Poštovane dame i gospodo, želeo bih da postavim pitanje Vladi, pre svega Ministarstvu vojske Republike Srbije, a u jednom delu će se to pitanje nasloniti verovatno i na Ministarstvo finansija Republike Srbije. Prvi grad u Republici Srbiji, koji je bio bombardovan od strane NATO alijanse, 24. marta 1999. godine, je bio grad Sombor. Od tada do danas nisu deaktivirane ili deminirane piste koje se nalaze na Aerodromu Sombor i negde 2007. godine su izvršena pirotehnička izviđanja i obilazak poletno-sletne staze i tada je konstatovano da su 1. septembra 2001. godine pronađene NATO bombe, koje do dana današnjeg nisu uklonjene. S obzirom na to da je nekad davno taj regrutni centar bio u funkciji Vojske JNA i da je tamo bilo preko 10.000 vojnika, tamo je ogroman kompleks veličine negde do 1.000 hektara. To jeste interesantno možda i za potencijalne strane investitore i to je jedan lokalitet, kada bi se priveo nameni, sam Sombor dobio na značaju tog lokaliteta. Pitanje je - kada će Vojska Republike Srbije nastaviti sa aktivnostima koje su bile preduzete, a prekinute 2001. godine i kada će se to dovesti u funkciju? Pored toga, želim da postavim još neka pitanja koja se tiču vojne imovine, a nalaze se takođe na teritoriji Sombora i verujem da je slična situacija i u ostalim gradovima Republike Srbije, a to je da postoji ogromna vojna imovina koja danas nije u funkciji, da se veliki broj tih objekata nalazi i pod zaštitom spomenika kulture i da je nemoguće te objekte održavati, niti ući u njih, da se oni danas ruše, da nemaju nikakvu namenu, a namera da se ti objekti prodaju i na takav način pribroje neka finansijska sredstva za Vojsku i za budžet Republike Srbije očigledno da u ovom momentu nije realna i nije moguća. Pitanje je – da li postoji mogućnost da se preispita takva odluka da se Dom Vojske Jugoslavije, odnosno današnje Vojske Srbije, koji se nalazi u vlasništvu Ministarstva finansija i Vojske negde učini dostupnim lokalnim samoupravama i da na takav način tamo prestanu da se izlegaju miševi, pacovi, šišmiši i slično, s obzirom da se svi ti objekti nalaze u centru grada? Pored toga, postoji i veliki objekat koji se nalazi u samom okruženju somborske bolnice, koja je regionalna, gde postoji vojna ambulanta i koja bi stavljanjem u funkciju obavljala jedan vrlo značajan servis za građane Zapadno-bačkog okruga, a nemoguće je to učiniti dostupnim. Takođe, postoje još neki lokaliteti gde su lokalne samouprave po odluci u master planu iz 2005. godine slali određene dopise da bi se ta imovina učinila dostupnom. Međutim, zbog procedure i pogrešnih, nerealnih procena od strane Ministarstva finansija, dolazimo u situaciju da se ta imovina ne može privesti nameni. Mislim da bi Ministarstvo odbrane u saradnji sa Ministarstvom finansija trebalo da napravi jednu analizu, da sagleda kakve su mogućnosti te imovine, pre svega stavljanjem u funkciju lokalnih samouprava i ono što nije u mogućnosti da se proda, da se na neki način to ne pretvori u sanitarni problem, nego da to bude u funkciji lokalnog stanovništva i svih građana Republike Srbije. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Bojana Božanić.
Zahvaljujem. Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, postavila bih pitanje ministru zdravlja. Poznato je da će od 1. januara 2014. godine domovi zdravlja preći na lokalne samouprave, dakle, u nadležnost opština i gradova. Mene zanima i postavila bih pitanje da li će ministar zdravlja, odnosno Ministarstvo zdravlja preispitati možda kadrovske planove koji su doneli za domove zdravlja i uvesti nove kriterijume za organizaciju i raspored kadrova? Naime, kriterijume ne treba uspostavljati samo prema broju stanovnika, već bi svakako to trebalo da bude i prema razuđenosti teritorije, odnosno površini, prema broju objekata koji postoje na teritoriji te opštine ili prema broju posetilaca, broju intervencija, broju dece na rekreativnim nastavama? Postavljam pitanje, takođe, da li ministar Đukić Dejanović ima u znanju da su pojedine opštine karakteristične po svojim osobenostima, dakle, poput opština u kojima je preovlađujuća privredna delatnost turizam, gde dolazi veliki broj posetilaca tokom godine, tako da osnovni kriterijum ne može biti broj stanovnika, već zaista svakako mora se voditi računa i o broju posetilaca? Da li ministar zna da je potrebno da se pruže zdravstvene usluge ne samo za stalne građane, već i, na primer na teritoriji Zlatibora, za preko 300.000 posetilaca tokom godine? Postavljam pitanje zašto neke opštine imaju broj lekara preko broja koji je definisan kadrovskim planom, a neke opštine nemaju? Takođe, želim da mi Ministarstvo zdravlja odgovori da li je moguće da se obezbedi internista konkretno za opštinu Čajetina, iako ne ispunjava uslov od 20.000 stanovnika, koliko je to pravilnikom definisano? Taj internista inače trenutno radi u Domu zdravlja u Čejetini. Radi već 20 godina, a istovremeno se obezbeđuje specijalizacija za još jednog internistu, pa prosto ne znam gde će svi ti ljudi, dakle, ta dva čoveka da se zaposle, ako već Ministarstvo nije odobrilo? Da li je moguće da se na osnovu osobenosti pojedinačnih opština obezbedi veći broj vozača u hitnoj pomoći za hitne intervencije da se ne bi dogodilo kao pre nekoliko dana da žena koja je imala zdravstvenih problema ne može da dobije hitnu pomoć i negu iz razloga što je jedan vozač na intervenciji, a drugi mora da vozi građane koji treba da idu na dijalizu? Ministarstvo zdravlja je već imalo sluha da se na osnovu broja dece na rekreativnoj nastavi obezbedi još jedan pedijatar na teritoriji opštine Čajetina za Dom zdravlja, koji pokriva upravo taj dom zdravlja, ali svakako smatramo da bi jedan internista bio od velikog značaja ne samo za građane, već svakako i sve posetioce Zlatibora, kako bi mogla da se dobije, ponavljam, adekvatna zdravstvena zaštita. Lokalne samouprave i konkretno lokalna samouprava opštine Čajetina obezbeđivala je sopstvena sredstva za sanitetska vozila, dakle, za vozila hitne pomoći, za aparate, za materijal, za renoviranje doma zdravlja, za renoviranje seoskih ambulanti. To će od 1. januara samo faktički da se legalizuje. Čak i sredstva za dežurstva lekara u Turističkom centu Zlatibor zdravstveni centar nije mogao da obezbedi, već je to radila lokalna samouprava samo iz razloga, naravno, da građani i svi posetioci ne ostanu bez adekvatne i hitne zdravstvene zaštite, jer zdravstveni centar nije u mogućnosti, jer to nije po zakonu. Dakle, apelujem na Ministarstvo zdravlja da do kraja godine revidira kadrovski plan za pojedinačne, pre svega, turističke opštine koje imaju veliki broj posetilaca, kako bi svi građani dobili adekvatnu zdravstvenu zaštitu, jer poznato je, naravno, da lokalne samouprave nisu u mogućnosti sa iscrpljenim budžetima i pored toga sa Zakonom o maksimalnom broju zaposlenih u lokalnim samoupravama da primaju nove radnike, tako da bi domovi zdravlja mogli od 1. januara da startuju kako treba u okviru nadležnosti lokalne samouprave, apelujem na Ministarstvo zdravlja da što pre odgovori na ova pitanja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Žika Gojković. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovana gospođo ministarka, dame i gospodo poslanici, iskoristio bih današnje prisustvo gospođe ministarke da pitam kako je moguće da u poslednjih nekoliko meseci gotovo konstantno se oseti nesnosan smrad na Karaburmi, na Ušću, Mirijevu i da niko ne izlazi sa nikakvim obaveštenjem odakle taj smrad potiče, koliko će trajati, šta je potrebno da se sanira tako nešto? Gotovo svakodnevno dobijam pozive od ljudi, iako nisam iz Beograda, koji apeluju da se bar postavi poslaničko pitanje da li su u pitanju inspekcijske službe, njihov nerad ili nešto drugo. Ja ne mislim da je problem u Ministarstvu, ali postavljam pitanje Ministarstvu, jer verujem da ću tako dobiti najlakše i najbrže odgovor. Želim da iskoristim priliku da pohvalim vaš rad i da kažem da naša poslanička grupa u potpunosti podržava ono što radite i vašu želju da se konačno uvede red u oblast koju vi vodite kao ministar. Moje drugo pitanje ne znam kome tačno bih mogao da postavim od ministara, ali pošto je gospodin Dačić premijer, pitanje bih postavio njemu, iako naravno ne smatram njega jednog od odgovornog za ovakvo stanje u državi. Gotovo da ne prođe dan da u medijima nemamo priču o silovanju ili o nasilju u porodici. To su gotovo postale svakodnevne teme i prosto je neverovatno koliko su te teme u drugi plan potisnule neke afirmativne i pozitivne stvari koje se dešavaju u ovoj državi. Užasavajući je način na koji se uglavnom muški svet obračunava sa ženama, bez obzira da li je u pitanju nasilje u porodici, da li je u pitanju neka druga vrsta maltretiranja i silovanja. Lično smatram da i mi kao poslanici nismo dali veliki doprinos zaštiti žena. Neki od nas su čak imali mogućnost, odnosno pokazali su kako se u ovom parlamentu odnose prema ženama i mislim da je to u svakom slučaju ne samo antireklama, nego i direktno podržavanje svega onoga negativnog što se na ulici dešava. Mi imamo situaciju da se žrtve silovanja uglavnom vrlo teško odlučuju da prijave silovanje policiji. Postoje čak i neki apsurdni problemi, poput toga da 5.000 dinara moraju da uplate pregled da bi dokazali da su bili silovani do nekih problema koji se tiču zastrašivanja tih osoba i njihovog straha koji proizvede da jednostavno ne smeju da se obrate nikom, a pogotovo policiji, nažalost, za koju smatraju da je uglavnom korumpirana i da neće odgovoriti pozitivno na njihove apele. Smatram da je ovo možda i najbolji pokazatelj i primer zašto Srbija treba da uđe u EU, jer nisu nam dovoljni zakoni da bismo uredili ovu oblast. Nama je potrebna jedna potpuna promena sistema vrednosti, jedan sistem vrednosti koji treba da uvedemo u kojem će žena biti partner muškarcu i neko ko je poštovan, a ne isključivo neko ko treba da se brine o porodici, da bude domaćica. Na kraju krajeva, kako je rekao jedan od silovatelja, kod nas u narodu postoji jedno mišljenje da ženu s vremena na vreme treba malo išamarati i istući, pogotovo ako se opire. Nažalost, to je tako. To ne bira naciju. Ne govorim ni o jednoj naciji posebno. To je, nažalost, mišljenje koje već dugo godina traje i postoji u našem narodu. Šta je potrebno da bi se konačno uveo red? Šta je potrebno da zakon koji postoji, koji smo mi poslanici izglasali, koji je dobar, da bi se sprovodio, da bismo konačno imali efikasniju državu, bar kada su u pitanju ovako teški zločini prema ženama u našem društvu? Moram da kažem još jednom da je nekoliko poslanika apelovalo da je neophodno da imamo bazu podataka kada su u pitanju silovatelji. Koliko je meni poznato, još uvek ta baza podataka ne postoji. Smatram da je ovo jedna od najvažnijih stvari, pogotovo ako znamo da Srbija ima problem sa natalitetom, da se prema ženama godinama odnosimo kao prema stvarima. Želim da iskoristim ovo moje vreme da se obratim svim poslanicima i svima onima koji imaju neku moć i uticaj u svojim rukama da pokušamo da to stanje ispravimo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Judita Popović. Izvolite.
Hvala vam, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, Vladu bih pitala, a pitala bih i ministarku energetike šta se to dešava sa Južnim tokom? Šta se to netransparentno dogovara, pregovara? Šta je to tema od jednom na tako ozbiljnom sastanku, gde su se našli sam vrh srpske države i direktor jedne strane državne kompanije? Dakle, to su ozbiljne stvari, pogotovo što je ovaj sastanak dogovoren i upriličen nakon svega onoga što se dešavalo u Rusiji, kada je predsednik Republike izašao sa stavom da Vlada Republike Srbije radi nešto sa čime se on ne slaže, a sve u vezi ovog naftno-gasnog aranžmana sa ruskom državom. Dakle, to je većneuobičajeno kada vam predsednik Republike izlazi iz okvira njegovih nadležnosti i pri tome proziva i premijera i sve članove Vlade u vezi interesa jedne strane države, u ovom slučaju Srbije. O čemu se ovde radi? Da li je Srbija postala kolonija jedne strane države ili još gore, da li je postala kolonija jedne strane državne kompanije? To su ozbiljne stvari. Zašto? Godine 2007. kada se pripremao ovaj naftnogasni sporazum 50% srpskog budžeta punio se iz naftnogasne privrede. Dakle, nama je potpuno jasno da je taj naftnogasni aranžman u stvari i političke prirode, i energetske prirode, a bogami radi se i o upravljanju našim, dakle, srpskim finansijama, finansijskim tokovima. Ovo je ozbiljna stvar ukoliko vi dozvolite da vam predsednik jedne strane državne kompanije dolazi i postavlja veoma, kako da kažem, veoma uvredljiva pitanja zašto „Srbijagas“ ne sarađuje u dovoljnoj meri sa NIS? Da „Srbijagas“ ne sme da se menja, nema tu reorganizacije iako se najavljivalo, gospođo ministarko, da je potrebno da se taj „Srbijagas“ reformiše u smislu neke vrste reorganizacije, a neće je biti prema direktoru strane državne kompanije sve do završetka poslova oko Južnog toka. Dakle, da li se Srbija uslovljava sa tim Južnim tokom? Da li je Srbija u ovom slučaju u položaju jednog kolonijalnog taoca, dakle, to su sve pitanja kada se pomene Južni tok. Da li će zaista početi izgradnja Južnog toka do kraja ovog meseca ili će to biti i samo još jedna svečanost, a u suštini ta izgradnja će započeti možda kroz koji mesec, kroz koju godinu ili možda nikada? Priča se o velikom ekonomskom interesu. Kakav je to ekonomski interes Srbije ukoliko će u narednih 20 godina da otplaćuje kredit koji uzima da bi upravo učestvovala u izgradnji tog Južnog toka, a pri tom je sedište kompanije u čijoj nadležnosti je gradnja tog Južnog toka u inostranstvu Švajcarskoj, a pri tom Srbija nema ni 50% učešća vlasništva nego 49%? To su sve veoma zabrinjavajuće činjenice i zaista bih postavila pitanje – da li ova Vlada ima kapaciteta, ima političke volje da celu tu priču, i u stvari ceo taj aranžman naftnogasni preokrene u interes Srbije ili će to ostati i dalje u ovom smislu poražavajuće i veoma štetno po interese Srbije kao države i njene privrede?
Reč ima narodni poslanik Srđan Dragojević.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici svoje pitanje upućujem ministru finansija gospodinu Lazaru Krstiću i ministru kulture gospodinu Ivanu Tasovcu. Tokom svog kratkog boravka u skupštinskoj klupi stekao sam utisak da teme vezane za kulturu nisu prioritet, ali ni dovoljno poznate. Smatram da je to šteta, jer sam uveren da je rešenje mnogih vitalnih sistemskih problema u oblasti kulture zapravo lako rešiv uz malo dobre volje i mnogo praktičnog duha. Ovo će biti prvo u seriji poslaničkih pitanja vezanih za ovu oblast u kojoj uprkos tvrdnji nekih kulturnih radnika iz prethodne vlasti mnogo više nedostaje zdrav razum, nego novac. Kulturna politika SPS bazira se na tome daje podršku neposrednim proizvođačima kulturnih umetničkih dobara, mnogo više nego proizvođačima stavova, zaključaka i mišljenja o kulturi, kao što je to slučaj, recimo, sa Nacionalnim savetom za kulturu. U mom pitanju reč je upravo o velikoj grupi umetnika u Srbiji koji čine većinu tih neposrednih proizvođača umetnosti i kulture, a to su slobodni umetnici. Slobodni umetnici koji su nekada u našoj zemlji imali status kulturne elite pretvoreni su u socijalnu kategoriju, tako što im je grad Beograd i lokalne samouprave uplaćuju doprinose za zdravstveni i penzioni fond po najnižoj mogućoj osnovici. Ovo stanje datira od 2002. godine, kada se neko pametan setio da slobodni umetnici treba da idu na tržište. Pri tome, je zaboravljeno da tržište ne postoji. Da je tokom divljačke i nepravedne privatizacije od 400 bioskopa u Srbiji postoji 100, da su zatvoreni svi domovi kulture, galerije, koncertne dvorane. I pored toga mnogi od pripadnika ove nekada kulturne elite zadovoljni su bar time što svojim porodicama mogu da pruže minimum zdravstvene zaštite, znajući pri tom da ih nakon penzionisanja čekaju izuzetno teška vremena na ivici egzistencije. No, tokom prethodne decenije kašnjenja u izmirivanju ovih obaveza od strane beogradskih vlasti i lokalnih samouprava dostigla su tolike razmere da su gotovo svi samostalni umetnici danas opterećeni ogromnim kamatama koje poreska uprava zaračunava njima i primorava ih da oni sami izmiruju, bez obzira što za te kamate umetnici ne snose nikakvu odgovornost. Dakle, priznaćete situacija je na ivici apsurda. Stanje na terenu je danas sledeće. Više stotina slobodnih umetnika u Srbiji ne može da overi zdravstvene knjižice. Preko stotinu njih nije u mogućnosti da ostvari pravo ni na svoju minimalnu penziju. U tom smislu pitam cenjene ministre – kada će biti isplaćeni zaostali doprinosi za zdravstveno i socijalno osiguranje i da li će država učestvovati u tome, budući da lokalne samouprave nisu ažurne u tom smislu? I, da li će i kada povećati osnovicu za ove doprinose čime će se poboljšati status vrhunskih umetnika u našoj zemlji. U stvaranju umetnosti najvažnija osobina koju umetnik mora da poseduje je hrabrost. Samostalni umetnici su upravo ta kategorija hrabrih ljudi koja se odlučila da u vreme u kome je kultura u uzmicanju ispred sveopšte primitivizacije društva, gaženja svega što je dobro, humano i lepo, uzme stvar u svoje ruke i pokuša da samostalno zaradi svoj komad hleba. Mnogi od njih su mogli da se zaposle u institucijama kulture i obezbeđujući redovne plate, pri tom tezgareći na drugim mestima, ali nisu. Oni su odlučili da se sami bore za svoje mesto pod suncem za svoj umetnički integritet i svoje stvaralaštvo. U skladu sa ovim pitanjem koje apeluje na efikasno rešenje ovog gorućeg problema koje tišti slobodne umetnike, apelujem da se otvori mogućnost za pravedno sistemsko rešenje statusa slobodnih umetnika. Gospodo, hvala na strpljenju.
Reč ima narodni poslanika Momir Stojanović.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, moje današnje pitanje Vladi je jako kratko, ali je od životne važnosti za naše sugrađane na KiM. Ono glasi da li je Vlada Republike Srbije preduzela preko predstavnika Međunarodne zajednice sve neophodne mere da ponovljeni izbori u Severnoj Mitrovici 17. ovog meseca proteknu bezbedno? Naime, da li je preko predstavnika KFOR-a, EULEKS-a, UNMIK-a, OEPS-a preduzela neophodne mere da ponovljeni izbori na severu Mitrovice proteknu najbezbednije? Iskoristio bih ovu priliku da u ime poslaničkog kluba SNS Narodne skupštine Republike Srbije pozovem sve naše sugrađane na severu Kosovske Mitrovice da izađu na ponovljene izbore 17. ovog meseca, jer su ti izbori od životne važnosti za njihov dalji opstanak na KiM. Samo izlaskom na ponovljene izbore 17. ovog meseca obezbeđuje se da predstavnik većinske zajednice, srpske zajednice bude gradonačelnik Severne Mitrovice. Samo takav ishod izbora obezbeđuje da se u severnoj Mitrovici formiraju svi organi zajednica srpskih opština. U suprotnom bi se sve stavilo pod znakom pitanja. Iskoristio bih ovu priliku da u ime poslaničkog kluba SNS pozovem sve svoje zemljake na KiM, sve naše sugrađane koji danas žive na KiM da takođe u drugom krugu izbora na KiM 1. decembra izađu u što većem broju, jer je to isključivo u njihovom interesu i da ne nasedaju na provokacije, pretnje i ucene koje su i te kako danas prisutne na KiM. Hvala.
Pošto više nema prijavljenih ovlašćenih predstavnika za pitanja, prelazimo dalje. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Stefana Miladinović, Dijana Vukomanović, Olgica Batić i Dubravka Filipovski. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pored predstavnika predlagača dr Rasima Ljajića, potpredsednika Vlade i ministra spoljne i unutrašnje trgovine i telekomunikacija, i prof. dr Zorane Mihajlović, ministarke energetike, razvoja i zaštite životne sredine pozvao da sednici prisustvuju i Dejan Novaković, državni sekretar u Ministarstvu energetike, razvoja i zaštite životne sredine, Stevan Nikčević, državni sekretar u Ministarstvu spoljne i unutrašnje trgovine i telekomunikacija, Dušan Protić i Jelena Marjanović, pomoćnici ministra spoljne i unutrašnje trgovine i telekomunikacija, Petar Stanojević i Dejan Trifunović, pomoćnici ministra energetike, razvoja i zaštite životne sredine, Zoran Ibrović, viši savetnik u Ministarstvu energetike, razvoja i zaštite životne sredine, Snežana Ristić, načelnik Odeljenja za naftu i gas u Ministarstvu energetike, razvoja i zaštite životne sredine, Milorad Rakonjaca, pomoćnik direktora Republičke direkcije za robne rezerve, Mirjana Janjić, viši savetnik u Republičkoj direkciji za robne rezerve i Slavica Višnjić, rukovodilac Grupe i Jagoda Lazarević, samostalni savetnik, u Ministarstvu spoljne i unutrašnje trgovine i telekomunikacija. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelnici i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 8, 9, 24. i 25, a pre otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za posleničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslova članova poslaničkih grupa, a materijal ste dobili u prilogu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 170. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o robnim rezervama; Predlogu zakona o izmenama Zakona o zabrani razvoja proizvodnje, skladištenja i upotrebe hemijskog oružja i o njegovom uništenju; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Kanadske komercijalne korporacije o strateškoj ekonomskoj saradnji; Predlogu zakona o potvrđivanju Aneksa br 2 Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine. Da li predstavnik predlagača želi reč? Reč ima ministar Rasim Ljajić.
Dame i gospodo narodni poslanici, prva tačka o kojoj ćemo danas ovde govoriti tiče se Zakona o robnim rezervama, sistemskog zakona u ovoj oblasti koji praktično započinje i otvara prostor za suštinsku reformu sistema robnih rezervi u Srbiji. Činjenica je da imamo zakon koji je donet još 1992. godine po kojem rade robne rezerve, dovoljan je motiv za izmenu ovog zakonskog rešenja. Imamo zakon koji je preživeo praktično tri ili četiri države, zakon sa puno nedostataka, pa je Direkcija za robne rezerve praktično više radila po zaključcima Vlade nego što je imala uporište u zakonskim rešenjima i odredbama ovog zakona. Takođe, činjenica je da smo ovaj zakon morali da uskladimo sa standardima i smernicama Svetske trgovinske organizacije i EU. Na kraju, morali smo da imamo neka nova rešenja kako bi sistem robnih rezervi učinili efikasnijim, odgovornijim i racionalnijim od onoga kakav je do sada bio i kako je zakon pružao osnova za to. Prema tome, cenimo da će donošenje ovog zakona u velikoj meri označiti bitnu reformu čitavog ovog sistema, pa samim tim omogućiti da se robnim rezervama upravlja na daleko efikasniji način nego što je to bio slučaj, pa samim tim i državnom imovinom koja se usmerava na upravljanja Direkciji za robne rezerve. Takođe, po prvi put ovim zakonskim predlogom uvodimo sistem obaveznih rezervi nafte i derivata nafte, o čemu će ministarka Mihajlović nešto više govoriti, i praktično ovaj zakonski predlog ima svoja dva zasebna dela. Jedan se tiče robnih rezervi, a drugi obaveznih rezervi nafte i derivata nafte. Ono što im je zajedničko da će Direkcija operativno upravljati sa oba ova sistema. Prema tome, dozvolite mi samo kratko da kažem nekoliko novina koje se tiču ovog dela koji je vezan za robne rezerve. Naime, dosadašnjim zakonskim važećim predlogom imali smo dve situacije u na osnovu kojih se intervenisalo robom iz robnih rezervi. To su bila vanredna stanja i ratno stanje, i u situaciji poremećaja na tržištu. Sada uvodimo treću situaciju kada se interveniše robom iz robnih rezervi, a to su tzv. vanredne situacije, odnosno elementarne nepogode, tehničke i tehnološke nesreće koje mogu da budu takođe razlog za ometenost u snabdevanju stanovništva osnovnim životnim namirnicama. To je vrlo precizno naznačeno i u ovom zakonskom predlogu. Zbog usklađivanja sa smernicama Svetske trgovinske organizacije naveli smo ovog puta vrstu, strukturu roba koje su predmet robnih rezervi. Rekao sam da je novina obavezne rezerve nafte i derivata nafte. Novina u ovoj strukturi roba jesu i neka oprema i robe za potrebe pošte, telekomunikacija i železnice, što nije opet bilo sadržano u važećem, odnosno starom Zakonu o robnim rezervama. Treća vrlo važna stvar tiče se načina poslovanja i upravljanja robnim rezervama i ovim zakonom precizno su definisane sve faze, odnosno postupci prilikom upravljanja robom iz robnih rezervi. Dakle, od faze nabavke roba, čuvanja, skladištenja, davanja roba na zajam, obnavljanja roba iz robnih rezervi, davanja u zakup nekih nepokretnosti koje robne rezerve ne sadrže. Svaki od tih postupaka je precizno definisan u ovom zakonskom predlogu. Tako su definisane i obaveze koje skladištari imaju, što je važno sa stanovišta nekih negativnih iskustava koje smo imali u prošlosti, nekih krivičnih dela koja su činjena zbog zloupotrebe roba i robnih rezervi. Čini su da su neki skladištili tu robu i dobijali od države značajna finansijska sredstva za zakup tih prostorija, a na kraju se ispostavilo da te robe nema, što je bila obaveza onih koji su tu robu skladištili. Sada su jasno naznačene obaveze. Naznačen je nadzor, što je takođe novina u odnosu na prethodni zakon. Tako da će Ministarstvo poljoprivrede, Ministarstvo trgovine preko tržišne i poljoprivredne inspekcije, a onda i Ministarstvo energetike u onom delu koji se tiče obaveznih rezervi nafte, i Ministarstvo finansija imati nadzor nad sprovođenjem odredbi ovog zakona. Predviđene su i prekršajne prijave za privredne prestupe koji se čine zbog nepoštovanja odredbi ovog zakona. Uvedena je zaštitna mera zabrane delovanja, odnosno rada u periodu od šest meseci do tri godine. Na jedan transparentan način urađen je čitav sistem robnih rezervi u oba svoja dela. Za punu primenu odredbi ovog zakona biće neophodno donošenje devet podzakonskih akata. Šest podzakonskih akata će biti neophodno doneti u roku od šest meseci. Jedan podzakonski akt mora biti donet do 1. novembra i dva podzakonska akta u onom delu koji se tiču nafte i naftnih derivata biće neophodno doneti u sledećih deset meseci. Očekujem, s obzirom da se radi o izuzetno važnom zakonu da ćemo kroz raspravu, a onda i amandmane dobiti priliku da ovaj zakonski tekst i popravimo, imajući u vidu značaj teme o kojoj raspravljamo preko ovog zakona.
Reč ima ministarka, prof. dr Zorana Mihajlović. Izvolite.
Poštovani poslanici, ovo je sistemski zakon, Zakon o robnim rezervama, u delu koji se tiče obaveznih rezervi nafte i naftnih derivata i verujem da ćemo kroz raspravu detaljnije govoriti. Svi znamo da je nafta jedan od najvažnijih energetskih izvora. Ako govorimo o našem regionu, onda ne možemo a da ne kažemo da region jeste deficitaran sa energijom, ali, pre svega, karakteristična je visoka uvozna zavisnost, nemanje interkonekcija, ograničena domaća proizvodnja i nedostatak skladišta, što je najvažniji ograničavajući faktor. Vezano za sam Zakon o robnim rezervama, kada smo ratifikovali Ugovor o osnivanju energetske zajednice, to je prvi ugovor koji Srbija ima sa EU, obavezali smo se da usaglasimo naše zakonodavstvo i da krenemo u usaglašavanje sa zakonodavstvom EU. Godine 2008. doneta je odluka da se proširi ugovor i na naftnu oblast, a već 2009. godine obaveza zemljama članica da svakako imaju obavezne rezerve nafte i naftnih derivata. U skladu sa tim, 2012. godine usvojena je Odluka na ministarskom savetu da se države članice obavezuju da uspostave obavezne rezerve nafte i naftnih derivata ne kasnije od 1. januara 2023. godine. Da bismo to mogli da uradimo, novi Zakon o robnim rezervama dozvoljava mogućnost i mi smo ga potpuno uskladili, a da bi stigli da imamo takve obavezne rezerve do roka koji sam rekla, 2023. godine. Najvažniji elementi zakona koje pretpostavljam da ste imali prilike već da vidite propisuju da se obavezne rezerve formiraju za slučaj kada je ugrožena sigurnost snabdevanja Republike Srbije energijom i energentima usled poremećaja u snabdevanju energijom i energentima, način na koji se utvrđuje godišnja obaveza Srbije, a saglasno direktivi, obavezne rezerve formiraju se najkasnije do 31. decembra 2022. u visini od 90 dana prosečnog dnevnog neto uvoza ili 61 dan prosečne dnevne potrošnje u Republici Srbiji. Pored ovoga što se propisuje formiranje centralnog skladišnog tela, ima još jedna vrlo važna stvar, a to je da se propisuje da obavezne rezerve za skladište u skladištima i direkcijama ali i energetskim subjektima moraju imati licence za skladištenje nafte i naftnih derivata. Ne samo da je ovo sistemski zakon, nego je potpuno nešto drugačije od onoga što smo imali do sada. Podzakonska akta koja ovo ministarstvo treba da pripremi u narednih 10 meseci mi ćemo pokušati da uradimo mnogo ranije, kako bismo dali mogućnost da se ovaj zakon što pre realizuje, odnosno da ispunimo našu obavezu. Na kraju krajeva, najvažnija stvar, nije u pitanju samo ispunjenje obaveze, nego da zaista obezbedimo energetsku stabilnost kada govorimo o nafti i naftnim derivatima. Drugi zakon o kojem ćemo danas govoriti, izmene i dopune Zakona o zabrani razvoja, proizvodnje, skladištenja i upotrebe hemijskog oružja i o njegovom uništavanju. Pravni osnov za to jeste svakako Ustav naše države. Mi smo zemlja koja je jedna od retkih zemalja koja je u samom startu napravila zakon i uskladila se sa konvencijom koja postoji o zabrani razvoja proizvodnje. Ono što je vrlo važno, suštinski, nema izmene zakona osim što se vrši ujednačavanje sa kriterijumima za sve ostale zemlje. Dakle, naša preduzeća će raditi isto kao što rade i sva druga preduzeća. Ono što mislim da jeste značajno za vas, to je da se predloženim zakonom o izmenama Zakona o zabrani razvoja, proizvodnje, skladištenja i upotrebe hemijskog oružja i o njegovom uništavanju ne dira u suštinska rešenja data u zakonu. Izmene se pre svega odnose na preciziranje koncentracionih limita hemijskih supstanci za koje ne postoji obaveza domaćih pravnih lica da nadležnom ministarstvu podnose propisane izveštaje, čime se osigurava jednaka primena konvencije, međunarodne konvencije koju imamo. Treći zakon o kojem ćemo govoriti jeste strateški Sporazum između Vlade Republike Srbije i Kanadske komercijalne korporacije, koje su zaključile sporazum o strateškoj ekonomskoj saradnji novembra 2012. godine. Vlada je utvrdila predlog nacrta zakona, poslala u parlament i danas o tome pričamo. Taj sporazum o strateškoj ekonomskoj saradnji predviđa uspostavljanje saradnje sa namerom da se realizuju konkretni projekti iz energetike, infrastrukture, industrije i poljoprivrede. Za sada, u aneksu ovog nacrta zakona ćete videti projekte iz oblasti energetike. Dakle, aneksom sporazuma je predviđen razvoj odabranih projekata u oblasti energetike, ali se svakako obavezujemo da se nakon ovoga tek krene, ne samo u razgovore nego u pripremu i studije izvodljivosti i svega što ide nakon toga. Pominju se posebno tri objekta. Jedan je vrlo značajan – reverzibilna hidroelektrana Bistrica. Ovde bih stala jer verujem da ćemo mnogo više razgovarati o svemu tome. Nadam se da će biti dosta konkretnih predloga i sve što je moguće da eventualno popravimo, mi stojimo na raspolaganju. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Ljajić. Izvolite.
Četvrti zakonski predlog o kojem danas raspravljamo tiče se Predloga zakona o potvrđivanju Aneksa broj 2 Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine. Kao što velika većina vas zna, ovaj sporazum potpisan je još 2009. godine i on se ticao saradnje između dve zemlje u oblasti infrastrukture. Na osnovu ovog sporazuma uspešno se realizuju tri kreditna aranžmana između dve zemlje. Jedan je izgradnja mosta Zemun-Borča, drugi je nabavka opreme odnosno skenera za potrebe uprave carine Republike Srbije i treći je projekat Kostolac B. Nakon što je ovaj sporazum potpisan, ukazala se potreba za Aneksom 1 ovog sporazuma, koji je potpisan 2012. godine. Praktično je počeo sa primenom odmah, ali formalno je stupio na snagu avgusta ove godine. Ovaj Aneks 1 sadržao je dve izmene u odnosu na sam sporazum. Prva izmena se ticala činjenice da je omogućio da se na promet roba i usluga kao i na uvoz opreme iz Kine za potrebe ovih projekata ne plaća PDV i carina. Druga izmena je tehničkog karaktera, a tiče se nadležnosti ministarstva u sprovođenju ovog sporazuma. Tokom 2012. godine Kina je inicirala jedan veliki mehanizam saradnje između Kine i zemalja centralne i istočne Evrope, otvorila kreditnu liniju od 10 milijardi evra, uključeno je 16 zemalja centralne i istočne Evrope i vlade tih zemalja su imale obavezu da kandiduju projekte u oblasti infrastrukture, na osnovu kojih bi mogle da se odobre kreditne linije pod povoljnim uslovima iz ovog mehanizma. Vlada Republike Srbije uputila je predlog za tri prioritetna projekta. Prvi projekat je deonica auto-puta Obrenovac-Ljig, drugi deo je takođe vezan za oblast saobraćajne infrastrukture, auto-put Pojate-Preljina i regionalni put Novi Sad-Ruma i treći projekat se tiče energetike, odnosno druge faze projekta Kostolac B. Prema tome, posle ovoga se opet ukazala potreba za potpisivanjem Aneksa 2 ovog sporazuma. Ovaj Aneks je potpisan u Pekingu prilikom posete predsednika Nikolića. Izmene koje imamo tiču se istih stvari kao i u prethodnom Aneksu 1, dakle, oslobađanje od plaćanja PDV-a i carine na robe, usluge i uvoz opreme koja se koristi za realizaciju ovih projekata. Da bi se stvorio pravni osnov da ovi projekti uspešnije budu realizovani, neophodno je da u obe skupštine bude ratifikovan Sporazum, odnosno Aneks 2 ovog sporazuma. Očekujemo da ćemo u Danu za glasanje dobiti podršku za ovaj zakonski predlog.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Arpad Fremond. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovano predsedništvo, poštovani ministri, poštovani saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da iznesem stav poslaničke grupe SVM, prvenstveno o Predlogu zakona o robnim rezervama. Radi se o jednom veoma važnom zakonu kojim će se, kako smo čuli, posle 20 godina obnoviti pravno uređenje sistema robnih rezervi. Jedan od osnovnih razloga za donošenje ovog zakona kojim će se precizno definisati ciljevi obrazovanja robnih rezervi, odrediti obim i vrsta proizvoda u okviru robnih rezervi i regulisati i druga pitanja od značaja za usklađivanje sistema robnih rezervi sa evropskom regulativom, je i utvrđivanje novih rešenja. Kako piše u obrazloženju zakona, Zakon o ratifikaciji Ugovora o osnivanju energetske zajednice, Republika Srbija je preuzela obavezu da usaglasi svoje zakonodavstvo sa zahtevima direktive EU, koje se odnose na energetiku, čime će se omogućiti puno učešće zemalja Jugoistočne Evrope u unutrašnjem tržištu energije EU. Na sastanku Saveta ministara, koji je održan krajem 2008. godine, doneta je Odluka o proširenju ugovora i na naftnu oblast. Jedno od najznačajnijih pitanja iz ove oblasti je uspostavljanje sistema obaveznih rezervi nafte, u skladu sa direktivom kojom se nameće obaveza zemljama članicama da drže minimalne rezerve nafte ili derivata nafte. Imajući u vidu preuzetu međunarodnu obavezu, Zakonom o robnim rezervama se uređuje i oblast obaveznih rezervi nafte i derivata nafte. U Predlogu zakona član 22. definiše visinu naknade za formiranje obaveznih rezervi nafte i derivata nafte, načina obračuna i način plaćanja ove naknade, kao i raspolaganje sredstvima ove naknade. Propisano je da su obveznici naknade za formiranje obaveznih rezervi nafte i derivata nafte energetski subjekti koji obavljaju energetsku delatnost proizvodnje derivata nafte i trgovinom nafte, derivatom nafte, biogorivima i komprimovanim prirodnim gasom i imaju licencu za obavljanje ovih energetskih delatnosti. Poslanička grupa SVM smatra da će predložena rešenja pozitivno uticati na građane i privredna društva, na sigurno snabdevanje osnovnih životnih namirnica, energenata, industrijskih i medicinskih proizvoda. Postoji još jedan novitet za koji smatramo da je izuzetno pozitivan. Zakonom o javnim skladištima za poljoprivredne proizvode uvedene su značajne novine za privredne subjekte u poljoprivredi. Republička direkcija za robne rezerve je u 2010. godini potpisala Protokol o saradnji sa Kompenzacionim fondom u cilju bržeg razvoja sistema javnih skladišta i u Predlogu zakona je predvidela da se, ako se nabavlja ili prodaje roba robnih rezervi koja se skladišti u javnim skladištima, promet može vršiti i putem robnih zapisa, a u skladu sa propisima kojima se uređuju javna skladišta i javne nabavke. Ako smo kod poljoprivrednih proizvoda, naravno moramo govoriti i o kontroli i nestanku žitarica. Svi znamo da je u toku tekuće godine otkrivena pljačka ogromnih razmera u robnim rezervama. Bilo je reči o velikim zloupotrebama koje dugo traju. Gospodin Knežević, tačnije ministar poljoprivrede je izjavio - izgleda da su u sve umešani odgovorni iz Republičke direkcije za robne rezerve. Direktor Direkcije za robne rezerve, gospodin Goran Tasić isto je priznao da su nalazi kontrola koje su izvršene pokazali da je bilo velikih propusta. Neki su očigledno grubo zloupotrebili položaj ovlašćenog skladištara i zloupotrebili robu koju su dobili na čuvanje, kako je rekao tada gospodin Tasić. Po Zakonu o robnim rezervama, neovlašćeno korišćenje robe bez pisanih naloga Direkcije po bilo kom osnovu je krivično delo. Najavljene su krivične prijave protiv onih koji su to uradili. Nakon kontrole, vi, gospodine Ljajiću, kao i tadašnji ministar poljoprivrede, gospodin Goran Knežević, najavili ste predlog mera koje treba preduzeti nakon vanredne kontrole pšenice i kukuruza u robnim rezervama. Zbog toga pitam – kako stoje sada stvari u robnim rezervama? Kakve su mere preduzete? Da li je od tada bilo kontrole? Znači, posle one velike generalne kontrole, da li je bilo kontrole u robnim rezervama? Da li su podnete krivične prijave protiv svih koji su učestvovali u tim malverzacijama? Kao što znamo, u junu su kontrolisani i privredni subjekti koji imaju ugovore sa Direkcijom za robne rezerve da čuvaju pšenicu ili kukuruz iz robnih rezervi. Ispostavilo se da je krađom pšenice i kukuruza iz robnih rezervi država oštećena za oko 20 miliona evra. Utvrđeno je da u ukupno naspram 77 kontrolisanih silosa u sedam uopšte nema ili nedostaju velike količine robe, odnosno oko 46.000 tona merkantilne pšenice i oko 32.000 tone merkantilnog kukuruza. Bilo je svega. Na primer, skladištari su se između sebe dogovarali i određene količine pšenice i kukuruza nosili jedni drugima kako je dolazila kontrola. Neki su pravili duplo dno, skidali merdevine i na svaki način su pokušali da izmene kontrolu. Država je, inače, u kontrolu stanja svojih robnih rezervi krenula je prvi put posle 10 godina. Pitam vas, pošto je država oštećena, šta je sa nestalim žitaricama? Da li se zna da li je neko u obavezi da vrati robu koja je nestala, a prvenstveno mislim na kompanije? Pošto kompanije koje su čuvale robu imaju ugovor sa Direkcijom, interesuje me da li su raskinuti ugovori sa kompanijama gde je bilo manjka? Na kraju želim da dodam nešto o ulozi Direkcije. Kakva je bila situacija? Direkcija je pšenicu pozajmljivala pred žetvu po jednoj ceni, a vraćala posle žetve kada je njena cena, razume se, mnogo niža. Kupovalo se bez konkursa. Cena skladištenja se takođe određivala bez konkursa. Mislim da to u budućnosti ne može tako da funkcioniše. Zabrana izvoza, društveno dogovaranje oko cena i tome slično uvek pokreće pitanje mesta i uloge rezervi u ekonomskom sistemu Srbije. Za razliku od mnogih agencija u svetu gde je rad robnih rezervni javan i jako se insistira na transparentnosti, u našem sistemu rad Direkcije je najveća državna tajna. Mnogima se čini da direktno Direkcija za robne rezerve može da kupuje i prodaje, pozajmljuje i daje kome hoće i koliko hoće, a da čak niko nema ni pravo da je bilo šta pita. Ipak se nadamo da će predložena rešenja pozitivno uticati na građane i privredna društva i da neće biti ovakvih situacija. Poslanička grupa SVM smatra da robne rezerve treba da predviđaju dešavanja i kretanja na tržištu i da reaguju pre nego što nastupe poremećaji. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Ljajić. Izvolite.
Tačno je da je bilo velikih zloupotreba. Po prvi put je na ovakav sveobuhvatan način rađena kontrola kvaliteta i kvantiteta roba koje su u vlasništvu robnih rezervi, a koje su date na čuvanje skladištarima. Prilikom tih zloupotreba, odnosno skladištenja utvrđen je manjak od nekih 40.000 tona pšenice i isto toliko ili nešto više kukuruza. Od te količine vraćeno je 13.000 tona pšenice i svega 2.500 tona kukuruza. Za one koji su vratili u roku od mesec dana robu koja je utvrđena kao manjak nisu raskinuti ugovori. Za one koji to nisu učinili, po slovu zakona ti ugovori više ne važe. Policija radi svog deo posla. Za nas je bilo važno da što više robe vratimo, koja je data na čuvanje skladištarima, a policija još uvek vrši istragu. Radi se o teškim zloupotrebama, milionskoj pljački, jer ti ljudi ne samo što su dobili robu na čuvanje, oni su mesečno dobijali značajna finansijska sredstva za zakup skladišta. Ono što sada pokušavamo da uradimo, i zato hvala na ovom pitanju, to je da obezbedimo veći skladišni prostor za Direkciju za robne rezerve, odnosno za državu. Država Srbija ima svega u svom vlasništvu prostor skladišni za 17.500 tona pšenice. Slovenija sa dva miliona stanovnika ima 100.000 kvadratnih metara skladišnog prostora za pšenicu. Naša ideja jeste da sada aktiviramo hipoteke koje su date od strane skladištara i da uzmemo ta skladišta na ime štete koja je napravljena zbog zloupotrebe sa robom iz robnih rezervi i da dođemo bar do tih 100.000 kvadratnih metara skladišnog prostora koji su u vlasništvu države. Ovako mi dajemo 460 miliona godišnje za zakup skladišta da bi čuvali pšenicu i kukuruz u tim skladištima. To je neverovatno. Dakle, mi smo sve ove godine mogli da napravimo značajan skladišni prostor koji je u vlasništvu države i da time uštedimo značajna sredstva i osiguramo se da ne dođe do ovakvih stvari koje su sada ustanovljene. Mi smo ovo ustanovili posle 20 godina. Ko zna šta je rađeno pre četiri, pet, šest, sedam ili deset godina sa tom robom. Očito da je veliki biznis u pitanju. Nadam se da smo prekinuli taj lanac i da više nikome neće pasti na pamet posle ovoga da to uradi. S druge strane, osiguraćemo se tako što ćemo obezbediti više skladišta koja su u vlasništvu države, čuvaćemo robu tu i u svakom trenutku ćemo imati uvid u količinu i kvalitet te robe koja se skladišti u robnim rezervama.
Reč ima narodni poslanik Gorica Gajić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Poštovana gospodo ministri, poštovani uvaženi predstavnici Vlade, poštovane koleginice i kolege poslanici, u današnjoj zajedničkoj načelnoj raspravi osvrnuću se na Predlog zakona o robnim rezervama. Kao što znamo i kao što vidimo, ovaj važeći, postojeći Zakon o robnim rezervama donet je još 1992. godine. Ne treba posebno da naglašavamo, a možda i treba, šta se sve u međuvremenu izdešavalo na ovim našim prostorima. Rat u okruženju, sankcije i bombardovanje Srbije, raspad dve države i formiranje pet, šest ili koliko država na ovim našim prostorima, demokratske promene 2002. godine i naravno da je sve to i te kako uticalo na oblast robnih rezervi i zahtevalo odavno da se pokrene inicijativa i donese novi zakon o robnim rezervama. Međutim, sva ova dešavanja očigledno nisu bila dovoljno ubedljiva i dovoljno jaka da se donese novi zakona o robnim rezervama, jedna vrlo delikatna oblast, već se tek sada 2013. godine, u godini ili u godinama koja nam sleduju, kada moramo ili smo u obavezi da naše zakonodavstvo uskladimo sa zakonodavstvom EU i sa direktivom EU, a kada je ovaj zakon u pitanju, Predlog zakona o robnim rezervama, očigledno da smo zbog uslova koje Svetska trgovinska organizacija pred nas postavlja da bismo postali njen punopravni član u obavezi da donesmo i ovaj zakon o robnim rezervama. Bez obzira na zahteve koji dolaze spolja od EU, od Svetske trgovinske organizacije, Srbija kao ozbiljna država morala bi ozbiljno da se pozabavi i uspostavljanjem, odnosno obrazovanjem, skladištenjem i finansiranje robnih rezervi, pogotovo u ovo vreme svetske ekonomske krize koja, koliko vidimo, traje već godinama, a isto tako i u vreme pada privredne aktivnosti kod nas u Srbiji i, naravno, sve manje finansijske snage naše zemlje. Cilj formiranja robnih rezervi jeste obezbeđivanje snabdevenosti i stabilnosti na tržištu određenih vrsta roba. Kao što smo rekli, u prethodnom zakonu je to bilo samo u vremenu vanredne situacije, vanrednog i ratnog stanja i u vremenu ozbiljnih poremećaja na tržištu. Sada se uvodi i vanredna situacija, odnosno u slučaju elementarnih nepogoda, znači, i tada će robne rezerve intervenisati na tržištu, kada su ozbiljni poremećaji na tržištu i ostaje naravno, i ratno i vanredno stanje. Naravno, suvišno je isticati koliko je pitanje robnih rezervi delikatno, a isto tako koliko je u isto vreme jako bitno u ovom vremenu u kome sada Srbija i njena privreda bivstvuju. Gazdovanjem nad robnim rezervama koje su po starom zakonu obuhvatale poljoprivredne i prehrambene proizvode, lekove i sanitetski materijal, industrijske proizvode, sirovine i repromaterijal za njihovo obnavljanje, vršila je Republička direkcija za robne rezerve. Ona je bila odgovorna za organizovanje, uspostavljanje, skladištenjem i finansiranjem robnih rezervi. Namerno kažem odgovoran jer odgovornost gazdovanjem robnih rezervi koja je najviše bila na Direkciji za robne rezerve, a isto tako ugovornom obavezom i na skladištarima, očigledno kod nas nije zaživela onako kako je trebalo i to godinama unazad. Kolega je pomenuo, a svi moramo da se osvrnemo i ne možemo tek tako da pređemo preko letošnjih afera u vezi neverovatnih pljački i kriminala kada su u pitanju državne robne rezerve. Svi smo bili svedoci da je kontrolom 77 skladišta u kojima su robne rezerve držale svoje proizvode utvrđen manjak preko 80.000 tona žita u vrednosti od preko 20 miliona evra. Direkcija, očigledno godinama unazad, a to se prilikom kontrole i videlo, nije kontrolisala ni da li skladištari imaju skladišta u određenom kapacitetu, ni da li su ta skladišta adekvatna za određenu vrstu robe i još manje nije se periodično kontrolisalo da li stvarno postoji određena roba sa kojom je sklopila ugovor sa skladištarem. S obzirom da nije bilo sistema javnih nabavki, prilikom nabavke, prilikom davanje u zakup skladišta, prilikom davanja na zajam određene robe, pa prilikom prodaje, nije ni bio transparentan način na koji su se i nabavljale i zanavljale i skladištile robne rezerve. Naravno da je to otvorilo veliki prostor kriminalu i korupciji, što se nažalost i pokazalo u letošnjim aferama. Prosto ne znamo ni da li bismo otkrili da je bilo tih mahinacija da se nije ušlo u kontrolu pančevačke azotare gde se utvrdilo da je ona pozajmljeno žito prodavala po jednoj naravno višoj ceni, a pozajmljivala po nižoj ceni. Tek od te inicijative krenulo se i u kontrolu ostalih robnih rezervi pa se utvrdilo i da je Veterinarski zavod iz Zemuna pozajmio 17.000 tona žita, da isto to žito u vrednosti od 175 miliona dinara vraća samo u iznosu od 996 tona i ostaje dužan 166 miliona dinara robnim rezervama. Naravno, svi mi znamo da su ove poslovne transakcije, uspešne poslovne transakcije kako bi se to danas reklo, a nekada se to zvalo profiterstvo i zelenaštvom, odvija uglavnom sa poznatim nazovi biznismenima, čiji je biografije pune današnjih tabloida ali uglavnom ispod njihovih slika stoji naslov da te biznismene takve očigledno još uvek i danas štiti. Kako će se završiti, vi ste sada i delom odgovorili na pitanje kolege, prethodnog govornika, kako će se završiti svi ovi postupci za ovu neverovatnu pljačku robnih rezervi, ostaje da se vidi u vremenu koje pred nama. Nadamo se da će rezultirati sudskim rešenjem i da svakako neće ostati samo na naslovnim stranicama tabloida. Ali, da se mi sada malo pozabavimo i novim Predlogom zakona o robnim rezervama. Sami ste gospodine ministre rekli, a i gospođa ministar, da je prva najveća novina ovde u ovom zakonu novo poglavlje. To je formiranje i korišćenje obaveznim rezervi naftei derivata nafte koji u zakonu obuhvata članove od 15. do 32. Pre svega, to je obaveza Republike Srbije da u skladu sadirektivama EU i da u skladu sa ugovorom o energetskoj stabilnosti jugoistočne Evrope, odnosno ugovora koji je potpisan između EU i zemalja jugoistočne Evrope o energetskoj stabilnosti da i mi uredimo oblast formiranja nafte i naftnih derivata. Godine 2012. gospođa ministar je rekla da je ovaj ugovor proširen i na obaveze rezervi i naftnih derivata i sve zemlje članice, bar ja tako razumem, članice EU su u obavezi, a vi ćete me gospođo ministar kasnije ispraviti, u obavezi da do 1. januara 2023. godine uspostave robne rezerve. Sada se pitam da li za zemlje članice ili za zemlje potpisnice ovog ugovora, a ja verujem da ćete mi odgovoriti. Mi iz DSS smatramo da unošenje ovog poglavlja o obavezama rezervi nafte i naftnih derivata u ovaj zakon o robnim rezervama, na način na koji je unet, remeti ili narušava celovitost u sistemu upravljanja robnim rezervama i pre svega u funkcionisanju same direkcije u smislu nadležnosti, odgovornosti i u sveukupnom poslovanju direkcije. Naime, u ovom predlogu zakona, nadležnosti oko robnih rezervi su bukvalno podeljene između Direkcija za robne rezerve i između Ministarstva energetike. To su znači dva subjekta koja su sada svoje nadležnosti smestile u jedan zakon, otuda mi kažemo da se narušava ta celovitost u upravljanju robnim rezervama. Naime, Direkcija za robne rezerve ostaje da gazduje nad rezervama poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda, lekova, sanitetskog materijala, opreme za železnicu, energetski sektor, saobraćaj itd. Do apsolutno kompletno nadležnost nad robnim rezervama nafte i derivata nafte je izuzeta iz Direkcije i data Ministarstvu za energetiku koja je sada po zakonu centralno skladišno telo. Znači, sve ono kada su u pitanju robne rezerve nafte od ugovaranja, skladištenja, raspolaganja, zanavljanja je u nadležnosti Ministarstva energetike i faktički Direkcija ovde služi bukvalno kao skladištar Ministarstva energetike. Druga ministarstva, Ministarstvo zdravlja koje je isto tako bitno kada su u pitanju robne rezerve. Ministarstvo poljoprivrede, Ministarstvo trgovine prosto su ovde malo, rekla bih skrajnuti jer se čak u zakonu ne kaže ni da je njihovo mišljenje bitno ili da se na predlog njihov donosi godišnji plan ovih roba, odnosno onih roba koji su po prirodi stvari spadaju u njihovu nadležnost. Dalje, ukinuti su srednjoročni programi, odnosno planovi, kada su u pitanju ostale robne rezerve mimo naftnih derivata. Sada se prave samo godišnji planovi i na osnovu godišnjih planova koje direkcija predočava Vladi, Vlada ih usvaja. Mi smatramo i tu smo amandmanom odreagovali da bi trebalo zarad sigurnosti, pre svega, u robnim rezervama, zadržati donošenje tih srednjoročnih planova i programa i za ove robne rezerve, mimo nafte i naftnih derivata. Dalje, u Predlogu zakona nema organizacionih delova kao što je to bilo u prethodnom zakonu. Tada je stajalo u Novom Sadu i Prištini, bar u ovom zakonu je moglo da stoji da direkcija formira svoje organizacione delove za autonomne pokrajine Vojvodinu i KiM. Očigledno je, mi to iz DSS ne možemo da previdimo, da svi novi zakonski predlozi koji dolaze u ovu Skupštinu, vrlo se vešto, naravno, namerno, kada je u pitanju nadležnost određenih zakonskih predloga, koja bi morala da se prostire i na teritoriji autonomnih pokrajina, vešto amputira, a KiM se ne spominje više kao teritorija na kojoj će se kasnije primenjivati zakoni koje donosi ova Skupština. Zarad toga što sklanjate KiM iz svih zakonskih predloga, očito da trpi i Vojvodina, pa nema ni Novog Sada i nema ni Prištine, ili bar Kosovske Mitrovice, kao organizacioni delovi direkcije za robne rezerve. Zapamtite, i to je naša teritorija i mora da ostane naša teritorija i mora na toj teritoriji da vladaju naši zakoni. Dalje, vi kod sredstava za poslovanje direkcije za robne rezerve, u postojećem Predlogu zakona je stajalo da se sredstva obezbeđuju iz budžeta, iz izvora koje sama direkcija na tržištu ume da zaradi, da tako kažem, i iz drugih izvora. Sada u ovom Predlogu zakona kažete da će to biti samo iz budžeta i iz drugih izvora. Ne vidimo razlog zašto ukidate direkciji stavku - sopstveni prihodi, jer ste im u zakonu dali mogućnost da mogu da prodaju da zanavljaju. Naravno, domaćinski bi bilo da prodaju po skupljoj a kupe po jeftinijoj ceni, a ne da to isto moguće pojedinim biznismenima, pa eto razloga da ostane stavka da direkcija treba da se finansira iz sopstvenih prihoda. Samo da vas kratko pohvalim, kada su u pitanju čl. 12. i 13. konačno se i kod nabavke robnih rezervi, uvodi institut javne nabavke. Nadajmo se da će time da se postojeće mahinacije koje smo videli da su trajale godinama, potpuno eliminisati i da će konačno robnim rezervama da se gazduje na najdomaćinskiji način onako kako svaki pošten, čestit domaćin u Srbiji gazduje i svojim špajzom i svojom ostavom. Kada je u pitanju ovo treće poglavlje rezerve nafte i derivata nafte, već sam naglasila da smo ovde poprilično reagovali amandmanima i nastojali smo da tim amandmanima sačuvamo celovitost u upravljanju robnim rezervama i da neke nadležnosti koje su prenete odnosno koje je Ministarstvo energetike preuzelo na sebe donekle vratimo i nadležnost direkcije, da ne bude bukvalno samo skladištar kod naftnih derivata nafte. Prvo smo se nosili mišlju da celo ovo poglavlje amandmanom obrišemo i da jednostavno predložimo da bude predmet ili novog zakonskog predloga ili da bude predmet neke Vladine uredbe, jer je isto tako, slažemo se s tim, jako bitno uspostaviti robne rezerve, kada je u pitanju nafta i derivati nafte, ali zbog tog narušavanja nadležnosti za jedno se pita direkcija, za drugo se pita Ministarstvo energetike, prosto zbog tog, donekle i neprirodnog preplitanja nadležnosti, smatrali smo da je trebalo da se o derivatima nafte pobrine jedan novi predlog zakona. No, ja se nadam da će mi i jedan i drugi ministar odgovoriti na te naše dileme. Sledeća novina u ovom Predlogu zakona jeste uvođenje naknade za formiranje obaveznih rezervi nafte i naftnih derivata. Znači, to je jedan novi namet koji će svakako plaćati, bar u zakonu tako stoji, svi subjekti koji se bave proizvodnjom i trgovinom nafte i naftnih derivata i biodizelom. Činjenica je da će ta naknada svakako morati da se prenese na krajnjeg potrošača, na sve nas građane koji koristimo te derivate nafte. Ne verujem ili prosto sam skeptična da li će Vlada, dala je sada mogućnost, da kontroliše koliko će se i u kom će se stepenu preneti te obaveze na građane, za koliko će im poskupeti sve ono što oni kupuju na benzinskim pumpama, koliko će biti u situaciji da izreguliše odnosno da omeđi rast cena kada je u pitanju nova naknada koja se sada uvodi. Na kraju, da se osvrnem na nadzor i nad kaznenim odredbama u ovom Predlogu zakona. Naravno, zbog njih se najviše zakazalo u prethodnom zakonu, zbog njih su se uglavnom i desile ove malverzacije, jer su se uglavnom sva ona dela za koje je trebalo krivično da se odgovara, svelo na prekršajne prijave, moram da kažem da ni u važećem zakonu, ni u jednom članu nije propisano ni ko vrši kontrolu skladištenja robe, nije bilo nadzora. Direkcija, očito nije zadirala u svoju nadležnost, nije ništa ni radila, a kazne su bile predviđene samo za odgovorna lica na strani skladištara, iako vidimo po starom zakonu nije moglo da se niti prodaje, niti daje na zajam državne rezerve bez pismene saglasnosti Direkcije za robne rezerve. Svi smo rekli, nadam se da će se još neko osvrnuti, jer to nikako ne smemo da ne podvučemo, desila se ogromna pljačka i ogromni kriminal sa državnim rezervama. Sada se predviđa da nadzor vrše poljoprivredni i tržišni inspektori, Ministarstvo poljoprivrede i Ministarstvo trgovine, biće tu i kontrole od strane Ministarstva finansija i Ministarstva energetike, svakako za sektor naftnih derivata nafte. Videćemo, ja se bojim, a i pitam, da li ova ministarstva i da li ti inspektorati imaju ljudski potencijal, jer mi smo ovde govorili i ranije o Zakonu o poljoprivredi, pa znamo kakav je problem sa poljoprivrednim inspektorima, sa tržišnim inspektorima. Oni mnogo moraju da se bave i oblastima i nerešenim pitanjima u tim oblastima koje su se do sada pratile, još jedna obaveza za njih, a sa ovim brojem, bojim se da neće biti efikasnosti. Gospodine ministre, ja moram nešto da vas pitam, sada što se kaznenih mera tiče, one se svode, nema više, da se razumemo krivične odgovornosti po svim mogućim malverzacijama i na strani skladištara i na strani odgovornih ljudi u direkciji. Sada se sve te kaznene mere svode na privredni prestup i na prekršaj i te kazne se odnose samo na one članove u zakonu koji tretiraju naftu i derivate nafte. Znači, ako samo tu skladištar, a ne odgovorno lice u Ministarstvu energetike, ako oni ne poštuju zakon i ne pridržavaju se, jer se pozvalo na sve članove, ako ne urade posao po zakonu, oni će odgovarati po Zakonu o privrednom prestupu ili po Zakonu o prekršajima. Međutim, u zakonu se nigde ne spominju kaznene odredbe za mahinacije sa ostalim robnim rezervama, sa žitom, lekovima, sa opremom za energetiku, „Železnicu“, PTT. Mi smo imali pre nekoliko meseci ogromne krađe sa žitom, a sada se u zakonu ni jednim članom ne kaže koje su kaznene odredbe za mahinacije sa tim proizvodima u sklopu robnih rezervi. Smatram da je to apsolutno nedopustivo, kao što je nedopustivo da se krivična odgovornost obriše i da ostane samo odgovornost za privredni prestup i prekršajna odgovornost. Samo da napomenem radi javnosti, za privredni prestup može se propisati samo novčana kazna i to za pravna lica od 10.000 dinara do 3.000.000 dinara i vidim da u zakonu jeste predviđeno da je kazna do 3.000.000 dinara, a za odgovorno lice, fizičko lice u pravnom licu, od 2.000 dinara do 200.000 dinara, a za prekršaj može se propisati novčana kazna od 5.000 dinara do 150.000 dinara za fizička lica i za pravna lica od 100.000 dinara do 2.000.000 dinara i zatvor od jednog do 60 dana. Bojimo se da će se uz ovakvu kaznenu politiku, kada su u pitanju ove robne rezerve, koji nisu naftni derivati, ponovo otvoriti prostor za mahinacije i pljačku. Toliko sada u ovoj načelnoj raspravi, a videćemo kasnije kod amandmana. Hvala.
Reč ima ministar Zorana Mihajlović. Izvolite.
Nadam se da nećete biti u pravu da će biti ovo osnova za mahinacije i pljačku, ali evo nekoliko pojašnjenja. Kada ste govorili o ministarskom savetu i o članicama EU, misli se na članice zemalja energetske zajednice. To je energetska zajednica gde je Srbija član, inače zemlje EU, one imaju svoje obavezne rezerve nafte i naftnih derivata, a mi se polako tome priključujemo. Prvi rok je bio 2020. godina, pa smo prošle godine na tom ministarskom savetu, skupu svih ministara Saveta jugoistočne Evrope dogovorili da taj rok mora da se pomeri, jer nije moguće uspostaviti takva skladišta i imati, ne samo zakon, nego u realnom, skladišta nafte i naftnih derivata. Druga stvar koju pominjete ovde, između skladištara, kako nazivate direkciju i ministarstvo, moram vam samo reći jednu stvar, da u drugim državama, u većini, ne u svim, u nekima to nije uspostavljeno kada govorimo o zemljama jugoistočne Evrope, ali kada govorimo o drugim, uglavnom se formira agencija, nadležna ministarstva formiraju agencije za obavezne rezerve nafte i naftnih derivata. Mi smo smatrali da to ne bi bilo dobro zato što postoje dovoljni kapaciteti da Ministarstvo vodi računa, što jeste po Zakonu o energetici i svim zakonima o energetskoj bezbednosti, o dovoljnosti nafte i naftnih derivata, naravno, posebno u slučajevima krize ili bilo kakvih drugih situacija, a i u skladu sa novom direktivom, a da se Direkcija bavi upravo onim što vi kažete, da praktično ona raspolaže sa tim rezervama, skladištenjem i svim onim što u tom smislu stoji. Dakle, mi samo određujemo planovima šta je potrebno, koliko, bilo da su u pitanju kratkoročni, srednjoročni ili dugoročni planovi koje Ministarstvo priprema. U tom smislu vodimo računa da obezbedimo energetsku bezbednost, to je naš zadatak, a oni kod kojih stoji naftni derivat, oni o svim ovim drugim stvarima koje ste vi već pominjali. Evo za sada toliko, ne znam ako je bilo još nešto, vi ćete me podsetiti.
Reč ima ministar Ljajić. Izvolite.
Vi ste istakli četiri stvari, zapravo primedbe na predloženi Nacrt zakona. Prva se tiče sedišta, odnosno organizacionih delova Direkcije koji mogu biti van Beograda. Tačno je. U prethodnom zakonu bilo je rešenje da Republička direkcija ima svoje organizacione delove sa sedištem u Novom Sadu i Prištini. Sadašnje rešenje kaže -direkcija može imati posebne organizacione jedinice izvan svog sedišta. Prema tome, ne isključuje ni mesta koja ste spomenuli, ali takođe ne isključuje, recimo Niš, Kragujevac ili neke druge gradove koji imaju kapacitete da to budu. Drugo, oko srednjoročnih planova. Tačno je. Bilo je rešenje u prethodnom zakonu, u članu 6. oko srednjoročnih programa, međutim nikada taj program nije donet. Nikada nije donet, evo iz kog razloga. U stavu 3. ovog člana 6. bilo je – srednjoročni program usklađuje se sa planom razvoja Republike i planom odbrane Republike. Oni nisu imali sa čim da se usklade, jer ovi planovi nisu bili doneti. Nikada ovaj srednjoročni plan, koji je bio predviđen za pet godina, nikada nije bio donet. Prema tome, zašto da primenjujemo rešenje koje, imamo rešenje koje je u praksi neprimenjivo. Zato smo se odlučili za ove jednogodišnje programe, odnosno planove. Sa ove druge dve tačne, iskren da budem, ja bih kao čovek sa vama složio, ali ću vam reći zašto ne mogu kao ministar da se složim. Prvo, bilo je oko sopstvenih prihoda. Mi smo se borili za to rešenje, međutim dobili smo mišljenje Ministarstva finansija da je Direkcija direktni budžetski korisnik, nema više sopstvenih prihoda. Tačno je da to može da ugrozi funkcionisanje robnih rezervi. Do kraja smo insistirali na nekom rešenju, traženju zapravo kompromisnog rešenja. Nismo u tome uspeli. I druga stvar je slična. Članom 24. Nacrta zakona bila su predviđena krivična dela u ovom zakonu, međutim dobili smo mišljenje Ministarstva pravde u kome se kaže da su Krivičnim zakonikom u posebnom delu predviđena i sistematizovana sva krivična dela, pa i krivična dela protiv privrede, čiji je zaštitni objekat i roba. Dakle, postoje krivična dela za sve ove vrste zloupotreba o kojima ste vi govorili. Mi smo hteli da to posebno istaknemo u ovom predlogu zakona, ali dobili smo mišljenje Ministarstva pravde koje kaže da to nije neophodno.
Hvala. Reč ima Gorica Gajić, replika. Izvolite.
Hvala. Gospodine ministre, neću da se ponavljam. Potpuno sam razumela kada su u pitanju sopstvena sredstva, ali još jednom hoću da se osvrnem na kaznenu politiku za robne rezerve mimo nafte i derivata nafte. Nije istina, ili, prosto, ne mogu da prihvatim da nismo mogli u zakon da ugradimo da će se odgovorna lica i na strani skladištara i na strani Direkcije za robne rezerve kazniti po zakonu o krivičnim delima, ili kako se već zove, nisam pravnik. Član taj i taj. Navesti član ili ne navesti član. Znamo mi da je u Krivičnom zakoniku cela oblast određena, ili bar propisuje kazne za određena krivična dela u privredi, ali kada nemate u ovom zakonu uporište da se pozovete na član taj i taj, ovo su ipak robne rezerve i ipak smo imali neverovatnu pljačku i neverovatne mahinacije godinama unazad. Prosto je neshvatljivo da ste dobili takvo tumačenje sada kada je pred nama novi zakon koji je, da tako kažem, mogao ugradnjom jednog takvog člana da eliminiše eventualno potencijalnu opasnost da opet dođe do takvog, opet moram da ga nazovem krivičnog dela, koje neće biti samo neka kazna do tri miliona dinara. Pa, to vam je danas 30.000 evra, a vidite da su nam štete koje se mere milijardama dinara. Milijardu i po dinara je samo Azotara uzela pšenicu od robnih rezervi i preprodala i zaradila na toj cifri i na tom iznosu. Ne mogu da prihvatim da je takvo tumačenje Ministarstva pravde. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ranka Savić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Gospodo ministri, koleginice i kolege, ja se neću mnogo razlikovati od kolega koji su do sada govorili o zakonu o robnim rezervama, tako da i ja moram da konstatujem da je dobro što se konačno ovaj zakon donosi posle punih 20 godina. Međutim, ovde se postavlja pitanje šta se toliko dugo čekalo sa ovim zakonom, zašto je trebalo da prođe 20 godina da bi se pravno obnovilo pravno uređenje sistema robnih rezervi? Naime, tokom svih ovih decenija, mnogi stručnjaci iz ove oblasti su ukazivali na neophodnost i potrebu donošenja novog zakona, međutim država, mada je tokom ovih decenija formirala razne timove za donošenje ovih zakona za izradu zakona, uvek u poslednjem trenutku iz nekih neobjašnjivih ili objašnjivih razloga dolazilo je do zaustavljanja ovog procesa. Ovde se očigledno radilo o velikom interesu i ogromnim mogućnostima zloupotrebe što se u poslednje vreme i pokazalo kao potpuno tačno. Naime, prosto je neverovatno da više od 10 godina nije bilo nikakve kontrole rada direkcije za robne rezerve i ministre, potpuno je za pohvalu što je konačno došlo do te kontrole, koliko ja znam, koju ste inicirali vi i bivši ministar poljoprivrede. To je za pohvalu, ali sigurno nije za pohvalu, odnosno nisu za pohvalu rezultati koji su dobijeni tom kontrolom jer su oni pokazali da se ovde radi o jednom beskrajnom otimanju državne svojine. Vi ste već dali određene odgovore na pitanja koja su postavljali neki od kolega poslanika, ali bez obzira na to da li je vraćeno 40 hiljada tona žitarica i da nije više 80 hiljada tona, tu se radi o jednoj ogromnoj količini nestalih žitarica i ako je i manja vrednost pokradenih žitarica od 20 miliona evra, to je jedna ogromna cifra i mislim da tu državni i nadležni organi hitno moraju da deluju. Da nam se ne bi to ponovo dešavalo, da ne bi smo imali ove propuste koje smo imali, ja moram, kao i moje kolege, da podsetim šta se to sve radilo tokom svih ovih proteklih decenija. Pre svega, ogromni propusti su bili u radu komisije o izboru ponuđača za skladištenje. Zaključeni su ugovori sa firmama koje uopšte nemaju skladišta, odnosno nemaju silose niti imaju one kadrove koje zakon predviđa. Posebna priča je izbor skladištara, tu apsolutno, barem po ovim informacijama koje ja imam, nije bilo javnog oglašavanja i direktori su bili ti koji su na predlog komisija imali poslednju reč, odnosno odlučivali. Isto tako kod otkupa robe, niko iz direkcije nije proveravao da li ta roba zaista postoji, da li te robe ima u toj količini ili je roba samo na papiru, što je vrlo čest bio slučaj. Ja sam imala priliku da idem u više preduzeća u kojima su radnici ukazivali upravo na ovu vrstu zloupotrebe. Iza zloupotrebe je bilo i obnavljanje robe. Znate, direkcija omogući skladištaru da robu proda kada je njena cela najveća, a onda da nadoknadi tu robu kada je cena robe najniža, mislim da je i laiku jasno o kojoj razlici u ceni se radi i kome su te pare išle. Mislim da je i laiku jasno o kojoj razlici u ceni se radi i kome su te pare išle. Ono što smatram da je veliki problem, a da on nije rešen ni u ovom novom zakonu, jeste velika odgovornost čelnika Direkcije, dakle direktora. Po prethodnom zakonu, tu je iskorišćen jedan pravni vakum koji je postojao. Naime, njegova odgovornost je u potpunosti izostavljena u postupanju po Zakonu o javnim nabavkama, jer se nabavka robe tretira kao državna i vojna tajna. Mislim da nam je svima jasno koliki je to okvir za zloupotrebe bio. Novi zakon, doduše, predviđa novčanu kaznu za odgovorno lice, ona je u rasponu od 50.000 do 150.000 dinara. Mene sad zaista, ministre, interesuje - da li vi smatrate da je ovo dovoljan raspon kazne da bi se stanje u robnim rezervama promenilo i da će ovi iznosi i predviđene prekršajne kazne biti stimulans da više u robnim rezervama nemamo zloupotrebe i mahinacije? Poslednjih meseci dosta se govorilo o ovim zloupotrebama u robnim rezervama. Međutim, ono što mene interesuje, to je već neko od kolega poslanika i postavio, kod nas je inače to situacija u Srbiji, tri dana bruji sve, o tome se priča, a onda jednostavno prestanu svake priče. Ako se radi o 20 miliona evra zloupotrebe u robnim rezervama, a pri tome do današnjeg dana bude uhapšen ili procesuiran samo direktor „Žitostiga“, gde se sumnja da je oštetio robne rezerve za četiri miliona dinara. Onda potpuno opravdano postavljam pitanje – šta je sa ostalih četiri miliona dinara. To je trista i nešto hiljada evra, 350.000. Šta je sa onom razlikom do 20.000.000 evra? Ono što je, čitajući ovaj zakoni i gledajući malo literaturu u vezi sa ovim zakonom, meni veoma interesantno bilo, naime, naišla sam na to da je ranijim zakonskim rešenjima, krađa u robnim rezervama bila je okarakterisana kao ugrožavanje ekonomske moći zemlje i smatrana vrstom terorizma. Mi danas sve ove prekršaje smatramo prekršajem, pa me interesuje - zašto predlagač zakona nije uzeo u obzir i ova ranija rešenja koja su bila u Zakonu o robnim rezervama? Zbog svega ovog, ministre, mislim da je vama veoma dobro poznato šta je sve bilo u robnim rezervama, da se ne ponavljam, i duplo dno, i prikrivanje raznorazne mahinacije. Mislim da ozbiljno treba da sve predložene amandmane proučite i da njihovim eventualnim usvajanjem poboljšate zakon i to upravo u ovom delu koji vidim sve nas najviše i iritira, a to je u delu koji će omogućiti sprečavanje zloupotreba. Liberalno-demokratska partija je uložila više amandmana na ovaj zakon, jedan od tih amandmana je na član 7, odnosi se na ovlašćenja direktora Direkcije. To je upravo ovo o čemu sam prethodno pričala. Moje je duboko uverenje da novim zakonom direktoru Direkcije ne treba dati mogućnost da propisuje stepen tajnosti podataka, dokumenata i ugovora, jer smo videli dokle i do čega to može da dovede. Zato smo uloženim amandmanom i predložili da propisivanje stepena tajnosti podataka treba da određuje Vlada Republike Srbije. U skladu sa ovim, uložen je i amandman na član 2, gde se dodaje još jedno načelo, a to je „načelo javnosti“, da ne kažem transparentnosti, jer osnovni podaci o vrsti, količini, kvalitetu, roku trajanja i korisnicima moraju biti dostupni najširoj javnosti i prosto robne rezerve i rad robnih rezervi mora da bude javan i svi osnovni podaci moraju biti dostupni građanima i privrednim subjektima. Mislim da je javnost nešto čime se vrši velika kontrola u radu svake institucije i svakog sistema, pa i sistema robnih rezervi. Mislim da bi se usvajanjem ovih amandmana ovaj zakon u ovom delu, koji se odnosi na mogućnost zloupotreba i mahinacija, u velikoj meri popravio.
Rečima ministar Ljajić. Izvolite.
Sve ovo što ste naveli, šta se dešavalo sa robom iz robnih rezervi, bio je i razlog da donosimo potpuno novi zakon. Manje-više bila je javna tajna da roba, koja je data na čuvanje skladištarima, postoji samo na papiru, i to je bio glavni motiv da krenemo u ovu akciju kontrole kvaliteta i kvantiteta te robe. Godinama ide ta priča da samo postoji dokumentacija. Kada odu predstavnici Direkcije da kontrolišu, dobiju dokumentaciju gde je navodno sve čisto. Onda smo na terenu imali prilike da vidimo svega i svačega i, na kraju krajeva, ishod je poražavajući. Nažalost, nije vraćeno 40.000 tona do sada. Rekao sam, vraćeno je svega 13.000 pšenice i 2,5 tona kukuruza. To je dakle 15,5 hiljada tona od ukupno 80.000, koliko je nestalo. Direkcija je, koliko znam, dala svu dokumentaciju policiji o svim zloupotrebama. Apsolutno sve što je bilo potrebno. Vlada je donela predlog mera, između ostalog, i to da MUP odradi sad ovaj drugi deo posla, koji je vezan za te zloupotrebe. Sledeća stvar oko krivičnih dela, malopre sam objasnio šta je bio razlog. Mi smo hteli da ovo uvrstimo kao posebna krivična dela. Ovaj član koji vi citirate ne odnosi se na robu iz robnih rezervi, već se odnosi samo na član 22, odnosno na skladištenje nafte i naftnih derivata. Svaka vrste zloupotreba vezana za robne rezerve tretira se kao krivično delo po Krivičnom zakoniku. Zato nismo to uvrstili, jer je Ministarstvo privrede dalo tumačenje da ovo ne mogu biti tretirana kao posebna krivična dela, već da je dovoljan osnov Krivični zakonik. Nema prekršaja za ove vrste zloupotreba, već se sve radi o krivičnim delima. Dakle, mi smo zaista hteli da to uvrstimo, ali takođe tumačenje je bilo da u praksi sa tim posebnim krivičnim delima postoje problemi i da je dovoljan osnov ovaj Krivični zakonik. Što se tiče ovog člana 7, to je samo praktično prepisana odredba iz Zakona o tajnosti podataka, direktor, odnosno odgovorno lice propisuje stepen tajnosti podataka. Bukvalno je prepisana ta odredba. Nemam ništa protiv ovog rešenja o kojem ste vi govorili, ali radi se o usklađivanju sa drugim zakonskim predlogom. Prema tome, čini mi se da će ovaj zakon dati osnova da se uradi sve ono što ste vi sada naveli u vašem izlaganju. Mi smo imali zakon koji nije dao nikakav osnov za bilo kaju vrstu nadzora. Nikakva vrsta nadzora nije bila, nego zavisno od toga ko je direktor Direkcije, on je odlučivao da li da se ide u kontrolu ili ne ide u kontrolu, njegova dobra volja. Mi sada striktno kažemo ko vrši nadzor nad primenom ovog zakona. Tu se praktično radi o četiri ministarstva, koja će vršiti tu vrstu nadzora, odnosno kontrole. Zaista verujem da smo došli do teksta rešenja koji je dovoljno transparentan i koji će u velikoj meri sprečiti ono što se događalo u prošlosti. Ja ću se lako složiti sa vama da je toga bilo u izobilju. Na kraju krajeva, verovatno smo mi otkrili samo jedan deo onoga što se dešavalo u minulom periodu. Možda je ovo samo vrh ledenog brega, a da su vozovi prolazili, prolazili i neko se debelo obogatio od toga što je skladištio robu iz robnih rezervi. Sada stvarno ne znam da li je i na koji način su sprovođene te javne nabavke oko davanja skladištarima. Ne mogu ništa da kažem, mogu samo da verujem u ovo što vi kažete. Nemam nikakvu drugu informaciju od te.
Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović. Izvolite.
Zahvaljujem, poštovani predsedavajući. Uvaženi gospodine ministre sa saradnicima, gospođa ministarka je trenutno odsutna, dame i gospodo narodni poslanici, činjenica da je važeći zakon usvojen 1992. godine svakako proizvodi potrebu da se pojedina rešenja usklade sa zakonodavstvom i pravnim sistemom Republike Srbije, koji je u mnogom izmenjen od 1992. godine, naravno i određena rešenja koja je potrebno uskladiti sa strategijskim ciljem države Srbije da bude punopravna članica EU, Svetske trgovinske organizacije, a naravno, i potreba da se određena rešenja poboljšaju, kako bi se uočeni nedostaci u primeni postojećeg zakona eliminisali. Čini mi se da je možda i ovaj poslednji razlog koji sam rekao, ako ne u samoj ravni ovih prethodnih, možda i najvažniji. Zašto? Govorim o jednom sistemskom zakonu, a govorim i o tome što je rečeno u članu 3. stav 2. o snabdevenosti, odnosno obezbeđivanju snabdevenosti stanovništva poljoprivrednim i prehrambenim proizvodima, lekovima i medicinskim sredstvima i proizvodima koji su neophodni za život ljudi, zdravlje životinja itd, što dovoljno govori o značaju ove oblasti koju uređuje ovaj zakon.Zbog toga želim da kažem da se zaista slažem i sa delom diskusije prethodnih govornika, da najozbiljnije treba shvatiti određene zamerke koje se, pre svega, odnose na dosadašnju javnost rada u robnim rezervama, što znači i nepoštovanje neke savremene prakse da u svetu robne rezerve više nisu par ekselans državna tajna i naravno da tome i država Srbija treba da teži. S druge strane, često su se postavljala pitanja o tome šta sve imaju robne rezerve, da li je ta roba uopšte upotrebljiva i da li su te količine koje i postoje faktički upisane u odgovarajuću dokumentaciju. Jedno od pitanja je i na koji način se nabavljaju robne rezerve i kako se utvrđuje cena skladištenja? Zbog toga smo imali i najave da su pojedina udruženja privrednika isticala zahtev za potrebom javnosti rada robnih rezervi. Čak se išlo dotle da se zahtevalo u pojedinom periodu da se osnuje anketni odbor Narodne skupštine sa ciljem da se ispita funkcionisanje robnih rezervi i sagledavanja sve problematike. Naravno, sa tom praksom je neophodno prekinuti. Zaista želim da podržim Vladu Republike Srbije, premijera Dačića sa svojim koalicionim partnerima i resorna ministarstva koji su i propisali precizne mere Vlade Republike Srbije na osnovu Izveštaja Radne grupe o vanrednom utvrđivanja stanja, zaliha i kvaliteta merkatilnog kukuruza i pšenice u vlasništvu Republike Srbije, u kome su precizno predviđena konkretna zaduženja kada je u pitanju MUP, Radna grupa koja je obrazovana zaključkom Vlade od 12. aprila tekuće godine, a samim tim resorno ministarstvo nadležno za poslove trgovine. Naravno da je u svemu ovome potrebna odlučnost. Vlada Republike Srbije, na čelu sa premijerom Dačićem, po ko zna koji put u tom smislu je pokazala odlučnost da se ispita i utvrdi kako se do sada poslovalo sa robnim rezervama, da li su tačne te informacije da su postojala dupla dna u silosima, da je bilo jedno stanje u dokumentaciji, a faktično stanje po pitanju robe drugačije. Mislim da treba insistirati na nameri i odlučnosti da se sve utvrdi u skladu sa zakonom. Zašto to kažem? Već je spominjan član 20. važećeg zakona, koji daje određene indicije i preporuke da se i u skladu sa važećim zakonom mogla vršiti kakva–takva kontrola, moglo se utvrditi da li postoje određene zloupotrebe, jer ovde stoji da preduzeće i drugo pravno lice, kome se na osnovu ugovora u skladu sa ovim zakonom povere na čuvanje robne rezerve, ne može bez pismenog naloga Republičke direkcije tu robu koristiti, otuđiti, zameniti itd. Postavlja se pitanje – kako se to uopšte moglo dešavati bez saglasnosti? S druge strane, delimično bih se složio i sa vama, ministre, kada kažete – direktor koji je imao široka ovlašćenja i nije želeo da kontroliše. Čini mi se u svom prethodnom periodu, ne ulazeći u vlade koje su bile i ranije i nešto mnogo pre, da kažem, i taj direktor je imao nekog iznad, mogao je dobiti nalog da se izvrše određene kontrole, ako nije želeo, pretpostavljam da su postojali mehanizmi na koji način da se primora bilo koji od direktora, ne govorim o aktuelnom i onom pre, da taj posao izvrši do kraja. Predlog zakona o robnim rezervama, stav je SPS, je sveobuhvatniji, precizniji, obezbeđuje javnost robnih rezervi i kontrolne mehanizme, pre svega u obrazovanju, finansiranju, razmeštaju i korišćenju i obnavljanju robnih rezervi. To su, pre svega, razlozi zbog kojih će poslanički klub SPS u načelu podržati Predlog zakona o robnim rezervama. Kada govorimo o sveobuhvatnosti, ministar je u uvodnom izlaganju već rekao, suština stvari je u članu 4. gde su precizno i široko postavljeni i definisani, tačno šta predstavljaju robne rezerve, za razliku od prethodnog zakona. Ono što je suština je da su u tom članu 4. predviđene i obavezne rezerve, odnosno nafta i naftni derivati i oprema i roba za potrebe železnice, ostali proizvodi od značaja za obezbeđivanje snabdevenosti i stabilnosti. Mislimo da ovaj zakon u tom smislu definiše jedan sveobuhvatniji obuhvat toga šta su robne rezerve. S druge strane, on je precizniji i ono što je po nama bitno, kada su u pitanju robne rezerve, a uvažavajući iskustvo koje smo imali do sada, jeste ta transparentnost i javnost rada u robnim rezervama. Mislimo da su i odredbe koje govore o načelu poslovanja i upravljanja robnim rezervama, koje su ustrojene u članu 2, a pre svega, pored ovog načela snabdevenosti i stabilnosti i načela pažnje dobrog privrednika, ovo drugo načelo tržišnog poslovanja govori o tome da se poslovanje robnim rezervama vrši prema uslovima na tržištu i u skladu sa principima jednakog pravnog položaja svih učesnika na tržištu, govori o pravcima na koji način je razmišljao zakonodavac, odnosno Vlada Republike Srbije i resorno ministarstvo kada su u pitanju robne rezerve u budućem periodu. Mislimo da je to zaista dobro. Kada govorimo o transparentnosti i javnosti rada mislim da je jako bitno spomenuti i taj član 7, o kome se ovde već govorilo, a on decidno u svom stavu 1. govori da direkcija posluje robnim rezervama na transparentan način, na čemu mi zaista insistiramo i podržavamo i Vladu i resorno ministarstvo, ali bih se u tom smislu složio sa pojedinim govornicima da ovde treba imati određeni oprez, te ste, čini mi se, ministre, i vi u tom smislu naglasili da su određene odredbe prepisane. Mislimo da treba razmisliti u tom smislu ipak, da možda uz određenu saglasnost ministarstva ili, iako ostane ova odredba, ceneći mogućnost da se na ovaj način direktorovim aktom suzi transparentnost, odnosno ono što je propisano u stavu 1, adekvatnom kontrolom utvrdi izuzeće od tog načina transparentnog poslovanja kada su u pitanju robne rezerve, odnosno poslovanje direkcije. Kada govorimo o nekom preciznijem pristupu, mislim da tu možemo izvršiti određeno poređenje dosadašnjeg člana 8. i člana 11. koji ovde na precizniji način definiše obrazovanje robnih rezervi putem nabavke robe i ugovaranjem proizvodnje određenih proizvoda, što je bio i do sada slučaj predviđen u članu 8. u stavu 1. Međutim, do sada način obrazovanja je i putem robne razmene. To je jedna preciznija odredba. Kada se govori o nabavci i o obnavljanju, do sada je bio slučaj da se kupovina robe za robne rezerve vrši po tržišnim propisanim ili zaštitnim cenama. Ovde sada imamo u članu 12. i 13. isključivo da se vrši javnim nadmetanjem, odnosno javnim oglasom ili preko berze, što mislimo takođe da je dobro, da će suziti krug moguće korupcije i zloupotreba. Ono što ja želim ispred SPS je da izrazim svoje nadanje da ovo neće dovesti u pitanje operativnost funkcionisanja robnih rezervi, uvažavajući iskustva primene Zakona o javnim nabavkama u nekim pojedinim oblastima. Nadam se da su se svi subjekti koji treba da primenjuju Zakon o javnim nabavkama, odnosno javno nadmetanje i javne oglase pripremili za ovu proceduru blagovremeno. Naravno da je godišnji program i finansijski plan za sprovođenje, koji usvaja Vlada na predlog Direkcije i podnosi ga Vladi kao izveštaj, dovoljan i potreban uslov da Vlada ima potpun uvid u funkcionisanje i naravno da iz tog izveštaja mogu da postoje određene indicije za poboljšanje rada, pre svega za utvrđivanje da li je taj godišnji plan ostvaren ili mogućih nekih problema u funkcionisanju kada su u pitanju robne rezerve. Preciznije, neko je to u raspravi smatrao možda i nešto drugačije, jer finansiranja, odnosno sredstva za potrebe robnih rezervi u članu 13. dosadašnjeg zakona su bila predviđena na način da se finansiraju iz budžeta Republike Srbije, prihoda koje Republička direkcija ostvari u obavljanju svojih poslova, kredita banaka i iz drugih izvora, verovatno možda i nepotrebne odredbe koje su bile kada su u pitanju krediti banaka ili nešto drugo kada se već dodaju iz drugih izvora. Možda bi bilo interesantnije da predlagač iznese u tom smislu kada govorimo o članu 10. gde sada imamo samo odredbu da se finansiraju iz budžeta Republike Srbije i iz drugih izvora u skladu sa zakonom šta je to u principu i na šta se misli, koji su to drugi izvori u skladu sa zakonom, šta je to što će preovladavati kada su drugi izvori u pitanju i da li možda ima prostora za javno-privatno partnerstvo ili već ne znam šta drugo. Mislim da bi bilo dobro da tu budemo malo precizniji. Naravno da, shodno preuzetim obavezama za usklađivanje domaćeg zakonodavstva sa EU i obaveze držanja minimalnih rezervi nafte ili derivata nafte u skladu sa potrebama korišćenja obaveznih rezervi nafte i derivata nafte u uslovima kada je ugroženo sigurno snabdevanje energijom i energentima, je bilo potrebno predvideti ovim zakonom. Postoje u uporednoj praksi možda neka drugačija rešenja u tom smislu da postoji poseban zakon ili na drugačiji način regulisanje obavezne rezerve. Mislim da je kod nas dobro rešenje i primereno našoj praksi. Ono što želim da kažem kada su u pitanju pre svega obavezne rezerve, za nas je i za mene lično takođe bitno, kada su u pitanju obavezne rezerve, da je obezbeđena transparentnost i javnost u radu, pre svega kada je u pitanju član 26. koji govori da skladištari koji su na javnom tenderu podneli najnižu cenu skladištenja, uz ispunjavanje svih drugih uslova skladišta obavezne rezerve, što je logično i jako bitno, a s druge strane skladištar koji obezbedi skladišta u javnoj svojini i ima ugovor o skladištenju obaveznih rezervi, dužan je da ovlašćenom predstavniku direkcije obezbedi slobodan pristup skladištu i celokupnu dokumentaciju. Naravno, ova odredba upućuje na mogućnost da se nešto učini i uradi i ponovo vraća stvari na početak u tom smislu da će jako biti bitno da se izrazi namera, doslednost i do kraja želja da se u potpunosti iskoriste zakonske mogućnosti kako bi se u punom smislu kontrolisao način funkcionisanja robnih rezervi, a i obaveznih robnih rezervi. Pored toga, kada je u pitanju ovaj kontrolni mehanizam, u članu 29. se govori da skladištari koji koriste rezervoare u javnoj svojini su dužni da dostave mesečne izveštaje na propisanom obrascu Direkciji, što obezbeđuje neku vrstu uvida, a u članu 30. je propisano da se na zahtev ovlašćenog inspektora stavlja na uvid isprava i dokumentacija, pristup uskladištenim obaveznim rezervama, stanje uskladištenih rezervi za Direkciju, energetske subjekte i skladištare. Dakle, postoji način, postoje predviđeni mehanizmi da se izvrši i kontrola kada su u pitanju obavezne rezerve. To je ono što mi smatramo i ono što proističe iz prakse koja se pokazala do danas kao sporna i možda problematična i zbog toga mislimo da i u ovom smislu ovaj zakon nudi određena rešenja. Dakle, stvorene su zakonske pretpostavke i za transparentnost obaveznih rezervi, sprečavanje zloupotreba uz određenu efikasnu kontrolu i tržišnih i poljoprivrednih inspektora i rada resornog ministarstva. Dakle, kada je u pitanju ovaj zakon, da zaključim, jedna pre svega dosledna primena zakona obezbediće i javnost u radu, kontrolu koja mora da prati odlučnost i same Vlade i svih subjekata koji po zakonu treba da obavljaju tu kontrolu. Socijalistička partija Srbije i ja lično želimo da što manje bude tih vanrednih situacija u kojima bi se reagovalo iz robnih rezervi, ali cenimo da na ovaj način i u ovaj zakon doslednom primenom se može postići napredak i dobar rezultat u ovoj važnoj oblasti. Zbog toga ćemo mi, odnosno poslanici SPS u načelu podržati ovaj predlog zakona. Svakako smo spremni da učestvujemo u raspravi po amandmanima i u pojedinostima i da podržimo eventualno predloge amandmana koji mogu da pospeše kvalitet ovog zakona. S obzirom da je predmet ove objedinjene rasprave i predlog dva sporazuma, pre svega između Vlade Republike Srbije i Kanadske komercijalne korporacije o strateškoj ekonomskoj saradnji, a i Zakon o potvrđivanju Aneksa broj 2 Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine, želim da kažem da poslanički klub SPS će podržati ova dva sporazuma i uopšte sporazume koji pospešuju bileteralnu saradnju i mogućnost ekonomskog razvoja, ekonomskog napretka i realizacije veoma ključnih infrastrukturnih projekata, projekata u energetici, industriji i poljoprivredi i cenimo da su dobro došli. Svi takvi sporazumi koji idu u tom pravcu kao predlog Vlade Republike Srbije, poslanički klub SPS će podržati. Kada je u pitanju Predlog zakona o izmenama Zakona o zabrani razvoja proizvodnje, skladištenja i upotrebe hemijskog oružja i njegovo uništavanje, čuli smo, ovo je vrlo aktuelna tema zbog dešavanja u svetu, ratnih žarišta. U samom obrazloženju zakonodavac je izneo činjenicu da smo mi država i pod posebnom prismotrom jer smo bili u državi koja je imala nekada hemijsko naoružanje i, shodno našim obavezama koje smo preuzeli određenim konvencijama na konferencijama, Vlada predlogom ovog zakona i potpunim usaglašavanjem ove regulative sa modernom svetskom regulativom i obavezama koje je preuzela,pokazuje zaista odgovornost i posvećenost ispunjavanju preuzetih obaveza u ovoj veoma važnoj oblasti i problematici. Mi ćemo takođe u načelu podržati ovaj predlog zakona. Zahvaljujem.
Hvala lepo. Za reč se javio ministar Rasim Ljajić. Izvolite.
Što se tiče člana 10. vezano za finansiranje robnih rezervi, pitali ste šta su to drugi izvori finansiranja. To su javno-privatna partnerstva, to su donacije, to su fondovi EU i, ukoliko se ikada vrate sopstveni prihodi Direkciji, moći će takođe ta sredstva da koristi.
Zahvaljujem se ministru Ljajiću. Za reč se javio narodni poslanik Đorđe Stojšić.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući. Dali ste mi reč iako su neke veće poslaničke grupe već učestvovale u diskusiji. Mi se obično javimo na početku, ali želimo da damo skroman doprinos ovoj raspravi, s obzirom da su robne rezerve važne za nas koji dolazimo iz Vojvodine, te uvaženi predstavnici Vlade želim da napomenem par stvari. Znamo šta se do sada dešavalo u tom sektoru. Mnoge kolege poslanici su već istakli da je tu bilo niz zloupotreba, da su se na vrlo čudan način dodeljivali ugovori, roba nestajala itd, ali mislim da ono što bi trebali da ovde shvatimo je da su robne rezerve izuzetno važan mehanizam kako bi država tržišno uticala na stabilnost cena pre svega. Do sada su robne rezerve uglavnom bile sklone tome da usled pritisaka, nakon kojih slede možda populističke mere, odnosno želje da se utiče na tržištu žitarica određenim otkupnim cenama, robne rezerve su izlazile u susret takvim zahtevima i u nizu slučajeva su ulazile u možda čudnim vremenima u otkup tih žitarica. U svetu postoje produktne berze koje su daleko razvijenije nego god nas i dobro je da se ide u pravcu toga da se i kod nas ovakve mere preduzimaju na otvorenom tržištu, odnosno na produktnoj berzi koja postoji. Sigurno će to unaprediti rad robnih rezervi i samim tim doprineti da robne rezerve utiču i na cenovnu stabilnost. To je takođe veliko pitanje da li robne rezerve služe samo tome da intervenišu na tržištu, odnosno da otkupljuju i skladište proizvode za slučaj vanrednih situacija, ili takođe služe tome da utiču na tržište u smislu cena. Bilo bi vrlo bitno uspostaviti jasno propisane kriterijume na osnovu kojih robne rezerve prodaju robu, odnosno kupe. Ovde se pričalo uglavnom o zloupotrebama vezanim za to da robe nema, ali mislim da se u većoj meri dešavalo da mnogi istaknuti učesnici na tržištu žitarica ostvaruju ogroman ekstra profit zahvaljujući potpuno legalnim poslovima sa robnim rezervama. Vi dobijete ogromnu količinu žitarica kada je cena visoka, prodate je, odnosno izvezete je i zamenite te iste količine u žetvi kada je cena niža. Sve je potpuno legalno ali je neko ostvario ogroman ekstra profit. To je aspekt na koji bi trebalo da se gleda u budućnosti. Privredne imperije su nastale na osnovu tog odnosa koji je bio izuzetno nezdrav, odnosno štetan po državu. U tom smislu bih želeo neki komentar od vas – kako na to gledate u budućnosti? Što se tiče energetske stabilnosti, dobro je da makar malo povratimo energetski suverenitet, s obzirom na to da je apsolutno paradoksalno da danas vama ovde neko drži pridike o energetskoj stabilnosti kada je Naftna industrija Srbije sa sve nalazištima prodata za daleko manje od onoga što je tada vredela, tako da mi nemamo ni „s“ od energetske stabilnosti. Ne znam gde će se vršiti skladištenje tih derivata, s obzirom da su kompletni skladišni kapaciteti u vlasništvu sada strane kompanije, odnosno strane države? Možda može sa vojskom da se napravi nekakav aranžman? Mislim da smo u proteklom periodu, ne za vreme ove Vlade, propustili priliku da energetsku stabilnost naše zemlje osiguramo, s obzirom da ne kontrolišemo odnosno Naftna industrija Srbije više nije vlasnik nijednog nalazišta i o tome smo imali priliku da slušamo i da gledamo. Ali, takođe bih želeo da znam vezano za buduća nalazišta nafte i gasa, da li tu postoji nekakva strategija kojom bi se osigurala energetska stabilnost? U svakom slučaju, ovaj zakon je dobar. Postoje neki delovi koji su za nas možda sporni. Tu se spominje nešto što se zove – tržišni viškovi. Mislim da je to terminologija koja je relikt prošlosti. Šta znači – tržišni viškovi u tržišnoj privredi? Cena određuje da li je nešto višak ili nije i tržišni višak kao formulacija je dosta sporna. Jer, kaže se : „Robne rezerve će ući u otkup tržišnih viškova“. Šta su tržišni viškovi kada funkcionišete u kapitalističkoj odnosno tržišnoj privredi? Nekada je to imalo smisla, danas mislim da je ta formulacija zastarela. U svakom slučaju, LSVM će ovaj zakon podržati. Mislim da sve što ide u pravcu toga da se uvede red u ovom segmentu je dobro, s tim što bismo želeli da nam i gospodin Ljajić i gospođa Mihajlović odgovore na par ovih pitanja. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se. Reč ima ministar Rasim Ljajić.
Što se tiče cena, ovde je striktno u članu 3. naglašeno za šta se koriste robne rezerve i u kojim situacijama. Dakle, obezbeđivanja stabilnosti i snabdevenosti na tržištu, i to u tri situacije: vanredne situacije, elementarne nepogode, ratno stanje i poremećaj na tržištu. Nikako, na čemu je Svetska trgovinska organizacija insistirala, ne sme uticati na kretanje cena na tržištu koje se formiraju potpuno slobodno. Što se tiče prodaje robe iz robnih rezervi, isto u članu 13. se kaže da se prodaja vrši putem javnog oglasa, javnog nadmetanja, kao i preko robne berze. Mi ćemo uskoro doneti zakon o robnim berzama, po prvi put, što takođe dovoljno transparentno čini čitav ovaj proces. Druga stvar oko skladištara. Dva koraka tu treba da preduzmemo. Prvi korak je ovaj što možemo sada da uradimo, a to je veća kontrola, veći nadzor, češća kontrola nego do sada. Trajno rešenje vidimo u tome da država obezbedi što više svog skladišnog prostora. Kako ćemo to uraditi? Rekao sam već u uvodnom izlaganju – tako što ćemo aktivirati hipoteke, jer su mnogi skladištari dali svoja skladišta kao hipoteke u ovom sudskom postupku koji će sasvim sigurno ići i ovi koji nisu vratili žito koje su uzeli, te hipoteke će po slovu zakona biti aktivirane. Umesto da plaćamo 460 miliona godišnje za zakup tih skladišta, Direkcija za robne rezerve treba da nađe način da izgradi ili kupi sopstvena skladišta. Mislimo da je to mnogo efikasnije sa stanovišta i troškova, ali i za sprečavanje ove vrste zloupotreba koju smo sada imali.
Zahvaljujem se. Reč ima ministarka dr Zorana Mihajlović.
Vezano za skladište i gde će biti smeštene obavezne rezerve nafte i naftnih derivata. Dakle, ono što je u javnoj svojini, to je svakako u Direkciji za robne rezerve gde ima prostora za 180 hiljada metara kubnih, zatim u „Transnafti“ koja je javno preduzeće i gde ima prostora za 130 hiljada metara kubnih i to je u javnoj svojini. Naravno da to nije dovoljno. Postoje određeni skladišni prostori i u tom NIS-u koji ste pominjali, i kod privatnika, plus kod onih koji treba da se grade. Dakle, biće javni tender za ono što nije u javnoj svojini. Prema tome, oni koji budu dobili mogućnost da kroz javni tender skladište obavezne rezerve nafte i naftnih derivata, imaće tu mogućnost. Da li će to biti NIS ili ovi privatnici koje sam pominjala, plus ona dodatna priča što nam fali još skladišnog prostora, to ćemo videti. Ali, ono što je u javnoj svojini to je „Transnafta“ i mi sada praktično ubacujemo po prvi put to preduzeće „Transnaftu“ kao javno preduzeće u kojem će svakako stajati obavezne rezerve nafte i naftnih derivata.
Hvala lepo. Reč ima Mirko Čikiriz.
Gospodine predsedavajući, gospodo ministri, naša poslanička grupa će podržati sva četiri zakonska predloga, zbog toga što spadamo među najveće kritičare stanja u našem društvu od osnivanja naših političkih stranaka. Analizom stanja u robnim rezervama pokazuje se koliko smo u pravu kada kažemo da država mora da osnaži svoje institucije, da se uozbilji i da je država sa svojim lošim sistemskim rešenjima bila glavni generator krize i stvarala najpogodnije osnove za korupciju i kriminal, što se dešavalo i u slučaju robnih rezervi. Formiranjem ove Vlade, to ću ponoviti nebrojano puta, mi smo rekli da sve što bude išlo u prilog snaženja državnih institucija, borbe protiv korupcije i kriminala, mi ćemo to podržati sa obe ruke i tu nikakve dileme nije bilo niti će biti. Ako se analizira zbog čega smo mi pre neki dan raspravljali o Zakonu o privatnom obezbeđenju i detektivskoj delatnosti, a maltene 20 i nešto godina to imamo u praksi ali nemamo zakonska rešenja, evo, 21 godinu čekamo na novi zakon o robnim rezervama koji bih ja mogao slobodno sa punom odgovornošću da nazovem ne samo sistemskim zakonom već bitnim antikorupcijskim zakonom. Rad robnih rezervi u jednom zatvorenom sistemu kriminala i korupcije je bio takav da smo mi imali, primera radi, naravno nabavku robnih rezervi bez tendera, brojne zloupotrebe, slabu kontrolu, nesistematsku kontrolu, jedan zatvoreni krug u kome je dobro poznat krug ljudi, uglavnom zahvaljujući državnim sredstvima i nemaru države, zaradio ogromna finansijska sredstva. Policija radi svoj posao, ali mi ćemo biti zadovoljni tek kada sve to dobije sudski epilog i kada oni koji su vršili zloupotrebe budu i krivično odgovarali i to pravosnažno. Prepune su novine i naslovne strane velikih zloupotreba u Direkciji za robne rezerve, od toga da se plaćao zakup za robu koja nije bila ili odgovarajućeg kvaliteta ili odgovarajuće količine, zatim da se plaćao zakup za robu koja nije bila podložna stalnoj kontroli, zatim da je često na stanju naravno prikazivano drugačije stanje i količina robe nego što je to utvrđeno. Pominjani su ovde i dupli patosi u silosima i razmena robe između skladištara, kad se najavi kontrola onda jedan skladištar drugom skladištaru pozajmi robu, onda prodaja robe u situaciji kada su cene na tržištu te robe povećane, kupovina kad su cene na tržištu odgovarajuće robe niže, itd. Tako da sve ovo što se dešavalo kod nas zadnjih godina, rat, sankcije, izolacije, pljačkaška privatizacija, nemar države, odsustvo rada državnih organa, to je davalo vetar u leđa onima koji su se bavili ovim poslovima, na protivzakonit način. Naravno, neću sve gledati sa celog aspekta, bilo je i onih koji su jako korektno i časno radili svoj posao, ali nažalost u manjoj meri. Čija je odgovornost najveća? Pored toga što država zakonom nije uredila ovu oblast blagovremeno, odgovornost je pre svega onih koji su upravljali Direkcijom za robne rezerve. Ne vidim, i pokušao sam da dođem do tih podataka, da li je do sada neko ozbiljno odgovarao za svoj nerad, ili za zloupotrebe. Ministre možda vi imate te podatke, ja takve podatke nisam dobio. Zbog toga, bez obzira što sam tekst zakona nema mu se nešto posebno prigovoriti, postoj ta bojazan, jer mi smo često donosili dobre zakone, ali su ipak ti ljudi koji su dugo umreženi u sistemu korupcije i kriminala, uvek iznalazili mogućnosti da nastave da rade na način na koji to nije bilo u skladu sa zakonom. Zbog toga ćemo sa posebnom pažnjom pratiti primenu i sprovođenje ovog zakona, i nadzor nad radom Direkcije za robne rezerve, jer kažem, višedecenijsko negativno iskustvo nas na to navodi. Ono što je bitno za naše građane da znaju, da robne rezerve su zaista važan segment u stabilnosti jednog društva i ekonomske stabilnosti u pogledu snabdevanja itd, jer obuhvataju poljoprivredne i prehrambene proizvode, zatim, proizvode koji su bitni za zdravlje ljudi, za životinje, znači lekove, medicinska sredstva, veterinarska sredstava, za rad pošte, telekomunikacija, železnice, odbranu zemlje itd. Osnovna naša zamerka što ovaj zakon je trebao mnogo ranije da dođe u Narodnu skupštinu Republike Srbije, ali dobro je što usklađujemo oba zakonska rešenja sa standardima i EU i Svetske trgovinske organizacije, jer nebitno je da li je impuls trenutno za donošenje ovog zakona, jer znam da je radna grupa davno uradila nacrt zakona, i da se on dorađivao i čini mi se da je u Skupštinu došao dobar tekst zakona, ali obično, još uvek naši građani imaju tu negativnu percepciju, da svi oni standardi kojem mi prihvatimo od Svetske trgovinske organizacije i od EU, da su nam nametnuti, da su protiv naših interesa, a to je pre svega zbog negativnih iskustava u pogledu statusa KiM, i hapšenja ratnih zločinaca. Ali, ono što mi kao desničari, evropejci želimo po hiljaditi put da ponovimo našim građanima je da ovakva vrsta standarda i pozitivnog pritiska iz EU i Svetske trgovinske organizacije u najdubljem životnom interesu je svih građana Srbije i dobro je što su mnoga rešenja koja tamo postoje primenjena i u ovom zakonu i što je pored vanrednog ili ratnog stanja i poremećaja snabdevanja na tržištu dodata još jedna životna situacija, a to su elementarne nepogode i što je uz sve ovo što je do sada bilo predmet obaveznog skladištenja i čuvanja, u smislu robnih rezervi, što to obuhvata i naftu i naftne derivate, što je, normalno, zahtev vremena. Što se tiče Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture između Republike Srbije i Narodne Republike Kine, bez obzira što je taj sporazum zaključen 2009. godine, do sada je dao vidljive rezultate u svojoj praksi. Ovo je jedan Aneks ili izmena tog sporazuma, ali ono što je po nama jako dobro i čemu smo dali podršku i 2009. godine i podrškom Aneksu broj 1. Sporazuma je da vidimo da se most Beograd – Borča radi uveliko, da se nabavka opreme i skenera za Upravu carina odvija po predviđenom planu, kao i izrada Projekta B za Termoelektranu „Kostolac“, što je od vitalnog interesa za Republiku Srbiju. Kada sam pomenuo nabavku skenera za Upravu carina, nekoliko puta sam u Narodnoj skupštini postavio pitanje u tom smislu i molio bih ministra da obrati pažnju na ono što ću sada reći. U vreme jedne od velikih kriza, u vreme carinskog rata između Austrije i Srbije, ministar tadašnji finansija, Lazar Paču je pored niza nepopularnih ekonomskih mera koje su u velikoj meri slične onim ekonomskim merama koje je preduzela i sadašnja Vlada, za šta smo se zalagali odavno, izvršio i bolju kontrolu carina. Mi na carinama imamo jedan, takođe slično kao u robnim rezervama, jedan zatvoren sistem u kome nemamo insajdere i nemamo spoljnu carinsku kontrolu. Imamo unutrašnju kontrolu i slično kao kod robnih rezervi to decenijama traje. Ljudi su izuzetno dobro uvezani i umreženi i pored toga što mnogo robe prolazi bez carinjenja, mnogo robe prolazi i sa nižom carinskom stopom i ko najviše trpi, trpi budžet RS. Tako da sam postavio pitanje Vladi – šta će Vlada učiniti u vreme velike ekonomske krize koja će još trajati da se više sredstava sliva sa carina u budžet RS i da se takođe na carinama suzbije veliki stepen korupcije i kriminala koji neosporno postoji? Što se tiče Sporazuma između Republike Srbije i Republike Kine pomenuću dobre projekte poput izgradnje deonice Autoputa Obrenovac – Ljig, Pojate – Preljina i Regionalnog puta Novi Sad – Ruma i pomenuo sam ranije Termoelektranu „Kostolac B“. Sličnu podršku ćemo dati i Sporazumu između Republike Srbije i Kanadske komercijalne korporacije koja je državna agencija i koja će omogućiti i stvarati dobre osnove za povezivanje dve zemlje u projektima infrastrukture, energetike, posebno hidroenergetskog sektora, industrije, poljoprivrede i prehrambenog sektora. Na kraju, pošto je bivša SFRJ bila jedna od retkih zemalja koja je proizvodila hemijsko oružje jer je imala opremu, kapacitete i stručnjake i pošto smo mi jedna od potpisnica Konvencije o zabrani proizvodnje, skladištenju i upotrebi hemijskog naoružanja, posle potvrde te konvencije bitno je porastao ugled naše zemlje u svetu, u demokratskom delu sveta, naravno da ćemo i ovu vrstu predloga podržati u danu za glasanje. Hvala.
Hvala. Za reč se javio narodni poslanik Aleksandar Senić, predstavnik poslaničke DS.
Hvala gospodine predsedavajući. Poštovana gospođo ministarka i poštovani gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, nesporna je potreba za donošenje novog Zakona o robnim rezervama, ali ovaj predlog zakona ima i bitne manjkavosti. Na prvom mestu nema načela podsticaja i obezbeđenja kontinuirane proizvodnje, pre svega poljoprivrednih proizvoda. Dalje, nema obaveze donošenje dugoročnog i srednjoročnog plana održavanja robnih rezervi, izuzev nafte i derivate nafte, a takođe se ne reguliše ni oblast obaveznih privatnih robnih rezervi, što je jedan od uslova za učlanjenje u EU. Načelo podsticaja i obezbeđenja kontinuirane proizvodnje je, uz načelo snabdevenosti i stabilnosti, načelo tržišnog poslovanja i načelo pažnje dobrog privrednika, jedno od neophodnih načela za ustanovljenje robnih rezervi, pre svega na tržištu kakvo je srpsko, gde postoji dominantan uticaj određenih učesnika na tržištu, da ne kažem – formiranje kartela i oligopola. Možemo da pogledamo kako je to rešeno u EU. Evropska unija ima planirane količine proizvoda koje su označene sa A, B i C. „A“ je količina koja je potrebna EU, koja se potroši u jednoj kalendarskoj godini ili u jednom određenom periodu koji iznosi godinu dana. „B“ je rezerva koja se formira ukoliko dođe do poremećaja u proizvodnji, a „C“ je količina koja je višak i obavezno ju je izvesti iz EU. Kako to EU reguliše tržište? Tako što postoji sistem zaštitnih cena za količine A i B i ukoliko neko izveze količine iz EU koje spadaju u količine A i B, dužan je da razliku u ceni između naplaćene i one koja je zaštitna uplati u određeni fond. Takođe, da se ne bi remetilo tržište remetilo uvozom, postoje tzv. prelevmani. Kada se uvozi određena roba po ceni koja je niža od zaštitne cene koju je propisala EU, uvoznik je dužan da razliku između uvozne cene i zaštitne cene na tržištu uplati takođe u taj fond. Onda iz sredstava tog fonda se stimuliše izvoz količine C, a takođe se stimuliše i primarna poljoprivredna proizvodnja. Toga u ovom zakonu nema. Možda nije ni svrha ovog i ovakvog zakona regulisanje te vrste tržišta, ali je neophodno urediti to tržište u Srbiji. Smatram da je neophodno ustanoviti sistem zaštitnih cena, kakav postoji i u EU i u SAD. U SAD postoji udruženje za davanje robnih kredita SSA, koji garantuje poljoprivrednim proizvođačima određenu cenu njihovih proizvoda. Čak je moguće da oni svoje proizvode prodaju i unapred i da naplate robu koju će tek proizvesti, a u slučaju da cena robe koju će naknadno proizvesti bude viša od one koju su naplatili, mogu je prodati na slobodnom tržištu i onda vratiti kredit Udruženju za davanje robnih kredita u novcu, a ne kroz isporuku robe. Kako se u Srbiji reguliše tržište? Tako što se zabrani npr. izvoz suncokreta prošle godine, kada je cena visoka i kada naši poljoprivredni proizvođači ne mogu da ostvare najvišu moguću cenu, zato što se čuva domaće tržište i cena jestivog ulja na domaćem tržištu, a sa druge strane, kada je prevelika ponuda, tako što država ne zaštiti poljoprivredne proizvođače i ne otkupi, kao ove godine, višak merkantilnog kukuruza. Podsećam vas da je Odbor za poljoprivredu Narodne skupštine Republike Srbije doneo zaključak o tome da je potrebno da Republička direkcija za robne rezerve otkupi dodatnih 150.000 tona merkantilne pšenice i 200.000 tona merkantilnog kukuruza, po cenama koje su u tom trenutku bile više od tržišne, ali se ispostavilo da te cene, koje je Odbor za poljoprivredu preporučivao, su zapravo bile i tržišne. Evo i kako. U žetvi je cena pšenice bila 15 do 16 dinara. Republička direkcija za robne rezerve je otkupila jedva 60.000 tona merkantilne pšenice po ceni od 20 dinara. Danas je cena merkantilne pšenice sa PDV skoro 21 dinar. Ne možemo poreći postojanje kartela, oligopola ili zloupotrebe dominantnog uticaja na tržištu određenih učesnika na tržištu. Postavlja se i pitanje – da li je Direkciji za robne rezerve potrebno omogućiti spoljno-trgovinsku aktivnost? Šta bi to značilo u ovom trenutku? Umesto što su poljoprivrednici dolazili i kod ministra poljoprivrede i kod prvog potpredsednika Vlade, ne znam da li su bili kod vas, ali pretpostavljam da, pošto ste nadležni, ste sigurno bili uključeni u tu problematiku, i pošto znamo da je cena suncokreta u okruženju bila 380 dolara po toni, što automatski znači da smo imali realnu tržišnu utakmicu na našem tržištu, da je cena suncokreta ove godine trebala da bude između 33 i 35 dinara po kilogramu, uz uvođenje mogućnosti da Direkcije za robne rezerve ima spoljno-trgovinsku delatnost, da može i da izveze određenu količinu roba, mi smo mogli da regulišemo tržište i razbijemo kartel ili oligopol ili šta se već formiralo na našem tržištu, na taj način što bismo otkupili određene količine proizvoda po višoj ceni, koja je definitivno zloupotrebom položaja na tržištu dogovorena. Mene brine još jedna stvar. Pogledao sam Predlog budžeta za 2014. godinu i sada pravim analizu. Predlogom zakona o budžetu za 2013. godinu bilo je predviđeno 5,5 milijardi dinara za Direkciju za robne rezerve. Rebalansom budžeta je taj iznos redukovan za nekih 1,5 milijardi dinara i on je iznosio 3,6 milijardi. Predlogom budžeta za sledeću godinu jedva imamo tri milijarde, što znači da nameravamo i dalje da štitimo one koji zloupotrebljavaju svoj dominantan položaj na našem tržištu. Direkcija za robne rezerve je prošle godine otkupila merkantilnu robu u vrednosti od oko pet milijardi dinara, najviše kukuruz. Podsećam vas da je cena kukuruza bila 29,7 dinara po kilogramu. Ove godine Republička direkcija za robne rezerve nije otkupila nijedan kilogram. Šta je posledica? Imamo najlošiju setvu merkantilne pšenice u ovom veku. Po procenama do kojih sam došao, jedva da je zasejano 300 hiljada hektara merkantilne pšenice, i to mahom sa tavana, dakle, nedeklarisane i slabe klijavosti, što znači da ćemo imati i smanjen prinos, a i loš kvalitet. Ono što najviše zabrinjava, ako površina pod pšenicom ostane na tih 300.000 hektara, je to što ćemo uz prosečan petogodišnji rod od 3.500 tone po hektaru biti prinuđeni da sledeće godine uvozimo pšenicu. Jer, ako na 300.000 hektara rodi 3.500 tone, to je 1.050.000 tona. Godišnja potreba Srbije je 1.100.000 tona samo za ljudsku ishranu, plus stočna ishrana, plus ono što ide u doradne centre za semensku pšenicu. Dakle, mi ćemo biti prinuđeni da između 200 i 250.000 tona merkantilne pšenice sledeće godine uvezemo. Kakva je to politika Vlade koja dozvoljava da Srbija od rekordne proizvodnje pšenice koju smo imali ove godine, podsećam, skoro 3.000.000 tona pšenice je ove godine proizvedeno, dolazimo u situaciju da ćemo sledeće godine potencijalno morati da uvozimo pšenicu? Mi nismo uvozili pšenicu u ovom veku skoro uopšte, osim za potrebe prerade i dorade semena. Dalje, da bi se ovaj i ovakav problem rešio, smatram da je obavezno donošenje dugoročnog i srednjoročnog plana održavanja robnih rezerve, a osim nafte i naftnih derivata nema obaveze donošenja dugoročnog i srednjoročnog plana. Malopre smo čuli gospodina ministra da kaže da se to ni do sada nije donosilo i da je funkcionisala politika robnih rezervi. Pa loša je politika. Evo, imamo posledice da ćemo potencijalno sledeće godine biti uvoznici merkantilne pšenice. Pre dve godine smo bili deveti u svetu izvoznik kukuruza. Dakle, 2011. godine je Srbija bila deveti po količini izvoznik kukuruza. Dolazimo situaciju da samo dve ili tri godine posle tog rezultata moramo da uvozimo pšenicu. Mislim da je ovo katastrofalna politika i robnih rezervi i u oblasti poljoprivrede. Takođe, ovaj zakon ne predviđa regulisanje oblasti obaveznih privatnih robnih rezervi, ni u jednoj rečenici se to ne pominje. To je neophodan uslov za članstvo u EU i smatram da je ovaj zakon trebao ili treba da sadrži te odredbe, jer ćemo očigledno biti prinuđeni da ili menjamo ili donosimo novi zakon o robnim rezervama u skorije vreme, ukoliko je zaista plan Srbije da postane punopravna članica EU 2020. godine. Dakle, još jednom, ove godine imamo jedno tri milijarde dinara u budžetu za Republičku direkciju za robne rezerve, a ovim zakonom predviđamo i nabavku razne opreme i robe za potrebe železnica, pošte, telekomunikacija, sistema odbrane i energetike. Šta će ostati za otkup poljoprivrednih proizvoda? Izgovor koji je dominantan u ovoj Vladi, da je sve to berzanska roba i da se ne treba mešati u odnose na tržištu, je prevaziđeno, potpuno prevaziđen. Sistem zaštitnih cena je ono što funkcioniše i u EU i u SAD. Berzanska roba i cena koja se formira na berzi nastaje u trenutku kada se jave viškovi, a mi smo u situaciji da sledeće godine, ponavljam, nećemo biti u mogućnosti da proizvedemo adekvatnu količinu merkantilne pšenice ni za sopstvene potrebe. Hvala.
Hvala lepo. Reč ima ministar Rasim Ljajić. Izvolite.
Tačno je da pojedine zemlje imaju i privatne robne rezerve. To, recimo, ima Švajcarska, gde određenim privrednim subjektima može da stvori obavezu da imaju i određenu količinu roba. Jednostavno, mi nismo u toj situaciji da sada dodatno opteretimo preduzeća i da oni stvaraju robne rezerve za potrebe države. U ovoj ekonomskoj situaciji to rešenje je naprosto nerealno. Takođe, mi ne možemo da damo mogućnost robnim rezervama da izvoze robu i bave se spoljnotrgovinskom delatnošću, jer robne rezerve nisu učesnik na tržištu. Još jednom ponavljam, tačno je precizirano ovim zakonom u kojim uslovima može da se interveniše sa robom iz robnih rezervi. Dakle, samo u slučaju poremećaja na tržištu ili da se obezbedi adekvatna stabilnost u uslovima vanrednih situacija ili vanrednog stanja. U slučaju prodaje roba iz robne rezerve, to se čini putem javnog oglasa, potpuno transparentno, javnim nadmetanjem, ali robne rezerve ne mogu da izvoze robu i bave se bilo kojom privrednom aktivnošću, a samim tim i učestvuju u formiranju cena na tržištu. Ono gde se slažem sa vama jeste da svi nismo srećni sa ovim budžetom koji je određen za robne rezerve. Apsolutno smatramo da je trebalo izdvojiti više sredstava, ali to je u skladu sa ekonomskim i finansijskim mogućnostima države u ovom trenutku. To neće uticati na stabilnost i snabdevenost tržišta, biće dovoljne količine roba, pre svega poljoprivrednih i prehrambenih, da može da se interveniše u slučaju poremećaja na tržištu, ali verujemo da bi više sredstava bilo potrebno za robne rezerve u nekoj projekciji budžeta za sledeće godine. Što se tiče otkupa, takođe je tačno da je bila ideja da se otkupi više pšenice i kukuruza. Kupili smo onoliko koliko je bilo sredstava. Dakle, kupljeno je 59.000 tona pšenice, po ceni od 20 dinara. Tada je cena na tržištu bila 16 dinara. Proizvođači nisu bili zadovoljni sa ovom cenom i to je takođe činjenica, ali to je opet u skladu sa ovim mogućnostima. Prošle godine je zabranjen izvoz suncokreta. Nažalost, to nije bila dobra odluka, to sada mogu da kažem, iz nekoliko razloga. Pre svega, imamo sada problema sa onim preduzećima koja su avansirala kupovinu suncokreta kod nas. Ne radi se samo o suncokretu, već i o šećernoj repi. S druge strane, ta odluka nije u suprotnosti sa standardima ni CEFTA ni Svetske trgovinske organizacije, jer u određenim periodima može da se donese ovakva odluka ukoliko ima ograničeni rok trajanja. Ta mera je trajala tri meseca. Kada smo uspostavili stabilnost na tržištu, ta mera je povučena, ali se slažem da bi bolje bilo da je nismo tada doneli. Ona je bila odraz straha da nećemo obezbediti stabilnost na tržištu sa određenim proizvodima, pre svega uljem i šećerom. Što se tiče zaštitnih cena, pravila i standardi ne dozvoljavaju jednu takvu odredbu. Ovaj zakon je prošao ekspertizu i EU i eksperata Svetske trgovinske organizacije. Ovaj zakon smo radili zajedno sa njima. Nekoliko stvari koje ste spomenuli, u načelu bi mogli da se složimo, ali naprosto nisu bili predmet odredbi ovog zakona.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Senić, replika. Izvolite.
Ne mogu da ne iskoristim priliku, kada smo već kod suncokreta, da postavim pitanje. Pošto je cena suncokreta sada niža za oko 50% u odnosu na prošlu godinu i pošto i sami priznajete grešku zbog toga što je izvoz u tom trenutku zabranjen, da li će cena jestivog ulja biti snižena, ne mora za 50% jer ostali troškovi proizvodnje sigurno nisu niži za 50%, ali da li će cena jestivog ulja biti snižena za npr. 25% ili 30%? Smatram da neće, bar se ne vidi na rafovima u prodavnici, što opet potvrđuje zloupotrebu dominantnog položaja određenih učesnika na našem tržištu i neminovno potrebu da Republička direkcija za robne rezerve ima minimum dvostruki budžet u odnosu na predloženi. Hvala.
Reč ima ministar Ljajić. Izvolite.
Zaista ne znam kolika će cena biti ulja u maloprodaji, ali treba sagledati i jednu i drugu činjenicu. Prošle godine cena je bila 460 do 480 evra po toni. Ove godine je to palo na 300, 330 evra i manje, čak i manje. Svako mora da snosi rizik neke svoje proizvodnje bilo da je to u pitanju suncokret, jabuke, maline. Moramo konačno da navikavamo ljude, nema ništa što je sigurno, nema ništa što je obezbeđeno. Cene se formiraju na tržištu. Prošle godine je bila idealna cena za proizvođače. Idealna cena i ljudi su zaradili. Ove godine su uzeli u zakup, računajući da će cena biti slična ovoj, velike količine zemlje po skupljim cenama nego inače i ta cena, koju imamo ove godine, pokazuje se neisplativom za njih. Mi ne možemo da naredimo, bilo bi logično ovo što vi kažete, da cena bude ispod 100 dinara litra ulja. Oni su u razgovorima koje smo imali sa njima, govorili da će tako i biti. Tačno je i gledali smo u velikim maloprodajnim objektima, ta cena je malo manja od one koja je bila prošle godine, iako je cena suncokreta bila značajno veća. Logika kaže da bi cena trebalo da bude najviše 99 dinara. Nisam video da je litar ulja 99 dinara. Nigde nisam video. Ono ulje koje je bilo 139 dinara prošle godine, po ovoj ceni suncokreta od 460 evra po toni. Ali, država ne može da utiče na te cene. Mi imamo šest velikih proizvođača ulja. Da li je to malo ili mnogo, verovatno bi bilo bolje da ima mnogo više, ali je to u ovom trenutku realnost. Opet, nije naše da li postoji monopol ili ne. Postoji Komisija za zaštitu konkurencije koja će to da kaže, ali se slažem u potpunosti, da bi po ovoj ceni suncokreta koju smo imali ove godine, cena litra ulja trebala da bude značajno manja nego što je sad, ali smo nemoćni da tu bilo šta uradimo. Ne možemo da naredimo bilo kome i da kažemo – spusti cenu ulja, jer si kupio suncokret po 280, 240 evra po toni.
Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministri, poštovane kolege poslanici, današnji set zakona sastoji se, praktično, od Zakona o robnim rezervama, ali i o jednom zakonu o kome možda danas manje govorimo, Zakon o hemijskom oružju i dva sporazuma. Svaki od ovih zakonskih predloga je, u stvari, u svojoj oblasti jako važan. Nadovezaću se na moje prethodne govornike da mi Zakon o robnim rezervama nismo imali od 1992. godine, ali očito nije postojala politička volja ranijih vlada da takav zakon donese. Uopšte, ne postavljamo pitanje zašto to do sada nije urađeno, a treba postaviti pitanje, jer očito je nekima odgovaralo da se ne uredi ova oblast, pogotovo po pitanju poljoprivrednih proizvoda. Očito ni jedna vlada nije dovoljno smogla snage, dok nije došla ova Vlada koja je dala ovaj predlog objedinjen, zajednički, kao Ministarstvo trgovine i Ministarstvo energetike i zaštite životne sredine. Zašto ovo govorim? Zato što, pre svega, sve poslaničke grupe treba da podrže ovaj zakonski predlog, s jedne strane. S druge strane, nadovezaću se na diskusiju u poljoprivrednim proizvodima. Mi smo prošle godine imali jednu elementarnu nepogodu koja je u ranijoj klasifikaciji imala vanredne situacije, a to je suša. Tada kada dolazi do takvih situacija, Vlada kao organ koji vrši izvršne aktivnosti mora da donosi određene odluke. U tom trenutku ona je smatrala za shodno da određene strateške proizvode ne treba više izvoziti. Naravno da određeni dobavljači, pogotovo iz zemalja EU koji su navikli na naše srpsko tržište, u trenutku su to shvatili kao prekid jedne privredne saradnje. Teško je vratiti se na ta tržišta, ali u tom trenutku to je bila jedina realna odluka, iz prostog razloga što smo imali konsolidaciju finansija koja nije imala mogućnosti da interveniše na tržištu. Ako želimo tržišnu ekonomiju i ako želimo da se odgovorno ponašamo kao država prema svojim građanima, onda kod takvih vanrednih situacija moramo i odgovorno da donosimo odluke u smislu strateških proizvoda. Ovaj zakon o robnim rezervama, o kome prvo razgovaramo, obuhvata ne samo energente, o tome ćemo posebno govoriti pošto sada prvi put imamo naftu i naftne rezerve, nego obuhvata poljoprivredne proizvode, obuhvata proizvode koji se odnose i na farmaceutsku industriju, na lekove, od kojih praktično živi dosta neproizvodnog sektora u Srbiji, kao što je zdravstvo, obrazovanje i kao takvi sektori jednostavno ne mogu da funkcionišu bez ovakvih strateških proizvoda. Zašto govorimo sada o slučaju koji prvi put imamo, snabdevanje i uređenje oblasti robnih rezervi kod vanrednih situacija, kod određenih elementarnih nepogoda? Zato što to sada možemo da vežemo usko sa terminima klimatskih promena koje, kao što vidite, su sve češće i sve nepredvidivije. U tom sektoru praktično, robne rezerve predstavljaju ne samo instrument ne samo ekonomske stabilnosti nego jedan dobar segment kreiranja suštinski budžeta Republike Srbije koji na kraju moramo da planiramo. Vrlo teško je onda u datim trenucima prekomponovati budžet tako da on bude održiv. Zbog toga je jako važno što je u ova oblast najzad napravljen taj prvi pokušaj da se ona uradi na krajnje odgovoran način. Ono što treba pozdraviti to je ta transparentnost koju mislim da po prvi put imamo. Sve ovo što smo čuli: neadekvatno raspolaganje robnim rezervama, bogaćenje pojedinaca, pojedinih grupa interesnih koje smo imali u prošlosti, sada na neki način pokušavamo da smanjimo na najmanju moguću meru, odnosno da totalno pokušamo da izbacimo kao moguće termine i načine poslovanja u Srbiji. Ono što je važno, a to je da direkcija po prvi put treba i da propisuje određeni deo zaštite podataka. Mi smo na odboru u čijoj je nadležnosti praktično ovaj zakon, imali mišljenje jednog Odbora za evropske integracije, da članom 7. i članom 12. na osnovu mišljenja Nacionalne agencije za zaštitu podataka Direkcija za robne rezerve treba na neki način, da ipak neke određene informacije koje su od javnog značaja, a koje jednostavno predstavljaju na neki način strateške odluke ove zemlje, a to je pitanje robnih rezervi, mora da se na neki način pojača u ovom zakonsku rešenju. Tako da ćemo verovatno imati kao amandmane odbora na član 7. i član 12. Mislim da smo malo u razgovoru sa Ministarstvom trgovine i našli tu saglasnost. Tako da mislimo da oko toga neće biti nikakvih problema. Prvi put, praktično sada u ovom zakonskom rešenju imamo naftu i naftne derivate, kao jedan oblik robnih rezervi na kojije dat poseban akcenat kroz ovaj zakon. Na kraju krajeva, mi smatramo, iz SNS da je to dobro. Zašto? Zato što sada po prvi put ovim zakonom imate nadležnost svakog ministarstva za svaku oblast koju radi. Do sada praktično Direkcija za robne rezerve je lutala u svojim nadležnostima. Samim tim kada imate jedan jak državni organ koji odgovara Vladi Srbije, a ne kontrolisan, normalno da po prirodi stvari tu uvek možete da dođete u određenu vrstu aktivnosti privrednih subjekata, pa i same Direkcije koja nije kontrolisana a koja ima koristi, pravne vakume za svoje poslovanje. Ovaj put toga nema. Imamo čitav niz ministarstava koji kontrolišu rad robnih rezervi. Ono što je dobro jeste da Ministarstvo energetike znači ide u susret evropskim direktivama. Ide u susret praktično onom delu odluka Energetske zajednice u kojoj Srbija ove godine predsedava, na čelu sa našim ministrom. Ono što je važno da je samim tim naše obaveze koje će naravno tek proisteći 2023. godine, smo sada pokazali da imamo nameru da definišemo. Mi možda za sada nemamo definisane robne rezerve ali ne treba zaboraviti da jedna četvrtina kompletno korišćenje energenata se oslanja na naftu i nafte derivate u Srbiji i sada praktično pravljenjem tog novog plana ovo ministarstvo pravi jedan putkako će to izgledati u budućnosti. Treba pozdraviti čak i to što se uvodi određena vrsta male naknade, jer ta naknada praktično treba da definiše i određene razvojne tehnologije koje će se pojaviti u skladištenju naftom. Na kraju krajeva, to je jedan put ka otvaranju ovog trećeg paketa, praktično svih direktiva i obaveza koje Srbija će morati da poštuje kada se otvore pregovori sa EU. Ono što je još važno na kraju reći, to je da uopšte zakon o kome razgovaramo, a gde je nafta kao jedan od glavnih fokusa, je praktično ideja Evropske unije, potiče još od naftne zajednice 1973. godine, 2006. godine Srbija se obavezala i potpisala Sporazuma, a od 2008. godine je praktično počela da se bavi primenom ovih direktiva. Ovaj deo zakona praktično obuhvata direktivu 119 iz 2009. godine i time u stvari pokazujemo zaista naše suštinsko opredeljenje da idemo ka ostvarenju svega onoga što podrazumeva pristupanje, odnosno pridruživanje toj velikoj zajednici. Naravno da u tom pridruživanju i u tom putu mnoge odluke će biti teške, kao na primer da onoga trenutka kada formirate svoje količine rezervi nafte morate da prijavite Evropskoj uniji, ali polako sa tim uvođenjem u red, na kraju krajeva mi imamo svoje obaveze, ali imaćemo sigurno i prava, a to je da će se sigurno otvoriti određeni fondovi sa kojih ćemo moći da crpimo kao država, da izgradimo nova skladišta, koja na kraju krajeva će biti u svojini države Srbije. To je jedan od načina u kojima praktično taj vid investiranja u samu državu, u samu svojinu, u same te resurse, na neki način povećava sam kapital zemlje. To je ona rasprava kada smo pričali o popisu državne imovine, zbog čega je bilo dobro odložiti za godinu dana, zbog toga što mnoge stvari su u toku i neko investiranje u toku, i što nisu upisane u imovinu. Zbog toga, na kraju krajeva, ovaj zakon o robnim rezervama je jako važan, pogotovo zbog naše težnje da pristupimo Svetskoj trgovinskoj organizaciji, kao jednoj od međunarodnih organizacija, koja jedino Srbija i Bosna i Hercegovina nisu postale članovi, čak i Rusija posle 18 godina je postala članica ove međunarodne organizacije. Regulativa kojom treba urediti ceo ovaj sektor, treba da bude podržana od svih poslaničkih grupa, zakon koji je u ovom paketu, a koji se odnosi na hemijsko oružje pokazuje da je Srbija još 2000. godine praktično ratifikovala i potvrdila ovu konvenciju. Srbija je jako mala zemlja da bi se bavila i SFRJ tadašnja, iako je bila mnogo veća nije se bavila proizvodnjom ovog hemijskog oružja i na neki način je uvek bila ta koja se borila kroz određenu političku neutralnost i da se uvek treba rešiti ovog vida oružja, ali samim tim Srbija kao mala zemlja je uspostavila određene obaveze koje je potpisivanjem ove konvencije preuzela, samim tim treba podzakonske akte uskladiti i doneti, što naravno otvara dosta prostora samoj struci da da ta rešenja i te predloge i to je dobro, jer je mnogo toga dato, prenešeno sa političkog na taj ekspertski nivo i na kraju treba reći i pohvaliti ovaj zakon, zato što nema novih troškova. Znači, imamo pojednostavljeno izveštavanje i nemamo upotrebu nekih većih državnih resursa da bi ovaj zakon uveli. Ova dva sporazuma koja su u današnjem setu predloženi u načelnoj raspravi je Sporazum sa Kanadom, odnosno njihovom državnom korporacijom koja se bavi strateškom i ekonomskom saradnjom. Prvo bih o tom sporazumu nešto rekla, s obzirom da je naš Odbor imao prilike da se sastane sa članovima Senata Kanade, koji su uvek vrlo bili zainteresovani sa time kako se sprovode određeni projekti i ono za što je dobro što je ovaj sporazum najzad donesen. Zato što je dosta kanadskih firmi postojalo na ovom tržištu sa nekim svojim projektima. Ovim sporazumom su se ti projekti nekako, kako kaže predlagač ukrovili, odnosno stavili su se pod jednu kapu. Uvek je bilo pitanje, ne samo senatora, nego i ambasadora, zbog čega to sada ide sporo, zbog čega nema otprilike nekih bržih aktivnosti u toj privrednoj saradnji, pa upravo zbog toga, što ovakvi sporazumi mora da prođu određene organe, pre svega Vladu Srbije, da prođu parlament Srbije i kroz taj strateški sporazum, onda oni mogu da funkcionišu. Znači, može da funkcioniše i deo dokumentacije koji se odnosi i na Bistricu, na određene projekte, zatim na određene studije izvodljivosti koje se takođe odnose na mini hidroelektrane, ali onaj deo za koji su oni vrlo zainteresovani, to je oblast rudarstva i onaj deo koji se odnosi na samu poljoprivredu. Znači, ovaj sporazum nije isključivo samo energetika, nego obuhvata i deo projekata koji su iz ove dve oblasti. Naravno da ga treba podržati, jer sve što daje mogućnost da otvara investicioni ambijent u Srbiji, naravno da sve poslaničke grupe bi to trebale da podrže. Na kraju, imamo aneks ugovora koji se odnosi na Sporazum sa Narodnom Republikom Kinom, koji se odnosi na ifrastrukturu, ali treba reći da taj aneks nije samo infrastruktura, znači, nisu samo mostovi, već predstavlja i mogućnost razvijanja putne mreže, ali i onaj deo za koji su oni jako zainteresovani, a to je taj deo energetike, ali poseban deo koji se odnosi na zaštitu životne sredine. Znači, na pronalaženje novih tehnoloških rešenja. E sada, kod nas na Odboru, imali smo jednu debatu, stalno se postavlja pitanje, ne samo Sporazuma sa Kinom, nego i IBRD, kako mogu domaće firme da uzmu učešće ili da pobede na tim tenderima koje raspisuju praktično strani investitori, kroz određene banke i onaj deo koji je dobar u ovom delu aneksa, to je da će sigurno kroz ovaj sektor infrastrukture, i kroz sporazum Srbije i Narodne Republike Kine, Srbija imati veću sigurnost i mogućnost, i kompanije, da budu izvođači. Obično kada se postavi visoka lestvica konkursnih zahteva, tu lestvicu naši izvođači radova u oblasti infrastrukture ili oblasti termoenergetike, ne mogu baš da postignu i zbog toga smo mi stalno u tom nekom sektoru podizvođača. Ovaj deo sporazuma i deo aneksa treba podržati upravo iz ovog razloga, što imamo šansu da možda kroz naše neke domaće izvođače radova, dobijemo poslove, što možemo da zaposlimo veći broj radnika samim tim i što samim tim poboljšavamo ambijent, taj investicioni, kao i kod prethodnog sporazuma. Nadam se da smo, što se tiče ovih zakonskih predloga sve obuhvatili, ali ono što treba na kraju poentirati, da je ova vlada shvatila potpunu odgovornost svoju prema građanima Srbije, predlažući ovakve zakone i uređivanjem jedne, totalno neuređene oblasti koja je izazivala puno štete, pre svega državi i građanima Srbije, a onda svima nama pojedinačno, jer taj sistem vrednosti koji je vladao na tržištu, pa i u oblasti robnih rezervi je pokazivao da ne moraju građani Srbije da razmišljaju, ni o svojoj državi, kao ni što država neće da razmišlja o njima. Takav princip praktično sa konstituisanjem nove Vlade od 2012. godine je prestao i ovaj set zakona je jedan u nizu od takvih koji je pokazao zbog čega ova Vlada će imati i ima uspeha u svom mandatu. Zbog toga će SNS u danu za glasanje podržati ovaj zakon. Nadamo se da će i ostale poslaničke grupe se pridružiti tome.
Da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi reč?(Ne) Prelazimo na listu prijavljenih narodnih poslanika. Prva je, narodni poslanik Zlata Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani članovi Vlade, poštovani predsedavajući, fokusiraću svoju pažnju samo na Predlog zakona o robnim rezervama jer je punih 20 godina prošlo od kako je donet zakon koji je sada na snazi i koji uređuje materiju robnih rezervi. U međuvremenu su se okolnosti u svakom pogledu političkom, ekonomskom, društvenom, međunarodnom do te mere promenile da je apsolutno logično namera predlagača da se donese novi zakon koji uređuje ovu izuzetno važnu oblast i uskladi ga sa novonastalim okolnostima u kojima živimo. Odredbama u Predlogu novog zakona u članu 1. do 4. vrlo precizno se između ostalog definišu ciljevi i osnovna svrha postojanja robnih rezervi. Dakle, uslovi za obrazovanje, finansiranje i korišćenje, potom, načela, poslovanja, načela i upravljanja robnim rezervama, okolnosti, odnosno situacije u kojima se one aktiviraju kao i od kojih se to roba po prirodi stvari formiraju robne rezerve. Posebno je u članu 3. stav 2. definisan izraz „snabdevenost“ i to kao snabdevenost stanovništva poljoprivrednim i prehrambenim proizvodima, lekovima i medicinskim sredstvima i proizvodima koji su neophodni za život ljudi i zdravlje životinja, kao i strateškim sirovinama i materijalima za reprodukciju od posebnog značaja i od strateško interesa za Republiku Srbiju u čemu vidimo dodatnu sigurnost za građane Republike Srbije. Što se Direkcije za robne rezerve tiče odredba člana 6. ustanovljava njenu obavezu da preduzme sve potrebne mere u cilju blagovremenog sprečavanja nastanka materijalne štete na robi koja čini robne rezerve, a odredba člana 7. predviđa da Direkcija posluje robnim rezervama na transparentan način, osim u zakonom predviđenim izuzetnim situacijama. Nabavka robe za robne rezerve vrši se u skladu sa propisima kojima se uređuje oblast javnih nabavki, što je svakako dobro rešenje, osim u slučaju kada se vrši otkup tržišnih viškova od poljoprivrednih proizvođača ili kada bi primena postupka i javne nabavke dovela do otkrivanja informacija od posebnog značaja ili strateškog interesa za Republiku Srbiju. U istom smislu i odredba član 13. da se prodaja roba iz robnih rezervi vrši putem javnog oglasa i javnim nadmetanjem, čime se implementira proklamovano načelo tržišnog poslovanja, odnosno naglašava jednak pravni položaj svih učesnika na tržištu, dodaje dodatnu sigurnost na tržišnom poslovanju u Republici Srbiji. Član 15. do 31. uređuju bitnu novinu koju ovaj Predlog zakona sadrži. Naime, ovim zakonskim odredbama uređuje se tzv. obavezne rezerve nafte i naftnih derivata. Obavezne rezerve nafte se ustanovljavaju radi očuvanja energetske stabilnosti zemlje u vanrednim situacijama. Njihovo formiranje predstavlja direktno posledicu međunarodne obaveze koje je Republika Srbija prethodno preuzela, i ovaj detalj dokazuje da je ova Vlada apsolutno posvećena održavanju međunarodno pravnog kontinuiteta i poštovanju svih prihvaćenih obaveza iz prethodnog perioda što je odlika ozbiljnih država. Naime, na sastancima Saveta ministara održanih 2008. godine, odnosno 2012. godine, doneta je odluka da se najkasnije u narednih 10 godina uspostavi sistem obaveznih rezervi nafte, a u skladu sa direktivom Evropske zajednice kojom se nameće obaveza zemljama članicama da u svakom trenutku drže minimalne rezerve nafte, odnosno njenih derivata. U tom smislu i odredba član 17. definišu dugoročni program postepenog formiranja i održavanja obaveznih rezervi za period od 10 kalendarskih godina. Kada pominjem rokove, moram da kažem da smatram da je dobro rešenje u članu 18. stav 5. gde se propisuje obaveza da se godišnji program obaveznih rezervi donese najkasnije u roku od pet dana, od dana donošenja republičkog budžeta. Član 19. taksativno navodi sve poslove koje treba da obavlja nadležni organ, a to je Ministarstvo energetike u kome se tim povodom formira posebna organizaciona celina. Odredba člana 20. sa druge strane definiše poslove koji su u nadležnosti Direkcije za robne rezerve, a u vezi obaveznih rezervi, bitno je da se i na ovom mestu naglašava obaveznost poštovanja propisa koji uređuju oblast javnih nabavki, posebno kada je u pitanju kupovina nafte i njenih derivata, kao i obezbeđivanje nedostajućeg prostora za skladištenje. Član 22. definiše naknadu za formiranje obaveznih rezervi naftnih derivata nafte, subjekti koji su prema ovom zakonu obavezni da plaćaju svu ovu naknadu su energetski subjekti koji obavljaju energetsku delatnost proizvodnje derivata nafte, trgovine naftom, derivatima nafte, bio-gorivima i komprimovanim prirodnim gasom,imaju licencu za obavljanje ovih energetskih delatnosti. Smatram da je izuzetno važna odredba u članu 23. koja precizira da je skladištar energetski subjekt koji koristi skladišta u javnoj svojini, a sa kojima je ministarstvo zaključilo ugovor o skladištenju obaveznih rezervi, dužni da ovlašćenom predstavniku direkcije obezbede slobodan pristup skladištu kao i da stave na uvid celokupnu dokumentaciju koja se odnosi na obavezne rezerve. Ovo posebno imajući u vidu nedavne afere, već pominjane danas, koje su uzburkale domaću javnost a tiču se naknadno ustanovljenog velikog manjka robe u robnim rezervama, mada su papiri navodno bili u redu. U istom smislu je i odredba člana 15. koja naglašava da ukoliko dođe do mešanja obaveznih rezervi sa drugim rezervama nafte i ove rezerve imaj u identičan tretman u pogledu obaveze i izveštavanja, odnosno nadzora. Dobro je i rešenje predviđeno članom 27. koje propisuje da su skladištari dužni da prilikom zaključenja ugovora sa ministarstvom, kao nadležnim organom, predaju utvrđena sredstva obezbeđena za uskladištenje obaveznih rezervi. Član 30. između ostalog navodi da su Direkcija, energetski subjekti koji koriste rezervoare u javnoj svojini, kao i skladištari koji skladište obavezne rezerve, dužni da na zahtev nadležnog inspektora, odnosno drugog lica ovlašćenog od ministarstva, stave na uvid isprave i svu potrebnu dokumentaciju koja se odnosi na obavezne rezerve, kao i da u svakom trenutku imaju na stanju uskladištenu količinu obaveznih rezervi odgovarajućeg kvaliteta, osim u slučaju obnavljanja obaveznih rezervi ili neke više sile. Pored toga, dužni su da preduzmu potrebne mere radi blagovremenog sprečavanja nastanka materijalne štete na robi koja čini obavezne rezerve. Član 35. propisuje da roba iz robnih rezervi ne može biti predmet zaloge niti obezbeđenja potraživanja trećih lica prema skladištaru ili zakupcu, kao ni predmet bilo kakve upotrebe, promene namene ili ubiranja plodova bez saglasnosti Direkcije, što je takođe izuzetno važno. Na kraju, smatram da su zaprećene novčane kazne za privredni prestup u članu 39. primereno visoke i da će takođe doprineti ozbiljnom i odgovornom odnosu svih subjekata koji po prirodi stvari na ovaj ili onaj način dolaze u kontakt sa robnim rezervama. Još bih napomenula jedno obrazloženje. Ovim zakonom se uvodi posebna naknada za obavezne rezerve nafte i derivata nafte, kojom će se obezbediti sredstva za obrazovanje, čuvanje, obnavljanje i druge troškove vezane za poslovanje obaveznih rezervi nafte i naftnih derivata, a koju će plaćati svi krajnji kupci kroz cenu proizvoda. Imajući u vidu kretanje cena derivata nafte u 2012. godini, odnosno na berzanske cene derivata nafte, vidimo da kretanja na domaćem tržištu zavise od kretanja cena na berzi, ali se primećuje i uticaj internih odluka privrednih društava koja se bave trgovinom nafte i naftnim derivatima. Ukoliko uvođenje naknade za formiranje obaveznih rezervi nafte bude uticalo na značajniji i neopravdani porast cena osnovnih derivata nafte, Vlada može propisati način utvrđivanja najviših cena osnovnih derivata nafte bez fiskalnih dažbina u slučaju sprečavanja poremećaja na tržištu nafte i derivata nafte ili otklanjanja štetnih posledica poremećaja na tržištu naftnih derivata i nafte. Na osnovu navedenog, može se zaključiti da najveći uticaj na cene derivata nafte na domaćem tržištu imaju cene na berzi, te da naknada neće bitno uticati na povećanje cene koju će plaćati krajnji kupci. Dakle, to je ono što smo o zakonu, o robnim rezervama, odnosno predlogu zakona koji imamo danas na dnevnom redu, mi u NS konstatovali i zbog svega toga što sam iznela mio ćemo u danu za glasanje podržati ovaj set zakona i ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Radmila Gerov. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovani ministri, predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, nije sporno da je Zakon o robnim rezervama trebao da dođe u skupštinsku proceduru jer bi zakonom trebalo definisati sve ono što se odnosi na robne rezerve. Nije sporno, to smo danas imali prilike da čujemo više puta, da je u nekom prethodnom periodu godinama i godinama u nazad došlo do zloupotrebe svega onog što se čuvalo kao robna rezerva, što je moglo u krajnjem slučaju da ugrozi i ekonomske slobode u ovoj zemlji, moglo da dovede do zdravstvenih problema. Ja ne bih govorila o tim zloupotrebama, o tome je govorila narodni poslanik Ranka Savić, ako ovlašćeno lice ispred LDP. Meni deluje da mi danas na dnevnom redu imamo ovaj zakon isključivo zato što je obaveza Republike Srbije da do 1. januara 2023. godine uspostavi obavezne rezerve nafte i naftnih derivata i da je to osnovni razlog što je ovaj predlog zakona u proceduri. Vi ste, gospođo Mihajlović, u svom uvodnom izlaganju govorili o tome da se država Srbija krajem prošle godine obavezala da tako nešto uspostavi i to je dobro za energetsku sigurnost naše zemlje. To za nas u LDP nije sporno. Članom 15. predlog zakona kaže se da se obavezne rezerve formiraju u visini 90 dana prosečnog dnevnog neto uvoza ili 61 dan prosečne dnevne potrošnje nafte ili naftnih derivata. Od vas ministarka nismo imali prilike da čujemo kolika je dnevna potrošnja nafte i naftnih derivata u Srbiji, koliki je prosečni dnevni uvoz nafte i naftnih derivata. Da li vaše ministarstvo ima te podatke? Ono što je još značajnije, da li postoji siva ekonomija u ovoj oblasti, da li imate procene koliko država gubi zbog sive ekonomije vezane za uvoz nafte i naftnih derivata ili prodaju istih? Ukoliko trebamo da uspostavimo robne rezerve nafte i naftnih derivata koji se vezuju za određeni broj dana, bez obzira da li je to uvoz ili dnevna potrošnja, onda je osnov da znamo te parametre. Molila bih vas da mi odgovorite na to pitanje – znate li koliki je prosečni dnevni uvoz i kolika je prosečna dnevna potrošnja nafte i naftnih derivata u Srbiji? Članovima od 18. do 24. predviđeno je da se donese godišnji i srednjoročni program vezan za obavezne rezerve i teritorijalni razmeštaj. Kaže se da se sredstva za formiranje robnih rezervi, kao investicije u skladišta i prateću infrastrukturu, obezbeđuje u budžetu Republike Srbije, definiše se šta je skladištar i kaže se da se propisuje da se skladištenje obaveznih rezervi vrši u skladištima Direkcije i u skladištima subjekata u javnoj svojini, a ukoliko to nije moguće, ukoliko su svi ti rezervoari već popunjeni, onda se daje mogućnost da se vrši skladištenje nafte i naftnih derivata u skladištima drugih energetskih subjekata koji poseduju licencu za skladištenje nafte i naftnih derivata. U obrazloženju ovog predloga zakona ste napisali da je početna godina za formiranje obaveznih rezervi 2014, da je cena izgradnje skladišnih kapaciteta između 200 i 240 evra po metru kubnom, u zavisnosti da li su kapaciteti za sirovu naftu ili naftne derivate, i da je ukupno potrebno 700 miliona evra za period od 2014. do 2023. godine za ulaganje u ovu oblast. To je otprilike 70 milijardi dinara. Ukoliko se zna da je budžetom za narednu godinu predviđeno tri milijarde, a od 2014. do 2023. godine imamo devet godina, ukoliko će naredni budžeti Republike Srbije biti projektovani na iznos od tri milijarde, onda je potpuno jasno da Vlada ne može da ostvari ovaj cilj vezan za investicije od 700 miliona evra. U obrazloženju kažete, pročitaću vam sledeće, da će se skladišni prostori u javnoj svojini iskoristiti u potpunosti, što će dovesti do smanjenja fiksnih troškova po jedinici proizvoda za skladištenje. Takođe, donošenjem ovog zakona podstaći će se izgradnja novih skladišnih kapaciteta za oko 130 miliona evra, što će uticati na podsticaj domaće metaloprerađivačke i građevinske industrije i povećanje zaposlenosti. Htela bih da vam postavim jedno pitanje, ne znam koliko ste u toku, država Srbija ima svoja skladišta. Najveće skladište je u Smederevu. Drugo po veličini skladište za naftu i naftne derivate je u Negotinu na Dunavu. Obzirom da je ono u vlasništvu 30% Direkcije za robne rezerve, a 70% je u vlasništvu NIS, pre petnaestak dana stiglo je obaveštenje iz NIS da će to skladište biti konzervirano, i to počev od 1. januara naredne godine. Ukoliko je to drugo skladište po veličini u Srbiji, ukoliko Direkcija za robne rezerve sama tamo ima 30% kapitala, vrednosti toga, a NIS 70%, a mi svi znamo da u NIS država ima svoje učešće, to znači da je to skladište većinski državno. Mi trebamo od naredne godine da počnemo da radimo obavezno skladištenje nafte. Zbog čega se onda ta skladišta u Negotinu konzerviraju? Zbog čega Direkcija za robne rezerve daje saglasnost NIS da to uradi? Pretpostavljam, možda ne znate, to je drugo po veličini skladište u Srbiji. Tamo ima 30 radnika. Od kada je izgrađeno skladište u Nišu za potrebe NIS koje je tri puta manje od ovog u Negotinu, sav promet NIS u istočnoj Srbiji … To je tačno, jer sam razgovarala sa radnicima. Znači, za istočnu Srbiju, Borski, Zaječarski okrug snabdevanje naftom i naftnim derivatima ide iz Niša, a to je potpuno nerentabilno, jer iz Pančeva brodovima može da se dopremi u te skladišne kapacitete koji već postoje. Znamo da država Srbija, o tome smo mnogo puta govorili, uvek ima za nas loše aranžmane sa Rusijom, gde ruska država štiti sebe, ima veće učešće za razliku od nas koji imamo manjinsko i uvek je to učešće na štetu naše države. Ako znamo da je rudna renta 3% i da se vi kao ministar ne slažete sa time, ali možda možete to da promenite na sledeći način. Ako NIS nisu potrebna ta skladišta, neka ih država uzme za sebe. Ako već ne možete da povećate rudnu rentu, neka NIS pokloni državi Srbiji ova skladišta, jer nema potrebe graditi druga. Naravno, negde će teritorijalno biti potrebno da se izgrade nova skladišta, ali odavde se snabdevala cela istočna Srbija, pre svega RTB Bor i potpuno je ekonomski neisplativo da iz Niša, pogotovo zimi, preko Tresibabe, prolaze cisterne, umesto da se to radi iz Negotina. Ukoliko bi se tom skladištu dozvolilo da snabdeva samo Borski i Zaječarski okrug, oni bi bili potpuno renbatilni po svojoj proizvodnji. Ukoliko niste upoznati, volela bih da se upoznate sa tim problemom, jer zaista smatram da mi u istočnoj Srbiji ne možemo više da budemo građani drugog reda. Obraćam se i jednom i drugom ministru. Ni prethodna Vlada, ni ova Vlada, za sada, nema ni jednu ozbiljniju investiciju vezanu za Borski i Zaječarski okrug, ukoliko izuzmemo RTB Bor i sve ono što je država uradila za RTB, gde se čak i topionica gradila bez građevinske dozvole koja je kasnije morala da se retroaktivno izda. Kada govorim o skladišnim kapacitetima, postoje skladišni kapaciteti za gas. Znate li možda šta je sa Banatskim Dvorom? Da li je to u dobrom stanju ili je to izraubovano? Ne znam koliko znate, ministarka, 80-tih godina u Vojvodini su napravljene tri elektrane na gas. Vremenom su sve prešle na mazut zato što im nije bilo ekonomski isplativo. Jedna je bila u Sremskoj Mitrovici, jedna u Novom Sadu, a jedna u Zrenjaninu. Ta u Zrenjaninu je bila snage od 500 megavata i trebala je toplotnom energijom da snabdeva Pančevo. Nažalost, oni su prešli na mazut i to sada više nije moguće zato što je elektrana na gas ekonomski neisplativa. Smatramo da Republička direkcija za robne rezerve, osim što treba da vodi računa o onome što skladišti, ona mora da vodi računa o svojoj imovini, jer ukoliko je nestalo žito, to je jedan problem, a ukoliko se imovina urušava, to je drugi problem. Mislim da država Srbija nije dovoljno bogata da svake godine ulaže u neke nove objekte, da ih adaptira zbog nečije nebrige. Znam, ministre, da se vi ne slažete sa ovom rudnom rentom i zato sam i postavila pitanje da vidite sa NIS da li je moguće da državi Srbiji, koja tamo ima 30%, daju te skladišne kapacitete. Taj naš odnos koji Srbija ima prema Rusiji na kraju se završava uvek na štetu Srbije, ali sada i na jedan drugačiji način, gde ruska država i pojedini predstavnici imaju pravo čak da kritikuju i komentarišu da li su naši ministri muškog ili ženskog roda. Ja smatram da su vaše kolege iz Vlade trebale na to da odgovore. Jer, ukoliko nas tako gledaju, mi imamo dve ministarke u Vladi, a ja smatram da treba bar polovina ministara da budu ženskog roda, onda je potpuno jasno da Vlada i vaše kolege u Vladi zaista ništa nisu preduzele da vas zaštite u tom smislu. Mi to kao LDP ne smatramo normalnim.
Reč ima ministarka Zorana Mihajlović. Izvolite.
Pokušaću da odgovorim na vaša brojna pitanja. Krenuću od onoga da na jugu i jugoistoku Srbije nema nijednog većeg infrastrukturnog projekta, izuzimaju RTB „Bor“, da nije samo u pitanju topionica nego i fabrika sumporne kiseline. Ono što svakako taj deo Srbije treba da ima je Južni tok, kao što znate. To je jedan od velikih infrastrukturnih projekata. Dnevna potrošnja je 8.701 tona u Srbiji a neto potrošnja 61 dan je 530.764 tone. Nisu sporni podaci, podatke imamo. Ali, nešto što ste pročitali, a to je iz Studije energetske zajednice koja je rađena i gde se pominje iznos od 130 miliona evra kao potrebno ulaganje u izgradnju skladišta, imajući u vidu da se desila kriza, da su se neke stvari promenile od pre 2011. godine kada je pravljena ta studija, današnja procena na današnji dan Ministarstva iznosi da je potrebno uložiti negde oko 50 miliona evra u izgradnju dodatnih skladišta. Kad pominjete skladišta, ja sam govorila da postoje skladišta u javnoj svojini kao što su skladišta Direkcije i javnog preduzeća „Transnafta“ i to nije mala količina, dakle, 180 hiljada metara kubnih i 130 hiljada metara kubnih, znači, 210 hiljada metara kubnih mi već imamo skladišta u javnoj svojini koja možemo i koja ćemo koristiti. Naravno da postoji ona priča o javnom pozivu svih onih drugih koji takođe danas imaju raspoloživa skladišta i možemo ih u jednom trenutku iskoristiti. Kada govorimo o izgradnji, ono što jeste potreba, to je negde oko 100, 130 hiljada metara kubnih nam je potrebno dodatnih skladišta do 2023. godine. Kada pominjete 2014. godinu i da li ćemo imati dovoljno novca da ispunimo sve naše obaveze, pored naknade koja se ovde pominje a koja će svakako postojati, naše procene i razgovori i analize koje smo radili sa Ministarstvom finansija do 2023. godine nama omogućavaju da postepeno i polako ispunjavamo naše uslove, uz dodatnu naknadu koja će biti. Neko je pominjao ovde da li će to značiti da će krajnji potrošači imati povećanje cene? Ono što može da bude, opet po nekim analizama, povećanje jeste maksimum dva dinara po litru i to jeste nešto što je moguće da će se desiti u narednom periodu. Pri tome, to se procenjuje da je otprilike kao iznos projektovane inflacije. Znači, nije nemoguće proći bez troškova. To je jasno. Ali, trudili smo se da ispunimo ono što je nama najvažnije. Mi moramo da imamo određene količine nafte i naftnih derivata, da možemo da reagujemo u određenim trenucima. Jer, mi ne znamo šta nas čeka u periodu koji je ispred nas, hoćemo li mi toga imati ili ne. Dakle, sada izuzimam sve druge priče o tome kakvi su ugovori sklapani, šta se dešavalo i u kakvom se trenutno danas stanju nalazimo i zašto neke stvari moramo da radimo. Ne bih se složila sa vama da je to samo zbog toga što je to ispunjenje direktive. Ja mislim da sve te direktive EU su dobre za nas, jer je to možda jedini način da napravimo red u onome što se zove ne samo energetika nego bilo koji sektor u Srbiji. Jer, bojim se da nemamo određenih obaveza, da bismo mi još odugovlačili sa nekim stvarima koje, nažalost, kao i kod ovog zakona nismo uradili u prethodnom periodu. Očito je da neko mora da nas natera da nešto uradimo. Kada pominjete ova skladišta i Prahovo i Smederevo, meni ovde kažu, ali ja ne znam detalje, pogledaću, vezano i za pismo NIS-a itd, i dobićete zvaničan odgovor od ministarstva. Ono što meni kažu, to je da je Prahovo, naravno, bilo bombardovano, što vi i znate, da je tu vlasništvo i NIS i Vojske i Direkcije i da je nešto o čemu svakako treba da se sedne i da se razgovara. Nemam ništa protiv da se razgovara sa NIS-om o svemu, ako oni nešto konzerviraju, da li možemo da koristimo. Pitanje je toga što smo mi svakako manjinski vlasnici u NIS-u i da li ćemo mi u tome uspeti ili nećemo, to ćemo da vidimo. To je stvar naše strane, da li ćemo pokušati, a pregovarati uvek hoćemo, ali pre toga da vidimo o čemu se radi, pa kad budem videla, onda ću vam dati i dodatne informacije. Mislim da sam vam odgovorila na sve.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Slobodan Veličković.
Gospodine predsedavajući, uvažena gospođo ministarka, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, samo nekoliko opservacija vezano za Zakon o zabrani razvoja, proizvodnje, skladištenja i upotrebe hemijskog oružja. Republika Srbija je 2000. godine ratifikovala Konvenciju o zabrani razvoja, proizvodnje, skladištenja i upotrebe hemijskog oružja i o njegovom uništavanju koja je stupila na snagu 1997. godine. Navedena konvencija dobila je i dodatnu snagu usvajanjem Rezolucije Saveta bezbednosti UN broj 1540, donete u okviru nadležnosti iz Glave 7 Povelje UN, kojom je ustanovljena obaveza svih država članica da razvijaju i sprovedu odgovarajuće legalne i legitimne mere kako bi se, pre svega, sprečilo širenje oružja za masovno uništenje među nedržavnim subjektima. Sama Konvencija, kao svojevrsni mehanizam nadzora nad implementacijom iste, predvidela je obrazovanje Organizacije za zabranu hemijskog oružja, čije je sedište u Hagu i kojoj su sve države potpisnice dužne dostavljati godišnje deklaracije sa detaljnim podacima koji se tiču proizvodnje, prerade, korišćenja i skladištenja otrovnih hemijskih supstanci relevantnih za konvenciju. U tom smislu, u implementaciji svih obaveza preuzetih tom konvencijom, a kako bi se svi subjekti koji se bave proizvodnjom, skladištenjem, razvojem i upotrebom hemijskih sredstava koja bi mogla biti korišćenja kao oružje podvrgnuli pod jedinstveni pravni režim ove konvencije, Republika Srbija donela je Zakon o zabrani razvoja proizvodnje, skladištenja i upotrebe hemijskog oružja i o njegovom uništavanju. S obzirom da je od pristupanja Konvenciji prošlo više od 10 godina, te da je u međuvremenu Organizacija za zabranu hemijskog oružja, u cilju ujednačavanja implementacije Konvencije, donela odluku, odnosno uputstva koja se tiču izmena koncentracionih limita u zavisnosti od kojih postoji obaveza da domaća pravna, odnosno fizička lica podnose izveštaje o proizvodnji hemijskih supstanci relevantnih za Konvenciju. Tako su se stekli uslovi da se izmenama interveniše i u pogledu donetog zakona. Obzirom da je bivša SFRJ bila jedna od malog broja zemalja, koja je raspolagala kapacitetima za proizvodnju i skladištenje hemijskog oružja, da je Republika Srbija dosledno poštovala Konvenciju, te samim tim stekla i odgovarajući ugled u tom delu u svetu, ovakve izmene zakona neophodne su kako bi se sa tim pozitivnim trendom nastavilo. Izmenama Zakona se terminološka rešenja iz ovog teksta usaglašavaju sa srodnim domaćim propisima, menjaju koncentracioni limiti za hemijske supstance za koje se kao izuzetak od potvrđenog pravila ne podnosi izveštaj nadležnom ministarstvu, kao ni podaci o postrojenju za njihovu proizvodnju, niti izveštaj o planovima za njihovu proizvodnju. Razlog za intervenciju u delu koncentracionih limita leži u činjenici da se režim za proizvodnju hemijskih sredstava ublažava, te time obezbeđuje da domaća pravna i fizička lica budu podvrgnuta jedinstvenom režimu koji važi i u drugim državama potpisnicama ove konvencije. U ostalim odredbama vrši se pravno-tehničko usaglašavanje i ispravljaju uočene greške u osnovnom tekstu zakona. Poslanička grupa PUPS će u Danu za glasanje podržati ove izmene i dopune Zakona o zabrani razvoja proizvodnje, skladištenja i upotreba hemijskog oružja i o njegovom uništavanju. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Dušica Morčev. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministri, poštovane kolege narodni poslanici, prosto je neverovatno da je trebalo 20 godina da prođe da bismo imali Zakon o robnim rezervama na dnevnom redu. Postojale su i ranije inicijative, formirane su radne grupe, ali Zakon o robnim rezervama nije bio na dnevnom redu Skupštine. Zato bih pohvalila ministra Ljajića i Vladu što je ovaj zakon došao na dnevni red Skupštine, zbog strateškog značaja robnih rezervi. U proteklih 20 godina imali smo ratove u okruženju, imali smo sankcije, imali smo bombardovanje Srbije, veliki broj izbeglica i robne rezerve su intervenisale i omogućile su tu stabilnost u snabdevenosti osnovnim životnim namirnicama stanovništva i, naravno, uticale su na to da i zdravlje našeg stanovništva ne bude narušeno. Sve je to izazvalo da su robne rezerve, tj. zalihe opadale i smatramo da je danas, kada dolazi do pada privredne aktivnosti, potrebno da država više sredstava izdvaja za potrebe Direkcije za robne rezerve. Novim zakonom predložene su izmene koje će sigurno poboljšati uređenost ove oblasti. Jedna od najznačajnijih izmena, po nama, je nadzor koji će se vršiti u celokupnom postupku sprovođenja - od nabavki, skladištenja, korišćenja, tj, zanavljanja robnih rezervi kojima raspolažemo. Zašto je ovo važno? Godinama se pričalo da postoje zloupotrebe u robnim rezervama. Pre par meseci smo imali priliku da vidimo, nažalost, putem medija, moram da kažem, kao poslanici izveštaj radne grupe koju je formiralo Ministarstvo trgovine i Ministarstvo poljoprivrede, da je inspekcija izašla na teren i da su ustanovljene ozbiljne nepravilnosti i ozbiljne zloupotrebe. Čuli smo danas da je reagovala i policija, da je sprovedena sveobuhvatna kontrola. Očekujemo sada da i policija i tužilaštvo odrade svoj posao i da konačno imamo odgovorne, koji će biti pravosnažno osuđeni i konačno odgovarati za sve ono što su uradili. Na šta se tu naišlo? Čuli smo da se kontrolom silosa nailazilo na dupla dna, da smo imali silose da nije bilo zrno žitarica, da smo imali onemogućavanje sprovođenja kontrole tako što su sklanjane merdevine. Na razne načine su pokušali da kontrolu onemoguće oni koji su skladištari. Mislim da to nije dobro i da o tome mora da se govori mnogo više. Imali smo medijske naslove, čini mi se, u junu mesecu najviše gde se dosta govorilo o tome, ali od tog dana baš i nemamo više toliko informacija šta se konkretno dešava sa tim i dokle smo stigli. Ne želim da se desi da bude ono - tresla se gora, rodio se miš. Znači, pričali smo o velikim zloupotrebama, a nemamo jednostavno informacije i nemamo one koji su otkriveni. Tu treba da vidimo ko je odgovoran u Direkciji, ko je odgovoran od ovlašćenih skladištara. Naravno da ovu kritiku u ovom trenutkune upućujem vama, jer vi ste uradili svoj deo posla i to je zaista za pohvalu, što se tiče ministarstava. Sada je na red, kao što sam rekla, policija, tužilaštvo i sve ono što treba da se odradi da bi ti procesi bili okončani. Ne treba da pričam mnogo o tome i da prozivao koja su to javna skladišta napravila prekršaje, ko je tu odgovorniji. To će da se pokaže kada se procesi budu završili, kada budemo imali pravosnažno odgovorna, tj. osuđena lica za ova krivična dela, teška krivična dela krađe. Mislim da Skupština treba da bude informisana o tome i mi kao narodni poslanici. Znamo da Direkcija izveštaj o svom radu podnosi Vladi, ali zbog specifičnosti ove tematikeiuopšte svim ovim problemima sa kojima smo se suočili, smatramo da bi bar resorni skupštinski odbor trebao da dobije zvaničnu informaciju šta se sa svim ovim desilo, da znamo šta je rezultat svega ovoga.Inače ništa nećemo uraditi ako ostane na tome da se pokrenuo, da se primetilo, da velike količine žitarica nedostaju, da ste jedan, kako ste vi, uvaženi ministre, rekli, uspeli da povratite i da sada imamo u silosima određenu količinu žitarica, ali ne sme da ostane na tome. Zaista, ako želimo da ova zakonska rešenja i ovaj zakon koji je predložen danas, a kažem zaista ima dobrih izmena, daje rezultate, moramo da krenemo ka toj odgovornosti, konkretnoj odgovornosti odgovornih lica koja su napravila ozbiljne zloupotrebe za jedno važno strateško pitanje, a to su robne rezerve. Daleko bilo da je došlo do nekih veći poremećaje, neke veće nepogode. Da li bi tada trebali da vidimo da su nam neki silosi potpuno prazni, da robne rezerve tako jednom ozbiljnom intervencijom mogu da dođu na neki minimum koji može da ugrozi našu državu? Zato mi je žao što danas nema veći broj poslanika u sali koji prisustvuju i učestvuju u ovoj raspravi, jer je zaista ovo veoma, veoma važno pitanje. Htela sam da vam postavim pitanje, ali moje kolege su vas već to pitale, da li znate koliko je do sada osoba procesuirano, da li je neko do sada pravosnažno i osuđen. Kao što smo čuli, vi ste rekli da je to još uvek u toku. Ono što vas još jednom molim, iako formalno ne morate da nas izveštavate i podnosite izveštaj Skupštini o tome, da ipak touradite, jer mislimo da smo tu samo da vam pomognemo i da zajedno za ovako važna pitanja treba da uradimo sve što možemo, a ne da mi kao poslanici ove informacije saznajemo i dobijamo iz medija. Hvala.
Reč ima ministar Ljajić. Izvolite.
Vrlo kratko. Protiv 14 skladištara su podnete krivične prijave gde je utvrđen manjak pšenice i kukuruza. Potpuno se slažem sa vama da treba da se podnese izveštaj ne samo nadležnom odboru, već i poslanicima, odnosno ovoj skupštini. Mi smo takođe direktno zainteresovani da cela ova stvar dobije konačni ne samo policijski, već i sudski epilog. Na kraju, a više puta je to ovde spomenuto zašto posle 20 godina. Evo, koliko ja znam, od 2007. godine je formirana radna grupa za donošenje ovog zakona. Svaki put kada bi zakon došao do Vlade, ta Vlada je pala. Nadam se da će ova skupština uspeti da izglasa zakon i da se neće raspustiti dok ovaj zakon ne donesemo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vesna Stepić. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministri i članovi Vlade, cenjene kolege narodni poslanici i narodne poslanice, danas pred nama se nalazi u okviru ovog objedinjenog pretresa set zakonskih predloga i ja ću se osvrnuti na Predlog zakona o robnim rezervama. Novo zakonsko rešenje će, kako su istakli predlagači, prvi put posle 20 godina revidirati, odnosno obnoviti pravno uređenje sistema robnih rezervi u Republici Srbiji. Snabdevenost stanovništva poljoprivrednim i prehrambenim proizvodima, lekovima i medicinskim sredstvima i proizvodima koji su neophodni za život ljudi i zdravlje životinja, imaju veliki značaj za Republiku Srbiju i iz tog razloga odredbe zakona o robnim rezervama predviđaju da lokalne samouprave mogu obrazovati robne rezerve. Takođe, članom 3. se određuje u kojim slučajevima kada su u pitanju vanredne situacije se obezbeđuje stabilnost tržišta, odnosno predviđa se kada se robne rezerve obrazuju za slučaj elementarnih nepogoda, tehničko-tehnoloških nesreća i drugih situacija, kada može nastupiti prekid u osnovnom snabdevanju stanovništva Srbije. Predviđena je i obaveza Direkcije za robne rezerve da posluje robnim rezervama na transparentan način, osim u slučaju ako propisima kojima se uređuje postupanje sa podacima, a značajnim za odbranu zemlje, nije drugačije određeno. Tada direktor Direkcije za robne rezerve propisuje stepen tajnosti podataka, mada možda je trebalo naći neko drugo rešenje kojim se na drugačiji način uredilo čuvanje tajnosti podataka. Poseban deo zakona odnosi se i na obavezu formiranja obaveznih rezervi nafti i naftnih derivata. Srbija je još 2006. godine pristupila tzv. Energetskoj zajednici zemalja jugoistočne Evrope, koja je tada pokrivala samo pitanje struje i gasa, a potom je 2008. godine preuzela i obavezu da se proširi delatnost te zajednice na naftu i naftne derivate. U oktobru 2012. godine na sednici energetske zajednice u Budvi doneta je odluka da se ove rezerve formiraju do kraja 2022. godine, odnosno da operativno počnu sa radom od 1. januara 2023. godine. Zakon propisuje da se obavezne rezerve formiraju za slučaj kada je ugrožena sigurnost snabdevanja Srbije energijom i energentima i radi ispunjavanja preuzetih međunarodnih obaveza. Trenutno učešće nafte u primarnoj energiji u našoj zemlji iznosi 27%, odnosno više od četvrtine, pa je zbog toga značajno formiranje obaveznih rezervi energetika. S obzirom da je stari zakon koji uređuje tu oblast robnih rezervi iz 1992. godine i potpuno je prevaziđen, jer robne rezerve ne mogu biti samo magacin koji će isporučivati robu u određenim kriznim situacijama, već robne rezerve moraju da predviđaju dešavanja i kretanja na tržištu i da reaguju pre nego što nastupe poremećaji. Takođe na šta bih dala poseban akcenat jeste skladištenje poljoprivrednih proizvoda i mineralnih đubriva. Zakonom o javnim skladištima za poljoprivredne proizvode, koji je stupio na snagu 2009. godine, jasno se uvode značajne novine za privredne subjekte u poljoprivredi. Poljoprivreda je delatnost sa brojnim specifičnostima, gde je spor obrt kapitala, slabo je profitabilna i teško se dolazi do obrtnih sredstava. Ovo je razlog da subjekti u poljoprivredi najčešće nisu u stanju da podnesu tržišne uslove obezbeđivanja potrebnih sredstava za reprodukciju. Tu pre svega mislim na semensku pšenicu tj. materijal za reprodukciju zrnastih ratarskih kultura. Zato moramo da imamo jasnu uređeno funkcionisanje javnih skladištara za poljoprivredne proizvode, uslove koje moraju ispunjavaju uslove njihovog korišćenja, odgovornost javnih skladištara, osnivanje i ulogu kompezicionog fonda. Po prijemu poljoprivrednih proizvoda uskladišten, javno skladište je u obavezi da izda robni zapis. Pri tome, javno skladište je nastalu promenu unosi u registar javnog zapisa. Ovde trebamo biti obazriviji sa robnim rezervama poljoprivrednih proizvoda da nam se ne bi ponovilo kao prethodnih godina gde smo prodali pšenicu, a u istoj godini kupovali kao semensku pšenicu tj. materijal za reprodukciju. Prema podacima Kompeznog fonda Republike Srbije, licenciranih skladišta zrnastih kultura od početka avgusta ove godine imamo 10. Ovlašćenih skladištara za mineralno đubriva imamo ukupno 52, a u samom Mačvanskom okrugu, odakle i dolazim, se nalaze pet ovlašćenih skladištara. Trebamo biti obazriviji i kada je u pitanju skladište mineralnih đubriva, da li oni u potpunosti ispunjavaju uslove za njihovo čuvanje, jer pri neadekvatnim uslovima dolazi do hemijskih promena u samim mineralnim đubrivima. Kada pogledamo iskustva iz regiona, ona nam ukazuju da sistem javnih skladištara i trgovanja na robnoj berzi dobija na intenzitetu, jer kako se sve više budu modernizovala i ukrupnjavala naša poljoprivreda, potrebna su nam sve više javna skladišta. Nadam se da kako se budu ukrupnjavali posedi količine proizvedene robe kod pojedinaca tako će sve više biti interesovanja za robnom berzom i načina da se upravlja ogromnim količinama roba, a sama država ima jasnu sliku o robnim rezervama. Takođe ne trebamo zaboraviti ni kolika je bitna integracija našeg robnog tržišta sa svetskim, a verujem da ćemo tako motivisati ljude da više koriste robnu berzu i javna skladišta. Samim tim, država se bori protiv poremećaja i nestabilnosti na tržištu svim tržišnim mehanizmima bez bilo kakvih administrativnih mera, a jedan od načina su i robne rezerve. Poslanička grupa Socijalistička partija Srbije u danu za glasanje će podržati set predloženih zakona. Hvala.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 87. stav 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, imajući u vidu potrebu da Narodna skupština što pre donese akta iz dnevnog reda ove sednice. Sada određujem pauzu. Sa radom nastavljamo u 15,05 časova. Hvala vam lepo. [[Posle pauze.]] Poštovani narodni poslanici nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Ivan Jovanović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarka, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas u ovoj objedinjenoj tački dnevnog reda imamo četiri predloga zakona - Predlog zakona o robnim rezervama, Predlog zakona o potvrđivanju Aneksa broj 2. Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture između Vlade Republike Srbije i Vlada Narodne Republike Kine, Predlog zakona o izmenama Zakona o zabrani razvoja proizvodnje, skladištenju i upotrebe hemijskog oružja i o njihovom uništavanju i Sporazum između Vlade Republike Srbije i Kanadske komercijalne korporacije. Složićete se svi da ove teme nemaju puno veze jedna sa drugom, a i sam ovaj zakon, najvažniji u ovoj objedinjenoj tački, a to je Predlog zakona o robnim rezervama, nije mogao da obrazlaže jedan ministar nego je bilo potrebno da tu budu prisutna dva ministra, a možda se ispostavi kasnije tokom rasprave da je potreban još neki ministar kako bi se odbranio ovaj zakon. Suštinske primedbe na ovaj zakon koji je urađen u skladu sa evropskim direktivama ne mogu da se navedu, ali svakako postavlja se ono najznačajnije pitanje kod donošenja svakog zakona - kako će Vlada sprovesti ovaj zakon? Ako u članu 2. zakona imamo načela poslovanja i upravljanja robnim rezervama i kaže se – načelo snabdevenosti i stabilnosti, načelno tržišnog poslovanja i načelo pažnje dobrog privrednika, potpuno je jasno da se sama Vlada ne drži ovih načela pri sprovođenju sopstvenih politika. Kako će onda Vlada pripremati predloge koji se tiču ovog zakona? U članu 3. se kaže da se robne rezerve obrazuju i koriste za obezbeđenje snabdevenosti i stabilnosti na tržištu u slučaju vanrednih situacija, prvi slučaj, nastupanja ili neposredne opasnosti ili ozbiljnih poremećaja na tržištu i treće, vanrednog ili ratnog stanje. Ne znam šta treba da se desi u Srbiji od ovoga da bi Vlada intervenisala i na neki način obezbedila stabilnost na srpskom tržištu, jer svakako stabilnost nije kada cene osnovnih životnih namirnica za godinu dana porastu 30% i pri tom realna zarada svakog građanina Srbije opadne. To je svakako jedan vid vanredne situacije. Za džepove građana svakako. Mislim da takva reakcija od strane Vlade nije postojala, kao što ne postoji ni najava u novom budžetu da će takve reakcije biti. Kao što smo videli u rebalansu sa 15 milijardi sredstva koja su bila predviđena za robne rezerve su spuštena na tri milijarde i to je način na koji Vlada planira da primenjuje ovaj zakon koji je suštinski dobro napisan, dobra su načela, dobre su procedure uglavnom, ali primena koja treba da se desi ne postoji. Stav 4. člana 8. koji se odnosi na obavezne rezerve, kaže da godišnji program i finansijski plan za njegovo sprovođenje usvaja Vlada na predlog Direkcije. Kakav plan i finansijski program može da usvoji Vlada koja dva puta za dve godine, znači po dva puta promaši Predlog budžeta? Promaši sve druge parametre koji se tiču finansija, koji se tiču onoga što je u Srbiji važno za život svakog građanina. Ne može takva vlada ni da pripremi predlog godišnjeg i finansijskog plana obaveznih robnih rezervi. Gospođo ministarka, vi ste obrazlagali ovaj deo koji se tiče obaveznih rezervi nafte, gasa i naftnih derivata. Niste pomenuli da će uvođenje naknade povećati cenu koju će plaćati krajnji kupac. Razumeli smo sve ostalo što ste govorili. Shvatamo koja je važnost usaglašavanja zakona sa evropskim direktivama, sa energetskom zajednicom, sa onim sporazumima koje smo potpisali. U tom poslu, istina, ministarstvo dobro obavlja svoj posao i imamo dobar tempo koji se tiče donošenje zakona i podzakonskih akata. Ali, gospođo ministarka, kada govorite građanima Srbije i narodnim poslanicima morate da kažete da će cena goriva biti veća zato što će naknadu na kraju platiti krajnji korisnici. Jasno je da ste nekada ranije u kampanji dok ste govorili u ime SNS govorili kako će cena struje 2011. godine biti niža 20%, pa ste onda sledeće godine kada ste postali ministar učestvovali u predlaganju nove cene koja je veća za 10%. Da li shvatate sada koja je težina vršenja javne funkcije i sa kojom pažnjom mora da se izgovara svako obećanje i svaka reč kada su političari na najvišem nivou u pitanju? Ne možemo se služiti demagogijom u prošloj godini, a ove godine se truditi da prikažemo građanima kako mi govorimo samo istinu,zato što to građani Srbije ne mogu da zaborave. Ne možemo ni mi da zaboravimo. Jer, onako kako ste kritikovali prethodnu Vladu, morate sada očekivati da vam se vrati duplo i sve dok je tako u Srbiji neće nam biti bolje. Sve dok se obračunavamo neprimerenim sredstvima, to se tako dešava. I nije primereno što vi niste bili na sastanku sa gospodinom Milerom, ali to govori o tome da naš elektroenergetski sistem nema jedinstvenu politiku. Ako govorimo o energetskoj bezbednosti, mi treba da se zabrinemo zbog toga, jer kada vi kritikujete gospodina Bajatovića, građani se onda plaše da li će biti energetski bezbedni ove zime.
Gospodine Jovanoviću, ja vas molim, ostavite sada stranačko prepucavanje. Ovde su sada na dnevnom redu ovi zakoni, da ih ja sad ne čitam. Ja vas molim da o njima pričate. Izvolite.
Gospodine Arsenoviću, ja moram vas da pitam - na koji način mi iz opozicije da kritikujemo Vladu, ako je vi na taj način štitite? Govorim o robnim rezervama. Obavezne rezerve su nafta, gas, derivati. Govorim o naknadama, govorim o politikama. Ako o tome ne mogu da govorim, ja neću govoriti danas. Molim vas, izjasnite se i nemojte više da nas prekidate. Kada ministri govore o svemu i svačemu, vi onda ćutite. To ni jedan prethodni zamenik predsednika parlamenta, u dosadašnjoj praksi parlamentarnoj, zadnjih sedam godina nije radio.
Molim vas, ja vas neću prekidati kada se vi budete držali dnevnog reda. Ali, kada god odstupite od dnevnog reda, ne samo vas, nego bilo koga ću upozoriti da je odstupio od dnevnog reda. Ja neću vas da savetujem kako ćete vi da diskutujete o zakonu, to je vaš problem, a ne moj, a kada ja budem diskutovao o zakonu onda ću ja na svoj način diskutovati. Prema tome, to nije moja obaveza prema vama. Ali obaveza mi je da vam ukažem da se držite dnevnog reda. Izvolite.
Ako je to način da se ućutka opozicija, prihvatam gospodine Arsenoviću i to vama neka služi na čast. Mislim da treba da se pridržavate Poslovnika i Ustava, a ne da opstruirate narodne poslanike u izlaganju. Neću još dugo govoriti, pošto ste me prekinuli. Izgubio sam svaku misao.
Moram opet da reagujem. Ne, nećemo na ličnu stranu. Uopšte mi nije cilj, naprotiv. Vaše je pravo da kritikujete zakon u smislu šta u tom zakonu ne valja itd, šta predlažete i znam da je vaše pravo i obaveza da kritikujete zakon. To ću da vam pozdravim uvek kada konstruktivno govorite o zakonu, sa vašeg aspekta. Nemam uopšte nameru, stvarno nemam, ali rečnik koji koristite nije primeren i moram da intervenišem. Izvolite.
Gospodine Arsenoviću, dobro, vi procenjujte. Ako vi procenjujete kako ja govorim o određenom zakonu i na taj način donosite odluke, u redu. Bićete i vi uskoro opozicija, tako da ćemo videti. Sledeći zakon, pošto nisam mogao da završim o ovom zakonu ono što sam nameravao, nastaviću da govorim o zakonu o Sporazumu sa Narodnom Republikom Kinom. Pošto ne znam koji je predstavnik Vlade zadužen za ovaj sporazum, uputiću pitanje za oba predstavnika Vlade ovde. Imali smo raspravu na Odboru za privredu oko sporazuma koji se tiče Koridora 11, pozajmice za auto-put, i to je sjajna stvar, da se završi taj važan infrastrukturni projekat u Srbiji, ali nam nije jasno ko je ovlastio Velimira Ilića da potpiše Sporazum o izgradnji pre nego što je Sporazum o pozajmici ratifikovan u parlamentu? To da mi objasni bilo ko od prisutnih ministara, ništa drugo me neinteresuje. Ovaj Predlog sporazuma je potpisan 2009. godine, Vlada DS, i mislim da je dobar, samo vi izgleda ni to ne znate da primenjujete i ministri potpisuju sporazume o izgradnji pre nego što je ratifikovan i sam sporazum. Što se tiče Zakona o zabrani razvoja, proizvodnje, skladištenja i upotrebe hemijskog oružja i njegovom uništavanju, mislim da je ovo svakako važna izmena za koju će DS glasati, jer prosto 2000. godine, kada je Srbija pristupila Konvenciji, mi smo kao zemlja opet počeli da komuniciramo normalno sa civilizovanim svetom i opet smo se uključili na pravi način u međunarodnu zajednicu i zna se koji je strah bio tadašnje međunarodne zajednice od toga da neka zemlja može razvijati ovakvo oružje i da ono može biti upotrebljeno u svrhe u koje ne treba. To je svakako bio od 2000. godine snažan zaokret ka međunarodnoj zajednici, za razliku od politike koja nas je 90-ih godina odvela na samo dno politike u međunarodnoj zajednici, odnosa koje smo narušili i svega onoga što nije bilo dobro. Demokratska stranka će podržati ovaj zakonski predlog. Molim ministre da odgovore na pitanja koja sam postavio. Hvala.
Po Poslovniku, narodni poslanik Nada Kolundžija, izvolite.
Gospodine predsedavajući, ukazujem vam na najgrublju povredu Poslovnika koju ste učinili, na povredu člana 107, jer ste time narušili dostojanstvo ove institucije. Kao predsedavajući, vaša je obaveza više možda od svih drugih u ovom parlamentu, dok predsedavate Skupštinom da štitite dostojanstvo ove institucije. Nemožete se stavljati u odbranu Vlade ili bilo koje političke partije u trenucima kada političke grupacije, odnosno poslanički klubovi koji su ovde ušli kao predstavnici političkih partija, kritikuju političke partije koje su sada na vlasti zbog činjenica koje jasno govore o tome da ono što su govorili i ono što sada rade nije u skladu jedno sa drugim. Dakle, ako vi očekujete da ovaj parlament treba, kako vi to kažete, da govori samo konstruktivne kritike, onda bojim se da ne razumete suštinu parlamentarizma. Konstruktivna kritika ne podrazumeva podržavanje projekata koji dolaze od Vlade ili izbegavanje da se kaže istina o ovoj Vladi, a istina o ovoj Vladi je upravo ono što je govorio prethodni govornik, čvrsto se držeći teme koja je na dnevnom redu. Zaista vas molim, nije vaš posao ovde da branite Vladu od poslanika. Nije vaš posao da branite jednu partiju od kritika druge partije. To je suština parlamentarizma. Mi ovde jesmo predstavnici partija, kao što su i ministri takođe predstavnici partija i ne možete izbeći da se u polemikama, koje se tiču konkretnih zakonskih projekata, izbegavaju činjenice koje govore o tim istim predstavnicima partija, nažalost, lošije nego što se to njima dopada i nego što se to vama dopada. Još jednom vas molim, ako želite da ova diskusija ide u pravcu u kom je išla do sada, dok vi niste izvršili ovo prekidanje govornika, onda se držite strogo slova Poslovnika i nemojte da se postavljate kao branitelj ni Vlade ni političkih partija, u čijoj većini i vi sedite.
Hvala vam na slovu koje ste izrekli. I dalje smatram da nisam povredio Poslovnik, iz prostog razloga što sam zaključio da se govornik ne drži dnevnog reda. Ne mislim ja nikoga ovde da branim. Jednostavno, zahtevam da se držimo Poslovnika, odnosno dnevnog reda koji je u toku. Možemo imati različito mišljenje o tome. Zašto ja nisam druge opozicione poslanike opominjao? Zato što su se držali dnevnog reda. Nemam ja razloga da vas više opominjem u odnosu na druge. Uzmite, pročitajte stenogram, neću ja sada da prepričavam. No, viimate pravo, ako smatrate da je povređen Poslovnik, da se Skupština u danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika. Da li želite da se izjasnimo? (Nada Kolundžija: Da.) Skupština će se u danu za glasanje izjasniti o povredi Poslovnika. Reč ima ministar Zorana Mihajlović. Izvolite.
Hvala lepo. Naprotiv, nemam ništa protiv, čak mislim da i treba da kritikujete i da iz tih kritika pokušamo da nađemo najbolja rešenja, a ako nešto treba i da objasnimo dodatno ili eventualno da dopunimo u zakonu. Vezano za cenu koju ste pominjali, odnosno za naknadu koja se možda planira u iznosu od maksimum dva dinara po litru, to sam objašnjavala već pre nego što ste se vi javili. To je jedna od mogućnosti, tačnije je trenutno jedina mogućnost da ispunimo naše obaveze, a sa ciljem da imamo energetsku bezbednost. Ono što mislim da ste i vi iz vašeg izlaganja rekli, a što sam ja razumela, pitanje zaista svih pitanja jeste energetska bezbednost, da imamo dovoljne količine energije i energenata po održivim cenama. Nije moguće pričati uopšte o tome da stanovništvo bude zadovoljeno time, a da ne govorim o nekim investicijama ukoliko nemamo dovoljnih količina energije. Ako postoji neki drugi način, a trenutno, u situaciji u kojoj se nalazimo, nisam sigurna da postoji drugi način na koji bismo mogli da rešimo to pitanje, kada govorimo o skladištima, ovo je za sada jedini način, a pri tome se vodilo računa, kad su se pravile analize, da to odgovara, kao što sam rekla, mogućoj projektovanoj stopi inflacije. Ima jedna važna stvar tu. Kada govorite o toj ceni, mislim da možda ne bi bilo loše isto tako… Ako ste obratili pažnju, jedna dobra stvar koja je stavljena u zakon su licence koje moraju da imaju svi oni koji se bave skladištem. Zašto to govorim? Prethodno su mnogi govorili o kontroli, o tome kako će se vršiti kontrola, kakve će biti kazne itd. U slučaju obaveznih rezervi nafte i naftnih derivata, ukoliko neko prekrši ono što jeste uređeno zakonom, gubi svoju licencu. Tu licencu gubi čak na tri godine. Dakle, ta kompanija više ne može time da se bavi. To je jedan od načina da pokušamo da uredimo način uopšte funkcionisanja obaveznih rezervi. Samo mala digresija. Kada ste pominjali ovu cenu struje i kada ste govorili o tome šta sam govorila kao predstavnik SNS u opoziciji, a šta danas, samo ću vam reći jednu stvar – i tada i danas mislim da EPS još uvek neracionalno posluje. Situacija jeste bolja, ali nije dovoljno dobra, a cenu električne energije ne određuje ministar već veoma dugo. Dakle, ne određuje ministar energetike cenu ni struje ni gasa, cenu struje određuje Regulatorna agencija za energetiku, nezavisno telo, nezavisna agencija. Znači, ja nisam u tom smislu mogla da utičem, niti da odredim cenu električne energije. Takođe ću vas podsetiti da u trenutku kada je nova Vlada formirana pre godinu i po dana Elektroprivreda Srbije je bila u dugu za preko 50 miliona evra. Elektroprivreda Srbije će danas završiti svoju poslovnu godinu kao pozitivna, što morate priznati da nije malo. Ovo je godina kada je Elektroprivreda Srbije obezbedila i završila sve planirane remonte, sa kojima je kasnila pre godinu i po dana, kada je nova Vlada došla i preuzela rad. Da ne govorim o rekordnoj proizvodnji itd, koja je ipak, da potpuno budem iskrena, delom i zbog dobre hidrologije i moramo reći da i tu ima nekih stvari. Znači, ako govorimo o tome da li će građani Srbije plaćati višu cenu nafte, odnosno naftnih derivata na tržištu, to je nešto što ćemo tek da vidimo u narednom periodu - da li će biti uspostavljena naknada, kolika će ta naknada biti i šta će iz te naknade da se radi? Naš plan je svakako vezan za samo skladište i za mogućnost da pokušamo da realizujemo ovaj zakon, koristeći još jedan instrument, a taj instrument se zove naknada.
Reč ima Ivan Jovanović, replika. Izvolite.
Zahvaljujem se što ste potvrdili moju tezu da će biti povećana cena. Naravno, treba da postoji energetska bezbednost za građane Srbije, iako ne postoji drugi način, a mi u Demokratskoj stranci smatramo da postoji. Smatramo da ste se zaduživali u prethodnoj godini nekih pet milijardi i da je mogao da se odvoji deo tih sredstava za skladišta. Mislimo da krediti mogu mnogo racionalnije da se koriste, nego za zapošljavanje partijskih vojnika i iracionalne projekte, ali to je već druga tema. Što se tiče EPS-a i cene, niste me pažljivo slušali, rekao sam da ste učestvovali u povećanju cene struje za 11%. Na koji način ste tvrdili da će biti smanjena 20%, ako ste znali da regulatorno telo to čini? Na koji način ste tvrdili da ćete smanjiti cenu? Kako ste to mislili da izvedete, ako kažete da nezavisno regulatorno telo menja cenu? Kako ste onda mogli u kampanji da tvrdite da ćete spustiti cenu 20%? Svi mi znamo na koji način se formira cena i kako se ona donosi, tako da nema potrebe na taj način da razgovaramo. Što se tiče EPS-a, kažete da je u dobiti. Zašto mi danas u budžetu Republike Srbije dobijamo predlog da se EPS zaduži za dodatnih 100 miliona evra za likvidnost? Zašto smo dobili predlog da se zaduži još 100 miliona kod poslovnih banaka, ako to preduzeće tako dobro posluje? Što se tiče te dobiti, vi ste krajem prošle godine umanjili knjigovodstvenu vrednost EPS-a. Znači, vi ste knjigovodstven doveli do toga da EPS ima dobit. Što se tiče iracionalnog poslovanja, poslovanje EPS-a je danas daleko lošije. Kad su u pitanju remonti, ti remonti su ugovoreni pre dve godine, pre godinu dana, kada su sprovođene javne nabavke. To nema veze sa ovom Vladom. Prava istina je da je EPS danas daleko više preopterećen nepotrebnim kadrovima, novozaposlenima, da se daleko više iracionalno troše sredstva i da je u daleko većem problemu nego što je bio. Hvala.
Reč ima ministarka Zorana Mihajlović. Izvolite.
Da krenem od toga kako se utvrđuje cena. Pošto tako dobro znate kako se utvrđuje cena, onda treba da znate da EPS daje predlog Regulatornoj agenciji za energetiku, predlažući svoje fiksne i varijabilne troškove, a Agencija na osnovu toga meri da li su ti troškovi opravdani ili nisu. U zavisnosti od toga koliko su opravdani odobrava povećanje cene električne energije. Dakle, ja sam vam i u svom izlaganju rekla da još uvek EPS nije racionalan onoliko koliko treba da bude. Prema tome, kada bude bio racionalan onoliko koliko treba da bude, onda neće moći da se pojavi sa nekim troškovima koji se pojavljuju danas. Pošto govorite kako znate i još kažete – znamo mi kako se utvrđuje cena, pa kako se to utvrđuje cena, osim ovako kako sam rekla i kako je po zakonu? Druga stvar, sto miliona koje pominjete u budžetu predstavljaju sto miliona koje će EPS da ima kao sopstveno učešće u realizacije faze „Dva Kostolca“, odnosno izgradnje jednog novog bloka. To je tih sto miliona. Tačnije, biće 107 miliona dolara. To je razlog. Nije to za likvidnost itd, nego iz tog razloga, jer ostatak ide iz kredita, a ovaj prvi deo ide kao učešće EPS. Prema tome, nema nikakvih drugih zaduženja. Nemojte da govorimo o kreditima koji su uzimani za vreme, kad tako moram da kažem, vašeg direktora EPS-a i o tome da se uopšte nisu realizovali godinama, od kredita IBRD pa nadalje, gde je država davale garancije. To nije uradila EPS pre godinu i po dana, nego je radila u prethodnom periodu. Znate li koliko kredita EPS-a stoji za vreme vaše vladavine? Nemojte sada da se prepucavamo oko toga. Stanje nije dobro, ali je svakako mnogo bolje nego što je bilo pre godinu i po dana. Što se tiče remonata koje vi pominjete, izvinjavam se, ali niste u pravu. Postoje određeni kapitalni remonti, jedan jedini koji je ugovaran, a svi ostali remonti su ugovoreni upravo pre godinu i po dana i završavaju se. Da ne govorimo o nekim drugim ozbiljnim stvarima sa kojima smo se susreli kada smo došli u takvo javno preduzeće, ali ćemo se svi sigurno složiti da nema javnog preduzeća koje dovoljno racionalno posluje u Srbiji danas. Ono za šta se ja zalažem, to je da svakako u najkraćem mogućem periodu dobijemo, odnosno postoji jedna odluka Vlade gde ćemo tačno da imamo dinamiku i rokove kada će to reformisanje i restrukturiranje svih javnih preduzeća da se završi, a pod tim mislim, naravno, i Elektroprivrede Srbije. Mislim da sam vam odgovorila.
Hvala. Reč ima Ivan Jovanović, replika. Izvolite.
Odgovorili ste mi, ali ste se uglavnom složili sa delom mog izlaganja. Kada govorite o tome da treba da radimo svi u interesu građana, slažem se sa tim, ali građani trebaju da dobiju i ispravan račun za električnu energiju. To je, čini mi se, vaša odgovornost. Trebaju zaposleni u EPS da budu zadovoljni na svom radnom mestu, da bi onda bili produktivniji. Oni nisu zadovoljni zato što moraju da rade posao i za one nestručne koje ste doveli. O tome govorim. Mislim da zbog toga EPS trpi i ima velike probleme. Nemojte da sada izlazimo sa konkretnim podacima, jer će biti poražavajući za vas i za vašu Vladu. Jer, čak se i u tabloidima zna da u kabinetu generalnog direktora rade grand balerine. To je ta efikasnost i unapređenje rada EPS-a, kao i svih ostalih institucija. Mi, iz DS upozoravamo na to, kao i na ostale bahatosti koje danas ne mogu da se vide i čuju u medijima jer postoji autocenzura i strah. Ali, i to će proći i tad će biti bolje i vama i nama, verujte. Ono što vi kažete da je 100 miliona dolara za izgradnju Kostolca, pa to u budžetu ne piše. Piše kredit za likvidnost. Pogledajte na prvoj strani. Ne znam zašto je bio problem da se to napiše. Znam, ali nemojte da kritikujete narodne poslanike ako pročitaju ono što piše u predlogu budžeta. To je vaša Vlada uradila. Smatram da vi nemate komunikaciju međusobno, da sa Milerom se svi sastajete odvojeno, ali to je problem za energetsku mogućnost ove zemlje. Iz tog razloga vas kritikujemo. I niste mi odgovorili zašto je smanjena knjigovodstvena vrednost EPS?
Završavamo sa replikama. Reč ima ministar Zorana Mihajlović.
Reći ću samo nekoliko stvari. Samo nemojte vi da govorite o energetskoj bezbednosti. Dakle, bilo bi dobro kad o energetskoj bezbednosti ne biste pričali. Imovina EPS-a nije smanjila vrednost. Kapital EPS-a je 10 milijardi, i to pretpostavljam da znate. Ali, kad govorite, prvo ne čitam tabloide, ne informišem se iz tabloida. Mi smo Ministarstvu finansija dostavili da je to Kostolac druga faza. Ako treba pojasniće se dodatno. To apsolutno nije nikakav problem. Što se tiče poslovanja EPS, ponovo se vraćam na to. Danas EPS ima 36 hiljada zaposlenih plus četiri i po hiljade ljudi sa Kosova. Za vreme vašeg direktora Dragomira Markovića, znate koliko je ljudi je zaposleno u EPS? Zaposleno je 3.800 ljudi. Dakle, to je za vreme direktora Dragomira Markovića. O tome, da li su ljudi zadovoljni, ili nisu zadovoljni, verujem da niko danas ne može da bude zadovoljan u javnim preduzećima zbog toga što ona treba da budu efikasnija nego što jesu, i što svako zaista treba da radi svoj posao. I da ste vi vodili računa o svemu tome ne bi smo došli sada u situaciju da se na jednom radnom mestu za isto radno mesto nalaze po tri, četiri izvršioca. Dakle, nemojte kriviti ovu Vladu zbog toga. Nije nova Vlada zbog toga kriva. Nova Vlada pokušava da ispravi sve te „krive Drine“ koje postoje iz prethodnog perioda. Što se EPS-a tiče, mislim, da EPS ima ozbiljnu perspektivu od trenutka otvaranja tržišta i od svega onoga što je danas pred EPS. Kada govorite o računima, slažem se sa vama. Elektroprivreda Srbije je morala EPS snabdevanje da formira decembra prošle godine, formirala ga je 1. avgusta. Zašto se nisu uskladili kako treba? To je odgovornost koju očekujem da vidim od poslovodstva EPS-a, da pokažu, dakle, gde su bile te greške, jer nisu greške u direktorima privrednih društava, niti distribucija, nego upravo u samom sistemu koji nije na pravi način napravljen. Ali, ja sam za to gde god postoji problem mora da se rešava. Ali, verujte o ovim drugim stvarima, energetskoj bezbednosti, stanju u EPS, broju zaposlenih i svega onoga što je balast već godinu i po dana koji smo mi nasledili, verujte to nije nova Vlada, to je Vlada, pre svega direktor Dragomir Marković. Da li treba da pričamo o Kolubari, i svemu onome što se radilo po EPS? Mislim da o tome ne treba da pričamo, imaju neki drugi koji o tome vode računa.
Reč ima narodni poslanik Vesna Rakonjac.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministri, drage kolege, smatram da novim zakonskim rešenjima u okviru Zakona o robnim rezervama pozitivno ćemo uticati na sigurnost i stabilnost u snabdevanju naših građana. Ono što je dobro u okviru ovog zakona uspostavlja se više nivoa kontrole. Ako se samo osvrnemo na član 3. stav 2. koji nam govori o tome kada možemo da koristimo robne rezerve. Mi u stvari vidimo u suštini da smo praktično u jednom desetogodišnjem, a možda i već dve decenije praktično u nekom posebno, odnosno vanrednom stanju kada su turbulencije na tržištu veoma visoke, tako da su nam robne rezerve neophodne i domaćinsko poslovanje sa njima takođe. Ono što se događalo u prethodnom periodu ukazivalo nam je da je bilo velikih zloupotreba kada su robne rezerve u pitanju, bilo da se radi u oblasti energenata, bilo da se radi u oblasti prehrambenih proizvoda ili u oblasti medicinske opreme i lekova. Razno razni lobiji koristili su nepostojanje adekvatnih propisa za lako bogaćenje, a sve na uštrb naših građana. Tako da smo samo u oblasti medicinskih sredstava i lekova imali razno razne farmaceutske afere koje su se ogledale ili u delu kada smo imali previše vakcina, zbog neadekvatnih nabavki, loši procena, a to su naši građani debelo platili. Ili, u periodu 2012. godine kada smo imali nestašicu vakcina za redovno vakcinisanje dece, opet iz raznih političkih, lobističkih razloga i kada su sredstva za ovo preusmeravana za neke druge svrhe. Pored toga, ovim zakonom kao što sam rekla, uspostavljaju se viši nivoi kontrole, tako da obezbeđuje jedno domaćinsko poslovanje i ne samo kada se radi o količini robnih rezervi već i o robnim rezervama, o njihovom isteku roka, ili važnosti. Tako da, imamo situacije da zbog jednog ne domaćinskog poslovanja robne rezerve budu otpisane upravo zbog isteka roka i zbog neadekvatnosti za korišćenje. Kada govorimo o medicinskim sredstvima i lekovima u članu 32. izričito je naglašeno da skladištenje lekova i medicinske opreme mogu da vrše samo ovlašćena preduzeća za ove namene, a ne neke druge trgovinske, da kažem, organizacije. U članu 36. stav 1 i 2. omogućava se kontrola i od starane nadležnih ministarstava. Tako da imaćemo kontrolu robnih rezervi i kada je u pitanju kvalitet, ali i kvantitet. U ranijem periodu to nije bilo moguće tako da smo imali velike deficite i velike gubitke. Članom 10. planirano je i praćenje, odnosno planiranje finansijskih sredstava za robne rezerve tako da smatramo da u narednom periodu neće dolaziti do velikih turbulencija i nestašica kako poljoprivrednih, odnosno prehrambenih proizvoda tako i lekova. Robne rezerve i domaćinsko poslovanje predstavljaju instrument obezbeđenja sigurnosti, snabdevanja u jednoj državi, a time obezbeđujemo ne samo ekonomsku stabilnost nego i egzistencijalnu stabilnost jedne države i zato će u danu za glasanje SNS podržati ovaj zakon. Molim i ostaleposlaničke grupe da nam se pridruže kako bismo efikasnije izveli državu iz krize.
Po Poslovniku, narodni poslanik Borislav Stefanović.
Povreda člana 106. i 107. Gospodine predsedavajući, malo pre je ministarka koja inače čini mi se, do tog momenta je bila potpuno u skladu sa jednim umerenim, argumentovanim, civilizovanim nastupom, u jednom momentu kaže nama poslanicima DS – nemojte vi da pričate o energetskoj bezbednosti. Sad ja vas pitam kao predsedavajućeg i kao našeg kolegu, uz svo uvažavanje kako možete da dozvolite predstavniku izvršne vlasti da nas pita ko ste vi i nemojte slučajno da pričate o energetskoj bezbednosti. Gospodine generale, vi znate kada vam ovo kažem, ja znam da vi to u sebi osećate kao istinu. Ovo je bilo prelaženje preko linije. Tu ste morali kao arbitar da reagujete. Niste reagovali. Time ste prekršili Poslovnik. Samim tim što i vi i ja i ministarka znate dobro dve stvari, da je DS aktivno, punom snagom omogućila projekat Južnog toka u Srbiji, a da se ministarka zalagala za „Nabuko“, projekat koji je nestao. Samim tim ste i samu istinu ovde izvrgli ruglu. Molim vas ubuduće da reagujete u ovim situacijama radi dobrobiti parlamentarnog života u Srbiji.
Slažem se u tom smislu da ne treba sputavati i sprečavati mišljenje. Ali ja nisam tako shvatio ministarku. Sada vi možete da reagujete. Ona je bila na neki način prozvana i zbog toga je tako i rekla. Nisam shvatio zlonamerno uopšte, jer tok njezine dalje rasprave išao je u jednoj dobronamernom odgovoru. Zbog toga smatram da nije došlo do povrede Poslovnika, ali se slažem i molim sve da se ne prozivamo. Ne možemo zabranjivati. Slažem se. Ima pravo svako da govori, ali u duhu sa Poslovniku i u duhu sa dnevnim redom. Po Poslovniku Zoran Babić. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine predsedavajući. Reklamiram povredu Poslovnika, član 107. jer mislim da jedna politička opcija, jedna politička grupa pokušava u prethodnih nekoliko minuta, nekoliko sati da se postavi, po staroj dobroj tradiciji kada je bila na vlasti, da se postavi iznad zakona. Prvo, kada je gospođa ministar govorila o energetskoj efikasnosti i o energetskoj stabilnosti, mislim da se odnosilo na sve poslaničke grupe, zato što je sada Predlog zakona o robnim rezervama. To što neko želi da govori o čemu hoće, to je više problem predsedavajućeg.
Gospodine Babiću, samo me saslušajte. Molim vas da me saslušate. Vi ste reklamirali povredu Poslovnika. Molim vas da obrazložite u čemu sam ja povredio Poslovnik.
Zato što ste trebali da sprečite takve stvari gospodine predsedavajući. Zato što ste trebali da opomenete. Zato što je malo pre na vaš oči i na vaše uši predsedavajući, pokazano da u Srbiji postoji cenzura. Da na drugom programu RTS postoji cenzura, zato što je govornik DS rekao – mi bi to rekli, mi bi sve izneli koliko je ljudi zaposleno u EPS, ali nam tamo neko ne dozvoljava. Jel ne dozvoljava neko ovde u Narodnoj skupštini? I zašto nije rečeno? Onda kada je gospođa Mihajlović rekla koliko je ljudi zaposleno za vreme prethodne Vlade, onda su ti argumenti zaboravljeni. Ako mislite da je cenzura i pozivanje na neku diktaturu, i podsećanje na prošlost, do prošle godine do 2012. godine, da nisu dovoljni razlozi da vi nekoga ne opomenete ovde u ovoj Narodnoj skupštini, onda zaista ne delimo iste vrednosti. Mislim da ste trebali te stvari da na vreme sankcionišete i da ovu raspravu uvedete u normalan tok, i da se govori o tačkama dnevnog reda.
Vreme gospodine Babiću. Gospodine Babiću, mislim da ste na nekorektan način reagovali na povredu Poslovnika. Videli ste njihovu reakciju kada sam ih upozorio da govore o dnevnom redu, i to sam uradio. Isto tako sam na adekvatan način odgovorio i kad je reč bilo oko ministra, gospođe Mihajlović. Znači, nije imalo razloga, stvarno nije imalo razloga da na taj način reklamirate povredu Poslovnika. Dobro, to je vaše pravo. Ali ste i zloupotrebili, u tom smislu da ste sada govorili o cenzuri, a sad stvarno ne mogu to tako da prihvatim da je to moja krivica, da li televizija neka vrši cenzuru ili ne. Molim vas, kada reklamirate povredu Poslovnika onda se držite toga. Pitam, da li ste za to da se izjasnimo u danu za glasanje? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković. Izvolite.
Gospođa ministar da odgovori, ali u redu, ako sam ja na dnevnom redu. Moram da počnem sa svojim stvarno velikim čuđenjem. Meni prosto nije jasno kako je nekome palo na pamet da u ujedinjenoj raspravi spoji hemijsko oružje i robne rezerve, i doda im još nekoliko ugovora. Prosto nisam uspela da pronađem ni jednu jedinu vezu, iako sam se vrlo ozbiljno spremala i radila na ovim zakonima. Ali, pošto je u obrazloženju kada smo glasali za dnevni red, prećutani argumenti kako se spajala ova tačka, volela bih da ih čujem, da proširim svoje znanje. Sigurna sam da će argumenti biti vrlo kreativni. Moram da počnem od Zakona o robnim rezervama, jer mislim da je to jedan od najvažnijih zakona za svaku zemlju, pa i za Srbiju. Njegov zadatak je da obezbedi sigurnost snabdevanja tržišta, odnosno građana, u krajnjoj liniji, osnovnim životnim namirnicama, zatim lekovima i medicinskim sredstvima za humanu upotrebu, mada ja vidim da se ovde na ovom polju jako razmišlja, uopšte šta je strateški antibiotik, recimo za Srbiju, pa kako to obezbeđujemo. Zatim veterinarskih lekova i sredstava, zatim industrijskih proizvoda, pošte, železnice i ono što je novost u ovakvom zakonu, a novost je u svakom slučaju od 1992. godine, to je sigurnost snabdevanja energentima, što je naravno jako važno i što je tema u mnogim zemljama, ali i što je nas iniciralo i direktno proizašlo iz toga što smo potpisali Zakon o ratifikaciji Ugovora o osnivanju energetske zajednice i Direktivu 2009/119, koja je direktno u vezi sa uspostavljanjem sistema obezbeđivanja rezervi nafte. Šta je sada ono što mene ovde zbunjuje? Zbunjuju me sredstva u budžetu predviđena ovo. Stvarno ne vidim koliko smo mi onda ozbiljni u svojoj nameri ako smo obezbedili to sredstava samo za ovu oblast koja je izuzetno skup. Naravno, ovo nije pitanje samo iz oblasti energetike, ovo zadire u oblast životne sredine, a onda najviše zadire u onu oblast koja se tiče svih građana i njima na leđa prebacujemo cenu energenata koji će poskupeti. Ne mogu da ne kažem da je ovaj zakon došao u trenutku, nešto posle ove velike letnje afere koja je otvorena sa pokradenim robnim rezervama, kada smo otkrili, kada je cela Srbija otkrila da je iz robnih rezervi nestalo 80.612,18 tona žita i od toga 49.909,55 tona merkantilne pšenice, a ostalo, kukuruza. Šta hoću da kažem kada to pretvorimo u novac, a svi smo ovde vrlo zainteresovani da to pretvorimo u ono što je opipljivo i o čemu možemo da razgovaramo, jer država zaista jeste u vrlo teškoj ekonomskoj situaciji, to je šteta koja je otprilike vrednosti 20 miliona evra. Istovremeno, poražavajuće je da Makedonija otvara ovu priču i kaže da je i njeno tržište ugroženo, time što je na to tržište ušla jedna velika količina jeftinog brašna, koja je negde otprilike kada uporedite, upravo koliko iznosi, šteta koja je od pokradenog kukuruza i pšenice i onda se pitam, da li je ovo što se kod nas tretira kao prekršaj, a kao prekršaj je krivično delo, jer to što su pokradene robne rezerve, da li je to na isti način tretirano kao što je tretirano u nekim drugim zemljama tipa Francuske, Švedske, jer oni to tretiraju kao terorizam. Izvinite, podrivanje bezbednosti države, a to je cilj robnih rezervi, sa jedne strane i ovo sve što se u Srbiji dešava, jeste dovođenje u pitanje međunarodni ugled Srbije. Sada kada vam se otvori ta priča u Makedoniji, vi nemate odgovor tu. Gledam gospodina Ljajića koji se kao ministar sa Makedonijom bori za svaku trgovinsku razmenu, za razne probleme koji se pojavljuju u trgovinskim razmenama u oblasti poljoprivrede, u nekim drugim oblastima, a sa ove strane vi nemate odgovor na ovo jednostavno pitanje, ko podriva bezbednost države Srbije i zašto je to tretirano tako kod nas na takav način. Kada pogledamo naše zaštitne mehanizme, vidim da se oni u ovom zakonu nisu mnogo popravili, nisu ni mnogo efikasniji, ni delotvorniji, oni su slabi i ne mogu da budu primenjeni. Toga se bojim kada govorim o ovom zakonu. Stvarno mi je žao što nemam vremena da se više bavim tim načelnim stvarima kada je o zakonu reč, govorićemo o amandmanima, ali to su načelne stvari koje su vrlo važne za jednu zemlju poput Srbije. Hoću da govorim i o ovom drugom zakonu – Predlog zakona o izmenama Zakona o zabrani razvoja, proizvodnje, skladištenja i upotrebi hemijskog oružja i o njegovom uništavanju. Mnogo mojih kolega je reklo danas da je to jako važna oblast, iako ona ne deluje tako na prvi pogled, pitajte naučne institute koji moraju da rade sa ovim materijama, pitajte vojne institute, pitajte velika privredna društva, fabrike, pogone, odeljenja koja se bave i funkcionišu po ovom zakonu i kojima zaista predstavlja problem to što moraju da na određeno vreme izveštavaju nadležno ministarstvo odnosno nekada agenciju za hemikalije. Druga važna stvar o kojoj moramo da vodimo računa kad govorimo o tome je da je nekadašnja SFRJ bila zaista država, tako je i apostrofirana, koja je imala kapacitet da proizvodi hemijsko oružje, a na samu pomen Sirije, recimo, u ovom slučaju, moramo da kažemo koliko je važno da je Srbija prihvatila Konvenciju 2000. godine i donela zakon kojim je jasno prihvatila pravila igre i ogradila se od hemijskog oružja. Mi smo se obavezali da uspostavimo verifikacioni režim za pojedine otrovne supstance koje se nalaze u Aneksu konvencije na listama 1, 2. i 3, kako bismo imali uvid u proizvodnju, preradu, korišćenje i skladištenje ovih supstanci, zapravo da bismo imali uvid da se one koriste u svrhe koje su dozvoljene, u miroljubive svrhe i da ne idu u nekom drugom pravcu. Obavezali smo se da ćemo formirati dva mehanizma i jesmo ih formirali. Prvi mehanizam je izveštavanje. To znači da ćemo kao država redovno izveštavati organizaciju u Hagu u stanju u ovoj oblasti u našoj zemlji. Drugi mehanizam je saradnja sa međunarodnom inspekcijom i to je jako važan mehanizam jer smo se mi obavezali da ćemo na nacionalnom nivou formirati i uspostaviti pravni režim kontrole. I jesmo ga uspostavili time što je Vlada formirala Komisiju. U toj Komisiji se nalaze ministri i predstavnici mnogih oblasti, spoljnih poslova, trgovine, zdravlja, zaštite životne sredine, Uprave carina itd. Znači, jedno vrlo široko telo. Zbog toga je moje pitanje za gospodina ministra Ljajića – zbog čega u prethodnom zakonu, a sećate se jako dobro amandmana o kome smo govorili, u Zakonu o uvozu i izvozu robe dvostruke namene, gde se vrlo jasno u mom amandmanu kaže šta su naše obaveze po ovom međunarodnom ugovoru, po ovoj konvenciji. Rekli ste tada – ovo je sve u redu, samo ćemo ga doneti u nekom drugom zakonu. Ja pitam – u kom je to zakonu? Vrlo mi je važno da znam, zato što je to nešto što ćemo mi kao država morati pred međunarodnom zajednicom da obrazložimo. Vrlo je važno reći da Srbija ispunjava sve svoje obaveze i to je najvažnije. U čemu se onda sastoje ove izmene? Izmene su zapravo nastale zbog toga što je Konferencija država članica donela neka inovirana uputstva i ta inovirana uputstva su zapravo usaglašavanje sa ovim što mi danas radimo. Tu su preciznije određene koncentracioni limiti za pojedina pravna lica koja su obaveza da dostavljaju izveštaj nadležnim ministarstvima iz Liste 2A. Druga izmena se tiče usaglašavanja terminologije, recimo, šta je to diskretna organska supstanca. Kad sam kod usaglašavanja, odmah moram da kažem da je Odbor podneo jedan amandman koji je takođe usaglašavanje, ali u ovom slučaju između jednine i množine koja se pojavljuje u tekstu, što je Vlada prihvatila i hvala joj na tome. Za sprovođenje ovog zakona bila je nadležna Agencija za hemikalije, koja je u onom nesrećnom potezu kada je uništen Fond i kada su uništene još dve agencije praktično prestala da postoji. Sve se tiču zaštite životne sredine i to je ono što mene najviše boli. Tada je bilo rečeno – mi ćemo silne agencije skloniti, nećemo ih finansirati, nažalost, samo se ispostavilo da su agencije u oblasti zaštite životne sredine i te kako smetale. Zato mislim da je ova agencija nama danas neophodna i sada tek vidimo zbog čega je ona nama bila toliko potrebna. Hvala.
Hvala. Ministarka Zorana Mihajlović ima reč. Izvolite.
Prvo da pojasnim otkud to da su ove izmene i dopune Zakona danas zajedno sa sistemskim Zakonom o robnim rezervama. Prvo, nadležnost nad ovim zakonom imaju tri ministarstva – Ministarstvo odbrane, Ministarstvo trgovine, spoljnih i unutrašnjih poslova i Ministarstvo energetike, odnosno zaštite životne sredine. To je jedan od razloga. Drugi razlog - da je u pitanju suštinska promena ovog zakona, onda to svakako ne bi bilo tako, onda bismo imali posebno izmene i dopune zakona, ali pošto ste i sami rekli da to zaista nisu suštinske, to su samo ujednačavanja vezano za samu Konvenciju, prosto nije bilo razloga da to stavimo kao posebno. Već ste govorili o tome koliko je to značajno i slažem se sa vama, ali, pominjali ste jednu stvar, a to su inspekcije. Mi takođe kroz Ministarstvo odbrane vršimo i treninge naših inspektora, a vezano je i u skladu je sa tom konvencijom. Druga stvar koju ste pominjali vezano za Zakon o robnim rezervama – a kako ćemo mi u stvari sve to uspeti da uradimo budući da mnogo toga treba da se uloži da bismo mi do 2023. godine imali dovoljno skladišnog prostora? Procena kaže sledeće: naknada koju sam pominjala od dva dinara godišnje bi trebalo da donese šest milijardi dinara u budžet, što će biti neutralna stavka u budžetu, znači, koliko uđe u budžet, toliko će izaći i koristiće se za skladišne prostore i u roku od devet godina mi ćemo taj prostor imati. Mala dopuna tome, da je cena, recimo, prethodne godine varirala između 146 do 156 dinara, prema tome, na cenu je uticala berza ili kretanje dinara. Ova dva dinara koja sam ja pomenula gotovo su ispod onoga koliko utiče sam kurs. Prosto da imate predstavu šta su ta dva dinara. To je jedan od načina, proračunato kako ćemo da ispunimo tu našu obavezu.
Reč ima ministar Ljajić. Izvolite.
Dve stvari ste spomenuli. Prva se tiče izvoza našeg žita u Makedoniju. Tačno je da su Makedonci opravdavali svoju odluku o ograničenju uvoza pšenice i brašna iz Srbije time da navodno žito iz robnih rezervi je išlo na tržište Makedonije na ilegalan način pa je to obaralo cenu domaćeg žita i zbog toga je Makedonija donela uredbu o restriktivnom uvozu žita, tačnije pšenice i brašna iz Srbije. Međutim, kad smo tražili konkretne dokaze, nikada to dobili nismo. Cela priča se svela na to da navodno žito odavde ide na Kosovo, da na Kosovu postoji neki mlin koji to žito prerađuje i da se onda na ilegalan način izvozi sa Kosova na teritoriju Makedonije. Ali, sve su to spekulacije, nikada nismo uspeli niti da dobijemo precizne podatke o tome, niti znamo da li je čitava ova priča tačna. Naravno, niko ne spori da je teških zloupotreba bilo. Da li je to žito čak izvezeno u Makedoniju ili je ovde negde distribuirano, potpuno je etemerno, šteta od 20 miliona je napravljena i mi se sada bavimo posledicama tog čina, odnosno bavimo se time da nadoknadimo tu štetu i da nam se što je moguće više žito vrati, a tamo gde to nije moguće da uzmemo skladišta koja su data kao hipoteke. Što se tiče ovog drugog zakona, ja zaista ne znam tačno, koliko se sećam, vaš amandman se odnosio na to da u jednom članu gde piše – oružje za masovno uništenje; vi ste predlagali da bude odredba hemijsko oružje. Naš odgovor je bio da oružje za masovno uništenje uključuje i hemijsko i biološko oružje i da nema potrebe da naglašavamo posebno hemijsko oružje. Ako mislite na neki zakon koji treba sad da se donese, to je zakon o izvozu oružja i vojne opreme. Dakle, mi smo prethodno doneli Zakon o uvozu i izvozu robe dvostruke namene, ako sam dobro razumeo.
Reč ima Milica Vojić Marković.
Hvala. Evo ja ću pokušati da počnem od ovog poslednjeg. Zaista je teško da i očekujem da se sećate amandmana, ja se sećam jako dobro zato što znam šta sam htela tim amandmanom, ali dobro, videćemo kad bude taj vaš zakon koji najavljujete. Ovde se nije radilo o ubacivanju tog termina „hemijsko oružje“, ali hajde sad da ne širimo tu priču. Ono sve što sam ja govorila o toj priči sa Makedonijom i sa sličnim pričama, gde mi ne možemo da utvrdimo da li je to tako baš bilo ili nije bilo, jeste zapravo prvo materijalna šteta Srbije, zatim narušavanje ugleda Srbije, a cela moja priča koncepcija jeste bila zaštitni mehanizmi koje mi kao država moramo da napravimo da bi smo mogli da kontrolišemo sve što se dešava u ovoj vrlo važnoj oblasti, jesu ono što je suštinsko. Pomenuli ste inspekcije, pomenuli ste mnogo što šta, mislim da je mnogo važno da ove zaštitne mehanizme ojačamo, onda možemo da govorimo o tome, da slaboj Srbiji svako će koristiti priliku da uzme ono što može da joj uzme. Da se vratimo na ovo što je gospođa Mihajlović rekla, naknade od dva dinar po litru goriva nisu one naročito velike, naročito kada ih uporedimo sa ovim povećanjem plata, onda će ljudi taman to što dobiju kao povećanje plata moći da daju za ta dva dinara po litru. Ono što meni strašno smeta jeste da će građani sami finansirati svoju energetsku bezbednost. Meni se to čini prebacivanje na nejaka pleća, zaista istrošena pleća, materijalno pre svega istrošena pleća, na građane koji zaista mislim da to ne treba sami da finansiraju, mora država tu na drugi način da se postavi. Hvala.
Reč ima ministar Zorana Mihajlović. Izvolite.
Dakle, odmah da kažem da su obveznici plaćanja te naknade energetske kompanije koje imaju licencu, između ostalog. Dakle, one će se baviti uplaćivanjem te naknade. One možda ne moraju da uzmu ta dva dinara na taj način, da li je tako, ali mislim da je to dovoljno. Ono što sam možda htela još da vam kažem, nema trenutno drugog rešenja, a sa druge strane imamo situaciju, recimo, imali smo priču o sirijskoj krizi ili bilo kojoj mogućoj krizi, mi zaista nemamo te rezerve kojima možemo da bar 30 dana, da ne govorim o 90 dana, budemo obezbeđeni i da možemo normalno da funkcionišemo. Nije lako, ali devet godina je ispred nas i sa svim ovim stvarima, koje mi planiramo u tih devet godina, verujem da ćemo moći da pričamo o sigurnosti, kada govorimo o nafti i naftnim derivatima. Druga je priča o nekoj električnoj energiju koju mi proizvodimo ovde, ali ka d nešto uvozimo, onda smo uvek prilično zavisni.
Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković, replika.
Da završimo. Potpuno razumem šta govorite, govorimo u stvari istu stvar. Naravno da će kompanije da plaćaju. Da li mislite da kompanije neće prebaciti to na građane? Hoće. Kad povećate PDV, to prvo osete građani u prodavnicama. Na kraju krajeva, sve se svali na leđa građana. Meni se čini da je to ono što mi treba da izbegnemo kao država, zato što stvarno mislimo, ovo je vrlo važna oblast, i hajde da otvorimo konačno priču kako ćemo da postignemo energetsku bezbednost, a da to ne plati svaki od onih najsiromašnijih građana, bar.
Reč ima narodni poslanik Suzana Spasojević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi članovi Vlade, koleginice i kolege poslanici, u svojoj diskusiji danas ću se osvrnuti na Zakon o robnim rezervama. Robne rezerve su tema o kojoj se malo govori i koja postane aktuelna tek onda kada nastanu problemi sa nabavkom robe i kada nastane variranje cena osnovnih roba na tržištu. Da je to tačno, govori podatak da se 20 godina primenjuje Zakon o robnim rezervama koji je usvojen još 1992. godine i da je zaista nastala potreba da se donese jedan novi, savremeni,moderan zakon, a prvenstveno zbog toga da se uredi sistem robnih rezervi, ali i da se učini efikasnijim odgovornijim i profesionalnijim, kao i potreba koja je nastala da se ovaj zakon uskladi sa direktivama EU. Osim toga, stari zakon je neprihvatljiv i za sadašnje vreme u pogledu organizacije robnih rezervi i stvaranja neophodnih zaliha. Još jedan razlog za donošenje ovog zakona je precizno definisanje ciljeva obrazovanja robnih rezervi, određivanje obima i vrsta proizvoda u okviru robnih rezervi i regulisanje drugih pitanja od značaja za usklađivanje sistema robnih rezervi sa evropskom regulativom. Ovim predlogom zakona eliminišu se i slabosti prethodnih zakonskih rešenja i oblast robnih rezervi uređuje se na način prilagođen uslovima i potrebama Republike Srbije. Svedoci smo mnogih afera i zloupotreba kada su u pitanju robne rezerve, mnogih propusta u radu komisije u izboru ponuđača za skladište. Kontrolom su utvrđene velike zloupotrebe u Direkciji u otkupu robe, zatim propusti kod zaključenja ugovora sa firmama koje uopšte nemaju skladišni prostor, odnosno silose, niti imaju kadrove koje zakon propisuje. Iz desetak silosa širom Srbije nestalo je oko 30 hiljada tona pšenice vredno oko šest miliona evra. Otkrivene su i malverzacije sa kukuruzom u nekoliko skladišta u Vojvodini i u centralnom delu republike. Najgore je, u stvari to, što te zloupotrebe dugo traju i što je država oštećena u dužem vremenskom periodu i što skoro nije izvršena ni jedna ozbiljna kontrola već godinama. Ono što treba ozbiljno shvatiti je da ova krađa u robnim rezervama definitivno mora da dobije epilog na sudu. Predlogom ovog zakona sprečiće se zloupotreba, posebno kada je skladištenje i izbor skladištara u pitanju. Članom 26. Predlogom ovog zakona propisuje se da skladištari koji su na javnom tenderu ponudili najpovoljnije uslove skladištenja skladište obavezne rezerve u skladu sa ugovorom o skladištenju zaključenim sa Direkcijom, a pod najpovoljnijim uslovima skladištenja smatra se najniža ponuđena cena skladištenja obaveznih rezervi uz ispunjavanje svih drugih uslova propisanih javnim tenderom. Iskoristiće se skladišni prostori u javnoj svojini, što će konkretno uticati na smanjenje troškova po jedinici za skladištenje, a i zakon će uticati na izgradnju novih skladišnih kapaciteta za oko 130 miliona dinara. Direkcija za robne rezerve bavi se obezbeđenjem, skladištenjem, očuvanjem i obnavljanjem robnih rezervi Republike Srbije. U robnim rezervama nalaze se gotovo svi prehrambeni i neprehrambeni proizvodi potrebni za snabdevanje stanovništva. Među njima ima osnovnih životnih namirnica, žitarica, žive stoke, mesnih prerađevina, energenata, lekova, sredstava za higijenu. Poseban deo zakona odnosi se na obavezu formiranja obaveznih rezervi nafte i naftnih derivata. Obaveza Srbije da uspostavi sistem obaveznih rezervi nafte teče još od 2006. godine kada je Srbija pristupila Energetskoj zajednici zemalja jugoistočne Evrope, koja se odnosila samo na naftu i gas, a od 2008. godine delatnost te zajednice se proširila na naftu i naftne derivate. Zakon propisuje da se obavezne rezerve formiraju za slučaj kada je ugrožena sigurnost snabdevanja Srbije energijom i energentima i radi ispunjenja preuzetih međunarodnih obaveza. Predlogom zakona, tačnije članom 22, definiše se visina naknade za formiranje obaveznih rezervi nafte i derivata nafte, način obračuna, način plaćanja ove naknade, kao i raspolaganje sredstvima od ove naknade za sve energetske subjekte koji obavljaju energetsku delatnost. Već smo mnogo toga čuli danas kada je u pitanju ova naknada i moram da kažem da meni nije sasvim jasno koji cilj se postiže uvođenjem ove naknade, kao ni da li je izvršen konačni obračun u kojoj će meri to koštati građane Srbije, kao krajnje korisnike. Zatim, kao problem može se pojaviti to što predlogom ovog zakona nije predviđena odgovornost čelnika Direkcije za robne rezerve. Njihova odgovornost je izostavljena u postupanju po Zakonu o javnim nabavkama, jer se nabavka robe tretira kao državna tajna, a to može predstavljati okvir za zloupotrebe. Članom 7. Predloga ovog zakona predviđeno je da je direktor Direkcije za robne rezerve taj koji odlučuje, odnosno propisuje stepen tajnosti podataka, dokumenata i ugovora koji se zaključuju u vezi sa poslovima upravljanja robnim rezervama. S obzirom na sve što se dogodilo proteklih godina, poznato je da je kontrola u junu mesecu utvrdila da u 17 silosa od 77 kontrolisanih uopšte nema ili nedostaju velike količine pšenice. Radna grupa za vanredno utvrđivanje stanja zaliha pšenice i kukuruza kod ovlašćenih skladištara Republičke direkcije za robne rezerve utvrdila je kod spomenutih 17 silosa nedostaje oko 46.000 tona pšenice i oko 32.000 tona kukuruza. S obzirom na sve ovo, prirodno se nameće pitanje – da li je najbolje zakonsko rešenje da direktor Direkcije bude taj koji će odlučivati o stepenu tajnosti podataka ili je ipak bilo pametnije da to bude Vlada? Da bi Predlog ovog zakona, ukoliko ga usvojimo, proizveo željene pozitivne efekte, moraće da se obezbedi koordinacija u radu državnih organa iz oblasti trgovine, finansija, poljoprivrede, lokalne samouprave, itd. Niz novina uvedenih Predlogom ovog zakona, kao što smo čuli od ministra Ljajića, kao što su tačna struktura roba, precizno definisanje svih faza, počev od nabavke robe, preko čuvanja, do davanja robe na zajam, itd, zatim obaveze rezervi nafte i naftnih derivata doprineće da se robnim rezervama upravlja na efikasniji i odgovorniji način. Zakon sigurno neće rešiti na efektan način sve moguće zloupotrebe, sve one zloupotrebe koje mogu nastati nakon donošenja ovog zakona, ako ne uspostavimo dobar sistem nadzora i kontrole nad radom robnih rezervi. Poslanička grupa SPS, kao što je to rekao ovlašćeni predstavnik Zoran Kasalović, u danu za glasanje podržaće Predlog zakona o robnim rezervama. Hvala.
Reč ima ministarka Zorana Mihajlović.
Da ne ostane ne odgovoreno. Nekoliko puta sam rekla, ali da ponovim, nije na odmet. Naknada koju pominjete će se koristiti za nabavku naftnih derivata i za izgradnju skladišta. Inače, naknada, kod nas se zove naknada, u nekim državama može i pod nekim drugim nazivom, ali sve države i EU, ali i ove zemalja jugoistočne Evrope, koje kreću upravo sa usklađivanjem, odnosno sa ovakvim Zakonom o robnim rezervama, sve na ovaj način nabavljaju naftne derivate i na ovaj način grade skladište. Dakle, ništa mi nismo specijalno novo stavili, nego ono što rade svi drugi, zato što je to jedini način. Ako imate neki drugi predlog – recite. U budžetu novca nema da to bude drugačije. Da smo bogatiji, možda bi bilo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Siniša Lazić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani gospodine Ljajiću, poštovana gospođo Mihajlović, u svojoj diskusiji želim da se osvrnem, pre svega, na Zakon o robnim rezervama i da postavim neka pitanja smislenosti donošenje ovog zakona. Da li mi njega donosimo samo zato što nemamo zakon od 1992. godine ili ga donosimo zaista zato što su robne rezerve strateška stvar svake ozbiljne zemlje? Meni se čini da kada pogledamo predlog budžeta za 2014. godinu to nije tako i da su budžetska sredstva koja se predviđaju za robne rezerve vrlo skromna. Mislim da samim tim diskvalifikujemo donošenje ovog zakona i njegovu potpunu primenu. Ako želimo zaista da vodimo računa o bezbednosti naših građana, onda je elementarni nivo pristojnosti da predvidimo adekvatna sredstva koja su neophodna i za energetsku efikasnost i za životne namirnice i za lekove i za sve ono što svaka ozbiljna zemlja mora da ima na nekom minimumu u određenim situacijama. Nažalost, budžet koji je predviđen za narednu godinu u to ne uliva poverenje. Mislim da je veoma skroman. Ne vidim kako će se iz tih sredstava obezbediti rezerve gasa ili osnovnih, da kažem, žitarica, a da ne pričam o lekovima ili bilo čemu drugom. Takođe, za funkcionisanje robnih rezervi je pitanje posle centralizovanja, upravljanja finansijskim sredstvima i realizacijom i od prodaje proizvoda koji se nalaze u robnim rezervama, dolazak sredstava u budžet Republike Srbije, kako robne rezerve mogu da rade na jedan efikasan način ukoliko oni nemaju sopstveni račun, nemaju sopstveni prihod i nemaju sredstva koja se nalaze u njima. Da li je to moguće da nema poverenja između robnih rezervi i Vlade Republike Srbije? Time opet dolazimo u jednu situaciju, kao što je Zakon o javnim nabavkama, danas pričamo o 370 miliona evra uštede u javnim nabavkama. Da li su to uštede ili su to projekti koji se nisu realizovali? Ako su to uštede, gospodine Ljajiću, onda sa tih 370 miliona evra imate sredstva sa kojima možete da nadomestite da imate adekvatan budžet robnih rezervi u narednoj godini. Na neki način bi morali o tome da povedete računa i da robne rezerve nemaju jedan licemeran odnos prema našim građanima i prema ljudima koji se bave proizvodnjom. Ako robne rezerve intervenišu samo onda kada su cene osnovnih poljoprivrednih proizvoda na visokom nivou, a kada su na niskom nivou nemamo tu intervenciju i nemamo otkup za potrebe da bi očuvali sopstvenu proizvodnju, onda je to pitanje smisla postojanja robnih rezervi. Morali bi sa više pažnje da raspravljamo o ovome. Ne možemo kada imamo višak proizvoda reći da je to berzanska roba, a kada imamo manjak, da tada čuvamo standard naših građana i da tada zatvaramo granice za izvoz proizvoda. To su neke stvari sa kojima bi morali u nekom trenutku da budemo iskreni sami prema sebi i da na neki način donesemo neke zakone koji su primenljivi. Ovaj zakon ovakvim odnosom neće moći da bude primenljiv. Druga stvar, u jednom od članova zakona se predviđa izgradnja skladišnih kapaciteta. Preporučio bih vam da prvo sednete sa gospodinom Radulovićem, ministrom privrede, da napravite jedan katastar, jednu bazu podataka o tome šta se nalazi od imovine u Fondu za razvoj, u Agenciji za privatizaciju, u preduzećima u restrukturiranju, šta postoji od skladišnih kapaciteta koji su opterećeni hipotekama i kojima je država glavni poverilac. Prvo uradite to, vidite šta postoji tamo kao resurs, da li se ta skladišta mogu pretvoriti u javna skladišta i da li time možete doći u situaciju da prestanemo da pretvaramo poljoprivredno zemljište u građevinsko zemljište. To je jedan odgovoran odnos prema nama samima. Siguran sam kada bi danas napravili samo analizu preduzeća u restrukturiranju, da postoje ogromni skladišni kapaciteti koji su potpuno dovoljni za ovaj posao o kojem mi danas ovde razgovaramo. Ali, morate o tome da razgovarate unutar Vlade. Najlakše je da kažemo – ta sredstva će se naći u budžetu Republike Srbije i mi ćemo finansirati opremanje skladišta iz budžeta Republike Srbije, ili ćemo doći do sredstava na takav način što ćemo povećati neke cene na neke energente ili na neki način ubrati taj prihod od građana ili od licenci, što je rekla gospođa ministarka. Hajde da pokušamo da sagledamo šta su postojeći resursi, koji postoje u našoj zemlji. Mi smo imali zemlju koja je bila mnogo veća od ove sada. Ne sećam se da smo u periodu kada je to bila zemlja koja je imala više od 20 miliona stanovnika imali nedostatak skladišnih kapaciteta. Pored toga, u prethodnom periodu je bio jedan ogroman investicioni ciklus u skladišne kapacitete. Imate novoizgrađenih skladišnih kapaciteta širom Srbije. Da li je iko to sagledao? Druga stvar koja se postavlja kao pitanje, nije samo da li su ti infrastrukturni objekti opremljeni na adekvatan način, šta je sa kontrolom kvaliteta proizvoda koji ulaze u te skladišne kapacitete? Da li su dovoljni ti standardi koje do sada kontrolišemo? Da li je dovoljno da imamo samo osnovnu analizu žitarica koje se tamo nalaze, gde merimo hektolitar, vlagu itd? Da li postoji neko klasiranje koje može da zadovolji minimum nekih standarda koji se danas dešavaju u zemljama u okruženju? Da li naše kulture žitarica treba da budu samo te koje će zadovoljiti osnovne parametre, a onda ćemo aditivima poboljšavati i dovoditi ih u situaciju da proizvodimo brašno ili već ne znam šta već drugo? Šta je sa lekovima? Da li je to zbog Zakona o javnim nabavkama, da li je zbog neadekvatnog odnosa robnih rezervi, nemamo osnovnih lekova. Na VMA danas ne možete da dođete u situaciju da radite presađivanje koštane srži jer nema vakcina koje treba da prime donori. Mi smo kao zemlja ušli u program presađivanja koštane srži, uštedeli ogromna sredstva i ljudima i državi, a nismo u stanju da nabavimo vakcine kojima će se pacijentima koji tamo čekaju presaditi koštanu srž. To traje osam ili devet meseci, na VMA, zbog toga što je neko u nekom trenutku odlučio da sve bude centralizovano i da se sva sredstva nađu u budžetu. Kakvo je nepoverenje prema institucijama koje postoje u ovoj zemlji? Zašto neko ne veruje robnim rezervama? Zašto neko ne veruje VMA? Zašto mora sve da bude u budžetu Republike Srbije? Zašto ne postoje nezavisne institucije koje taj posao rade na jedan odgovoran način? Bože moj, postoji Krivični zakon, pa ako neko to krši, taj će odgovarati, ići na mesto gde je to neophodno. Ali, takav strah od samih sebe blokira život. Otkup robnih rezervi je danas neka investicija države u neku novu proizvodnju. Nije to samo puko ispunjavanje forme da mi imamo neke kilograme na stanju. Kolike su zalihe gasa, gospođo Mihajlović, za našu zemlju? Da li smo mi u stanju da izdržimo sutra u slučaju nekog spora oko gasnog aranžmana, da izdržimo tri dana bez isporuke gasa, da nemamo grejanje? To su preozbiljne stvari. Robne rezerve su strateška nacionalna stvar i ne smemo dopustiti da to bude puka forma. Mi sa ovim zakonom pokušavamo da ispunimo puku formu, a u budžetu za narednu godinu predviđamo smešna sredstva kojima ćemo obezbediti funkcionisanje robnih rezervi. Pričamo o dugoročnom planu funkcionisanja robnih rezervi. Pa, ako je dugoročni plan, onda očekujemo da ćemo u tri, pet ili deset godina imati jedno stabilno funkcionisanje robnih rezervi. Ako krećemo od toga da u odnosu na prethodnu godinu smanjujemo za više od 50% iznos sredstava koji je namenjen robnim rezervama, onda mi negde nismo na istim pozicijama i ne razmišljamo dobronamerno, pre svega, o sopstvenim građanima. Mislim da nivo odgovornosti unutar Vlade Republike Srbije, unutar parlamenta mora biti mnogo veći. Mislim da ste trebali da sednete sa ministrom privrede, sa ministrom finansija, da napravite jednu ozbiljnu analizu šta je to što postoji kao resurs, da napravite jedan katastar, da ne kažem informacioni sistem postojećeg, da iz toga izvučete neke zaključke i da kažete – da, mi imamo to, nedostaje nam to, a mi kažemo - Vlada će svojom uredbom doneti odluku koliko ćemo kupiti, kada ćemo prodati i na koji način će se to desiti. Druga stvar, priča oko zloupotrebe iz robnih rezervi, pa, gospodo, da li je to zloupotreba ili je to bilo priprema za novu sezonu otkupa poljoprivrednih proizvoda, to su sada već pitanja politike. Da li je to neko uradio uz saglasnost Direkcije ili je uradio bez saglasnosti Direkcije, to su isto stvari koje treba razdvojiti. Pitanje je da li mi na današnji dan imamo te zalihe na stanju, da li imamo dovoljne količine pšenice, da li imamo dovoljne količine kukuruza, soje, da ne kažem svega drugog? Naprosto, to neko larmanje u javnosti kojim se pokušava stvoriti prividno neka briga o stanju robnih rezervi, a onda u narednoj godini smanjiti za više od 60% budžet za robne rezerve, to je u najmanju ruku neodgovorno. Zato mislim da bi ovaj zakonski predlog trebalo doraditi, pre svega usaglasiti ga sa ova dva ministarstva o kojima sam pričao, i sa Ministarstvom finansija i sa Ministarstvom privrede, videti šta se nalazi tamo od resursa i onda pričati o tome šta ćemo graditi od skladišta. Danas u svakom selu imate napuštenu pumpu koju Naftna industrija Srbije iz ekonomske opravdanosti više neće da koristi, ali podsticaj u gorivu koji dobijaju poljoprivredni proizvođači se dele u centru grada, po nekoliko hiljada litara ljudi preuzimaju, blokirajući saobraćaj, jer neko ne može da razmišlja o tome da postoje neki resursi gde se takve stvari mogu uraditi. Znači, mnogo više pažnje u ovome treba nego što je to samo puka forma koju treba da ispunimo i da imamo zakon. Zakon je sam po sebi nešto što usvajamo ne zbog EU, nego zbog nas samih koji ovde živimo, ali održivost tog zakona zavisi od svega onog drugog što treba da ga prati. Ako toga nema, ovaj zakon će biti neprimenjiv. Zahvaljujem se.
Reč ima ministar Zorana Mihajlović. Izvolite.
Odakle krenuti - nekoliko prividno, licemerno, puka formalnost itd. Ne bih se složila sa vama. Zakon o robnim rezervama je sistemski zakon. Šteta je zaista što nije donet ranije, svi smo konstatovali. Da ne ulazimo sada u razloge da li je od 1992, ko je kriv, zašto je kriv. Mi sada imamo ispred sebe jedan ozbiljan zakon, gotovo istorijski u nekim svojim segmentima, pogotovu kada govorimo o nafti i naftnim derivatima. Možda niste primetili dok ste čitali, ali mi ovde ne govorimo o rezervama gasa. Ako ste obratili pažnju na direktive i na zakon, ovde ne stoji niti uopšte u jednoj jedinoj rečenici imate da govorimo o strateškim obaveznim rezervama gasa. Dakle, strateške rezerve gasa biće uređene zakonom o energetici. Mi ćemo to uraditi jer trenutno radimo izmene i dopune Zakona. Ovde sada govorimo isključivo i samo o obaveznim rezervama nafte i naftnih derivata. Za vašu informaciju, gasa ima dovoljno u Banatskom Dvoru. To su komercijalne rezerve gasa za najstrašniju zimu, ukoliko to bude bilo, ili eventualno gasnu krizu za mesec dana, a strateške ćemo tek uneti. Prema tome, to je jedna stvar, prosto da znate kada govorite, pošto nekoliko puta se pozivate na zakon i govorite o gasu. Kada govorite o budžetu, nažalost, to je naša stvarnost. Opet, neću da se vraćam na to kako je novac trošen i zašto smo mi u situaciji da imamo ovakav budžet kakav imamo, ali isto tako treba da znate da tri milijarde u budžetu za robne rezerve plus šest milijardi koje sam sada pominjala, ako govorimo o naknadama iz kojih treba da se nabavljaju naftni derivati i da se grade skladišta. Kada govorimo o skladišnom prostoru, podsetiću vas, on sada već u velikom delu postoji upravo u „Transnafti“ i u Direkciji, a onda polako u godinama ispred nas ono što nam bude bilo potrebno će se u svakom slučaju graditi. Mislim da bi to za sada bilo sve. Znači, gasa ima dovoljno i ubaciće se kroz zakon. Pominjali ste toplane u jednom trenutku. Dakle, ima dovoljno i mazuta. Ono što je ova vlada uradila, što ni jedna prethodna nije uradila to je da je krenula da rešava pitanje mazuta, pozajmica i tog začaranog kruga koji postoji između toplana, „Srbijagasa“, Direkcije itd, jer sa tim jednog trenutka mora da se stane. Ne može se samo uzimati iz Direkcije i nikada ne vratiti. Dakle, mnogo stvari stoji. Jedno su zakoni koje donosimo, a sa druge strane i ono što je realan život i ono što smo nasledili. Hvala.
Reč ima ministar Ljajić. Izvolite.
Naravno da ni mi nismo zadovoljni sredstvima koja su predviđena za robne rezerve, ali ove tri milijarde nisu sredstva koja su namenjena za obezbeđivanje nafte i derivata nafte, koji spadaju u obavezne rezerve i to je druga priča u odnosu na ovo. Ove tri milijarde odnosno milijardu i osamsto tačno je namenjeno za kupovinu poljoprivredno-prehrambenih i drugih proizvoda koji se skladište u robnim rezervama. Prema tome, ova sredstava se ne koriste za obezbeđivanje obaveznih rezervi naftnih derivata i nafte. Spomenuli ste drugo važno pitanje. Slažem se da sredstva nisu dovoljna, ali ćemo uspeti da osiguramo onoliko robe da se spreči eventualno nestašica ili da se spreči bilo kakav poremećaj na tržištu, odnosno država će intervenisati iz robnih rezervi u tim situacijama koje su ovim zakonom predviđene. Što se tiče skladištenja, evo par podataka koji su vrlo interesantni. Godine 1992. bilo je dve milijarde dolara stanje zaliha u robnih rezervama. Prošlog meseca stanje zaliha u robnim rezervama je 185 miliona dolara. Godine 2000. imali smo milion tona pšenice u robnim rezervama. Danas imamo 204 hiljade tona. Imali smo dovoljno skladišnog prostora zato što je sve bilo državno, odnosno javna svojina. Desila se privatizacija. Veliki broj poljoprivrednih kombinata koji je imao silose su privatizovani, otišli u privatne ruke i država je ostala sa jednim jedinim silosom u svom vlasništvu. Sve drugo mora da iznajmljuje. To je neodrživo stanje. Rekao sam i ponavljam peti put, 460 miliona mi izdvajamo samo za zakup tog skladišnog prostora. To je potpuno neracionalno. Čitav sistem će se urušiti ukoliko ovo ne promenimo i ne obezbedimo dovoljno skladišnog prostora u vlasništvu države. Kako to možemo da uradimo? Jedan od načina je ovaj koji ste vi spomenuli, da vidimo šta država poseduje kao resurs, koji može biti u funkciji skladištenja robe iz robnih rezervi. Drugi način je da se naplatimo iz potraživanja, a vrednost tih potraživanja na današnji dan je 95 miliona evra iz stečajnih postupaka i vrednost sudskih sporova na današnji dan je 54,5 miliona evra. Pošto nećemo moći sada ta sredstva da uzmemo, a imamo hipoteke koje su dali skladištari, pokušavamo da to stavimo u funkciju skladištenja, odnosno da država bude vlasnik tog skladišnog prostora koji će biti korišćen i koji će u velikoj meri sprečiti ovo što se sada dešava. Bivša Jugoslavija je imala dovoljno skladišnog prostora zato što je sve bilo državno vlasništvo. Mi pokušavamo da povratimo deo toga na načine koje sam već rekao ili korišćenjem ovih resursa koji su sada u nadležnosti ili u vlasništvu drugih državnih institucija.
Pravo na repliku, narodni poslanik Siniša Lazić. Izvolite.
Zahvaljujem se na odgovorima. Izvinjavam se, za mene je i gas energent, bez obzira što vi kažete da nije. To je jedan od najvažnijih energenata i strategija države Srbije i aranžman sa Ruskom Federacijom oko energenata je naša nacionalna odluka. Siguran sam da rušenje ugleda nacionalne kompanije „Srbijagasa“ kroz medije uliva jedno nepoverenje građanima i stvara jednu dozu zabrinutosti. Dobro bi bilo da međusobno razgovarate i da to prestane da bude praksa. Ovo je dobro što ste rekli da ima gasa za mesec dana. Siguran sam da se gospodin Miler neće na nas naljutiti i da će ga biti i za narednih nekoliko meseci. Prvi mesec jeseni je protekao relativno sa visokim temperaturama i to je dobra stvar. Gospodine Ljajiću, mislim da je u Agenciji za privatizaciju poništeno 15 ili 16 privatizacija i bio je neki zeleni pul koje je pravilo ministarstvo Mlađana Dinkića u prethodnom periodu i postoje ogromni skladišni kapaciteti u tim preduzećima. Siguran sam da to sa gospodinom Radulovićem možete da utvrdite. Pored toga, postoji puno kredita koje je odobrio Fond za razvoj, koji su hipotekarni, koji su sigurno nenaplativi, gde takođe postoje veliki skladišni kapaciteti. Siguran sam da u jednoj dobroj analizi toga država može imati dovoljan broj skladišnih kapaciteta, a sa druge strane te privredne subjekte staviti u funkciju, zaposliti tamo neke ljude i imati ozbiljne i odgovorne robne rezerve. Ono što mi niste odgovorili, a što je jedno akutno pitanje, to je bilo pitanje pre svega zaliha lekova i farmaceutske industrije i kakav je odnos robnih rezervi i države Srbije prema tom sektoru? To je nešto što sam apostrofirao posebno, dao sam vam i konkretan primer i pitao sam vas da li je za to krivo ne dobro planiranje u robnim rezervama, da li je za to kriv Zakon o javnim nabavkama? To su stvari koje su važne da bi naši građani mogli da imaju osnovne lekove u bolnicama. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Berić.
Hvala. Poštovani predsedavajući, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, prethodni Zakon o robnim rezervama, koji je donet pre tačno 21 godinu, možda nije nužnoj meti, no kada se pokušaju analizirati i utvrditi efekti tog zakonskog akta dolazimo do frapantne činjenice da se dosadašnji zakon ne da se nije dosledno primenjivao, nego su ponašanjem skladištara i firmi koje su trebale čuvati poverenu im državnu imovinu direktno izrugivala i država i parlament, koji je takva zakonska rešenja i doneo, jer kako tumačiti činjenicu da samo delimični pregledi robnih rezervi utvrđuju nedostatke na stotine tona kukuruza i ostalih žitarica, a da pojedini skladištari upravo zbog nedostatka poverene im robe na čuvanje, ne dozvoljavaju ni pristup ovlašćenim državnim organima i time misle zaraditi amnestiju za, možemo otvoreno konstatovati, beskrupuloznu krađu. Stavljanjem van zakona dosadašnjeg saveznog Zakona o robnim rezervama i podzakonskih akata vezanih za robne rezerve, nastala je potreba za donošenjem novog zakona i da se na jedan temeljan i transparentan način izreguliše oblast poslovanja robnim rezervama. Do sada je na robne rezerve gledano kao na skladišta iz kojih se isporučuje roba u određenim vanrednim okolnostima. Savremeni trendovi u sferi ekonomije nalažu da i robne rezerve, kao institucija od državnog značaja, moraju da prate kretanje na tržištu, predviđaju dešavanja i da u skladu sa tim reaguju pre nego što nastupe određeni poremećaji. Jedan od mehanizama borbe države protiv poremećaja cena i nestabilnosti na tržištu jeste intervencija iz robnih rezervi. Ovim predlogom Zakona o robnim rezervama posle 20 godina se po prvi put revidira pravno uređenje sistema robnih rezervi. Predlogom zakona se propisuje da se obavezne rezerve formiraju za slučaj kada je ugrožena sigurnost snabdevanja države energijom i energentima i radi ispunjavanja preduzetih međunarodnih obaveza. Jedan od osnovnih pozitivnih osobina predloga zakona jeste određivanje obima i vrsta proizvoda u okviru robnih rezervi, kao i usklađivanje rada robnih rezervi sa evropskom regulativom. Bitno je naglasiti da jedan deo predloženog zakona reguliše obavezu formiranja rezervi nafte i naftnih derivata, čime se objedinjuje sistem robnih rezervi u našoj zemlji. Ako se zna da trenutno učešće nafte u primarnoj energiji u našoj zemlji iznosi 27%, odnosno više od jedne četvrtine, jasno proizilazi važnost formiranja rezervi ovog energenta, pored obezbeđivanja rezervi struje i gasa, što do sada nije bio slučaj. U članu 4. Zakona jasno su utvrđene robe koje su nužne za stabilnost tržišta države, a član 5. utvrđuje da je Direkcija za robne rezerve ta institucija koja ima isključivu nadležnost za celokupno poslovanje robnim rezervama. Članom 6. i 7. se precizira na koji se način posluje i koje su ingerencije Direkcije u nadzoru i sprečavanju nastanka materijalne štete, upravo onog o čemu sam maločas i govorio. Šta se dešavalo u prethodnom periodu? Najvažnije odredbe su sadržane u članovima 38. i 39. Predloga zakona, gde se jasno govori o nadzoru nad sprovođenjem zakona, pa se kaže da će za to biti nadležni poljoprivredni i tržišni inspektori, kao i ministarstvo u oblasti energetike i ministarstvo iz oblasti finansija. Nadzor mora biti sveobuhvatan, beskompromisan, a inspektori koji to čine moraju biti ljudi od iskustva, provereni i neokaljani u dosadašnjoj praksi. Poslanička grupa SNS će podržati ovakva zakonska rešenja u danu za glasanje i zbog predviđenih kazni, odnosno privrednih prestupa sadržanih u 10 tačaka člana 39. zakona, jer su te visoke novčane kazne pouzdani, upozoravajući faktor svima onima koji će se naći u poslovima oko robnih rezervi. Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Bojana Božanić.
Poštovani predsedniče, poštovani ministri, predstavnici ministarstva, koleginice i kolege narodni poslanici, danas smo više puta čuli o važnosti robnih rezervi i o obavezi države da održava dovoljne količine svih onih namirnica koje bi trebale da budu robne rezerve. Isto tako i da onemogući zloupotrebu ovih robnih rezervi i da reguliše poremećaj na tržištu. Postavlja se pitanje na osnovu događaja koji su prethodili, da li je država sposobna za to, jer su se pojavili i između ostalog, prepoznajemo probleme skladištenja, sistema javnih skladišta ili kontrole skladištara itd.? Moram da primetim da se vidi veće angažovanje države na ovu temu donošenjem zakona o javnim skladištima za poljoprivredne proizvode, zatim uvođenjem strožijeg nadzora nad regulisanjem, odnosno poštovanjem odredbi ovog zakona o kome danas govorimo. Isto tako i uvođenjem robnih zapisa. Sa druge strane, nije dobro, recimo, da na sajtu Republičke direkcije za robne rezerve nisam primetila godišnji program rada Republičke direkcije, naravno na onaj deo koji se ne odnosi na državnu tajnu. Takođe, moram istaći da smo zabrinuti zbog povećanja cene nafte od nekih dva dinara, o čemu smo već govorili, što će opet doći na teret i na leđa građana. Isto tako i nepostojanje velikih kapaciteta javnih skladišta, odnosno skladišta u vlasništvu države. Što se tiče samog Zakona o javnim skladištima za poljoprivredne proizvode, taj zakon definiše određene uslove kako određena skladišta mogu biti u korišćenju od strane Republičke direkcije za robne rezerve i moraju se registrovati u registru javnih skladišta. Na samom sajtu sam videla da imamo oko 92 hiljade tona kapaciteta skladištenja ovih, pre svega poljoprivrednih proizvoda, pa postavljam pitanje da li je to dovoljno i tu sve u 15 javnih skladišta koja su licencirana prema ovom zakonu o javnim skladištima za poljoprivredne proizvode. Znamo, i ono što smo već do sada pročitali, u 80 skladišta se čuvaju robne rezerve, a samo jedno je u vlasništvu države, kako je rekao ministar, za nešto više od 17 hiljada tona kapaciteta. Da se nadovežem na neku priču od ranije, mislim da sigurno u nekim krajevima i u nekim oblastima Srbije ima dosta napuštenih objekata u ruralnim krajevima gde se može iskoristiti i uložiti deo sredstava upravo u organizaciju tih prostora, da to budu prostori za skladištenje robnih rezervi u državnoj svojini. Na sajtu Republičke direkcije sam videla da je rebalansom budžeta za 2013. godinu opredeljeno nešto malo više od pet milijardi dinara za organizaciju rada Republičke direkcije. Međutim, za kapitalna održavanja zgrada i objekata moram da kažem da je samo 248 miliona dinara, za dovođenje skladišnih kapaciteta Republičke direkcije za robne rezerve na optimalan nivo, kako stoji u budžetu. Volela bih da znam da li su ta sredstva utrošena i na šta su utrošena? Da li smo doveli određene skladišne kapacitete na optimalan nivo? Slažem se da treba štedeti i da u ovom sada budžetu mora da se obrati pažnja i da se manja sredstva opredele za različite svrhe, ali sigurno da to ne treba da bude za oblast robnih rezervi, što bi bilo izuzetno problematično ukoliko uđemo u neku situaciju, npr. elementarne nepogode, jer Srbiju svake godine pogađa neka elementarna nepogoda. Imali smo situacije, o čemu smo dosta čuli, prodaja državnog žita, naplata tog skladišnog prostora bez obzira što tog žita tamo nije bilo, pa pored toga me interesuje da li su ispitivane i robne rezerve drugih namirnica i da li one postoje i način skladištenja ovakvih namirnica, dakle, osim žita sa kojim je u prethodnom periodu bilo problema? Po ovom zakonu Vlada bi trebalo da usvaja godišnji program robnih rezervi, finansijski plan. Takođe mislim da bi plan investicija u javna skladišta trebalo da se nađe u tom godišnjem programu i mislim da nije bila ideja koja se odnosi na te srednjoročne planove koji je po prethodnom zakonu trebalo da postoje i trebalo je da se radi, a čuli smo da od toga nije bilo ništa. Imam još jedno pitanje na temu javnih skladišta, odnosno skladišnog prostora. Kaže se u obrazloženju zakona da će do 2020. godine ulaganja u skladišni prostor da budu 172 miliona evra. Pretpostavljam da se misli na teritoriju EU i svih onih država koje pripadaju sada energetskoj zajednici. Da li će ova sredstva obezbediti Evropska unija, jer ovde u zakonu upravo piše da će naša operativa sprovoditi izgradnju tih javnih skladišta, pa me zanima na osnovu čega to znamo, na osnovu kojih parametara? Svakako opet nadovezujući se na to, sada bih prešla na drugi zakon koji je Zakon o potvrđivanju Aneksa broj 2. Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture između Srbije i Kine i postavila pitanje – kako ćemo obezbediti da srpska privreda, pre svega građevinarstvo i naši građevinari budu uključeni u izgradnju ovih infrastrukturnih projekata koje ćemo raditi sa Narodnom Republikom Kinom? Treba znati da u članu 5. stoje izmene koje govore o načinu izbora ponuđača, odnosno neće se raditi javna nabavka za izbor ponuđača za ove infrastrukturne projekte. Dakle, kako ćemo odrediti tog izvođača i naravno kako ćemo obezbediti da to budu neke firme, naravno iz srpske građevinske industrije? Da li je Srbija kao država potpisnica ovog sporazuma uslovljena ovim kreditom od kineske banke da ne raspisuje javnu nabavku i da li je dostavljeno mišljenje Uprave za javne nabavke? Naravno u svim ovim slučajevima to moramo da učinimo. Takođe, pošto u članu 2. samog sporazuma, dakle, osnovnog sporazuma stoji da će se i projekti i studije za potrebe izrade ovih infrastrukturnih objekata raditi, da li izmene ovog člana 5. Sporazuma koje se navode ovde u Aneksu 2. podrazumevaju da će kineski biroi i kineske agencije raditi isto te projekte i studije, a ne srpske firme? Takođe, da li znači da ćemo svu opremu i sve mašine koje budemo nabavljali, kao što stoji u članu 2. izmenama ovog člana 5. u stvari uvoziti i nabavljati iz Kine? U obrazloženju Predloga zakona takođe stoji da Srbija neće imati finansijskih obaveza u sprovođenju ovog zakona. Međutim, izmenom člana 6. svi projekti saobraćajne infrastrukture oslobođeni su PDV i carina, kao što je ministar na početku i rekao. Smatram da je to svakako šteta za srpski budžet. Naravno, neće imati nikakvih finansijskih obaveza, ali šteta bi sigurno bila primetna, jer mislim da je država Srbija možda mogla da uspostavi malo bolju pregovaračku poziciju u čitavoj ovoj priči u okviru ovog sporazuma i da smo ipak pored vrlo važne stvari, a to je da imamo ove infrastrukturne projekte, da ih realizujemo, a da ostvarimo i određene prihode u budžetu. Što se tiče Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Kanadske komercijalne korporacije, sasvim slična pitanja bih htela da postavim jer u tački 5. ovog sporazuma stoji da se neće vršiti procedura javnih nabavki za realizaciju projekata koji su između ostalog navedeni u Aneksu samog Sporazuma i postavljam pitanje opet – da li srpske kompanije neće imati mogućnost da učestvuju u realizaciji samog projekta zato što konkretno stoji da Kanadska komercijalna korporacija dostavlja ponude kanadskih kompanija? Vrlo je važno da to znamo, koliko ćemo imati, odnosno da li postoji obaveza angažovanja domaćih srpskih izvođača, opreme i srpskih proizvoda. Da li ovi sporazumi znače da će projekti isključivo realizovati kanadske kompanije i da li one imaju pravo preče realizacije, s obzirom da Sporazum važi pet godina za sve projekte koji su navedeni, a ima još nekoliko oblasti pored oblasti energetike? Za izgradnju Auto-puta na Koridoru 11, Beograd-Južni Jadran, za izgradnju Auto-puta Pojate-Preljina davno je prošao minut do dvanaest i moram da vam kažem da za zapadnu Srbiju auto-putevi predstavljaju opstanak i ništa drugo nego samo goli opstanak, iako država ne misli da se baš svi preselimo ovde u Beograd, zaista apelujem da se krene u realizaciju ovih projekata što pre, ali da se pre svega vodi računa o srpskoj privredi i srpskom građevinarstvu i kako da pomognemo našim privrednicima.
Ministar Zorana Mihajlović ima reč.
Samo nekoliko objašnjenja. Da krenem od ovog sporazuma između Vlade Srbije i Kanadske korporacije. Da li će se graditi i kako će se graditi zavisi od studije izvodljivosti koja mora da se uradi. Ovo je prosto krovni sporazum. Drugo, kanadska strana predlaže svoje kompanije, a srpska svoje kompanije. Ukoliko kanadska strana predloži svoju kompaniju koja obezbedi i finansiranje po određenim modelima, koja ne podrazumevaju nikakvu garanciju države, u tom slučaju prema tom sporazumu jeste izuzeta od procesa javnih nabavki, što ne znači da u procesu ugovaranja, to je dug period, neće biti naravno napravljeno da tu budu i naše kompanije. Druga stvar, na početku kada ste pričali o Zakonu o robnim rezervama pitali ste za novac, da li će EU itd, pre svega naše procene kažu da je potrebno Srbiji za narednih devet odnosno deset godina, kada govorimo o skladišnom prostoru, potrebno uložiti 50 miliona evra a ne 130, koliko tu stoji, koliko mislim da je greška. Drugo, za nabavku naftnih derivata je potrebno 600 miliona evra za narednih 10 godina. To je novac koji ćemo obezbeđivati mi kroz sve ovo što sam pričala, odnosno pre svega kroz ovu naknadu o kojoj smo govorili i kroz eventualno neke dodatne projekte. Ali, ponavljam još jednom, Srbija već sada ima u strukturi svojih skladišnih prostora određene skladišne prostore i zato taj iznos u narednih devet godina za dodatne skladišne prostore nije tako visok koliko se očekuje, ali za nabavku naftnih derivata mi to moramo da nabavimo i tu moramo da držimo 90 dana. Hvala.
Ministar Rasim Ljajić ima reč.
Na sajtu Direkcije nema godišnjeg plana i programa Direkcije zato što je to proglašeno za državnu tajnu na osnovu Uredbe o kriterijumu za utvrđivanje podataka značajnih za odbranu zemlje koji se moraju čuvati kao državna tajna, što znači da se ukupna količina i vrsta robnih rezervi označava kao tajna i zato nema na sajtu tog godišnjeg izveštaja. Vlada utvrđuje godišnji plan. Finansijska sredstva su poznata iz Zakona o budžetu i u tom pogledu nema nekih mistifikacija. Ne znamo da li ćemo na osnovu člana 7. direktor ili ovlašćeno lice iskoristiti pravo da promeni i propiše drugačiji način o tajnosti podataka, tako da ovaj izveštaj bude dostupan javnosti. Zaista ne znam. Za sada se primenjuje ova uredba vojske da se ovo proglašava kao državna tajna. Što se tiče sredstava koja su iskorišćena za skladišni prostor, radi se o 200 miliona dinara koja su upotrebljena za rekonstrukciju rezervoara R23 u Smederevu. Što se tiče Sporazuma sa Kinom, radi se o izuzetno povoljnoj kreditnoj liniji. Neće je koristiti samo Srbija već 16 zemalja Jugoistočne Evrope će koristiti otvorenu kreditnu liniju pod vrlo povoljnim uslovima i onim uslovima za koje koristimo i kredit za izgradnju mosta Zemun-Borča. Tačno je da se ne plaća ni PDV ni carina na uvezenu robu. To jeste bio uslov kineske strane zato što dobijamo kredit pod vrlo povoljnim uslovima. Aneksom je predviđeno da se utvrdi način izbora inostranog izvođača, kao i naših domaćih izvođača i isporučioca usluga i videćemo na koji način će to biti definisano.
Replika. Narodna poslanica Bojana Božanić ima reč.
Zahvaljujem. Zahvaljujem se ministrima na odgovoru. Što se tiče ulaganja u skladišni prostor, izvinjavam se ako sam pogrešila, ali u obrazloženju koje sam dobila kao pregled na informacije Odbora za privredu, regionalni razvoj, trgovinu i turizam i energetiku stoji da – do 2020. godine ulaganje u skladišni prostor je 172 miliona evra. Ukoliko sam ja negde pogrešila, izvinjavam se, ali tako stoji ovde. Zahvaljujem se na odgovoru. Razumela sam naravno da postoje uslovi, ukoliko neko daje sredstva, da to tako mora biti. Što se tiče programa robnih rezervi, nisam razumela da su svi detalji u okviru programa državna tajna, naravno neki deo jeste, ali sam dosta videla u štampi koliko se otkupljuje pšenice ili kukuruza itd, pa sam smatrala da možda neki od tih delova treba da budu na sajtu u okviru programa, ali i to razumem da je u potpunosti izveštaj zaštićen. Samo apelujem na Vladu, na ministarstva da se zaista maksimalno bore za srpsku privredu, pre svega za srpsko građevinarstvo koje polako tone, jer na taj način mi možemo izaći iz krize i prestati već jednom da podižemo sve te poreze koji su non-stop na leđima građana.
Narodni poslanik Ljubica Mrdaković Todorović.
Hvala predsedniče. Poštovani ministri, članovi ministarstva, koleginice i kolege narodni poslanici, dragi građani, ja ću dati jedan kraći komentar na Predlog zakona o izmenama Zakona o zabrani razvoja, proizvodnje, skladištenja i upotrebe hemijskog oružja i o njegovom uništavanju. Naime, Ustavom Republike Srbije i to članom 97, a tačke 1. i 9, u potpunosti je definisan okvir za donošenje ovog zakona. Naša zemlja poštuje preuzete obaveze, definisane još 2000. godine donošenjem Zakona o potvrđivanju Konvencije o zabrani razvoja, proizvodnje, skladištenja i upotrebe hemijskog oružja i o njegovom uništavanju „Službeni list SRJ“, međunarodni ugovori broj 2, čime je pristupila ovoj konvenciji. Mislim da je potrebno usaglasiti i ažurirati koncentracione limite predmetnih hemijskih supstanci za koje ne postoji obaveza domaćih pravnih lica da nadležnom ministarstvu podnose propisane izveštaje, čime se osigurava jednaka primena konvencije u svim državama potpisnicama, jer je osnovni zakon donet u cilju ispunjavanja obaveza koje je država preuzela donošenjem Zakona o potvrđivanju konvencije o zabrani razvoja, proizvodnje, skladištenja i upotrebe hemijskog oružja i o njegovom uništavanju, te je neophodno da se usaglasi sa odlukom i uputstvima koje je donela Konferencija država članica. Na taj način se postupanje naše države ujednačava sa postupanjem ostalih članova Konvencije, a kao najvažnije, osigurava pravilna i potpuna primena Konvencije. Izmene u članu 23. potpuno su kompatibilne sa Konvencijom o zabrani razvoja, proizvodnje, skladištenja i upotrebe hemijskog oružja i o njegovom uništavanju. Za sprovođenje ovog zakona, kao što smo čuli, nisu potrebna dodatna finansijska sredstva iz budžeta Republike Srbije, tako da će nadležno ministarstvo obezbediti njegovu implementaciju u okviru redovnog poslovanja. Ovaj zakon ne stvara nove obaveze za građane, privredu, mala i srednja privredna društva, pa samim tim ne izaziva ni nove troškove primene, tako da u cilju poštovanja Konvencije zakon treba usvojiti. Srpska napredna stranka će u danu za glasanje, sve predloge zakona koji su danas na dnevnom redu, podržati i glasati za njih. Što se tiče sistemskog Zakona o robnim rezervama, ja bih za nadležne imala jednu sugestiju, odnosno predlog, a tiče se člana 8. ovog zakona. Mislim da se stvara mogućnost za Grad Niš, kao centar teritorijalnog razmeštaja robnih rezervi. Mislim da bi Grad Niš i ovaj deo Srbije dobio na značaju u smislu upravljanja i distribucije istih. Hvala.
Narodni poslanik Marko Atlagić.
Hvala gospodine predsedniče. Gospodine predsedniče, gospodo iz ministarstva, dozvolite na početku da izrazim veliko svoje zadovoljstvo zbog prisustva dva ministra i šest saradnika na ovoj vrlo važnoj temi o kojoj govorimo. To ću shvatiti kao poštovanje narodnih poslanika od strane Vlade Republike Srbije, zatim poštovanje građana Republike Srbije od strane Vlade i resornih ministarstava i na koncu shvatiću, gospodo, vašu ozbiljnost sa kojom prilazite, dva ministarstva, pa ako hoćete i dva ministra, rešavanje ovih problema, kao što ste to činili i prethodnih godinu i po dana. Donošenje novog Zakona o robnim rezervama odličan je potez Vlade Srbije, a prava stvar za građane Srbije i državu Srbiju, iz više razloga. Ja ću navesti samo tri, četiri. Prvo, zato što će se njegovom primenom bolje osigurati zaustavljanje krađe iz robnih rezervi koju je sprovodila bivša vlast bivšeg režima. Drugo, što će se njegovim donošenjem ispuniti zahtevi za članstvo Srbije u Svetsku trgovinsku organizaciju. Treće, uskladiće se sistem robnih rezervi sa evropskom regulativom. Četvrto, zakon o 1992. godine, problematika robnih rezervi, konačno će se usaglasiti sa propisima i pravnim sistemom Republike Srbije, jer punih 20 godina to nije činjeno. Poštovani narodni poslanici, Republika Srbija preuzela je obavezu da usaglasi svoje zakonodavstvo sa zahtevima direktive EU koja se odnosi na energetiku, čime će omogućiti puno učešće zemalja jugoistočne Evrope u unutrašnjem tržištu energije EU. Uzimajući to u obzir, tu preuzetu obavezu, Zakonom o robnim rezervama utvrđuje se i oblast obaveznih rezervi nafte i naftnih derivata. Ipak, mišljenja sam da je možda trebalo razmisliti, odnosno odrediti strožije kazne za krađu robnih rezervi, ako se ona desi. Možda sam ja pod utiskom događaja iz prethodnog perioda, ali ipak krađe u robnih rezervama trebalo bi tretirati kao, po meni, ekonomsko podrivanje moći naše zemlje, pa čak kao što je to bilo u ranijim periodima, ili kao terorizma, pa adekvatno tome i odrediti adekvatne kazne. Napominjem da nije bila krađa sam žitarica u prethodnom periodu, nema vremena da o tome šire obrazlažem, već i mnogih drugih artikala. Verovali ili ne, istina je da je važeći Zakon o robnim rezervama napravljen daleke 1992. godine, pre 20 godina. Od tada do danas postojala je potreba da se on izmeni, odnosno donese novi zakon. Bivši režim nije imao sluha za to, uprkos sugestijama stručnjaka da je neophodna promena zakona, zbog čega je država Srbija u prethodnom periodu formirala timove stručnjaka za izradu novih akata. Međutim, uvek bi došlo do neobjašnjivog zaustavljanja. Zašto? Verovatno u ovih mojih nekoliko rečenica će se naći i odgovor. Dame i gospodo, otkriće nove vlasti, hoću reći Vlade, o krađi državne imovine, možda ukazuje na razlog zbog čega se otezalo sa pravnom regulativom robnih rezervi. O tome je dala mišljenje i Privredna komora Srbije u zadnjim šest meseci. Naime, bivša vlast bivšeg režima očistila je silose, hoću reći pokrala, do poslednjeg zrna žita iz robnih rezervi. Pokrali su tačno 80.000 tona žitarica u vrednosti od 20 miliona evra. U sedam skladišta kontrolori Vlade nisu našli niti jedno zrno žitarica. Od 77 kontrolisanih skladišta, u 18 skladišta nestalo je žita u vrednosti od 20 miliona evra. Dame i gospodo narodni poslanici, žalosno je što je država Srbija po prvi put, dolaskom nove Vlade, krenula u kontrolu stanja robnih rezervi u poslednjih 10 godina. Zašto to nije bivša Vlada radila. Sami ste čuli odgovor. Nekada je krađa robnih rezervi bila okarakterisana kao ugrožavanje ekonomske moći naše zemlje i smatrano vrstom terorizma, a važećim zakonom samo kao prekršaj, pa i kao krivični prestup. Krađa žitarica i silosa od strane bivšeg režima bila je jednostavna, jer su izvršioci imali podršku policije, pravosuđa i Direkcije za robne rezerve. Zašto? Zato što se samo tako može objasniti da kontrole nije bilo 11 godina. Voleo bih da mi neko objasni drugi razlog. Neverovatno, ali pošto su robne rezerve žitarica pokradene, država je plaćala čuvanje istih tih žitarica kao da su bile u silosima. Znači, plaćala je skladištenje magle umesto žitarica kojih nije bilo, i to 250.000 evra mesečno. Postavlja se logično pitanje – šta bi bilo da je došlo do prirodnih nepogoda, eventualno potresa, poplava ili ne daj Bože rata, a robne rezerve prazne, treba prehraniti stanovništvo? Zato smatram da je trebalo zakonom možda decidirano odrediti da je krađa robnih rezervi podrivanje ekonomske moći naše zemlje, da je to ravno možda čak i terorizmu i da je adekvatno tome možda trebalo odrediti i kazne. Samo dve rečenice o izmenama i dopunama Zakona o zabrani razvoja proizvodnje, skladištenja i upotrebe hemijskog oružja i njegovom uništenju, pošto je Republika Srbija donela Zakon o potvrđivanju Konvencije 2000. godine, a koja je usvojena i na Savetu bezbednosti UN Rezolucijom 1540, što je Konvenciji dalo dodatnu snagu i značaj. Pristupanje naše zemlje, pristupanje Srbije Konvenciji je veoma važno, jer tim odnosom stičemo ugled, kako među članicama Konvencije, tako i među UN u celini. Primenom ovog zakona pokazaćemo privrženost naše zemlje da na vreme uvedemo propise iz ove oblasti, ali i svesni da ćemo vrlo često biti predmet pažnje u pogledu primene Konvencije. Zahvaljujući vama, gospođo ministarka, i vašoj marljivosti, na vreme donosimo ove propise. U Danu za glasanje pozivam sve poslanike, bez obzira na stranačku opredeljenost, da daju glas za ove zakone, a posebno poslanike iz opozicije, jer će time javno osuditi svoje kolege koji su otuđili žitarice iz skladišta i oštetili državu Srbiju za više od 80.000 tona žitarica. Time ćete, dame i gospodo, dati svoj mali doprinos modernizaciji Srbije, koju provodi SNS na čelu sa svojim predsednikom Aleksandrom Vučićem, predsednikom države Tomislavom Nikolićem i predsednikom Skupštine, gospodinom Nebojšom Stefanovićem. Hvala najlepše.
Hvala. Izvolite, gospodine Stefanoviću.
Gospodine predsedavajući, povređen je Poslovnik, čl. 104, 106. i 107. Imaju dva elementa greške koju ste počinili. Prva stvar, dozvolili ste prethodnom govorniku da potpuno ode sa tačke dnevnog reda i da iznosi stvari koje su se pretvorile u uvrede i optužbe, a bez ikakve osnove. Naime, uz živog ministra, živog i zdravog koji sedi ovde i koji zna svu prirodu i situaciju u robnim rezervama, kao i njihovu povezanost sa sporom sa Makedonijom koji smo imali i koji imamo i sada, vi ste dozvolili da prethodni govornik, doduše u duhu i stilu referata Makarska '73, ovde nama ponovo drži predavanje i da govori da su, pazite, poslanici opozicije doprineli pljački svoje zemlje i pražnjenju silosa. To je nedopustivo. Vi kao predsedavajući ne znam koji put dozvoljavate ovakvo ponašanje kada se neko iz vlasti na taj način obraća opoziciji. To nema nikakvog smisla, gospodine predsedavajući. Vi morate izreći opomenu i odmah prekinuti čoveka. U slučaju da ima neke podatke, neka odmah trči u tužilaštvo. Uostalom, tamo bar ima dobre veze i tamo na čelu, kako kaže, sa gospodinom Vučićem sve super funkcioniše. Nemojte nas da maltretirate ovde. Hvala.
Stvarno nisam čuo da je prozivao poslanike, ali jeste bivši režim. Celo vreme govori o bivšem režimu u kojem sam i ja bio posredno. Prema tome, u tom smislu ne stoji konstatacija da je prozivao poslanike, ali bivši režim jeste. To je jedna stvar. Drugo, činjenica jeste da je govorio o krađi rezervi iz određenih skladišta. Doduše, moram da vam kažem, ne mogu da ulazim u to koliko je to tačno ili ne. Ne može se poreći da je to u sklopu sa rezervama. Tako sam ja to gledao. Lično smatram da nije povređen Poslovnik, ali vi svakako imate pravo da tražite da se u Danu za glasanje izjasnimo o tome. Nećete? Hvala. Gospodine Atlagiću, nemate pravo na repliku, s obzirom da je bila povreda Poslovnika. (Marko Atlagić, s mesta: Obratio se meni.) Nema veze što se vama obratio, on je reklamirao povredu Poslovnika. Po kom osnovu se vi javljate? (Ivan Jovanović, s mesta: Član 108. Poslovnika.) Izvolite.
Gospodine predsedavajući, član 108. – dužni ste da se starate o dnevnom redu. Podsetiću vas da ste mene prekinuli zato što sam poredio cene, odnosno naknadu za naftu sa cenom struje. Malopređašnji govornik je govorio o bivšoj vlasti, nije pominjao zakon, govorio je o nekakvim zloupotrebama, govorio je o svemu i svačemu. Pravio se da je opozicija, a vi ste pustili njega da mirno izlaže do kraja. Iako smatram da je moje izlaganje daleko bilo korisnije za ovu raspravu danas, mislim da treba da imate jednake kriterijume za sve i tada će vas više poštovati svi narodni poslanici i tada će tema biti značajnija i biće kvalitetnije obrađena. Gospodin Stefanović mnogo kvalitetnije predsedava Narodnom skupštinom zato što se upravo toga pridržava. Molim vas da probate i vi da se pridržavate toga da svi poslanici imaju jednaka prava. Hvala.
Ja zato i nisam predsednik Skupštine. Prema tome, logično je da predsednik Skupštine bolje vodi. Što se toga tiče, meni je drago da predsednik Skupštine bolje od mene vodi Skupštinu, jer time je dokazao da smo izabrali dobrog čoveka. Drugo, doimanje šta je u toku u dnevnom redu, kako ko to izlaže, jasno je da ćete vi to drugačije doživeti, desna strana će drugačije doživi izlaganje svakog od vas pojedinačno, a ja to sasvim drugačije doživljavam kao neutralan. Ja pokušavam da budem neutralan i budite sigurni da uglavnom to, mislim, uspevam. Tako da, smatram da nije došlo do povrede Poslovnika, a vaše je pravo da tražite da se u Danu za glasanje izjasnimo o povredi Poslovnika. Da li tražite? (Ivan Jovanović, s mesta: Da.) Dobro, u Danu za glasanje ćemo se izjasniti. Ko još želi povredu Poslovnika? Reč ima Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, reklamiram povredu člana 103. i člana 109. Član 103. kaže da poslanik ima pravo da traži povredu Poslovnika, što su moje kolege i učinile. Međutim, oni su reklamirali, recimo, član 104, a on govori o pravu na repliku. Dakle, ne zameram vam puno zato što se na brzinu navode članovi, pa i navedeni član 104. Vi nikome niste uskratili pravo na repliku, niti se na to neko pozivao. Takođe sam reklamirao član 109, s obzirom da su kolege insistirale na tome da izreknete opomenu mom uvaženom kolegi Marku Atlagiću. Opomena se izriče poslaniku koji je prišao govornici bez dozvole, a on to nije učinio. Opomena se izriče govorniku koji govori pre nego što je zatražio i dobio reč, a on to nije učinio.
Molim vas, gospodine Rističeviću.
Reklamiram član 109, doslovce čitam Poslovnik.
Saslušajte me molim vas. Niste u pravu. Vi morate da dokažete u čemu sam ja povredio Poslovnik. To šta je ko od narodnih poslanika prilikom reklamiranja povrede Poslovnika rekao, to je njegovo pravo, a moja obaveza je da to pratim. Vi možete ukazati povredu Poslovnika, ali samo u onom delu gde sam ja doprineo povredi Poslovnika. Molim vas, da se toga pridržavate. To šta je ko od narodnih poslanika rekao, to je moja slabost ako sam dozvolio i to sve pripišite meni. Nemojte pripisivati, kao što i oni ne mogu vama pripisati vaše pravo da pričate. Molim vas, pripišite to sve meni, šta je povređeno, u kom smislu je povređen Poslovnik.
Upravo sam govorio gde ste vi povredili Poslovnik, odnosno šta je reklamirano i šta ja reklamiram. Dakle, pustili ste da se reklamiraju takve povrede Poslovnika. Dalje Poslovnik kaže – ako prekida govornika u izlaganju ili dobacuje, koji se neposredno obraća drugom narodnom poslaniku, ako upotrebljava psovke i uvredljive izraze, ako iznosi činjenice i ocene koje se odnose na privatni život drugih lica, ako drugim postupcima narušava red na sednici ili postupa protivno odredbama ovog Poslovnika. Zato vas molim, ubuduće predsedavajući, ne tražim da se o ovome glasa, da se malo povede računa oko tih reklamacija Poslovnika, makar, mislim da je dovoljan jedan poslanik u okviru poslaničke grupe i ništa više. Zahvaljujem.
Hvala i vama. Reč ima narodni poslanik Željko Sušec. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o robnim rezervama proizilazi iz potrebe uklanjanja svih uočenih nedostataka u postojećem Zakonu o robnim rezervama, koji je donet pre dvadeset godina. Na osnovu potrebe usklađivanja novog zakona sa pravnim sistemom Republike Srbije, ispunjavaju se zahtevi za članstvo Republike Srbije u Svetskoj trgovinskog organizaciji i EU. Osnovni razlog za donošenje novog zakona o robnim rezervama je preciznije definisanje ciljeva obrazovanja robnih rezervi, kao i određivanje obima i vrste proizvoda u okviru robnih rezervi i usklađivanja sistema robnih rezervi sa evropskom regulativom. Ako Zakon o ratifikaciji Ugovora o osnivanju Energetske zajednice između evropske zajednice i zemalja jugoistočne Evrope obavezuje Republiku Srbiju da usaglasi svoje zakonodavstvo sa zahtevima Direktive EU koji se odnosi na energetiku. Novi Predlog zakona o robnim rezervama uređuje i oblast obaveznih rezervi nafte i derivata nafte, što još jednom daje potvrdu u poštovanju i realizaciji preuzetih međunarodnih obaveza Republike Srbije. Novi Predlog zakona o robnim rezervama uređuje uslove za obrazovanje, finansiranje, razmeštaj, korišćenje i obnavljanje robnih rezervi i uslove za formiranje finansiranja razmeštaja i obnavljanja obaveznih rezervi nafte i derivata nafte, kao i obezbeđenje i održavanje prostora za smeštaj i čuvanje u skladišnim prostorima na celoj teritoriji Republike Srbije. Stručne poslove koji su vezani za poslovanje u robnim rezervama, vrši Republička direkcija za robne rezerve koja ima svojstvo pravnog lica, sa sedištem u Beogradu, ali joj se daje mogućnost za obrazovanje posebnih organizacionih jedinica van svog sedišta. Poslovanje robnim rezervama, obrazovanje, obnavljanje, razmeštaj i finansiranje robnih rezervi Direkcija obavlja na osnovu godišnjem programa. Godišnji program i finansijski plan za njegovo sprovođenje usvaja Vlada Republike Srbije na predlog Direkcije. Novi Predlog zakona obavezuje Direkciju da jednom godišnje podnosi izveštaj Vladi Republike Srbije o poslovanju robnih rezervi. U slučaju vanrednog ili ratnog stanja zakon obavezuje Direkciju za nastavak rada, na način i pod uslovima koje odredi Vlada Republike Srbije. Predlog zakona predviđa nadzor nad sprovođenjem odredbi ovog zakona, od strane ministarstva nadležnog za poslove trgovine i poljoprivrede, preko tržišnih i poljoprivrednih inspektora, kao i nadležnog ministarstva energetike i nadležnog ministarstva finansija. Svoje mišljenje i stavove o predloženim rešenjima izneli su predstavnici ministarstva nadležnih za poslove zdravlja, finansija, privrede, odbrane, poljoprivrede, trgovine, pravde i državne uprave, ekonomije i regionalnog razvoja, energetike i životne sredine, i unutrašnjih poslova, gde su njihove sugestije i predlozi uzeti u obzir prilikom izrade teksta zakona. Smatram, da je Predlog zakona o robnim rezervama dobro i kvalitetno urađen, jer predstavlja obezbeđenje sigurnosti snabdevanja, korišćenja, upravljanja i obnavljanja robnih rezervi čime se obezbeđuje ekonomska sigurnost Republike Srbije. Na osnovu svega navedenog u vezi novo Zakona o robnim rezervama i onog što je u interesu Republike Srbije i njenih građana, poslanička grupa SNS će u danu za glasanje podržati Predlog zakona o robnim rezervama. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, članovi Vlade, mnogo je diskusije bilo danas oko Predloga zakona o robnim rezervama, možda je i neka teška reč rečena. Potpuno se slažem sa kolegama narodnim poslanicima koji tvrde da je ovu zakonsku materiju trebalo još ranije staviti u proceduru i rad robnih rezervi regulisati zakonom koji je dorastao situaciji u kojoj se danas država nalazi. Možda nekome ovo danas neće da se svidi, ali moram da kažem da mi u proteklom periodu nismo ni imali robne rezerve zato što po definiciji robnih rezervi one služe kada dođe do elementarnih nepogoda, ratne opasnosti i velikih poremećaja na tržištu. Baš me interesuje kad su to naše robne rezerve u poslednjih 15-ak godina intervenisale kada dođe do velikih poremećaja na tržištu. Pogotovo kada su u pitanju poljoprivredni proizvodi koji su strateški. O energentima ne bih želeo da pričam zato što je stvar nadležnihministarstva i tu možda i postoji neke tržišne utakmice ali nije vezana za druge delatnosti ali životne namirnice i te kako jesu. Mi smo nedavno imali, recimo, blokade puteva zbog otkupne cene suncokreta. Potrajale su dugo i želja je ove Vlade, nadležnog ministra da sve se upodobi liberalnim uslovima na tržištu. Sada, postavljam jedno drugo pitanje – imamo li mi te liberalne uslove na tržištu? Ili imamo kartelsko monopolska udruženja koja regulišu sve što se dešava u Srbiji. Mogu da kažem da imamo ovo drugo. Znamo svi kada je elementarna nepogoda, znamo svi kada je ratno stanje, ali ne može niko da me ubedi da razlika u ceni žive stoke u februaru i oktobru bude 40% i da to nije ozbiljan poremećaj na tržištu, a bude tako. Niko ne može da me ubedi da ozbiljan poremećaj na tržištu nije kada je razlika u otkupnoj ceni pšenice u julu ili u decembru, januaru po 40% veća. Razlika. Ko na tome zarađuje? Karteli. Zašto? Pa nemamo tržišnu utakmicu. Nemamo ko će da se bori da otkupi poljoprivredni proizvod ili nešto drugo, nego imamo jednu masu, najviše mangupa koji na ovome zarađuju novac. Da stvar bude još gora, do sada sa robnim rezervama i njihovim zalihama se trgovalo da bi se kasnije ta ista roba zamenila kada su uslovi na tržištu bili povoljniji za onoga ko otkupljuje poljoprivredni proizvod. Zato smo imali taj čuveni manjak u robnim rezervama koji se pojavio. Ne verujem da su oni baš hteli da pokradu, bilo bi to očigledno, ali da su hteli mnogo para da zarade, sa parama koji obezbeđuju građani Srbije, to je činjenica. I to ne može niko da porekne. Tu su naše robne rezerve dokazale da u postojećoj zakonskoj regulativi nisu dorasle trenutnoj situaciji na tržištu. Ako se već zalažemo za liberalni kapitalizam i tržište, voleo bih da mi neko pokaže nekog ekonomskog eksperta ili stručnjaka kako on planira dugoročno da pravi razvoj svog preduzeća kada ima oscilaciju u tržištu od 40% u nabavci sirovine. Možda bi to i mogao da isplanira ali još nije dovoljno pametan da proceni hoće li imati dovoljno sirovine zbog takvih uslova na tržištu. Srbija je poljoprivredna zemlja i cela Vlada treba da se organizuje na taj način da stvori normalne uslove za razvoj poljoprivrede, a uslovi su bili ovakvi da je poljoprivredni proizvođač gubio. Baziraću se najviše na stočarstvu jer to je najviši oblik poljoprivredne proizvodnje, a mesna industrija je najviši oblik poljoprivredno-prehrambene industrije. Imali smo situaciju da je poljoprivredni proizvođač, farmer, gubio januara, februara, marta, aprila, maja meseca, često juna, zato što nije mogao da pokrije troškove proizvodnje ili uzgoja zato što su u tom trenutku sirovine bile skupe, a njegova stoka jeftina. Potrošač je gubio u avgustu, septembru, oktobru, novembru – zato što je meso bilo skupo. Ko je zarađivao? Kako se štitio standard građana? To su problemi zašto danas imamo poljoprivrednu proizvodnju, barem kada je stočarstvo u pitanju, na nivou iz 1912, 1913. ili 1914. godine. Hoćemo li da pričamo o tome kako je uklonjena konkurencija koja je trebalo da učestvuje u tom liberalnom tržištu? Preko zakonskih regulativa, gde su zakoni bili selektivno primenjivani, pogotovo 2008, 2009. i 2010. godine. Čini mi se da je tada neki direktor Uprave za veterinu bio gospodin Mićević, bivši kolega, koji je zatvarao samo klanice koje nisu u nekom sistemu, a koje su zapošljavale po 400 ljudi. Mi iz SNS smatramo da će se ovim zakonom neka loša praksa prekinuti, kao i neki loši podzakonski akti da prestanu da postoje, da neko prestane da zarađuje na robnim rezervama. Jer, samo stabilizacija na tržištu može da bude dovoljan motiv robnim rezervama da im ne treba ni dinar iz budžeta da sačuvaju privredu, da sačuvaju životni standard građana i stvore stabilne uslove na tržištu da može da se razvija privreda i da to državu ne košta ni dinara, čak šta-više, da malo zaradi. To je neko naše viđenje kako treba upravljati robnim rezervama. Smatramo da ovaj zakon daje te mogućnosti, za razliku od prethodnih i zato ćemo u Danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona.
Reč ima narodni poslanik Zoran Bojanić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, gospođo ministarko, gospodine ministre, koleginice i kolege, i ja ću se malo vratiti u istoriju, s obzirom da sam u dužem vremenskom periodu, od 1993. do 2000. godine, usko i intenzivno sarađivao sa tadašnjom Republičkom direkcijom za robne rezerve, u cilju snabdevanja tržišta osnovnim životnim namirnicama. U tom periodu doživeo sam i sve one razloge zarad kojih se i formiraju republičke odnosno robne rezerve, a to su: situacija poremećaja tržišta, vanredno stanje pa čak i ratno stanje. Upravo zbog svega toga, posebno mi je zadovoljstvo da je pred nama novi Predlog zakona koji ima za cilj usklađivanje ove važne oblasti sa evropskom regulativom, kao i donošenje modernog zakona koji definiše pitanja robnih rezervi. Jer, republički zakon je, a malo pre sam to pomenuo da sam 1993. godine radio sa njima, 1992. godine donet u drugim društvenim okolnostima i u saveznoj državi koja je određena pitanja iz ove oblasti definisala saveznim zakonodavstvom 1989. godine i nekim izmenama i dopunama odnosno uredbama 1993. i 1997. godine. Odlukom Saveta ministara prethodne Državne zajednice Srbija i Crna Gora stvorene su mogućnosti da određene nadležnosti savezne Direkcije za robne rezerve pređu na republičku. Ovo je samo jedan deo i jedan od razloga za donošenje novog zakona. Drugi deo odnosi se na obavezu stvaranja rezervi nafte i naftinih derivata, shodno preuzetim međunarodnim obavezama Republike Srbije koja je dužna da usaglasi svoje zakonodavstvo sa evropskim, koja je jedna od zemalja potpisnica, zarad učešća zemalja Jugoistočne Evrope, gde smo i mi, na energetskom tržištu EU. Predlog zakona ima intenciju da pre svega pitanja robnih rezervi i Republičke direkcije za robne rezerve pomeri sa do sada uvreženog stava magacin određenih roba i proizvoda i dodeli im pravo mesto i namenu, pre svega u obezbeđivanju stabilnosti i sprečavanju poremećaja na tržištu, kao i definisanju tržišnih uslova poslovanja sa pažnjom dobrog privrednika. Prevashodna namena i zadatak robnih rezervi je obezbeđivanje stabilnosti i snabdevenosti tržišta u slučaju vanrednih situacija. Tu podrazumevamo elementarne nepogode, katastrofe, tehničko-tehnološke nesreće, usled čega može doći do prekida ili potpunog i otežanog osnovnog snabdevanja; zatim nastupanje ili neposredna opasnost od nastupanja velikih poremećaja na tržištu i na kraju, u slučaju ratnog ili vanrednog stanja. Republika Srbija svoje robne rezerve obrazuje u cilju očuvanja snabdevenosti i stabilnosti, pre svega poljoprivrednim i prehrambenim proizvodima, materijalom za reprodukciju istih, lekovima i medicinskim sredstvima i opremom, naftom i naftinim derivatima, opremom za saobraćaj i telekomunikacioni sistemi. Takođe, robne rezerve mogu da čine i novčana sredstva. Poslove u vezi robnih rezervi obavlja Republička direkcija za robne rezerve, a lokalna samouprava i autonomna pokrajina takođe može, u zavisnosti od svojih potreba, formirati i obrazovati robne rezerve. Zakonom je predviđeno donošenje godišnjih programa robnih rezervi, nakon donošenja budžeta Republike Srbije, a on bliže određuje vrste, količine, obime i vrednost robe koja obrazuje i obnavlja kao rezerva, teritorijalni razmeštaj, kapacitete, skladišni prostor, uslove čuvanja, investicione potrebe i sl. Ovim zakonom je predviđeno formiranje obaveznih rezervi nafte i naftinih derivata za slučaj kada je ugrožena snabdevenost energijom i energentima usled poremećaja u snabdevanju. Zakon bliže određuje šta čine obavezne rezerve, osnov na kome se određuje visina istih, način čuvanja i formiranja. Vlada na osnovu predloga nadležnog ministarstva, Ministarstva energetike, donosi dugoročan plan formiranja i održavanja rezervi za period od 10 godina, sa obavezom praćenja primene i predlaže usklađivanje sa realnim potrebama najmanje u roku od tri godine. Takođe, Vlada donosi i srednjoročni program za period od tri godine. Poslove izveštavanja, formiranja, održavanja i investiranja obavlja Ministarstvo energetike, koje je u skladu sa direktivom evropske zajednice i centralno skladišno telo, sa obavezom formiranja zasebne organizacione celine u okviru samog ministarstva u sektoru za naftu i gas. Posebnu pažnju treba obratiti skladištenju, skladištarima i nadzoru i kontroli, kako načinu čuvanja i zanavljanja rezervi, tako i namenskom korišćenju robe iz robnih rezervi, da nam se ne bi ponovila situacija velikih manjkova robe kod skladištara i neovlašćenog raspolaganja sa robom iz robnih rezervi. Predlog zakona o izmeni Zakona o zabrani razvoja, proizvodnji, skladištenju i upotrebi hemijskog oružja i o njegovom uništavanju je proistekao iz potrebe da se pojedine odredbe postojećeg Zakona iz 2009. godine usklade sa odlukom odnosno uputstvima koje je donela Konferencija država članica potpisinica, Konvencijom o zabrani razvoja, proizvodnje, skladištenja i upotrebe hemijskog oružja i o njegovom uništavanju, čiji smo i mi potpisnici. Republika Srbije je pre 10 godina pristupila Konvenciji i u tom periodu donete su odgovarajuće odluke kojima su i pravna i fizička lica koja se bave proizvodnjom i preradom dužna da dostavljaju odgovarajuće izveštaje o proizvodnji hemijskih supstanci sa Liste 1, 2. i 3. Republika Srbija ispunjavala je i ispunjava sve obaveze iz Konvencije, obzirom da smo mi pod posebnom kontrolom, kao pravni naslednici SFRJ koja je bila jedna od retkih zemalja koja je posedovala hemijsko oružje i imala kapacitete za proizvodnju istog. Na Odboru je i usvojen jedan amandman i Vlada ga je prihvatila. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Kanadske komercijalne korporacije o strateškoj i ekonomskoj saradnji proistekao je iz zajedničkog stava o značaju projekata, pre svega iz oblasti industrije, energetike i poljoprivrede i razvoja infrastrukture, kao značajnih prioritetnih ciljeva u postavljanju i postizanju dobrobiti građana Srbije i ubrzanom ekonomskom oporavku. Kanadske kompanije su bile prisutne u Srbiji pre svega na poslovima istraživanja i eksploatacije rudnog potencijala naše zemlje. Aneksom ovog sporazuma u prvom planu su projekti iz oblasti energetike i to korišćenje naših hidropotencijala i ulaganju u obnovljive izvore energije. Treba napomenuti da je ova korporacija u državnom vlasništvu i da je osnovala država Kanada. Nadam se da je ovo samo početak plodne i dugoročne saradnje na više polja jer su zvaničnici države Kanade u više bilateralnih susreta iskazali želju i volju da prošire oblasti saradnje dve zemlje kako u prometu dobara, tako i u protoku ljudi i kroz zajednička ulaganja u proizvodnju i poljoprivredu. I na kraju, moram pomenuti aneks broj dva između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine, koji je potpisan 2009. godine i na osnovu koga se realizuju tri velika projekta u Srbiji, most Zemun-Borča, nabavka skenera za Upravu carina i prva faza projekta Termoelektrane „Kostolac B“ projekti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vera Paunović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani ministre i ostali članovi Vlade, Predlog novog zakona o robnim rezervama koji nam je podnela Vlada sa jedne strane, uslovljen je kodifikacijom i modernizacijom našeg zakonodavstva u ovoj oblasti, sobzirom da ovu materiju reguliše jedan republički zakon iz 1992. godine, jedan savezni zakon koji je nasleđen još iz vremena SFRJ, i dva podzakonska akta, koji su doneli republička vlada i nekadašnji savezni izvršni organi. Na drugoj strani i u ovoj materiji neophodno je usklađivanje sa međunarodnim standardima tim pre što se navodi da je naša država već potpisala određene međunarodne sporazume koji nameću sistematski nova rešenja. Za razliku od važećeg zakona, novim će se najpre definisati neka načela poslovanja i upravljanja robnim rezervama od kojih posebno važnim smatram načelo tržišnog poslovanja i načelo pažnje dobrog privrednika. Da bi se ova načela sprovela u praksi proklamovan je i princip transparentnosti poslovanja, osim ako propisima nije drugačije regulisano. Važnija je ona odredba koja definiše koja to dobra potpadaju pod robne rezerve. U odnosu na važeća rešenja koja je obuhvata prehrambene proizvode i lekove, mislim da je dobro rešenje to što će pod robnim rezervama ubuduće biti podrazumevani nafta i naftni derivati i oprema i roba za potrebe železnice, pošta, telekomunikacije, energetike i sistema odbrane, s obzirom da smo se svi lično uverili za vreme trajanja NATO agresije 1999. godine, od kolike je životne važnosti za državu i građane ispravno i pouzdano funkcionisanje ovih javnih službi. Predviđeno je da poslove vezane za robne rezerve i dalje će obavljati Direkcija za robne rezerve. Za razliku od prethodnog zakona, sada je predviđen samo godišnji program robnih rezervi, što smatram da nije dobro, jer je trebalo zadržati srednjoročni plan, ako je period od pet godina predug, da bi se isplanirali neki realni planovi i potrebe, mislim da bi se moglo ići na kraći vremenski rok ovih krovnih planova, na primer na dve ili tri godine, kao za naftne rezerve. Na drugoj strani, novim rešenjima će biti bolje precizirano šta čini godišnje planove i način njihovog sastavljanja. Ključna novina je da će pomenuto načelo tržišnog poslovanja biti sprovedeno kroz zakonsku odredbu, da će se nabavka roba ubuduće vršiti prema odredbama Zakona o javnim nabavkama. Na ovaj način će se i u ovoj oblasti postići značajne uštede u sredstvima. U novom zakonu više neće biti predviđeno da se robe prioritetno nabavljaju od domaćih proizvođača, što opet lično mislim da nije sasvim uredu, ali ako se predlagač opredelio za tržišni princip poslovanja putem javnih nabavki onda se i ovakve odredbe moraju prihvatiti. Što se tiče načina dostavljanja roba dobro je što će biti omogućena mogućnost sticanja putem robne razmene čime će se takođe stvoriti mogućnosti za povoljnije nabavljanje roba i poslovanje direkcije. Značajan deo zakona posvećen je oblasti robnih rezervi nafte i naftnih derivata, što do sada nije bio predmet regulisanja postojećeg zakona o robnim rezervama. Te rezerve će biti iskazane u dvomesečnoj potrošnji ovih energenata na nivou Srbije, a za njih je predviđeno skladištenje na posebnim mestima i posebna pravila skladištenja. Što se tiče samih propisa o skladištenju tu nema korenitih novih rešenja, jer su i postojeća sasvim precizno regulisala odnos Direkcije sa skladištarima i međusobna prava i obaveze koja su definisana u skladu sa Zakonom o obligacionim odnosima. Osim toga, novim zakonom će biti predviđene i kaznene odredbe za privredne prestupe i prekršaje zakona, što do sada nije bilo slučaj. Poštovani narodni poslanici, u ovoj oblasti mora se uvesti red, uspostaviti tržišni transparentni principi poslovanja, a što je najvažnije da se češće i temeljnije vrše kontrole i stvarnog stanja robnih rezervi. Ovaj zakon će upravo stvoriti valjaniju pravnu osnovu za tako nešto, te će s toga poslanička grupa PUPS u danu za glasanje podržati ovaj zakonski predlog. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, gospođo ministarka, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, imao sam malo problema na početku današnje rasprave da shvatim u kakvoj su korelaciji robne rezerve i Zakon o zabrani hemijskog oružja. Onda sam se setio da smo prekjuče obeležili dan kada je potpisano primirje u jednom od najstrašnijih ratova u istoriji čovečanstva, dan kada je okončan Prvi svetski rat, koji će ostati upamćen baš po masovnom korišćenju hemijskog oružja, po milionskim žrtvama koje je to hemijsko oružje prouzrokovalo. Međutim, mi Srbi taj Prvi svetski rat pamtimo pre svega, po herojstvu Srpskih pukova, koji su se pre toga ovenčali slavom i u Prvom i u Drugom Balkanskom ratu. Nažalost, tokom devedesetih godina oni koji su vladali ovom zemljom obesmislili su to herojstvo, te muke, krv i znoj, znanih i neznanih heroja. Onda sam video da je za obeležavanje godišnjice početka Prvog svetskog rata u budžetu za sledeću godinu predviđeno 700 miliona dinara, a da je za nabavku za robne rezerve predviđeno milijardu i 879 miliona 728 hiljada dinara. I eto veze između ta dva zakona. Mislim da ne shvatam šta će Tomislav Nikolić na grobu Milunke Savić, osim da joj kaže – izvini što sam vodio politiku koja je tvoje herojstvo obesmislila, ali ne treba zato da potroši 700 miliona dinara. Tih 700 miliona dinara odmah neka prebaci u fond za robne rezerve i onda će taj budžet imati smisla, u protivnom, ne znam kakav će odgovor dati kada iz dubina Jonskoga mora kada stanu galije carske, pitaju heroje i sa Bregalnice, Kolubare, Cera i Mačkovog kamena. Čuje li se srpska truba sa Kosova polja? Mislim da nema odgovora na to pitanje i da ne treba 700 miliona dinara da bi nam dao odgovor na to pitanje. Svaki put kada na dnevni red dođe zakon o robnim rezervama, padne Vlada. To nije razlog zašto je ovaj zakon na snazi od 1992. godine. Mi smo prošle godine, kao što su neki moji prethodnici kazali, imali jednu elementarnu nepogodu koja je pogodila Srbiju, to je bila suša. Kako u Srbiji jedno zlo nikada ne dolazi samo, dobili smo i ovu vladu, najgoru od dolaska južnih Slovena na Balkansko poluostrvo, da bi katastrofa bila kompletna. Danas je lako reći da niko nije hteo da uredi oblast robnih rezervi, to je najlakše reći SNS jer vi od DS niste preuzeli državu uništenu pogrešnom politikom, razorenu, opljačkanu, sa sankcijama, vizama, devastiranu, izopštenu iz sveta i međunarodnih organizacija, sa nerešenim ubistvima i zatvorima prepunih političkih protivnika koji su se zalagali, bili su u zatvoru samo zato što su se zalagali za ideju EU. Danas kada smo vam otvorili i evropska vrata i evropske vidike i evropske oči, danas kada ste shvatili da je zemlja okrugla i prihvatili politiku EU, lako vam je da donosite evropske zakone. Kažem, prethodni zakon je donet 1992. godine sa namerom da robne rezerve omoguće snabdevanje u slučaju rata, elementarnih nepogoda i nestašica. Kako ste vi bili dalekovidi 90-ih godina, prvo ste donosili zakone, pa ste onda počinjali ratove, a onda napravili nestašice. To je zaista jedan napredan pogled na politiku, jedna dalekovido shvatanje politike. Znači, uredite zakonom nestašice, prouzrokujete nestašice, zakonom uredite šta će biti kada dođe rat, pa onda lepo sve to po zakonu. Mi svi po zakonu stanemo u red za šećer, zejtin, mleko, brašno, ali nas zbog toga nazivate petokolonašima. Mi smo zbog toga bili izdajnici i petokolonaši. Moram da vam priznam, ja jesam u to vreme bio petokolonaš. Svakog dana sam bio peti u koloni za šećer, zejtin, mleko, brašno, pšenicu, hleb, ali vremena su se promenila. Godine 1998. ste ušli u Vladu i napamet vam nije palo da promenite ovaj zakon. Sada nas kritikujete zbog toga što smo morali da se izborimo sa sankcijama, vizama, nestašicama struje, zemlji u kojoj nije bilo robnih rezervi, nije bilo ni van rezervi, ni u rezervama, ni benzina, ni nafte, ni šećera, ni ulja i sada nam držite predavanje o opljačkanim rezervama. Zaista ne znam da li čovek može misao da prekine kao nit i da zaboravi svoju ulogu u vremenu koje je iza njega i da zaboravi koliki je značaj dao tom vremenu. Eto, izgleda da može. Nagon vas brani potpunim zaboravom da bi vas ovde spasio od mučenja zbog odgovornosti, a odgovornost vašeg učinka je ogromna, koliko zbog učinka, toliko i zbog ne učinka. Zato su meni neverovatne reči, maltene istorijsko blago, kada krenete da nam kroz ovaj zakon o robnim rezervama objašnjavate kako smo u stvari dobili ono što nismo tražili. Razumem da vi u tom žaru petogodišnjice objašnjavate građanima Srbije da će dobiti ono što već imaju. To je tako napredno. Zašto im obećavate da će dobiti ono što nisu tražili, što niste obećali? Zašto im to dajete? Meni je to neverovatno da uvek dobijemo ono što nismo tražili, a ne dobijemo ono što smo tražili. Na primer, baš povećanje PDV na te životne namernice koje treba da idu u robne rezerve, na mleko, na šećer, na zejtin, na ulje, na knjige, ogrev, na novine, na udžbenike. Jednom rečju, pod vašom naprednom vlašću jedino cene napreduju. Sve drugo napredno nazaduje. Najvažnije od te mere povećanja PDV na ove namernice koje idu u silose i skladišta uopšte neće pogoditi penzionere. Oni uopšte ne kupuju mleko, šećer, zejtin. Oni uopšte nemaju u svom troškovniku troškove grejanja i komunalnih usluga. Oni ne jedu osnovne životne namernice. Oni se uopšte ne leče, ne kupuju lekove. To penzionere uopšte ne pogađa po vašem naprednom mišljenju. Ne znam da li ćete u ova skladišta stavljati genetski modifikovanu hranu, jer genetski modifikovana hrana je verovatno bila vekovna potreba našeg naroda i naših građana, a koji ste rešili tako napredno da darujete, da nam je utolite, da bi se naš narod genetski preradio, pa će valjda mutanti u još većem broju da glasaju za vas. Znate, lako je nekome stezati kaiš kada mu je obim struka kao onom platanu na Topčideru, istorijskom platanu. Šta piše u ovom zakonu? Da vam kažem samo nekoliko stvari na koje imam suštinske primedbe. Kažete ovako, u članu 4. zakona, stav, tačka 4, u robne rezerve ulazi i oprema i roba za potrebe Železnice, pošte, telekomunikacija, energetike i sistema odbrane. Kod tih Železnica moram da stanem. Znate li vi kako izgleda jelovnik generalnog direktora? Tartufi, kozji sir. U kom ćete silosu da čuvate tartufe, a u kom kozji sir? A gde idu kubanske „Havana“ cigare? Da li su sve to potrebe Železnice ili potrebe generalnog direktora? Šta ćemo kad on reši da ceo kolektiv, kolegijum direktora odvede na ručak? Znate li koliki mora silos za tartufe? To ne može ni u Kini da rodi sa kojom potpisujete ugovor i o kanalu i o nabavci tartufa. Da li tako štedite? Zašto je sedište Direkcije za robne rezerve u Beogradu? Što nije u Kruševcu? Ja sam Kruševljanin, zalažemo se za decentralizaciju. Ili u Novom Sadu, Stalaću? Pa pored Lučke kapetanije da ima i Direkciju za robne rezerve. Šta da vam kažem o budžetu? Šta da vam kažem o tački 22. ovog slova zakona? Kaže: „Visinu naknade za formiranje obaveznih rezervi, način obračuna, način plaćanja ove naknade, kao i raspolaganje sredstvima ove naknade propisuje Vlada na predlog ministarstva nadležnog za poslove finansija i ministarstva nadležno za poslove trgovine, a na osnovu potrebnog iznosa sredstava za izvršenje godišnjeg programa obaveznih rezervi.“ Kolika će ta naknada biti? Da li zna neko da mi odgovori? Koliko će ta naknada da utiče na cene nekih energenata? Da li znamo neki parametar koliko je to? Da li je to 100 miliona, dva miliona? Kaže – naknada ide u budžet. Koliko će to dodatno da optereti život penzionera, koji uopšte neće osetiti ove napredne mere unapređenja svog života? To su pitanja na koje nemate odgovore. Kada sledeći put rešite da nam držite predavanje, kako smo ostavili prazne silose i prazno ne znam šta, setite se u kakvom ste nam stanju ostavili zemlju 2000. godine. Prazni silosi, prazni magacini i prepuna groblja i prepuni kolektivni centri sa izbeglicama. Sada mi treba pred tom politikom da nas bude sramota zbog vašeg učinka. Mene je sramota što se nisam energičnije borio protiv vas. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, govoriću nešto o robnim rezervama koje po svojoj funkciji treba da očuvaju stratešku sigurnost države, između ostalog i od mogućih vojnih i ekonomskih pritisaka kojima, ne daj bože, možemo ponovo biti izloženi. Naša bliska istorija je to pokazala. Ovde su kolege govorile o ulozi robnih rezervi, o stabilnosti tržišta, cena, itd. Slažem se sa njima u potpunosti. Robne rezerve bi trebale da koriste u tom cilju. Međutim, robne rezerve, ono što niko nije govorio, imaju i ulogu kao instrument poljoprivredne politike. Dakle, one bi trebale da očuvaju stabilnost cena prilikom otkupa. Država više ne može da propisuje zaštitne cene, ne može da propisuje paritete, ali može robnim rezervama, kao instrumentom, da kada su viškovi poljoprivrednih proizvoda očiti i cena pada oni to mogu da otkupljuju i da stavljaju u robne rezerve i da intervenišu kada cene odu previše daleko, odnosno kada na tržištu prevaziđu neku tržišnu cenu. Na takav način se čuva srpski seljak. Takođe, uloga robnih rezervi u poljoprivrednoj politici može biti u sledećem – očuvanje međusobnih pariteta, posebno između mineralnih đubriva, kukuruza, pšenice, poljoprivrednih proizvoda, a takođe i pariteti između kukuruza, pšenice i cene stoke, dakle cene mesa. Na takav način država može, a da to ne propiše, da očuva sigurnost, ne samo potrošača, ne samo prerađivača, ne samo države, već može da očuva i prehrambenu sigurnost države, stanovništva, ali i da očuva proizvodnju strateških poljoprivrednih proizvoda. Dakle, njihova uloga bi trebala da bude u poljoprivrednoj proizvodnji kao instrument pozamašna. Međutim, to nije slučaj. Svedoci smo, to je nasleđena politike, da su robne rezerve uvek bile na strani prerađivača i na strani trgovačkih interesa, raznih trgovaca i izvozno – uvoznih lobija. Ja sam bio onaj koji je 90-ih godina bio opozicija i ne sećam se nekog mog kolege da se nešto previše borio protiv toga, ako se ne uzima to da sam ih takve viđao sa foteljama na glavi, sa skupom slikom pod miškom, pred nagorelom, tada Saveznom skupštinom, odnosno ovom Skupštinom. Ono što je ministar rekao, toga trenutka je zatečeno gotovo milion tona pšenice. Devedesetih godina u robnim rezervama je bilo 1.200.000 tona pšenice. Dakle, i te kako se vodilo računa i o tim mogućim vojnim i ekonomskim pritiscima na našu zemlju. Takođe, tvrdim da po dolasku DOS-a na vlast, u tim promenama sam i sam učestvovao nije bilo promaje u magacinima koliko je bilo 2012. godine, a i sam ministar je to potvrdio, u robnim rezervama je bilo robe. Godine 2003. još uvek je u robnim rezervama ostalo preko 500.000 tona pšenice, a onda su se ti trgovinski interesi pojavili tako što je pšenica koja je plaćena 7,5 dinara, plus troškovi itd, koja je prevazišla osam dinara po kilogramu, prodata radi izvoza po 5 ili 5,5 dinara, da bi ta pšenica odmah posle žetve kupovana od istih onih koji su bili izvoznici po 13 dinara. Dakle, samo na tih nekoliko stotina hiljada tona neko je zaradio po kilogramu oko osam dinara, pa izračunajte koliko je to u tom trenutku bilo. Mislim da je zarada izvoznika bila između 30 i 50 miliona evra. Sam ministar je rekao da u robnim rezervama, što na sudu, što pod hipotekom, 54 i 95 miliona, dobićete cifru od 150.000.000, da se država zbog robnih rezervi tuži ili je aktivirala hipoteke. Dakle, to je ukupno 150.000.000 evra, da to preračunam u cenu tržišnog prošlogodišnjeg roda pšenice, to je bilo negde oko 1.000.000 tona se za taj novac moglo kupiti pšenice, a mi nismo otkupili, ne znam tačno koliko, ne verujem da smo otkupili nešto puno. Znači, 1.000.000 pšenice je na sudu, što pod hipotekama što na sudu 54,5 i 95 miliona, to je podatak koji je izneo ministar. Takođe, želim da kažem da Ministarstvo trgovine ne snosi odgovornost jer su robne rezerve pod ingerencijom Vlade i tek se ovim zakonom definiše šta to radi Ministarstvo poljoprivrede, šta Ministarstvo trgovine, šta Ministarstvo energetike. Dakle, to do sada nije bilo moguće. Takođe, nije tačno da je jedina afera 80.000 tona pšenice, za koje je država dala 20.000.000 evra i plaćala 2,5 miliona evra godišnje za to skladište. Pre toga je bilo na razne načine utuženo devet firmi, sa 107.986 tona. To nije ova poslednja kontrola. Mogu da kažem – Stapar Stepanović je radio Pećinci – Petlovača – Novi Sad, dva puta Novi Sad „Import“, Novi Sad – Beograd – Ćuprija – Osipaonica, ukupno 59.165 tona kukuruza i 48.821 kilogram pšenice. To je ono stanje koje je zatečeno pre ove kontrole. Ova kontrola je delimično uspela, pronađeno je 80.000 tona i jedan određeni deo nije pronađen. Kolege koje su bile toliko glasne povodom aflatoksina nisu rekle da je afera aflatoksin smišljena u glavama onih koji su želeli tu aferu da prikriju, da se ne otkrije nedostatak kukuruza, već da se u sušnoj godini, kada je trebalo da bude isporučen stočarima to proglasi aflatoksičnim i da na takav način taj kukuruz ne bude isporučen stočarima, a po mogućstvu, ako treba i da se uništi. Taj kukuruz nije pronađen u onim količinama u prvim kojima je prikazan u robnim rezervama kao aflatoksičan, nije prilikom kontrole pronađen u tim skladištima, a u nekim skladištima su količine koje su robne rezerve polegle skladištarima bile veće od njihovih kapaciteta, pa ću navesti Krčedin – 22.500 tona manjak, kapacitet 18.000 tona, gotovo je nemoguće da u čašu od dva decilitra stavite tri decilitra nečega. Bilo je u toj kontroli svega i svačega. Ona je delimično uspela, a delimično nije, zato što su i oni skladištari veoma vešti, pa je dolazilo do premeštanja raznih poljoprivrednih proizvoda i ne treba da podsećam na koji način je sve izbegavana ta obaveza. Dakle, 80.000 tona je pronađeno. Mi smo tražili tu kontrolu. Ja sam bio jedan od njih. Ta afera nije isterana do kraja. Opozicioni prvaci su dobijali 15.000 tona iz robnih rezervi pšenice po 23 dinara, ali da to vrate posle žetve po 15 dinara, dužnička dobit na 15.000.000 kilograma je 120.000.000 dinara. Nećemo navoditi imena. Takođe, nedavno su stočari konkurisali za taj ostatak aflatoksičnog kukuruza i nisu ga dobili. Aflatoksični kukuruz su dobili skladištari, kao da će ga oni jesti. Jedino ko to može da upotrebi su stočari. Oni ga nisu dobili, ali su skladištari dobili to pravo. Da li je tog kukuruza bilo ili ne, mislim da ne, ali i da ga je bilo, taj kukuruz je jesenas plaćen 27 dinara plus PDV, 30 dinara. Taj kukuruz se sada menja za 800 grama novog kukuruza čija je cena u žetvi bila 13 dinara, što znači da 30 dinara po kilogramu neko menja za 10 dinara. Da je bio normalan slet događaja, taj kukuruz je trebalo biti iskorišćen kod stočara, da oni održe stočarsku proizvodnju u veoma kriznim godinama. Međutim, on cele godine nije dat, najverovatnije da ga nije bilo. Tvrdilo se da je aflatoksičan. Na kraju je kao takav dat skladištarima koji ga ne mogu iskoristiti, ne mogu ga pojesti. Jedino što oni mogu je da ga prodaju stočarima i najverovatnije će ga prodati po skupljoj ceni nego što ga duže kod robnih rezervi. Znači, svaki kilogram je menjan za 800 grama. Pošto je kilogram država kupovala po 30 dinara, sada ga pozajmljuje i u zamenu dobija kukuruz koji će biti plaćen 10 dinara. Nije teško izračunati da je to gotovo 20 dinara po kilogramu. Nije teško izračunati da ta kombinacija od 25.000.000 kilograma mora da bude teška 500.000.000 evra. Nije teško izračunati da je to 500.000.000 dinara. Nije teško izračunati da to daje protivvrednost od 4,5 miliona evra. Ovo su dokazi da robne rezerve nisu toliko koristile potrošačima, nisu toliko koristile državi. Ovo su dokazi da nisu koristile ni poljoprivrednim proizvođačima. Ne govorim da su koristile ni određenim strankama, ali da su i te kako koristile nekim trgovcima, uvoznicima, izvoznicima i tim lobijima. Ne treba se previše truditi posle ovoga i nešto detaljnije dokazivati. Za sve ovo postoji dokumentacija. Ona je fotokopirana. Navodno su tamo službene tajne, ali kada je neka potvrda u pitanju, onda ta službena tajna i nije tako tajna, vrlo brzo dođe do medija. Ali, sve što je kod nas službena tajna je u stvari javno, a javne nabavke su tajne i tako se ovo nastavlja. Stoga ću ja razmisliti. Najverovatnije da ću podržati ovaj zakon, jer ima još nekih amandmana. Onaj deo oko energetike apsolutno podržavam. Podržavam i ovaj deo zakona, ali insistiram da se odgovornost onih koji su i te kako znali šta rade skladištari ispita, utvrdi, a ne samo da odgovara sitna boranija. Dosta smo pred malim lopovima skidali glave, a pred velikim skidali kapu. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Senić.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Želim da na kraju dana rezimiramo raspravu i da kažemo da se zakon o robnim rezervama donosi da bi se sprovodio, ali s obzirom na predviđenu stavku u budžetu za Direkciju za robne rezerve, jasno je da će u narednom periodu zakon o robnim rezervama biti teško sprovodiv. Želim još jednom da ponovim da je Predlogom budžeta za 2013. godinu Direkcija za robne rezerve imala preko pet milijardi dinara budžeta, da je rebalansom taj iznos smanjen na 3,6 milijardi, a da je Predlogom budžeta za narednu godinu taj iznos jedva tri milijarde dinara.Pri tome, od toga je svega 1,8 milijardi za nabavku roba. Ovim zakonom se ne omogućava Direkciji za robne rezerve da ima sopstvene prihode. Dakle, sve što će Direkcija za robne rezerve u narednoj godini kupiti, a tu je, po ovom zakonom, podrazumevana i oprema za vojsku, železnice, telekomunikacije, poštu, energetiku, će iznositi jedva 15 miliona evra. To je apsolutno nedovoljno za korekciju stanja srpske poljoprivrede, a kamoli za razvoj srpske poljoprivrede. Naglašavam da je prošle godine potrošeno pet milijardi dinara za otkup merkantilne pšenice i merkantilnog kukuruza i da je kao rezultat tog otkupa Srbija imala ove godine rekordnu proizvodnju merkantilne pšenice u količini od skoro tri miliona tona. Naglasio sam da će ovakav odnos, kakav je bio ove godine prema srpskim poljoprivrednicima, rezultirati da će Srbija sledeće godine zbog rekordno niskih površina pod pšenicom možda morati i da uvozi pšenicu, jer je prognoza da će sledeće godine Srbija imati nešto tek preko milion tona pšenice, a neophodna količina je 1.400.000 tona. Dakle, u zakonu nema načela podsticaja i obezbeđenja kontinuirane proizvodnje i to je velika manjkavost ovog zakona. Izvršio sam jednu dobru analizu zakona i jasno je da se on sastoji iz dva dela, iz onog dela koji se odnosi na sve robe, izuzev nafte i derivata nafte i na onaj deo koji se odnosi na naftu i derivate nafte. Sada, s obzirom da imamo dva ministra, što nije baš uobičajeno, koji brane jedan zakon, pitam se kako je moguće da u prvom delu zakona nema obaveza donošenja dugoročnog i srednjeročnog plana i programa, a kada je u pitanju nafta i derivati nafte ima donošenja dugoročnog i srednjoročnog plana. Članom 8. kada su u pitanju druge robe, godišnji program se donosi za period jedne kalendarske godine po stupanju na snagu zakona kojim se uređuje godišnji budžet Republike Srbije, bez ikakvog roka u odnosu na datum stupanja na snagu zakona, a kada je u pitanju nafta i derivati nafte članom 18. godišnji program obaveznih rezervi donosi se najkasnije u roku od pet dana od dana stupanja na snagu zakona kojim se uređuje godišnji budžet Republike Srbije. Prosto je neverovatno da dva ministarstva nisu usaglasila delove zakona koje su pisali. Ono što me izuzetno zanima je kako to da SNS ima 12 amandmana samo na deo zakona koji se odnosi na naftu i naftne derivate? Da li to znači da prvi deo zakona nisu ni čitali ili da je ovaj drugi deo zakona toliko loš da su sami morali da popravljaju ovaj zakon? Sve u svemu, rasprava u pojedinostima će nam dati odgovore i na neka od ovih pitanja, ali, ponavljam, bez povećanja sredstava Republičkoj direkciji za robne rezerve nema mogućnosti za sprovođenje ovog zakona i srpska poljoprivreda će imati još veće probleme u narednoj godini, jer nije adekvatno opredeljena ni kroz subvencije, a ni kroz Republičku direkciju za robne rezerve za adekvatnu pomoć. Mislim da će srpska poljoprivreda i dalje ostati samo u predizbornim obećanjima najveća razvojna šansa Srbije, a daće u stvari biti najveća propast Srbije, nažalost. Hvala.
Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem zajednički načelni jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 8, 9, 24. i 25. dnevnog reda. Rad nastavljamo sutra u 11.00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 74 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Dubravka Filipovski, Čedomir Protić, Milorad Stošić, Stefana Miladinović, Dejan Radenković, Vesna Jovicki, Dejan Rajčić, Ivan Bauer, Milorad Mijatović, Slobodan Jeremić i Olgica Batić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača Aleksandra Antića, ministra saobraćaja, pozvao da sednici prisustvuju i Miodrag Poledica, državni sekretar u Ministarstvu saobraćaja, Dejan Lasica, Mirjana Trifunović, Milorad Ilić i Milutin Popović, pomoćnici ministra saobraćaja, Dejan Kocić i Demir Hadžić, viši savetnici u Ministarstvu saobraćaja, Vida Stevanović, samostalni savetnik i Milijan Milić, mlađi savetnik u Ministarstvu saobraćaja, Siniša Trkulja, pomoćnik direktora Direkcije za železnicu i Milan Živanović, vd direktora Direkcije civilnog vazduhoplovstva Republike Srbije. Nastavljamo rad po dnevnom redu i prelazimo na zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 10, 11, 12, 26, 27, 28, 29. i 30. dnevnog reda. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 10, 11, 12, 26, 27, 28, 29. i 30, a pre otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, članova poslaničkih grupa, a pregled vam je dat u prilogu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 170. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o bezbednosti i interoperabilnosti Železnice, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim putevima, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o pomorskoj plovidbi, Predlogu zakona o potvrđivanju Evropskog sporazuma o glavnimunutrašnjim vodnim putevima od međunarodnog značaja, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji u oblasti železničkog saobraćaja, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Kabineta ministra Ukrajine o saradnji u oblasti železničkog saobraćaja, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o vazdušnom saobraćaju između Vlade Republike Srbije i Vlade Australije i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Slovačke Republike o međunarodnom drumskom prevozu putnika i stvari. Da li predstavnik predlagača, ministar Aleksandar Antić, ministar saobraćaja želi reč? Izvolite.