga što su bile pregovaračke uloge pojedinaca iz vrha DOS-ovske vlasti, u čemu je tada učestvovao i guverner Savezne Republike Jugoslavije Mlađan Dinkić. Ali, građani Srbije nemaju mnogo vajde od toga, zato što i podatak kojim ministar barata ovih dana jednostavno nije tačan. Mi bismo voleli da je drugačije. Svako bi voleo, bez obzira što smo mi stranka u opoziciji, ali Srbija je i te kako prezadužena zemlja i dužnička kriza nam ne preti samo zbog činjenice da smo se enormno zaduživali. To su radili DOS-ovski vlastodršci od 2000. godine, jer nije stigla ona obećana (građani su prevareni) bespovratna pomoć od šest milijardi dolara, već i zbog toga što je taj spoljnotrgovinski deficit i odnos tih svetskih organizacija i Amerike, koja jedina ima pravo efektivnog veta u MMF-u, takav da oni nas posmatraju kao jednu malu i nerazvijenu zemlju na Balkanu, jugoistočnoj Evropi, koja treba da ispunjava bespogovorno sve njihove zadate uslove kada je u pitanju monetarna politika, a da se zauzvrat ovde ništa ne dešava. Oni to nemo posmatraju, kvartalno primaju izveštaje od onih koji upravljaju, i to veoma loše. U pitanju su guverner i ministar javnih finansija naše zemlje. Mi se tako vrtimo u krug. Ako pogledate kakve su analize, i to poslednjih dana, pojedinih grupa ekonomista (neki od njih su i te kako bili bliski pre svega Demokratskoj stranci Srbije u predizbornoj kampanji, a sada su prešli u neki drugi tabor), videćete da je situacija u Srbiji veoma loša zbog činjenice da nam ta dužnička kriza ne preti, nego se mi u njoj nalazimo, jer je ta neverovatna cifra, koja se kreće od 12 do 14 milijardi spoljnjeg duga, nešto što naša privreda i građani Srbije u ovom trenutku ne mogu da izdrže. Ovaj zakon pokušava da u daljem uređenju države i u opstanku našem, u poslovanju navedenih fondova u članu 1. Predloga zakona, navodno omogući da se taj javni dug servisira i propisuje kako će on da se vraća i uređuje uslove, način i postupak zaduživanja Republike Srbije, jedinica teritorijalne autonomije i lokalne samouprave; zatim, Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, fondova za penzijsko i invalidsko osiguranje, tzv. Nacionalne službe za zapošljavanje (namerno kažem takozvane, zato što je to novi termin uveden od ministra Lalovića) javnih preduzeća i drugih pravnih lica, čiji je osnivač Republika Srbija. Ovde je definisano sve u ovom prvom članu, ali mi srpski radikali smatramo da je ovaj zakon potpuno bespotreban zato što su drugim zakonima, Zakonom o lokalnoj samoupravi, zakonom kojim se reguliše osnivanje javnih preduzeća čiji je osnivač Republika, regulišu odnosi jedinica lokalne samouprave prema republičkim organima vlasti, javnih preduzeća prema Republici, čiji je ona osnivač. Mi srpski radikali nameravamo da danas kroz sve te argumente ubedimo vas iz vladajuće koalicije da povučete ovaj zakon iz procedure, odnosno da to preporučite ministru, koji je jedini vlastan to da uradi i da se mnogo više posvetite tome, od lokalnog nivoa vlasti, tamo gde smo mi radikali zatekli haotično stanje, posle pljačke od strane Demokratske stranke, pa preko republičkog nivoa vlasti, preko javnih preduzeća, šta su to osnovni problemi koje nadležni organi moraju da rešavaju. Dame i gospodo narodni poslanici, taman da spomenem vodeći mafijaški dvojac Hamović i Lazarević, nestade struje, ali građani Srbije vrlo dobro znaju da, pored svih ovih monetarnih i strujnih šokova, ovo nisu poslednji, nažalost, koji su ih u nizu strefili. Stigoh do ministra Lalovića, koji, doduše, nema direktnu spregu sa ovom dvojicom mafijaša, koji su zaduženi za električnu energiju, odnosno za pljačku građana i elektroprivrede, ali ono što sam htela da vam kažem je jedan veliki strah, koji je prisutan ovih dana i kod penzionera i kod onih koji se bliže toj starosnoj granici, zbog najavljene reforme penzijskog sistema u našoj zemlji. Opet se vraćamo na početak moje priče i time ću završiti izlaganje o ovom amandmanu gospodina Avramova, koji je takođe zatekao haos u opštini Šid, gde je predsednik i zato je, svakako, i opravdano odsutan danas sa sednice Narodne skupštine. Tako dolazimo do njihove politike i odnosa prema vladajućoj garnituri u našoj zemlji i prema procesima koji su zadati kao nešto što navodno ova vlast mora da uradi, kako bi dobijala pozitivne signale. Dakle, i penzioneri, koji su pod udarom bivše dosovske vlasti zbog načina obračuna penzija i pogođeni su zbog toga što su im penzije u nominalnom iznosu mnogo manje, a i oni koji treba da idu u penziju zabrinuti su zbog činjenice da će ta nova, tako zacrtana i servirana reforma, pre svega od strane ovih međunarodnih finansijskih organizacija, umnogome njih pogoditi i umanjiti im penzije. Ljudi koji po sadašnjim zakonima u tom periodu očekuju, od šest ili devet godina, kako vi to dugoročno planirate da vršite reformu penzijskog sistema, ne vide sebe, ne mogu da se uklope zato što jednostavno to nije ni humano prema tim ljudima. To je nešto što je neodrživo u zemlji u kojoj je privreda i te kako poljuljana, gde ljudi nemaju mogućnost da normalno rade za plate kojima mogu sebi da osiguraju egzistenciju i da mogu mirno da odu u penziju. To, nažalost, u Srbiji nije slučaj. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ja bih ove eksperte koji stimulativno deluju sa upadicama podsetio na odluku Ustavnog suda Republike Srbije, i to od vašeg Vučetića, kada su vršili ocenu ustavnosti Zakona o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije. Nedvosmisleno su u toj odluci stavili do znanja da reči "način" i "postupak" imaju potpuno isto značenje. Naravno, Dinkić je neznalica i to svi znaju, ali da vas podsetim da su u prvom članu ti genijalci napisali: "Ovim zakonom uređuju se uslovi, način i postupak", a "način" i "postupak" su sinonimi, pa se sada navodi šta se sve podrazumeva pod Republikom, jedinicama lokalne samouprave itd. "drugih pravnih lica, čiji je osnivač Republika, davanje garancije Republike, način i postupak upravljanja javnim dugom i vođenje evidencije o javnom dugu". Član 1. reguliše sadržaj ovog predloženog zakona. U načelnoj diskusiji smo skrenuli pažnju predstavniku Vlade da nam je potreban zakon, možda pod drugim nazivom, koji bi uredio pre svega uslove i postupak zaduživanja, ne samo države nego svih pravnih lica. To je nekada bilo razasuto u dva ili tri zakona. Jedan se ranije zvao finansiranje Savezne Republike Jugoslavije, a drugi se zvao Zakon o kreditnim odnosima sa inostranstvom, tako da se praktično tim nekakvim omnibus zakonom upravljalo celinom opredeljenja strategije zaduživanja i svih onih pitanja koja idu paralelno sa tim. Osnovni nedostatak ovog zakona je to što je parcijalan, poprilično uopšten u svojim odredbama i ne vidimo na osnovu kojih kriterijuma se utvrđuje koliko ova država može da se zaduži. Ovde nema nijednog limita, ni u pogledu bruto društvenog proizvoda, niti u pogledu neke ročnosti, ni u pogledu gornjeg ili donjeg sidra na osnovu koga se u krajnjem slučaju i projektuje makroekonomska politika. To su ozbiljni nedostaci, jer će ovo u suštini značiti stihiju, pogotovu ona rešenja gde ministar daje neko mišljenje o nekom zaduživanju. Naravno, ovim amandmanom izražavamo neslaganje sa ovim predlogom zakona, ali ujedno i ukazujemo na ove nelogičnosti, dokazane nelogičnosti. Znači, ako se radi na nekom tekstu zakona, onda bi taj ko radi taj tekst zakona morao da ima u vidu makar i odluke Ustavnog suda Republike Srbije. Moram da vas podsetim da te odluke obavezuju. Kako? Obavezuju u pogledu konkretnog zakona, pa i o načinu i postupku promene Ustava Republike Srbije, koji je ocenjen kao neustavan, ali tako i taj pravni stav obavezuje one koji pišu zakon da imaju u vidu i to mišljenje i to tumačenje šta znače reči "način" i "postupak" u naslovu nekog zakona. Tako nam ovde eksperti praktično pokazuju da oni ništa ne znaju, ništa ne čitaju, nego gledaju neki prevod, nešto da zabašure, da muvaju ovde, da obezbede tih oko 130, možda i više, ruku koje će da se podignu, jer računaju da je 130 i nešto garancija za sve, da je ustavno, zakonito, moguće, normalno ostvarljivo. Kao što vidite, već postoje dokazi da to ne može tako.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, poslanici poslaničke grupe SRS danas će pokušati da vas ubede da ne glasate za vladin Predlog zakona o javnom dugu. Čuli ste već početne argumente, od toga da je ovaj zakon neustavan, pa do svih detalja o kojima ćemo govoriti pojedinačno kroz amandmane, jer smo amandmane podneli na sve članove zakona, zato što smo na taj način želeli da pokažemo svoj principijelni stav da ne treba da donesete ovakav zakon, zato što ovaj zakon nije dobar za građane Srbije, nije dobar za privredu Srbije, nije dobar za Srbiju. Svi naši amandmani proističu iz amandmana na član 1, o kome su kolege već govorile, a amandman na član 2. Predloga zakona sam podnela zato što mislimo da i ovaj član i ostali članovi ne treba da budu sadržani, odnosno da ovaj zakon ne treba da se donese. I, opet danas imamo raspravu o jednom značajnom zakonu, a da nemamo predstavnika Ministarstva, odnosno ministra Dinkića; on po svom starom maniru dođe ovde, kaže tri rečenice o predlogu zakona i više nije zainteresovan da učestvuje u radu, da čuje narodne poslanike, da nas ubedi da je on u pravu ili da ga ubedimo da smo mi u pravu. Nadam se da ćete vi koji ovde, iako po Poslovniku ne morate, ipak sedite i učestvujete u radu imati razumevanja i da ćete prihvatiti amandmane poslanika Srpske radikalne stranke. Kada smo govorili o ovom zakonu u načelu, pretpostavljam da se sećate (i ovo je bio zakon u nekom paketu koji nam je ministar ovde raspakovao, tu je bilo 12 zakona), uglavnom, ministar nam je rekao kako od kada je on ministar, od kada je ova vlada, otprilike, stanje u državi se stabilizuje, svima je bolje, samo što to ljudi još ne primećuju. Kaže da Vlada sada uzima manje kredita, da nema potrebe više da se zadužujemo, a onda i pored tih konstatacija predlaže zakon, odnosno daje sebi ovlašćenja koja niko nije video, osim u ovom zakonu, a to ćemo govoriti kada budemo o članu 5. govorili, i predlaže upravu za javni dug, i o tome ćemo govoriti kada dođe to na dnevni red. U obrazloženju ovog zakona kaže – razlozi za donošenje ovog zakona sadržani su, pre svega, u potrebi definisanja uslova, načina i postupka po kojima Republika Srbija može da se zadužuje, kao i potrebi propisivanja načina i postupka po kojima može da se zadužuju teritorijalna autonomija i lokalna samouprava, Republički zavod itd. Dakle, pitala sam to ministra kada je bio ovde, pitam sada vas, a pitam i njega, ako nekada bude čitao ili slušao ovo što mi danas govorimo – na osnovu čega se to Republika Srbija do sada zaduživala i kako je on kao ministar godinu i po dana mogao da nas zadužuje ako nije bilo pravnog osnova, jer i sam je ovde rekao da nije bilo pravne regulative. Da li će on da odgovara zato što je Srbiju uveo u dužničku krizu, jer je nastavio put prethodnog ministra finansija Božidara Đelića? Samo su nas zaduživali, samo nas i dalje zadužuju. Prvih meseci vladavine DOS-a bili smo bombardovani informacijama u medijima kako dobijamo nekakve povoljne kredite, dobijamo donacije, ali sve to sa grejs-periodom od tri, četiri, pet, šest i više godina. Građani u početku nisu znali šta je to grejs-period, pošto je tada bilo moderno da se koristi: transparentno, tranzicija, grejs-period, kao da su sami stranci došli na vlast u Srbiji. Doduše, jesu školovani u inostranstvu da bi uništili Srbiju i uspešno to rade i jedino su to uspešno radili i rade i dalje. Dakle, ovaj Vuk Hamović i Vojin Lazarević su se izgleda ozbiljno naljutili na Skupštinu, opet će da nam isključe struju. Nešto nije u redu. Dakle, kada je objašnjavano građanima na koji način se zadužujemo, tada se uspešno skrivala istina da Srbija mora da vrati te dugove, da je već taj grejs-period za neke dugove počeo da ističe, a za neke će tek da istekne i da taj grejs-period samo znači odlaganje na određeno vreme plaćanja svih tih dugova. Što je najtužnije u celoj toj priči, evo skoro pet godina Vlada nas zadužuje ogromnim dugovima koji su bukvalno samo protrčali kroz budžet Republike Srbije. Da je Vlada vodila neku normalnu politiku u interesu građana, u interesu privrede, u interesu Srbije, da su uzimali povoljne kredite da bi se uložili u proizvodnju, da bi se obnovila tehnologija, da bi se zaposlili građani, da bi se obnavljala i započela nova proizvodnja, ne bismo komentarisali i ne bismo bili protiv. Da se uzimaju krediti samo da se napuni budžet i da se budžetskom potrošnjom potroše tolike pare, to je zaista nečuveno i to je strašno; iz tih razloga svako novorođeno dete danas u Srbiji se rađa sa dugom, čini mi se od 15 dolara, kažu ekonomisti. Svi ekonomisti i svi ljudi iz struke kažu – ne preti nam dužnička kriza, jer Srbija jeste u dužničkoj krizi, jeste u dužničkom ropstvu. Svi građani to znaju, jedino predstavnici Vlade kažu da to nije tačno, jedino ministar Dinkić kaže da to nije tačno, da mi ne treba da se plašimo, nema krize, nismo prezaduženi. A ono što se dešava i što svi znaju u Srbiji jesu činjenice da je svaki dan sve više nezaposlenih, da građani nemaju od čega da žive, da se penzionerima već polako smanjuju penzije, da se plaše da će im penzije biti potpuno ukinute, pa onda jedan ministar kaže hoće, drugi kaže neće sada, nego za dve godine, pa ko preživi. Dakle, korisnici budžetskih sredstava su nezadovoljni, svaki dan prete štrajkom i zdravstveni radnici i prosvetari, a predstavnici Vlade, sa druge strane, kažu – ko neće da radi može slobodno da uzme radnu knjižicu, prete otkazima. Dakle, nikada se valjda nije dešavalo u ovoj Srbiji i nigde se to ne dešava takav odnos Vlade prema građanima, prema ljudima koji su birali pre svega nas u ovom parlamentu, a mi Vladu; nikoga nije briga, niko ne pokazuje interes da bilo šta u Srbiji popravi. Svi su svesni onoga što se dešava i svaki dan se o tome piše, svaki dan se susrećemo, mi narodni poslanici, bar iz SRS-a, zatrpani smo pismima, pozivima građana, šta se radi na terenu, šta rade predstavnici, Dinkić pleni po upravama prihoda po Srbiji, ali sve to valjda zadovoljava kriterijume ove vlade, zadovoljava kriterijume predsednika Vlade. I dalje dobijamo nebulozne predloge Vlade Srbije i onda kada napišemo amandman da se član 2. briše, onda se u obrazloženju Vlade kaže – amandman se ne prihvata zato što je potrebno precizno definisati značenje izraza koji su upotrebljeni u ovom zakonu. Baš su otkrili rupu na saksiji, kao ne znamo mi šta znači dug, šta znači javni dug, šta znači zaduživanje, garancije, kontragarancije. To je sve sadržano u članu 2, da bi zakon imao što više članova i da bi bio kao ozbiljan zakon, da nam ga tako Vlada predstavi. Naravno, mi znamo da ovo nije ozbiljan zakon, da će ovim zakonom da se nastavi i dalje zaduživanje, da će o zaduživanju sada da vodi računa jedino ministar Dinkić, a teško Srbiji ako ministar Dinkić bude taj koji će da raspolaže sudbinama građana i odlučuje da li ćemo uzimati kredite i kakve kredite. Dakle, ubeđena sam da svi narodni poslanici, odnosno većina narodnih poslanika deli mišljenje Srpske radikalne stranke, zato što uglavnom u razgovorima van ove sale većina vas je svesna da ovo što radi ministar Dinkić nije dobro za Srbiju, da zakoni koje nam predlažu nisu dobra rešenja, da nas vode i dalje u propast. Zato vas pozivam da u danu za glasanje prihvatite amandmane SRS-a; pošto ministar nije tu da ga zamolimo i da mu obrazložimo zbog čega treba da povuče ovaj predlog, onda da bar vi u danu za glasanje glasate za naše amandmane, a to znači da ovaj i ovakav zakon ne bude donet, a neka nam Vlada predloži ozbiljan tekst, sveobuhvatan, ne ovako paušalno, ne ovako uopšteno, pa da onda ozbiljno razgovaramo o tome.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, verujem, kada bi većina od vas imala tekst zakona o javnom dugu i pogledala član 2. koji gospođa Radeta traži da se briše, kao i svi, a naročito pravnici iz vaših poslaničkih grupa, to bi delovalo ne samo smešno i kao neka groteska, nego zaista ponižavajuće za Narodnu skupštinu i za najviše zakonodavno telo da donosi ovakve zakone. Na nivou udžbenika za prvi razred ekonomske škole značenje izraza u članu 2. je definisano, pa kaže – pojedini izrazi upotrebljeni u ovom zakonu imaju sledeće značenje. Nešto, što bi vi iz ovog modernog korpusa rekli, stupidnije videla nisam! Zaista je neverovatno da se na ovakav način poigrava vladajuća garnitura i ministar sa narodnim poslanicima, našim strpljenjem, a pre svega sa građanima. Kud im je toliki dug natovaren i ništa od reprograma i servisiranja na način na koji su to obećavali još Đinđić, Živković, Đelić, pa tada i Mlađan Dinkić, sada se zamlaćujemo sa ovakvim zakonima gde se definišu ti pojmovi. Vidite da vam situacija nimalo nije dobra, zato što pregovaračka uloga ove vladajuće garniture, baš kao i one prethodne, nije onakva kao što su vam obećali u kampanji pred izbore 2000. godine, zato što su vas tada podizali na najveći mogući nivo navodnih reformskih i demokratskih procesa, da biste vrlo brzo i te kako pali dole, sa nepovoljnim aranžmanima koji su ponuđeni od tih svetskih organizacija. U prvom trenutku vam se možda učinilo da je to dobro, a suočavate se sa problemima kako je loše vođena privredna politika u našoj zemlji da, a pogotovo vi koji ste nasledili ovu dosmanlijsku vlast, jer da su ovi drugi imali sluha i videli da jedino radikali mogu spremno i odgovorno sa takvim aždajama da pregovaraju do ovoga ne bi došlo, ali pošto vreme izmiče i već smo ušli uveliko u drugu polovinu 2005. godine, njihovi zahtevi, neminovnost šok terapije su sve veći i veći. Tako oni lepo kažu da liberalizacija cena, kako su oni zamislili, nije nastavljena tempom koji oni od vas traže. Vi ste toliko daleko išli ne samo zbog ove dvojice kriminalaca Hamovića i Lazarevića, nego zbog činjenice da vam sve visi o koncu zbog restrukturiranja Elektroprivrede, opet treba da se pripremi da oni kupe za bagatelu, za mnogo nižu vrednost, pa ste poleteli i ubrzali toliko povećanje cene kilovat sata električne energije da je to zaista sada jedan elektrošok i udar za svakog prosečnog srpskog domaćina. Ako sam vam lepo iznela podatak da je samo u Kragujevcu dug po stanovništvu preko 20.000 dinara, kako onda mislite da će ljudi da uđu u sledeću grejnu sezonu sa tolikim dugovima? Navodno je vama reprogram i povoljan uslov servisiranja spoljnog duga dao MMF. Sa čime se pojavljujete pred građanima? Sa novim zahtevima, zato što to nije tako kao što ste obećali, jer oni sada sve više i više traže. To su podaci koje su oni sami sebi prezentovali. Ako su rekli svima vama, jer svi ste vi deo tog nekada jedinstvenog DOS-a i da nije bilo predsednika sadašnje Vlade na čelu te liste nikada oni ne bi došli na vlast, svi ostali, da će direktnih stranih investicija u tim inicijalnim projektovanim nivoima biti u periodu od narednih pet godina i mi dođosmo – građani doduše sa teškom mukom, a mi smo u našoj političkoj borbi raščistili sa vama i sada se vidi zaista ko je ko, da su radikali jedina vodeća i realna snaga u zemlji da to spreči – do toga da vam sada traže 16,7%, i to u drugoj polovini 2005. godine, od bruto društvenog proizvoda da izdvajate da bi se taj spoljni dug servisirao, od početnih 3,6 onda vidite kako su vas u šok paukovu mrežu uvukli MMF i Svetska banka. Čime mi to da plaćamo kada nisu pokrenuti privredni tokovi, kada je zabeležen pad industrijske proizvodnje? O tim i drugim podacima nastaviću po drugim amandmanima, ali mi srpski radikali moramo sa skupštinske govornice jedino činjenicama i realnim stanjem da se obraćamo građanima, kako bi znali šta ih u budućnosti čeka, s tim što ćemo mi potpuno preokrenuti list i na drugačiji način voditi spoljnu i unutrašnju finansijsku politiku u trenutku kada nam građani ukažu poverenje, a verujem da će to biti veoma brzo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Kada bi ovaj zakon pod drugim nazivom imao potpuno drugačiji kontekst, onda bi verovatno i član 3. ovog predloga zakona bio pravno moguć i mogao bi da opstane u jednom takvom zakonskom projektu. U ovom projektu on ne može da opstane, jer celina ovog zakona ne valja i zbog toga se podnosi ovaj amandman kojim se traži brisanje člana 3, a on kaže da se Republika može zaduživati u zemlji i inostranstvu, odnosno na domaćem i inostranom tržištu. Naravno da i ova benigna formulacija u jednom drugom kontekstu suštine nekog drugog zakona može da prođe, međutim, u ovom ne može da prođe. Ovo što pokušavate da navedete šta predstavlja, kako se tumači i koji značaj imaju pojedine reči upotrebljene u ovom zakonu ne može da odrazi pravu suštinu, i pojmovnu i teoretsku, koja je prisutna kada su u pitanju termini, a pogotovo da odrazi suštinu onoga što reguliše ovaj zakon. Vi u članu 2. stav 1. tačka 1) navodite da je dug novčana obaveza ili obaveza otplaćivanja novčanog zaduživanja. Dug je dospela novčana obaveza. Dospelost se potencira kao uslov da bi postojao dug. Ukoliko nešto nije dospelo onda to nije dug, nego je samo obaveza. Faktor ročnosti ste preskočili, a on je vrlo značajan, i naravno onda idu greške u kontinuitetu, pa kao javni dug, sa namerom da reč "javno" znači državno, onda idete dalje i kažete – dug Republike koji nastaje po osnovu ugovora koji zaključi Republika. Sledeća podtačka – dug Republike po osnovu hartija od vrednosti, dug Republike po osnovu ugovora, odnosno sporazuma kojim su reprogramirane obaveze itd. Vidite, ako se prihvati vaša logika koju primenjujete kod pojma dug, onda se ne reprogramiraju obaveze, nego se reprogramira dug. Pobrkali ste termine, zato što je očigledno neko ko pojma nema pisao ovaj zakon. U okviru ove podtačke (5) ″dug lokalne vlasti″, a generički to se misli na zaduživanje AP i lokalnih samouprava, ″kao i pravnih lica iz člana 1. ovog zakona″, javna preduzeća od republičkog interesa, ″za koje je Republika dala garanciju″, što ste ubacivali ovo – za koje je Republika dala garancije, kada svi ovi subjekti koje ste naveli posluju i koriste sredstva u svojini Republike Srbije? Hvala Bogu, u Republici Srbiji ne postoji i valjda neće da zaživi ova vaša ideja o cepanju i prenošenju pojedinih prava korišćenja i upravljanja i raspolaganja sa Republike na lokalnu samoupravu i AP. Mi imamo zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije. Republika je vlasnik, a sva svojinska prava, sva svojinska ovlašćenja u ime Republike vrši Vlada, a ono što se tiče prava korišćenja i upravljanja pod nekim stepenom nadzora se nalazi u Direkciji za imovinu Republike Srbije. Zašto ste ovde ubacivali garanciju? Vi i onako i ovako garantujete sredstvima, jer lokalna samouprava radi sredstvima u svojini Republike Srbije. Mora nešto da se zna kada se piše zakon. Nemojte ovako da pišete, jer ovako zbunjujete, jer sada proizilazi da lokalna samouprava može da se zaduži, a da Republika ne da garanciju. Kako lokalna samouprava može da se zaduži i da preuzme neke obaveze, kao pravno lice, a da se ne pita Republika koja vrši svojinska prava i svojinska ovlašćenja nad sredstvima koja koristi lokalna samouprava? Ovde nije problem logike, ovde je problem neznanja. Dobili ste nekog eksperta pripravnika sa velikim ocenama koje je dobio kod Dragora Hibera na vezu, ali dete ne zna ništa, ili imate lošeg prevodioca koji je nešto prevodio, tako da u kontinuitetu vi i dalje idete i vi kasnije u svim članovima pokazujete, u stvari, da ne znate šta je dug. Dug je dospela novčana obaveza, a dospela nenovčana ukoliko se može činjenje izraziti u novcu, a onda je to dug. Vi mešate šta znači postupak zaduživanja i šta je dug. Mi se možda zadužimo, pa ide grejs-period, pa otplata, pa ide neki datum do koga mora nešto da se uradi. Ako se do tog datuma ne uradi, onda nastaje dug. Vi ste sve to pobrkali. Pobrkali ste zato što volite da terorišete reč javni dug. Moram da vas podsetim da su u ovoj zemlji najmanje pet puta, ne na ovako uopšten način, već pojedinačnim zakonima, regulisana neka potraživanja sistemom da ona prerastaju u javni dug federacije. To je, čini mi se, bilo 1994. godine za veliki broj firmi iz oblasti poljoprivrede, a pretežno u Vojvodini; toliko su bile zadužene da kada bi servisirale te svoje obaveze koje imaju po osnovu zaduživanja, one faktički ne bi postojale. Njihova obaveza sa kamatama itd. prevazilazi vrednost imovine. Država je procenila da ukoliko bi ona to naplatila od tih kombinata, ona bi praktično ubila te kombinate, što bi bila daleko veća šteta. Onda je država preuzela njihove obaveza prema poslovnim bankama, a to pretransformisala u javni dug. To je potpuno druga priča i tu ima osnova da se upotrebi reč javni dug. Ovde imate pogrešan naziv zakona i ovo što sledi, naravno, znate i sami, kada kuća nema temelja nemojte da stavljate krov, jer će sigurno da se sruši. To će biti i sa ovim zakonom.
Hvala vam. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine Zankov, ovde se dalje definiše pojam i način budućeg zaduživanja Republike Srbije i sada nam se kaže, zamislite, molim vas, kako je to fantastično otkriće, da možemo da se zadužimo u domaćoj i stranoj valuti. Kao da se neko zadužuje na neki drugi način na tržištu kapitala i novca na međunarodnom tržištu i u svetu uopšte. Ali, hajde i da prihvatimo da ste hteli da podučite narodne poslanike, koji su jedini po zakonu legitimni da donose ovakve i ove zakone. Međutim, onda se opet vraćamo na to kakav je devizni kurs, kakva je domaća valuta, koliko smo zaduženi i zašto se ne očekuje neki bitniji progres u tom smislu, zato što je to tema kojom smo se juče bavili celog dana. Ne postoji kritična masa robe za izvoz, ne postoji nikakva masa, a kamoli kritična, koja bi bila dovoljna da se odnos domaće i strane valute poboljša. Jer, samo u prve tri godine otkako ste krenuli sa politikom stabilnog deviznog kursa dinar je, što bi ekonomisti rekli, depresirao u odnosu na stranu valutu za 10, 20, a sada izračunajte (ima ovde i ekonomista i matematičara i raznih račundžija) koliko je to u odnosu na 2001. godinu, ako je sada kupovni kurs 84 dinara, i to uporedite sa rastom bruto društvenog proizvoda, odnosno sa stagnacijom, pa sa inflacijom, pa sa izvozom, pa sa obimom industrijske proizvodnje i dođite do toga da nije onako kao što ste građanima obećavali. Opet se obraćam vama, kao onom skraćenom DOS-u, jer ste vi svi naslednici politike koja je vođena od početka 2001. do marta 2004. godine kada ste preuzeli vlast. Nemoguće je da pristajete slepo na sve, zato što su se mnoge zemlje u tzv. tranziciji, a o tome je Štiglic mnogo pisao i govorio i zato je dobio Nobelovu nagradu za ekonomiju, opekle i uništile svoje građane i svoju industriju, proizvodnju zbog prihvatanja svega što je dolazilo od MMF-a i Svetske banke. Ako oni od vas traže fleksibilniji pristup tržištu rada i vi na to slepo pristanete, i o tome je sinoć onaj Lalović govorio i kada god dođe ovde on beskrupulozno čovek nastupa i kaže – mora to tako, toliko njih dobije otkaz, otpremnina tolika, hoćeš-nećeš, idi radi šta god znaš, trebalo je malo i vi koji promovišete takvu politiku koju vodi aktuelni ministar finansija i Vlada u celini da se raspitate i pogledate kakve je sve to nevolje i kakve probleme donelo zemljama koje su to uradile. To jednostavno nije dobro, zato što unutrašnje resurse i potencijale uopšte ne koristite; a da ne govorim o tome da ih koristite na pogrešan način, ono malo što se koristi, i da ne govorimo dalje i ne ponavljamo po hiljaditi put da se u kontekstu restrukturiranja EPS-a i NIS-a sprema još jedna velika pljačka. Kada još to ovi srpski tajkuni opljačkaju i pokupe, šta ćete onda dalje i šta može država da ponudi budućim generacijama koje ovde tek treba da se rode i da stasavaju i ostanu da žive. To su sve pitanja kojima mnogo efikasnije i na racionalan način mora da se bavi Vlada, a očigledno da ova to nije u stanju. Ta politika deviznog kursa je bila usmerena na to da se stabilizuje nominalni kurs dinara, ali način na koji se vrši ovaj fluktuirajući obračunski kurs od prodajnog ka kupovnom je nešto što vam jasno stavlja do znanja da vam inflacija koja je projektovana nije takva kao što ste vi zamislili, nego se upravo diktira na tržištu, koje je ipak na određeni način frizirano. Vi ste sami svesni toga da je čak kurs evra, ako se pogleda kakva je situacija u privredi, mnogo veći od ovog koji se prikazuje i koji se na određeni način veštački drži. Zato je za svaku odgovornu vlast, a naročito u Srbiji, neophodno da se dođe do pravih privrednih pomaka, preokreta i zaokreta u vođenju kompletne makroekonomske politike. Niko od vas nije tražio da se odreknete potpuno saradnje, niti je to ikada zagovarala Srpska radikalna stranka, sa međunarodnim institucijama, pogotovo sa potencijalnim direktnim stranim investitorima koji su voljni da investiraju u našu zemlju. Ali, ako ste obećali građanima, a vi ste svi bili deo tog jedinstvenog DOS-a, na ovaj ili na onaj način, van parlamenta i u parlamentu, da će direktnih stranih investicija biti u obimu od preko 500 miliona dolara i grinfild projekata svakog meseca po tri-četiri velika, sa velikom mogućnošću upošljavanja. Juče ste svi čuli na TV da je samo jedan takav otpočet, a to je "Metromarket" u Srbiji, što i nije nešto spektakularno, s obzirom da se tu izvršilo prvo punjenje akumulacije kapitala u tom lancu, u prodajnoj mreži i da nije upošljeno ne znam koliko ljudi da bi trebalo da budemo presrećni zbog toga, onda se zabrinite, pre svega, nad tom činjenicom. Jer, taj međunarodno obavezani spoljni dug Srbije treba da se servisira na drugi način, a to je nemoguće uzimanjem sve nepovoljnijih kredita i zaduživanjima kojima je bio sklon Labus kao potpredsednik Savezne vlade, a sada ima ista razmišljanja u tom pravcu, kada je u pitanju odnos prema MMF-u, i kao potpredsednik srpske Vlade. Mi mislimo da je potpuno pogrešan metod, da su ekonomije mnogih zemalja, tih postsocijalističkih, uništene zbog takvog načina rukovođenja i razmišljanja. Vi morate da budete svesni činjenice da pre svega MMF, gde efektivni veto ima samo Amerika, kao jedna moćna i snažna vojna i ekonomska sila, od vas neprekidno traži da zasedate na ovakav način i sa ovakvim dnevnim redom u julu mesecu, u avgustu, možda preko cele godine, da štancujete sve ove zakone, da oni budu sve besmisleniji, ali njima pogodniji. Zato su oni, sa druge strane, ne u strahu, nego odstupaju kada vide i kažu: proces tranzicije (kako oni to nazivaju, a to je, u stvari, uništavanje domaće ekonomije i privrede) nije urađen tako brzo kao što smo mi to od njih očekivali. Zato vas sve više pritiskaju, zato vam daju rokove kojih morate da se držite, a pogledajte i sami da ste pribegli tome da neke od tih katastrofalnih Đelićevih zakona koje ste nasledili morate da menjate. Mi smo i onda rekli da su ti zakoni loši. Vi vidite da se država sve više i više ukopava, zato što su pokazatelji takvi, a neće oni iz MMF-a, Svetske banke i Svetske trgovinske organizacije da vas čekaju da im plačete na ramenu. Oni traže da se to uradi, vi to radite bespogovorno, a sa druge strane, građani zaista kukaju nad svojom sudbinom i nad činjenicom da nemaju posao i da se nisu stvorili ambijent i uslovi da se privreda u pravom smislu reči pokrene. Samo jedan podatak, da za toliko godina imate samo jedan grinfild projekat u celoj Srbiji, a to je taj famozni "Metro", valjda vam je dovoljan da shvatite da nije urađen ni hiljaditi deo od onoga što ste građanima obećali, kako vi iz one tako i iz ove vlasti, zbog nasleđa sa prethodnicima sa kojima ste se umnogome, a naročito kada su u pitanju ekonomija i finansije, složili, jer i kada su u pitanju nacionalni i državni interesi ne odstupate vi mnogo od razmišljanja Demokratske stranke, koja je zaista jedna od najpogubnijih opcija za Srbiju, za njene građane i njenu budućnost. Uostalom, jučerašnja istupanja i svakodnevno ponašanje predsednika Republike, koji je predsednik te stranke, dovoljno govore u prilog tome da je to jedan razarajući efekat na srpsko nacionalno tkivo, ekonomiju i privredu. Sve ono što su radili sada daje efekte koji su izuzetno nepovoljni i za državu i za društvo.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim članom je Vlada pokušala da uredi oblast ko je ovlašćen da se zadužuje, pa je tako propisala šta to radi Narodna skupština: "Narodna skupština Republike Srbije odlučuje o zaduživanju Republike putem uzimanja dugoročnih kredita, zaduživanju za finansiranje investicionih projekata, o davanju garancija i kontragarancija, kao i o neposrednom preuzimanju obaveza u svojstvu dužnika po osnovu date garancije". Što bismo mi preuzimali obavezu i odlučivali zakonom ako je Republika dala garanciju i o tome odlučila Narodna skupština? Kada se aktivira garancija, zašto bi Republika preuzimala obavezu? Ali, ajde, to nije glavni problem ovog člana. Glavni problem ovog člana je što je neravnomerno i pogrešno raspodeljeno pravo odlučivanja o bilo kom tipu zaduživanja, načinu zaduživanja. Tako se u stavu 3. kaže: "Vlada Republike Srbije odlučuje o emitovanju dugoročnih državnih hartija od vrednosti, ako zakonom nije drugačije određeno". Tu se završava sa Vladom. Sada ide ono što je izuzetno opasno, što bi moglo da znači da, ukoliko se usvoji, mi prihvatamo nešto što je suštinski zloupotreba. Pridaju se mnogo veća ovlašćenja nego što je to moguće i što je potrebno u ruke jednog ministra. Obratite pažnju na stav 4. koji kaže: "Ministar nadležan za poslove finansija", u daljem tekstu: Mlađan Dinkić, "odlučuje o uzimanju kratkoročnih kredita za finansiranje budžetskog deficita...". Kratkoročni krediti za finansiranje budžetskog deficita su oni krediti koji se završavaju do kraja tekuće budžetske godine. Znači, do 31. decembra ove godine ministar može da radi šta god hoće. Doduše, on se hvali da ima suficit, što znači da nema potreba da primenjuje ovo sredstvo. Dalje kaže: "... o uzimanju deficita tekuće likvidnosti i za refinansiranje javnog duga", kao javni dug je naveden i dug Republike, i autonomne pokrajine, i lokalne samouprave i republičkih javnih preduzeća, "kao i o emitovanju kratkoročnih državnih hartija od vrednosti", a to su, po pravilu, hartije koje dospevaju u kraćim rokovima od godinu dana. To je bilo malo, pa šta sad ide dalje: "Ministar finansija", nema više ni – ministar nadležan za poslove finansija, "je jedini ovlašćen", kad se kaže jedini ovlašćen, to mu dođe kao od Boga poklonjen, "da u ime Vlade", Mlađan Dinkić u ime cele Vlade, koalicione Vlade, što znači da se cela koaliciona Vlada ništa ne pita, "i za račun Republike ugovara zaduživanje i zaključuje ugovore o kreditu″, sve iz nadležnosti Republike, jedini je on ovlašćen, pregovara, ugovara i jedini je on ovlašćen da zaključi ugovor, "odnosno emituje državne hartije od vrednosti". On emituje državne hartije od vrednosti! Ovamo smo pričali da o tim dugoročnim stvarima, a državne hartije od vrednosti mogu da budu i kratkoročne i dugoročne, odlučuje Vlada. To je i suviše mnogo za jednog čoveka ukoliko se samo setimo nekih teza koje smo pomenuli u protekla tri dana, za šta je sve nadležan ministar finansija. Znate li šta, mi imamo i malo sreće sa ovim ministrom finansija. On nema toliko pomoćnika kao onaj Lalović. Lalović ima deset pomoćnika i dva zamenika, bar sam tako informisan. Okružuje ga dvanaestoro ljudi, to je svita. Mislim da Papa u najbližem okruženju nema toliko kardinala. Ako bismo išli po tim tezama ovlašćenja, prava i dužnosti ministra finansija, kao čoveka koji je na čelu ministarstva nadležnog za poslove finansija, on bi verovatno trebalo da ima 250 pomoćnika i zamenika, jer toliko oblasti on sve mora da prati, kao genijalac. Ide on dalje, kaže: "Izuzetno od stava 5. ovog člana, za zaključivanje ugovora o kreditu, odnosno za emisiju državnih hartija od vrednosti, ministar finansija može rešenjem ovlastiti postavljeno lice u ministarstvu nadležno za poslove finansija". Što je važno da on može, pa još rešenjem? Zar to nije materija Zakona o državnoj upravi? Zar to nije materija Zakona o državnim službenicima? Što ste onda ovo ovde ubacivali i zašto ste potencirali? Ministar može svojim rešenjem da odredi Vesnu Arsić, to otprilike to znači. I bez ovog člana on to može da uradi. Zašto baš to potencirate? U daljem tekstu kaže se: Ministarstvo. I suviše velika ovlašćenja za jednog običnog smrtnika, samo treba da shvati da je on običan smrtnik, jer to ima neke svoje dimenzije. Ali, uklapa se u onaj koncept koji obrazlažemo već danima, nije ni nama lako da stalno ponavljamo koji je koncept – sve pod kontrolu, pod kapom jedne stranke i pod rukom jednog čoveka. Ovih nekoliko dana nastao je problem na medijskom planu. Praksa rada ministra Dinkića je bila: 10 - 15 dana pre sednice Narodne skupštine on javnosti sve detaljno obrazloži šta je to predložio Narodnoj skupštini. Kada krene rasprava u Narodnoj skupštini, on tada medijski nastupa sa nekim drugim temama. Juče se slučajno, recimo, poklopilo da je bilo zaključivanje onog ugovora o prodaji one banke onoj slovenačkoj banci. Slučajno se potrefilo da je tu bio poslednji predsednik bivše SFRJ u poseti poslednjem predsedniku državne zajednice (pošto su na istom putu – posle mene nema više toga); Mesić, koji je 150.000 Srba iz okoline Zagreba i ovih mesta, gde nije bilo nikakvih oružanih sukoba, proterao kao predsednik Vlade. Isterani su sa posla, iz policije, državnih službi, porodica Zec itd. Uz visoke državne počasti dva poslednja predsednika su boravila u Beogradu. Uspešno je Mlađan Dinkić prodao banku, kako smo čuli, nekoliko puta skuplje nego što je knjigovodstvena vrednost te banke. Ali, nema nikoga ovde da ovo obrazlaže. Tako se marginalizuje rad Narodne skupštine, a u prilog tome i ovaj poslovnik, koji glasi – dragi poslanici, sedeli ili ne sedeli u ovoj skupštini, biće onako kako su Labus i Mlađan Dinkić odlučili.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Izvolite, gospodine Markoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, da su ovde i članovi Vlade obratio bih se sa ″i uvaženi članovi Vlade″, međutim, njih nema. Prema tome, ostajem uskraćen za obraćanje članovima Vlade. Zato ću se obratiti poslanicima i građanima Srbije. Narodni poslanik Zlatan Jovanović je u ime poslaničke grupe SRS podneo amandman na član 5. i traži da se član briše. Mi smo ovde pre svega zbog građana Srbije, zbog njihovog rada, njihove egzistencije, njihovog života, zato ću se obratiti građanima Srbije i analizirati pojedine stavove ovog člana 5. i pročitati ovaj član 5, jer oni nemaju priliku da ga imaju u ruci – Republika Srbija se može zadužiti radi finansiranja budžetskog deficita, deficita tekuće likvidnosti, kao i refinansiranja neizmirenog duga. Bubne opne probiste i nama i građanima Srbije kako ste budžetski deficit likvidirali, jer je bilo 40 milijardi, pa 20, pa 15, pa pet, pa sada nema ništa, čak smo u suficitu. Šta će onda ministru zakon koji mu omogućava da zaduži zemlju u inostranstvu i da onda reguliše pitanje budžetskog deficita za refinansiranje neizmirenog duga? Rekoste, Londonski, Pariski, ne znam još čiji, verovatno će i ovaj tiranski klub, ako ga ima uopšte, otpisaše vam silne dugove. Što će vam sada ovo da refinansirate nešto ako ne možete? Rekoste da će Srbija da funkcioniše, da će privreda da radi, da će od poreza toliko sredstava da se sliva da možete normalno da servisirate dugove, da nećete morati da ih refinansirate, pomerate. ″... za finansiranje investicionih projekata, kao i za završavanje obaveza prema datim garancijama.″ To su oni krediti koje je država već uzela ili koje će uzeti, hajde da usvojimo da bi država mogla normalno da radi. Dame i gospodo, sa tim što se ovde neozbiljno stavljaju tačke dnevnog reda koje se odnose na ovo, samim tim što su mnogi poslanici ne razmišljajući pritiskali zeleno dugme i usvajali te projekte, doveli smo ovu državu u situaciju da se zaduži i da sada moramo da vraćamo dugove. Ono što je mnogo gore i mnogo opasnije od ovog prvog stava je stav 4: "Ministar nadležan za poslove finansija″, u daljem tekstu ne piše ministar Dinkić, ali se na njega odnosi, ″odlučuje o uzimanju kratkoročnih kredita za finansiranje budžetskog deficita...". Dakle, bilo bi normalno da Vlada odlučuje, da se na sednici Vlade odlučuje. Mi bukvalno dajemo jednom, koji je sticajem nesretnih okolnosti po Srbiju postao ministar finansija, mogućnost da on odlučuje po svom ćefu o zaduživanjima države Srbije. Stav 5. kaže: "Ministar finansija je jedini ovlašćen da u ime Vlade i za račun Republike ugovara zaduživanje i zaključuje ugovore o kreditu, odnosno emituje državne hartije od vrednosti.″ Car Haile Selasije se nije ovako ponašao kako će se, ako usvojimo ovaj zakon, ponašati ministar Dinkić. Obrazloženje koje je Vlada Srbije dala narodnom poslaniku Zlatanu Jovanoviću zašto ne prihvata amandman, kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je potrebno utvrditi za koje se namene Republika Srbija može zaduživati i ko je ovlašćen za zaduživanje". Pitam vas, dame i gospodo narodni poslanici, kako se Republika Srbija do sada zaduživala? Da li je postojao zakon na osnovu koga se Republika Srbija do sada zaduživala? Postojao je, jer kaže u predzadnjem članu – stupanjem na snagu ovog zakona prestaju da važe odredbe člana 52, 53, 56, 57, 58, 59. i 60. i člana 73. stav 1. tačka 2) i 4) Zakona o budžetskom sistemu, objavljenog u "Službenom glasniku Republike Srbije", br. 9/02 i 80/02. Dame i gospodo narodni poslanici, ono što nam se sve vreme ovde servira kao da zakonski uredimo odavno je zakonski uređeno. Međutim, ima još jedna stvar, da iskoristim ovo vreme i da napravim opet malu digresiju i da građanima Srbije i vama narodnim poslanicima nešto objasnim. Ako nije ova vlada spasilac građana Srbije, pojedini ministri jesu i stvarno im treba skinuti kapu. Recimo, ministar koji je ovih dana bukvalno spasavao građane Srbije, Velja Ilić, prekjuče na onoj regati u Ibru skočio je i izvadio ženu iz reke Ibar. Pri tom je napravio jedno čudo i da je kojim slučajem Velja Ilić katolik Benedikt 16. bi ga već predložio za beatifikaciju jer je skočio u Ibar, izvadio ženu i izašao suv. Čitao sam Žitija svetih, znam samo da je sveti Nikola od svetaca imao taj bogom dan dar da može da hoda po vodi. Vidite, Velja Ilić je hodao, a kaže se, trenerka u kojoj je skočio u Mataruškoj banji je bila potpuno suva, a to je bilo nekoliko kilometara. Prema tome, dame i gospodo, Velji Iliću, koji bi danas, da je katolik, bio verovatno sveti Velja tenderski, dajete mogućnost da, u saradnji sa Dinkićem, zaduži ovu državu do te mere da generacije iza nas neće moći da otplate. Molim vas, unuci naših unuka će, ukoliko ne dođe do parlamentarnih izbora i ne sklonimo ovog tamburaša i njemu slične, koji nas zadužuju, morati da vraćaju ove dugove koje omogućavamo ovim zakonom.
Hvala, gospodine Markoviću. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Anastasovski. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Dragoljub Anastasovski, a zatim narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 6. Predloga zakona o javnom dugu, kojim tražim da se član 6. briše, jer je i ovo jedan u nizu loših zakona koji neće biti u funkciji građana, neće biti u funkciji države, ali će biti u funkciji pojedinaca koji su ga predložili ovoj skupštini. Ali, da se vratim na član 6. Odredbama čl. 6, 7, 8. i 9. Predloga zakona propisuje se kada, na koji način i pod kojim uslovima Republika može da se zaduži za finansiranje deficita tekuće likvidnosti, finansiranje budžetskog deficita, refinansiranje neizmirenog duga, kao i za finansiranje investicionih projekata. Predlagač je članom 6. predvideo zaduživanje za finansiranje deficita tekuće likvidnosti. Srpska radikalna stranka se ne slaže sa ovakvim načinom zaduživanja i finansiranja deficita tekuće likvidnosti i zbog toga tražimo da se član 6. briše, jer je zakon loš i neprimenljiv. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog ovog zakona stvara osećaj da ova vlada, na čelu sa ministrom finansija, jednostavno Srbiju želi da uvuče u dužničko ropstvo ili dužničku krizu. Po Predlogu ovog zakona, maltene, svako će moći da se u ime Republike zaduži. Moći će to da čine lokalne samouprave, javna preduzeća koja su u vlasništvu lokalne samouprave, javna preduzeća koja su u državnoj svojini i sama Republika Srbija. Članom 6. predviđa se kako će u slučaju kada dođe do kratkoročne nelikvidnosti budžeta Republike Srbije moći da se kroz razne kredite taj budžetski deficit popuni. Kaže se da je zaduživanje za finansiranje deficita tekuće likvidnosti uzimanje kredita, odnosno emitovanje državnih hartija od vrednosti, radi finansiranja neusklađenih kretanja u prihodima i rashodima budžeta u toku budžetske godine. U članu 5. definiše se ko je ovlašćen da uzima te kredite ili da emituje hartije od vrednosti. U četvrtom stavu se kaže da ministar nadležan za poslove finansija odlučuje o uzimanju kratkoročnih kredita za finansiranje budžetskog deficita, deficita tekuće likvidnosti i za refinansiranje javnog duga, kao i o emitovanju kratkoročnih državnih hartija od vrednosti. Postavlja se jedno pitanje – da li to stvarno može ministar da uradi? Da li je moralno da jedan pojedinac, jedan činovnik u Vladi Republike Srbije ima tolika ovlašćenja? Srpska radikalna stranka je protiv toga da bilo ko u ovoj državi može da ima tolika ovlašćenja, a tek da to bude ministar finansija Mlađan Dinkić. Znači, on će moći da odlučuje o uzimanju kratkoročnih kredita bez saglasnosti Vlade i predsednika Vlade, da emituje kratkoročne hartije od vrednosti u ime države. Znači, on će da bude taj koji se zove država, u njeno ime. Postavlja se pitanje sada šta će nam i Vlada Republike Srbije? Šta će nam i predsednik Vlade Republike Srbije? Gospodo, kolege iz DSS-a, šta radite vi ako ćete da glasate za ovaj zakon? Da li postavljate to pitanje? Ovde piše da je predlagač Vlada Republike Srbije. Koja vlada? Ko je potpisao predlog zakona u ime Vlade? Potpisao je Vojislav Koštunica. Da li je on pregledao zakon? Da li se složio sa tim? Da li se stvarno slaže da kompletnu vlast da ministru finansija? On sada postaje država. Kada izglasate zakon u ovakvom tekstu, ministar finansija postaje država. Dalje, ministar finansija, dakle ne više ministar nadležan za poslove finansija, ili ministar finansija koji je država ovlašćen je da u ime Vlade i za račun Republike ugovara zaduživanje i zaključuje ugovore o kreditu, odnosno emituje državne hartije od vrednosti. Kod koga će to ministar finansija, odnosno država da uzima kredite? Hoće li da uzima kredite od onih banaka gde se nalaze depoziti budžeta Republike Srbije? Hoće li neko državu Srbiju da zadužuje njenim sopstvenim parama? Dosadašnja iskustva sa Mlađanom Dinkićem, sa Vukom Hamovićem, Vojinom Lazarevićem govore da je to moguće. Ljudi su čitavu imperiju stvorili državnim parama, tako što je država svoje sopstvene pare uzimala kao kredit, budžetski depozit. Tako je to do sada radio Dinkić. Kako će tek od sada? Kratkoročni krediti su krediti sa najmanje jedan posto mesečne kamate, sa preoročavanjem svakog meseca, a kamata na depozit se kreće 2,5 posto maksimalno na godišnjem nivou, čista zarada je 10 posto. Koliki je budžet Republike Srbije? U predlogu je negde oko 480 milijardi. Izračunajte koliko je to 10 posto od 480 milijardi, pa ćete da vidite da samo za godinu dana 100 porodica može komotno da izdržava i deseto koleno unapred. Hoće li tako ministar finansija, odnosno država, odnosno Mlađan Dinkić da zadužuje državu? Sada se još kaže u tom članu, koji je neposredno vezan za član 6: "Izuzetno od stava 5. ovog člana, za zaključivanje ugovora o kreditu, odnosno za emisiju državnih hartija od vrednosti, ministar finansija može rešenjem ovlastiti postavljeno lice u ministarstvu nadležnom za poslove finansija". Ljudi moji, znači, neki činovnik u Ministarstvu, više ne i ministar, biće jači od predsednika Vlade, biće jači od Vlade! Ko će to da bude? To će obično da bude žrtveno jagnje koje treba da nastrada ukoliko se neka pronevera ili zloupotreba otkrije, a biće razapet na stub srama, a ministar finansija će da kaže – uradio je, prekoračio je ovlašćenja koja je dobio i ja tu ništa ne mogu, smenio sam ga. Nikakve zakonske odgovornosti za pravog krivca nema. U tome jeste problem kod ovakvih zakona. Znači, kada se pažljivo pročita zakon stiče se utisak da će neko Srbiju da uvuče u dužničko ropstvo i da pri tome još pomalo zaradi. To pomalo može da bude i 50 milijardi na godišnjem nivou.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloljub Albijanić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po amandmanu. Za sve članove zakona, kojim se obustavlja bezakonje u ovoj oblasti, amandmani su isti i glase – briše se. To je rezultat namere da se spreče promene i pokušaj da se u ovoj oblasti zadrže zakonska rešenja koja su vezana za prethodni period i zbog čega je zemlja dovedena u dužničku krizu. Više puta je ovde pomenuto dužničko ropstvo. U tu dužničku krizu i u takvo stanje jeste dovela vlast u kojoj ste vi učestvovali. Prema tome, pozivam sve poslanike kojima je zakon i red na prvom mestu, a protiv su nerada, na račun para građana Srbije, da u danu za glasanje odbace ovako besmislene amandmane. Nekoliko stvari je ovde pomenuto. Dužnost mi je da kažem sledeće: gospodin Dinkić je pomenut više puta i ja kažem da je to čovek koji je zaslužan što je vraćeno poverenje u nacionalnu valutu – dinar. Ono što je važno, a tiče se stanja oko javnog duga, javni dug je sa 14 milijardi evra smanjen na 9 milijardi evra. Ako prosto pomnožite koliko to iznosi po glavi stanovnika, shvatićete da je manje, dakle, ako ne razumete da je devet manje od 14. To je stvar za jedno malo razmišljanje, ukoliko ste u takvoj mogućnosti. Ono što je takođe jako važno, to je da je država u prethodnom periodu, pre 5. oktobra 2000. godine, građanima na jedan nezakonski način oduzela staru deviznu štednju, a država sada, i Vlada Republike Srbije kao odgovorna, vraća tu staru deviznu štednju građanima. Jasno je da ne može odjednom, iako je to neko ljudima uzeo odjednom, vraća se onako kako država smatra da je moguće u ovim trenucima. Neko je uzeo zajam za preporod Srbije i ja se pitam gde su efekti i rezultati tog zajma, šta je napravljeno. Danas je država, pod punom odgovornošću, otpočela vraćanje zajma za preporod Srbije. Ono što sam napomenuo i rekao, to je da je reforma u bankarskom sistemu najbolje urađena, da danas imamo štednju od milijardu i 500 miliona evra u bankama, a ranije te štednje nije bilo. Zaposleno je više ljudi u bankarskom sistemu, nego ranije. Počeli su krediti, što poljoprivredni, što kratkoročni i dugoročni, što stambeni; naravno da mi nismo zadovoljni u kojoj se meri i količini to danas radi, ali svakako, to su dobri signali da će država, stvarajući takve fondove i garancijske mogućnosti, u budućnosti moći da proširuje kreditne kapacitete, a time da se kamatne stope smanjuju. U vezi sa onim što je više puta pomenuto, ja moram da kažem sledeće: u ovoj državi se istinski uvodi red i smanjuje se siva ekonomija. Otkud ta siva ekonomija? Siva ekonomija je napravljena najviše u deceniji pre 5. oktobra. Nije lako državi da uvede red i smanji sivu ekonomiju danas, jer su ljudi to temeljno vodili, zahvaljujući vama. Ono što je vrlo važno, to je da se red uvodi i smanjuje siva ekonomija na različite načine, a jedan, Ministarstvo finansija to sprovodi, jeste fiskalizacija i uvođenje PDV-a. Takođe, uvodi sebudžetska disciplina i sada se zna tačno u zakonu i propisima kako se raspolaže državnim prihodima i koje su to rashodne stavke i vrlo se jasno i domaćinski njima raspolaže. Ono što je vrlo bitno reći, to je da postoji štednja u državnoj kasi, da imamo započeto smanjenje administracije, dakle, 2005. godine to je deset posto. Uvodi se efikasna i jeftina administracija, a time i država manje troši. Ono što je takođe važno, to je da je budžetski deficit 2003. godine iznosio 45 milijardi dinara. U 2004. godini iznosio je 22, a 2005. godine suficit iznosi tri milijarde dinara. Dakle, jednom rečju, stvaraju se uslovi u državi da pravi i zdravi rade i zarade, a država pomaže onima kojima je pomoć neophodna, bolesnim, siromašnim itd. Ono što je jako važno za ovu godinu, 2005, to je da je u prvih šest meseci u odnosu na isti period prošle godine izvoz veći za 50%. U Srbiji se ove godine očekuje dve milijarde dolara stranih investicija, što je najviše od oktobra 2000. godine. Kada pokušamo da sumiramo kako ti rezultati izgledaju, kako izgledaju rezultati Vlade Republike Srbije, a razume se, zahvaljujući ministru i potpredsedniku iz G17 plus, to izgleda ovako: Srbija je, zahvaljujući radu Vlade, ministrima iz G17 plus i potpredsedniku Vlade, dobila pozitivnu ocenu Studije izvodljivosti. Postignuti su sporazumi sa Svetskom bankom i MMF-om, održana je uspešna godišnja Skupština Evropske banke za obnovu i razvoj, čime smo pokazali da smo dostojni domaćini da održimo jedan takav skup. Dobili smo status povlašćenog trgovinskog partnera sa SAD; napominjem da su te sankcije uvedene 1992. godine i da danas 4.000 proizvoda može da se nađe na američkom tržištu, možemo da izvezemo bez carine. Posle devedesetih godina prvi put je potpisan sporazum o tekstilu sa Evropskom unijom. Pariski klub poverilaca je odobrio pauzu u isplaćivanju duga na osnovu dogovora sa MMF-om. Odobrena je makrofinansijska pomoć Srbiji od Evropske unije. Vlada Srbije je, na predlog gospodina Labusa i gospodina Dinkića, formirala Fond za podršku i finansiranje mladih talenata. Ima čitav niz pozitivnih stvari i čitav niz mera koje služe da se ovde napravi ambijent za privredni razvoj zemlje. Mi to svi želimo i svi hoćemo da napravimo, jedan dobar sistem koji je istovetan sa sistemima Evropske unije. Zašto? Da bi građani bolje živeli. Zato, gospodo poslanici, svaka vam čast što ste strpljivi da slušate objašnjenja za amandmane koji glase – član zakona briše se. Jasno je da će se ova prazna priča koju smo slušali do sada nastaviti i dalje, ali zarad građana Srbije mi moramo jasno reći o čemu se tu radi. Radi se o tome da konkretnih predloga nema, ima samo povratak na staro. U državi Srbiji nema povratka na staro, na ono staro koje je bilo 90-tih godina. Mi se borimo, i uspećemo u tome, da zemlja konačno postane sastavni deo porodice evropskih naroda. To se vidi u samoj Skupštinii na osnovu diskusija. To treba da znaju i građani Srbije. Vidi se na koji način diskutuju poslanici vladajuće većine i vidi se na koji način diskutuju poslanici SRS-a, jer je to jasna razlika u namerama i načinu na koji se danas u Srbiji radi. To je suština našeg odgovornog načina rada. Zaista čestitam poslanicima vladajuće većine na strpljenju da mogu da slušaju besmislena objašnjenja za amandmane koji kažu – briše se. Jasno i nedvosmisleno građani treba da znaju da sve što sledi jeste prazna priča.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, sive ekonomije ima, a oni koji vrše poresku evaziju su uglavnom bliski Mlađanu Dinkiću i Miroljubu Labusu, pošto su u kumovskim i mafijaškim vezama. Ovaj čovek u sivom odelu koji je bio za skupštinskom govornicom ne da je promašio temu, nego i ono što su mu pripremili ovi njegovi vajni eksperti nije znao da prezentuje u svom teatralnom nastupu, već se iz poslaničkih klupa od poslanika koji podržavaju ovu vladu čulo da lupa. Pa, kada su to rekli ljudi koji podržavaju njih na vlasti, šta ja više da kažem. Ja mogu samo da vam kažem da je zaista razlika između nas srpskih radikala i čoveka u sivom odelu velika. On je ovde trenutno, jednokratno, svratio je i posle sledećih izbora više nikada, a srpski radikali ne samo sa ove, nego i sa polovine ove strane u broju, nadam se, koji će biti dovoljan da se pravilno, bez kriminala, lopovluka i bez laži i obmane upravlja Srbijom. Nije takva ekonomska situacija kao što je prethodni poslanik želeo da vam predstavi, ali znate, ima jedna emisija na lokalnoj radio stanici u Kragujevcu, jedna jako slušana emisija, gde se javljaju slušaoci, i ona se zove "Iz glave", zato što se ljudi javljaju i iz glave pričaju šta ih muči, kažu – beda, siromaštvo, očaj. Ovaj nije pričao iz glave zato što to što je napisano ovde nema veze sa tim što on razmišlja, jer on ne mora da razmišlja o tome zato što ima posao, zato što mu verovatno članovi porodice imaju posao, situiran je, obezbeđen. A, ja sam ovde, kao i drugi poslanici Srpske radikalne stranke, da građanima Srbije i grada iz kojeg dolazim, gde stranka prethodnika nije mogla da osvoji cenzus da bude parlamentarna na lokalnom nivou, a kandidat za gradonačelnika bio je osmi od 11 kandidata i zamislite, načelnik Šumadijskog okruga. Čovek imao 1,5% glasova, upravlja celim okrugom i vlada je u malom. To vi iz DSS-a, iz SPS-a i koliko vas ima, vi iz Nove Srbije, ovaj Veroljub Stevanović, podržavate, opravdavate. Sa nama tako ne bi mogla da razgovara jedna grupa ljudi, koja nije to kako se zovu, nego JUL plus, ona koja obmanjuje i vara građane, od upada Dinkića automatskim puškama u Narodnu banku Jugoslavije, pa do dolaska svih ovih navodnih reformi i do zaduživanja zemlje za Labusovo vreme. Šta ćemo sa preferencijalima za izvoz šećera? Ko je to potpisivao? Ko je umešan u tu aferu? Šta ćemo sa ″Erikson″ aferom? Šta ćemo sa Jelašićevom kućom koja košta tri miliona evra više nego što je on platio? Šta ćemo sa svim tim? Nemojte da obmanjujete ove ljude, a vi, gospodine mladi, nemojte da dozvolite da vas nabiflaju sa nekim podacima koji veze sa životom nemaju, nego lepo sedite, pa od grada do grada, pošto ćete na sledećim izborima ne samo u Kragujevcu, kao što već jeste, nego u celoj Srbiji da budete vanparlamentarna stranka, a ako ste toliki mazohista pa uporno hoćete da se bavite politikom lepo krenite od sela do sela da kao pravite neku infrastrukturu, da gradite stranku, da vidite malo kako narod živi. Ajte malo u Požegu, gde je mesto vašeg porekla, gde je srpski radikal predsednik opštine, da vidite šta je on zatekao tamo i u kakvoj su situaciji ljudi. Dođite do Kragujevca. Vi ste šef jedne poslaničke grupe ovde, dođite i vidite u gradu u kojem vam stranka ima 1,5% glasova kako narod teško živi. Nemojte da izmišljate i da pričate nešto što nema veze sa stvarnošću. Gde su ti krediti? Gde je ta štednja? Zaređajte malo, pa idite od grada do grada i pogledajte ko su ti ljudi koji imaju da stave jedan evro na štednu knjižicu. O čemu vi pričate? Kako je to vraćeno poverenje građana u državu i u državne institucije kada ljudi ostaju iz dana u dan sve više bez posla? Mala i srednja preduzeća, nije nego; direktne investicije, pet preduzeća, a u njima ispod 20 zaposlenih lica. Došao Lalović pre neki dan, sa vama je u vlasti, sinoć na državnoj televiziji – nova otpuštanja, reforma penzijskog sistema. Pogledajte kakve su vam penzije. Možda su vam roditelji u penziji, kao što moja majka jeste, pa prima iz meseca u mesec, em su penzije bedne i jadne, sve manje penzije. Otidite do nekog grada gde ljudi nemaju posla uopšte, kao što je to slučaj u Kragujevcu gde 40.000 ljudi ne radi. Nemojte da se vraćate na nešto u čemu niste direktno bili učesnici. Vi ste sami rekli da ste čovek koji je tada želeo da menja režim. Da li ste ga promenili 2000. godine? Da li ste uspeli nešto da uradite? Niste, zato što ste bezuslovno prihvatili da vam MMF diktira politiku u zakonskoj regulativi i zato imamo ovakve zakone i kako ćete da servisirate spoljni dug i kako ćete da se ponašate i radite. Mogli ste eventualno da se založite za to da bude pet puta veći izvoz malina u neke od zemalja, pa i u Ameriku, pošto imate taj Bušov signal, odnosno potpisani sporazum, pa da se nadate da ćete od toga da inkasirate neke pare, od tog izvoza. Problem je u tome, gospodine Albijaniću, a i vi ste iz tog kraja, iz požeškog, što nema više ko da obere te maline. Kako da ih obere kada je cena otkupa 30-40 dinara, duplo manja nego prošle godine. Krenete na pijacu, vidite kako žive seljaci, šta su doneli da prodaju, koliko im je trebalo da proizvedu. Ako ih pitate da li im je struja bila jeftinija300, 400 ili 500%, u zavisnosti od toga u kojoj su tarifi bili 2000. godine, pre vaših vajnih reformi, reći će vam da su sa tih 50 tadašnjih nemačkih maraka pet puta bolje živeli, kada su u pitanju osnovne životne namirnice, nego sada. Ne traže seljaci skupa odela, skupa zimovanja, letovanja, skupe automobile. Oni hoće da imaju za normalnu reprodukciju, hoće da hrane i školuju decu, a da ne moraju da rade i da crnče od jutra do mraka na njivi ili po plastenicima ili po pijaci da bi mogli da plate Hamoviću i Lazareviću struju. Zato bi vam bilo bolje da ne izlazite sa tim podacima koji u suštinskom smislu veze nemaju sa stvarnošću, nego lepo vi put pod noge, ionako ne morate da pravite ovde kvorum, po Srbiji malo da vidite kako narod teško živi.
Reč ima narodni poslanik Albijanić, replika. Izvolite.
Replika po osnovu da sam predsednik poslaničke grupe G17 plus, po osnovu da je moje ime više puta pomenuto. Gospođice Jovanović, nije vama lako. Koliko god želeli da od Skupštine napravite pijačnu atmosferu, to vam neće poći za rukom. Znate, što se tiče Požege, juče sam bio u Požegi i juče su otvorene međuopštinske sportske igre. Ako ne znate informaciju, Ministarstvo finansija je izdvojilo za završetak hale u Požegi, a baš zbog tih igara, tri miliona dinara. To je uspešno završeno. Što se tiče vašeg pokušaja da neke stvari ovde preokrenete, od tog posla nema ništa. JUL, a to su zapravo srpski radikali, vi ste u najbližem savezu bili sa tom strankom. Zarad građana Srbije, SRS je bila u koaliciji sa JUL-om. To je suština priče. Kada? Tada kada je država Srbija dovedena na rub propasti, 1998. godine, dok vas nismo 5. oktobra zbrisali sa političke scene. Prema tome, pokušavate da vlasti od 5. oktobra do danas spočitavate stvari koje ste vi u državi Srbiji napravili, privredu doveli na rub propasti, zemlju posvađali sa celim svetom, doveli zemlju u dužničku krizu i mi smo sada omogućili da dođe do otpisa tih dugova dobrim delom. Posvađali ste nas sa celim svetom i dozvolili svojom politikom da 18 zemalja NATO-a donese odluku o bombardovanju ove zemlje. To je vaša suština i to je pokušaj da se vaša retorika iz tog vremena na bilo koji način prenese ovde za skupštinsku govornicu danas. Kažem vam, ambijent je danas potpuno drugačiji. Ova vlast sasvim drugačije radi. Sarađujemo sa čitavim svetom. Sastavni smo deo međunarodnih institucija i organizacija, onako kako nam dolikuje. Imamo rezultate u međunarodnoj saradnji kojima možemo da se pohvalimo. Imaju efekat ti rezultati i na zemlju Srbiju ... (Predsedavajući: Prekoračili ste vreme.) Završavam. To je način i put na koji radi sadašnja Vlada i G17 plus u njoj. Možete vi pokušavati, izmišljati, na nedoličan način se ponašati za skupštinskom govornicom, ali to vama neće pomoći. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, pretpostavljam po Poslovniku. Izvolite.
Znate, dame i gospodo poslanici, kada neko ima ringišpil u glavi ne mogu da mu pomognem. Samo mogu sa ozbiljnim ljudima koji ovako pravo gledaju i razmišljaju da kroz normalnu razmenu argumentacije učestvujem u onome što je javni dug Srbije i predlog zakona koji SRS traži da se briše. Srpska radikalna stranka i njeni čelnici i njeni časni članovi, simpatizeri i birači, a njih je milion i po do dva, a možda i više, brojaćemo se još, ne samo da veruju u argumente koje iznosimo za skupštinskom govornicom, nego je, zbog činjenice da građani Srbije danas žive u velikoj bedi i nemaštini, moja obaveza, pre svega kao moralne osobe, a drugo, kao predstavnika građana Srbije, ne samo iz grada iz kog dolazim, već svih onih koji su pogođeni ovakvom politikom koja se sprovodi i koja je kontinuitet one bivše dosovske vlasti, da vam sve to u lice kažem i da vam iznesem argumente koji se možda vama sviđaju ili ne sviđaju. Ti sa kojima vi pregovarate, to je MMF, a šok terapija je izgleda najviše na vas delovala, to je nešto što nije prihvatljivo ni za srpsku privredu, ni za njene građane. Zakoni koji su doneti od 2000. godine naovamo, valjda ste se za to borili, malopre ste rekli da ste vi zbog toga menjali režim, ostalo je bez posla 900.000 ljudi. Na primerima samo nekoliko gradova uSrbiji, a reći ću vam kako je to izgledalo u ″Zastavi″, posle 16 razornih projektila, kada je fabrika, uz pomoć SRS koja je tada bila učesnik u vlasti, a pre svega prof. dr Vojislava Šešelja koji je bio predsednik Odbora Vlade Republike Srbije za budžet i finansije, skroz podignuta, pogoni vraćeni i naravno uz pomoć radnika, vrednih, marljivih, onih koji neće da glasaju za vašu stranku u mom gradu; proizvedeno je u prvom kvartalu 2000. godine tri puta više automobila nego u prvoj godini kada ste vi došli na vlast, odnosno ovi zbog kojih ste se vi tako borili i to sve radili. U vreme kada su srpski radikali svoju časnu ministarsku ulogu vršili, kada je gospodin Krasić bio ministar trgovine, kada je gospodin Jojić bio savezni ministar pravde ili drugi ljudi koji su ovde, ne samo da je građanin Srbije imao nadu i mogućnost da veruje u to da će ti ljudi iskoreniti kriminal i korupciju, nego te 2000. godine, zbog globalne prevare koja je zadesila Srbiju, zbog pomoći koju ste dobili, neki u džep kao što su Svilanović i kompanija i ostali, vi ste obmanuli građane da ćete vi da budete ti koji će da se obračunavaju sa lopovima i kriminalcima ... (Predsedavajući: Vreme.) ... sa vama na vlast dođoše najveći lopovi i kriminalci u državi. Govorim vam - sa vama, jer vi, gospodine, morate da snosite odgovornost za svaki dan od 5. oktobra 2000. godine i ne samo sada od kada ste u Skupštini, ovo sada pa više nikada više ... (Predsedavajući: Vreme.) ... jer vi ste bili taj koji je želeo te i takve promene, a niste se pokajali. Oni građani koji se kaju zbog toga su na sledećim izborima ukazali poverenje Srpskoj radikalnoj stranci, jer znaju da kod nas laži i obmane nema ... (Predsedavajući: Molim vas, vreme.) ... da nikada nećemo da koristimo skupštinsku govornicu, javne nastupe, bilo koji kontakt sa građanima Srbije da bismo smo ih obmanuli, već da bismo im rekli surovu istinu, a to je da ova vlada nije sposobna, a sve vreme pretendujete da budete vi taj nosilac, čuj, Miloljub Albijanić nosilac promena i reformi u ekonomskom sistemu naše zemlje. Sada čovek da vas pita da li se od jutros neki dimnjak u nekoj fabrici puši ili radi, vi veze nemate. O čemu vi pričate? Ako ste poreklom sa sela, vi nećete da priznate ... (Predsedavajući: Molim vas, skoro minut i po ste prekoračili vreme.) ... da seljaci danas teško žive i da se muče i da su pod ovom vlašću savijeni do poda, jer nemaju bukvalno hleba da jedu, ni oni ni njihova deca. Zato bi vam bilo bolje da se vi lepo okrenete stvarnosti i onome kako narod teško živi i da istinu govorite, jer to je vaša obaveza, predstavnik ste vlasti. Uostalom, građani znaju da sam ja u pravu, kao i svi srpski radikali, a besmisleno je da vama, kada vam se sve vrti i ne znate gde vam je kraj u svemu tome, u tom zamešateljstvu u vašoj glavi, bilo šta objašnjavam na racionalan način.
Replika, narodni poslanik Albijanić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, baš zarad istine građani Srbije moraju da znaju da je za bedu koju vi pominjete odgovorna Srpska radikalna stranka, zajedno sa JUL-om. Za 900.000 nezaposlenih upravo ste odgovorni vi. Uzmite podatke, pa ćete videti, do 2000. godine ste imali 900.000 nezaposlenih, zajedno sa onima koji su bili na prinudnom odmoru, koje ste vi poslali. Što se tiče šverca, sive ekonomije, svih loših stvari u Srbiji, vi ste odgovorni. Dosta je više izmišljanja. Naš narod treba da zna ko je za šta odgovoran. Ova vlast i G17 plus je odgovorna za reforme koje sprovodi u Srbiji, za uvođenje reda u Srbiju i za dovođenje Srbije da budemo kao sve zemlje u regionu, u okruženju i Evropskoj uniji, da možemo da budemo konkurentni, da privreda stane na noge i da ljudi mogu da rade i zarade. To je suština. To je ogromna razlika. Nemojte više da mešate babe i žabe za skupštinskom govornicom. Sve ono što je sivo, loše, crno u prethodnom periodu, za šta ste vi zaslužni, sada vlast odgovorno radi u interesu čitavog naroda i svakog građanina u našoj zemlji.
Narodni poslanik Nataša Jovanović, po Poslovniku.
Javljam se po Poslovniku, gospodine potpredsedniče. Zaista ne mogu da dozvolim da neko ovakvom gomilom laži i neistina vređa moje dostojanstvo i dostojanstvo Narodne skupštine. Da ne bi sebi prethodni govornik gospodin Albijanić davao toliki značaj, pošto ja ne želim to da učinim kao predstavnik stranke koja će vršiti vlast od sledećih izbora u Srbiji, moram da vam kažem da su svi vaši pokušaji da zamenom teza i iznošenjem podataka koje građani ne prihvataju, zato i neće vas na izborima gde god da se kandidujete, nešto što je činjenica. Naše usmerenje će biti, pre svega, na pogubnu politiku koja je vođena od strane DS-a od 2000. do 2003. godine. G17 plus - minus, kako god se vi zvali, vi ste jedna prolazna varijanta. Što se bivšeg JUL-a tiče, pola je kod vas, pola kod onog nesrećnog Karića, tako da zaista u daljem toku rasprave ne želim vama da se bavim, već činjenicom da je Demokratska stranka utemeljila ove pogubne reforme i politiku koju vi nastavljate, a zbog koje građani i te kako teško žive danas u Srbiji.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, srpski radikali samo prenose mišljenje građana Srbije, a građani Srbije su i te kako u strahu od novih zaduživanja. Već sada osećaju da jako loše žive i sada se pitaju kakva je budućnost njih i njihovih porodica. Verovatno je zbog toga ovako žučna diskusija o ovom zakonu. Bez sumnje, nema potrebe komentarisati izjavu da je nedostatak zakona kriv zbog dužničke krize u kojoj se nalazi ova zemlja. Krivi su oni koji su tako olako potpisivali kredite, uzimali kredite, pokušavajući na taj način da prikriju svoju nesposobnost da vode jednu realnu ekonomsku politiku koja je u interesu građana Srbije. Govoreći uopšte o zakonu o javnom dugu moram da kažem da nije tačno, a u zadnjih par dana imamo priliku da pročitamo u novinama, da se stanje sa spoljnotrgovinskim deficitom popravlja. Razlog za to je jako prost. Mi smo sa poreza na promet prešli na PDV od 1. januara. Baš zbog toga se uvoz samo na prvi pogled smanjio, jer su uvoznici iskoristiti novembar i decembar prošle godine da velikom količinom uvozne robe naprave zalihe. To je jedan od razloga zbog čega u prvom delu ove godine nemamo tako veliki uvoz, zato što su tako velike zalihe, PDV se plaća od 1. januara i oni su tu pogodnost očigledno iskoristili u prošloj godini. Što se izvoza tiče, i tu je u pitanju samo privid. Ne bi trebalo da se zavaravamo. PDV-om smo došli u situaciju da se deo poreza vraća. Sasvim je normalno da je količina izvezene robe koja se ovaj put pojavljuje kao višak u stvari ono što je na nelegalan način ranije izvezeno. Vraćanjem poreza se stvorio interes izvoznika da u potpunosti prijave kompletan izvoz. Što se javnog duga tiče, od predstavnika vlasti se čulo da on nije tako veliki, da je on u procentima mali u odnosu na bruto društveni proizvod. Mislim da i tu prisustvujemo jednoj svojevrsnoj obmani, jer je mnogo bitnije kakav je rast proizvodnje u jednoj zemlji za servisiranje dugova. Mi imamo jako mali rast proizvodnje, imamo privredu koja je u zastoju. Iz toga proizilazi strah i Srpske radikalne stranke, a i svih građana Srbije, da nećemo biti u situaciji da sve dugove vraćamo u nekom narednom periodu. U obrazloženju ovog zakona o javnom dugu imali smo argument da se na ovaj način razvija finansijsko tržište. Mislim da je to samo jedna poštapalica. Mnogo štošta je potrebno da se uradi da bismo razvili finansijsko tržište. Do sada nije bilo interesa, pre svega Vlade, stranaka iz vlasti, da dođe do razvoja finansijskog tržišta. Istina je i normalno je da državne hartije podstiču razvoj tog tržišta, ali mislim da još uvek nemamo one osnovne sistemske zakone i mogućnost da se to tržište razvije. Evo, iz meseca u mesec se odlaže donošenje zakona o tržištu hartija od vrednosti, a nemamo ni zakon o investicionim fondovima, koji bi, u stvari, značili pravi razvoj finansijskog tržišta. Član 7. u ovom zakonu odnosi se na zaduživanje prilikom finansiranja budžetskog deficita. Mi danas imamo priliku da se Vlada hvali budžetskim suficitom. Ne bi trebalo suficitom da se hvali, jer to pokazuje da je previše uzeto iz privrede, da privreda nema dovoljno obrtnih sredstava, da je primorana da se zadužuje kod banaka, da plaća visoke kamate i da će sve to da se odrazi na dalji pad proizvodnje. Republika očigledno nema problema kad je potrebno da se pokrije budžetski deficit. Novim porezima, novim nametima ona to jako lako odrađuje preko džepova građana Srbije. Veliki problem se javlja kod lokalnih samouprava koje u potpunosti zavise od transfernih sredstava Republičke vlade i samog Ministarstva za finansije. Tu je lokalna samouprava jako često u situaciji da bude ucenjena od samog ministra Dinkića, od Ministarstva. U ovom zakonu se ta mogućnost ucenjivanja lokalne samouprave uvećava, jer odluku o zaduživanju donosi sam ministar i samo ministarstvo. Član 7. ne bi trebalo da bude u ovom zakonu. Uopšte, ovaj zakon predstava samo zakonski osnov za dalje zaduživanje Srbije. To je ono što nije u interesu građana Srbije. Nemoguće je i nepojmljivo je da se ovaj zakon uopšte donosi dok mi nemamo jednu strategiju o upravljanju javnim dugom, dok nemamo jedan izveštaj o potpunom stanju javnog duga. Mi poslanici nismo u prilici da možemo da sagledamo kako javni dug u potpunosti izgleda, koje su perspektive dalje otplate javnog duga. Memorandum koji se najavljuje u zakonu je ono što će tek da dođe. Smatram da je potpuno ispravno zalaganje poslanika Srpske radikalne stranke da se ovaj zakon povuče, jer ovo u suštini predstavlja još jednu finansijsku torturu Ministarstva za finansije i samog ministra Mlađana Dinkića.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Pošto, dame i gospodo, građani Srbije, zahvaljujući pogubnoj politici Mlađana Dinkića, Miroljuba Labusa i njihovih kompanjona, nisu u stanju ni novine da kupe, u prilog komentaru diskusije kolege koji je ovde malopre izgovorio mnogo toga, u šta sam ne veruje, da vidite šta piše "Kurir": "Malinama hrani ćurke", Branko Ponjavić malinar iz Nevada svaki dan pola gajbe malina daje ćurkama, kaže: "Prošle godine predao sam 3.400 kg malina po 60 dinara za kilogram, evro je tada bio 73 dinara. Ove godine evro je skočio na 83, a cena malina je 40 dinara". Ovako Mlađan Dinkić, Ivana Dulić-Marković i Labus spasavaju, naravno i Albijanić, građane Srbije. Taj kolega kaže kako je Mlađan Dinkić uveo red, budžetsku disciplinu, fiskalizaciju, a evo sada da vidite kako je on to uveo fiskalizaciju. Unija pijačnih prodavaca Srbije, pismo je iz Smederevske Palanke, da ne čitam sve, uglavnom Unija ima članove iz 38 gradova Republike Srbije, i govore o njihovim protestima zbog nasilnog uvođenja fiskalizacije. Kaže: "Posebno izdvajamo neprijatne događaje, maltretiranje na protestu u Subotici od strane naše žandarmerije. Protest je počeo u 12,00 sati na Trgu u Subotici. Predstavnici 38 gradova ovog udruženja su ponovo obrazložili naše zahteve tražeći da nam se obrati neko od nadležnih institucija. Niko nam se nije obratio do 16,00 časova, kao da ne postojimo. Naša ljudska prava su samim tim ugrožena, jer mi postojimo. Morali smo da učinimo sledeći potez – blokada puta na osmom kilometru ispred graničnog prelaza Kelebija, gde smo bili dva dana i dve noći na vrelom asfaltu. Niko nam se ni dalje ne obraća od nadležnih. Idemo na dva punkta na šest kilometra od granice i granični prelaz, terminal Kelebija, u 7,00 sati smo blokirali granični prelaz našim vozilima i telima". Sada slušajte dalje: "Bilo nas je 2.500, a možda i više ljudi. U 10,00 sati došla je prva grupa od 50 specijalaca. Udruženje, mirno smo sedeli, deca, žene, muškarci, invalidi, teški bolesnici, od velike temperature, iscrpljenosti, neki su padali i u nesvest. Saznali smo da su narod na punktu pretukli, rasterali i hapsili. Dosta je bilo povređenih. To nas nije obeshrabrilo..." itd. Dakle, Mlađan Dinkić se žandarmerijom, naravno uz pomoć svog kolege koji mu je to omogućio, obračunava sa građanima koji protestuju zbog njegove katastrofalne politike kojom se ovde njegove kolege hvale. U članu 7. gde se govori o zaduživanju za finansiranje budžetskog deficita, neophodno je da se spomene ovaj član 5. i to stavovi: 1, 2, 3, 4, 5. i 6. Član 7. direktno se odnosi na stav 7. člana 5, gde se kaže da izuzetno od stava 5. ovog člana, a to je onaj stav gde ministar finansija, gde je Mlađan Dinkić jedini ovlašćen da u ime Vlade i za račun Vlade Republike Srbije ugovara zaduživanja i zaključuje ugovore o kreditu. Kaže – izuzetno od toga za zaključivanje ugovora o kreditu, odnosno za emisiju državnih hartija od vrednosti, ministar finansija može rešenjem ovlastiti postavljeno lice u ministarstvu nadležnom za poslove finansija. Dakle, nekog činovnika, kao ono, sećaju se građani Srbije, kada su Zoran Đinđić i njegov ministar Đelić angažovali Janjuševića i Kolesara, činovnike za koje su mislili da niko neće znati, pa su onda u ime Vlade i za račun Vlade i predsednika i ministra obavljali razne kriminalne radnje. To sada pokušava i Mlađan Dinkić ovim zakonom. Onda izađe ovde kolega i kaže kako mi srpski radikali pričamo besmislice, kako je rekao, predlažemo besmislene amandmane. Misli, zato što on izađe, pa kaže ovde da javnost Srbije čuje kako mi podnosimo besmislene amandmane, mi ćemo da se uplašimo, pa ćemo prestati da objašnjavamo građanima Srbije, da obaveštavamo javnost Srbije o pogubnoj politici ove vlade, i to najviše u onom delu nosilaca, kostura Vlade, kako kaže kolega Albijanić, a kolege iz DSS-a to ne demantuju. Kaže da je G17 plus kostur ove vlade. Ono što građani Srbije znaju, to jeste nastavak, taj kostur Vlade je potekao iz one prethodne vlade, jer je sadašnji potpredsednik Vlade bio potpredsednik stranke koja je bila kostur one prethodne vlade. Dakle, u toj politici se ništa nije promenilo. Građanima Srbije se nije ništa promenilo nabolje. Ne možete, kolege koje ne želite ovo da slušate, da nas sprečite da mi građanima Srbije objasnimo šta u stvari Vlada Srbije pokušava da uradi, na koji način da uništi i ovo malo naroda što u Srbiji koliko-toliko normalno živi. Bez obzira što predsedavajući sada nije tu, prelazi olako i pravi se da ne čuje kada kolega kaže, objašnjava da je devet manje od 14, valjda je on kao matematičar to od malopre saznao, onda kaže da je to stvar za malo razmišljanje, ako smo u stanju da razmišljamo. Nije za nas uvreda ako nam on to kaže. Znate kako kaže naš narod – nije važno šta mi kaže, nego ko mi kaže. Dakle, može on za nas da kaže šta god hoće, ali je problem u tome što je kolega ovde vređao inteligenciju građana Srbije. Ovaj narod je pametan, ovaj narod zna šta ko ovde govori, šta ko ovde zastupa. Naravno, svi pokazatelji koji se ovih dana objavljuju u javnosti, u stvari već godinama i mesecima, jasno govore koja je stranka kojoj građani Srbije veruju. Zato ćemo i dalje da objašnjavamo, i vama ovde, drage kolege, i ljudima koji nas gledaju, da zakon o javnom dugu, ovakav kakav je, ne sme da se donese, da ne smete da glasate za njega, da ne smete Mlađanu Dinkiću, o kojem se sve ovo piše, i o kojem svi građani Srbije znaju, jer još uvek nije objasnio za novac sa Kipra,... (Predsednik: Vreme.) ... još uvek nije objasnio za odnose u Nacionalnoj štedionici, mnogo toga, završavam, građanima nije objasnio. Zato bar vi nemojte da mu omogućite da on zadužuje Srbije onako kako njemu padne na pamet, odnosno kako se on, u zavisnosti od provizije, sa nekim dogovori.
Hvala vam, gospođo Radeta. Da li želi reč još neka poslanička grupa po ovom amandmanu? Ne. Hvala. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, hteo bih, ipak, prvo da vam pročitam članove 6. i 7. koji prethode ovom članu 8, na koji sam podneo amandman. Pošto vidim da poslanici vladajuće većine slabo čitaju zakone, ne verujem da će da me saslušaju, ali zarad građana Srbije, da znaju oni kakav je zakonski predlog. U članu 6. kaže se: "Zaduživanje za finansiranje deficita tekuće likvidnosti jeste uzimanje kredita, odnosno emitovanje državnih hartija od vrednosti radi finansiranja neusklađenih kretanja u prihodima i rashodima budžeta u toku budžetske godine. Ukupan dug po osnovu zaduživanja iz stava 1. ovog člana mora se vratiti do 31. decembra tekuće budžetske godine". U poslednjem stavu se kaže: "U toku budžetske godine zaduživanje za finansiranje deficita tekuće likvidnosti ne sme preći 5 posto ukupno ostvarenih prihoda u prethodnoj budžetskoj godini". Znači, jedno ograničenje je postavljeno koliko se može zadužiti po pitanju kratkoročnih kredita i emitovanja hartija od vrednosti sa kratkim rokom dospeća. U članu 7. se kaže: "Zaduživanje za finansiranje budžetskog deficita jeste uzimanje kredita, odnosno emitovanje državnih hartija od vrednosti, kod kojeg se dug prenosi u naredne budžetske godine. Iznos zaduženja za finansiranje budžetskog deficita ne sme biti veći od ograničenja utvrđenog u zakonu kojim se uređuje budžet Republike za tu godinu. Ograničenje za zaduživanje predstavlja neto iznos duga koji može da ostane neizmiren na kraju budžetske godine, pri čemu se utvrđuju posebna ograničenja za zaduživanja u domaćoj, odnosno stranoj valuti. U slučaju da su državne hartije od vrednosti emitovane uz diskont, ograničenje se obračunava na osnovu nominalne vrednosti koja je važila u vreme emitovanja tih hartija". Znači, u članu 7. je sada drugo ograničenje koliko se može zadužiti država. Šta se kaže u članu 8. Predloga zakona: "U slučaju da se dostigne ograničenje za zaduživanje finansiranja deficita tekuće likvidnosti i za finansiranje budžetskog deficita, propisano ovim zakonom, za zaduživanje za refinansiranje može se uzeti kredit, odnosno emitovati državne hartije od vrednosti, pod uslovom da se sredstva od tog zaduživanja koriste isključivo za plaćanje neizmirenog iznosa duga ili plaćanja po osnovu izdatih garancija". Znači, iako u članovima 6. i 7, dame i gospodo poslanici, imate ograničenja, član 8. potpuno briše ta ograničenja. Znači, dozvoljava da neko uzme novi kredit da bi otplaćivao stari. Od koga? Verovatno od one iste banke od koje je uzeo i prethodni kredit. Zašto? Zato što se to reguliše članom 5. Predloga zakona, koji kaže: "Ministar nadležan za poslove finansija odlučuje o uzimanju kratkoročnih kredita za finansiranje budžetskog deficita, deficita tekuće likvidnosti i za refinansiranje javnog duga, kao i o emitovanju kratkoročnih državnih hartija od vrednosti". To se kaže u stavu 4. U stavu 5: ″Ministar finansija″, odnosno država, ″je jedini ovlašćen da u ime vlade i za račun Republike ugovara zaduživanje i zaključuje ugovore o kreditu, odnosno emituje državne hartije od vrednosti.″ U stavu 6. člana 5: "Izuzetno od stava 5. ovog člana, za zaključivanje ugovora o kreditu, odnosno za emisiju državnih hartija od vrednosti, ministar finansija može rešenjem ovlastiti postavljeno lice u ministarstvu nadležnom za poslove finansija". Kada se povežu članovi 5, 6, 7. i 8. na koji se odnosi moj amandman, koji sam podneo u ime SRS, može se doći do zaključka da ministar finansija, koji je samo činovnik u Vladi Republike Srbije, može emitovati hartije od vrednosti, može da sklopi ugovor o zaduženju u ime države, može da uzme kredit u ime države. Članovima 6. i 7. sebi postavlja neka ograničenja, pošto je on ovlašćeni predstavnik predlagača, ali u članu 8. dozvoljava sebi da ta ograničenja iz člana 6. i člana 7. za njega jednostavno ne važe, već ponovo može da uzme novi kredit da bi vraćao stari, da emituje nove hartije od vrednosti da bi plaćao stare. Tako ste napisali zakon. Vidim da neki pomalo iznenađeno gledaju. Pročitajte to za šta ćete da glasate. Pročitajte to kako ćete da zadužujete građane Srbije da nečije nebuloze ovde plaćaju. Bilo je primedbi kako SRS podnosi amandmane. Pročitaću vam obrazloženje svog amandmana. "Skupština Srbije je u funkciji Vlade Republike Srbije", sada mogu slobodno da kažem ministra finansija Mlađana Dinkića, jer on je i Vlada i predsednik Vlade i Narodna skupština, sve je gospodin Dinkić, ″pa se zato sednice zakazuju tri dana pre održavanja da bi se narodnim poslanicima onemogućilo da podnose amandmane i da bi se poturili nebulozni predlozi poput ovoga.″ I vama su poturili jedan nebulozni predlog za koji ćete da glasate. Tako ova vlada, tako ministar finansija pokušava i ovu skupštinu da zloupotrebi. Postavlja se pitanje od koga ćemo da uzimamo te kredite. Tvrdim vam, ukoliko budete izglasali ovaj zakon i kada bude počeo da se primenjuje, videćete da ćemo kredite uzimati od onih banaka gde je država sredstva iz budžeta stavila pod depozit, videćete da ćemo uzimati kredite koji potiču od naših sopstvenih para, odnosno od budžeta, odnosno od građana Srbije. Zašto? Da bi ih još duže zadužili. Zašto? Da bi neko zaradio pare. U sve to je upleten ministar finansija, koji je sada i predsednik Vlade, maltene. On ne mora više nikoga ništa da pita. Kompletan sistem državne uprave je urušen. Državna uprava ne postoji. Kada ovaj zakon izglasate, Dinkić slobodno može da kaže – država, to sam ja, monarh, iznad zakona, iznad svega, a vi ćete to pravo da mu date. Dobro se zamislite, pre dana za glasanje i pre nego što neki veselko ovde izađe i kaže – reforme. Zamislite se kako ćete da glasate, kako ćete sutra, kada nekima od vas prestane mandat narodnog poslanika, da izađete među građane. Kako ćete da pričate sa njima? Kako će da razgovaraju sa vama i šta će sve da vam kažu? Verujem, ništa lepo. Ta priča o zaduženju države – pa, zadužili ste prošle godine državu više nego u proteklih 15 godina zajedno. Zadužena je preko pet milijardi evra trgovinskog deficita. Potpuno je uništena domaća privreda. Više nemate šta da proizvedete da biste nekome prodali. Poljoprivrede više nema. Sada pričate o reformama. O kojim reformama? Da dođe neko sutra da nas kupi za male pare i da radimo kao robovi u sopstvenoj državi. To su vaše reforme. Ništa drugo ne vidim u tome. To je ona politika koja se vodi od 5. oktobra. Neko je, čini mi se, 5. oktobra bio naivan da jednog čoveka dovede na vlast. Sada je ova vlada, ova skupštinska većina, najveća stranka u toj vladi opet dovela jednog monarha na vlast. Ovim zakonom on stvarno postaje monarh. Ne trebaju vam više ni Karađorđevići, niti princ, niti bilo ko, imate Mlađana Dinkića.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Molim vas, dužan sam da obavestim sve one koji nisu pravovremeno čitali ovaj zakon: ovaj zakon je u proceduri od 12. aprila i nema razloga da neko vređa poslanike da li su ga čitali. Pretpostavljam da su ga svi čitali, jer je to bilo mogućno. Izvolite, gospodine Krasiću, imate reč.
Zbog onih koji su čitali i naročito onih koji su loše tumačili, pokušaću da pomognem i da ubedim poslanike da je mnogo bolji amandman nego predloženi član 8. ovog zakona. Dobro je što se u analizi člana 8. pravi stvarno organska veza između odredbi člana 6, 7. i 8. Član 7. govori o finansiranju deficita tekuće likvidnosti. To je situacija kada treba država nešto da plati, a na računu nema novca, zato što nije pristigao, jer drugačije se vrši obračun poreza na dodatu vrednost i ima tih problema sa prilivom sredstava koja sasvim evidentno dolaze, ali ne mogu da se usaglase rokovi. Tu naravno ministar uskače i koristi jedan od instrumenata kako da obezbedi, ako mogu tako da kažem, efektivne pare na računu. To je ona situacija koju on koristi da bi obezbedio sredstva za gorivo, za inspekcijske organe, ako je potrebno za neki hitan službeni put, a na računu ne postoje sredstva, a takođe, ovaj metod se koristi za obezbeđivanje i svih onih drugih sredstava koja su potrebna da bi pratili isplatu obaveza koje su oročene ili koje idu u nekim rokovima za prezentacije. Tu postoje ograničenje da to zaduženje ne sme preći 5% ukupno ostvarenih prihoda u prethodnoj budžetskoj godini. Neću da ulazim u neka dalja tumačenja ove neprecizne odredbe da li je to 5% na godišnjem nivou ili 5% u datom trenutku. Neka bude da je na godišnjem nivou. Član 7. govori o zaduživanju kojim se finansira budžetski deficit. Mi ove godine nemamo budžetski deficit, ali ovo je opšti propis koji treba da reguliše pravila ponašanja, ne samo za ovu godinu. Svrha ove odredbe je da se ona naslanja na Zakon o budžetskom sistemu ili Zakon o budžetu. Tu se definiše da li će da postoji budžetski deficit, koliko će da iznosi, a kako će on da se pokriva, to je ova odredba koja govori o zaduživanju. Da vas samo podsetim, ovi što koriste zvezdice u svojim simbolima i što nas varaju sa obrazloženjem, a ako pročitate razlog za donošenje zakona u okviru obrazloženja, pa u okviru grupe razloga, treći pasus, ja vidim da tu postoji velika razlika, jer ako ste se savetovali sa ovim ekspertima, oni nisu mogli da vam daju saglasnost na ovaj tekst Predloga zakona. A zašto? Zato što ovi eksperti Svetske banke, MMF-a, ovde ste pomenuli Amerikance, pa tu je i Evropska unija, oni kao pravilo ponašanja imaju sasvim neke druge standarde i oni odudaraju od ovoga. Mene to ne čudi, pošto ste se dugo šlepali kao ekspozitura ove dve banke, pa kada više nisu mogli da vas finansiraju, rekli su – sada ste na vlasti, napravite stranku i tako je nastao G17 plus. Ovde se priča da budžetski deficit ne sme da iznosi više od 3% bruto društvenog proizvoda u toku jedne godine. Ove godine je rečeno – nema deficitarnog finansiranja, mi smo usaglasili prihode i rashode i sve je to završeno. Tu smo ispunili još jedan standard za ulazak u Evropsku uniju. U Evropskoj uniji postoji taj standard, na bazi onog sporazuma, da javne finansije mogu da se deficitarno finansiraju do 3% društvenog proizvoda. Moram odmah da vam kažem da to piše kao standard, a u praksi se ne primenjuje. Evropska unija zahteva da ovaj standard poštuju Portugal, Grčka i ove druge zemlje, ali Francuska i Nemačka već nekoliko godina to ne poštuju. Kod njih je budžetsko deficitarno finansiranje na nivou od 5%. Treba da kažete građanima Republike Srbije da u Evropskoj uniji postoji selektivna primena propisa i da i Evropska centralna banka ima problema sa svojim deviznim rezervama i kako da očuva stabilnost evra, jer evro je bio u funkciji ujedinjenja i plaćanja troškova ujedinjene Nemačke. Videli ste sami, čim su počeli da padaju ti uslovi, odnosno taj Ustav Evropske unije na nekim referendumima, jedva su dočekale neke države da se oglase kako bi htele da vrate svoju nacionalnu valutu kao svoj nacionalni ponos, a ne nešto imaginarno. To se vama ne sviđa što čujete, ali ja vam kažem da je to ne samo nacionalna, već i ekonomska realnost u pojedinim državama zapadne Evrope, jer postoji razlika u razvijenosti i ne mogu svi da se uklope u neke standarde. Neki finansiraju zajednički budžet, a neki samo koriste sredstva iz zajedničkog budžeta. Pošto meni ističe vreme, ja ću se javiti za sledeći amandman, pa ću u kontinuitetu da objasnim.
Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Suzana Grubješić. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. To je u duhu objašnjenja koje sam već dao, dakle, poslanici koji su čitali na vreme, podnosili su amandmane koji su uticali na zakon. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Samo da izgovorim, neke zemlje u Evropskoj uniji selektivno primenjuju propise. Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Znao sam da se vi razlikujete od ovih drugih. Gospodin Igor Bečić je izuzetno čitao ovaj zakon, pa me je zamolio, pošto ima neke obaveze u lokalnoj samoupravi, da ja to objasnim, jer, vidite i sami, ovo ima neki svoj kontinuitet. Da završim sa članom 8, gde se govori o refinansiranju. Znači, ako se probiju svi limiti po osnovu zaduživanja za održavanje tekuće likvidnosti, ako se probiju limiti zaduživanja u pogledu finansiranja budžetskog deficita, onda dođe kao treća instanca to refinansiranje; to znači, u krajnjem slučaju, ono što većina nas tumači kao reprogramiranje, ali se ne odlaže dug, nego se obezbeđuju sredstva, pa se pro forme to plaća i tako se zatvara jedna stavka, ali u suštini povećava dug. Dakle, u uslovima kada je suficit tako izražen kao što je to slučaj kod nas, onda to samo ukazuje da je nešto loše planirano. Da se vratim, odnosno da dođem do ovog člana 9. koji govori o zaduživanju za finansiranje investicionih projekata. Ovde nije naznačeno koji su to investicioni projekti. Data je jedna opšta formulacija – razvojni, od interesa za celu Republiku, tako da može da se tumači da, ako se lokalno posmatra, i na nivou i na teritoriji lokalne samouprave, na teritoriji AP i generalno od republičkog je značaja. Nije glavni problem ta teritorijalna usmerenost razvojnog programa. Ovde je osnovni problem u tome ko treba da se zadužuje za takve kredite. Moram da vas podsetim da je od 2001. godine u našim javnim finansijama i našem monetarnom sistemu zavladala jedna logika. Ona je, moram da kažem, nasilno nametnuta, jednostavno, neki događaji su naterali vlast da tako reaguje, kada je došlo do nekih problema: bivša SFRJ se zadužila, pa je došao onaj sporazum o sukcesiji koji je vrlo nepovoljan po SRJ i sada državnu zajednicu, pa se došlo do toga da treba da se razgraniči, bez obzira što se savezna država zadužila i da vidimo za koje projekte, da bismo utvrdili ko sada treba da aktivira garanciju i da izmiruje te obaveze po osnovu tih zaduženja. U toj eroziji došlo se do nekog rešenja da to otprilike bude Republika, pa je onda rečeno – zašto bi Republika preuzimala obaveze kada mi računamo da će privredni subjekti koji se zadužuju zbog nekih svojih razvojnih projekata to raditi preko komercijalnih banaka, a država može da se pojavi kao garant, ali i ukoliko se pojavi kao garant, mi smo ovde pre nekoliko meseci usvojili jedan zakon i da po osnovu te garancije, ako dođe na realizaciju, država stiče svojinu nad imovinom subjekta koji se zaduživao, pa smo tada koristili primer RTB Bora i ovih drugih naših većih giganta, gde je neminovno strani kredit došao za njihove potrebe, a država sada snosi obavezu, pa po tom osnovu država ima dva puta svojinu nad svojom imovinom. Tada smo pričali da je to besmisleno. Vidite, ta besmislenost se nastavlja i dalje. Ako računate na to da država treba da bude finansijer nekog razvojnog projekta, da li je to infrastruktura, da li je neka druga stvar, neka druga investicija od opšteg interesa za sve građane Republike Srbije, onda po logici stvari neposredne poslove oko toga tokom investicionog perioda, tokom izgradnje, nakon toga, preuzima neka firma; verovatno će ona biti državna ili pretežno državna i onda u toj situaciji država, ako se zadužuje za razvojne projekte, može da bude samo garant, a ne može na ovaj način kako vi ovo promovišete, jer vi sada praktično održavate sistem da dva puta država odgovara za svoje. To je taj problem. Da ste čitali stenograme kada smo pričali o onom zakonu gde država postaje po osnovu aktiviranih garancija vlasnik itd, ne biste napravili ovu grešku, ali ovde je postojala jednostavno potreba – trpaj članove, ubacuj nešto. Zašto? Hoćemo iz Zakona o budžetskom sistemu, onog Bože Đelića, da izvučemo nekoliko odredbi, pa da to bude zakon o javnom dugu, ne ulazeći u suštinu problema, počev od naziva pa do poslednjeg člana nekog budućeg zakona koji bi ovo trebalo da reguliše. Dobru osnovu ste imali u bivšem saveznom zakonu o finansiranju nadležnosti SRJ, gde je postojalo desetak odredbi koje su regulisale zaduživanje na vrlo principijelan način, ali jasan način. Ne, vi niste hteli to, nego idemo, inovacija, krećemo da vidimo, da završimo posao. Naravno, po logici stvari, ovde je nezaobilazan taj čovek koji se jedini razume kako da stavi kapu i da zavlada finansijama. To je problem. Šteta što nema predsednika poslaničke grupe, s obzirom da je svašta ispričao povodom naših amandmana, kaže da nema struke, nema političkog stava, nema ideologije, to je samo - briše se, a kada se kaže da se briše tu se ništa ne predlaže, ništa se ne inovira. To je problem, što mi ne možemo da vas ubedimo. Vi smatrate da kvalitet zakona zavisi samo od broja podignutih ruku. Nije tačno. To smo vam pokazali za ovih godinu i po dana, sve zakonske projekte koje smo kritikovali najmanje jednom ili dva puta ste morali da menjate. Gotovo pola tačaka dnevnog reda ovog zasedanja je posvećeno nekim promenama nečega što je doneto pre nekoliko meseci ili pre godinu dana. Tada, prilikom donošenja, bilo je reči da je to epohalno, ekspertsko, dali nam saglasnost ovi, oni, levi i desni, gornji i donji, ovi sa mnogo para i ovi sa malo para itd. Ovde ste napisali – radili smo uz pomoć američkih eksperata. Kako bi to prošlo u Americi? Amerika je država, njihova administracija je jedna od najzaduženijih administracija na kugli zemaljskoj. Da ne licitiram brojke, teško će da se saberu one nule, da se dešifruje koji je to broj. Sva su zaduženja komercijalna. Gde? Prema investicionim fondovima, prema bankama, komercijalna zaduženja i kada se ukaže potrebamoraju da se zaduže. Zaduživali su se, zna se o njihovom velikom investicionom fondu za penzijsko i invalidsko osiguranje, Regan je išao nekoliko puta da moli njihovog predsednika upravnog odbora da pusti nekoliko milijardi da bi premostili neke probleme. Ne pričam da je Amerika slaba, neće valjda neko to da shvati, ali vam kažem da neka normalna procedura postoji. Sasvim je očekivano da zbog neplaniranih događaja neka država upadne u krizu, u probleme sa javnim finansijama. Javne finansije su problematična i opasna oblast. Zašto? Zato što se država direktno ili preko paradržavnih organa javlja kao obveznik nečega što je garantovano i 90% tih stvari koje su garantovane tiču se ljudskih prava, da li je to penzija, plata za prosvetu, da li su to dečiji dodaci, da li je invalidska zaštita. I, naravno da država mora da vodi računa kada projektuje makroekonomsku politiku. Nije sasvim svejedno državi da li će inflacija biti 3% ili 17%. Da imate jake investicione fondove oni bi vam vršili veliki pritisak na monetarnu politiku, jer oni znaju šta bi značilo kada dođe vreme da dospe njihova obaveza na plaćanje i koliko bi inflacija obezvredila ona ulaganja koja su u investicionim fondovima uvek privatna svojina. Posvetite se malo struci, ali suštinskoj struci. Moram da vam kažem, po svim definicijama ova naša teritorija, broj stanovnika, demografska struktura itd. ispunjavaju one baš idealne uslove za razvoj istinske demokratije i za razvoj jednog normalnog ekonomskog sistema, gde nema potrebe za nekim inovacijama i prepisivanjem nečega po sistemu – videla žaba gde se konji potkivaju, pa ajde i ona da digne nogu. Ovde se vidi da jedan čovek želi da ima apsolutnu vlast u smislu da se apsolutno pita za sve. To ne trpi ta vaša tzv. tranziciona pravda. Što pre zaboravite tranzicionu pravdu, što pre zaboravite te lustracije, te ružne reči koje ništa ne znače, posvetite se onome što predstavlja interes ove sredine i interes ovih građana. Onaj ko je gasio banke, onaj ko je nakaradnom privatizacijom zatvarao radna mesta nije mogao da očekuje bolju situaciju nego da se javi nešto kao bumerang. Mi danas imamo u našim javnim finansijama dva potpuno suprotna procesa. Imamo proces stalnog zaduženja radi obezbeđenja tekuće likvidnosti budžeta i imamo reklame po osnovu velikog suficita koji se javlja. Ako je u pitanju tako veliki suficit i verovatno Dinkić sada priprema rebalans, pa čuće valjda, neko će da mu kaže neka se pripremi, ako je toliki suficit formiran onda neka se smanje porezi građanima, privredi, carinske stope. Da je prihvatio naš predlog da sa 18% ide na 14% opšta stopa poreza na dodatu vrednost, verovatno ne bi iskazao budžetski suficit. Pošto se iskazao suficit, da bi se napravila dobra startna pozicija za sledeću godinu ide se sa rebalansom, on mora da bude realno pokriven i on će naravno biti realno pokriven, ali će istovremeno da bude i tekuće finansiranje likvidnosti. Onda imamo situaciju da se na televiziji Mlađan Dinkić hvali kako je budžet prepun para, a vi dođete do zajedničke službe i kažete – treba da idem na službeni put, a on kaže – nemamo para za bonove. U toj sumanutoj želji da se sve kontroliše ministarstva su pre nekoliko dana dobila, pošto je usvojena nova sistematizacija radnih mesta, gajtan pismo od Mlađana Dinkića, a on kaže – molim vas, ako raspisujete konkurs da nekoga primite, prvo morate da se obratite za saglasnost ministru finansija, pa ukoliko ja dam saglasnost onda možete nekog da primite ida popunjavate vašu sistematizaciju. Tako neće da kaže za svoju ženu koja je uzela nekoliko desetina plata da bi napustila posao u saveznoj administraciji i zaposlila se u republičkoj administraciji. Ona Orlićeva žena, eno je tamo kod Lalovića, ekspert. Ovde je bila dve godine, nije beknula sa ove govornice, nije izašla da kaže nešto. Ima tu poslanika od ranije. Dođe, prošeta se, vrati se i gotovo, ekspert za radne odnose. Ako sprovodite nešto onda to radite na objektivan način. Ako taj sa 56 godina mora da ide jer je višak, a ima nekoliko godina do penzije, onda ne može da se desi da se zaposli neko sa 57 godina. Tako je to: ljudima fali dve-tri godine do penzije, a pomoćnici ministra, zamenici ministra po 70 godina imaju. Zna se sve. Srbija je mali prostor, sve se zna šta se u Srbiji dešava. Volim da čujem od vas kada vi kažete da nije mala. To je već neki napredak Srpske radikalne stranke. Kada smo vas naterali da pevate da nije mala onda smo stvarno uspeli. Ja vam se zahvaljujem.
Da li još neko želi reč iz ove poslaničke grupe o amandmanu? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Homan po amandmanu.
Poštovani predsedniče, potpuno sam saglasan sa prethodnikom da kvalitet zakona ne zavisi od broja podignutih ruku, već zavisi od toga šta u njemu piše i baš zbog toga je ovaj zakon dobar. Za njega još ruke nisu dignute. Takođe, analogno tome, kvalitet amandmana koje ovde slušamo ne zavisi od toga što će poslanička grupa koja ih je podnela da potroši svih maksimalnih 15 minuta za svaki amandman i da priča koješta, nego od toga šta u njemu piše. Da podsetimo, u svakom amandmanu piše – briše se. Predlažem da se ovaj amandman, kao i svi ostali, odbije, zato što je nekvalitetan, gospodine, kao i ovaj sledeći što će da dođe i onaj posle njega. Ja vas još jednom, kao i pre neki dan, molim zaista da pokušate da smognete snage da više ne izlazite i da pričate nešto potpuno deseto od onoga što u amandmanu piše. Obrazlažite zbog čega mislite da treba da se svaki član svakog zakona briše, ako možete da obrazložite, a pošto ne možete, predlažem vam da uradite ono što ste već naumili, kada dođe dan za glasanje lepo glasate protiv zakona i to je to.
Hvala vama. Samo trenutak, molim vas, gospodine Krasiću, nije korektno. Dakle, niko nije pomenut, ali vas molim za jednu ispravku. Molim vas, radimo po Poslovniku i nema razloga, niko ne priča ovde koješta, svako nastoji na najbolji mogući način da obrazloži svoj stav. Drugo, nijedna poslanička grupa nije podnela amandman, tako je zaključivao Zakonodavni odbor, pa sam morao da se traži da se vrati. Svako podnosi amandman u svoje ime. Svaki narodni poslanik ima pravo da podnese amandman. On u obrazlaganju može da se pozove na to da je to stav cele poslaničke grupe, to je najprirodnije, ali poslaničke grupe ne podnose amandmane. Naravno, upravo zahvaljujući tome je i moguće da iz iste poslaničke grupe, po novom poslovniku, mnogi koji se slažu sa amandmanom koriste vreme koje se raspoređuje po novom poslovniku na članove poslaničke grupe. Tu nema nikakvog razloga, a budite ljubazni da se koncentrišemo na zakon. Niste vi pomenuti, molim vas, intervenisao bih da ste vi, gospodine Krasiću, pomenuti. Svakako znate i budite ljubazni da se koncentrišemo na zakon. Uostalom, ne znam koliko vas zna, trenutno je javnost koncentrisana na jedan tragičan događaj u Londonu, tako da se mi koncentrišemo na naš posao. Izvolite, ako insistirate, izvolite, ali mislim da nema razloga, gospodine Krasiću. Gospodin Krasić, izvolite, po Poslovniku.
Gospodine Markoviću, verovatno niste imali prilike da čujete, moj prethodnik je objašnjavao nešto pa je rekao da se on razlikuje u odnosu na svog prethodnika koji je bio ovde, a jedino sam ja bio.
U tom slučaju, nema potrebe po Poslovniku. Dajem vam pravo na repliku. Izvolite. Izvinite.
Neću ja, predsedniče, vama da oduzimam mnogo vremena, vrlo kratko ću da kažem: Nama je drago kada poslanici drugih poslaničkih grupa izađu povodom našeg amandmana da saopšte stav svoje poslaničke grupe, mi se ne ljutimo ako neko kaže – ne valja vam ništa amandman, nije dobar ili pogrešili ste nešto. Moj prethodnik je izneo stav svoje poslaničke grupe o konkretnom amandmanu koji je podnet na konkretni član zakona. Isto sada molim poslanike da imaju u vidu razloge kojima smo mi branili amandman i razloge zbog kojih je G17 plus napadao naš amandman, i tu nema ničeg lošeg. To je normalno, to treba da se dešava u Skupštini, ne treba da se dešava na televizijama, već ovde, u otvorenom razgovoru.
Hvala vam. Dakle, samo upozoravam i vas, kao što sam gospodina Homana, svako jasno kaže u čije ime govori. Gospodin Homan je govorio u svoje ime i to je ono što je rečeno ovde. Ko želi da govori u tuđe ime, on to kaže. Ako želi da govori u ime svoje grupe, on kaže. Ako u ime neke druge interesne organizacije ili sloja koji zastupa, jer često ovde zastupamo čitave slojeve, radnike ili sindikat, onda se to jasno kaže. Nema razloga da jedni drugima objašnjavamo ko za šta govori. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dakle, da ne bude zabune, govorim u ime poslaničke grupe SRS, upravo onako kako govore svi naši poslanici. Mi nemamo podgrupe u poslaničkoj grupi i nemamo potrebe da izdvajamo mišljenje, kao što se to dešava u nekim drugim poslaničkim grupama. Naravno, ne pričamo koješta i bez obzira što ste vi, predsedniče, malopre kolegi koji je rekao da pričamo koješta skrenuli pažnju da ne koristi taj izraz, svejedno moram da kažem da je on ovde i juče i danas pričao koješta i već je izašao iz sale, a što je naravno njegovo ...
Gospođo Radeta, upozoravam i vas, nemojmo da radimo isto što nema razloga, poslanik nije izašao iz sale, budite ljubazni ...
Rekla sam da ste vi skrenuli pažnju i znala sam da ćete i meni da skrenete pažnju, ali rekla sam to što sam rekla. Juče sam govorila o tome, zaista ne znam na koji način da objasnim kolegama koji nemaju strpljenja da sede u ovoj sali, pa doneli ste Poslovnik, nemate obavezu da sedite, ne morate da nas slušate. Ako je ono što mi pričamo besmisleno, ako je koješta, ne morate. Mi govorimo onima koji hoće da slušaju. Pokušavamo da ubedimo one koji hoće da slušaju i da prihvate naše amandmane. Naši razlozi i naša obrazloženja su takva da ih znaju svi građani Srbije i znamo, naravno, da se to nekima ovde ne dopada. Nije verovatno prijatno slušati za one u koje verujete sve ono što vi mislite da nije tačno, a svi u Srbiji znaju da jeste tačno. Šta da vam radimo. Rečeno je da su naši amandmani besmisleni. Amandman na član 10. kaže – član 10. briše se. Možda to nekome može da bude besmisleno, ali sada ću da pročitam član 10, a onda neka svi koji prate rad ovog parlamenta i kolege koje ovde sede procene koliko je besmislen član 10. Predloga ovog zakona. U članu 10. kaže: ″Na predlog Ministarstva, Vlada utvrđuje predlog osnove za pregovore o zaduživanju Republike putem uzimanja kredita i određuje sastav delegacije za vođenje pregovora.″ Ovo je onako baš težak posao za Vladu. Ovo kada se uradi, prevaziđen je problem. U drugom stavu kaže: ″Predstavnik Ministarstva prisustvuje od početka postupka na svim pregovorima o zaduživanju Republike.″ Šta ovo znači? Ne znam da li neko zna. ″Ministarstvo dostavlja Vladi izveštaj sa pregovora iz stava 1. ovog člana, sa nacrtom ugovora o kreditu.″ Tu je kraj kada je u pitanju postupak zaduživanja. Šta se dalje dešava, to, naravno, u zakonu nije predviđeno. Ovde će se verovatno primeniti stav 6. člana 5. gde kaže: ″Ministar finansija je jedini ovlašćen da u ime Vlade i za račun Republike ugovara zaduživanje i zaključuje ugovore o kreditu, odnosno emituje državne hartije od vrednosti.″ Verovatno bi to moglo biti neko tumačenje ovog člana 10, pošto se prema predlogu ovog, kako neki misle, smislenog, a mi radikali tvrdimo besmislenog, zakona, završava priča o postupku zaduživanja tako što će Ministarstvo dostaviti Vladi izveštaj iz stava 1. ovog člana, sa nacrtom ugovora o kreditu. Da li će Vlada tu nešto da kaže, da li će da kaže – ovo može, ovo ne može, pod ovim uslovima može, pod ovim ne može, to u zakonu ne piše. To su ti vaši famozni zakoni koje ste ko zna odakle isprepisivali i opet imate problem, kao i ona prethodna vlada, što angažujete loše prevodioce; da bar uzmete nekog ko zna zakon da prevede u duhu srpskog jezika i našeg pravosudnog sistema, možda bi na nešto i ličio ovaj zakon. Ovde je u toku današnje rasprave bilo govora kako pod vlašću sadašnjeg ministra finansija Mlađana Dinkića cvetaju ruže, samo niko to ne primeti, kako je on obezbedio novac za kredite, poljoprivredu, za nezaposlene, za mala i srednja preduzeća itd. Možda je on to imao nameru, pa je onda možda predvideo da će kroz ovaj zakon o javnom duhu da zadužuje Republiku Srbiju i da ova sredstva obezbedi, pošto je ovo što je navedeno i ovi navodni krediti su laž i obmana. Tih kredita u Srbiji nema. Tu i tamo neki miljenik tog dela Vlade Republike Srbije je možda dobio kredit, zna se da je na taj način ministar za poljoprivredu delila kredite i zna se tačno ko je dobio kredite u jednom delu Vojvodine. Zna se da niko iz raške oblasti nije dobio kredit, a zna se da su pojedinačno ljudi tražili kredite, pa pošto nisu dobili pojedinačno, onda su se, kao predstavnici tog, nažalost, nerazvijenog dela Srbije, obraćali ministarstvu, obraćali Vladi, da skrenu pažnju da oni postoje, da bi bilo lepo da oni dobiju neki kredit. Naravno, nisu dobili. Rečeno je da je obezbedio sredstva za kredite za nezaposlene. Neka izađe neko ovde ko predstavlja stavove Vlade i neka nam kaže koliko je to novca i koliko ljudi pojedinačno je dobilo te kredite za nezaposlene. Znate šta su tražili i koliko su samo na ime administrativnih taksi dobili za ovolike gomile papira koje je trebalo ljudi da donesu, da bi im na kraju bilo rečeno da ne mogu dobiti kredit, da ne ispunjavaju uslove. Zamislite, neko dobije otkaz, podstanar, nema nikakvu imovinu, ali da bi dobio kredit kao nezaposleni, da počne nečim da se bavi, mora da ima nepokretnost na koju će da stavi hipoteku. Pa, da je tako zbrinut, čovek ne bi ulazio u Dinkićeve kredite, skupe, naravno. Kaže da je obezbedio kredite za mala i srednja preduzeća. Kome je obezbedio? Ko je dobio? Nemojte samo da pričate paušalno. Ne morate da govorite imena, kažite tačno broj i iznos. Priča mi čovek, sav srećan kaže da se bavi nekom proizvodnjom, kao malo preduzeće, sada će dobiti kredit od Vlade Republike Srbije. Kažem – nema šanse, ne uzdaj se. Kaže – dobiću, pišu novine. Čovek ima blisku rođaku koja je u najužem krugu Mlađana Dinkića i ode da vidi šta mu treba od dokumentacije da dobije taj kredit. Žena mu kaže – rođače dragi, ne zamajavaj se, to je samo priča za javnost, nemoj neko da zna da sam ti ja rekla, nema ništa od tih kredita. To je ono što mi srpski radikali ovde pričamo danima. Nema ništa od onog što obećavate. Da ima, da su zaista podeljeni krediti za poljoprivredu, za nezaposlene, za mala i srednja preduzeća, ne bi ovoliko narod bio kivan i nezadovoljan. Valjda bi jedan broj građana bio obuhvaćen nekom od ove grupe kredita, pa bi bar neko počeo u Srbiji da živi bolje. Vi dobro znate, kao što i mi znamo, da se, nažalost, u Srbiji svaki dan živi sve gore. Mi jesmo opoziciona stranka, ali verujte, bili bismo srećni da Srbija ima vladu koja omogućava građanima Srbije da žive dobro. Ali, Srbija nema takvu vladu. Srbija ima Vladu koja je pod uticajem tajkuna, Srbija ima Vladu koju svaki dan potresaju afere. Niko ništa ne preduzima da se te afere razreše, ni da počne nešto konkretno da se radi. Srbija ima Vladu gde za predsednika Vlade niko živ ne zna, niti se čovek živ javlja, ni čuje, ni vidi. Tu je potpredsednik Vlade, tu je ministar finansija, tu je kostur, tu je ministar poljoprivrede. Zamislite vi, kostur koji ima oko 3% podrške među građanima Srbije, u Kragujevcu 1,5%, vodi politiku ove zemlje, donosi zakone gde će u ime građana Srbije da nas zadužuje još više. Neće građani dugove, ne mogu da ih vraćaju, nemaju od čega da žive. Okrenite se jednom, vi koji podržavate Vladu, pozovite tu Vladu (omogućili ste to, kao, na papiru i u Poslovniku), pozovite predstavnike Vlade da čuju šta narod misli, da čuju šta će da ih pitaju. Evo, kad budu dolazili, ja sam danas postavila ovih nekoliko pitanja, pa neka nam odgovore konkretno. Pozovite ih i kažite im da ćete im uskratiti poverenje ako ne počnu da obavljaju posao za koji ste ih birali. Naravno, valjda ste ih birali da bi vodili ovu državu, da narodu bude bolje, da počne narod bolje da živi. Ne može se više ovako, ljudi moji. Da li ste vi svesni da svaki dan nešto poskupi? Ovde izađe ministar Dinkić i priča o smanjenju akciza na naftu i naftne derivate, a posle 20 dana gorivo poskupljuje za tri do šest dinara. Struja poskupljuje, a Dinkić izađe u aprilu i kaže – nema šanse, ne dam ja da poskupi, ali zato u julu poskupi. Da li ste vi svesni da narod više nema za šta hleb da kupuje, a kamoli da svaki dan prati vaša poskupljenja? Kako ćete vi sve to da pokrijete – novim dugovima, zakonom o javnom dugu. Naravno, daje kredit MMF. Zašto da ne, zašto da ne napravi koloniju od Srbije? To je ono što vi hoćete. To je vaša slepa poslušnost, i skupštinske većine i Vlade Srbije. Šta god kaže MMF, vi hoćete, i vi kažete građanima Srbije da je to uslov da uđemo u EU. Što im ne kažete da Slovenija nije ispunila ni jedan jedini uslov koji im je poturao MMF, ali se pojavila i rekla – evo, mi sada ovako funkcionišemo, poslujemo ovako, građani žive, pa su im rekli – da, vi možete u EU. Gde vi vodite nas, u koju Evropsku uniju? Da budemo robovi; i onda nas ovde Dinkić ubeđuje kako su netačne informacije i ne treba mi da se plašimo, da nismo mi ni blizu dužničkog ropstva. Pročitajte šta stručnjaci iz te oblasti kažu. Ne plaše nas tek tako, nego izlaze sa podacima, govore konkretno šta nas čeka i gde smo sad stigli. Naravno, niko iz vlasti o tome ne govori. Ne skidate se, ne vi nego predstavnici Vlade, sa malih ekrana, izlazite i hvalite se, ne znaju ni oni čime se hvale. Hvale se novim otpuštanjima radnika. Zamislite ministra koji je, između ostalog, zadužen za socijalni deo ovog društva, izlazi i priča koliko će ljudi da dobije otkaz i kaže da će neki zakon biti u Skupštini u julu mesecu. Pitali su juče novinari mene, pitali su i predsednika Skupštine kako može ministar, a zakon još nije bio na Vladi, da kaže kada će zakon biti u Skupštini na raspravi. Naravno, može. Vladajući deo Skupštine je u funkciji Vlade Republike Srbije. Ima ovde pametnih ljudi, obrazovanih ljudi. Neverovatno je da se ne zainteresujete da pročitate šta nam Vlada nudi. Nemojte slepo da glasate za sve što ponude Mlađan Dinkić i Miroljub Labus. Nije to dobro za Srbiju, a nije to, videćete vi, dobro ni za vas na sledećim izborima. Zato vas još jedanput pozivam, uozbiljite svoj odnos prema vladinim predlozima, ozbiljno razmatrajte amandmane Srpske radikalne stranke. Možda vam se čini, i vama koji sedite ovde, da je besmisleno ako u amandmanu samo piše da se taj i taj član briše. Suština je ovo što vam mi pričamo ovde. Naš način da kažemo da ova vlada ne valja, da ova vlada vodi Srbiju lošim putem, jeste da obaveštavamo i vas i javnost Srbije da je jedini naš način da pokušamo da objasnimo o čemu se to radi tako što za svaki član koji nam Vlada kroz neki zakon predloži kažemo da brišemo i, naravno, svaki na drugačiji način i sa puno argumenata obrazložimo.
Hvala, gospođo Radeta. Dužan sam da kažem, da ne bi neko slučajno pomislio da ne radim svoj posao, po članu 27. stav 1. alineja 4. Svi poslanici koji rade i koji čitaju dobili su izveštaj koji je, na osnovu ovog stava, predsednik Skupštine tražio od Ministarstva poljoprivrede i već nekoliko meseci od Odbora za poljoprivredu, pa i svim poslanicima jesu dostupni tačni navodi ko je gde i u kojoj oblasti dobio kredit, preko koje banke i prema kom zakonu. Molim vas, ako slučajno to kolege koji su članovi Odbora za poljoprivredu kriju od vas, tražite. Ako ne, spreman sam da dostavim još jednom. Ako sam dobro shvatio, traži se da predsednik Skupštine traži i podatak o tome da li je i koliko dodeljeno kredita za nezaposlene. Da li sam vas dobro shvatio, gospođo Radeta, ili kao pitanje? Znači, ne treba predsednik. Izvolite, reč ima narodni poslanik Jovan Todorović po istom amandmanu. Molim vas, još jednom, poslanici koji rade imaju mogućnost da rade kada dobiju pravovremeno; kada ne dobijaju, moramo svi da intervenišemo, što se i dešava. To je jedno, drugo je politički stav. Izvolite, gospodine Todoroviću.
Dame i gospodo, nema sumnje da je ovaj zakon o javnom dugu veoma interesantan i za nas narodne poslanike i za javnost, jer uređuje jednu oblast koja do sada nije bila uređena. Amandman koji je podnet na član 10. kod mene je pobudio interesovanje zato što mislim da član 10. u Predlogu zakona nije dorečen, jer nakon stava 3, u kome se kaže: "Ministarstvo dostavlja Vladi izveštaj sa pregovora iz stava 1. ovog člana, sa nacrtom ugovora o kreditu", ne zna se šta posle toga treba da uradi Vlada i oni koji su nadležni da donesu odluke u postupku zaduživanja. Ima, doduše, u članu 5. nekoliko odrednica koje bi mogle da posluže za tumačenje da će sada svako, saglasno članu 5, donositi odgovarajuće odluke, pa se kaže da će Narodna skupština donositi odluke o zaduživanju za investicione projekte, da će isto ova Narodna skupština donositi odluke o izdavanju garancija i kontragarancija, da će Vlada donositi odluke o izdavanju dugoročnih hartija od vrednosti. Dakle, ovde Vlada, po zakonu, nije ovlašćena da donosi odluku o dugoročnom, odnosno kratkoročnom zaduživanju. Zato je utoliko nejasno šta će Vlada da uradi sa izveštajem, odnosno sa nacrtom tog ugovora. Da li će ga dati ministru za finansije koji je, po članu 5, ovlašćen da se u ime Republike Srbije zadužuje po osnovu kredita iz koga će finansirati deficit tekuće likvidnosti ili budžetski deficit, ili će Vlada taj nacrt ugovora, u formi zakona, uputiti Narodnoj skupštini na razmatranje, jer je u njenoj nadležnosti donošenje odluka o dugoročnom zaduživanju, odnosno o uzimanju kredita za investicione projekte? Bilo bi dobro da je gospodin Dinkić tu da ovu stvar razjasnimo. Čini mi se da se iz ovoga može izaći jedino tako da, ukoliko je to još uvek po Poslovniku moguće, Odbor za finansije napravi amandman koji bi precizirao šta se dalje radi sa ovim dokumentom koji se zove izveštaj, odnosno nacrt ugovora o kreditu. Inače, kada sam se već na ovu temu javio, smatram da je izuzetno važno da će ova Narodna skupština, u skladu sa zakonom o javnom dugu, jedina biti ovlašćena za donošenje odluka o dugoročnom zaduživanju. Ovde je dugoročno zaduživanje, koliko ja razumem zakon, a mislim da ga dobro razumem, svako ono zaduživanje koje se proteže na period duži od jedne godine. Ministar je ovlašćen da jedini, u ime Vlade, zaključuje ugovore, ali to podrazumeva da radi po odluci Vlade, odnosno po odluci Narodne skupštine. "Narodna skupština Republike Srbije odlučuje o zaduživanju Republike putem uzimanja dugoročnih kredita, zaduživanju za finansiranje investicionih projekata, o davanju garancija i kontragarancija, kao i o neposrednom preuzimanju obaveze u svojstvu dužnika po osnovu date garancije". Mi smo do sada imali nadležnost samo da odlučujemo o zakonima koji se tiču kontragarancija. O garancijama nismo odlučivali, o kreditima za investicione projekte takođe nismo odlučivali. Mislim da je, sa stanovišta prepoznavanja odgovornosti onoga ko predlaže ili ko donosi odgovarajuće odluke o zaduživanju, jako dobro da ova Narodna skupština, preko narodnih poslanika, a to znači i preko svih građana, bude do kraja uključena u taj postupak zaduživanja, jer dugovi su, kao što znate, jedna vrlo osetljiva kategorija. Jako je bitno tim dugovima upravljati na način koji podrazumeva dobrog domaćina. Taj dobar domaćin zna šta treba da radi, zna kako se to radi i predlaže odgovarajuće odluke. Kod budžetskog deficita mi to kažemo u Zakonu o budžetskom deficitu – u ovoj godini moći ćemo da se zadužujemo po osnovu pokrića budžetskog deficita do tog i tog iznosa, jer smo do sada imali situaciju da se budžetski deficit uglavnom finansira putem kratkoročnih kredita i iz privatizacije. To smo mi, kao socijalisti, u ranijim sazivima, odnosno u ranijim godinama kritikovali, smatrali smo da sredstva iz privatizacije ne treba da budu ona sredstva kojima će se finansirati budžetski deficit, a opet, ministar je ovde po zakonu ovlašćen da taj deficit, koji je planiran u toj godini, pokriva putem uzimanja odgovarajućih kredita iz nekih izvora koji su po ovom zakonu dostupni. Kada se uđe u neku dugoročniju priču, kada hoćemo da pravimo autoput, kada hoćemo da pravimo hidrocentralu, kada hoćemo da pravimo prugu, recimo, Loznica-Valjevo, onda o tome odlučuje Narodna skupština, jer su to sredstva koja će se dugoročno koristiti, a u periodu dužem od godinu dana i vraćati. Naročito je važna ona odrednica koja definiše da ti projekti treba da podstiču privredni razvoj i ukupni razvoj Republike Srbije, da povećavaju efikasnost i efektivnost privrede. Za mene je u ovom zakonu to definicija pod kojim se uslovima uopšte može Vlada ili predlagač u bilo kom ministarstvu opredeliti za pokretanje postupka za zaduživanje Republike Srbije, o čemu treba da donese odgovarajuću odluku i ova Narodna skupština. Vidim u tome jednu analogiju sa Zakonom o koncesijama, jer je i u tom zakonu rečeno da Narodna skupština, dakle narodni poslanici, odnosno građani preko narodnih poslanika, odlučuju o tome šta ćemo mi to dati nekome u koncesiju. Hoćemo li dati Hidrocentralu "Đerdap" ili nećemo? Hoćemo li dati autoput ili nećemo? Hoćemo li pod tim i tim uslovima dati svoje resurse na korišćenje onima koji su za to zainteresovani za period do 30 godina? Zato mislim, da preciziram predlog, da bi predsednik ili predsedavajući Skupštine trebalo da, zajedno sa ministrom, pokrene tu priču o sazivanju Odbora za finansije da bi se jednostavno precizirao član 10. i da bi svima nama bilo jasno, a i onima koji treba da izvršavaju ovaj zakon, kako se postupa nakon događaja kada je ministarstvo izvestilo Vladu o obavljenim pregovorima i dostavilo nacrt ugovora.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Ne. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite, gospodine Krasiću.
Da bismo pričali o ovom amandmanu na član 11. koji ima naslov: "Definicija i strategija za upravljanje javnim dugom", moram da napravim mali osvrt na član 10. gde se neminovno vidi da se Ministarstvo vrti oko svega i svačega. Moram da kažem da se ovaj član 10. proteže praktično i na ove odredbe koje regulišu zaduživanje lokalne vlasti, i to ne samo u pogledu ovlašćenja ministra da daje mišljenje, nego smatram da se one protežu i na celokupni tok postupka zaduživanja, mada to jasno nije navedeno u ovom predlogu zakona, ali gubi svrhu i smisao ceo ovaj zakon. Članom 11. reguliše se upravljanje javnim dugom na način da ministar upravlja javnim dugom i priprema strategiju za upravljanje javnim dugom, a upravljanje javnim dugom obuhvata nekoliko poslova i oni su svrstani u četiri tačke: 1) obavljanje transakcija radi upravljanja rizikom, uključujući i smanjivanje ili eliminisanje rizika od promene kursa, kamatnih stopa i drugih rizika. Pazite, za ovo bi on morao da ima deo službe koja bi se bavila bankarskim poslovima. Dalje: 2) donošenje odluka o kupovini i prodaji stranih valuta; 3) praćenje dnevnog salda na sistemu konsolidovanog računa trezora. U suštini, ceo javni dug se vodi preko trezora kada je u pitanju javni dug Republike. Da ne čitam ove druge tačke koje takođe govore kako se upravlja javnim dugom, ali stvarno postavljam pitanje – zašto smo u Zakonu o Narodnoj banci Srbije uneli odredbu po kojoj je Narodna banka Srbije dužna da obavlja poslove upravljanja javnim dugom za račun Republike Srbije? Da li ovo Dinkić ne veruje Jelašiću ili računa da, ako podnese ostavku Jelašić, pa se izabere neki drugi, onda on nema ni kolegijalnu kontrolu nad onim što se dešava u Narodnoj banci, šta je po sredi? I Narodna banka Srbije je osposobljena institucija za ove poslove od republičkog značaja i zašto bi sada ovo moralo da ide u Ministarstvo finansija. Ministarstvo finansija bi moglo da propiše u kojim rokovima dobija izveštaj od NBS, koja bi radila ove poslove. Zašto od Ministarstva finansija pravimo banku? Nama to ne treba. Onaj ko je pisao ovaj predlog zakona verovatno nije čitao odredbe Zakona o Narodnoj banci Srbije. Do sada je u svim našim propisima koji su regulisali zaduživanje i otplatu dugova uvek postojala odredba o tome da Narodna banka, u ono vreme Jugoslavije, sada Republike Srbije, obavlja te poslove za račun Republike, štaviše, obavlja taj posao i po osnovu zaduženja i lokalne samouprave i ako je u pitanju Skupština AP Vojvodine. Zašto se to sada menja i prebacuje u Ministarstvo finansija? Tu se priča o nekoj strategiji gde se pravi presek po datumima, kada šta dospeva, kakav je priliv, kako da se reguliše da isplate idu u rokovima, kako da se vrši koncentracija sredstava, kako da se između neposrednih korisnika tih sredstava koji izmiruju obaveze, pa oni izmiruju praktično obaveze prema Republici, pa Republika to sublimira i izmiruje prema kreditnim zaduženjima. To je nekada radila Narodna banka Srbije. Nema nijednog razloga da to ne ostane tamo. Ako je to neka svađa na ličnoj osnovi, zašto je ovaj kupio vilu a ovaj živi u nekom stanu, nadam se da je prolazna, jer se zakoni ne donose zbog toga što je neko ministar u ovom trenutku a neko guverner Narodne banke. Zakon se donosi radi jednog objektivnog stanja kao neutralni propis, bez obzira ko personalno manifestuje funkciju ministra finansija, a ko je personalno guverner Narodne banke Srbije. Odakle sada to nepoverenje unutar te interesne grupe? Verovatno ne mogu da se dogovore oko podele plena. Kaže se da se strategija za upravljanje javnim dugom dostavlja Vladi na usvajanje jednom godišnje. Tu istu strategiju može da pravi Narodna banka Srbije i da obavesti Vladu Republike Srbije i da traži od nje saglasnost, ili da Vlada zaduži nekoga da napravi tu strategiju, vodeći računa o svojim obavezama. Centralno pitanje na koje ovaj predlog zakona ne daje odgovor je: ako se Republika zaduži, ko vraća sredstva. Ko otplaćuje anuitete, da li Republika, da li javno preduzeće od republičkog značaja? Nema odgovora na ovo pitanje iz prostog razloga što nije ni ponuđen odgovor na pitanje gde je ta društvena akumulacija, gde se ona manifestuje. Republika Srbija preko svog budžeta ne može da iskaže tu akumulaciju, ne da li ona postoji ili ne, nego ne može da je iskaže. Znači, ako se javlja neka akumulacija iz koje treba tražiti prostor za neki razvoj, to se nalazi u paradržavnim institucijama – Javno preduzeće Elektroprivreda za onaj deo kredita usmeren prema elektroprivredi, NIS za one kredite koji su tamo usmereni, Republička direkcija za puteve za onaj deo koji je usmeren prema putnoj infrastrukturi. Tu se formira neka akumulacija iz koje se obezbeđuju sredstva za servisiranje ovih dugova. Ako se to zna i ako se pogleda šta je napisano u ovom zakonu, onda ispada da Mlađan Dinkić sve plaća iz svog džepa. Sve on plaća iz svog džepa, drugi niko ne postoji, on upravlja dugom, on donosi strategiju, Koštunica samo treba da stavi na dnevni red, to je odmah izglasano i idemo dalje, tako da su sve oblasti pod njegovom kontrolom. Potpuno je obrnut proces od onoga kome se teži. Moram da vam kažem da su neke prethodne vlade optuživane da vladaju uredbama, optuživane su za veliku centralizaciju Srbije. Prava centralizacija Srbije nastupila je onog momenta kada su javne finansije postale ovoliko centralizovane kao što su sada. Sada se Mlađan Dinkić priprema da pripremi medijsku odbranu od rastuće inflacije, zbog koje ga prozivaju građani, time što će da optuži lokalnu samoupravu da nekontrolisano diže cene stambeno-komunalnih i drugih usluga koje su u nadležnosti lokalne samouprave. Pre mesec dana bila je otprilike slika: samo u Skupštini da se usvoji Zakon o akcizama, cena gorivu pada, goriva će biti svuda. Evo, prošlo je mesec i po dana, stanje se ništa nije promenilo, a ovde smo mu rekli da neće da se promeni stanje, pa je tražio ovlašćenje za Vladu da ona može do 20 posto, ukoliko cena sirove nafte na tržištu bude takva, radi očuvanja makroekonomske stabilnosti, da smanji akcizu. Evo, sve instrumente ima, pa opet nešto ne funkcioniše. Šta je to? Šta to ne funkcioniše? Ne funkcioniše sve ono što je on zagrabio da stavi pod svoju kontrolu. I, nenormalni procesi: hvalimo se suficitom, a ovamo ne može da se reši pitanje cena derivata nafte. Hvalimo se suficitom, a država se zadužuje da bi obezbedila tekuću likvidnost budžeta. Hvalimo se suficitom, a država otpušta radnike. Hvalimo se suficitom, ne može bez saglasnosti ministra niko da se primi. Hvalimo se suficitom, zapošljavaju se penzioneri, a isteruju mlađi ljudi sa posla. Znate, posle toga neko izađe i kaže – sve amandmane Srpske radikalne stranke treba odbaciti, jer to ništa ne znači, oni samo predlažu da se briše. Šta treba da ostane od ove politike Mlađana Dinkića? Tumačite, svakim amandmanom gde tražimo da se briše taj član, briše se G17 plus.
Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milan Veselinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao i prethodni set zakona vezan za poreze i carine, tako i ovaj zakon o javnom dugu predstavlja samo jedan novi namet građanima Srbije, a nikako dobro. Zbog toga smo mi srpski radikali podneli ovoliko amandmana. Jednostavno tražimo da se ovo briše, jer time želimo da se ovaj kompletan zakon briše i da se o njemu ne glasa ili da se ne izglasa. Možda je ovakav zakon potreban, ali ova materija mora da se uredi, kao i strategija zaduživanja, na sasvim drugi način. Ovde nisu dati kriterijumi na osnovu kojih se država zadužuje, znači da tu nema odgovornosti, iako nam ministar reče kako u prethodnom periodu nije bilo pravne regulative za zaduživanje. Šta imamo danas? Po ovom zakonu, jednostavno i dalje uvlačimo sebe i građane Srbije u nove dugove. Desiće nam se, prema statističkim podacima, da i deca koja se tek budu rađala budu zadužena između 12 i 15 dolara. To je valjda perspektiva i to je učinak ove vlade i hvale koje smo danas čuli od onog eksperta iz G17 plus, Zabunovića, ili kako ga nazivaju, ne znam, kako Srbijom teče med i mleko, kako ima napretka, kako su građani zadovoljni i kako su oni smanjili zaduženje države Srbije i slično. Gospodin Dinkić ovim zakonom dobija takva ovlašćenja koja nema ni predsednik Vlade. Jednostavno, on je ovde sve, on može da ugovara kredite, zajmove ili ako nekoga on ovlasti. Znači, može da ovlasti nekoga iz Ministarstva finansija da on u ime Vlade Srbije vrši zaduživanje. Da vas podsetim, ovde u ovoj našoj raspravi, koliko mi sedimo u ovim klupama, do sada nismo imali nijedan razvojni zakonski projekat koji obećava građanima neki prosperitet ili privredni i ekonomski razvoj, već samo nekakve namete, poreze, formiranje nekakvih agencija, nekih tela, i to su jednostavno parazitska tela i više u budžetu Republike Srbije. Ovaj zakon nije ništa drugo, već način da se pokrije deficit, pozajmicom kratkoročnih kredita i time Vlada želi da preživi i opstane. Pitam se, a treba svi da se zapitamo, kada 2007. godine dođu otplate mnogih kredita koje uzima Vlada Srbije, na čelu sa ministrima Dinkićem i Veljom Ilićem, kako će to građani u tom periodu pa dalje podneti i izdržati. Ovde se hvalio jedan iz ekspertske grupe kako je u budžetu suficit od milijardu i po evra. Pitam se čije su to pare. To su pare od nameta od poreza, uvođenja PDV-a, to su pare građana koji su ostali bez posla, građana koji svakodnevno ostaju bez posla. Kaže, hoćemo da rasteretimo administraciju tako što ćemo otpustiti 10% radnika iz organa uprave. Gde ti ljudi treba da idu? Videli ste da su građanska lica pri vojsci Srbije i Crne Gore, gde se oni hvale da su preko 5.000 otpustili, danas su ostali ljudi bez hleba, bez posla, prisilno su oterani ljudi sa 25-30 godina radnog staža, ljudi koji imaju po dvoje ili troje dece, koja su sada studenti ili učenici. Kako će ti ljudi da opstanu i šta smo mi time rešili? Mi smo time samo povećali broj nezaposlenih, kako oni govore da je bilo ranije 900.000, a sada ih ima skoro milion. Mlađan Dinkić je obećao malim preduzećima i onim samostalnim trgovinskim radnjama, paušalcima, koji slabo rade, da im on otplati onaj terminal i šta je sa tim? Od toga nema ništa, jer to je jedna ujdurma koja se sada pravi po Srbiji, a takvih ima oko 105.000. Znači, ovo su sve obmane i laži. Ovaj član 12, na koji sam podneo amandman da se briše, uređuje neku materiju gde treba priliv tih sredstava od kredita da se reguliše. Kako da uredimo priliv sredstava? Ponovo ta ovlašćenja ima ministar finansija ili neko koga on ovlasti. Posebno je zabrinjavajuće što u obrazloženju ovog zakona stoji da je ovaj zakon urađen na osnovu nekih znanja i saznanja iz zemalja u okruženju koje su dugo godina zadužene, ja ne znam koja je to, jedino je Albanija zaduženija sada od nas, kao i na osnovu iskustva nekakvih eksperata i zamenika. Čudno mi je da ovakva ekspertska grupa sada traži pomoć eksperata iz daleke Amerike, od jedne zemlje koja je najzaduženija u svetu, od zemlje koja radi tuđim parama i koja sva zla čini na ovom kontinentu. Znači, ovi eksperti ipak nisu dovoljno jaki da bi mogli da reše sve ovo, nego tražimo pomoć od eksperata sa strane. Ovde ne bih mogao ništa drugo dodati, već na kraju da kažem da ovaj zakon nema preciznosti niti konciznosti, niti je dobar za ovo vreme u kome mi živimo, a posebno ne za ovu Vladu Srbije koja se hvali da je u Srbiji sve dobro, da se povećava izvoz, da se povećava uposlenost radne snage, da imamo suficit u budžetu. Znači, ovaj zakonski projekat jednostavno treba odbaciti. Predlažem da prilikom glasanja usvojite amandmane Srpske radikalne stranke.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Anđelkoviću, ja ću vas da podsetim na ovu argumentaciju, pošto ste vi trpeli kritike jedno vreme od dela ovih koje sada podržavate. Član 12. kaže da za potrebe upravljanja prilivima po osnovu javnog duga i otplate javnog duga, konsolidovani račun trezora Republike ima podračune u domaćoj i stranoj valuti. To u prevodu znači da se otvaraju podračuni i to ništa nije strašno. Takve podračune je imala NBS, na kojima se vode sva sredstva koja se tiču nekog kredita i nekog zajma; i u ovom setu zakona o kontragarancijama, videćete, imamo neke odredbe, a to je član 4. ili 5, gotovo u svakom od onih zakona gde se priča o tome. Međutim, kada je došlo do promene budžetskog sistema u Republici Srbiji, kada je došlo do promene u bankarskom sistemu, dakle da se računi ne vode kod ZOP-a nego kod poslovnih banaka, kada se sve to lepo umrežilo, kada je rečeno da pravna lica ne posluju preko žiro računa, nego preko tekućeg računa, onda je rečeno da nema podračuna. Kao dokaz za ovo mogu da vam navedem odredbu Zakona o finansiranju političkih stranaka gde je rečeno da politička stranka ima svoj poslovni račun, a da se za potrebe opštinskih odbora otvaraju podračuni. Naravno, taj zakon nije mogao da se primeni, jer nijedna banka nije smela da otvori podračun, jer takav sistem ne postoji. On postoji samo kada su u pitanju finansije koje vodi trezor Republike Srbije. Tu je podračun dozvoljen, zato što trezor u suštini posluje kao banka i vi ste ga shvatili da je banka, a, gospodine Anđelkoviću, i vi i ja i ona prethodna vlast trpela je velike kritike zbog podračuna, jer su o tim podračunima napravili epopeje, dakle, metode kako se peru pare, nezakonito troše; izvršili su sve moguće kontrole, utvrdili da je sve zakonito, ali pošto su otišli, morali su tu sliku da održavaju u novinama, pa da bi održali tu sliku, izmišljali su sve i svašta, a meni su čak izmislili i rođenog brata. Kao što vidite, ne može podračun ako su u pitanju neki drugi i to je retrogradno, nazadno, ali kada dođe Mlađan Dinkić, onda podračun kao pojam može da postoji. Prethodna vlast je usvojila propis gde prelazi platni promet u banke kao jedna vrsta bankarskog posla, ne ide se na žiro račun kod ZOP-a, nego na tekući račun kod banke. U istom trenutku je donet Zakon o finansiranju političkih stranaka, gde je rečeno da na podračunu opštinski odbori vode svoja sredstva, na podračunima banaka niko nije mogao da otvori podračun, jer nijedna banka nije smela da to otvori; znali su, ako otvore, primene Zakon o finansiranju političkih stranaka i dok oni ubede Mlađu, on njih već ugasio. Znači, ovde je suština da trezor postane banka i za ove poslove. Moram da vam kažem da za one stvari gde se direktno Republika zadužuje to možda i ima nekog opravdanja u ovom konceptu, ali ovaj koncept nema opravdanja kada su u pitanju javna preduzeća koja su se zadužila za razvojne projekte i za svoje razvojne investicije, poput Elektroprivrede, naftne privrede i da ne ređam druga javna preduzeća od republičkog značaja, koja obavljaju delatnost od opšteg interesa. Vidite kako se to okrene. Vi ste verovatno 10% popularnosti dobili 2000. godine na priči o zločinačkim podračunima, a vidite i sami da ste postali sada... Znači, Dinkić nikome ne dozvoljava podračune, ali njegov trezor ne može bez podračuna. Kako se promeni ugao posmatranja. U drugom stavu se kaže – ako ministar finansija, odnosno postavljeno lice u Ministarstvu (to je ova njegova zamenica) koje on ovlasti itd. Sada je tu manipulacija, ne u lošem smislu, značaju reči "manipulacija", nego transakcije, kako da se očuva vrednost tih sredstava koja su data trezoru da bi se otplatio kredit, postoji mogućnost da se to konvertuje u različita sredstva plaćanja, tako da se promeni valuta. Recimo, ako je isplaćivao u dinarima trezoru, a država ima obavezu u evrima, postoji mogućnost konverzije da se obezbedi u jednom relativno dobrom vremenskom periodu, dinari konvertuju u evre, sačeka dobra prilika, razduživanje itd. Za te poslove je ovlašćen ministar. Šta će da se desi ukoliko ministar pogreši u proceni ili ga neko loše savetuje? On se već dokazao prilikom otkupa našeg duga, jer je procenjivao da će taj dug imati tu i tu vrednost, pa su se desile neke druge stvari i tu je bilo nekih promašaja oko otkupa našeg duga, jer je došlo do promene u diskontu. Odakle ovlašćenje jednom čoveku da odlučuje o ovim stvarima? Zašto bi jedan čovek imao to ovlašćenje? Vi se ne sećate, vi ste mladi, nekada je u spoljnotrgovinskom prometu na ovoj teritoriji ovde, u bivšoj Jugoslaviji, pogotovo kada se radilo o poslovima sa Rusijom, gde je bilo kliringa, centralna tema od koje su živele neke firme i neke banke bilo je pitanje kursnih razlika. Ono nije kod nas aktuelizovano do tih razmera zbog ovog veštačkog održavanja ovog kursa, ali ko nama garantuje da se to neće desiti, neka promena i ko nam garantuje da taj koji odlučuje kao pojedinac o tim sredstvima koja je u međuvremenu prikupio, čekajući rok kada treba da se servisira neki dug, to nije konvertovao u pogrešnu valutu. Ja ću da vas podsetim, vas eksperte koji sa zvezdicama oko glave idete, Evropska centralna banka brani evro na taj način što dve trećine deviznih rezervi drži u dolarima. Evropska centralna banka ne veruje evru. Najveća monetarna institucija u Evropi ne veruje evru i vrši konverziju, čuva u drugim valutama, a vi nas ubeđujete da će med i mleko da poteče, samo da damo pravo Mlađi ili njegovom zameniku da određuje kada će da konvertuje i u koju valutu.
Po istom amandmanu reč ima gospodin Anđelković. Inače, kao što znate, svaka banka drži u drugoj valuti svoje rezerve.
Ne repliciram, imam pravo na raspravu o amandmanu. U krajnjem slučaju, rasprava o amandmanima služi da bismo se međusobno ubedili argumentima koje iznosimo. Gospodin Krasić nema razloga da me ubeđuje, ja sam ubeđen u to što je govorio. To pokazuje nešto drugo, pokazuje, u stvari, da treba ovako da piše i da smo mi do 2000. godine bili u pravu. Zbog toga, kada je reč o podračunima i posebnim računima, podsećam, zbog javnosti i zbog onih koji su sada ovo napisali, da smo tri godine ovde bili na dnevnom redu zbog tih posebnih računa i podračuna, tri godine je vođena rasprava o završnom računu za 1999. i 2000. godinu o tome kako je nedopustivo, krivično delo, stotine krivičnih dela i krivičnih prijava je bilo zbog podračuna i posebnih računa i još se ti postupci vode, a evo mi dolazimo u poziciju sada da se piše da Vlada ima pravo da otvara podračune. Nadam se, gospodine Krasiću, ne prozivam vas, molim vas da ne replicirate, jer nisam vas ništa posebno povredio, da ćemo to pitanje raspraviti kada dobijemo konačno da raspravljamo o završnom računu za 2001. godinu, pa da vidimo kako je to funkcionisalo bez podračuna; za 2002. i 2003. godinu, ali bar za 2001. godinu da rešimo, jer 2001. godinu još nismo rešili. Nismo još rešili završni račun za 2001. godinu, kao što je poznato javnosti, ova skupština još uvek nije usvojila završni račun za 2001. godinu, doduše ekspresno za 1999. i 2000. godinu, jer je to tada trebalo predstaviti, napraviti predstavu o milionima i avionima na Kipru i slično, ali nismo za 2001, 2002. i 2003. godinu raspravljali o završnom računu. Ja molim javno ovde da bar sada kada dobijemo rebalans dobijemo i taj završni račun za 2001. godinu, pa da vidimo kako funkcionišu podračuni i na koji način mogu da funkcionišu, čak i političke partije, potpuno ste u pravu, bez podračuna, a sa obavezom da onaj ko je potpisnik i ovlašćen, u SPS-u sam to naravno ja, ovlasti svih 160 predsednika opštinskih odbora u Srbiji da potpisuju sve moguće račune, preuzimaju obaveze, a da u stvari ti odgovaraš, iako nemaš mogućnost da kontrolišeš sve to. Prema tome, treba u ovom zakonu, ali i u drugim zakonima omogućiti da se stvore uslovi da onaj ko upravlja sredstvima i odgovara, a ne da jedan odgovara, a sto drugih upravljaju sredstvima. Ovo još jednom potvrđuje da je dobro kada ima posebnih prihoda, posebnih odgovornosti i posebnih agencija. Gospodine Krasiću, vi ste to samo pomogli, zato sam ja za to da se ne prihvati vaš amandman, ali da se shodno ovome što piše u ovom zakonu primeni i u drugom zakonu.
Po Poslovniku, član 27, dužan sam da vas obavestim: na intervenciju predsednika Skupštine, upravo zbog problema o kojima ste govorili, od oktobra dat je nalog, zaključen je ugovor sa revizorom i pred ovim sazivom će biti razmotren završni račun za 2001, 2002, 2003. godinu, a sada za 2004. godinu, jer smo u međuvremenu doneli precizan zakon, to će biti mnogo lakše moguće. Upravo zbog potrebe da se to razmotri jeste važno da Skupština što pre završi pretres čitavog niza predloga zakona koji su na dnevnom redu. Istovremeno, zbog vaših obaveza i racionalnosti, koristim priliku da vas obavestim, po članu 85. stav 5, danas će radno vreme biti produženo posle 18,00 časova do završetka rasprave u pojedinostima 17. tačke dnevnog reda, dakle tačke koju razmatramo. Sutra sednice neće biti, nastaviće se u ponedeljak u 10,00 časova. Da li još neka poslanička grupa želi reč po istom amandmanu? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo Odbor za finansije. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman na sednici Odbora za finansije, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Živan Vladimirović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Živan Vladimirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 13. Predloga zakona o javnom dugu koji, kao i ostali naši amandmani, glasi da se član 13. briše. Kako ne bi ispalo da je ovaj amandman besmislen, moraću da pročitam član 13, pa da razjasnim o čemu se radi u ovom članu zakona. Član 13. Predloga zakona o javnom dugu glasi: ″Javni dug predstavlja bezuslovnu i neopozivu obavezu Republike u odnosu na otplatu glavnice, kamate i ostalih pripadajućih troškova. Obaveza otplate javnog duga iz stava 1. ovog člana može biti u domaćoj ili stranoj valuti. Otplata javnog duga ima stalnu aproprijaciju u budžetu Republike i prioritet u isplati u odnosu na ostale javne rashode utvrđene zakonom kojim se uređuje budžet Republike. Odredbe zakona kojim se uređuje budžetski sistem koje se odnose na privremenu obustavu izvršenja budžeta ne odnose se na otplatu javnog duga.″ Šta ovo znači? Ukratko, ovo znači da je otplata preuzetih kredita u prednosti nad penzijama, platama za prosvetu, sredstvima za zdravstvo, sredstvima za dečije dodatke, tako da stavlja u jedan nezavidan položaj buduću vlast koja će morati da otplaćuje ove kredite koje će Mlađan Dinkić uzimati i za šta treba i za šta ne treba. Ovo bi otprilike izgledalo kao kada bih se zadužio, pa da moja deca i moji unuci imaju obavezu da to otplate, a sve to i taj dug je u prednosti nad njihovim osnovnim životnim potrebama, tako da je ovo član koji nije primenljiv i koji ne vodi ničemu. Zamolio bih narodne poslanike da u danu za glasanje glasaju za ovaj amandman i da kompletno ovaj zakon padne. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, po istom amandmanu.
Član 13. interesantan je zato što je na svojevrstan način dokaz da ono što je navedeno u članu 2. stav 1. tačka 2), gde je data definicija javnog duga, ovde sada pokušava da se to ispravi, da se pokaže o čemu se radi: ″Javni dug predstavlja bezuslovnu i neopozivu obavezu Republike u odnosu na otplatu glavnice, kamate i ostalih pripadajućih troškova.″ Ove dve reči su potpuno nepotrebne, ako je dato šta je to javni dug – dospela obaveza po osnovu nekog ranije uzetog zajma – onda su bezuslovnost i neopozivost nepotrebne reči, jer obaveza postoji na osnovu zaključenog sporazuma. Ona dospeva u nekim rokovima, a ona je tim sporazumom ugovorena kao neopoziva i ona je bezuslovna i nema potrebe da se ovde ubacuje, jer je ovo sastojak definicije javnog duga. To je prva stvar koja ukazuje da je ovo olako rađeno. Šta obuhvata ta obaveza? Javni dug je obaveza, ugovorna obaveza, a ona je definisana kroz glavnicu, kamatu i verovatno ove pripadajuće troškove. Ono što zaslužuje posebnu pažnju u ovom članu, to je stav 3. koji kaže: ″Otplata javnog duga ima stalnu aproprijaciju u budžetu Republike i prioritet u isplati u odnosu na ostale javne rashode utvrđene zakonom kojim se uređuje budžet Republike.″ Ovde samo fali jedna reč, da ta aproprijacija koja ima svoju prihodnu i rashodnu stranu predstavlja nešto što je namensko i to što je namensko je posebna celina u nečemu širem. Zato je tu upotrebljena pogrešna reč – prioritet. Zato je s pravom poslanik kritikovao, zar je moguće da ovo ima prioritet u odnosu na druge obaveze koje država ima preko budžeta prema građanima i drugim institucijama. Ovde je trebalo upotrebiti reč – namenska. To su namenska sredstva. Znači, izvorno usmerena za ispunjavanje neke obaveze. O tome se radi. Šta da radimo, ljudi sve misle prioriteti, pa prioriteti, a jure prioritet, a borili se protiv prioriteta. Ovo je dobra prilika da se javnost obavesti o nečemu što vrlo često neki poslanici zloupotrebljavaju. Kada se veliča ova i prethodna vlast, onda se kaže – od kada smo mi došli posle 5. oktobra uredno se servisiraju obaveze i dugovi prema inostranstvu. Da se servisiraju, to je tačno, ali pre toga je u svim budžetima SRJ, koja je tada pristupala prema inostranstvu i takav je bio sistem, postojala stavka međunarodne članarine, članarine međunarodnim organizacijama, sredstva za otplatu zajmova. Onda moram da vam kažem, sredstva su bila obezbeđena, ali nije mogla da se izvrši isplata, jer ino-partner nije hteo da primi sredstva. Uvek su odvajana sredstva za članstvo u međunarodnim organizacijama, a isplata nije mogla da se izvrši jer međunarodne organizacije, zbog svojih nekih odnosa i činjenica da smo već od 1. maja 1992. godine bili pod sankcijama, jedan stepen, drugi stepen, a na kraju je došao i onaj finansijski i platno-prometni, nisu htele da prime. Ako se neko hvali da od 2001. godine servisira te dugove prema međunarodnim organizacijama i sa njima održava i tu finansijsku korespondenciju, radi javnosti i radi istine treba da se zna da je takva spremnost postojala u ovoj zemlji, a da obaveze nisu mogle da se ispune zato što nije poverilac hteo da primi ispunjenje. To je prava istina. Tu imate prostora da kritikujete politički, ali nemojte da kritikujete na bazi činjenica, jer činjenice demantuju tu priču. Možda nas je neko mrzeo, pa nismo imali dobre političke odnose, pa zbog toga nije bilo plaćanja. Uvek je bila spremnost i uvek su bila izdvojena sredstva za ispunjavanje međunarodnih obaveza. Mi smo podneli ovaj amandman sa istom sadržinom kao i prethodni amandmani, zbog koncepcijskog neslaganja sa ovim rešenjima. Kaže – odredbe zakona kojim se uređuje budžetski sistem koje se odnose na privremenu obustavu izvršenja budžeta, ne odnose se na otplatu javnog duga. To je sve prihvatljivo. Samo mora da se kaže da ova sredstva i da je ova aproprijacija namenska i po samoj definiciji pojma aproprijacija podrazumeva se nešto namensko. Ovde je potpuno nepotrebno upotrebljena reč prioritet. Nema tu prioriteta, to su namenska sredstva. Ona se obezbeđuju u nekim rokovima i ta sredstva se plasiraju takođe u nekim rokovima, a vodeći računa o dospelosti, prolaze kroz budžet i prolazila bi i kada bi se vodila kod Narodne banke. To mora da se kaže, i kod Narodne banke, kada bi se upravljalo javnim dugom, opet bi ta sredstva bila neka aproprijacija u okviru budžeta, jer imamo budžetski sistem koji je u ovom delu manje-više prihvatljiv da se na jednom mestu vide svi javni prihodi i svi javni rashodi. Mi još nismo došli do tog stadijuma, to moram da vam kažem, još naš budžet nije ogledalo svih javnih finansija. Nije, ali nadam se da onaj ko je zacrtao taj koncept, onaj Božidar Đelić, a sada se bavi biznisom, on nije znao da to nije moguće. Niko nije hteo od nas da ga upozorava da to što zamišlja nije moguće; postoje obavezni fondovi obaveznog osiguranja, kao i druge paradržavne institucije koje imaju takođe obavezu da iskažu svoje prihode i rashode, ali da to baš ne mora sve da se uključuje u budžet, jer ako bi se to sve uključivalo u budžet, onda se postavlja pitanje zašto ste formirali paradržavni organ, zašto niste napravili državni organ. O tome se radi. To što je neko stvorio sliku da sve mora da bude u budžetu i da se vidi, vidite i sami da nije do krajnjih konsekvenci sprovedeno u praksi kod nas, a i ne može da se sprovede, i to treba da se zna. Molim vas da obratite pažnju i na ovaj amandman, poslanici koji podržavate vlast. Savetovao bih vam da uputite koju reč, neku stručnu reč i predstavniku Vlade i predsedniku Vlade i sa vašim ljudima u Vladi, da ukažete na ove probleme. Verujte, 99% svega ovoga što ovde iznosimo predstavlja ozbiljne razloge zbog kojih treba ovaj zakon da se povuče i da se preispita. Nemojte da srljamo i da se na brzinu, po svaku cenu, donese zakon zato što je Vlada rekla – vanredno zasedanje, sada ćemo mi da proguramo sve to. Videli ste i sami, ko šta radi, mi ovih godinu i po dana menjamo pet zakona stalno. Na svakom zasedanju menjamo pet zakona: porezi, akcize, lizing, banke, garancijski fond, stambeni krediti. Vrtimo se u krug, a krupne stvari prolaze pored nas.
Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Boban Vojinović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Boban Vojinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministra Dinkića i danas nema, nema predlagača zakona, a mi raspravljamo o zakonu. Neko od kolega poslanika malopre reče da je gospodin ministar, zajedno sa Kebom i ostalim folk zvezdama, na jednom od beogradskih splavova, na nekoj folk paradi i da danas neće prisustvovati ovoj raspravi.
Molim vas, gospodine Vojinoviću, Skupština kontroliše Vladu i sigurno ne bismo takve stvari dozvolili. Zvali smo predstavnike predlagača. Budite ljubazni, nema razloga da dajemo takve nepotrebne informacije.
Gospodine Markoviću, vaša je poslovnička i zakonska obaveza da obezbedite prisustvo predstavnika ...
Tako je, i u odnosu na to, predstavnici su ovde. Kada je bila načelna rasprava, obezbedio sam, naravno, i to u ime Skupštine koju predstavljam, prisustvo ministra, kao i na odborima, kada se raspravljalo o ovim amandmanima. Budite ljubazni, vratiću vam vreme. Izvolite.
U ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman da se član 14. Predloga zakona o javnom dugu briše. U načelnoj raspravi, a i kroz amandmane poslanika SRS, ukazivano vam je da su pojedini članovi i pojedina rešenja u ovom zakonu veoma loše uređena i da treba da se menjaju. Naša osnovna zamerka jeste davanje prevelikih ovlašćenja nekom pojedincu, bez obzira na kojoj se funkciji taj čovek nalazi. Srpska radikalna stranka smatra da ne treba formirati nikakve posebne uprave koje će da prate kako i koliko se država zadužuje. Sve to je moguće prebaciti ovde u Narodnu skupštinu, da znaju i poslanici, a i javnost koliko se država i njeni građani zadužuju u inostranstvu. Ministarstvo preko svojih inspekcijskih službi može da kontroliše i prati sve ovo, bez formiranja bilo kakvih posebnih uprava. Međutim, ministar Dinkić reče da Srbija više nema potrebe da se zadužuje, pa se pitam zašto onda i donosimo ovaj zakon. Da li zato da ovim zakonom legalizujete dosadašnja zaduživanja Srbije, sprovođena nezakonito, kako od sadašnjeg, tako i od njegovog prethodnika? Gospodo iz vlasti, toliko ste nas zadužili, a nikakve koristi naši građani od tih kredita nisu imali. Umesto da ste te kredite uložili u privredu, pa da se te pare polako vraćaju, vi formirate agencije, posebne uprave, vladine i nevladine organizacije, a sve to košta i sve to finansiraju građani Srbije. Stvarno ne znam čemu ovaj zakon, ako ministar pre neki dan reče da Srbija više ne treba da se zadužuje i da su nam svi dugovi oprošteni. Mi u SRS-u, a i građani Srbije znaju da nam niko neće oprostiti dugove. Ne znam kome su ovi sa Zapada oprostili dugovanja. Za sada nikome, pa najverovatnije neće ni nama. Ne valja to što ste nas toliko zadužili da će morati i naši unuci, a i njihovi unuci da vraćaju vaše dugove. Zbog toga, a i zbog svega ovoga što sam rekao, smatram da član 14. Predloga ovog zakona treba brisati, jer nema nikakvog smisla.
Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Milivoje Vuković. Pre nego što pređemo na ovaj član, pretpostavljam da će reč imati narodni poslanik Milivoje Vuković, pauza do 15,00 časova. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Još jednom, dobar dan. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Milivoje Vuković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Milivoje Vuković. Još jednom podsećam, za one koji su možda bili sprečeni da u svojim kancelarijama čuju, danas će se raditi produženo, ako bude bilo potrebe, jer će se u stvari raditi do završetka rasprave o pojedinostima na 17. tačku dnevnog reda – Predlog zakona o javnom dugu. Sutra Skupština neće zasedati, nego će nastavak biti u ponedeljak u 10,00 sati. Hvala vam, gospodine Vukoviću, što ste sačekali. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam u ime Srpske radikalne stranke podneo amandman na član 15. Predloga zakona o javnom dugu koji glasi: "Član 15. se briše". Ovo je još jedan zakon u nizu vaših promašenih zakona i zato smo mi iz Srpske radikalne stranke morali opet da podnesemo amandmane na zakon, koji su istovetni, jer smo želeli da se celi zakon briše, to jest da se povuče iz procedure, jer on ne donosi ništa dobro građanima ove naše zemlje, nego samo nova zaduživanja i dalje siromašenje. U obrazloženju ovog zakona je rečeno da su korišćena iskustva zemalja u okruženju, a takođe je korišćena i pomoć američkih eksperata koji su posebno insistirali na rešenjima koja preporučuju Međunarodni monetarni fond i Svetska banka. Evo, opet u pisanju naših zakona i pored naših eksperata iz ove šifrovane stranke učestvuju i strani eksperti. Pa, zar mi nemamo naše kvalifikovane stručnjake, nego nam trebaju strani eksperti? Evo, pre neki dan objaviše naše novine da su naši studenti pravnog fakulteta bili na prestižnom svetskom takmičenju bolji od studenata sa čuvenog Oksforda. Pa zašto onda nama za sve trebaju strani eksperti? Ili to lepše zvuči kada se stavi u obrazloženje da su nam pomagali i ti strani stručnjaci? Dokle da se krijemo iza njih, a oni su po znanju daleko iza nas. Uzgred rečeno, na tom takmičenju su prva dva mesta osvojili studenti iz zemalja koje su bili glavni organizatori i sponzori tog takmičenja. Kontrolu zaduživanja bi vršio Dinkić, odnosno Ministarstvo finansija preko novoosnovaneUprave za javni dug. Znači, opet nova uprava i nova zapošljavanja stranačkih kolega. Više se ne gleda stručnost, nego stranačka pripadnost prilikom zapošljavanja, a sada se ide i dalje, pa se ljudi ucenjuju da pristupe stranci G17 plus da bi bili zaposleniili dobili odgovarajući posao. Ovo ne govorim kao frazu, nego argumentovano. Naime, javna je tajna da je mnogo hektara u celoj Srbiji zasejano genetski modifikovanom sojom. Ja vam navodim primer iz Mačve, odakle dolazim. Inspektor poljoprivrede je obilazio njive zasejane sojom i svom komšiji zapretio da će mu uništiti dva hektara soje, to jest zaorati, jer je zabranjeno sejati genetski modifikovanu soju. Na molbu seljaka, njegovog komšije, da mu to ne čini, on mu je ponudio rešenje, a to je da će ga poštedeti uz uslov da pristupi stranci G17 plus. Ja sada postavljam pitanje da li je taj seljak sam proizveo tu genetski modifikovanu soju ili je od nekoga kupio? Pa, taj koji rastura seme ostaje nekažnjen i bogati se. E, tu inspektor ne može ništa, ali zato može da uništi seljaku dva hektara useva ili da ga ucenjuje. Pa, dokle tako? Ne zaustavljamo problem u startu, nego lečimo posledice koje su tada mnogo bolne. Na kraju, da se osvrnem i na stav 3. člana 15. gde se kaže: "Ministar finansija može zaključiti ugovor sa Narodnom bankom Srbije za obavljanje pojedinih poslova u vezi sa otplatom javnog duga". Evo ga opet ministar finansija, on je Bogom dat da može zaključiti ugovor sa Narodnom bankom Srbije, i niko drugi. Zbog svega rečenog, mi iz Srpske radikalne stranke smo protiv ovog zakona u celini i u danu za glasanje nećemo za njega glasati.
Hvala, gospodine Vukoviću, na konstruktivnosti. Reč ima narodni poslanik Momir Marković po istom amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, jedini amandman koji je mogao da se stavi na član 15. je amandman koji bi glasio – član 15. briše se. Molim vas, obratite pažnju, pročitaću vam tekst člana 15. Ako ikako možete da razumete, posle ćete mi na pauzi reći. Kaže ovako: "U toku izvršenja budžeta Republike Srbije ne mogu se vršiti izmene u planu amortizacije javnog duga, kao ni u metodologiji za primenjivanje tog plana, osim u slučaju prilagođavanja ovih plaćanja promenama u obavezama na ime javnog duga." Znači, ne mogu se menjati, osim u slučaju kada se menjaju. Ovako nebulozan član ne zaslužuje nikakav drugi amandman, nego amandman – član 15. briše se. Uostalom, ovako nebulozan zakon ne zaslužuje nijedno drugo rešenje osim – Predlog zakona, kao takav, briše se. Postavlja se pitanje kako smo mi to do sada funkcionisali dok, kako reče moj prethodnik, strani eksperti nisu, prvo, strani, nego su domaći, a eksperti pogotovo nisu. Kako smo mi regulisali, kako je država Srbija regulisala ovo pitanje do sada? Vrlo jednostavno, sada ću vam pročitati član 53. koji kaže: "Danom stupanja na snagu ovog zakona prestaju da važe odredbe čl. 52, 53, 56, 57, 58, 59. i 60. i člana 73. stav 1. tačke 2) i 4) Zakona o budžetskom sistemu ("Službeni glasnik Republike Srbije", br. 9/02 i 87/02)". Dakle, ovo nisu oni retrogradni zakoni koje je neka nenarodna vlast donosila pre buldožer revolucije, nego je ovo zakon koji ste vi doneli 2002. godine. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da najpametnije što Narodna skupština može da uradi jeste da pozove nekog iz tog ministarstva, fantomskog ministarstva, jer evo već danas nigde nikoga nema iz tog ministarstva, i da nama poslanicima ovakve dileme eventualno razrešava, dakle, da dođe ovde sa jednim jedinim zadatkom, vrlo kratkim zadatkom – da povuče ovaj zakon iz procedure, da smisle ili da nađu nekoga ko će im smisliti malo kvalitetnije zakonsko rešenje i onda da dođu pred narodne poslanike. Predlažem, dame i gospodo narodni poslanici, da u danu za glasanje, kada se glasa o ovom amandmanu, pritisnete zeleno dugme.
Hvala, gospodine Markoviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Predstavnik iz Ministarstva je ova dama koju vidite ovde. Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Gajić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Rodoljub Gačević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Gačeviću, imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, predlažem da se član 17. ovog zakona briše iz sledećih razloga. Član 17. se odnosi na obim sredstava za davanje garancija, a u članu doslovno ovako stoji: "Republika može dati garanciju za izmirenje duga dužnika pod uslovima iz člana 16. stav 3. ovog zakona..." itd. U članu 16. stav 3. ovog zakona stoji: "Republika može dati garancije iz stava 1. i 2. ovog člana u skladu sa zakonom..." itd. Ponovo se poziva na stav 1. i 2. ovog člana i kaže se: "Garancije iz stava 1. i 2. ovog člana daju se u formi zakona". Ne znam da li je ikome ovo jasno. Čisto jedna frazeologija koja je nepoznata. Pokušava se nejasnu frazu objasniti opet nejasnim frazama. Dakle, kao što je rečeno, ako se uzme u obzir da neki dug treba prvo definisati, kazati koliki je iznos, a onda to staviti na papir i da se to izrazi nekom nominalnom cifrom, u nekoj valuti, dinarima, evrima ili ako ne može neka se izrazi u obliku procenta u odnosu na neki iznos sredstava nekog fonda, budžeta, nacionalnog dohotka ili bilo čega, ono što se upravo ovde u Skupštini razmatra, za šta se mi izjašnjavamo i donosimo odluku, jer se tačno kaže da je toliko i toliko sredstava odobrenih. U tom slučaju se zna koji je iznos sredstava, na šta se odnosi i do koje granice, da bismo znali koliki je guber, čime se možemo pokriti, a ovako to je potpuno nejasno. Zbog toga predlažemo da se ovaj član briše, jer je bolje nemati ovaj član nego ga ovakvog nakaradnog imati. Ovo je, što bi narod rekao, samo presipanje iz šupljeg u prazno. Zašto je ovo na ovakav način definisano, odnosno, bolje reći, nedefinisano? Pokušava se personificirati cela država u jednom ministru finansija ili slično. Od njega će zavisiti sudbina države; od njega, od njegove provizije, procenta zavisiće šta će se desiti sa jednom nacijom. Kada država upadne u ovako nemilu situaciju bilo bi koliko-toliko razumljivo da se može izvući nekom bilo kakvom otplatom, pa makar i nekom dužničkom krizom, makar i nekim slučajevima plenidbe imovine, brodova u nekim lukama, blokadom nekih računa itd. Međutim, postoji jedna mnogo teža situacija, imaćemo problem sa suverenitetom naše države. Koliko se iz ovoga može nazreti, svrha celog zakona je upravo da se cela nacija i narod uvede u dužničko ropstvo. Zbog toga me ne bi čudilo da se posle toga negde u Beogradu, možda na Avali, gde je bio onaj toranj, poput onoga nekada u Sparti postavi kamen dužnik na kome će pisati – Srbija je dužna da isporuči tog i tog, Srbija mora da se odrekne suvereniteta nad nekim delom teritorije, recimo Kosova, da Srbija ukine vojsku, da smanji policiju itd, dakle sve ono što će se direktno ticati suvereniteta jednog naroda. To bi, praktično, značilo da ostanemo narod bez otadžbine. Otadžbinu, gospodo poslanici, nemamo pravo prodati, jer je nismo ni kupili. Dobili smo je u nasleđe od naših očeva, đedova, prađedova i dužni smo je preneti novim mladim generacijama, sinovima, unucima, praunucima. Iz tih razloga nemamo moralnog prava, niti sme da se dogodi da buduće naše generacije ostanu narod bez otadžbine, kao što su to danas Palestinci. Nešto bih rekao i u vezi sa ovim kreditima o kojima je govoreno. Tačno je da kredita ima. Ja sam, kao privatni preduzetnik, pokušavao nekoliko puta da konkurišem za kredit. Krediti postoje, ali to izgleda ovako: ima se pravo, isto kao što je pravo na rad, ali je to ograničeno pravo, jer se kaže da ima sredstava toliko i toliko i samo može dobiti jedan deo korisnika, odnosno 1-5 posto. Dakle, na 20 njih može jedan eventualno dobiti kredit. Sve one uslove mora da ispuni, a to znači da napravi biznis plan, da skupi celu papirologiju da je bio likvidan toliko i toliko vremena, šest meseci možda i više, i na kraju da da neke određene garancije. Na kraju, posle svega toga, nema ništa. Znate ko će dobiti kredit? Dobiće jedan na prema 20, i to po onom principu ko da proviziju do 10 posto. Takav sistem ide od dna do vrha. Znate vi kako to ide, nije ni potrebno objašnjavati, bar građani to znaju i oni koji su koristili ove kredite na ovakav način znaju kako se to radi. Ima tamo neki koji je posrednik, obično je neki kurir ili pisar, njemu će dati pare i tako će ići redom, nešto će uzeti direktor fonda, nešto će ići do ministra i tako redom. To je taj način što ovamo postoji, pro forme, ima se pravo, ali praktično to pravo ne može iskoristiti ni do pet posto, a najviše oni koji traže kredit, odnosno ova sredstva.
Hvala, gospodine Gačeviću. Izvolite, gospodine Markoviću. Nadam se da ćete vi govoriti o pitanju koje je na dnevnom redu.
Pre nego što pređem na odbranu ovog amandmana, gospodin Gačević je sada otkrio šifru kako se kredit može dobiti – znači, treba da obezbedite još 19 onih koji će tražiti kredit.
Upravo sam vas pitao, gospodine Markoviću, jer nisam prekinuo gospodina Gačevića iz poštovanja da završi rečenicu, ali jasno član 103. kaže – govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu, te sam i vas pitao hoćete li govoriti o onome što je na dnevnom redu. Budite ljubazni, govorite o amandmanu koji je Zakonodavni odbor odbio.
Govoriću o amandmanu, a to što je Zakonodavni odbor odbio amandman, to za poslanike Srpske radikalne stranke, a i za građane Srbije bukvalno ništa ne znači, jer mi smo amandman podneli znajući da će vaš odbor da ga odbije. Mi branimo amandmane pred građanima Srbije i svi ćemo sutradan polagati račune, političke račune pred građanima Srbije kada izbori dođu. Što se tiče ove dileme gospodina Gačevića, neka nabavi još 19 njih koji traže kredit, on će dvadeseti sigurno dobiti. Dame i gospodo narodni poslanici, član 18, na koji je amandman podneo gospodin Gačević, glasi: "Za davanje garancije može se naplaćivati provizija. Ministar finansija bliže uređuje uslove koje moraju da ispunjavaju dužnici da bi Republika dala garanciju..." Ovde dolazimo do onoga što je alfa i omega svega i u ovom zakonskom projektu i u onom od juče, od prekjuče. Mi smo jasno utvrdili jednu jedinu činjenicu, koju smo nekoliko puta već ponovili: ministar finansija bolesno želi da sve finansijske tokove podvede pod svoju ličnu kontrolu, ministar finansija želi prosto patološki da sve konce finansija drži u svojim rukama, gde god mirišu pare ministar finansija mora da stavi svoj nos. Kaže se – on uređuje uslove koje moraju da ispunjavaju dužnici da bi Republika dala garanciju. Dame i gospodo narodni poslanici, Ministarstvo jeste državna institucija. Ministar je samo činovnik u Vladi. Prihvatam da ovde piše da Vlada uređuje, prihvatam da kažu i ministarstvo, ali ne može ministar, jer smo imali prilike u nekoliko članova i u ovom zakonu da vidimo da ministar može da ovlasti. Ministar može da ovlasti i onog pisara tamo koji zavodi poštu, ako mu date ovako široka ovlašćenja. Prema tome, za ovaj član jedini ispravan amandman je amandman koji glasi– član taj i taj briše se. Trgovinski deficit, napravljen do sada, iznosi 5 milijardi evra. Ulazimo direktno u dužničko ropstvo i bojim se, dame i gospodo narodni poslanici, ako uskoro neko ne obuzda ministra finansija ili ne dođe do vanrednih parlamentarnih izbora, da će ministar finansija svima nama građanima Srbije, celoj Srbiji da svira tango argentino.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Kao što znate, Vlada ne može da stvori trgovinski deficit, Vlada ne trguje, to rade privredni subjekti, tako da nemamo razloga da je kontrolišemo po tom pitanju, ali za sve ostalo svakako. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Darko Glišić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se po ovom amandmanu iz razloga što sam pričajući u načelu o ovom zakonu upravo govorio o članu 18. Naime, naslov iznad člana 18. glasi – Uslovi za davanje garancije, i ako pročitate videćete da u ovome nije naveden nijedan uslov zbog koga bi Vlada Republike Srbije dala garanciju za eventualno zaduživanje, ali je zato mogao da bude naslov iznad ovog člana – provizija ili, kako sam ja to rekao pričajući u načelu, reketiranje. Zašto reketiranje? Pogledajte član 1, pa ćete videti ko to može da se zaduži, a da mu Vlada da garanciju. To su: Republika Srbija, jedinica teritorijalne autonomije i lokalne samouprave, Republički zavod za zdravstveno osiguranje, Republički fond za PIO i Nacionalna služba za zapošljavanje. Kome to Vlada naplaćuje proviziju? Jedan deo ovih institucija koje sam nabrojao, normalno, neće imati rejting kod međunarodnih finansijskih organizacija da mogu da se zaduže i za njih Vlada, valjda je potpuno logično, treba da da garanciju, ali kome će to Vlada naplatiti proviziju zato što daje garanciju, kada se uglavnom ovi koji se zadužuju, koji su navedeni u ovom zakonu da se mogu zadužiti, finansiraju iz budžeta? Na neki način možemo reći da ovim Ministarstvo finansija pokušava da reketira samo sebe, što je veoma neuobičajeno. Reći ću vam još nešto – za davanje garancije može se naplaćivati provizija. Videćete posle kada dođete do člana 20. i člana 21, gde takođe imamo amandmane, pa ću samo, da bih lakše objasnio ovaj član 18, pomenuti ove članove, kako u stvari to funkcioniše kada naplaćujete proviziju onima koje vi finansirate. Kaže u članu 20: "Otplatu obaveze za koju je Republika dala garanciju vrši dužnik." U sledećem članu se kaže da te obaveze, ukoliko dužnik ne izvrši, praktično otplaćuje Republika. Ako otplaćuje Republika, zašto nije predviđeno u kaznenim odredbama šta će se desiti sa dužnikom koji ne može da otplati svoje obaveze? Desiće se sledeće: najveći broj lokalnih samouprava zadužuje se kod lokalnih, podiže kredite kod poslovnih banaka, uglavnom domaćih, u dinarima, i nemaju nameru da vraćaju kredite, jer ne mogu da ih vrate iz sredstava kojima se puni budžet; i to ćete videti na velikom broju opština, da su se zadužili i prošle i pretprošle godine, da nisu vratili glavnicu, u stvari samo otplaćuju kamate. I ove godine je budžetom najveći broj lokalnih samouprava predvideo zaduživanje. A za to zaduživanje praktično garanciju mora da da Vlada Republike Srbije, ali ukoliko oni ne vrate dug, Vlada će vratiti, odnosno Republika Srbija će vratiti dug, ali ti koji se zadužuju nemaju nikakvih obaveza, niti se na bilo koji način u kaznenim odredbama oni primoravaju da vrate dug. Govorim vam da će najveći broj lokalnih samouprava, odnosno predsednika opština koji će biti u situaciji, uzimati novac od banaka i namerno neće vraćati dugove, jer ih na to niko ne prisiljava, finansiraće svoj budžetski deficit i onda ćemo doći u situaciju da će Vlada i pri takvim uslovima praktično uzimati proviziju. Ako uzme proviziju po članu 18. ovog zakona, tu proviziju će morati da da, i još dodatnih sredstava da bi otplatila kredit.
Hvala vam. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Daja. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Jovan Daja. Izvinite, nisam vas video. Molim sve poslanike da visoko podignu ruku, nisam vas video, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 19. Predloga zakona o javnom dugu koji glasi: "Član 19. briše se". Ovaj zakon nije dobar jer nas ovim zakonom ponovo zadužujete i uvlačite u dužničko ropstvo nepovoljnim kreditima koje Srbija neće moći da plaća. Sa uništenom privredom, bez proizvodnje, bez realnih izvora prihoda nismo u situaciji da ispunjavamo već prispele obaveze, a vi biste ponovo da nas zadužujete. Kako mislite da platite te kredite? Prodajom još ovo malo od privrede što je ostalo? Šta posle kada više nema šta da se proda? To nije dobro. Može da bude i opasno, jer umesto Vlade o svemu tome odlučuje ministar finansija Mlađan Dinkić, koji je poznat po raznim aferama. On je jedini ovlašćen da ugovara kredite, da daje garancije i prenosi sredstva sa specijalnog računa na račun korisnika kredita. Kredit može dobiti autonomna pokrajina, lokalne samouprave i neka pravna lica koja ispunjavaju uslov za dobijanje garancija, odnosno kredita. Koja su to lica, možemo da pretpostavimo, a možemo i da pretpostavimo da će biti i zloupotreba. Zato vam predlažem da podržite amandmane Srpske radikalne stranke.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, takođe treba usvojiti amandman na član 19. i član 19. brisati iz Predloga zakona. Član 19. stav 2, ono o čemu sam maločas govorio, kaže: "Ministar finansija, ili postavljeno lice u Ministarstvu koje on ovlasti, daje nalog za prenos sredstava kredita..." Dakle, lice koje on ovlasti. Vlada prenosi svoje ingerencije na ministra ovim zakonom, ministar prenosi svoje ingerencije na neko lice koje on ovlasti, a ako ovako bude krenulo onda će ministar moći da ovlasti neko lice da ovlasti to drugo lice, i dokle tako. Radi se o vrlo odgovornim i vrlo velikim sredstvima građana Srbije, jer svaki dinar, svaki evro koji se nalazi u budžetu, svaka para i svaki cent koji se nalazi u budžetu su, pre svega, sredstva građana Srbije. Vezano za ovo što je gospodin Rankić obrazlažući amandman rekao, tipičan primer zaduživanja lokalnih samouprava do guše je opština Grocka gde su sada srpski radikali preuzeli vlast i sa vlašću su preuzeli dug od 400 miliona dinara i praznu kasu. Upravo izgleda da ste i na lokalu, dame i gospodo iz vladajuće koalicije, vrlo listopadni i da ćete vrlo brzo otići, a znajući da odlazite i da vam više povratka nema zadužujete maksimalno lokalne samouprave, isisavate zadnji dinar iz džepova građana Srbije i onda ćete moći da kažete – evo vam vlast pa vladajte. Predlažem da se i ovaj amandman u danu za glasanje usvoji i da se i ovaj član zakona briše.
Da li još neko želi reč o istom amandmanu? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Stevica Deđanski. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Dišić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Miloš Dišić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam na član 21. amandman koji glasi da se član briše. Dosta je ovde rečeno iz kojih razloga treba da se briše i zaista treba da se briše, da jednom ovu bruku skinemo sa dnevnog reda i da ne maltretiramo one narodne poslanike koji ne treba i ne žele da slušaju one koji ovde hoće da rade. O čemu se zapravo radi? Ja ću posle navesti očigledne primere gde ćete se uveriti da zaista ovako ne treba da stoji u zakonu i da mora da se menja. Ako nemate bolji tekst, onda ovo zaista izbrišite i da više ne dozvoljavamo ljudima koji su skloni prevarama, ucenama i raznim mahinacijama da uz pomoć ovog člana i zakona izvedu te manipulacije. Gledajući ovaj zakon na koji smo podneli amandmane, ovde je država sama sebe napravila dužnikom, jer u kaznenim odredbama, a to je gospodin Rankić pre mene rekao, ne stoji ko će odgovarati ako podigne kredit, a ne može da to vrati i otplati. Znači, pripisaće se ponovo državi i to će biti državni dug. Zar pored ovolikog duga koliko država ima trenutno treba još uvek da se zadužujemo? Navešću vam primer opštine Inđija. Videćete da im daje za pravo upravo ovaj zakon da se i dalje zadužuju, a da niko nikome ne vraća. Oni imaju u planu da podignu 4,5 miliona evra kod međunarodne banke kako bi se opština Inđija dalje izgrađivala. Za sve ovo do sada što su radili – a ima iz Ministarstva dokaza, ja sam podneo ovde gospodinu ministru Lončaru, da su oni zadužili opštinski budžet preko 80%, a znamo da po zakonu koji je važio nije mogao biti zadužen opštinski budžet u toku jedne godine više od 25% – zaista niko nije reagovao na krivične prijave. Ministarstvo, sudstvo i svi organi koji su mogli to da urade nisu se bavili tim slučajem. Ovih dana lokalna samouprava u Inđiji sprema se da podigne kredit od četiri miliona evra. Sa ovim zakonima i ovim propisima koji su predviđeni ovim zakonom omogućava se tako neodgovornoj lokalnoj samoupravi da taj teret, u slučaju da podignu kredit, ostane dug Republike. Ne treba dozvoliti i ne treba ovaj zakon prihvatiti. Molim vas, opametimo se na vreme, povucimo kompletan zakon, napišimo bolji tekst, ako smo sposobni, ako imamo stručnjaka iz te oblasti, a SRS ih ima. Zamolite Zorana Krasića neka vam napravi zakon koji će ovde proći i biti dobar.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Momčilo Duvnjak.
Dame i gospodo, podneo sam amandman na Predlog zakona o javnom dugu na član 22. i predlažem da se taj član briše. Vlada Republike Srbije i ministri u Vladi skoro svakodnevno Skupštinu Republike Srbije, građane i poslanike najčešće stavljaju pred svršen čin. Po hitnom postupku mi treba da razmatramo Predlog zakona o javnom dugu. Prosto rečeno, treba da damo zeleno svetlo kako će se Srbija dalje zaduživati, ali i pokrajine, opštine, organizacije socijalnog osiguranja, javna preduzeća i drugi. Zar to treba da radimo po hitnom postupku? Normalno je da građani najpre treba da znaju koliki je naš ukupan dug, ko se po kom osnovu zadužio, gde je taj novac, ko ga je i pod kojim uslovima dao, pa tek onda da vodimo raspravu šta dalje. Sigurno je jedno, ovo je vrlo složeno pitanje po sve nas. Zbog toga nije prosto i jednostavno da po nečijem nalogu iz inostranstva prepišemo njihove zahteve i to pretvorimo u nekakve zakone. Takođe, hoćemo da znamo zašto ovo pitanje nije regulisano postojećim zakonima, kao što je, na primer, Zakon o budžetskom sistemu. Treba da znamo šta sa javnim dugovima radi Narodna banka Srbije, Ministarstvo finansija i Vlada Republike Srbije. Izgleda da o ovome niko ne vodi računa i niko nikome ne polaže račune, niko nikome ne odgovara. Po sada važećim zakonima može da se zadužuje svako pravno lice. Nama narodnim poslanicima poturen je na brzinu ovaj predlog i stvarno nismo u mogućnosti da damo prave amandmane, jer nije ni pravi zakon. Iz već iznetih razloga nećemo podržati ovaj predlog, ali su građanima potrebna objašnjenja i odgovori koje sam zatražio u ovom izlaganju. Dame i gospodo narodni poslanici, kao običan čovek, a sebe smatram običnim čovekom, jer sam zanatlija, ne mogu da shvatim da u Vladi sede ljudi sa nekim titulama – doktori, magistri, eksperti, a da predlažu ovako nebulozne zakone. Ako misle ovi finansijski moćnici da će im proći sve ono što im je naređeno iz inostranstva da donesu od zakona, neće moći i varaju se. To mogu da rade još kratko, do jeseni, a na jesen će narod, nezadovoljni građani i seljaci da izađu i da im kažu sve. Gospodo, mi smo vas isterali na čistac. Znate kako naš narod kaže – kada isteraš zeku na čistinu, on nema kud i lako ga je ustreliti. Hvala.
Hvala vama. Izvolite, gospodine Markoviću. Narodni poslanik Momir Marković po istom amandmanu.
E, pa da pokušamo, dame i gospodo narodni poslanici, obrazlažući amandman na član 22, da do kraja ogolimo nebulozu koja se zove Predlog zakona o javnom dugu. Član 1, ukoliko se sećate, kaže – ovim zakonom uređuju se uslovi, način i postupak zaduživanja Republike Srbije (u daljem tekstu: Republika), jedinica teritorijalne autonomije i lokalne samouprave, Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, republičkih fondova za PIO, Nacionalne službe za zapošljavanje itd. Dakle, oni se mogu zaduživati i država daje garancije za njih, a u članu 22. kaže: "Dužnik ima bezuslovnu i apsolutnu obavezu da plati Republici iznos obaveze koju je ona izvršila prema poveriocu na osnovu date garancije." Dakle, ukoliko dužnik ne može da plati, država daje garanciju da će platiti dug i onda država na osnovu garancije koju je dala plaća. Ako se lokalna samouprava zadužuje u inostranstvu, Republika Srbija da garanciju, Republika Srbija će platiti dug. Ako se Republički zavod za zdravstveno osiguranje zaduži, takođe će Republika, s obzirom da je dala garanciju, platiti dug. Kaže, u stavu 2 – ako je po osnovu date garancije, kao i u slučaju neposrednog preuzimanja obaveza u svojstvu dužnika po osnovu date garancije, Republika izvršila tu obavezu umesto dužnika, Republika ima pravo na povraćaj glavnice, kamate i ostalih troškova koji nastanu zbog neizvršenja, odnosno neblagovremenog izvršenja obaveza, do visine iznosa izmirene obaveze, kao i pravo da od dužnika naplati obračunatu kamatu. Jedinice lokalne samouprave žive bukvalno na onome što im Ministarstvo finansija kroz raspodelu budžeta da. Ako oni iz tih sredstava nisu mogli da izvrše ovu obavezu, pa je Republika Srbija izvršila ovu obavezu, na osnovu čega i kako će sutra Republika Srbija da namiri sredstva od jedne opštine, recimo? Hoće li joj ukinuti, a to kaže u stavu 2, buduće uplate u budžet do visine sredstava koje je platila? Šta će ta lokalna samouprava raditi, kako da preživi? Onda je najbolje da Dinkić donese jedan zakon i da on može da gasi opštine kako mu padne na pamet. Hoće li Fond za PIO, koji je podigao kredit da isplati penzije, ako ne može da vrati i garanciju je dala država i država plati, bukvalno da povadi sva sredstva, tako da fond ne može isplaćivati penzije, hoćemo li penzionere ostaviti bez penzije? Onda kažite – ljudi, nema penzija i tačka. Hoće li zdravstveno osiguranje? Nema lečenja i tačka. Dame i gospodo narodni poslanici, sutradan, kada dođe ova rana jesen i dođu izbori i odete sa političke scene, nemojte da vas prepoznaju ne samo kao grobare srpske politike, nego i grobare Srbije.
Izvolite, gospodine Krasiću.
Član 22, pored ovih nedostataka koji verovatno mogu da dovedu do ovih posledica o kojima su pričali moji prethodnici, sadrži i jedan veliki nedostatak, jer ovde se pojam dužnik upotrebljava praktično u dva odvojena slučaja, u dva različita svojstva. U jednom stavu se priča o dužniku kao dužniku po međunarodnom zajmu, a u drugom stavu se priča o dužniku u odnosu prema Republici Srbiji koja je dala garanciju i ta garancija je aktivirana i nastao je novi odnos po osnovu garancije između prvobitnog dužnika i Republike. Moram da kažem da je to moralo da se razdvoji makar u nekoliko članova da bi ta razlika došla do izražaja, jer ovako može da stvori zabunu. Ono što stvarno predstavlja problem tiče se naših javnih preduzeća od republičkog značaja, interesa, koja imaju potrebu da se zaduže u inostranstvu i da uzmu neki, hajde neka bude i povoljniji kredit pod dobrim uslovima, dugoročni sa velikim rokom počeka, gde je uslov da bi se dobio taj kredit da država da garanciju. Pošto ide preko savezne države, onda Republika Srbija daje kontragaranciju, znači, sa dve strane se obezbeđuje potraživanje Evropske investicione banke ili neke druge finansijske institucije iz inostranstva. Postavlja se pitanje, ukoliko naše javno preduzeće koje se bavi, recimo, putevima, Direkcija za puteve nije u mogućnosti da otplaćuje kredit, a otplata kredita, kao što ste videli po prethodnim članovima, takođe ide preko Ministarstva finansija, odnosno trezora sa podračunima itd., i da ne vraćam diskusiju, stvarno se postavlja pitanje, sredstva su bila potrebna za neki razvoj ili za održavanje, a Republička direkcija nije u mogućnosti da servisira kredit, kako država da aktivira reperkusije date garancije ne prema inostranstvu, to će ona da uradi, nego prema svom novom dužniku, a to je Republička direkcija za puteve. Vlada Republike Srbije ima potpunu kontrolu nad tim preduzećem i preko upravnog odbora i drugih organa. Imovina koja postoji kod Direkcije, to je državna imovina Republike Srbije. Sada je data neka metodologija, otprilike, prvo se plene sredstva sa računa, jer se vrši blokada za iznos aktivirane garancije. Postavlja se teoretsko pitanje, šta to znači, ukoliko se ne plati taj kredit ili taj anuitet koji je dospeo, blokira se Republička direkcija za puteve i šta će ona dalje da radi? Nisu tu u pitanju plate zaposlenih, doprinosi i druge obaveze, nego održavanje puteva i putne privrede. To ima nekog svog teoretskog pokrića u smislu potraživanja, u smislu obligacija, ali ukoliko se u tu priču ubaci svojinski element, onda se vidi da je to stvarno besmisleno, jer praktično država postaje dva puta vlasnik, a treba imati u vidu onaj zakon koji je donet pre nekoliko meseci, da po osnovu tih dugovanja što je država uradila, a mi smo tada koristili primer RTB Bor i dokazali besmislenost kada je u pitanju onaj zakon. Ovo se sve priča iz prostog razloga da se shvati ozbiljnost da država mora da ima jasnu načelnu politiku kako je moguće da se vrši zaduživanje i do kog iznosa je moguće da se vrši zaduživanje, ali sa jasnom projekcijom za svaku godinu; koliko bi eventualno trajali ti krediti, sa sagledavanjem jedne makroekonomske politike na duži vremenski period; da se vidi da li ima tu neke društvene akumulacije, sredstava za povraćaj. Da li po osnovu cena usluga, a uvek je to u krajnjem slučaju vezano za cenu neke usluge ili neke robe i to se uvek odrazi na krajnjeg potrošača; kakav će uticaj da bude otplata obaveze zajma na politiku cena kada je u pitanju struja, gorivo ili neke druge obaveze ili recimo cena te takse koja se plaća za korišćenje autoputa. Opet se vraćam na onu našu načelnu raspravu. Ovde su morali da se postave jasni kriterijumi do kog iznosa država može da se zaduži, do kog iznosa može privredni prostor koji obuhvata teritoriju Republike Srbije da se zaduži, na godišnjem nivou, na dugoročnom nivou i da se projektuje jedna politika, da ne bi došlo do nekontrolisanog zaduživanja. Mi smo danas u takvoj situaciji da svako ko kaže – za razvoj su mi potrebne pare, dajte neki kredit. Verujte, on jeste u pravu, jer sankcije, blokade, pa i bombardovanje 1999. godine su učinili svoje po pitanju privredne strukture Republike Srbije. Kaska se u tom razvoju. Treba uhvatiti taj korak, treba nešto ubrzati da se taj razmak i to zakašnjenje svake godine smanjuje, kako bismo, eventualno, za 10-15 godina uhvatili priključak sa nekim novim trendovima. Zato je potrebno da se postave jasna ograničenja i jasni limiti na nivou cele Republike, ne samo u pogledu onoga što država preduzima pri vršenju vlasti, ne samo u pogledu onoga što se tiče javnih preduzeća od republičkog interesa, ne samo u pogledu paradržavnih organa iz oblasti obaveznog osiguranja, ne samo kada je u pitanju lokalna samouprava, bez obzira koliko su povoljni ti krediti iz inostranstva, nego uopšte naša privreda i naša ekonomija. Zato nam je potreban jedan kvalitetan zakon koji bi regulisao zaduživanje, propisao te limite, zakon koji bi sublimirao dva zakona, odnosno deo iz postojećeg Zakona o budžetskom sistemu i maltene kompletan materijal i kompletnu oblast koju reguliše Zakon o kreditnim odnosima sa inostranstvom. Zakon o kreditnim odnosima sa inostranstvom ne reguliše samo plaćanje prema inostranstvu po osnovu kreditnog zaduženja, nego daje neke uslove pod kojima privredni subjekti mogu da se dugoročno zadužuju u inostranstvu, a mi moramo da imamo jednu projekciju. U nedostatku te projekcije, danas nam se, kao mera izlaska iz ove krize, navode strane direktne investicije ili, što reče jedan od prethodnika pre nekoliko dana za ovom govornicom, običan lizing kao put da se na najjednostavniji način, najjeftiniji način obezbede oprema i neke druge stvari koje se takođe vode na poziciji investicija. Pošto nema te strategije, onda nije ni čudo što imamo ovakav zakon koji sadrži sve i svašta, a u stvari ništa.
Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Goran Dunjić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Goran Dunjić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 23. zakona o javnom dugu i predlažem da se član 23. briše. Ovim zakonom Republika Srbija može i dalje da se zadužuje, kao i teritorijalna autonomija, lokalna samouprava, javna preduzeća, Republički zavod za zdravstveno osiguranje. Srpska radikalna stranka se zalaže da se tačno definiše naš ukupni dug, tako da građani Srbije znaju ko se i pod kojim uslovima zaduživao i gde je taj novac, jer ako ovako nastavimo sa zaduživanjem Srbiji preti dužničko ropstvo. Zato smo i predložili da se svi članovi ovog zakona brišu, jer ovakav zakon ne bi trebalo ni da bude donesen u Narodnoj skupštini, jer nije dobar ni za građane ni za privredu Srbije.
Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Milomir Dunjić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
U obrazloženju Predloga ovog zakona, u delu – analiza efekata zakona, Vlada, kao predlagač, nam je obrazložila da se utvrđivanjem uslova, načina i postupka za zaduživanje Republike Srbije štite interesi građana i privrede, jer se onemogućava nekontrolisano zaduživanje Republike Srbije, na taj način što se zaduživanje vrši po propisanom postupku, za propisane namene i strogo vodi evidencija o svakom zaduživanju. Dakle, Vlada kao predlagač je ovo napisala u obrazloženju, ali zato u samom tekstu zakona nije ovako regulisano. Govorila sam o članu 10. Predloga zakona, koji se odnosi na postupak zaduživanja, a isti je slučaj i sa članom 24, gde se govori o postupku davanja garancija. Dakle, baš na ovaj način kako je regulisano stvaraju se uslovi za nekontrolisano zaduživanje, zato što ni član 10. ni član 24. Predloga zakona nisu precizno utvrđeni, zapravo, nisu završeni, nedorečeni su. Opet je to ona stara i već više puta ovde ponavljana boljka i ove i one prethodne vlade – da vam zakonski propisi nisu decidni, nisu tačni, nisu precizni. Više puta sam to govorila, ponoviću i sada, kad god zakonska norma nije dovoljno precizna, stvara se mogućnost za zloupotrebu kod primene tog propisa. U ovom delu obrazloženja gde se govori o razlozima za donošenje ovog zakona po hitnom postupku, kaže se da razlozi, saglasno članu 157. Poslovnika, proizilaze iz činjenice da je potrebno što pre na celovit način urediti uslove, način i postupak zaduživanja Republike Srbije, lokalne vlasti i organizacija obaveznog socijalnog osiguranja, kao i način i postupak izdavanja garancija Republike Srbije, čime bi se izbegle štetne posledice po građane i privredu, jer će se onemogućiti nekontrolisano zaduživanje Republike Srbije, s jedne strane, a s druge strane, zaduživanje pod propisanim uslovima štiti i interese ulagača, čime se dodatno stimulišu i potencijalni ulagači da ulažu u projekte koji će omogućiti brži razvoj privrede i društva u celini. Dakle, iz ovog obrazloženja proističe ono što sam danas govorila – da je očigledno da se do sada Republika Srbija zaduživala nekontrolisano, da se to radilo onako kako kome padne na pamet. Onda je logično da su već nastupile štetne posledice koje ovim zakonom, navodno, Vlada hoće da spreči. Ako su nastupile štetne posledice, onda moramo da znamo ko je kriv, ko snosi odgovornost i da li će uopšte neko da snosi odgovornost zbog ovog logičnog sleda događaja. Kolega Dunjić je tražio da se član 24. Predloga ovog zakona briše, a ja ću da vam kažem i zbog čega. Radi se o postupku davanja garancija. U stavu 1. člana 24. se kaže: "Na predlog Ministarstva, Vlada utvrđuje predlog osnove za davanje garancije". U stavu 2. se kaže: "Predstavnik Ministarstva prisustvuje od početka postupka na svim pregovorima o zaduživanju lokalne vlasti i pravnih lica, kada se traži garancija Republike". Dakle, prisustvuje, ali aktivno ne učestvuje, bar tako piše u članu 24. stav 2. Zaista verujem da sam dobar pravnik i da znam da tumačim propise. U stavu 3. se kaže: "Ministarstvo dostavlja Vladi izveštaj sa pregovora iz stava 2. ovog člana, sa nacrtom ugovora o kreditu". Opet tačka i opet nema sledećeg stava, isto kao u članu 10. Šta se, dakle, dalje dešava? Da li se onda aktivira član 5. stav 6. i 7. koji daje ovlašćenje ministru Dinkiću u ovom slučaju da može da zadužuje, da utvrđuje predloge garancija, kontragarancija. Imaćemo posle ove tačke na dnevnom redu raspravu o pojedinostima, mislim, desetak kontragarancija koja se daju na već neke završene poslove, ali o tome ćemo kada to bude na dnevnom redu. Ili će to da radi neki Janjušević, ili neki Kolesar, koje će Mlađan Dinkić iz svojih redova da iznedri, da radi ono što su radili ovi pre njega? Dakle, neprecizna zakonska formulacija, a Vlada u svom obrazloženju zašto amandman nije prihvaćen, kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je potrebno urediti postupak davanja garancije". Amandman je i podnet baš zato što je potrebno urediti postupak davanja garancija. To je ono što mi tražimo od Vlade kao predlagača. Naravno, ovde nema predstavnika predlagača. Da, zaključuje ugovor, pa ga nema. Koju li ćemo večeras videti banku da je proda? Naravno, ovo može da zvuči kao šala, ali je tragično i strašno da se ministar finansija bavi prodajom banaka, privatnih banaka. Koji je njegov interes da se slika na televiziji u takvim poslovima? Pisaće valjda "Kurir" ovih dana. Ali, strašno je da mi raspravljamo o ovako važnim zakonima, a da nemamo predstavnika Ministarstva. Zaista, da je ovde Mlađan Dinkić, ubeđena sam da bi on prihvatio činjenicu da ovaj član 24, kao i član 10, o kome smo pre podne govorili, mora da ima još jedan stav da bi mogao da se primenjuje. Jer, šta znači, ide ovaj tamo iz Ministarstva, sedi tamo, prati šta neko drugi radi, pošto on ne učestvuje u radu, kako piše u zakonu, i na kraju dostavi Vladi izveštaj sa tih pregovora, sa nacrtom ugovora, ostavi valjda tamo kod sekretarice, ne znam, i to je kraj posla, ništa se dalje ne dešava. Ako se slučajno nešto i dešava, onda je nezakonito. Jer, u ovom zakonu ne piše kako se i šta se dalje dešava. Pošto nema predstavnika Vlade, pošto nema Mlađana Dinkića, pošto rasprodaje tu poslednju neprodatu banku u Srbiji, onda molim vas desetak-petnaestak, koliko vas ima u ovoj sali (jer zahvaljujući Poslovniku koji ste usvojili ne mora ni ovoliko da vas bude, dovoljno je da bude onaj ko govori ovde i jedan iza), da vodite računa o ovim našim amandmanima i da zaista prihvatite amandman na član 24, jer je potpuno besmislen. Čak i ako izglasate zakon, čak i ako opstane ovaj vladin predlog, ovaj član 24, ako ima iko od pravnika neka kaže da nisam u pravu, ako može da nađe obrazloženje, da mi kaže šta vidi ovde, a što nije napisano u ovom članu 24. Dakle, nije ovaj član, kao ni ideja nije dobra, nije prihvatljiva. Mi srpski radikali više puta smo rekli – nećemo glasati za ovaj zakon. Očekujemo i nadamo se da ni naše kolege koje ozbiljno razmišljaju o svom poslu i o Srbiji takođe neće glasati za ovaj zakon.
Hvala, gospođo Radeta. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Naravno, niste bili tokom rasprave, verovatno niste znali da je identifikovano, ovde je prisutan predstavnik Ministarstva. Predstavnik Vlade nije, jer je bio prisutan na odborima kada su amandmani razmatrani, što je mogućnost, po novom Poslovniku, da se posle tih odbora neki amandmani usaglase, pa pretpostavljam i na način koji ste vi mislili. A, molim vas, nemojmo vređati poslanike. Vrlo dobro vidite koliko je ovde poslanika i njihovo je poslovničko pravo da u međuvremenu rade i utiču na poboljšanje zakona, što pretpostavljam sada i rade. Izvolite, gospodine Krasiću, izvinite što ste sačekali.
Član 24. stvarno sadrži neke nedostatke koji onemogućavaju da se ovaj i ovakav zakon, ako ga vi usvojite, primeni precizno i da se znaju pravila. Danas sam, prilikom diskusije o amandmanu na član 5, ukazao da je, po logici stvari, obaveza Ministarstva, ako se sledi duh ovog predloga zakona, da od prvog do poslednjeg dana Ministarstvo bude uključeno u te pregovore. Međutim, članu 24. nedostaje nešto. To nešto što nedostaje treba tražiti u odredbama članova 5, 6. i 7. i u odredbama koje se tiču zaduživanja autonomne pokrajine, lokalne samouprave i javnih preduzeća. Ali, ovako kako stoji, to je nedorečeno, jer se ne zna šta dalje. Dalje, nacrt ugovora o kreditu, kada mi tražimo kredit, neko odavde, po pravilu, onaj ko daje kredit, to je neka međunarodna institucija, moguće je da bude i poslovna banka iz inostranstva, mada su kamate potpuno drugačije, pa ne verujem da se to isplati. Ali, ovo su uvek neki međudržavni aranžmani između naše države i neke međunarodne finansijske organizacije, jer jedino tako mogu da se obezbede na tržištu, ako mogu da kažem, sredstva pod povoljnijim uslovima. Naravno da Ministarstvo mora da bude uključeno od početka do kraja. Ugovor pravi uvek ona strana koja diktira uslove, to je poverilac koji daje kredit. Kada pogledate član 24. i njegovu pravno-logičku vezu sa prethodnim i naknadnim amandmanom, onda ćete videti da tu postoji jedan fundamentalni nedostatak, naročito se tiče veze između člana 24. i 25. Ma koliko neko branio državnu zajednicu, pogotovu oni tvorci te državne zajednice, oni su sve to uradili nekako, ali su zaboravili da se s pravom postavlja pitanje da li je državna zajednica pravno lice, u smislu da li ona može da bude nosilac prava i obaveza i da li ona raspolaže nekom imovinom. Dokaz za to da se s pravom sumnja na njen pravni subjektivitet, u smislu pravnog lica, ne onaj međunarodnopravni, to je potpuno druga stvar, jeste i sama činjenica da državna zajednica nema svoj budžet, nema izvorne prihode, nego je njen budžet sadržan u posebnom delu – nekoliko stavki budžeta Republike Srbije. Čak je on prolazni i za ono što dolazi iz Crne Gore, ma koliki procenat ili iznos bio u pitanju. Onda se s pravom postavlja pitanje kakve su to garancije koje daje državna zajednica, jer one nemaju svoju težinu, pošto ona niti raspolaže nekom imovinom, ona je finansirana od država članica, a države članice i kada je finansiraju teško da su u mogućnosti da predvide neku stavku za servisiranje nekih obaveza po osnovu garancije koju je dala državna zajednica. Zato svi inostrani partneri, kada odobravaju ove kredite firmama u Srbiji, ovim javnim, za ta prestrukturiranja itd, kao uslov traže kontragaranciju Republike Srbije. Da baš pojednostavim, to je prava garancija. Ta garancija koju daje državna zajednica je pro forme. To je jedan običan papir koji služi kao dokumentacija kojom se dokazuje da su ispunjeni uslovi, a jedino dokazuje uslov međunarodnopravnog subjektiviteta teritorije na kojoj se nalazi glavni dužnik – neko preduzeće. I, ona prava garancija, koja dobija na snazi, jeste kontragarancija Republike Srbije, te je formalno-pravno inostrani kredit obezbeđen na dva načina, a suštinski samo kontragarancija. Vidite, kada neko sedne i napiše Beogradski sporazum... Za ovih nekoliko godina toliko smo podvala čuli, izokretanja itd., mene ovo ne iznenađuje od Mlađana Dinkića, to moram da vam kažem. Nemam nameru da ga napadam, dosta sam ga napadao, čak mogu da ga branim. On je amater u odnosu na Karlu del Ponte i Natašu Kandić. Tu može Mlađa da se pohvali, on je bebica za njih. Kakvi su oni majstori manipulacija, friziranja, oni naprave i montiraju film i to deluje kako njima odgovara. Ali, vremenom će se pokazati šta je šta. Vratite ovaj predlog zakona i napravite nešto što bi moglo da bude stvarno prihvatljivo, što bi bilo zasnovano na nekom stanju i kontaktirajte malo ove ljude koji se razumeju u bankarski sistem. Nije nikakva bruka i sramota da pitate Borku Vučić kako treba ovaj zakon da izgleda. Eto, odmah sam znao kako će ko da reaguje, a ja sam se obratio stolici na kojoj sedi predsednik poslaničke grupe Demokratske stranke, da upozorim stolicu da ga bocne kada dođe ovaj amandman, pošto on nije u sali.
Da se ne bavimo stolicom, moram da vas upozorim da je isteklo vreme, molim vas, završite. Da li još neka poslanička grupa želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Đorđević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo za ovom govornicom o ovom predlogu zakona dosta su govorile moje kolege. Poslanička grupa SRS je podnela niz amandmana na Predlog zakona o javnom dugu. U ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 25. Predloga zakona o javnom dugu. Smatram da ovaj član 25. treba da se briše. Suština ovog predloga zakona trebalo je da bude da država ima jasnu politiku zaduživanja, a ovaj zakon nije jasno preciziran, ne rešava problem ove materije oko zaduživanja i davanja kontragarancija onako kako bi to jedan ozbiljan zakonski predlog Narodnoj skupštini Vlada trebalo da podnese. Poslanička grupa SRS će glasati protiv ovog predloga zakona, zato što je u mnogim članovima kontradiktoran. Moje kolege su govorile o amandmanima. Poslanici vladajuće koalicije su ovde prisutni u sali u veoma malom broju, to im Poslovnik omogućava, to će reći predsednik Skupštine, ali naravno da ćete vi u danu za glasanje opet glasati za jedan predlog zakona koji će građane Srbije da dovede u jednu veoma tešku situaciju, jer ovaj zakon nije primenljiv u praksi. U obrazloženju koje smo davali za amandmane kolega Krasić i sve kolege iz Srpske radikalne stranke koje su govorile govorili su sa mnogo argumenata, ali to, pre svega, govorimo građanima Srbije, jer vaša poslanička većina nije zainteresovana da se uključi u raspravu o ovom predlogu zakona. To vas ne interesuje i vi ćete to u danu za glasanje verovatno izglasati. Ono što je suština, što je rekao kolega Krasić, recimo ako govorimo o javnim preduzećima, koja su u direktnoj nadležnosti Vlade Republike Srbije, šta će to da radi Direkcija za puteve, ŽTP Beograd, kako će oni da otplaćuju kredite? Ovaj zakonski predlog je morao da se sasvim jasno i precizno definiše jer reguliše jednu od najvažnijih materija. Ali, vama to nije važno. Vama je važno da Srbiju uvodite u što teži položaj. Građani Srbije žive danas teško i vi ste za to odgovorni, vaša poslanička većina, jer donosite zakone u ovoj skupštini koji su, pre svega, ne samo neprimenljivi u praksi, nego su direktno štetni po građane Srbije. Inače, nećemo i nemamo razloga da za ovom govornicom govorimo ono što bi širilo priču, jer zakon nije dobro koncipiran. Ponoviću još jednom, kada se predlažu zakonski predlozi, postala je praksa u ovoj skupštini od strane Vlade Republike Srbije da budu nejasni, neprecizni. Znači, samo je važno da donosite zakone kvantitativno. Posle ćete reći – doneli smo ne znam koliko desetina zakona u ovom sazivu Skupštine, a kada govorite o tim zakonima treba da kažete građanima Srbije koliko se ti zakoni primenjuju u praksi. Većina vaših zakonskih predloga su loše sastavljeni i neprecizni su, a pogotovo kada govorimo o Predlogu zakona o javnom dugu, gde ne postoje jasni limiti, gde nije regulisano precizno kako ova oblast treba da se reguliše, jer je veoma važna za sve građane Srbije; vi ste predložili jedan zakon koji će ići na štetu svih nas građana Srbije, a i vi ste predstavnici tih građana. Nadam se da ćete na sledećim izborima imati prilike da objasnite građanima, ali to će vas skupo koštati, jer neće pojedine političke grupacije iz vaše vladajuće koalicije preći onaj cenzus koji je potreban da bi imali poslanike u ovom parlamentu. Srpska radikalna stranka sve što čini za ovom govornicom čini iz razloga da bi skrenula pažnju javnosti kako se neodgovorno ponašate, kako radite i kakve zakone u ovoj skupštini izglasavate.
Hvala, gospodine Đorđeviću. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Podsećam vas, u načelnoj raspravi su učestvovali svi poslanici, ona je bila, a ovo je sada rasprava u pojedinostima.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 25. stoji: "Republika daje kontragarancije državnoj zajednici Srbija i Crna Gora, pod uslovima i na način utvrđen zakonom kojim je propisano davanje kontragarancije." Postavlja se pitanje, ako dajemo kontragaranciju državnoj zajednici, koji su prihodi državne zajednice? Da li ona ima svoje izvorne prihode? Nema, od kada su tadašnji predsednik Vlade Republike Srbije Zoran Đinđić, potpredsednik Savezne vlade, zadužen za finansije, Miroljub Labus i tadašnji predsednik Savezne Republike Jugoslavije Vojislav Koštunica zajedno sa Solanom potpisali Beogradski sporazum, ubili ste državu. Državna zajednica sada stvarno nema nikakve izvorne prihode iz kojih bi mogla eventualno i da vraća neke kredite. Oni prihodi koji su pripadali zajedničkoj državi sada pripadaju državama članicama, znači Republici Srbiji i Republici Crnoj Gori. Republika Srbija učestvuje jednim delom u finansiranju državne zajednice, i to u odnosu sa 95, a možda i 96 posto od ukupnih prihoda državne zajednice. Sa nekih 4 posto učestvuje Republika Crna Gora. Postavlja se jedno logično pitanje – ako Republika Srbija toliko učestvuje u finansiranju državne zajednice, da li ima toliko prava i da odlučuje? Nema. Čak se može reći da je u daleko nepovoljnijem položaju nego što je to, recimo, Crna Gora. Da se odmah razumemo, SRS jeste za zajedničku državu dva srpska naroda, ali se ovde postavlja pitanje ko će i u kom procentu da koristi te kredite i ko će i u kom procentu da ih vraća. Ako dajemo državnoj zajednici kontragarancije, gde će novac da bude usmeren, ako je u pitanju, recimo, infrastruktura? Hoće li države članice ravnopravno da učestvuju u raspodeli tog novca ili će jedna strana da se zadužuje, a druga strana da vraća dugove? Ko će da bude oštećen? Verovatno ona strana koja više puni budžet. Verovatno oni, a ja ne vidim svrhu uopšte da se državna zajednica u nečije ime zadužuje. Znači, republike članice same se zadužuju radi svoje infrastrukture. Imamo sada na dnevnom redu određene kontragarancije koje su baš po pitanju infrastrukture, za puteve, za železnicu, za vazdušni saobraćaj. Znači, jeste zajednički interes i jedne i druge članice, ali se svaka zadužuje za sebe, srazmerno svojim mogućnostima. Za šta će da se zadužuje državna zajednica, da neće možda da pravi nove ambasade po svetu, diplomatski da se zadužuje? Hajde da pogledamo odnos ambasadora državne zajednice u odnosu koliko njih ima iz Srbije, a koliko iz druge članice. Da li je to samo 5% koliko učestvuju u finansiranju budžeta? Ili, koga sadašnji predsednik državne zajednice predstavlja, da li predstavlja državnu zajednicu ili predstavlja svog šefa, predsednika Vlade Crne Gore Mila Đukanovića, koga on predstavlja? Šta ste to stvorili kada ste pravili Beogradski sporazum, kakvog ste to Frankenštajna od države napravili? Oduzeli ste im izvore finansiranja, uništili ste kompletnu infrastrukturu, diplomatiju. Ako dođe do razdvajanja te dve republike, čije će ambasade da budu tamo gde se zatekao ambasador Srbin iz Crne Gore, baš tako ću da kažem, jer ne priznajem Crnogorce kao narod i kome će da ostane ambasada gde se zatekao Srbin iz Srbije? Na šta će to da liči, za šta će da se koriste krediti za koje će Republika Srbija da daje kontragarancije? Razmislite malo o ovome u danu za glasanje, pre nego što po direktivi svojih šefova pritisnete dugme da se jedan ovakav zakonski predlog usvoji.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Miodrag Đorđević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Tihomir Đuričić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ja ću povodom ovog člana 27. i ovog amandmana, a to se odnosi na poglavlje VI Državne hartije od vrednosti, član 26 – emitovanje državnih hartija od vrednosti, član 27 – kupci državnih hartija od vrednosti, član 28 – kliring i saldiranje, član 29 – isplata državnih hartija od vrednosti, član 30 – zabrana korišćenja privilegovanih informacija, član 31 – izricanje mera, član 32 – novčane kazne. Kompletna ova oblast – državne hartije od vrednosti, mogla je da se ovde reguliše verovatno sa dva do tri člana opšte prirode koji bi upućivali na primenu Zakona o hartijama od vrednosti, asocirali na neku primenu odredbi zakona koji regulišu promet i trgovinu hartijama od vrednosti i verovatno u jednom članu bi bilo potrebno da se napiše koje beneficije dobija kupac državnih hartija od vrednosti. Ako kupac ima zagarantovanu beneficiju, kupujući te hartije od vrednosti, onda to ima nekog smisla. Beneficija može biti tako što tim hartijama od vrednosti može da plaća neke obaveze, da ostvaruje neke popuste povodom nekih obaveza koje treba da plati prema državi. To je do sada bio jedan uobičajeni način kojim se držala zainteresovanost banaka i drugih privrednih subjekata koji imaju slobodnih sredstava i koji mogu da ulože pare, da kupe hartiju od vrednosti koja je tako jaka da štiti vrednost tog kapitala koji su uložili na jedan duži rok i da oni jednostavno nisu izgubili, da imaju veće koristi, nego ako bi kojim slučajem ulagali ta sredstva i dobijali kod banaka neku kamatu. Ovako je nešto urađeno i vidi se, ubacuje se u članu 26. kao medijator NBS, pa se ubacuje agencija, centralni depozit za hartiju od vrednosti i kliring, pa onda kako se štite informacije, da oni u državnoj službi koji rade na tim poslovima, dakle državnim hartijama od vrednosti, ne prenose nedopušteno neke poverljive informacije koje bi mogle da utiču na to da se selektiraju kupci i da se neki usmere, neki odbiju, i na kraju, ove kaznene odredbe. Koliko vidim, ovo je sve nepotrebno. Moglo je sa tri člana da se ova materija na jedan objektivan način razreši. Međutim, ako uzmemo u obzir kakva je situacija kod nas, ne samo za ovih proteklih godinu dana, nego u jednom dužem vremenskom periodu, onda s pravom postavljam pitanje da li Narodna skupština može da prebaci to ovlašćenje donošenja odluke o emisiji hartija od vrednosti itd. Vladi Republike Srbije ili je možda potrebno da još ugradimo neke zaštitne mehanizme da ne bi došlo do nekontrolisane emisije i nekontrolisanog zaduživanja. Oni kojima se ja ne sviđam će odmah da repliciraju, pa će da kažu – to je sve definisano Zakonom o budžetu, gde u nekom članu stoji koliko je to budžetski deficit, kako može da se zatvara, ukoliko je u pitanju premošćavanje i održavanje tekuće likvidnosti, da li je moguće da se zaduživanje vrši emitovanjem kratkoročnih i dugoročnih hartija od vrednosti. Znači, u osnovi bi se našao poziv na Zakon o budžetu. Međutim, Zakon o budžetu je zakon koji najbolje odslikava ekonomsku politiku Vlade koja ga je predložila, bez obzira što su tamo postojale suvoparne pozicije, aproprijacije, cifre, brojke i iza svake cifre, svake brojke, iza svakog razdela, iza svakog naziva aproprijacije krije se neka namena, dešifruje se neka namena. Kada kažem da se krije, ne mislim ništa u negativnom smislu da kažem, nego može da se vrši identifikacija. Dakle, identifikacija ekonomske politike. Svedoci smo dva potpuno odvojena procesa zaduživanja radi održavanja tekuće likvidnosti i samohvalnih pesama o velikom budžetskom suficitu, a onda i sami znate da nešto nije u redu, nameće potrebu da se razmišlja ozbiljno o tome da li treba ugraditi još jedan mehanizam, da nije moguća emisija hartije od vrednosti, tako nas iskustvo uči, ukoliko Narodna skupština na neki način to ne verifikuje, dajući neku prethodnu saglasnost. Ja se prosto plašim da sa ovakvim ovlašćenjima, bez obzira ko od decembra meseca ove ili sledeće godine dođe na vlast, ne dođemo u situaciju da konstatujemo da su javne finansije jedna rupa bez dna. Dakle, da je to jedan veliki ambis, a da ne postoji realno opravdanje zašto je došlo do te rupe i tog ambisa, s obzirom da nema ni sankcija, nema ni bombardovanja, nema većih pritisaka u smislu onemogućavanja plaćanja prema inostranstvu, saradnje u trgovini itd. Znači, ne bi postojao nijedan opravdani razlog koji bi mogao da se podvede kao opravdanje za jedan gaf koji se pravi u javnim finansijama. Zato smatram da možda u ovom trenutku treba pribeći jednoj meri gde Narodna skupština vrši i tekuću kontrolu poslovanja Vlade Republike Srbije i pre svega ovog ministra, aktivnog, da ne dođe do nečega nekontrolisanog, jer je on sklon takvim stvarima. Njemu dajte papir, on začas potpiše i četiri banke nema. On nije svestan posledica koje mogu da nastupe na osnovu njegovog potpisa. Onda moramo da tražimo neke odbrambene mehanizme. Narodna skupština, narodni predstavnici koji se u njoj nalaze moraju narod da zaštite od ministra i moraju da nađu te fine mehanizme kako da štitimo narod od ministra, jer ministra ne može niko da ubedi, on je apsolutno siguran, on je ubeđen da je sve ovo što radi najispravnije, da je najtačnije. On ne vidi posledice svojih dela. Ne, neko mu nagovesti posledicu, on odmah nađe novu temu, ima medije, oni pripreme tu temu, odmah se krene sa pričom itd. Ko tera tu priču? Oni novinari koji su se za dnevnicu od 75 do 150 dolara, maraka dnevno u Budimpešti, Segedinu školovali za ovaj posao. Ima tačno ko je bio na platnom spisku, koliko je dobio, kada. Ima nekih koji su sada na vlasti, koji su takođe tamo, pa ko je pio viski, gde je pio viski, ali nije to ova tema. Znači, od brzopletih poteza, a mi smo sličan problem imali sa Milanom Panićem, pa su mu radikali podmetnuli papir, on uhvatio i glatko ga potpisao. Kada je video posle šta je potpisao, kaže – ja nisam gledao, sve potpisujem. To je slično sa Dinkićem, začas on potpiše, začas on kaže da idemo na zaduženja, emitujemo hartije od vrednosti, zatvori ceo finansijski sektor, ceo bankarski sektor i onda sve što potpiše na neki način može da prođe. Ovamo malo stisne više, ovamo pripreti, ovaj da, onda dođe, vrati se itd. U svim tim transakcijama obavezno ide neka provizija, zakonom propisana provizija. To su finansijske transakcije koje su praćene tim. Nisam ranije pričao, ali ne znam zašto se ovde u ovom zakonu pominju brokerske kuće kao finansijske institucije. U ovoj oblasti brokerske kuće nisu finansijske institucije. Sada otprilike slažem te kockice, znam koja je revizorska kuća, znam koja je poslovna banka, znam koje je osiguravajuće društvo, sve se zna, sa nepogrešivom tačnošću može da se pogodi naziv firme. Krug je zatvoren, ali ne ono da SDB zatvara krug nego Mlađa zatvara krug da sve drži pod svojom kontrolom. Može da se brani ovo što je Dinkić napisao, to ne sporim, ko raspisuje, ko donosi odluku o raspisivanju hartija od vrednosti, kako se vrši uplata, kako se vrši isplata po osnovu hartija od vrednosti itd., ali to je propisano drugim propisima. Kada se donosio Zakon o hartijama od vrednosti, kada su se donosili drugi propisi koji se tiču finansijskog tržišta, osnovna intencija je bila, od 1993. godine, da u tim stvarima država bude ravnopravan partner sa svim drugim privrednim subjektima i sa svim drugim subjektima koji učestvuju na tom tržištu. Zbog afere "Knjaz Miloš" je prvi put značajno probijen taj princip u prilog oligarhije, ekonomske oligarhije. Drugi put taj princip je probijen kada su u pitanju bile akcije Akcijskog fonda. O tome smo pre nekoliko meseci pričali. Prvi put kada se napravi izuzetak onda ima tendenciju da postane pravilo i sada nam se nameće kao pravilo. Verovatno su mislili da se deo obrazloženja koji kaže – uz pomoć američkih stručnjaka smo ovo uradili i oni su to podržali. Ne verujem da bi to podržao neko iz Zapadne Evrope, ko je stručnjak i ko se bavi ovom oblašću, on bi rekao – ovo je nedozvoljeni uticaj države na finansijskom tržištu, pa i u ovom delu koji se tiče emitovanja hartija od vrednosti. Radikali su i suviše vešti, tako da kada kažu da se briše taj član nemojte olako da kritikujete to, nego razmislite zbog čega oni predlažu da se briše svaki član. Vidite, povodom svakog amandmana i svakog člana između 10 i 15 minuta vam navodimo konkretne razloge zašto postoji u tom članu loše rešenje. Ako posle svih ovih razloga ne želite da shvatite, kažite – ne želimo da shvatimo, imamo 131 glas. Mi ćemo da shvatimo vas, ali morate da shvatite i nas koji pretendujemo da vas zamenimo na vlasti. Mi ne želimo da sačekamo ambis.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Albijanić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi nećemo glasati za ovaj amandman, a predlažem i ostalim poslaničkim grupama da to ne čine. Koristim raspoloživo vreme, a s obzirom na događaje o kojima svakog trenutka čujemo prilikom javljanja iz Londona, smatram da ovaj visoki dom i mi narodni poslanici treba da osudimo terorističke napade u Londonu. Napadi se događaju u toku Samita Grupe 8, a neposredno po objavljivanju da je London domaćin Olimpijskih igara. Terorizam, varvarstvo i ekstremizam osuđujemo. Takvi ljudi neće uspeti. Ubijanje nevinih ljudi i materijalno uništavanje odlučno mora biti sprečeno. Moramo reći da smo užasnuti napadima i da država i narod Srbije izražavaju solidarnost sa narodom Engleske i državnim organima. Ovakvi napadi pogađaju čitav civilizovan demokratski svet. Terorizmu se svi moramo odlučno odupreti.
Svakako svaki poslanik saoseća sa svim nevinim žrtvama i svakako ovaj visoki dom osuđuje svaki teroristički napad, posebno Srbija koja je osetila posledice terorizma na različitim delovima svoje teritorije. I, svakako će ovaj dom, na način na koji se to radi, u ponedeljak kada bude nastavak sednice iskazati poštu žrtvama u Londonu. Nadamo se da će te žrtve biti malobrojne, ne daj bože da ih bude više. Zahvaljujem se svima na profesionalizmu što nastavljamo da radimo svoj posao. Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Stefan Zankov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo, podneo sam amandman na član 30. Predloga zakona o javnom dugu sa predlogom da se član 30. briše. Kada je u pitanju javni dug Republike Srbije, danas verovatno niko ne zna koliko on tačno iznosi. Ministar je govorio o određenoj sumi, izveo je neke računice po kojima ispada da smo prevazišli neke zemlje Evropske unije. Ministra Dinkića, međutim, demantuju zvanični izveštaji priznatih međunarodnih ekonomskih instituta po kojima smo i dalje na dnu evropske lestvice, doduše, bolji smo od Albanije, ali ako naši eksperti još neko vreme nastave da čerupaju građane i privredu Srbije preuzećemo dno evropske lestvice. U članu 30. Predloga zakona o javnom dugu predlagač se bavi licima koja raspolažu tzv. privilegovanim informacijama. Meni ovaj član liči na blago upozorenje svim licima koja su u situaciji da trguju pre svega informacijama koje su bitne drugim licima koja manipulišu državnim hartijama od vrednosti. Ako ne predvidite konkretnu meru za prekršioce ovog člana, zaposlene kod emitenta, onda ste samo gubili vreme pišući i ovaj zakon, a i ovaj član. Prevideli ste sankcionisanje učesnika na primarnom tržištu, zatim učesnika koji se dogovara sa drugim učesnikom u nameri da utiče na visinu cene državnih hartija od vrednosti. Zašto niste predvideli da sankcionišete zaposlenog kod emitenta za pomenute stavke u članu 30? Niste, jer je to bukvalno nemoguće dokazati. Predlagač je mogao da se pozabavi i situacijom da neko sa strane, npr. iz Vlade, ili možda sam direktor ili načelnik vrši pritisak na lica koja su zaposlena kod emitenta da pojedinim licima daju određene podatke koji se mogu tretirati kao privilegovane informacije. To je, opet, veoma teško dokazati, pa prema tome član koji se u suštini ne može sprovesti u delo je nepotreban, zato se amandmanom traži njegovo brisanje. Ono što je osnovno i u ovom slučaju jeste da mora da postoji osećaj odgovornosti kod lica koja su u ovom poslu i od kojih zavisi sudbina Vlade, preduzeća i države, a i građana. Evo vam najboljeg i najsvežijeg primera kako je neko sa položaja doprineo da se posle telefonskog razgovora odgovorno lice nađe u Urgentnom centru usled jakog stresa. Setite se svi "Danonea", "Knjaza Miloša" i telefonskih ultimatuma predsedniku Komisije za hartije od vrednosti gospodinu Milku Štimcu. Milko Štimac se, posle verovatno "blagih" reči potpredsednika srpske Vlade Miroljuba Labusa, na očigled svojih kolega, srušio kao sveća, da bi završio zatim u Kliničkom centru. O tome je bilo reči i na skupštinskom Odboru za privatizaciju održanom odmah po izbijanju afere oko "Knjaza Miloša". Mediji su bili krcati informacijama o ovom skandalu. Sada je pitanje koliko je takvih koji će se kao Milko Štimac odupreti pritisku odozgo. Toliko o onima koji preko dana govore o Srbiji u Evropi, a uveče prete onima koji rade svoj posao po zakonu. Vi ste očigledno s namerom izostavili iz člana 30. kao moguće faktore koji mogu bitno uticati na nečuvanje privilegovanih informacija. Da li je neko u Ministarstvu razmišljao koliko će se emitenata pojaviti u Srbiji, ako se uzme u obzir da će se moći zaduživati i lokalne samouprave i javna preduzeća na nivou Republike Srbije? Koliki je to broj lica koja će se direktno naći pod nerazjašnjenim, nedefinisanim nadzorom ministra finansija? Ministar mora da osluškuje ko se sa kim dogovara oko trgovine hartijama od vrednosti. Osim što se ponaša kao onaj Ilija Čvorović, ministar je poznat po unapređenju špijunaže komšija, pijačnih prodavaca, prodavaca novina i kifli za tarifu od 500 dinara. Ovo će se malo teže dokazivati. Što se tiče samog javnog duga, ova država treba da se zapita gde će naći sredstva da vraća dugove, a pogotovo od 2007. godine, kada Srbija mora izdvajati ogromne sume novca na ime otplate kredita sa kamatom, a sa kojom industrijskom proizvodnjom mi možemo da očekujemo priliv sredstava u državnu kasu. Sa ovom sigurno ne, a ona pokazuje da mi, u stvari, kao da nemamo privredu. Na drugoj strani, ogroman je deficit. Skoro da se nešto malo izvozi izuzev izvoza Srba Haškom tribunalu koji za sada ovoj vladi najbolje ide od ruke. Poljoprivredni strateški proizvodi, od kojih je država izvozom dobijala značajna devizna sredstva, danas ovako odbrojavaju svoje poslednje dane. Znači, ostalo je da se uzima od građana, sitnih zanatlija, taksista, vlasnika kioska, penzionera, poljoprivrednika i drugih da bi se namirili oni koji su velikodušno posle 5. oktobra nudili pomoć kobajagi demokratskim snagama uz pristojnu kamatu. Neki još nisu svesni da je politički linč započet 5. oktobra davno prestao i zamro. Ondašnji heroji lupanja u prazne kante i šutiranja kartonske kutije danas su bez posla i šetaju besciljno; očevi su im u toj "šerpa revoluciji" ostali i bez posla i bez fabrika, struju troše na kašičicu, a studiranje je postala skupa investicija. Koliko je ministar finansija svojim zakonima, merama, taksama, svojim zakonom o fiskalnim kasama prihvaćen od građana Srbije, pokazuju sve ankete koje se bave istraživanjem javnog mnjenja. A da je toliko unapredio standard građana Srbije, kao što se hvali, danas bi njegova stranka imala poverenje 40%, a ne 2% građana Srbije, tačnije, uže familije članova stranke. Ovo – 40% se odnosi na poverenje građana u Srpsku radikalnu stranku, koja će posle narednih izbora preuzeti vlast u Srbiji, sviđalo se to nekome ili ne. Zahvaljujem.
Molim vas, gospodine Iliću, toliko sam potresen vašim dubokim razumevanjem problema da, po članu 98. stav 2, dajem pauzu do 17,00 časova da se pribavi mišljenje, a posle toga reč ima narodni poslanik Branislav Rankić po istom amandmanu. Hvala. [[Posle pauze – 17.05]] Nastavljamo rad. Reč ima, po amandmanu na član 30. koji je podneo narodni poslanik Radiša Ilić, narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se povodom ovog amandmana zato što član 30, nažalost, ne reguliše ono što je bila želja, a treba da se odnosi na zabranu korišćenja privilegovanih informacija. O čemu se radi? Stav 1. ovog člana glasi: "Niko ne može da kupuje državne hartije od vrednosti korišćenjem privilegovanih informacija". Ovo je potpuno dovoljno da ovaj član više ništa ne sadrži. Ovo je jedino što je trebalo da sadrži, ako je trebalo da sadrži. Međutim, kad se krene u dalju razradu člana 30. dolazi se do stvari koje, praktično, mogu dovesti u zabunu i ovo što je rečeno u stavu 1. Naime, u stavu 2. se kaže: "Zabrana korišćenja privilegovanih informacija odnosi se naročito na lica koja raspolažu privilegovanim informacijama, kao što su: 1) zaposleni kod emitenta; 2) sva lica koja su u obavljanju svojih poslova saznala za privilegovane informacije; 3) sva lica koja su znala ili su mogla znati da su stekla privilegovanu informaciju." Sada vam moram reći nešto u vezi sa ovim: "koja su znala ili su mogla znati". Prvi put sam se u životu sreo sa ovakvom formulacijom čitajući optužnicu Haškog tribunala protiv gospodina Momčila Krajišnika. Parafraziraću, ali tamo se u jednom delu optužnice kaže, na primer: 18. juna u Zavidovićima ubijeno je dva Muslimana i/ili Hrvata, za koja je gospodin Momčilo Krajišnik znao ili mogao da zna. Ovo je potpuno nelogično, jer je vrlo teško dokazati da li je neko za nešto mogao da zna. To sam pročitao u optužnici i duboko sam ubeđen da ovo ne bi trebalo da stoji u zakonu. Zakon nije optužnica, zakon je nešto drugo. U ovom zadnjem stavu se kaže: "Lice iz stava 2. ovog člana kome su dostupne privilegovane informacije ne sme ih saopštavati drugim licima, niti na osnovu njih preporučivati drugim licima da trguju državnim hartijama od vrednosti." Praktično, u ovom drugom stavu se samo lica pod rednim brojem 2) obavezuju da ne smeju saopštavati informacije. Čemu su onda navedena lica pod brojem 1) i 3), ako samo lica koja su u obavljanju svojih poslova došla do privilegovanih informacija ne smeju saopštavati nikome drugom? Lica navedena pod 1) i 3) potpuno su bespotrebno navedena u ovom zakonu, jer se na njih neće odnositi nikakve sankcije koje su propisane u kaznenim odredbama. Sada ću vam na jednom primeru pokazati besmisao ove formulacije – za šta je neko znao ili mogao da zna. Recimo, ja sam možda mogao da budem pilot. Većini je poznato da nisam. Ako sutra štrajkuju piloti JAT-a, recimo, neko će mene da pozove na odgovornost. Ja im kažem da sa tim nemam ništa, da ja nisam pilot, a onaj ko me je pozvao na odgovornost kaže – nisi, ali si mogao da budeš. Da li sam ja kriv zato što sam mogao svojevremeno da upišem neku školu koja bi me obrazovala da postanem pilot? Naravno da nisam. Govorim vam to zbog toga što je ovo bilo u jednoj optužnici i što ne bi nikad trebalo na ovakav način da se definiše materija koja se nalazi u bilo kom zakonu. Dakle, ovaj član treba brisati, iz prostog razloga što je opterećen nepotrebnim stvarima i što će dovesti do velike zabune tumačenjem ovih lica navedenih pod 1), 2) i 3), kada se kasnije bude primenjivao član 31. Pogledajte i videćete tamo da ministar odlučuje o tome kome će zabraniti u narednom periodu, recimo, od tri godine, trgovinu hartijama od vrednosti. On to može uraditi na osnovu toga što će neko nekoga potkazati da mu je dao informaciju, a nije dao, ili što će ministar pretpostaviti da je neko mogao da zna informaciju, a nije je znao. On ima ovlašćenja da propisuje kome će izreći zabranu. To je loše. Ovaj član treba da se briše. Nije ga trebalo opterećivati. Da je ovaj zakon jednostavan, možda Srpska radikalna stranka ne bi podnosila na njega ovakve amandmane. Potpuno je bio dovoljan samo stav 1: "Niko ne može da kupuje državne hartije od vrednosti korišćenjem privilegovanih informacija", pogotovo zato što ste članom 2. ovog zakona propisali šta je to privilegovana informacija.
Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Janković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Branislav Janković.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 141. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podneo sam amandman na član 31. Predloga zakona o javnom dugu, u kojem tražim da se pomenuti član briše. Moramo reći da je Skupština Srbije u funkciji Vlade Srbije, pa se verovatno iz tog razloga zakazuju sednice tri dana pre održavanja, da bi se narodnim poslanicima onemogućilo da podnose amandmane i da bi, zahvaljujući kratkoći vremena, uspeli da provuku ovako loš predlog zakona. Da bismo bili u prilici da sagledamo šta Srpskoj radikalnoj stranci u predloženom članu smeta, moraću da pročitam predlog člana 31, koji je represivnog karaktera: "Učesniku na primarnom tržištu može se izreći zabrana učestvovanja u kupovini državnih hartija od vrednosti na primarnom tržištu. Učesniku se može izreći mera zabrane učestvovanja u kupovini državnih hartija od vrednosti, u trajanju od jedne do tri godine, ako: 1) se ne pridržava ovog zakona i drugih akata kojima se uređuje emisija i primarna prodaja državnih hartija od vrednosti; 2) ne izvrši obavezu po osnovu podnete ponude za kupovinu državnih hartija od vrednosti; 3) se dogovara sa drugim učesnicima, u nameri da utiče na visinu cene državnih hartija od vrednosti; 4) kupi državne hartije od vrednosti na osnovu privilegovane informacije". U daljem tekstu u stavu 3. se kaže: "Ministar finansija donosi rešenje o zabrani učestvovanja u kupovini državnih hartija od vrednosti na primarnom tržištu". Na kraju, pojašnjenje u kojem se kaže: "Rešenje iz stava 3. ovog člana je konačno i protiv njega se može voditi upravni spor. Rešenje iz stava 4. ovog člana objavljuje se u ′Službenom glasniku RS′." Potpuno je jasno da nama najviše smeta stav iza tačke 4), u kome se kaže da ministar finansija donosi rešenje o zabrani učestvovanja u kupovini državnih hartija od vrednosti na primarnom tržištu, jer smatramo da je diskreciono pravo koje se daje ministru, a znamo koji je to ministar, preveliko ovlašćenje, podložno raznim zloupotrebama i malverzacijama, što je za nas dovoljan razlog da tražimo brisanje pomenutog člana. Što se tiče pojedinih napisa u dnevnoj štampi, kao i diskusija za skupštinskom govornicom, gde se žalite da radikali podnose amandmane na sve članove svih predloga zakona sa željom da iskoriste puno vreme za obrazlaganje svakog pojedinačno, pitanje glasi: da li je to u skladu sa Poslovnikom ili poslanici Srpske radikalne stranke svojim radom možda krše vaš novousaglašeni restriktivni Poslovnik? Drugo pitanje: da li vi smatrate da su građani Srbije glasali za SRS sa željom da u Skupštini Srbije samo sede, primaju dobre plate i ne rade ništa ili da istrajnim radom ukažemo domaćoj javnosti da su vam predloženi zakonski predlozi loši, jer činjenica je da je Vladi važniji kvantitet nego kvalitet predloženih zakona.
Sve neobaveštene podsećam da je zakon koji razmatramo ušao u skupštinsku proceduru 8. aprila 2005. godine. U odnosu na njega poslanici su davali različite amandmane pre zakazivanja dnevnog reda. Svi amandmani su usvojeni, uračunavajući i one, po Poslovniku, po odboru, a oni koji nisu usvojeni danas se razmatraju. Naravno, koristeći poslovničko pravo, obrazlažu ih oni koji su ih predložili, članovi njihove poslaničke grupe. Mislim da oko toga ne bi trebalo da ima dileme. Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Srđo Komazec. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Lazar Čavić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na član 33. amandman je podneo moj kolega Srđo Komazec. On predlaže da se član 33. briše. Zaduživanje lokalne samouprave i naše države je veliko zlo koje će nas dovesti u ropski položaj, ako MMF želi da nam omogući kredite i da time sami sebi stavimo omču oko vrata, što znači da javna preduzeća, preduzeća lokalne samouprave mogu da se zaduže samo ako im garant bude Republika Srbija. Svi ti krediti su zlo, bez prave proizvodnje, uposlenosti u javnim preduzećima i preduzećima lokalne samouprave. Mi smo ove dugove i garancije do sada potkivali rušenjem nekog režima, a kako će dalje, to je bolno pitanje i za nas i za generacije koje dolaze. Danas ne znamo koliko smo dužni, kao ni svaki građanin; kada bi to znali, verovatno bi navala za te kredita bila slabija. Nas predstavljaju tamo neki obavezni eksperti, koji su danas ovde, a sutra ko zna gde, taj film smo gledali u zemljama u okruženju. Setite se samo onog američkog eksperta Saksa, koji nas je u crno zavio sa njegovim formulama. Danas Narodnu banku Srbije vodi čovek koji nema nikakve obaveze prema Srbiji. Čak ne želi da da građanima banalne odgovore na njihova pitanja – odakle ti, gospodine, tolike pare. Sami znate da danas seljak nateže kraj s krajem, a gospodin guverner Narodne banke se širi u vili vrednoj milion i po evra. Kako Ministarstvo može da pribavi takvo mišljenje da, na primer, opština želi veliki kredit, a spada u red nerazvijenih, odnosno devastiranih sredina? Opština iz koje ja dolazim, opština Pećinci je jedna od najnerazvijenijih opština u Vojvodini. Pitanje je da li će uopšte moći da dobije kredit za neke projekte koje želi da radi. Ko može MMF-u da bude garant, pa ni Ministarstvo ne može, ako nisu obezbeđena sredstva u tom fondu. Mi ne možemo da živimo ni u jednoj oblasti bez kredita. Ko će to i kada da vrati? Da li će taj rok da bude 10 ili 15 godina? Tu leži ceo problem. Zamislite Evropu, odnosno MMF za 15 godina. To je zaista teško zamisliti. Nadam se da će narodni poslanici u danu za glasanje prihvatiti ovaj amandman koji je podneo Srđo Komazec.
Hvala vam, gospodine Čaviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Branislav Janković. Izvolite.
Dame i gospodo, samo da vam kažem da je član 33. svojevrstan dokaz da je poslanička grupa SRS u pravu kada tvrdi da u žurbi predlažete loše predloge zakona. Da bismo znali o čemu je reč, moram da pročitam član 33: "Odluku o zaduživanju lokalne vlasti donosi nadležni organ lokalne vlasti, po prethodno pribavljenom mišljenju Ministarstva. Mišljenje iz stava 1. ovog člana..." Ministarstvo je dužno da dostavi i da mišljenje. "Ako ministarstvo u roku iz stava 2. ovog člana ne odgovori na zahtev za davanje mišljenja, smatraće se da je mišljenje dato". Potpuno je jasno da ovolika nepreciznost nije slučajna. Šta to znači da je mišljenje dato, ako znamo da mišljenje Ministarstva može biti pozitivno ili negativno, tako da mi iz poslaničke grupe SRS opravdano tražimo brisanje ovog člana. Hvala.
Hvala vam, gospodine Jankoviću. Vi se zalažete za preciznu definiciju. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, u ime Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 34. Predloga zakona o javnom dugu, tako što sam predložio da se taj član 34. briše. Kao pravnik, ipak ću pročitati taj član 34, odnosno citirati, da bih vas ubedio da to ne valja. Prvi stav kaže: "Lokalne vlasti se mogu zaduživati u zemlji i inostranstvu, odnosno na domaćem i inostranom tržištu". Stav dva: "Lokalne vlasti se mogu zaduživati u domaćoj i stranoj valuti, u skladu sa ovim zakonom". Stav tri: "Lokalne vlasti ne mogu davati garancije". Na kraju, stav četiri, verovatno i sam predlagač ne zna šta je hteo da kaže tim stavom, kaže: "Zaduživanje lokalne vlasti za finansiranje deficita tekuće likvidnosti". Potpuno je nejasno i nedorečeno. Dakle, pravna norma, kao esencijalni deo svakog zakona i svakog člana, mora biti jasna i precizna. Ova je, to pravnici dobro znaju, nejasna, neprecizna i nedorečena. Srpska radikalna stranka se zalaže da lokalna vlast ne sme i ne bi trebalo da se zadužuje, niti da donosi bilo kakve odluke o zaduživanju, već je to nadležnost Ministarstva i samo može raditi uz odobrenje Ministarstva, kako bi se na taj način zaštitila i država i Republika Srbija. Hvala.
Hvala vam, gospodine Koprivica. Da li se još neko javlja po istom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na član 35. Predloga zakona podneo sam amandman u kome stoji da ovaj član treba da se briše iz više razloga. Inače, član se odnosi na lokalnu samoupravu, gde stoji da se lokalne vlasti mogu zaduživati za finansiranje deficita tekuće likvidnosti, koji nastaje usled neuravnoteženosti kretanja u javnim prihodima i javnim rashodima. Poznato je da je stav Srpske radikalne stranke da ne treba ići na ta zaduživanja, pogotovo kada se radi o deficitu. Ono što je još karakteristično je u obrazloženju ovog predloga zakona, u kome stoji da suštinski značaj rešenja koja se predlažu ovim zakonom jeste i u obezbeđivanju urednog i efikasnog izmirivanja javnih rashoda u slučajevima da ostvareni javni prihodi ne odgovaraju utvrđenoj visini planiranih javnih prihoda, što se postiže obezbeđivanjem sredstava za finansiranje deficita tekuće likvidnosti, odnosno budžetskog deficita. Ovo je sasvim suvišno da stoji u obrazloženju, ukoliko imamo u vidu sve stavove Ministarstva za finansije, koje se hvali da je ova godina sa budžetskim suficitom, što znači da oni u narednom periodu predviđaju neki budžetski deficit, a nagoveštava da će ovaj budžetski deficit od 45 milijardi u sledećoj godini biti manji od 20 milijardi, pa nema potrebe da se ovakva stavka unosi u ovaj predlog zakona. "Pored navedenog, ovim zakonom predviđa se i mogućnost zaduživanja radi obezbeđivanja sredstava za refinansiranje i to kada se dostignu ograničenja za zaduživanje za finansiranje deficita tekuće likvidnosti i budžetskog deficita" itd, itd. Na kraju stoji, takođe, malo se predviđa i mogućnost zaduživanja Republike Srbije radi obezbeđivanja sredstava za nove investicione projekte. To bi jedino bilo opravdano, da se država zadužuje u slučaju kada bi trebalo pospešiti razvoj privrede i dalji ekonomski razvoj Republike Srbije. Inače, u članu 35. predloženog zakona stoje još i klauzule da se ukupan iznos ovog zaduživanja iz stava 1. ovog člana mora vratiti pre kraja budžetske godine. Ne vidim razlog za hitan postupak ovog predloga zakona, s obzirom da smo već ušli u sedmi mesec. Znači da ovaj zakon može tek u ovom mesecu da stupi na snagu, a pošto je ograničenje da se može lokalna samouprava zadužiti samo do 3% od budžeta u prethodnoj godini, to predstavlja da se u ovih narednih par meseci može zadužiti sa svega 0,25% do eventualno 1% budžeta, što neće bitno uticati na lokalnu samoupravu, ako znamo da je to zanemarljivo mala cifra. Stoga je ovo još jedan dodatni razlog da se ovaj amandman koji sam predložio prihvati. Na kraju, obrazloženje je da se amandman ne prihvata iz razloga što je potrebno propisati i lokalnoj vlasti da se može zadužiti u slučaju deficita tekuće likvidnosti do određenog iznosa. Znači, ovim rešenjem se stimulišu lokalne samouprave da svesno idu u budžetski deficit, a to ne bi trebalo u Predlogu zakona da stoji. Nadam se da će Skupština u danu za glasanje da prihvati ovaj predlog amandmana i da ovo nebulozno rešenje i nebulozni predlog ovog člana izbriše iz zakona. Hvala.
Hvala, gospodine Kragoviću. Da li još neko želi reč o istom amandmanu? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Todorović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih nekoliko trenutaka vaše pažnje da usmerim na ovaj amandman koji sam podneo u ime poslaničke grupe SPS. Evo o čemu se, ukratko, radi. Imate ovde propisanu proceduru i uslove pod kojima se može zaduživati republički budžet. Tu je rečeno tih nekoliko formi zaduživanja, a između ostalog i zaduživanje za finansiranje deficita tekuće likvidnosti. Zatim, imate finansiranje budžetskog deficita, finansiranje po osnovu investicija, odnosno kapitalnih projekata, garancije, kontragarancije itd. Lokalne skupštine imaju neka od tih prava, a neka uopšte nemaju, kao što je rečeno, na primer, u članu 34. da lokalne vlasti ne mogu izdavati garancije. Ali, prema članu 35. lokalne vlasti se mogu zaduživati za finansiranje deficita tekuće likvidnosti do visine od tri posto od budžeta koji je ostvaren u prethodnoj godini. Primera radi, znam da je loznička opština ostvarila prošle godine oko 400 miliona dinara prihoda. To znači da bi se mogla zadužiti za finansiranje deficita tekuće likvidnosti tri posto, dakle oko 12 miliona dinara. Ovim amandmanom sam predložio da se lokalnim vlastima dozvoli ta vrsta zaduživanja do 10 posto, jer je republička vlast ovlašćena da se po tom osnovu može zaduživati do visine od pet posto budžeta ostvarenog u prošloj godini. U razgovoru sa ministrom Dinkićem došli smo do toga da nije u redu da to bude tri posto, ali da je procenat od 10 posto preveliki, te smo se dogovorili da na tu temu Odbor za finansije podnese odgovarajući amandman i da se lokalnim vlastima dozvoli zaduživanje po osnovu finansiranja tekuće likvidnosti do pet posto od ostvarenog budžeta u prethodnoj godini. Takav amandman je došao od strane Odbora za finansije, pa mislim da bi taj amandman skupštinska većina trebalo da prihvati, te bih ja u tom slučaju, u ime SPS-a, povukao ovaj amandman koji sam podneo na član 35. Samo još nekoliko rečenica o tome zbog čega mislim da je važno da se taj amandman Odbora za finansije prihvati. Imate takvu situaciju da se budžeti lokalnih skupština ne pune ravnomerno u svakom mesecu u toku godine, iako mi budžet posmatramo kao celinu i svaki mesec posmatramo, bar teorijski, kao jednu dvanaestinu od planiranog budžeta koji će se ostvariti u toj godini. Ali, imate te tzv. sezonske oscilacije u prihodima opštinskih budžeta, te stoga imate i neravnomernost u ostvarivanju mesečnih prihoda u toku jedne godine. Iz toga često proizilaze problemi da je lokalna skupština nelikvidna i da ne može da isfinansira odgovarajuće projekte, recimo infrastrukturu. Imate period mart-oktobar, kada je građevinska sezona u najvećem jeku i kada su sve lokalne skupštine u potrebi da finansiraju, recimo, izgradnju puteva, popravku puteva, da finansiraju neku drugu infrastrukturu, kao što su vodovod, kanalizacija itd, a da nemaju odgovarajuće prilive u budžetu. Često ne mogu da urade ono što su zamislile, iako, na nivou čitave godine posmatrano, imaju obezbeđena sredstva za pokriće takvih izdataka iz budžeta. Mislio sam da bi bilo dobro omogućiti lokalnim skupštinama da se po tom osnovu, zbog deficita tekuće likvidnosti, mogu kratkoročno zadužiti kod odgovarajućih poslovnih banaka ili drugih finansijskih institucija, finansirati odgovarajuće projekte i vratiti dug do kraja tekuće godine, kako je to i predviđeno ovim zakonom. Uzmite, recimo, početak turističke sezone; ako imate opštinu koja se tretira kao turistički kraj, ona ima i te kako izraženu potrebu da, recimo, u najmanju ruku, popravi puteve na području te opštine, koji su u njenoj nadležnosti, da bi turisti mogli da dođu u te destinacije i da koriste godišnji odmor. Ali, ako su putevi izrovani, turisti neće doći. Ako lokalna skupština kaže – da, mi bismo to uradili, ali nemamo odgovarajuća finansijska sredstva u ovom trenutku na računu da bismo to mogli da finansiramo, ako imamo jasan plan da ćemo u narednih nekoliko meseci ostvariti planirane prihode, onda je razumno dozvoliti lokalnoj skupštini da donese odluku o tome da se kratkoročno zaduži, da finansira taj deficit tekuće likvidnosti i da ta sredstva vrati u oktobru, novembru i decembru, kada neće imati tu vrstu izdataka, ali će imati odgovarajuće prihode u budžetu. Zato mislim da je mera od 5 posto otprilike ono što bi odgovaralo većini opština, jer to bi značilo za Loznicu 20 miliona, a za neku razvijeniju opštinu možda 50, a za najrazvijenije možda 100 i 150 miliona mogućnosti zaduživanja u jednom trenutku, uz vraćanje, recimo, od 60 dana, 90 ili eventualno 180 dana od trenutka kada se taj kredit povuče do trenutka kada se odgovarajući projekat isfinansira. Neke radove prosto ne možete raditi u januaru i februaru mesecu, ne možete ni u novembru i decembru, jer vremenske prilike to jednostavno ne dozvoljavaju, a programi koje su napravile lokalne zajednice zajedno sa sopstvenim javnim preduzećima su prisutni, pokriveni su budžetskim prihodima, ali imamo tu poremećenu dinamiku priliva sredstava u opštinske budžete i prosto nemogućnost da se neke stvari urade na vreme. Kada se to desi, onda smo mi kao lokalne vlasti po pravilu prinuđeni da te projekte odlažemo za narednu godinu, a to onda izaziva neke druge negativne posledice, te sam stoga mislio da bi dobro bilo da prihvatimo taj amandman. Najviše bih voleo da je to 10 posto, ali procena je bila da bi se time ušlo u pojačani rizik da se lokalne skupštine zadužuju na način koji nije u ovom trenutku primeren nekim njihovim ekonomskim realnim mogućnostima. Zato mislim da je pet posto otprilike ta mera koja u ovom trenutku drži vodu i treba da prihvatimo taj amandman Odbora za finansije. Dakle, povlačim amandman poslaničke grupe SPS na član 35, uz molbu da narodni poslanici prihvate amandman Odbora za finansije. Hvala lepo.
Hvala vam, gospodine Todoroviću. Naravno, pošto sada imamo ovaj evropski poslovnik, moguće je da postoji rad poslanika upravo na način na koji ste vi rekli da amandman bude prihvaćen. Upravo ćete čuti, obavestiću: radom svih poslanika u Odboru za finansije sada je to postao sastavni deo Predloga zakona, na način na koji ste vi i formulisali, ali tek ćemo doći na to. Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Bogdanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč?(Ne.) Na član 35. amandman je podneo Odbor za finansije, posle načelne rasprave. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman na sednici Odbora za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Blagoje Krajinović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, po ovom amandmanu vrlo kratko, ali nešto vrlo bitno, vezano za lokalnu samoupravu. Vi znate da je poslanička grupa SRS, odnosno gospodin Krajinović, narodni poslanik, u ime poslaničke grupe podneo amandman i traži da se ovaj član briše. Član 36. kaže: "Lokalne vlasti ne mogu se dugoročno zaduživati, osim u delu zaduživanja radi finansiranja ili refinansiranja kapitalnih investicionih rashoda", odnosi se na potrebe lokalne samouprave, dakle, putevi, vodovodi, kanalizacija, rasveta itd., "predviđenih u budžetu lokalne vlasti." "Iznos neizmirenog dugoročnog zaduženja za kapitalne investicione rashode iz stava 1. ovog člana ne može biti veći od 50% od ukupno ostvarenih tekućih prihoda budžeta lokalne vlasti u prethodnoj godini." Lokalne samouprave koje imaju pun kapacitet lokalne vlasti, dakle, opštine širom Srbije, možda se mogu uklapati u ovaj član zakona, ali mi imamo jednu drugu vrstu lokalne samouprave, pre svega mislim na lokalnu samoupravu u Beogradu – 17 opština, na lokalnu samoupravu u Nišu – pet opština, na lokalnu samoupravu u Kragujevcu, gde su jedinice lokalnih samouprava, opština, bukvalno svedene na nivo mesne zajednice. Kompletna struktura odlučivanja i vlasti je u Beogradu. Znate, lokalna samouprava sa punim kapacitetom će ova sredstva stvarno koristiti širom cele teritorije lokalne samouprave, pa čak i tamo gde nisu dobili odbornike, jer će se truditi da na taj način preuzmu ta naselja u kojima su građani glasali za neke druge. U Beogradu se vrši haranga, dame i gospodo narodni poslanici, prema opštinama koje nisu pod žutim kišobranom. Tipičan primer je opština Zemun, gde kada se oduzmu stvarni troškovi od budžeta ostaje pet miliona dinara za investicije, a investicije sa nivoa grada vrlo teško dolaze u te opštine. Teško da ćete moći da naterate Bogdanovića da asfaltira dve ili tri ulice u toj opštini. Tipičan primer za ovo o čemu govorim je i situacija u opštini Grocka, dame i gospodo. Dakle, prekopali su kompletnu Kaluđericu, trebalo je da izvrše sanaciju ulica, da asfaltiraju ulice, da sprovedu rasvetu, mislim da je trebalo nešto i vodovoda i kanalizacije, kompletna Kaluđerica vam je sada u rupama i jendecima. Onog trenutka kada su izgubili vlast, investitor, odnosno izvođač radova se tog trenutka povukao i građani Kaluđerice nalaze se bukvalno u džungli od kanala i raskopanih ploča koje su bile trotoari itd. Mislim da će ova skupština vrlo brzo morati, pored ostalog, da usvoji i zakon o gradovima, odnosno zakon o Beogradu, gde ćemo i tu veštački koncentrisanu vlast na nivou grada morati malo da razredimo i da spustimo na lokalne samouprave, na lokalne nivoe odlučivanja, izvan ovoga. Zbog toga smatram da će, bez obzira na ovo što se pare svih građana, što će svi, ukoliko se Beograd zaduži, svi građani Beograda, svih dva i po miliona stanovnika Beograda morati da vraćaju, a pare će ići u određene opštine, tamo gde je žuti kišobran iznad, gde je žuta koalicija ili šifrovano žuta, svejedno.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, po amandmanu na član 36.
Dame i gospodo narodni poslanici, i amandman o kojem je govorio gospodin Jovan Todorović i amandman o kojem je govorio gospodin Marković sada veoma imaju veze sa jednom temom. Pažljivo sam izučavao sve političke programe, slušao kampanju, a u svim kampanjama učestvujem, i ne postoji nijedna politička stranka koja u svom programu nema decentralizaciju kao jedan od osnovnih stubova i namera svog političkog delovanja. Moram da kažem da je Kardeljeva organizacija države bila san snova u odnosu na ovo što danas imamo kada su u pitanju sredstva, komponovanje budžeta, trošenje, ingerencije lokalnih samouprava, pre svega, i to nije preporuka ni za jednu vlast koja sebe naziva demokratskom. Lokalne samouprave, pogotovu ako se radi o malim teritorijama, o malim opštinama, svedene su na nivo mesnih zajednica. Sa kojim strahom i kojim obrazloženjem centralna finansijska vlast u državi ne daje šansu lokalnoj samoupravi da se na osnovu svog budžetskog prihoda, koji se planira na osnovu parametara koji jesu izvedeni iz mere ekonomske, finansijske, budžetske politike, zaduži na ovaj ili onaj način? To je iskazivanje nepoverenja prema građanima, to je svođenje lokalnih samouprava na puku formu i to je centralizacija vlasti koja je potpuno suprotna političkim programima svih političkih stranaka koje učestvuju na izborima. Upućujem građane Srbije kod ovog amandmana i kod ovog argumenta da stave prst na čelo i ozbiljno razmisle o tome kada daju poverenje strankama na izborima, jer je neizdrživo više, a postoji Zakon o budžetskom sistemu, postoji Zakon o trezoru, postoji budžetska politika, o čemu mi ovde govorimo, sve kanališe i nemoguće je to više izdržati. Male opštine nisu u stanju da urade bilo šta ozbiljnije ukoliko nemaju značajniju podršku. Danas sam prošao putem Cer-Tekeriš, sramota je za ovu državu na šta liči taj put. A, to su male i siromašne opštine, čiji je budžet ispod 80 ili 100 miliona dinara godišnje. Kada im ne date ni pravo da se zaduže više od nivoa da kupe 50 risova papira za mesec dana, onda zaista ništa ne predstavljaju. Zato zaista molim svakoga ko ozbiljno misli da čini dobro građanima da kada komponuje vlast, kada komponuje budžet, kada donosi zakone koji se tiču ove oblasti vrlo precizno da građanima, odnosno njihovim odbornicima, i to je volja građana koja je oličena u odbornicima u lokalnim skupštinama, zašto njima neko ne veruje, zašto je neophodno da Ministarstvo finansija ili Vlada ili bilo ko drugi kroji kapu jednoj lokalnoj skupštini u tom smislu. Svako neka se zaduži onoliko koliko misli da može da vrati, a ako ne može da vrati rizikuje da sledeći put ne dobije poverenje lokalnog stanovništva koje ga bira. Ovako vi imate jednu nemoguću situaciju da republička centralna vlast praktično jeste supervizor lokalnim samoupravama kada su u pitanju isključivo lokalni problemi, lokalni budžet i lokalna sredstva. Zahvaljujem što sam bio u prilici da ovo kažem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 37. zakona o javnom dugu. Član 37. glasi – lokalne vlasti mogu, u cilju smanjenja troškova zaduživanja, a u skladu sa odgovarajućim stepenom rizika, plasirati sredstva, odnosno obaviti ostale transakcije sa raspoloživom gotovinom, posle redovnog izvršenja budžeta lokalne vlasti, po kamatnoj stopi koja nije niža od prosečne stope Narodne banke. Gospodo, raspoloživom gotovinom – pitam kojom i od čega, ili da li to možda znači da ćete pod raspoloživom gotovinom finansirati članove ili simpatizere svojih političkih istomišljenika? Zatim: "Lokalne vlasti se mogu zaduživati uzimanjem kredita ili emitovanjem hartija od vrednosti, pod uslovom da te hartije od vrednosti mogu kupiti isključivo Republika Srbija i finansijske institucije." Koje finansijske institucije? Ovaj tekst koji sam pročitao bio bi potpuniji kada bi ovako glasio – lokalne vlasti se mogu zaduživati uzimanjem kredita ili emitovanjem hartija od vrednosti, pod uslovom da te hartije od vrednosti mogu kupiti isključivo Republika Srbija i Mlađan Dinkić. Mislim da je to potpunija formulacija ovog pasusa zakona. Zatim, u alineji 1. stoji – lokalna vlast, u cilju smanjenja troškova zaduživanja itd. Zašto zaduživati i zašto troškovi zaduživanja? Zašto ne smanjiti troškove lokalne samouprave i smanjiti rashode lokalne samouprave? Ovakvim predlogom vi ne želite da preuzmete vruć krompir, racionalizaciju lokalne samouprave, a to biste postigli samo otpuštanjem zaposlenih u lokalnoj samoupravi. Da ne mislite možda da bi Srpska radikalna stranka to uradila kada dođe na vlast? U tome se grdno varate. U drugoj alineji člana 37. se kaže – lokalne vlasti se mogu zaduživati uzimanjem kredita ili emitovanjem hartija od vrednosti, a u skladu sa odgovarajućim stepenom rizika. Ko procenjuje taj rizik? Državna agencija, privatna agencija ili neka revizorska kuća? Ovde se stvara jedna Pandorina kutija u vezi sa tim ko će biti procenitelj rizika. Zatim, u članu 37. u alineji 1. kažete – po kamatnoj stopi koja nije niža od eskontne stope Narodne banke Srbije. Normalno, nama radikalima pripisujete da ćemo dolaskom na vlast voditi komandu i administrativno upravljanje privredom. Interesuje me ko propisuje kamatnu stopu koja bi bila niža od eskontne stope Narodne banke Srbije? Vi navodite, ali jednostavno ne iznosite ko. Gospodo, kamata se određuje na tržištu, pa i za kredite i za hartije od vrednosti koje emituje lokalna samouprava. U vašem predlogu stvara se mogućnost, primera radi, da eskontna stopa bude 10%, a tržišna 20%. Plasirate sredstva po 10,01, formalno ispunjavate uslov, a razliku od 9,99% u svoj džep; na ovakav način razvijate korupciju lokalne samouprave. U alineji 2. člana 37. Predloga zakona ojavnom dugu vi kažete – lokalne vlasti se mogu zaduživati uzimanjem kredita ili emitovanjem hartija od vrednosti. To je način smanjenja troškova zaduživanja. Ako je kredit u banci 10%, a kamatna stopa emitovanja obveznica lokalne uprave 5%, tu se nalaze prostori za smanjenje troškova zaduženja. Međutim, vi ovde kažete da kamatna stopa ne sme da bude niža od eskontne stope Narodne banke Srbije, a sa druge strane kreditiranje lokalne samouprave moguće je do nivoa depozita. Budući da ovaj zakon unosi neke novine i da tražim da se član 37. briše, a kao većina sigurno ćete izglasati ovaj član 37, mislim da bi umesto šestomesečnog dostavljanja podataka Ministarstvu trebalo da stavite bar da bude tromesečno. Tako imate veću kontrolu nad lokalnom samoupravom. Međutim, kao član Odbora za poljoprivredu moram da kažem, i ne vidim zašto to niti Ministarstvo poljoprivrede, niti Ministarstvo finansija radi javnosti ne kaže, koliki je dug, javni dug prema Robnim rezervama Srbije. Javni dug prema Robnim rezervama Srbije je 18 milijardi dinara. Činioci tog deficita od 18 milijardi dinara su žitomlinske prerađivačke kuće, pojedina poljoprivredna preduzeća i pojedine zadruge koje su dovedene u tu situaciju u kojoj jesu. Treba znati, gospodo, da budžet Ministarstva poljoprivrede iznosi 22 milijarde dinara. Evo vidite šta bi sve mogla država, da ima jedan normalan rad između pravosuđa, tužilaštva, tužioca, da ti ljudi jednostavno pokušaju da se nateraju da vrate te pare, imali bismo 18 milijardi dinara suficita u budžetu. Kada smo mi tražili na Odboru za poljoprivredu da nam se dostavi koji su to činioci i koliko je koji kažnjen i da li je kažnjen, dobili smo podatke gde se samo jedan kaznio dve godine, a uslovno na 6 meseci. Jedna žitomlinska kuća je u dubiozi prema Robnim rezervama 99 miliona, jedan privatnik dva miliona. Govorim sa mog terena. Jedan privatnik, izraženo ne novčano nego u kilogramima, tri miliona i nešto kilograma pšenice. Tu je trebalo ubaciti u ovaj zakon, potražiti neki zakon koji bi naterao da dug Robnih rezervi bude javni dug, da se to vrati državi, da se vrati Ministarstvu poljoprivrede, da se vrati poljoprivredi da bi stala na noge, jer, gospodo, mi smo dočekali žetvu ječma bez dizela. Mi dočekujemo žetvu pšenice opet bez dizela. Odgovor gospode na Odboru za poljoprivredu, od direktora Naftagas prometa, od direktora Jugopetrola, bio je da će se tržište naftom normalizovati pri kraju sezone. Gospodo, sezona je tri nedelje, u žetvi pšenice. O čemu mi sada pričamo ovde – o javnom dugu, pričamo o lokalnoj samoupravi, ne pričamo kako vratiti državi 18 milijardi koje je neko protivzakonito oteo ovoj državi. Pošto to nije ubačeno u ovaj zakon, poslanici Srpske radikalne stranke traže da se ovaj zakon vrati, da se to uradi kvalitetno i onda da počnemo da o tom zakonu pričamo kako bi trebalo. Nadam se da ćete u danu za glasanje povesti računa o činjenicama koje sam malopre rekao i da nećete glasati za član 37.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Bore Kutić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Ima reč narodni poslanik Bore Kutić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 38. Predloga zakona o javnom dugu sa predlogom da se taj član briše. Koji su bili razlozi i motivi zašto sam podneo taj amandman? Mislim da zaduživanje opština, gradova i grada Beograda, kao i davanje garancija i kontragarancija, predstavlja poseban obligacioni odnos, sa posebnim pravima i obavezama poverioca, jemca i dužnika. Mislim da je ta oblast regulisana Zakonom o obligacionim odnosima i da ovakav član u ovom zakonu nije potreban. Ja ću pročitati samo stav 2. člana 38. koji kaže – Republika ostvaruje pravo na povraćaj sredstava iz stava 1. ovog člana obustavom prava učešća opština, gradova, odnosno grada Beograda u porezima koje im ustupa Republika, odnosno transferima utvrđenim posebnim zakonom, do visine iznosa itd. Mislim da bi se stvorio jedan veliki problem ako bi došlo do obustave transfera od strane Republike prema opštinama. Inače, dolazim iz opštine Srbobran, koja je izuzetno siromašna. Imamo na zavodu za zapošljavanje svakog trećeg građanina, sposobnog za rad; svaki deseti radi. Ako bi došlo do ove situacije, ugrozili bismo samu egzistenciju i postojanje tih opština. Predlagač u svom obrazloženju kaže da je ovim članom zaštitio interese Republike, a smatram da je sastavni deo te republike i opština i da Vlada mora voditi računa kako o Republici tako i o lokalnoj samoupravi. Zahvaljujem se.
Hvala vama. Još neko po istom amandmanu? (Ne.) Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Lalić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nikola Lalić.
Dame i gospodo narodni poslanici, na član 39. podneo sam amandman da se briše iz razloga što smatram da ima osnova za to brisanje, a razlog više je i to što je na Zakonodavnom odboru ovaj predlog razmatran i dato nam je do znanja da je pravno moguć. Ovim amandmanom regulišu se obaveze i zaduženja organizacije za socijalno osiguranje, čime se reguliše samo učešće ove organizacije u javnom dugu. Kako bi bilo jasnije zašto sam podneo amandman da se ovaj član briše, pročitaću samo stav 3. ovog člana u kome se kaže da se zaduživanje kontroliše, odnosno kontroliše Vlada i određuje kriterijume. Pitanje je koji su to kriterijumi koje Vlada treba da odredi da bi se moglo zaduživati. Takođe, u stavu 7. se takođe kontroliše, odnosno Vlada kontroliše i daje zaduživanje ove organizacije. U stavu 8. iznos koji se daje kod zaduživanja na neki način se ograničava time što se mora vratiti u određenom roku. Takođe, u stavu 9. se kaže da se može zaduživati u visini od 20% od finansijskog plana, što je nelogično, pogotovo ako se radi o zaduživanju lekova. Smatram da u ovom momentu postoje i budžetske rezerve, a kada su u pitanju lekovi može se ova organizacija zaduživati i na druge načine. Imajući u vidu sve ovo što sam rekao, smatram da ćete u danu za glasanje imati razumevanja za ovaj amandman i da ćete prihvatiti i glasati za ovaj amandman koji sam podneo ispred Srpske radikalne stranke. Hvala.
Hvala vama, gospodine Laliću. Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Marinković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Srboljub Marinković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na član 40. zakona o javnom dugu podneo sam amandman koji glasi – briše se. Briše se iz razloga što je zakon o javnom dugu trenutno neprihvatljiv zato što zakon o lokalnoj samoupravi i imovini na nivou opština i na nivou države nije donesen i male opštine koje ne poseduju imovinu su u nemogućnosti da vrate dugove kojima bi se zaduživale ispred države. Država bi u ovom momentu bila garant njima, a opštine ne bi mogle da vrate taj dug, tako da je kontrolu nemoguće sada sprovoditi i ovaj zakon trenutno ne može da se prihvati ovakav kakav je. Možda će u kasnijem periodu i moći, ali SRS nije za prihvatanje ovakvog zakona kakav je sada. Hvala.
Hvala, gospodine Marinkoviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Amandman glasi da se briše. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavniodbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Izvolite.
Baš me iznenadilo što Vlada i Odbor nisu prihvatili ovaj amandman, baš sam mislio da će ga prihvatiti. Ali dobro, da nastavimo dalje. Evo još jednog člana punog nebuloza i punog razloga da se ovaj zakonski projekat stavi van snage, da se povuče i da se predloži u nekom drugom zasedanju neki malo bolji projekat. Kaže, član 40 – kontrolu sprovođenja tehničkih i finansijskih odredaba ugovora o kreditu za koje je Republika dala garanciju, obavlja jedinica za upravljanje projektom (u daljem tekstu: JUP) koja se obrazuje pri korisniku kredita. JUP svakih šest meseci dostavlja Ministarstvu i nadležnom ministarstvu – a to baš nisam razumeo, koje je ono ministarstvo koje nije nadležno – izveštaj o kontroli iz stava 1. ovog člana. Ministar finansija bliže određuje oblike i sadržinu izveštaja o kontroli iz stava 2. ovog člana. Malo da razložimo: kao korisnik kredita dobijem garancije Republike Srbije, iskoristim kredit, kontrolu mog korišćenja kredita obavlja jedinica za upravljanje projektom, a u daljem tekstu JUP, koja se obrazuje pri korisniku kredita, pri pravnom licu koje kredit koristi. Koza čuva kupus. Dame i gospodo narodni poslanici, iznenađujuće je da ministar Dinkić, ma gde god se pojavi koji dinar, on je tu da stavi šapu pod kontrolu, ovog trenutka prepušta nekome drugom da kontroliše korišćenje kredita. Dalje kaže, svakih šest meseci taj JUP će dostavljati izveštaj Ministarstvu i nadležnom ministarstvu (dakle, moraće u dva primerka i moraće da objasne koje je ovo ministarstvo koje nije nadležno) izveštaj o kontroli. Ako je jedinica za upravljanje projektom moja, a mislim na mene kao pravno lice, na lokalnu samoupravu itd., na one korisnike koji imaju pravo da to koriste, kako će onda verovati da će taj JUP na svakih šest meseci davati tačan izveštaj itd, a pogotovo što će ministar finansija bliže urediti oblik i sadržinu izveštaja o kontroli iz stava 2. ovog člana. Dame i gospodo narodni poslanici, zamaramo se već dva dana sa nečim što je apsolutno neprimenljivo, sa nečim što će onog trenutka kada ga budete usvojili, a vidim doduše, ima nas sada 20, ali će vas biti 126 sigurno kada se bude glasalo o ovome, tog trenutka će ministar Dinkić moći lepo da urami ovaj zakon i da ga stavi na vitrinu, jer on nikako neće moći da bude primenljiv. Zato predlažem da se amandman u danu za glasanje usvoji i da se i ovaj član, kao i svi prethodni i svi budući članovi, obriše.
Hvala vam, gospodine Markoviću, na detaljnom obrazloženju. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, do pre sat vremena sam bila ubeđena da mi radimo na osnovu Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, ali predsednik Predrag Marković reče da radimo po nekom evropskom poslovniku. Takođe, imam utisak, dok smo radili na osnovu Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, da je rad ovog parlamenta bio mnogo ozbiljniji i da bi, u tom slučaju, u ovom momentu u sali bila bar 84 narodna poslanika. Kada je u pitanju amandman na član 42, odnosno svi amandmani koji se odnose na glavu H Predloga zakona koja se zove – Uprava za javni dug, mogla bi na početku da se stavi jedna ispravka i da se napiše – Dinkićeva uprava, jer po ovome što stoji u članovima 42, 43, 44, 45. i 46. očigledno je da će nad ovom upravom apsolutnu vlast i nadležnost da ima Mlađan Dinkić, samo mi nije jasno zašto je uopšte morao da predvidi da se formira takva uprava. U članu 42. kaže: "Osniva se uprava za javni dug, kao organ uprave u sastavu Ministarstva...", pa onda: "Za obavljanje poslova iz nadležnosti uprave obrazuju se organizacioni delovi". Ovo je potpuno nepotrebno. Em se u okviru Ministarstva formira uprava, em u okviru uprave organizacioni delovi. Nema drugog obrazloženja za ovakav predlog, nego ono što pričamo već nekoliko dana ovde – da je ostala još jedna grupa "zaslužnih" građana koje treba onako lepo udomiti i ajde da se sada formira još jedna uprava, pa još organizacione jedinice, pa onda tu idu direktori, načelnici, rukovodioci. U stavu 3. kaže da se ove organizacione jedinice formiraju aktom ministra finansija, na predlog direktora uprave. Najpre ministar finansija predlaže direktora uprave, onda direktor uprave njemu predlaže rukovodioce organizacionih jedinica. Da nije tužno bilo bi smešno. Dalje ću da govorim o ovih nekoliko članova koji govore o upravi za javni dug, kao što rekoh – Dinkićevoj upravi. U sledećem članu 43. se kaže da upravom rukovodi direktor, a direktora uprave postavlja Vlada, zamislite, na predlog ministra finansija. Da li može nešto da se desi u Vladi Republike Srbije i u Republici Srbiji, a da nije pod šapom ministra finansija? U članu 44. su nabrojane nadležnosti ove uprave, u 12 tačaka svrstane, da ne čitam sve. Nadam se da su bar poslanici koji sede ovde to pročitali. Verujte, u ovih 12 tačaka nigde nema nekog konkretnog posla. Evo, samo neke da pročitam: praćenje pregovora o zaduživanju, poslovi koji se odnose na hartije od vrednosti, pripremanje strategije za upravljanje javnim dugom, upravljanje finansijskim informacionim sistemom. Dakle, očigledno nema konkretnog posla, konkretnog zaduženja kojim bi, eventualno, ova uprava i ove organizacione jedinice bile zadužene, pa da kažemo da ima logike da se formiraju. U članu 45. se kaže da uprava može pružati druge finansijske usluge u skladu sa ugovorom, za koje naplaćuje naknadu koja predstavlja prihod budžeta Republike. "Visinu naknade za vršenje usluga iz stava 1. ovog člana utvrđuje Vlada, na predlog", pogodite čiji, "ministra finansija". Interesantan je član 46. ovog poglavlja, koji kaže: "Sredstva za rad uprave obezbeđuju se u budžetu Republike". Koliko sredstava, koja sredstva, niko ne zna. Uobičajeno je, kada Narodnoj skupštini Vlada predlaže neki zakon, da se u ovom delu o proceni iznosa finansijskih sredstava potrebnih za sprovođenje zakona kaže koliko je sredstava potrebno za sprovođenje zakona. Videli smo juče, kada se govorilo o onoj agenciji za unapređenje izvoza, da je predviđeno da će se izdvojiti 25 miliona evra, a za sprovođenje ovog zakona o javnom dugu kaže – biće potrebno obezbediti sredstva u budžetu Republike, pre otpočinjanja sa radom uprave za javni dug. Koja sredstva, koliko sredstava? Niti nam je to ministar rekao kad je obrazlagao Predlog ovog zakona, niti je iko ovde mogao da zaključi koja su to sredstva, niti kada će ta sredstva biti obezbeđena. Da li se zbog toga priprema rebalans budžeta, videćemo, pitaćemo ministra kada bude o tome govorio. Do kraja je još ostalo ovo poglavlje koje govori o kaznenim odredbama, prelazne i završne odredbe. S obzirom da smo mi poslanici Srpske radikalne stranke ceo dan pokušavali da ubedimo poslaničku većinu da ovaj predlog zakona o javnom dugu nema nikakvog smisla, da je ovo jedan uopšten, neprecizan, nepotreban zakon, da li smo vas ubedili saznaćemo u danu za glasanje, a svi naši amandmani do kraja ovog zakona su takvi da predlažemo da se pojedinačno članovi brišu, zaključili smo da nema potrebe više da svaki od ovih amandmana obrazlažemo. Dakle, poslanici Srpske radikalne stranke neće se javljati do kraja ove rasprave u pojedinostima po narednim amandmanima. Koristim priliku da još jedanput pozovem kolege iz skupštinske većine da u danu za glasanje, glasajući za amandmane poslanika Srpske radikalne stranke, ne prihvate predlog Mlađana Dinkića, Vlade Republike Srbije za ovaj zakon koji je samo još jedan namet građanima Srbije, još jedan teret, ko zna koliko zaduženja, ko zna koliko kredita. Ova uprava, za koju ne znamo ni ko će da je čini ni koliko će da košta, u stvari, ko zna koliko će da košta građane Srbije. Dakle, pozivam vas da u danu za glasanje glasate za naše amandmane i da ne glasate za Predlog ovog zakona.
Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Dragoslav Milković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Milošević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Igor Mirović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Mitrović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Nedeljković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Penezić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Rankić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Bogdanović. Vlada i Odbor za finansije su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Lazar Čavić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima i pošto nije prisutan ministar koji bi dao završnu reč, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na 18. tačku dnevnog reda u ponedeljak u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Nastavljamo rad sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Pre nego što počnemo rad podsećam vas: pre četiri dana stradali su nevini ljudi u Londonu; juče u Skelanima, danas u Srebrenici, sutra u Bratuncu obeležava se pomen, takođe nevinim žrtvama. Molim vas da minutom ćutanja odamo poštu svim žrtvama. Hvala. Slava im. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 91 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Zahvaljujem. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Goran Knežević. Prelazimo na 18. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO ZADUŽENjU JP "ELEKTROPRIVREDA SRBIJE" KOD NEMAČKE FINANSIJSKE ORGANIZACIJE KFW (pojedinosti) Primili ste izveštaje Odbora za finansije, ispravku navedenog izveštaja i izveštaj Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto na Predlog zakona nisu podneti amandmani, pre nego što zaključim pretres u pojedinostima, pitam da li ima potrebe za završnom reči? (Ne.) Zaključujem pretres Predlog zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Prelazimo na 19. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU KONTRAGARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE SRBIJI I CRNOJ GORI PO ZAJMU EVROPSKE INVESTICIONE BANKE ZA FINANSIRANjE PROJEKTA OBNOVE ŽELEZNICA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Dragoljub Stamenković, Zoran Krasić, Momir Marković, Milovan Radovanović, Zlatan Jovanović, Branislav Rankić i Veroljub Arsić. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo Dragoljub Stamenković. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 2. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 3. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 4. amandman je podneo Milovan Radovanović. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 5. amandman je podneo poslanik Zlatan Jovanović. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Momir Marković, amandman na član 5. Izvolite, gospodine Markoviću.