Poštovani predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, moje pitanje je upućeno ministru zdravlja, a odnosi se na to, kada možemo očekivati potpuno konstituisanje organa zdravstvenog centra Prijepolje? Hoću da kažem da, imamo novu šemu zdravstvenih ustanova, hoću da pohvalim sve ono što je Ministarstvo zdravlja i svi zdravstveni radnici, na teritoriji naše zemlje radili u vreme pandemije Kovid virusom. Posebno hoću da pohvalim svoje, kao građanin Opštine Prijepolje, sugrađane koji su poslanici Zdravstvenog centra u Prijepolju, koji su nesebično radili i davali podršku svim građanima koji su u tom trenutku bili oboleli i jako je važno da se na stavi dalje konstituisanje organa Zdravstvenog centra. Vlada je imenovala v.d. direktora i na tome se stalo. Ono što mene zanima jeste da dam podršku Ministarstvu da se nastavi sa tim, ali da to učinimo ako je moguće što brže, da se imenuje, da Vlada imenuje upravni Nadzorni odbor, da se usvoji Statut i da Zdravstveni centar profunkcioniše. Jako je važno, nova mreža zdravstvenih ustanova, jer ona približava primarnu zdravstvenu zaštitu krajnjem konzumentu, odnosno građaninu. Imamo jednu vrstu decentralizacije, a to je nešto za šta se Stranka pravde i poverenja bori i na taj način će građanin, konzument te usluge, pacijent moći bolje da oceni tu zdravstvenu uslugu i da utiče na nju da se ona popravi i da bude bolja. Ono što je ključno važno, da država nema novih nameta, već da naprosto čitav sistem koji je do sada funkcionisao na jedan način, sada počinje da funkcioniše na drugi, po meni znatno funkcionalniji način. Ono što smo do sada imali kada je u pitanju zdravstveni centar u Prijepolju jeste da je Opšta bolnica i Dom zdravlja bila pod Zdravstvenim centrom Užice, a tu saradnju bi mogli da okarakterišemo na onom čuvenom primeru sarme, gde su oni za sebe uzimali meso, a i Bolnica u Prijepolju i u Priboju i u Novoj Varoši su dobijali kupus i zato je jako važno da Ministarstvo zdravlja što je pre moguće implementira ovu novu mrežu i da Zdravstveni centar u Prijepolju u punom kapacitetu profunkcioniše. Što se tiče drugog pitanja, ono je upućeno Ministarstvu pravde i Tužilaštvu za organizovani kriminal, a pitanje glasi šta su uradili povodom krivične prijave koju je Opština Sjenica, podnela protiv bivšeg predsednika opštine i bivšeg opštinskog pravobranioca? Da li je pokrenuta istraga i ako jeste u kojoj je fazi? Više puta sam govorio na tu temu ali sada je Opština Sjenica, znači 20.05.2021. godine podnela, načelnik opštinske uprave je podneo krivičnu prijavu, jer je 832 hektara zemlje Opštine Sjenica, zemlje svih građanki i građana Opštine Sjenica, zemlje svih građanki i građana u Republici Srbiji, bez ikakve nadoknade poklonjeno određenoj kompaniji. Ukoliko tužilaštvo pravovremeno ne reaguje i ukoliko ne budemo imali sudski epilog gde ćemo zaštititi imovinu naše države u ovom slučaju opštine Sjenica, opština Sjenica i naša država, suočiće se sa montiranom arbitražom, tako stoji u ugovoru gde će finansijske konsekvence snositi opština koja je devastirana, koja je ugrožena i koja je siromašna. Ne smemo dozvoliti da neko ko je nedomaćinski vodio jednu opštinu, gde je, kao što vidimo se bahatio i raspolagao na samo njemu svojstven način, sa državnom imovinom da prođe nekažnjeno. Moramo pomoći opštinskom rukovodstvu, to su časni i čestiti i pošteni hrabri i odvažni i sposobni ljudi, i pokazati da borba protiv kriminala i korupcije, neće praviti trule kompromise i da neće biti zaštićeni. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima Đorđe Milićević.
Zahvaljujem uvaženi predsedavajući, gospodine Orliću. Dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih da postavim pitanje Vladi Republike Srbije, a tiče se jučerašnjeg događaja na prostoru KiM, koji su ponovo ozbiljno uznemirili srpski narod, a samo potvrđuju da na Prištinskoj strani nema ni naznaka bilo kakvih promena u njihovom agresivnom ponašanju prema pripadnicima srpskog naroda. Na protiv, i dalje nema dana bez ekscesa. Tako je bilo i juče na Vidovdan. Nedopustivo je ponašanje privremenih institucija u Prištini i pripadnika njihovih snaga bezbednosti, koji su umesto da samo vode računa o redu i miru, na ovaj veliki srpski praznik koji se obeležavao na Gazimestanu, juče uhapsili jednog srpskog mladića iz Podgorice, samo zato što nije dozvolio da Prištinski policajci pretresu i maltretiraju jednu monahinju. Kolika je mržnja prema svemu što je srpsko potvrđuje i to što su svlačili i oduzimali majice sa likom Kneza Lazara i ostale simbole srpskog naroda, pa čak i srpsku zastavu od onih koji su juče došli da odaju poštu našim junacima koji su pre 632 godine na Kosovu polju odbranili svoju zemlju od osvajača. I dok se na drugoj strani naše planete u SAD, gradonačelnica Čikaga odužuje srpskoj zajednici za doprinos razvoja tog grada tako što Vidovdan proglašava jednim od zvaničnih praznika Čikaga i dok Ričar Grenel čestita srpskom narodu Vidovdan rečima – danas odajemo počast herojima. Na današnji dan 1389. godine citiram: „započela je bitka protiv osmanlija na Kosovu oni ni na ovaj dan ne mogu da obuzdaju svoju mržnju i netrpeljivost“. Jasno je da i na ovaj način žele da dokažu kako je Kosovo i Metohija samo njihovo, da tamo nema mesta za Srbe, čak i kada obeležavaju svoje praznike i kada se sećaju svojih junaka. Ovo je deo pokušaja nasilnog prisvajanja dela naše teritorije, ali i naše istorije, što oni neskriveno svakodnevno pokušavaju, a takvu svoju nameru oni i ne skrivaju svakodnevnim provokacijama i takvim istorijskim falsifikatima čemu bi se svaki ozbiljan istoričar smejao. Bruka za Prištinu. I dok sa druge strane Srbija nastoji da uprkos svemu što su oni decenijama činili srpskom narodu nastavili dijalog i dođe do rešenja koje će biti prihvatljivo za obe strane, dotle prištinski lideri ne prezaju ni od kakvog gesta nasilja. Danas nisu dozvolili Srbima da u miru i dostojanstveno obeleže svoj veliki nacionalni praznik. Juče su maltretirali Dragicu Gašić, poslednju Srpkinju u Đakovici, koja se posle 22 godine vratila da živi na svom ognjištu. Pitamo se, šta dalje da se očekuje od njih posle ovakvih nehumanih i rekao bih necivilizacijskih postupak kojima samo potvrđuju da im ni do dijaloga ni do mira nije stalo. O povratku Srba na svoja ognjišta da i ne govorimo. Za njih je očigledno jedini cilj etničko čisto Kosov i Metohija bez Srba. Njihov narativ je isti i davno prepoznat, ali verujemo da će posle ovih događaja međunarodna zajednica i posrednici u dijalogu reagovati na ovo bahato ponašanje Prištine i prištinske policije koja je tokom jučerašnjeg dana bez dostojanstva pretresala čak i srpsku monahinju koja je došla da se pokloni senima svojih nacionalnih junaka. Kome je juče ona mogla da smeta? To je suštinsko pitanje. Kako bi se naš narod zaštitio od ovakvih, ali i gorih scenarija albanskih separatista? Želim i ovog puta da apelujem, da konstatujem ali i da pitam Vladu Republike Srbije, da li Vlada može da se obrati međunarodnoj zajednici, da zatraži reakciju međunarodne zajednice, pre svega Brisela kao posrednika u dijalogu, kako bi se sprečilo dalje maltretiranje i kako bi se sprečilo dalje zastrašivanje Srba koji su ostali da žive na svojim ognjištima, koji su ostali na prostoru Kosova i Metohije, koji samo žele bez straha da mogu da žive na Kosovu i Metohiji i da mogu bez straha da obeleže svoje praznike i ne strepe od rušenja grobova svojih predaka? Međunarodna zajednica snosi deo odgovornosti za stanje na prostoru Kosova i Metohije jer su nažalost često imali dvostruke aršine ili stajali na strani Prištine čiji je cilj jasan, a to je stvaranje etnički čiste, nezavisne albanske države Kosovo na teritoriji Republike Srbije. U pravu je portparol Ministarstva spoljnih poslova Ruske Federacije, kada kaže da je Kosovo i Metohija danas crna tačka Evrope i crna tačka njihovih mentora. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li još neko želi da zatraži objašnjenje od ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa? Prijavite se još jednom. Poslaničke grupa Aleksandar Vučić – za našu decu, Uglješa Mrdić.
Zahvaljujem predsedavajući gospodine Orliću, uvažene kolege narodni poslanici, uvaženi građani Republike Srbije. Nadležnim državnim institucijama upućujem nekoliko pitanja danas. Prvo bih želeo da uputim pitanje kako MUP, tako i Ministarstvu finansija i nadležnim pravosudnim institucijama povodom milionskih afera Dragana Đilasa. Mi smo dobili u par navrata obaveštenje od MUP i Ministarstva finansija da su istrage u toku i šta su te institucije, koje odlično rade svoj posao uradili, međutim želim da čujem šta su uradili sada u ovom periodu od proteklih nekoliko meseci, kao i koje konkretne korake je preduzelo nadležno tužilaštvo? Činjenica je da je Dragan Đilas na štetu građana Srbije u svoje džepove stavio stotine miliona evra, a kada kažem afere Dragana Đilasa, to više nisu afere, to su činjenične stvari. Tu mislim od slučaja mosta na Adi, gde je uzeto više stotina miliona evra, kao i do slučaja njegovih 619 miliona evra i njegovih deviznih računa u inostranstvu na Mauricijusu i drugim državama, gde je do sada utvrđeno da se na tim računima nalazi nekoliko desetina miliona evra? Dakle, javnost Srbije i Skupština Srbije treba da dobiju odgovore na to pitanje. I isto tako, šta je sa aferama, ali ovde nije u pitanju dogovor jednog političara sa domaćim prevarantima, kao što je to radio Dragan Đilas, nego je u pitanju dogovor jednog političara sa svetskim prevarantima, a tu mislim na Vuka Jeremića. Šta su uradile u saradnji sa inostranim institucijama naše institucije po pitanju čuvene međunarodne afere Vuka Jeremića, gde je sa međunarodnim kriminalcima stavio milione u svoje džepove? Takođe, želim da pitam nadležne institucije, šta je do sada urađeno povodom bahatog ponašanja Dragana Đilasa i njegovih saboraca što se tiče upada u Skupštinu Republike Srbije tokom prošle i pretprošle godine? I, naravno, šta se dešava sa svim onim koji se tiču profesora Pravnog fakulteta u Beogradu Vladimira Vuletića, šta su uradile institucije, prvenstveno tužilaštvo i nadležni sud i policija povodom toga da je Vladimir Vuletić profesor Pravnog fakulteta u Beogradu lagao u policiji i policiji dao pogrešne navode prilikom poslednjeg saslušanja? Dakle, očekujem da i policija i nadležno tužilaštvo ako utvrde da je Vladimir Vuletić lagao da je sarađivao sa mafijom, da preduzme zakonom određene mere. Nemojte da dolazimo u situaciju da pojedini tajkuni i političari poput Dragana Đilasa, Vuka Jeremića i profesora Vladimira Vuletića se smeju državnim institucijama. Ovi prvi su uzeli milione u svoje džepove, Vuletić se ponaša, najblaže rečeno, bahato, preti, obmanjuje javnost, laže u policiji i uopšte, kakvu sliku javnosti, kakvu sliku studentima i budućim generacijama šalje profesor Pravnog fakulteta Univerziteta u Beogradu? Želim da postavim pored ovih pitanja još jedno pitanje. Šta su uradile nadležne institucije povodom poslednjih pretnji koje su upućene predsedniku Srbije Aleksandru Vučiću i njegovoj porodici? Da li su Aleksandar Vučić i njegova porodica ljudi koji su najslabije zaštićeni u Republici Srbiji? Da li može svaki kriminalac, svaki tajkun kome to padne na pamet, svaki prevarant, svaki bahati političar poput Vuka Jeremića i njegovih saradnika, poput Dragana Đilasa, poput profesora Vuletića, da li može kome god padne na pamet da preti predsedniku Srbije bez ikakvih posledica? Da prati članove njegove porodice, da preti, ne samo preko društvenih mreža, nego i na ulici, da kad kod hoće mogu da upadnu u predsedništvo? Dakle, kakvu sliku imamo u javnosti? To nema nigde u svetu da se ovako dozvoljava delu opozicionih političara, da im institucije dozvoljavaju i da se ovako bahato ponašaju. Prema tome, molim državne institucije, prvenstveno Tužilaštvo, policiju i nadležne sudove da odrade što je do njih, da ako treba procesuiraju Dragana Đilasa, Jeremića, Vuletića i sve one koji su činili krivična dela, koji čine krivična dela i koji prete predsedniku Vučiću i njegovoj porodici, prete članovima porodice samo zato što pripadaju porodici Aleksandra Vučića. I to u kojim trenucima? U trenucima kada Aleksandar Vučić, zajedno sa Vladom Srbije i svim svojim najbližim saradnicima čini maksimum da našu državu vodi u bolju budućnost. To smo mogli da vidimo i prilikom vojne vežbe i prilikom događaja za Vidovdan i u Kruševcu. To možemo da vidimo na osnovu svih aktivnosti. To možemo da vidimo na osnovu otvaranja novih radnih mesta. Dakle, mi u Srbiji imamo vlast koja čini sve za građane, da sačuva zdravlje građana, da sačuva bezbednost građana, da sačuva radna mesta i otvori nova radna mesta uz povećanje plata i penzija, a onda imamo deo opozicije koji preti, koji trpa milione u svoje džepove i oni prođu bez bilo kakvih posledica. Prema tome, još jednom molim institucije da rade svoj posao i da zaštitimo predsednika Aleksandra Vučića koji našu Srbiju vodi u bolju i sigurnu budućnost. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu Mrdiću. Pošto se više niko od ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Josip Broz i Dunja Simonović Bratić. Prelazimo na načelni pretres o trećoj tački dnevnog reda - PREDLOGU ZAKONA O UREĐENjU TRŽIŠTA POLjOPRIVREDNIH PROIZVODA. Pre toga, podsećam vas da je Vlada Republike Srbije, pisanim putem, 25. juna, na osnovu člana 159. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, povukla iz procedure Predlog zakona o metrologiji, koji je podnela Narodnoj skupštini 4. juna 2021. godine. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju: Branislav Nedimović, potpredsednik Vlade i ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede - pozdravljam potpredsednika Vlade - i Nenad Katanić, pomoćnik ministra poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da sada podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika, u skladu sa članom 96. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda. Da li želi reč predstavnik predlagača? (Da) Gospodine Nedimoviću, izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani narodni poslanici, želim nekoliko reči da kažem o Predlogu zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda, o jednom zakonu koji naš pravni sistem na ovakav način do sada uopšte nije prepoznavao. Do sada je oblast trgovine poljoprivrednim proizvodima bila, i uopšte uređenja tržišta, na jedan opšti način regulisana Zakonom o trgovini, a složićete se da poljoprivredne proizvode sami po sebi ne možemo posmatrati kao flašicu, kao čašu, kao ovaj sto ispred nas, bilo koju stolicu, ne radi se o istim stvarima, iz jednog prostog razloga, zbog njihove postojanosti, zbog ograničenog vremena trajanja. Neki poljoprivredni proizvodi mogu kraće, neki duže da egzistiraju i u skladu sa tim gube na svom kvalitetu i gube na svojoj vrednosti. Iz tog razloga, pojavljujemo se sa ovim Predlogom zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda, koji se nadam da će u danu za glasanje naići na vaš pozitivan odgovor. Šta smo mi u stvari želeli ovim Predlogom zakona da postignemo? Predviđeno je da se urede zahtevi i mere uređenja tržišta za poljoprivredne proizvode, trgovina sa drugim državama, kao i druga pitanja od značaja za uređenje tržišta poljoprivrednih proizvoda. Ovaj zakon nam pre svega daje mogućnost za reakciju kada dođe do ozbiljnih poremećaja na tržištu, bez obzira da li su oni u pozitivnom smislu, negativnom smislu. Poljoprivreda je takva da nam se dešava da nekad imamo ozbiljne krize, ozbiljne probleme, a država osim instituta robnih rezervi nema alata kako da reaguje na tržištu. Ovim zakonom, ukoliko bude usvojen od strane vas, mi imamo konkretan set mera kako da reagujemo na tržištu i to Ministarstvo poljoprivrede, da pokuša da reši probleme, da eventualno ne dođe do prestanka nekih poljoprivrednih proizvodnja a i da se ne naruše neki širi odnosi. Složićete se da poljoprivreda u srpskom društvu ima višestruku ulogu, ima izuzetno veliku tradiciju, veliko učešće u BDP i svaki poremećaj koji se pojavi može da izazove velike probleme, naročito zbog velikog broja stanovnika koji se bave poljoprivredom. Mi u ovom trenutku imamo preko 600 hiljada registrovanih poljoprivrednih gazdinstava. Nisu to sva gazdinstva koja se stalno i kontinuirano bave poljoprivredom. Jedan deo njih to obavlja na jedan profesionalan način, bavi se kao svojim životnim poslom, neki to rade usput, radi dopune budžeta, neki se periodično pojavljuju u zavisnosti od kretanja cena na tržištu, tako da mi imamo različite subjekte na našem tržištu. Što se tiče uopšte stanja u ovom trenutku u poljoprivredi, prošle godine imali smo izuzetno visok rast, 2020. na 2019. godinu, kada je reč o poljoprivredi. Naime, 5% je porastao BDP u poljoprivredi kad se posmatraju ova dva vremenska intervala. I to smo imali jednu situaciju koja je nekarakteristična - tri godine zaredom imali smo rast poljoprivrede. To je samo dokaz da sve mere koje je Vlada Republike Srbije u poslednjih sedam, osam, devet godina preduzimala, da su one sad, da tako kažem, uslovno, kolokvijalno, došle na svoju naplatu. Niko nije verovao da će tri godine biti rast. Mi smo samo jednu godinu u poslednjih pet godina imali problematičnu, to beše 2017. godina, kada smo zbog suše imali velikih problema. Ali, zbog ulaganja u mehanizaciju, opremu, nove tehnologije, nova semena, nove vrste poljoprivredne proizvodnje, nemojte zaboraviti da pre 10-15 godina neke vrste poljoprivredne proizvodnje poput uzgajanja jabuka, uzgajanja borovnica, ili nisu postojale kod nas ili su potpuno bile, da tako kažem, devastirane u poslednjih 30-40 godina. Iz svega toga, pojavljuje se potreba za jednim novim pristupom poljoprivredi, jer se poljoprivreda pre 10 godina, u smislu prinosa kada je reč o ratarstvu, u smislu prinosa kada je reč o voćarstvu, promenila. Pred nama se pojavljuju neki novi izazovi, neka nova tržišta, koji zahtevaju potpunu standardizaciju poljoprivrede, kako bi se na osnovu količine i kvaliteta mogao ostvariti veći profit. Do sada smo, kao što sam malo pre rekao, imali institut robnih rezervi preko kojih se intervenisalo na tržištu. Složićete se i sami da robne rezerve postoje iz nekog drugog razloga. One nisu predviđene da reaguju promptno na tržištu usled svakih poremećaja. To je jedan spor sistem koji je izrađen pre 40-50 godina i koji ima jednu svoju potpuno drugu svrhu - da se zaštiti država kad dođe do nekih ekstremnih situacija u pogledu države, ne u smislu poljoprivrede. Tako da je to jedan dosta komplikovan sistem koji nije pružao mogućnost da se reaguje u svakom trenutku. Na primer, imali smo situaciju 2017. godine sa malinama. Sećate se - niske cene maline, sećate se onih brojnih razgovora sa proizvođačima. Da bi se rešili ti problemi, da smo imali ovakav zakon o regulisanju tržišta poljoprivrednih proizvoda, postojao bi alat kako u svakom trenutku tim ljudima da pomognemo. Kad se desi mala cena, ovaj zakon daje mogućnost za privatno skladištenje robe, da država plati to, iskompenzuje jedan deo troškova, da sačuvate svoju robu dok ne bude cena veća i onda je prodate. Naveo sam maline kao primer. Svaka druga vrsta poljoprivrednih roba koje se nalaze na spisku koji će biti utvrđen, koji se nalazi ovde u Predlogu zakona, dolazi u obzir. Nismo mi izmišljali ovde toplu vodu. Ovo su primenjivale zemlje koje su bile u procesu tranzicije i procesu ulaska u EU. Složićete se, poljoprivreda najviše pati do trenutka ulaska u EU, ali kad se uđe u EU poljoprivreda je jedan od najvećih dobitnika, jer ceo sistem EU je zasnovan, između ostalog, na nekoliko osnovnih politika. Jedna od njih je i poljoprivredna politika. Navešću vam samo, primera radi, pod svim ovim uslovima koji danas važe u EU, Srbija da je članica EU dobila bi direktna davanja od strane evropskog budžeta u vrednosti od oko milijardu i 600 miliona evra. Naš budžet u ovom trenutku je 450 miliona evra. Zamislite da imamo na raspolaganju dve milijarde evra u ovom trenutku da smo članice EU, kolika bi to dobit bila za poljoprivredne proizvođače. Ne mogu da se ne osvrnem na jednu stvar i zbog toga nam je potreban ovaj zakon što pre. Godine 2009. kada je potpisan Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, najgori deo, podvlačim, najgori deo SSP-a i najteži deo za Srbiju je u oblasti poljoprivrede, najlošije ispregovarano. Gotovo potpuna liberalizacija u brojnim oblastima na račun brzog ulaska u EU koji se još ni dan danas nije desio. Danas je, evo, prošlo 12 godina od tada. Sećate se onog penkala kojim su mahali? Mislim da beše Đelić koji je potpisao taj SSP. U tom trenutku upozoravali su poljoprivredne, struka, koliko je loš ispregovaran SSP. Navešću vam jedan primer kod prerađevina od svinjskog mesa. U tom trenutku smo imali carinsku zaštitu od, valjda, 32%. To znači sve što hoćete da uvezete sa prostora EU morali ste na 100 novaca da platite 32 carinu da bi to uopšte ušlo. Time se branila konkurentnost srpske prerađivačke industrije u ovoj oblasti. Šta se desilo? Tako je ispregovarano da smo mi do 2012. godine imali carinsku zaštitu nula, a zemlje koje su pregovarale isto tako, okolno zemlje sa EU, koje nemaju ni delić prerađivačke industrije kao što ima Srbija, jer Srbija je tu jaka, gigant na Balkanu, su zadržale svoje zaštitne mere i do danas. Sad vi kad hoćete da vratite to u rikverc, da pokušate da zaštitite prerađivačku industriju, vi dođete u situaciju da morate da pregovarate sa svim zemljama članicama EU pojedinačno da biste to mogli da odradite. Gotovo nemoguće, Sizifov posao. Hoću da vam kažem koliko je taj Sporazum, ovo je samo primer, takvih primera imate koliko god hoćete, koliko imate problema i koliko je loše tad ispregovarano. Ne ulazim u razloge zašto su to radili. Mogu sad da kažem 500 razloga u koje ja sumnjam. Nama je posle toga masovan priliv prerađivana bio iz Mađarske i Hrvatske, pa vi procenite sami zašto se to desilo i koji su razlozi za to. Što se tiče ovog zakona, ovaj zakon pokušava, pokušaće i nadamo se i da će uspeti da zaštiti tržište od ekstremnih situacija. Kada dođe do pada cena na tržištu u odnosu na proizvođačke cene, kada naš seljak dođe u situaciju zbog kretanja na tržištu da bude cena proizvodnje, odnosno tržišna cena ispod cene koštanja proizvoda… To se ponekad desi iz različitih razloga zbog ogromne liberalizacije koja je omogućena posle 2000. godine, posle onih petooktobarskih promena, a onda udare pečat u negativnom smislu 2009. godine sa SSP-om . Sa time se mi danas borimo i zato pokušavamo da očuvamo delove poljoprivredne proizvodnje uvođenjem jednog ovakvog zakona u naš pravni sistem sa nekoliko mera koje smatram da će bar delimično rešiti probleme koji će se javljati u budućnosti. Evo jednog prostog primera. Ovih dana imamo veliku krizu u sektoru mleka. Neki dan je gospodin Palma u poslaničkim pitanjima pitao za to. Šta se u stvari dešava? Došlo je do naglog skoka cena žitarica, imputa. Naročito su u problemu oni poljoprivredni proizvođači, oni proizvođači mleka koji nemaju mogućnost da uzmu državnu zemlju u zakup. Tako gde dobijaju državnu zemlju u zakup oni su državnu zemlju dobili za hranu za stoku, ali postoji deo Srbije gde te državne zemlje fizički nema, ne postoji. Ti ljudi kupuju hranu i oni su direktno izloženi tržištu u pogledu cena stočne hrane. Ovakav zakon će nam pružiti mogućnost da reagujemo kod ovakvih kriza. Mi imamo ogromnu cenu ratarskih kultura u ovom trenutku, a imamo u stočarstvu relativno niske cene i kada je reč o sektoru mleka i kada je reč o sektoru svinja. Kod tovnog govedarstva tu je situacija nešto bolja, sad su cene od 2,10 do 2,15 evra na tržištu za kilogram bika. To su cene koje su, plus državna subvencija, pristojne. U ovom drugom delu, tamo gde nemamo mogućnosti da damo zemlju za hranu… U Vojvodini je to gotovo moguće u svakoj lokalnoj samoupravi, postoje neke lokalne samouprave koje zbog restitucije nemaju mogućnost za to, naročito na severu Vojvodine, ali u većem delu ima zemlje za stočare. Kada razgovaram sa stočarima njihov problem je realan. Cena mleka nije skakala, premija koju država daje je sedam dinara i dalje. Mi nismo mogli laboratoriju da stavimo u funkciju u potpunosti zbog Kovida. Nemojte zaboraviti da je nama laboratorija radila kontrole, PCR testove sve vreme. Nama je u jednom trenutku ovaj veterinarski sektor nosio 50-60% kompletnih kontrola koje su se obavljale. Reč je o istim mašinama. Reč je o ljudima koji znaju taj posao da rade. Ne znam koliko ste bili upoznati sa tom informacijom, ali nama je laboratorija pokrivala… Da je nismo imali, naročito u prvom delu korona krize, ne bismo imali gde da obavimo toliku količinu testiranja. To je rađeno u laboratoriji u Batajnici i rađeno je u Veterinarskom institutu u Nišu i još nekim veterinarskim institutima. Da se vratim na ovaj zakon i koje su to predlozi mera. Neke od mera su sledeće: to je javna intervencija kada je tržišna cena poljoprivrednih proizvoda niža od referentne cene koju će svake godine jedan poseban sistem, koji će postojati u okviru Ministarstva poljoprivrede, izračunavati za svaku proizvodnu godinu. Ono što je nova stvar, taj alat stoji na raspolaganju Ministarstvu poljoprivrede kao, kako bih rekao, stubu regulisanja tržišta poljoprivrednih proizvoda. Trgovina u širem smislu reči, da, sve u redu, ali ovo je toliko, ljudi, specifično da mora da se prati i proizvodnja i trgovina. Ne može se odvojiti jedno od drugog. Nemoguće je. Kao što sam malopre rekao, jedna od mera će biti podrška privatnom skladištenju, naknada dela troškova skladištenja kada je tržišna cena opet niža od ovoga, a da bi sačuvali svoj proizvod kada je moguće, za vreme, kad skoči cena na tržištu vi prodate svoju robu. Imaćemo i posebne interventne mere. To su direktna finansijska davanja po kili, litri kada imamo krizu na tržištu. Imaćemo jednu meru koja je pozitivna u smislu šire društvene zajednice. To su posebna podrška za poljoprivredne proizvode koji se odnose na mere podrške, poboljšanja prehrambenih navika dece i omladine. Neko će pitati šta je sad to, o čemu se tu radi. Evo, prevešću na najprostiji jezik, koliko je to moguće – školsko mleko i školsko voće iz Srbije, da đaci u našim školama uz užinu mogu da dobijaju mleko koje je proizvedeno u Srbiji i voće koje je proizvedeno u Srbiji. Ne da ga uvezemo iz Poljske. Šta time dobijamo? Time dobijamo na kvalitetu zdravlja naše najmlađe populacije zbog visokih standarda koje imamo u procesu proizvodnje, a sa druge strane povećavamo tražnju za domaćom robom. Zamislite situaciju u kojoj ćemo imati na raspolaganju od trenutka stupanja na snagu ovog zakona da ovakvu jednu meru sa Ministarstvo prosvete implementiramo na užem ili širem prostoru. Pretpostavljam da gomila ljudi, dece u Beogradu i ne znaju kako to sve funkcioniše. Verovatno misle da u „Rodi“ to mleko se proizvodi, ali to je sve normalno. Mi moramo raditi na edukaciji, a preko toga možemo dosta da uradimo za brendiranje srpskih proizvoda. Još ima jedna važna stvar koju želim da kažem, u članu 6. postoji mogućnost ovim zakonom i to ćemo iskoristi. Nemojte zaboraviti, na bazi ovog zakona, mi treba da donesemo 50 podzakonskih akata kojima će se regulisati ova materija. Imaćemo mogućnost da označimo npr. meso i mesne prerađevine u marketima, bez obzira u čijem su oni vlasništvu, da li su u domaćem vlasništvu ili nekih velikih lanaca, da označimo meso koje je poreklom iz Srbije, da zabodemo srpsku zastavu u raf i kažemo – ovde je meso koje je poreklom iz Srbije, a, ovo meso je uvozno, pa vi ljudi, ako imate želju, volju, patriotskog naboja u sebi, pa čak iako je skuplje, možemo da branimo srpsko stočarstvo tako. To su neke, kako bih rekao, male tehnikalije, ali koje znače puno, koje vuku potrošnju iz Srbije i samim tim i cenu za poljoprivredne proizvođače. Često u izlaganjima vezanim za pitanje cena, pitaju mene zašto su cene ovolike ili onolike. Kažem, ljudi, moram da vodim računa o poljoprivrednim proizvođačima. Ne mogu istovremeno da budem i koza i da čuvam kupus. Postoje alati kako se uređuje prostor i zato je ovo jedan od alata kako mi možemo da uredimo naš prostor poljoprivrednih proizvoda. Hteo sam još jednu stvar da vam kažem koja se tiče npr. planiranja proizvodnje. Ovaj zakon nam daje mogućnost da ustanovimo u okviru Ministarstva poljoprivrede poseban sektor koji će se baviti planiranjem i u svakom trenutku znati šta se u Srbiji na bilo kom delu njene teritorije dešava, bez obzira da li je reč o privatnom ili o državnom vlasništvu. Ali, isto tako ćemo regulisati i sistem otkupa. Otkupljivači, nakupci, kako ih često zovemo, moraće da se registruju u jedan poseban registar, da ispune posebne uslove da uđu u njega i on će biti javan. Svaki naš poljoprivrednik će znati u svakom trenutku da li preko svoje poljoprivredne stručne službe, sam otići na internet, videti u mobilnom telefonu, danas, hvala Bogu, mislim 90 i kusur posto, ljudi koji se bave poljoprivredom u onom najizdašnijem smislu, koriste te savremene alate, videli smo to sada kada je bilo sa koronom koliki broj ljudi aplicirao na različite platforme koje je instaliralo Ministarstvo poljoprivrede, moći da kad kupi svoju robu zna dali ga je prodao nakupcu, otkupljivaču, zovite to kako god hoćete, koji je registrovan ili nekom ko pokušava to da radi na crno. Ako je to radio kod neregistrovanog poljoprivrednog proizvođača, onda je to dvostrani odnos, odnos između njega i tog lica i onda tu država malo šta može da uradi. Zato ćemo za neke sektore voća i povrća predvideti obavezne ugovore, obavezne ugovore između dva lica da možemo kasnije da se naplatimo od tog otkupljivača, ne mislim na državu, nego mislim na poljoprivrednog proizvođača. Nešto kao, sada ću to da banalizujem, kao kod turističke agencije - imaš depozit, pa ako ti ne platiš čoveku, naplati se on odatle, a ne da to bude platim ti na blatobranu i vidimo se za pola cene, za jedno pet godina, a pola si dobio u kešu na ruke. Uvešćemo jedan novi organizacioni oblik. To su tzv. proizvođačke organizacije koje ćemo gledati da stimulišemo za razvoj posebnih sektora. Nama u ovom trenutku fali u nekoliko delova poljoprivredne proizvodnje, ozbiljne ove poljoprivredne organizacije, proizvođačke organizacije. Neki sektori su iskočili iz svega toga u pozitivnom smislu, poput npr. pčelara. Oni su toliko dobro organizovani da uz državnu pomoć, naravno, da država njima više ne mora tu nešto veliko da pomaže, osim subvencija. Ali, nam fali nrp. u sektoru voćarstva, u sektoru provrtarstva, fale nam te proizvođačke organizacije koje bi mogle da planiraju proizvodnju, ugovaraju kasnije svoje prodaje na jedan organizovan način, da ne moraju npr. da imaju poljoprivredne zadruge, nego da imaju potpuno jedan drugi oblik organizovanja. Naravno, država će te sve stvari pomoći. Još moram jednu stvar da kažem, ovim zakonom predviđeno je da se uredi jedan poseban sistem, informacioni sistem tržišta poljoprivrede Srbije, gde ćemo u svakom trenutku imati kao neku vrstu generalštaba upravljanja srpskom poljoprivredom u smislu količina, kvaliteta robe, bez obzira da li je ona u državnom vlasništvu, privatnom vlasništvu, pre svega u smislu odnosa prema drugim državama. Moram da kažem da ovaj zakon će biti na snazi, možda sa nekim svojim izmenama u budućnosti, ali predviđeno je da traje do trenutka ulaska Srbije u EU, ako do toga brzo dođemo. Znači, jedan kratak vremenski interval. Ako bude trajalo duže, znači da imamo jedan alat čime možemo da operišemo na tržištu poljoprivrednih proizvoda. Mislim da ovde imamo jednu u suštinskom smislu kvalitativnu promenu, da na poljoprivredu se baci novo svetlo i na trgovinu poljoprivrednim proizvodima. Zahvaljujem se i izvinjavam na možda malo dužem izlaganju i zamolio bih poslaničke grupe da za sve što, eventualno, postoje neke nedoumice, sa svojim saradnicima ćemo vam odgovoriti na to, a u danu za glasanje da podržite ovaj Predlog zakona, jer na ovaj način ćemo pitanje nacionalne sigurnosti u sektoru hrane urediti na jedan mnogo kvalitetniji način, ne pukim liberalizmom, nego da država ima jednu alatku kojom može da upravlja procesima kad dođe do krize. Hvala vam puno.
Zahvaljujem ministre. Pre nego što pređemo na izvestioce nadležnih odbora, upravo je stiglo jedno obaveštenje, da danas neće biti direktnog prenosa od 12.00 časova zato što je RTS preuzeo neke ranije ugovorene obaveze, odnosno prenosi teniske mečeve. Da li neko od predstavnika nadležnih odbora želi reč? Marijan Rističević ima reč.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, RTS je na najbolji način pokazao koliko ih poljoprivreda i rasprava o poljoprivredi interesuju. Gotovo da im zahvalim što toliku pažnju obraćaju na poljoprivredu, ali su recimo veoma aktivni da u poljoprivrednim emisijama na način, kako to zovu, prikrivenom reklamom potvrde neke svoje biznise oni koji se bave poljoprivrednom politikom na RTS, da li svoje biznise ili članova njihove porodice. Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu je zakon prihvatio i mi cenimo da je zakon veoma dobar, čak bolji od onoga što smo mi očekivali. Odbor je imao određene amandmane na određene oblasti, posebno na pčelarstvo. Podneli smo tu vrstu amandmana i na zahtev Ministarstva poljoprivrede, koje je u konsultacijama sa Ministarstvom finansija, nas je obavestilo da Ministarstvo finansija u ovom trenutku ne može da prihvati takvu vrstu proširenja, Odbor je te amandmane naknadno i povukao, tako da narodni poslanici imaju zakon u integralnom tekstu. Mi cenimo da je veoma dobar, da je evropski, ali provejavala je sumnja da li je zakon sprovodljiv s obzirom da naš budžet u ovom trenutku je napregnut, posebno u ovom poljoprivrednom delu koji se odnosi na Upravu za podsticaje, imajući u vidu dugove koje smo nasledili i koje smo emitovanjem novih prava doveli do toga da trenutno imamo određene dugove koje treba do kraja godine sanirati. Otuda je verovatno bila ta sumnja iz Ministarstva finansija da u ovom trenutku ne treba proširivati prava koja emituje ovaj zakon. Ovaj zakon ne doprinosi samo da poljoprivrednici imaju neku sigurnost, ovaj zakon doprinosi tome da država ima stratešku sigurnost od mogućih novih vojnih i ekonomskih pritisaka kojima je naša zemlja nekada bila izložena i kojima može ponovo biti izložena, ako se takva situacija ne daj bože desi. Takođe, ovaj zakon omogućava da se delimično ublaže posledice potpisivanja SSP, odnosno potpisivanja i ratifikaciju u Narodnoj skupštini 2008. godine, s obzirom da prethodni režim nije dovoljno vodio računa o tome, da poljoprivreda mora da uživa jedan stepen zaštite pre ulaska u EU, nego su prerano spustili carine i na takav način ugrozili domaću poljoprivrednu proizvodnju. Ovaj zakon, predviđajući razne vrste intervencija omogućava da poljoprivrednik bude siguran u cenu, a da stanovništvo sa druge strane bude sigurno u dobru snabdevenost tržišta. On nam garantuje da će određene količine biti dostupne za izvoz i da ćemo ostvariti iz zemlje devizne prihode, dakle, koje su takve vrste da uvek imamo daleko veći izvoz nego što imamo uvoz svih poljoprivrednih proizvoda, a tu mislimo na južno voće, kafe, itd. Ovo nam omogućava da poljoprivrednici kada se zakon primeni u punoj meri, budu sigurni da će njihove cene biti takve da pokriju troškove proizvodnje i da im garantuju neki minimum zarade. Mi kojima se miris hleba pričinjava kao najlepši miris na svetu, posebno ako smo gladni, treba da cenimo proizvođače hleba, dakle da na isti način na koji cenimo ukus slatke voćke i miris i ukus sveže ispečenog hleba, na takav isti način kako nas poljoprivrednici snabdevaju tim ukusnim poljoprivrednim proizvodima, na isti način treba da pokušamo da im vratimo, da budu sigurni u proizvodnju. Verujem da ćemo, kada uđemo u EU, a pri tome mislim da nećemo ulaziti ukoliko to podrazumeva žrtvovanje određene teritorije, kad uđemo u EU, kada budemo imali onaj stepen podsticaja koji imaju evropski seljaci i kad ta politika poljoprivredna predvidiva kao njih na sedam godina, da će naši poljoprivrednici u vrlo kratkom roku pod istim uslovima zgaziti, da tako kažem u ekonomskom smislu poljoprivredne proizvođače u EU, jer su naši poljoprivrednici, seljaci daleko vredniji, snalažljiviji, zato što su ih muke i nevolje koje su trpeli poslednjih 30 godina, naterali da budu vredniji i snalažljiviji i pažljiviji u poljoprivrednoj proizvodnji. Verujem u njih da pod istim uslovima će biti dominantni u EU. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko od izvestioca nadležnih odbora želi reč? (Ne.) Prelazimo na predsednike, odnosno predstavnike poslaničkih grupa. Reč ima dr Muamer Zukorlić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre sa saradnikom, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, tema poljoprivrede je jedna od najznačajnijih koje se mogu naći pred narodnim poslanicima Narodne skupštine. Konkretno Zakon o uređenju tržišta poljoprivrednim proizvodima je nešto što je od vitalnog značaja za poljoprivredu, za ekonomiju, za društvo u celini, posebno za poljoprivrednike. Zato sam sa pažnjom i čitao obrazloženja koja smo dobili uz ovaj predlog zakona, ali isto tako i danas izlaganje ministra koji nam je detaljno predstavio najbitnije odrednice ovoga zakona u pogledu sadržaja, ali i u pogledu smisla i svrsishodnosti donošenja ovakvih rešenja. Mislim da sve ovo što se dešava, inače posebno poslednjih godina, a posebno ove dve godine kada se suočavamo sa kovid pandemijom, zapravo i na taj neočekivani, veoma brutalan način nam ukazuje da poljoprivreda i odnos prema poljoprivrednicama, prema poljoprivrednim proizvodima ne može biti samo jedan od odnosa prema bilo kom društveno –političkom i ekonomskom pitanju. Dakle, videli smo u jednom trenutku kada je svet pokazao svoju nemoć pred iznenadnim, nepoznatim i nevidljivim neprijateljem koji se zove Kovid 19, da u nekom trenutku sva moć ljudske civilizacije je ostala po strani. Zapravo svako je počeo da razmišlja i na najjednostavniji način preživljavanja - šta ću da jedem, gde ću da kupim, da li ćemo imati namirnice i proizvode koji su nam potrebni, ne za komforan i lagodan život, već za elementarni život preživljavanja. U tom trenutku je, siguran sam, svakome sinulo u glavi da li imam neko parče zemlje ili ko ima neko parče zemlje ili gde mogu doći do nekog parčeta zemlje da ja za ne daj Bože nešto mogu zasejati, zasaditi itd. Dakle, to su svakako lekcije koje nam se pojavljuju iznenada i koje nas podsećaju na one poznate narodne izreke koje su zapravo umotvorine i mudrosti, a jedna od njih glasi – kada hoćeš da zaštitiš svoju imovinu, da osiguraš nešto što si zaradio, kaže kupi parče zemlje, jer zemlju neće ni vuk, ni hajduk. To je stara izreka, jer ostala imovina u određenim situacijama, ratnim ili drugim može da strada, a zemlja vam ostaje kao osnovni garant vaše imovine, vašeg života i vašeg preživljavanja. Dakle, ni divljač, ni opasnost od strane prirode koja može da vas zadesi, niti opasnost od strane ljudskog faktora ne može da vam ugrozi imovinu koja se zove zemlja. Međutim ono što je nažalost bio trend poslednjih godina, čak i poslednje dve do tri decenije jeste jedan neadekvatan i nedorastao odnos prema svojoj zemlji. Na to ukazuje i potvrđuje ga činjenica da su građani ove zemlje, stanovnici ove zemlje, posebno oni koji su živeli na selima, tamo gde postoji mogućnost poljoprivrednog ili stočarskog preživljavanja zapravo proglasili svoju zemlju i svoje mesto življenja bezvrednim. To je osnovni razlog iseljavanja. Ja sam godinama kroz razne oblike komunikacija, a pojačano poslednjih pet godina, kako sam član Narodne skupštine i kako se ovim pitanjima bavim i sa pozicije politike, obavio na desetine, možda i na stotine razgovora sa ljudima koji su živeli na selu i još sa nekima koji žive na selu, pokušavajući psihološki, sociološki da prodrem do stvarne pozadine napuštanja sela. Obično se daju neki površni odgovori, pogotovo sa strane nas koji to posmatramo sa druge strane ili iz drugačije situacije. Ono što je zajednički imenitelj svih odgovora, što zapravo se može oceniti kao osnovni razlog napuštanja sela, iseljavanja ljudi sa sela, jeste činjenica da su ti ljudi zapravo svoje selo, svoju zemlju na selu proglasili bezvrednom, ne samo trenutno, već uz ogromno beznađe u perspektivi. Dakle, dođete na sela koja su prelepa, plodno zemljište, zelenilo, voda, sunce, sve u idealnoj meri kakva je inače ova zemlja i kakav je inače širi balkanski region. To je pojas koji se po analizama utvrđuje u perfektne uslove za život. Prostor na kome mi živimo, u prirodnom smislu, spada u perfektne uslove za život. Sada, hajde kako objasniti da neko ostavlja perfektan uslov za život, dakle oni koji su, mi koji smo imali prilike da boravimo po Africi, Aziji, po prostorima surove klime i najsurovijeg oblika života tek možemo to da shvatimo. Ja sam imao prilike tokom studiranja da boravim u one duboke predele Sahare gde još nije došla, na neki način, ljudska civilizacija, gde ljudi žive od urme, od vode, od čaše mleka, neke ovčice za koju ja nisam bio siguran da je ovca dok mi nisu kazali, jer ona šeta po pustinji. Ja sam gledao kako žive te njihove ovce, onda sam kazao, kada bih mogao preneti onim našim ovcama da ih je sramota u odnosu na one ovce u Africi, koje zamislite peščana pustinja i tamo imaju neke biljčice koje su nešto između trna i travke. Ima na svakih 15, 20 metara po jedna i ona ovčica tako gricka malo taj trn ili tu travčicu koja je onako osora i opora, onda izgricka tu, pa onda ide tamo na 15 metara ima još jednu travku i onda nju gricka. Pazite, ona jadna, ona sva ima, ne znam, možda da li ona ovca ima cela sedam, osam kilograma, kako jadna izgleda. Kako li ona preživi i kako li ona nešto mleka donese? Ali, to se dešava i ti su ljudi srećni što, ne znam, od 30 takvih ovaca dobiju litar i po mleka, što prežive itd. Sada pazite, oni žive, kada ih pitate od čega živite, kažu od poljoprivrede. Dakle, ja da nisam to svojim očima gledao, ja ne bih to verovao, rekao bih - ma ljudi 20, tada je bio kraj 20. veka, 21. vek je. Još jedan drugi fenomen, to je Alžir na jugu gde čak nisu ni Francuzi nikada ušli, gde skoro beli čovek nije ušao, i kada sam ja tamo došao sa svojim kolegama studentima, kod kojih sam bio gost kući, u tim njihovim specifičnim poluzemunarskim kućama. Jedna grupa dece ide za mnom, prvi put vide belog čoveka uživo. Nemaju oni ni televizor, nemaju oni ništa, shvatite, nema ništa, prosto nema civilizacije. Ali, hajde to na stranu, nego ja njima govorim da sam se ja rodio na selu, na zemlji, u kojoj na pet metara od moje kuće imam voćnjak jabuka. Moj otac, moji roditelji imaju voćnjak jabuka, koji toliko rodi da ja iz ležećeg položaja mogu da uberem jabuku, ne iz sedećeg, nego iz ležećeg položaja mogu da uberem jabuku. Oni se okupili, gledaju u mene, i kažu mi da to nije istina, to ne postoji na ovom svetu, to samo postoji u dženetu, odnosno u raju. Ti, kaže, nama pričaš bajke. Ja njima obećam, pošto tada nije bilo mobilnih, pa slikaš, pa doneseš, nego ja njima obećam sledeće godine kada ja ponovo dođem tu, ja ću fino njima fotografiju. Stvarno ja njima donesem fotografiju. Ljudi se čude, zahvaljuju Bogu, od čuđenja da to nešto tako postoji. Tek kada se izvučete iz toga, mi u tom blagostanju, u ovom blagostanju, ja se bojim Boga da ne kazni celi ovaj narod zbog ovakvog jednog osionog odnosa prema blagodatima koje su nam date, koje niču iz zemlje i padaju sa neba. Pazite, znači vi imate, i to je pitanje kulture, to je tema koju mi treba da pokrenemo kroz naše intelektualce, kroz naše medije, pre svega i kroz obrazovanje, jer mi se bavimo poljoprivrednim kulturama, a ne bavimo se kulturom o poljoprivredi. Nema nama poljoprivrednih kultura bez kulture o poljoprivredi. Dakle, to je nešto što je jako važno i zato me je dojmio onaj deo koji se odnosi na svest, koji se odnosi sada na deo programa koji će po ovom zakonu biti realizovan sa posebnim domaćim namirnicama vezanih za škole, za učenike, itd, na to ću se malo kasnije vratiti. To je ono čemu mi treba da pristupimo. Sada je krenulo, hvala Bogu, pa dobiju sela asfalt, što jeste neophodno, ali nemojte misliti da je dovoljno. Neće biti dovoljno, jer vidite, onaj ko je u svojoj glavi presudio sebi na selu, njega ne vadi asfalt od sedam metara, ne od tri i po. On je već kazao da je to gotovo. Ja sam sa tim seljacima razgovarao. Oni ponavljaju 30 godina jednu rečenicu - ovo nema budućnost, nema nama ovde spasa. Onda kada imate i ukućane svoje mlade, žensku populaciju koja naravno ima i druge motive, želju za zabavom, drugačijim elementima koji se ne odnose samo na stvarni kvalitet života, nego na onaj jedan drugi, i vi dobijete atmosferu suicida. Idete - idi, i onda on tamo iz sela koje je perfektno gde ima pet hektara zemljišta, on ostavi to zmijama i korovu, a kupi tri ara dole u nekoj mahali u Novom Pazaru na ćošku grada, gde je ne urbano naselje, gde ne može traktor da mu dotera drva, nego mu dotera drva na 200 metara pa on kolicima, jer su tamo ostavili ulice dva i po metra. On, pazite, sebi presudi, ostavi tu lepotu od četiri, pet hektara, kupi dva i po ara, skrpi nešto kuće koje će tek druga generacija da omalteriše i dole bez posla, bez ičega on taj život zameni, jer je on prosto pristao na svojevrsnu histeriju, na jedno masovno samoubilačko razmišljanje iza koga sledi to kretanje itd. Dakle, mi između ostalog intencija, koliko prepoznajem, je i ovoga zakona, ali to mora biti šire od samog zakona. Mi moramo udariti u koren virusa samoponištenja na selu. Mi imamo na selu ideju samoponištenja i to je ono čemu bi se mi morali posebno posvetiti i zapravo pokušati, a moguće je vratiti taj točak. Naravno, ne lako, jer uvek je lakše zakotrljati nego zaustaviti, pogotovo što je zakon fizike da nešto što krene da pada skoro nikada ne stane na pola, nego po zakonu o inerciji je što je bliže dnu, ono se brže kreće i teže ga je zaustaviti. Najlakše ga je pustiti da potpuno propadne pa ga onda spašavati ili radite nešto novo. Ali, nisam siguran kada su u pitanju ovi socijološki, psihološki i ekonomski fenomeni da je to dobro, da mi treba da pustimo da potpuno propadne pa da krenemo ispočetka, jer se bojim da onda neće imati ko da zapravo taj proces ispočetka vodi, već se moramo načina da zaustavimo kola koja su krenula nizbrdo. Ovo jesu te mere, ali hoću da podvučem da to mora još šire i još dublje. Ono što je veoma pozitivan aspekt ovoga zakona jeste pre svega što konačno dobijamo ovaj zakon i što zapravo on sadrži sve ove elemente. Pitanje zaštite poljoprivrednog proizvođača od zloupotreba na tržištu. Čini mi se jednom ili dva puta smo govorili o tome ovde, o primeru koji se desio u Priboju. Zamislite vi sada ilustraciju gde ta naša sirotinja koja pokušava upravo da se suprotstavi ovom trendu propadanja, nađu nešto malo novca, pozajme, obezbede i krenu da proizvode maline ili borovnice. Pazite, uspeju da stanu na noge, dobiju određeni optimizam. Znate, ko se nije bavio poljoprivredom, poljoprivredom se ne možete baviti isključivo iz ekonomskih razloga. Morate imati za poljoprivredu, zato se kaže poljoprivredna kultura, nije slučajno pojam - kultura dodeljen i poljoprivredi. Dakle, radi se o nečemu u šta morate uneti emociju, estetiku, specifičnu etiku. Morate se zaljubiti u taj red te maline, u taj red te borovnice. Morate uživati u tome prizoru, jer samo tada možete da se posvetite poljoprivredi. Poljoprivredni posao je veoma surov, težak i ukoliko samo budete imali taj profit, na početku uzmete elaborat, a još uz sve ove rizike i probleme koje imate, verujte dići ćete ruke. Sa druge strane, pogledate u komšiluku nekog mešetara, da ne kažem narkodilera, već i nekog švercera sitnog koji dole pored granice tu se snalazi, ništa, on to malo napravi neki izlet do susedne zemlje, nešto preko reke, nešto preko jezera, nešto preko šume, šta se imaš ti baviti poljoprivredom, vozi "BMW", vozi ovo, vozi ono. Hajde, kako će sada ovome da bude motiv da se on tamo peče na tom suncu uz rizik od grada, rizik od poplave, rizik od mafije, od zakupa nakupaca itd. Jako teško je motivisati sebe, naći motiv ukoliko nemate tu svest, tu zapravo kulturu i emociju u okviru te kulture prema poljoprivredi. Sada pazite tog našeg siromaška, koji se potrudio i rešio da se suprotstavi tom trendu, ide težim putem, uloži sve to što ima, čeka, ide. I šta se desi na kraju godine? Dođe neki kriminalac, odakle ono beše, iz blizine i tim ljudima uzme robu i nikada im ne plati. Dakle, ja znam da mi to možemo posmatrati formalnopravno i reći – niste dobre ugovore napravili, da, to je sirotinja nepismena, ljudi, niste se zaštitili, i tako dalje, idite na sud. Pa ti ljudi nemaju dinara da plate advokata, čoveče. Šta vam je? Da, mi možemo pravno da skinemo to sa države, sa nas, da kažemo – greške su napravljene, ali to mi ne smemo da uradimo, jer nije ovde stvar samo iznosa štete koja je napravljena tim ljudima. To je jedan aspekt, to je pravni aspekt, to su brojke, ali ne zaboravite da su to ljudi. I ne samo što su oni ljudi koji su građani ove zemlje, kojima Ustav i zakon garantuju zaštitu, shvatite da su oni poruka desetinama drugih ljudi koji treba da na osnovu njihovog eksperimenta, da na osnovu onoga što se njima desilo, odluče da ponovo ili idu u švercere i kriminalce, da malo diluju drogu za ove dole naše poznate dilere ili da zasuku rukave i bave se poštenim, časnim, ali veoma teškim poljoprivrednim poslom. Tu je razlika, molim vas. I mi tu moramo naći načina. U redu, ovaj će zakon to sada srediti, odnosno staviti pravni osnov i divna je ova ideja u zakonu da ćemo imati određene garancije od kupaca i tako dalje, to je sve u redu, ali mi moramo i za ovo što smo nasledili, ne smemo te ljude ostaviti nezaštićenim. Moramo ih zaštititi. I na kraju, ova ideja koja je pomenuta, pitanje je svesti. Ja sam preko vikenda boravio u jednom hotelu i dojmio me jedan detalj, koji mi je fantastičan i zato moram da ga podelim ovde sa vama i sa građanima Srbije. Dakle, klasika, doručak, hotel je veoma luksuzan, švedski sto i onda jedan poseban mali sto na kome piše da su to proizvodi sa ekonomije tog hotela. Domaći proizvodi sa ekonomije tog hotela. Naravno, sada je pitanje – da li su oni svi sada organski, da li je to baš, ali sama psihologija da je tamo pisalo da su to proizvodi sa ekonomije tog hotela, a poznato je da taj hotel ima svoju ekonomiju. Dakle, tamo je prosto bila gužva za isti sir. Ja nisam baš uočio neku razliku, ali je izuzetno važno bilo, ja sam to onako veoma zapazio i drago mi je da postoje takva razmišljanja i takve ideje da zapravo se pokaže ta sprega između poljoprivrede, između turizma, evo, ti ljudi su se dosetili da sami prošire i naprave zapravo saradnju između dva sloja biznisa, da tako kažem, ali to može i na ovim svim relacijama partnerstva i udruživanja i organizovanja koje, između ostalog, i ovaj zakon olakšava. Baš zbog svih ovih momenata, ovaj zakon zaslužuje podršku, ali sugerišem ministru i ministarstvu da proširi ovaj front u pogledu podizanja kulture svesti o poljoprivredi i vrlo rado i kao pojedinac i kao stranka ćemo u tome učestvovati. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Nedimović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća i poštovani poslanici, želim samo ukratko da se osvrnem na neke stvari koje su bile u prethodnom izlaganju. Potpuno ste u pravu kada pričamo o toj promeni svesti u odnosu na poljoprivredu, naročito kada je reč o poljoprivrednoj kulturi. Da bismo mogli sve to da realizujemo, nemojte zaboraviti kroz šta smo mi sve prošli zadnjih 20, 30 godina, kroz 1990-e, kroz ratove, pa onda one ludačke privatizacije koje su najviše osakatile prehrambene kombinate, zadruge, kako god hoćete to zovite. To je bukvalno bilo sve, kamen na kamenu nije ostao, do proste poljoprivredne proizvodnje. Kada sa time objedinite nedostatak infrastrukture, da bi, evo, opet se vraćamo na tu malinu, ali svejedno je, svaka roba koja ima prvu, drugu klasu, višnja u Prokuplju, Merošini, potpuno je svejedno, ako nemate infrastrukturu, onda vas kilogram toga ne možete da dobijete 100 novaca, nego dobijete 30 novaca. Dok se preveze sa tačka A na tačku B, ono vam se jednostavno raspe, propadne, više nije tog kvaliteta i ne možete da dobijete novac koji ste svojom mukom zaradili. Evo, iskoristiću jedan primer, znate o čemu pričam. Neki dan na Pešteru, priča o infrastrukturi i o saobraćajnicama, a povezana sa mlekarstvom. Da se ne grade sada ovi putevi po Pešteru, da se nije izgradio put Sjenica-Aljinovići, tamo prema Novoj Varoši, sad se radi Duga Poljana – Karajukića Bunari, pa sve ove saobraćajnice, bez obzira da li je reč o Dugoj Poljani, Borči, bilo kom mestu, Dolićima, bilo gde, ti ljudi ako ne može neko da dođe do njih, da im pokupi mleko koje oni proizvedu, nije mleko onda 30 dinara litar, nego je 24 dinara litar, jer on mora da dođe negde kroz neki atarski put, da se probije, i to kad je lepo vreme. Kada padne sneg ili nešto drugo bude, onda ako nemate infrastrukture, ne možete ni da dođete do toga. Zašto ovo sve pričam? To su sve neophodni uslovi, ali jedini nužni uslov jeste rad i želja za radom u poljoprivredi. Ako ne obezbedite ove uslove vezane za tržište, ta želja i taj rad mogu da padnu, baš kao što ste vi rekli, za pet sekundi u vodu i da se raspu kao da nikad ničeg nije ni bilo. Bilo mi je interesantno na Bliskom istoku kada smo bili pre nekoliko meseci, zajedno sa predsednikom, priča o Emiratu i Bahreinu. Ljudi su shvatili da usled ove korone nije sve u novcu. Kada vi proizvedete hrane svega 25-30% u odnosu na potrebe svog stanovništva, džaba sva nafta ovog sveta, džaba svi dolari ovog sveta, ako nemate gde da kupite za svoj narod da prostu egzistenciju sebi obezbedi, ma koliko to delovalo neverovatno, ali sećate se, nemojte zaboraviti, naša pamet je često kratka. Nemojte zaboraviti mart mesec, onu psihozu u Evropi, na drugim mestima, u Americi, bilo gde na svetu. Nas je tada spasila u tom kulturološkom smislu, u psihološkom smislu, nacionalna sigurnost u oblasti hrane, što smo mogli da obezbedimo u svakom trenutku za sebe gotovo sve. A i ono što nismo imali u tom trenutku, gde smo opet zbog tih ludačkih privatizacija sve svoje uništili, obezbedili smo u vrlo kratkom vremenskom intervalu. Tako da, priča o hrani je priča, mnogo širi svoj ima kontekst, naročito u Srbiji. Reći ću samo jednu stvar u pogledu pristupa u komunikaciji sa tim ljudima koji se bave poljoprivredom. Sećate se svi 2011. godine i Arilja i protesta malinara u Arilju na putu Požega-Arilje prema Ivanjici. Koja je reakcija bila tadašnje vlasti? Da li se neko seća toga? Pendrek – po leđima. Zbog zahteva, evo, hoće ovi papiri da padnu, i njima je valjda muka kad toga kad se sete. To je bila reakcija neodgovorne vlasti i to je priča o kulturi odnosa prema poljoprivrednom proizvođaču. Šta se dešava zadnjih nekoliko godina? Imali smo i mi krize, i ova vlast je imala godine kada u poljoprivrednoj proizvodnji u nekom sektoru su bile manje ili više dobre cene. A koji je bio odnos prema ljudima? Razgovor. Razgovor i promena načina komunikacije sa ljudima i iznalaženje rešenja, i kada se čini da rešenja nema. Sada s jedne strane imate pendrek i s druge imate reč. I šta se tu promenilo? Svest u odnosu na poljoprivrednike. Baš kao što u ovom trenutku ne čuje se muva u ovoj sali kada pričamo o ovome, jer su svi svesni koliki je značaj hrane u Srbiji za opstanak srpskog naroda. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, Muamer Zukorlić.
Samo da potvrdim u ovom prvom delu ovo što ste kazali. Dakle, svedok sam, recimo, selo Delimeđe, to je Donja Pešter, opština Tutin, postojala je tamo mlekara jedna koja je vrlo ambiciozno izgrađena i to kombinacijom i pomoći države i privatnog ulaganja iz dijaspore i ta mlekara je ubrzo zatvorena. Ključni razlog, razgovarao sam sa investitorima zašto su zatvorili tu mlekaru, zapravo je bio nedostatak asfaltnih puteva, jer zapravo te cisterne koje skupljaju mleko, zapravo ne mogu da sačuvaju to mleko, ono se pokvari ili kako se to kaže izmete se tim mućkanjem kroz makadam i kroz loš put i dok ono dođe do mlekare ono se već promenilo svoje stanje i oni prosto nisu imali nikakve šanse da održe tu mlekaru, a tada i ako to je veoma važno i veliko selo, čak ni od Novog Pazara do Delimeđa nije bilo asfalta. Ono što sada jeste trend i što želim i da podstaknem i da pohvalim i dobro bi bilo napraviti neki plan u kome ćemo kazati da ne znam do koje godine, kao što imamo ove razne planove, nećemo ostaviti nijedno selo u Srbiji bez asfalta. Nema veze nek to bude dugo, to je veliki ambiciozan projekat i tu ne trebamo ono ljudima davati neke lažne nade, ali imati prosto viziju u kojoj će ljudi znati da se ne radi o selektivnom pristupu, da se ne radi o nekakvim ad hok aktivnostima. To je jako važno i u tom pogledu pun podstrek i podsticaj i drago mi je da prepoznate ovu ideju o podizanju svesti, kulturi na kojoj treba zajednički da radimo. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijaldemokratska partija Srbije, Jasmina Karanac. Izvolite.
Hvala potpredsednice. Poštovani ministre Nedimoviću, poštovani gospodine Kataniću, koleginice i kolege narodni poslanici, Zakon o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda je ključan zakon u oblasti poljoprivrede i dva su osnovna razloga zbog kojih mi ovaj zakon donosimo. Jedan je usklađivanje našeg zakonodavstva sa zakonima EU i svi znamo zašto je to važno, pre svega, zbog izvoza iz uvoza, a drugi razlog je taj što mi do sada nismo imali zakon koji je omogućavao regulisanje tržišta poljoprivrednih proizvoda. Poljoprivredna politika se do sada zasnivala na dva zakona, Zakon o poljoprivredi i ruralnom razvoju i Zakon o podsticajima u poljoprivredi. Međutim, ni sama proizvodnja ni podsticaji ne mogu da ostvare pun efekat, ukoliko nije regulisano tržište, odnosno ukoliko ne postoji čvršća povezanost između proizvođača i prerađivača, odnosno otkupljivača kroz sklapanje ugovora. Ovde u centru pažnje mora biti poljoprivredni proizvođač ratar, povrtar, voćar, stočar, jer ako ne podstičemo poljoprivredne proizvođače, ako im ne obezbedimo logistiku i uslove, da pripreme setvu za podizanje zasada, osnivanje farmi, ako ih ne pratimo kroz proces proizvodnje, ako im ne obezbedimo siguran plasman i odgovarajuću cenu, onda ni zakoni koje usvajamo neće vredeti, jer nećemo imati za koga da ih donosimo. Da bi imao šta da plasira, da proda, seljak prvo mora da proizvede, a da bi proizveo neophodni su mu osnovni uslovi i država je dosta uradila po tom pitanju, nikada ranije se nije dogodilo da država u toj meri subvencioniše i podizanje zasada i nabavku sadnog materijala i sistema za navodnjavanje i nabavku grla stoke, izgradnja objekata za farme, nabavku poljoprivrednih mašina. Velika je stvar kada vam država subvencioniše 10.000 evra za kupovinu traktora i svako ko se bavi poljoprivrednom proizvodnjom i koji ima registrovano poljoprivredno gazdinstvo može da ostvari tu subvenciju. Nisu zanemarljive subvencije ni za sitniju mehanizaciju, sejalice, prskalice, a možete primetiti, ako prođete kroz sela Srbije, da su poljoprivrednici u priličnoj meri obnovili svoju mehanizaciju, da nije bilo pomoći Srbije, to bi se teško ili se ne bi dogodilo. Ono što im je takođe neophodno i što je jedan od osnovnih uslova za opstanak na selu, jesu putevi. I tu je mnogo urađeno, ali ne svuda. Postoje opštine koje ulažu u seoske puteve, takođe i država neretko interveniše na izgradnji i povezivanju lokalnih sa regionalnim putevima. Dobri primeri su na teritoriji opštine Novi Pazar, Sjenica, Tutin. Taj deo zemlje, pre nekoliko dana, obišli su predsednik Srbije Aleksandar Vučić i predsednik SDPS Rasim Ljajić, kako bi se u direktnom razgovoru sa žiteljima tih udaljenih sela, upoznali sa problemima koji ih muče i kako bi država izašla u susret njihovim potrebama. Osnovno, bili ste i vi tamo, gospodine Nedimoviću, je ono na šta su meštani ukazali i što su zatražili, putevi. Dogovorena je izgradnja puta od sela Buče ka Goliji, kao i još nekoliko seoskih puteva i vi ste govorili kolika je putna infrastruktura važna i koliko loši putevi poskupljuju poljoprivrednu proizvodnju. Takođe, autoputevi koji se grade kroz Srbiju su važni, kako za bezbedniju i lakšu komunikaciju, tako i za dolazak investitora, ali autoput treba spojiti sa regionalnim, a regionalni sa seoskim putevima, jer ljudima sa sela, autoputevi neće mnogo značiti, ako ne mogu do njih da dođu. Kada se završi autoput do Boljara i do Duge poljane, potpuno će se promeniti slika tog kraja i zato je potrebna izgradnja lokalnih puteva u tom delu naše zemlje, prepoznata kao važna i dobra priprema za taj trenutak. Postoji još dobrih primera, ali i oni koji to nisu. Navešću primer sela koja se nalaze na tromeđi opština Čačak, Požega i Gornji Milanovac. To su sela na obroncima Kablara i Suvobora, i u kojima se proizvodi velika količina malina, krompira, mesa i mleka. To je kraj Srbije u kome i uprkos surovim uslovima, ima mladih koji su ostali da obrađuju svoja imanja. Opštine Požega i Gornji Milanovac su svoja sela premrežile dobrim putevima, asfaltirani su i seoski kraci koji vode do poslednjih kuća u selu i to je dobro i motiviše mlade ljude da ostanu u tim krajevima. Ja sam pre nekoliko dana obišla taj kraj i prisustvovala završetku dela regionalnog puta na periferiji opštini Požega, u selu Gornja Dobrinja, koji se nadovezuje na regionalni put ka Čačku. U stvari, to je isti put, iste važnosti, ali u dve opštine. Sada već izgrađeni deo puta na teritoriji opštini Požega je odličan, dovoljne širine i sa dva sloja asfalta. Kada stanete na administrativnu liniju koja razdvaja opštinu Požega kod opštine Čačak, rekla sam, isti je put i iste važnosti, nastaje jasna razlika i vi vidite granicu. Sa jedne, Požeške strane, je put punog profila, sveže asfaltiran, a u nastavku na strani Čačanske opštine, loš, izgrađen pre 40 godine, udarne rupe, odroni koje niko ne sanira čak i uprkos molbama i obraćanju da se nešto preuzme, a nema ni obećanja da će nešto biti urađeno. Ista je stvar i sa seoskim putevima. Onda imate sa razlogom nezadovoljne građane sela Vrnčan, Rožace, Jančića, koji pripadaju opštini Čačak i koji pitaju, kako to ovi iz Požege mogu, a ovi naši ne mogu? I ja se pitam zašto je to tako? Zato treba da postoji jedinstvena planska politika i da se odrede prioriteti i da sela ravnomerno dobijaju neophodnu infrastrukturu, a ne da neka budu zapostavljena, a neka favorizovana. I nije to, ministre Nedimoivću, vaš posao. Mi imamo Ministarstvo za brigu o selu i upravo to Ministarstvo treba da sagledava probleme ljudi na selu, da koordinira između opštine i države, da ukazuje na potrebu tih ljudi i da se bori za bolje uslove i opstanak svakog sela pojedinačno. Nama treba podjednako da bude važan svaki građanin i najmanje mesto u Srbiji, jer poljoprivreda je jedna od naših vodećih grana i tu treba da vidimo perspektivu. Mi možemo da proizvedemo dovoljne količine hrane i za sopstvene potrebe, i za izvoz, ali moramo imati jasnu strategiju i jasne ciljeve. Ne smemo zapostaviti nijedan kraj naše zemlje, jer svaki od njih je specifičan, po nekom obliku proizvodnje i tu proizvodnju treba podsticati. Ne smemo zaboraviti da je osnovni zadatak poljoprivrednoj proizvodnji da obezbedi dovoljne količine hrane za stanovništvo i da danas postoji sve veća potreba za hranom. Izvoz poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda je velika šansa za Srbiju. Ono što je ranije bio slučaj je da se najveći deo ostvarene poljoprivredne proizvodnje sa izuzetkom žitarica i mesa uglavnom realizovao preko zelenih kvantaških i stočnih pijaca. Ponuda i potražnja za poljoprivrednim proizvodima na pijacama u najvećoj meri uticao je na organizaciju i planiranje poljoprivredne proizvodnje u Srbiji. Ipak, poslednjih godina intenziviranja izvoza u zemlje bivšeg Sovjetskog Saveza, ali i zemlje regiona takođe značajno utiče na planiranje poljoprivredne proizvodnje. Zato je ovaj zakon o kome mi danas raspravljamo od velike važnosti jer će omogućiti otklanjanje velikog broja nedostataka u plasmanu poljoprivrednih proizvoda. Povezivanja proizvođača i otkupljivača omogućava planiranje proizvodnje, odnosno izbor vrste proizvoda i u vezi sa tim Zakon o unapređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda daje mogućnost sklapanju ugovora koji će obezbediti i sigurniji otkup. Ovaj zakon će imati direktan pozitivan uticaj na poljoprivredne proizvođače koji će uključivanjem u proizvođačka udruženja biti bolje organizovani i na taj način uticati na svoju poziciju na tržištu, jer će imati koncentrisanu proizvodnju u okviru svoje proizvođačke organizacije, a time i bolju pregovaračku poziciju kada je u pitanju i plasman i cena njihovih proizvoda. Ono što je takođe predviđeno ovim zakonom mehanizam intervencija na tržištu koji treba da štiti proizvođača od gubitaka koji mogu da nastanu zbog poremećaja na tržištu. To se uglavnom dešava zbog rasta ponude određenog proizvoda i pada cena ili obrnuto. Zato su mere predviđene ovim zakonom za poljoprivrednike dragocene, jer država mora da sprovodi mere i da iznađe mehanizme da zaštiti poljoprivrednog proizvođača, da mu garantuje da svoje proizvode može da proda i da oni budu adekvatno plaćeni, a da bi ljudi koji se bave poljoprivredom mogli pristojno da žive od svoga rada, ali i da bi mogli da planiraju proizvodnju za narednu godinu. Ono što bi poljoprivredni proizvođači morali da znaju i da imaju u vidu je njihova obaveza da se prilagode zahtevima potrošača i sve izbirljivijeg tržišta u pogledu odabira i kvaliteta svojih proizvoda naročito u uslovima novih veleprodajnih sistema koji prevazilaze domaće standarde. Ispunjavanjem standarda koje diktira tržište, kao i veliki prodajni lanci, počev od sortimenta, kvaliteta proizvoda, organoleptičkih svojstava, klasiranja, zatim pakovanja, pa sve do zdravstvene bezbednosti hrane, smanjuje se rizik da naši proizvođači budu isključeni iz ove utakmice. Lično mislim da je sve ove standarde moguće postići, ali oni poskupljuju samu proizvodnju. Zato je neophodno da za takve proizvode proizvođači dobiju i višu, odnosno adekvatniju cenu i da nam se ne dešava da recimo poljoprivrednik za kilogram maline dobije 300 dinara, što složićete se nije mala cena, ali ako uzmete u obzir to da je u supermarketima u Srbiji zabeleženo da se pakovanje od 125 grama maline prodaje za 700 dinara, što znači da kilogram ovog voća u supermarketu košta 5.000 dinara, onda je cena koju dobijaju proizvođači niska, a za krajnje korisnike previsoka. Očigledno je da u tržišnom lancu nešto do sada nije bilo u redu. Vi ste, ministre u selu Buče na krajnjem jugozapadu opštine Novi Pazar kada su stanovnici tog kraj se požalili na otkupnu cenu mleka, koje iznosi 30 dinara za litar, koja se nije povećavala godinama unazad, a cena stočne hrane skočila je za 60% do 70% kao i cena nafte, izjavili da morate naći način kako da obavežete otkupljivače da se cena mleka podigne da bi ljudi imali račun da drže krave i da se bave stočarstvom. Ta vaša izjava dala je nadu svim proizvođačima mleka u Srbiji i ja očekujem da ćete pronaći rešenje. Ispravljanje ovakvih dispariteta mora biti obaveza, a zadatak poljoprivredne politike jeste da kreira i sprovodi mere i rešenja koje će između ostalog doprineti upravo poboljšanju efikasnosti tržišnog lanca, da svi u tom lancu dobiju onoliko koliko zalužuju, a ne da pojedinci enormno zarađuju, a da oni koji ulažu najviše truda ostanu uskraćeni. Nadam se da će Zakon o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda doprineti unapređenju i razvoju poljoprivrede i uneti sigurnost poljoprivrednim proizvođačima, a izvoznicima omogućiti veći izvoz. U toj veri SDPS će podržati ovaj predlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem koleginice. Reč ima predsednik poslaničke grupe Jedinstvene Srbije, Dragan Marković Palma. Izvolite.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, JS će podržati ovaj Predlog zakona zato što prvi put od kad se ja bavim poljoprivredom, a bavim se od rođenja, je ovakav Predlog zakona da kada se desi poremećaj na tržištu, da li u pozitivnom ili negativnom smislu, tu je država da reaguje. Pozitivno je što ste rekli, ministre da sačuvamo proizvođače mleka i voća na način što ćemo da damo školama da škole kupuju srpsko mleko i srpsko voće, što ranijih godina nije bilo sporazum, SSP je uništio poljoprivredu i poljoprivrednog proizvođača. Mislim da pre 12 godina ili 10, ako se ne varam, je taj zakon donet. Sada je mnogo lakše poljoprivrednim proizvođačima u EU, oni imaju mnogo veće subvencije zato što imaju fond gde 27 država članica EU imaju jedan budžet i taj budžet se raspoređuje, a Srbija nije član EU, a stekli smo sve uslove još pre pet, šest, sedam, deset godina da postanemo član EU. Najveći je problem kada je u pitanju proizvodnja mleka je da izgubimo genetiku, jer imamo dosta poljoprivrednih proizvođača koji imaju dve, tri četiri krave. Nikada nisam pravio gradaciju - onaj je veliki proizvođač, njemu treba pomoći, a onaj je mali, njemu ne treba. Ovaj koji ima dve krave i on bi voleo da ima deset, trideset, četrdeset krava, ali on sa te dve krave proizvodi sir, mleko i na neki način, za neke svoje potrebe može da obezbedi jednu prosečnu platu na mesečnom nivou u Srbiji. Ko ima koristi od poremećaja na tržištu? Prerađivači. Mi smo imali tri, četiri ili pet meseci poremećaja na tržištu kada je bila cena žive stoke, a da cena u klanicama i kod prerađivača i u kasabnicama je ostala ista. Ko zarađuje te pare? Tu da vidimo kako može država da kontroliše taj skok cena, odnosno pad cena poljoprivrednih proizvoda i poljoprivrednih proizvođača, a da sa druge strane moramo da konstatujemo da kada poljoprivrednik izgubi, ono što se zove zarada jedne godine, a prima dva puta ili jednom godišnje dolazi do nekih para njemu treba pet godina da se vrati na ono stanje koje je bio pre poremećaja. Imamo i tu sreću što ove godine nije bilo velikih elementarnih nepogoda, pa da je uništilo dosta poljoprivrednih useva. I, tu je država isto uradila svoje, pomogla je da se obezbedi što više raketa protivgradnih kako bi bila zaštita mnogo bolja i efikasnija. Mi moramo da vidimo kako da se smanji uvoz mesa, a da ne prekršimo SSP, da li to preko nekog naloga diskretnog velikim marketima, jer smo došli u situaciju da jedemo zamrzlo meso i meso iz uvoza, minimum 50% onoga što je na tržištu. Živim u centralnoj Srbiji. Na primer, u mom selu, Končarevu, svaka kuća ima štalu ili staju, možda samo 10% njih čuva telad, junad, svinje, a sve ostalo je prazno, upravo iz razloga što svake godine ko je nekada imao deset krava on je gubio po jednu kravu na godišnjem nivou na razliku u ceni. Poznato je da prase do 25 kilograma mora da pojede džak koncentrata, da je 40% cena stočne hrane otišla gore, pa imamo mi poljoprivredne proizvođače koji imaju i stočnu hranu i stoku i oni nemaju nikakve koristi što je cena stočne hrane otišla gore kada tu hranu daju da pojede stoka koju oni čuvaju u štali i bolje im je da proda, ali onda kažu – šta ću sa stokom u štali. Tako da je to delikatno pitanje za državu, a država je nemoćna. Cenu žita i žitarica, kao i svake godine, uređuje berza, a ne država. Narod to ne zna, pa misli - aha, evo, kriv ministar, predsednik države, predsednik Vlade itd. Nemojte da mislite da vam laskam. Mogu za sebe da kažem da se malo razumem u poljoprivredu jer sam čuvao i čuvam i danas. Imam stočni fond i dosta zemlje obrađujem, više poljoprivrednih kultura svake godine sejem, ali da neko kao vi non-stop bude na terenu, ne samo tamo gde je žarište, kada poljoprivredni proizvođači se bune za nešto što su uvek u pravu, ali im treba objasniti, jesu u pravu, ali šta je rešenje, kako država da pomogne. I država poslednjih godina pomaže dosta i kada su u pitanju subvencije za priključne mašine i za semenske jedinice i za povrtarstvo i voćarstvo itd, ali, mi smo izgubili brend. Nekada je srpski brend bila šljivovica i to ceo svet od Amerikanaca do Kineza su znali čak i Li Mančang, bivši ambasador Kine, bio mi je više puta gost, kaže – jel imate vi srpsku šljivovicu i to kad je došao, u prvoj godini mandata. Pitam - odakle vi znate za srpsku šljivovicu, pa kaže – priča se u Kini o srpskoj šljivovici. Tako da, šljive, vi to znate bolje od mene, mnogo manje sada ima šljiva u Srbiji nego što je bilo ranijih godina i sada smo prešli na proizvodnju vina, grožđa itd. i to ljudi treba da shvate. Ko ima manje od 30 hektara vinograda, taj ne može da zaradi pare, jedino ako hoće da mu to bude dopunska delatnost i da kaže, aha, evo, ja, pored, ne znam šta sve radim, eto imam i vinograde itd. I to vam pričam, imam dve parcele, odnosno tri, pet, šest i osam ari vinograda, pa znam koliko je teško. Znači, svakog dana je rad u vinogradu. Kad izađete iz poslednje parcele, to je znači oko dvadesetak ari, vi se vraćate ponovo na početak i to je najteži posao i zavisite i od vremena i jačine sunca, kiše itd. Ali, morate malo da apelujete više i na lokalne samouprave. Znate, ne može sve da država izdvoji i moraju da se pogledaju budžeti lokalnih samouprava šta je to odvojeno za poljoprivrednu proizvodnju, šta je to što ne treba da bude u lokalnim budžetima, a šta je to što je neophodno. Nikad ne govorim paušalno. Evo, na primer, ja sam asfaltirao sve puteve još pre 11 godina, sve puteve u svakom selu. Znači, nema puta da nije asfaltiran, a da postoji u toj ulici neka kuća. Sada smo uradili preko 50% nasipa kamena pored puteva, odnosno pored njiva i sada u njivu gospodin poljoprivredni proizvođač, koji ima dobar auto, ide mercedesom u njivu. Mi imamo puteve gde siguran sam da vam kažu – ministre, sredite mi put itd. Greška je, ovo je savet predsednicima i gradonačelnicima iz Srbije, greška je da grederom se čisti svake godine, jer skinete onu tvrdu površinu od puta, dođete do one mekane zemlje, padne kiša i ponovo se rupe naprave. Četiri godine kada radi greder, a po satu je skup rad te mašine, dolazite da vam je jeftinije da naspete kamen koji će da traje minimum 12, 13 godina uz popravljanje tih puteva kasnije itd. Šta još treba da rade lokalne samouprave? Da da obezbede kredit poljoprivrednim proizvođačima. Poljoprivredni proizvođači plaćaju glavnicu, ali kamata koja je za poljoprivrednog proizvođača velika, ako pogledamo da on treba danas da proda 10 litara mleka, a to je 300 dinara, kupi „Marlboro“ od tih para, jednu kutiju cigareta, to su ogromne pare za poljoprivrednog proizvođača da uzme na godišnjem nivou ili na dve ili tri godine, a država je omogućila kod banaka i plasirala sredstva za kredit za poljoprivredne proizvođače. Ljudi se boje. Evo ja mogu da plaćam glavnicu, ali se boje neke kamate. U strahu su i imaju fobiju zadnjih godina jer kurs evra znate da nije bio stabilan i da uzmete neki kredit sa, ne znam, cenom koštanja nečega 10, da za sedam meseci to više nije 10 nekih jedinica, da li dinara ili evro, da to bude 15. Znači, mora da se pomogne poljoprivrednim proizvođačima. Ja sam pre 12 godina odvezao u Pariz na poljoprivredni sajam 250 poljoprivrednih proizvođača i kupili smo 220 steonih junica i podelili na 440 poljoprivrednih proizvođača. Neko je dobio junicu, neko tele od te junice. Danas ima preko ne znam koliko hiljada tih visokomlečnih junica i to je neka genetika koju mi moramo da čuvamo. Kada pogledamo na televiziji i konkretno u Vojvodini, video sam, jedna gospođa tamo ima farmu, sve su to kvalitetne krave koje su visokomlečne, kako mi da pomognemo tim poljoprivrednim proizvođačima da ih sačuvamo. Dobro je što će da se obezbede skladišni kapaciteti, da kada poljoprivredni proizvođač, sada je žetva i on požnje žito, ima gde da lageruje i da sačeka dva, tri, četiri meseca, jer je cena mnogo veća. Ne smemo da zaboravimo, 600 hiljada ima poljoprivrednih gazdinstava registrovanih u Srbiji. Po dva radnika, to je milion i 200 hiljada zaposlenih, plus oni koji se angažuju povremeno, kampanjski, kada treba da odrade u zavisnosti od poljoprivredne kulture koja je zasejana. Tu su isto cene otišle, cene radnika. Danas cena radnika je od 2.500 do 3.000 dinara po danu, plus treba da date najmanje čoveku da doručkuje, ruča. Sve su to neke pare koje treba da plati taj poljoprivredni proizvođač, koji nema ni topli obrok, ni regres, ni bolovanje. Sve on to sam treba da obezbedi. Država mnogo je pomogla poljoprivrednom proizvođaču i brine o poljoprivrednim proizvođačima, ali morate da znate da imamo i lobi kao u svim trgovinskim marketima, lancima itd. Lobi je taj koji otkupi ili monopolista, a imamo i monopoliste kada su u pitanju prerađivači mleka, otkupi neku proizvodnju i vi dođete u situaciju ili da mleko bacite ili da proizvedete sir, a nemaju ljudi ni gde da plasiraju ogromne količine kada je u pitanju proizvodnja sira, kajmaka. Šta je tu najveći problem? Najveći problem je da u lancu najveću štetu imaju poljoprivredni proizvođači. Kupci, nakupci i prerađivači zarađuju deset puta više. Šta je još važno, gospodine ministre? Da se izvrši preporuka. Šta je preporuka u narednom vremenskom periodu, što se zove poljoprivredna kultura, gde će poljoprivrednik imati koristi od te poljoprivredne kulture? Ako kažemo žito i kukuruz je neophodno, žito posebno, da Srbija ima određene zalihe itd, naravno, imamo dosta i čak izvozimo, da li je to povrćarstvo, da li je to borovnica? Borovnica, u četvrtoj godini vi imate 24.000 evra prinosa. Kad odbijete 24.000 evra, ima i rashod, negde vam ostane 17.000 evra po hektaru. Ministre, oni koji imaju dosta zemlje, a nemaju stoku, oni izdaju hektar po sto evra i u proseku zakup na godišnjem nivou, pa vidite vi koliko tu para ima, a država već daju subvenciju? Da li su to još neke poljoprivredne kulture koje su vezane, da imaju sigurno tržište u budućnosti? Znači, kada je u pitanju voće i šta je to od povrća što možemo da izvozimo. Mi smo izvozili jabuke, jabuka srpska je jedna od najkvalitetnijih jabuka na Balkanu, u Rusiju, a sada je smanjila otkup jabuka. Kako sada ti ljudi koji proizvode jabuke da plasiraju svoje proizvode? Da razmišljate u smeru da mi možemo da pravimo pogone prerađivača, ne znam, voća, povrća itd. Niko u svetu nije propao ko je prerađivao voće i povrće. Znam u Valjevu fabriku koja je prerađivala voće, sokove, ne znam kako se zvaše, „Srbijanka“, ali je propadala zbog rukovodećeg kadra, a ne zato što nije bilo tržišta. Ta strategija u narednom vremenskom periodu, da mi ne rešavamo probleme ad hok, danas je taj problem, vi odete tamo, sačeka vas 50 traktora, itd, jer vi niste čovek koji iritira i koji se svađa i ova država, nego kako da pomogne poljoprivrednom proizvođaču. Šta ste sejali ove godine, šta ste prošle? Pustite to šta je tradicija, da je moj deda sejao kukuruz i šećernu repu. I ja sam sejao šećernu repu, bio sam najveći proizvođač u centralnoj Srbiji. Ali, kome da je predam sada? Koliko fabrika u Srbiji radi? Zna se da šećer ima uvek neku svoju cenu. Znači, hladnjače. Te hladnjače, ne mora da se da novac poljoprivrednom proizvođaču, jer on preko svog priliva na godišnjem nivou ne može to da plati, ali nekom ko se bavi još nekim velikim poslom, koji ima bonitet, koji ima velike kompanije, da kažemo, čoveče, ti se nalaziš tu i tu, evo država će ti dati 30%, vi 70%, hladnjača, prerada sokova, pekmeza, ne znam šta sve, ali tu je četiri do šest puta veća cena nego sirovina kada poljoprivredni proizvođač ubere iz njive. Šta je srpski brend danas? Srpski brend je pasulj. A ko jede pasulj? Srpski brend je i kupus, srpski brend je i ćurka. Znate, ćuretina se nekada za blag dan spremala, blag dan je kada je neki pravoslavni praznik. Na primer nas u Jagodini nazivaju ćuranima. Mi sada nemamo 300 ćuraka u celom gradu i na teritoriji svih sela, a i dalje se jede. Uzeo sam kao primer ćurani, pa su posle promenili. Sada smo kao žirafa, pa ne znam šta, ali ja više volim da nas nazivaju ćuranima jer tu neke pare mogu da se zarade, da poljoprivredni proizvođači dođu do para. Znate šta još? Hajde izvršite popis - koliko praznih štala ima u Srbiji? Svako od tih ljudi ima traktor i priključnu mašinu. Jeste starost traktora velika, preko 15 i 16 godina, ali traktor nikada nije star. Zamene se gume, akumulator i traktor ide, razumete? Jeste nema klimu taj traktor, ali naučio je srpski poljoprivredni proizvođač bez klime da obrađuje svoju zemlju i hoće da radi, ali hoće da zna koliko će da zaradi, koliko treba da uloži, koliko će da zaradi. Evo sada cena žita po hektaru, kada čovek obračuna sve šta treba da plati on ne može da zaradi između 200 i 250 evra po hektaru. Ko ima tri hektara, to je 750 evra, neka bude i 300, ajde 900 evra, ali nema više. U proseku u Srbiji, vi to znate bolje, poljoprivredni proizvođači imaju od dva do 6,5 hektara po domaćinstvu. Imamo i one koji rade i u fabrikama i bave se poljoprivredom i njima treba pomoći. Šta još treba lokalne samouprave da urade? Da daju besplatne tezge na pijaci onima čije je osnovno zanimanje poljoprivreda. Onaj donese potvrdu iz mesne kancelarije da mu je to jedino zanimanje, da ima tri, četiri ili pet članova i da ne plaća tezgu. Gledam u nekim gradovima vrši se licitacija, kao da se izdaje lokal u Knez Mihailovoj. Nisu to velike pare u masi. Ja uvek kada nešto radim gledam šta mi donosi u masi, da li pojedinci gde je masa mala imaju štetu, a mi koji dolazimo do mase nemamo nikakvu korist, razumete? Želim još jednom da vam dam podršku i da vam čestitam na ovome što ste radili i što ste se borili. Ja znam jednog vašeg kolegu iz Vojvodine koji je bio ministar i sada počeo nešto da lupa, to je bilo 2001. godine, ja kažem – slušaj, sutra donosim četiri tegle: ječam, ovas, kukuruz i žito i pitaću te u kojoj tegli je kukuruz. Znate li šta mi je rekao? Nemoj, bre, da se zanosiš, Palma, sa te tegle, šta će ti te tegle. Lice mu je belo kao u čovečije ribice u onoj pećini, razumete, a vidite vi kako ste potamneli, niste bili na moru, nego ste na suncu sa poljoprivrednim proizvođačima i samo tako iz prve ruke možete da znate šta je muka poljoprivrednih proizvođača. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik SVM, narodni poslanik Arpad Fremond. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da na početku izlaganja potvrdim da će poslanička grupa SVM u danu za glasanje podržati Predlog zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda. Razlog ću navesti u jednoj rečenici. Ovaj predlog zakona daje odgovor na pitanje kako poljoprivredne potencijale prevesti u konkurentnost, u bolju zaradu i kvalitetniji životni standard, u povećanje poljoprivredne proizvodnje i stabilizaciju poljoprivrednih tržišta. Nema dileme da smo svesni naših potencijala, ali i slabosti. Sami smo napisali zaključke u Strategiji poljoprivrede i ruralnog razvoja Republike Srbije od 2014. do 2024. godine. Našu poljoprivredu karakterišu neefikasnost, neorganizovanost i fragmentiranost poljoprivredno-prehrambenog lanca. Da bismo potencijale preveli u politiku poljoprivrednog, ekološkog i ruralnog razvoja, a ove strateške politike u boljitak celog društva, potrebno je uskladiti naš zakonodavni okvir sa propisima koji regulišu zajedničku poljoprivrednu politiku EU, a posebno sa propisima prvog stuba zajedničke poljoprivredne politike EU sa politikom održivog i ravnomernog regionalnog razvoja i sa politikama održivog upravljanja prirodnim resursima. Za poslaničku grupu SVM je važno da Zakon o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda uređuje konkretne segmente pobrojanih strateških politika, da uređuje ključna pitanja u oblasti organizacije poljoprivrednih tržišta i lanca vrednosti poljoprivrednih proizvoda, a među kojima je uređenje ugovorenih odnosa, kao i razvoj udruživanja u poljoprivredu. Ne smemo zanemariti činjenicu da se polovina propisa koje Srbija mora da usvoji u procesu pristupanja EU odnosi na poljoprivredu, odnosno Poglavlja 11 – poljoprivreda i ruralni razvoj, Poglavlje 12 – bezbednost hrane, veterinarska i fitosanitarna politika i Poglavlje 13 – ribarstvo. Tri poglavlja iz klastera pet – resursi, poljoprivreda i koheziona politika, poglavlja 11, 12 i 22 – regionalna politika i koordinacija strukturnih instrumenata još uvek nisu otvoreni i zato je važno da zakonskim uređenjem tržišta poljoprivrednih proizvoda ispunimo standarde u oblasti poljoprivrede i ruralnog razvoja kako bi se uz već otvorena poglavlja 13 i 33 obezbedilo otvaranje klastera pet. O važnosti tržišta EU govore podaci. Izvoz poljoprivrednih proizvoda iz Srbije je više nego udvostručen u poslednjoj deceniji, beležeći rast od 640 miliona evra u 2009. godini na 1,3 milijarde evra u 2018. godini. Istovremeno, uvoz poljoprivrednih proizvoda iz EU je takođe udvostručen sa 440 miliona evra u 2009. godini na oko 1,1 milijardu u 2018. godini. Od ukupnog izvoza voća i povrća iz Republike Srbije 58% se plasira na tržištu EU. Brojni su razlozi zbog kojih je važan predlog zakona, ali mislim da dugoročno, iz perspektive budućnosti, očuvanja zdravlja stanovništva, moramo posebno ukazati na član 29. predloga kojim će se uspostaviti sistem poboljšanja prehrambenih navika dece i omladine, tzv. šeme školskog voća i povrća i mleka i mlečnih proizvoda. Podizanje svesti javnosti o značaju zdrave ishrane u razvoju dece i omladine dobija posebno značenje kada se analiziraju podaci koji pokazuju da je kod nas gojaznost najzastupljenije stanje ili oboljenje, a po istraživanja Instituta za javno zdravlje Srbije iz 2017. godine 40% stanovništva ima normalnu težinu, trećina stanovništva ima prekomernu telesnu težinu, a svaka peta odrasla osoba je gojazna. U populaciji dece osnovnog školskog uzrasta 23% dece je prekomerno uhranjeno, dok se gojaznost registruje kod 7% dece ovog uzrasta. Zato je važno posvetiti pažnju na MOTO projekat "Podrška školskom razvojnom planiranju u oblasti kulture, ishrane učenika u osnovnim školama, zdrava hrana u školi za zdrave građane u životu". Savez vojvođanskih Mađara je posebnu pažnju posvetio delu Predloga zakona koji ima za cilj jačanje pregovaračke snage malih poljoprivrednika u odnosu na prerađivačku industriju i maloprodajne trgovinske lance. Naime, zbog malog obima proizvodnje, odnosno usitnjene ponude, nestabilnog snabdevanja i niske specijalizacije, mali proizvođači su najslabija karika u tom lancu. Takođe, nedovoljno je razvijen sistem otkupa i plaćanja na osnovu klasifikacije poljoprivrednih proizvoda prema kvalitetnim klasama. Na primer, stoka se kupuje i plaća po kilogramu, bez utvrđivanja mesnatosti i drugih proizvodnih karakteristika, male mlekare plaćaju mleko na osnovu mlečne masti. Nedovoljne su i aktivnosti proizvođača na planu uvođenja i sertifikacije sistema bezbednosti kvaliteta hrane, organskih proizvoda i proizvoda sa oznakom geografskog porekla. U javnosti se dosta govorilo o jednom rešenju predloga. Naime, očekuje se da će zakon obezbediti bolje uslove, kako bi se proizvodi malih poljoprivrednih proizvođača našli na policama velikih supermarketa. Ne čudi pažnja po tom pitanju, jer su još uvek u sećanju iskustva od pre nekoliko godina, da kažem, u vreme tzv. "supermarket revolucije", koja je dovela do toga da trgovinski lanci prodaju poljoprivredne proizvode krajnjem potrošaču po ceni nižoj od bilo koje nabavne u nabavnom lancu tog proizvoda. Ispostavilo se da su naši poljoprivrednici godinama bili najveći kreditori trgovinskih lanaca, jer se na plaćanje za isporučenu robu čekalo i do 180 dana bez kamate. Ništa bolje ne prolaze ni stočari. Svedočimo kartelskom udruživanju klaničara i velikih trgovina, pa su stočari izloženi ucenama i pri otkupu i pri pokušaju da uđu u velike trgovinske lance. Ucenjeni su da plate ulaz u megamarkete određenom količinom mesa, što povećava troškove i smanjuje dobit ponuđača. Dobra je vest da je Predlogom zakona predviđeno da se pravilnicima o načinu obavljanja klasiranja svinjskih polutki na liniji klanja u uslovima za klasifikatora o klasama i cenama preciziraju uslovi plaćanja po procentu mesnatosti, jer u uslovima kada se cena žive vage svinja kreće od 120 do 130 dinara, kada ni za svinje ni za junad nema stalnosti u otkupu, nema cenovne sigurnosti i kontinuiranog izvoza, kada nema rešenja za probleme koji mogu doneti gubitke u odgajanju stoke na kraju ciklusa, izgleda da je skoro nemoguće istisnuti prekupce iz tog lanca. Osim pobrojanim nepoštenim praksama naši poljoprivrednici su izloženi i tzv. faktoru straha. Slabija strana u poslovnom odnosnom lancu snabdevanja često se plaši da bi pokretanje sudskog spora moglo navesti snažniju stranu na raskid poslovnog odnosa i zato ništa ne preduzimaju. Važno je razmišljati o iskustvima država članica EU, na primer Hrvatske koja je ovaj problem rešila donošenjem Zakona o zabrani nepoštenih trgovinskih praksi u lancu snabdevanja hranom. Jedan od ciljeva Predloga zakona je jačanje pregovaračke pozicije proizvođača u lancu snabdevanja i zato su važne odredbe koje predviđaju podršku u formiranju proizvođačkih organizacija i jačanju njihove uloge i ovlašćenja u postupku kolektivnog pregovaranja u ugovaranju uslova i cene isporuka. Na primeru otkupa mleka vidimo šta znači i nepoštena praksa i faktor straha i važnosti udruživanja. Naime, prošle nedelje Savez udruženja odgajivača goveda u Srbiji ukazao je na alarmantno stanje među proizvođačima mleka jer je otkupljivači šest godina plaćaju istu otkupnu cenu mleka. Prosečna proizvođačka cena litre mleka je 56 dinara, a prosečna otkupna cena je 30 dinara. Odgajivači su se zadužili kreditima u nadi da će se postići neki dogovor sa otkupljivačima o povećanju otkupne cene mleka, ali dogovora nema. Dodatni udar na proizvođače mleka je i poskupljenje žitarica i uljarica od 50 do 80%, kao i činjenica da se na policama hiper marketa nalazi velika ponuda mlečnih proizvoda iz uvoza. Organizovanje i udruživanje malih poljoprivrednika je važno, posebno imajući u vidu da je u poslednjoj deceniji došlo do ekspanzije maloprodajnih lanaca, super marketa, hiper marketa i diskontnih prodavnica, a uz pad učešća malih prodavnica iz komšiluka. Problemi su brojni i dugo se čeka na ovaj Predlog zakona, pa iako je revidiranim nacionalnim programom za usvajanje pravnih tekovina EU iz 2014. godine, usvajanje Zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda bilo planirano za prvi kvartal 2016. godine tek danas razgovaramo o tekstu predloga, ali treba biti realan. Zajednička poljoprivredna politika EU se razvija i usklađuje skoro 60 godina nakon što je počela da se primenjuje 1962. godine. Već tokom prve dekade počele su analize pozitivnih i negativnih efekata. U tom smislu reforma zajedničke poljoprivredne politike iz 2013. godine predstavlja verovatno najznačajniju reformu od šezdesetih godina prošlog veka. Jedan od rezultata te reforme je Uredba 1.308/2013, a cilj donošenja Zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda je usklađivanje upravo sa ovom Uredbom EU. Uređenje tržišta poljoprivrednih proizvoda je kompleksa oblast. Možemo u ovom trenutku pobrojati najmanje desetak zakona sa kojima se usklađuje ovaj Predlog - od Zakona o opštem upravnom postupku, inspekcijskom nadzoru, Carinski zakon, Zakon o carinskim tarifama, Zakon o trgovini, o bezbednosti hrane, veterinarstvu, o organskoj proizvodnji, o poljoprivredi i ruralnom razvoju, o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Dodatno na primenu ovog zakona potrebno je preduzeti odgovarajuće regulatorne aktivnosti koje se pre svega zasnivaju na donošenju podzakonskih akata i Predlog zakona predviđa ukupno 41 uredbu, pravilnik, odluku i naredbu. Da usklađivanje sa zajedničkom poljoprivrednom politikom EU zaista omogućava prevođenje kapaciteta u bolji životni standard i uravnotežen teritorijalni razvoj pokazuje i analiza poljoprivrede Republike Poljske, s tim da ne smemo zaboraviti da su upravo poljoprivrednici bili najskeptičniji deo poljskog društva pre pristupanja EU. Statistike pokazuju da se razvoj poljskih ruralnih područja ubrzao nakon pristupanja, posebno korišćenjem fondova EU, namenjenih za ruralni i poljoprivredni razvoj. Rast bogatstva među stanovnicima ruralnog područja u Poljskoj je dinamičniji nego u slučaju urbanih stanovnika. Od pristupanja EU 2004. godine nominalni prihod po glavi stanovnika iz ruralnih područja povećan je za skoro 80%. Prema centralnom zavodu za statistiku 80% poljskog poljoprivrednog izvoza hrane u 2019. godini prodato je na tržište EU, dok je oko 20% proizvodnje izvezeno u treće zemlje. Da bi se stiglo do tržišta EU važna je standardizacija i sertifikacija proizvoda, ali bez obzira na činjenicu da su nacionalnim programom ruralnog razvoja od 2018. godine do 2020. godine predviđeni podsticaji za uvođenje i sertifikaciju sistema bezbednosti i kvaliteta hrane, organskih proizvoda i proizvoda sa oznakom geografskog porekla u Srbiji je i dalje broj sertifikovanih farmi i primarnih poljoprivrednih proizvoda izuzetno nizak. Godine 2019. 6.261 proizvođač je bio uključen u sertifikovanu organsku proizvodnju, od čega 534 nosilaca sertifikata, a 5.727 kooperanata u sistemu grupne sertifikacije. Poređenja radi, 2015. godine Srbija je imala 334 sertifikovana organska proizvođača, a na dan 11. jun 2021. godine ukupan broj izdatih sertifikata u skladu sa Zakonom o organskoj proizvodnji je bio 178. Jedan od razloga za mali broj sertifikacija je verovatno i dugotrajnost postupka. Na primer, tek nakon osam godina postupka Udruženje poljoprivrednika "Gozdakon" iz Feketića je 2013. godine dobilo sertifikat o posebnoj sorti višnje iz Feketića. Osam godina je trajao postupak utvrđivanja kvaliteta i geografskog porekla, da bi se donela odluka da se feketića višnja prizna kao posebna sorta prima. Pitanje standardizacije je i pitanje organizovanja sistema klasiranja trupova u klanicama. Dobra je vest da su klanice koje će biti uključene u ovaj sistem već u prethodnom periodu investirale u nabavku neophodne opreme i edukaciju zaposlenih pa se očekuje da je za proces klasirana trupova spremno 14 klanica za goveda i 40 klanica za svinje. Međutim, uz dobru vest idu i one koje ukazuju na teško stanje u našem stočarstvu. Republika Srbija raspolaže prerađivačkim kapacitetima u stočarskoj proizvodnji - 1.176 objekata za klanje goveda, svinja, ovaca, koza i živine i rasvrstavanje i preradu mesa goveda, svinja, živine i ribe, ali i njihov stepen iskorišćenosti je znatno ispod projektovanih. Mali broj objekata je registrovano za izvoz, samo 114 objekata. Dozvolu za izvoz na tržište u zemlje EU ima devet objekata za klanje, kao i osam objekata za preradu mesa. Tešku situaciju u stočarstvu potvrđuje i činjenica da Srbija može da ispuni tek 10% od referencione kvote od 8.700 kilograma za izvoz junećeg mesa bez carine na tržište EU, kako je utvrđeno Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju. Da bi se ostvario izvoz od 8.700 kilograma junećeg mesa potrebno je 100.000 junadi u tovi, a u Srbiji je trenutnu u tovi između 12.000 i 15.000 grla. Odredbe Predloga zakona o standardizaciji, plasiranju i sertifikaciji su važne, jer će omogućiti da se pokrene i tov svinja. Domaća potrošnja svinjskog mesa je na niskih 14 kilograma po stanovniku, a u Evropi je 30 kilograma. Za Vojvodinu je važna najava da nakon 30 godina postoji mogućnost izvoza svinja u EU i da Predlog zakona uređuje organizovanja sistema plasiranja trupova u klanicama za svinje, jer se svinje u najvećem procentu gaje u Vojvodini, oko 42%. Nakon što je obaveza vakcinacije svinja protiv svinjske kuge prestala u decembru 2019. godine stekli su se uslovi da se tov svinja organizuje u skladu sa standardima EU, jer tovljenici u Srbiji imaju 20 dana duži tov, neujednačenog su kvaliteta sa prosečno 55,5% procenta mesa u polutki. Ukazujući samo na deo problema sa kojima se suočavaju mali poljoprivredni proizvođači, a za čije rešavanje Predlog zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda nudi mehanizme - usklađenje sa standardima EU, Savez vojvođanskih Mađara će glasati za Predlog zakona, jer će uređenjem tržišta poljoprivrednih proizvoda Srbija u trenutku pristupanja EU imati izgrađen zakonodavni i institucionalni okvir neophodan za implementaciju EU mehanizama i biće delimično usklađen sa Uredbom EU 1308/2013 o uspostavljanju zajedničke organizacije tržišta poljoprivrednih proizvoda. Budući da se potpuna usklađenost sa ovom Uredbom očekuje nakon sticanja članstva Republike Srbije u EU nadamo se da će se potpuna usklađenost desiti u doglednoj budućnosti. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Pre nego što ministru dam reč, pošto se javio, jedno obaveštenje. Saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima ministar Nedimović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege poslanici, pošto sad trenutno nema prenosa, ne mogu da kažem da bih zbog javnosti hteo nešto da kažem, ali važno je zbog rasprave koju vodimo jedni sa drugima. Neću se javljati posle svakog, nego ću pokušati da sublimiram sve. Gledajte, pre zore ne može da svane, niti je ikad moglo, niti će ikad moći. Tako i priče o Zakonu o regulisanju tržišta poljoprivrednih proizvoda, ono malopre što ste pomenuli, gospodine Fremond, vezano za prvi kvartal 2016. godine. Voleo bih da je to bilo tad doneto. Ovaj tekst zakona, pritom je već dve godine, međutim, ova korona je uzela stvar pod svoje i nije jednostavno bilo prilike za to. Mislim da je bolje doneti ovakav propis bilo kad, nego nikad. Ono što je nesumnjivo i što ste vi malopre rekli i što su rekli vaši prethodnici, gospodin Marković i gospođa pre toga, mi ovaj zakon donosimo zbog Srbije. Slažem se, nama je put EU, nama je to cilj i nije to sporno. Njima sam ja zahvalan i na IPARD-u, na sredstvima koje dobijamo i na svoj ostaloj podršci koju nam daju, ali mi ovo menjamo da bi promenili Srbiju, da bi promenili tržište poljoprivrednih proizvoda Srbije i da bismo zaštitili, što bi rekao gospodin Palma, male poljoprivredne proizvođače od tržišta. Oni su nekad bili upućeni na zadruge. Sve što god proizvede uzme mu zadruga, pa da li to bila prva klasa, druga klasa, devetnaesta klasa. Tako je bilo, ali toga više nema i moramo da se prilagodimo vremenu u kom živimo. Apsolutno se slažem sa vašim tvrdnjama vezano za Poljsku i vezano za Mađarsku, skepticizam, evroskepticizam koji je postojao među poljoprivrednim proizvođačima u EU, ali najveći evrofanatizam je postojao upravo među poljoprivrednim proizvođačima od trenutka ulaska u EU, vezano za sprovođenje poljoprivredne politike. Zamislite vi kakav bi ja bio ministar poljoprivrede kada bih imao pet puta veći budžet. Bilo ko, kada imaš 450 miliona, još ti neko da iz evropskih fondova milijardu i šesto miliona. Znate, IPARD je 175 miliona evra za pet godina, a ovo dobijete milijardu i 600 miliona, i za hektare i za kile i za litre i za sve živo. Opet, ima jedna druga stvar. Mi ovo sve moramo da radimo zbog budućnosti i da bismo rešili i zaštitili naše male poljoprivredne proizvođače. Malopre ste spomenuli jednu stvar vezano za standarde o klasiranju trupova, plaćanje po kvalitetu i mleka i mesa. Samo ću se ukratko osvrnuti na to. To je najbolji način plaćanja. Ko ima dobru robu on dobije veće pare. Ko ima mleko da je belo on dobije manju subvenciju i manje pare. Pri tome moramo voditi računa iz kog prostora to dolazi, a ne da se svede samo na to. To je gospodin Palma potpuno u pravu, mi moramo da zaštitimo kroz ovaj ...(ne razume se) projekat sa dve, tri, četiri krave, jer je najveći broj njih sa tim brojnim stanjem na svojoj farmi. Opet, sa druge strane, moramo i ove koje vuku ceo sistem, kako bih rekao, da ih pošpajcujemo. Zato smo napravili laboratoriju za kontrolu kvaliteta mleka da može da se plaća mleko po kvalitetu. Tome treba težiti. Nije to proces za jednu noć, od danas odlučujemo, samo kvalitet plaćamo, ostalo nas ne interesuje. Na šta bi to ličilo? Isto tako je i oko klasiranja trupova. Mi već imamo takve stvari koje se dešavaju u nekim klanicama, ali nema tela koje je ovlašćeno od strane države koje kontroliše tu ispravnost. Na primer, ja znam sticajem okolnosti, „Mitros“, već tri godine plaća meso po kvalitetu, bukvalno kao da je stupio na snagu klasiranje trupova, a nije, tek će sada. Neki poljoprivredni proizvođači koji imaju bolju mesnatost, to im odgovara i nose tamo. Onda on ne dobije po kilogramu žive vage, kako mi to računamo, ne dobije 160 dinara, nego dobije 167, 168 dinara. Ako mu je meso kvalitetnije ili 156 ako je mesnatost manja. To je stvar kojoj mi moramo težiti i to je prosto tako. Ako želite da učestvujete na jednom globalnom tržištu, a svi smo se opredelili za to, onda to mora tako da bude. Moram samo jednu stvar još da kažem na kraju. Ovaj zakon će jako koristiti onome ko bude sprovodio poljoprivrednu politiku u godinama ispred nas, narednih četiri, pet godina. Imaće alat da kada dođe do krize da reaguje, a mi do sada taj alat nismo imali u punom kapacitetu te reči. Imali smo neke priručne metode koje ne mogu da reše sve situacije, a ovde za 20 roba, uključujući i svo voće i povrće, svo meso, samo nismo antilope i gnue stavili unutra, jer toga nema kod nas, ali sve, šta god vam padne napamet, nalazi se u obuhvatu mera intervencija koje može država da sprovede. Videćete, dao Bog, ko god bude sprovodio ovo i ako bude imao volju za tim, koliko će potražnja za srpskom robom, kažem namerno robom iz cele Srbije, skočiti kada implementiramo ovaj zakon, kada obeležimo u svakom rafu robu koja je iz Srbije, pa ti kupi ako hoćeš šta hoćeš, ali imaš mogućnost izbora. Kada čovek ima mogućnost izbora onda uvek može da napreduje.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, narodna poslanica Dijana Radović. Izvolite.
Poštovana potpredsednice Narodne skupštine, uvaženi ministre gospodine Nedimoviću, uvaženi gospodine Kataniću, koleginice i kolege narodni poslanici, kao što su kolege pre mene rekle, pred nama je danas zakon o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda, izuzetno važan, kojim se unapređuje naš pravni okvir u oblasti poljoprivrede. Stav poslaničke grupe SPS jeste da ovaj predlog zakona predstavlja značajan korak i značajan napredak, jer se prvi put zakonom regulišu pravila na tržištu poljoprivrednih proizvoda. Za našu državu koja ima ogroman poljoprivredni potencijal ovo je izuzetno važno i zato kada god govorimo o aspektu poljoprivredne proizvodnje krećemo od toga da je poljoprivreda jedan od razvojnih prioriteta naše države. Narodski rečeno, u Srbiji ne rodi samo ono što se ne posadi, i to je zaista tako. Znamo da je zemlja koja proizvodi svoju hranu sigurna zemlja i za našu državu predstavlja strateški sektor oblast poljoprivrede. Ukoliko posmatramo globalne procene o nedostatku hrane, u narednim decenijama naša težnja i naš interes za unapređenje poljoprivredne proizvodnje biće na sve značajnijem mestu, što se tiče naših razvojnih prioriteta. To se ogleda i u afirmativnom vođenju naše poljoprivredne politike, u odgovornom odnosu države prema poljoprivrednim resursima, ali i prema svim onim merama koje Ministarstvo poljoprivrede sprovodi kako bi podstaklo naše poljoprivredne proizvođače da što više ulažu i da što više proizvode. Važnost poljoprivrede i njen prioritet u našoj državi imali smo priliku da vidimo i 2014. godine, kada je tadašnje Ministarstvo za poljoprivredu i zaštitu životne sredine izradilo Strategiju razvoja poljoprivrede i ruralnog razvoja, i to za desetogodišnji period, od 2014. do 2024. godine. Ovom strategijom sagledani su svi razvojni potencijali naše poljoprivredne proizvodnje, ali i ruralnog razvoja i predložene su sistemske mere za jačanje ovog sektora, naravno, pri čemu značajno mesto zauzima i ruralni razvoj, ali i razvoj sela, kao nosioca celokupnog poljoprivrednog razvoja. Strategija naglašava multisektorski pristup, o čemu smo i malopre govorili, odnosno o međusektorskoj uslovljenosti poljoprivrednog razvoja, sa fokusom na održivom razvoju, ali pre svega, zaštitu životne sredine. Takođe, ona je zasnovana na približavanju međunarodnim standardima i zahtevima Evropske unije. Upravo ovom strategijom, kao jednom od pet polaznih osnova za planiranje nove poljoprivredne politike u ovom periodu, definisano je i ono o čemu danas govorimo – neophodnost povećanja efikasnosti prehrambenog lanca, ali i konkurentnosti poljoprivredno-prehrambenog sektora. Dakle, u središtu same ove strategije jeste i povezivanje proizvodnje sa preradom, kako bi se postigao strateški cilj, a to je prodaja gotovih proizvoda umesto sirovina, jednostavnije rečeno, da prodajemo naše gotove proizvode, proizvode većeg stepena prerade, nego da prodajemo sirovine. Ono na čemu treba da nastavimo da insistiramo jeste da poljoprivredna proizvodnja ima akcenat na razvoju poljoprivredne, odnosno prehrambene industrije, koja bi u mnogo većoj meri prerađivala poljoprivredne proizvode. Takođe, smatram da je ovo izuzetno važno jer imamo priliku da motivišemo naše poljoprivredne proizvođače da više prerađuju svoje poljoprivredne proizvode, ali takođe da ih motivišemo da ne razmišljaju isključivo kao poljoprivrednici, već da razmišljaju i kao privrednici. Dakle, formiranje i prodaja finalnog proizvoda umesto sirovog proizvoda jeste nešto što će pomoći da se transformišemo od izvoznika sirovina do izvoznika gotovih proizvoda, odnosno svih onih proizvoda i hrane koji se baziraju na poljoprivrednim resursima. Upravo zbog toga regulisanje tržišta poljoprivrednih proizvoda i uvođenje novih mehanizama uređenja tržišta jeste neophodno kako bi naša poljoprivreda nastavila da se razvija i mogla da odgovori evropskim standardima. Takođe, smatram da je izuzetno dobro što se Srbija odlučila da donese Zakon o regulisanju tržišta poljoprivrednih proizvoda, kako bi država mogla da reguliše, odnosno da u slučaju poremećaja na tržištu interventnim merama zaštiti domaću poljoprivrednu proizvodnju. Ovaj zakon i jeste predstavljanje i upravljanje rizicima u poljoprivredi, kako bi se u svim tržišnim okolnostima sačuvale komponente poljoprivrede. Preskupo je za našu državu da dozvoli proizvodne i tržišne oscilacije koje bi značile gubitak, propadanje, ali i zastoj određenih sektora poljoprivrede. Predlog ovog zakona upravo nam to i omogućava, da se sistemski utiče na poziciju svakog učesnika, odnosno da se utiče na ceo lanac od proizvođača, otkupljivača, trgovine i potrošača, naravno, ukoliko za to postoji potreba. Ono što imamo priliku da vidimo u ovom predlogu zakona jeste da je upravo Uprava za agrarna plaćanja ovim zakonom dobila jedno novo ovlašćenje, odnosno da ima posebno telo koje će se baviti utvrđivanjem proizvođačkih cena, praćenjem cena, regulisanjem stanja, ukoliko dođe do nekih poremećaja na tržištu. Ovim zakonom za mene posebno važno jeste što se reguliše i položaj otkupljivača, a to znači da će otkupljivači morati da imaju određene garancije, odnosno da ukoliko žele da otkupljuju svoje proizvode moraju da ulažu i određen depozit kako bi proizvođači imali sigurnost da onu robu koju prodaju mogu i da naplate. Malopre, ministre, pomenuli ste i 2017. godinu, sezonu maline, koja je, verujem, i te kako ostala u lošem sećanju svim proizvođačima malina, naročito u okrugu iz kojeg ja dolazim, Zlatiborskom okrugu, posebno u opštinama Priboj i Prijepolje, gde smo imali možda i najdrastičnije primere te negativne situacije gde su određeni poljoprivredni proizvođači ne samo imali nisku cenu, već uopšte nisu naplatili celokupan rod za tu godinu. Ovo je izuzetno važno ne samo sa aspekta finansijskog gubitka za te poljoprivredne proizvođače, već od jednog šireg uticaja koji je imalo na taj naš kraj, imajući u vidu da poznajem neke poljoprivredne proizvođače koji su imali takvo iskustvo i oni se, nažalost, više ne bave poljoprivredom. Zapustili su svoje malinjake, obeshrabrili su se da u tome dalje nastave da učestvuju i to jeste nešto što ćemo upravo ovim zakonom da predupredimo ovakve situacije, odnosno da našim poljoprivrednim proizvođačima omogućimo sigurnost da povratimo to poverenje u sistem, koji je tih godina upravo bio doveden u pitanje. Ovim zakonom uvodimo jasne standarde kako bi plasman bio što jednostavniji, transparentniji i sigurniji, jer ako je nešto važno u ovom procesu od njive do trpeze jeste upravo predvidljivost te poljoprivredne proizvodnje i odgovornost svih učesnika koji učestvuju na tržištu poljoprivrednih proizvoda. Najvažnija, po mom mišljenju, komponenta ovog zakona je da zaštitimo naše poljoprivredne proizvođače od potencijalnih malverzacija kojima, imali smo priliku da vidimo, jesu izloženi. Da bi ovaj zakon mogao što bolje da se primenjuje biće neophodno, naravno, u narednom periodu da se donesu i odgovarajući podzakonski akti, kako bi se što bolje uredili, a ono što je važno jeste i da je u određenoj meri usklađen sa elementima primarnog i sekundarnog prava Evropske unije, što je uslov da naši poljoprivredni proizvodi budu i te kako zastupljeniji na evropskom tržištu koje broji preko 500 miliona stanovnika. U tom smislu, ovaj zakon je pravni osnov za sve oblike standardizacije našeg poljoprivrednog proizvoda, kako bismo ih stavili u promet. Zakon tretira sve faze proizvodnje i obrade, koji treba da obezbedi traženi kvalitet, od načina proizvodnje, preko razvrstavanja, sortiranja, odnosno klasifikacije, načina obrade, na kraju do skladištenja te robe i do plasmana poljoprivrednog proizvoda. Uređenje tržišta poljoprivrednih proizvoda obuhvata proizvode u sektoru žitarica, svih vrsta mesa, zatim mleka, duvana, pčelinjih proizvoda i drugih, a tržišni standardi koji su propisani, naravno, variraju od vrste poljoprivrednih proizvoda. Smatram da će se upravo usvajanjem zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda uspostaviti i jedinstven pravni okvir koji će omogućiti dalje unapređenje i razvoj sistema tržišnih informacija poljoprivrede Srbije, radi prikupljanja, obrade i korišćenja podataka o cenama na malo, veliko, bilo da je to količina poljoprivrednih proizvoda u ponudi ili nekim drugim inputima. Suština ove razmene podataka jeste da na domaćem nivou putem davanja informacija od strana učesnika na domaćem tržištu dobiju relevantne domaće institucije, ali takođe i da do tih informacija dođu i druge države koje jesu zainteresovane za kupovinu naših poljoprivrednih proizvoda. Govorili ste ministre malopre i o Poglavlju 11. kao našem pristupanju EU, a to je da je ono izuzetno značajno za našu državu, ali takođe da jedno od najzahtevnijih poglavlja. Vrlo je važno da ono što prethodi tom procesu jeste postepeno prilagođavanje proizvodnim i tržišnim pravilima kroz primenu predvidivog carinskog režima o kom ste malopre govorili, borbe protiv monopola, uvođenje pravila za kontrolu državne pomoći, itd. a deo tog procesa svakako jeste uvođenje u zakonodavni okvir delovanja tržišta poljoprivrede što ćemo postići upravo implementacijom ovog zakona. Osnovni ciljevi koje treba da očekujemo a koje ćemo ostvariti donošenjem ovog zakona jeste uspostavljanjem mehanizama uređenje tržišta, njihovo međusobno povezivanje u jedinstven pravni okvir, zatim povećanje sposobnosti poljoprivrednih gazdinstava kako bi se uključili u globalne trgovinske lance, unapređenje naših izvoznih potencijala, smanjenje sive ekonomije što je izuzetno važno, jačanje vidljivosti, ali i prepoznatljivosti domaćih proizvoda na tržištu. Ovo poslednje pošto sam pomenula jeste posebno važno jer poljoprivredni proizvodi sa oznakom geografskog porekla predstavljaju svojevrsno brendiranje naše zemlje i daju srpskoj poljoprivredi dodatni impuls, jer je to najviši nivo kvaliteta proizvoda samim tim najbolja prilika da valorizujemo našu poljoprivredu. Tako po podacima do kojih sam došla s kraja 2019. godine od 53 proizvoda sa oznakom geografskog porekla 47 pripada kategoriji poljoprivredno-prehrambene industrije. Ovo je vrlo važno jer mnogi srpski poljoprivredni proizvodi jesu naš brend, poznati na međunarodnom tržištu, a s obzirom da dolazim kao što sam malopre rekla iz Zlatiborskog okruga pa mogu da pomenem da je verovatno najzastupljenija naša Ariljska malina, Užička pršuta, Zlatarski i Sjenički sir, po tome smo prepoznatljivi, ali ništa manje nisu važni ni neki drugi prepoznatljivi brendovi koji dolaze iz drugih delova Srbije kao što je Leskovački ajvar, Futoški kupus, Pirotski kačkavalj, Fruškogorska i Vršačka vina, itd. Naš zadatak jeste da spisak ovih brendova bude što duži, da naši poljoprivredni proizvođači budu zaštićeni od bilo kakvih rizika, ali takođe da dostignemo kvalitet koji će nas najbolje preporučiti probirljivom i zahtevnom tržištu. Na kraju u celini posmatrano, da rezimiramo ovaj zakon ima dva suštinska cilja, jedan je zaštita i unapređenje naše domaće poljoprivredne proizvodnje i drugi koji nam pomaže da postignemo kvalitet koji će nam omogućiti ravnopravnu utakmicu kako na evropskom tako i na svetskom tržištu. Zbog toga ovaj Predlog zakona poslanička grupa SPS, vidi kao značajan korak ka tom našem cilju, ostvarivanje poljoprivredne politike i sa zadovoljstvom ćemo ga u danu za glasanje podržati. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe PUPS, Tri „P“. Gospodin Hadži Milorad Stošić.
Zahvaljujem predsedavajući, uz izvinjenje da sam narušio malo redosled liste obzirom da sam imao sastanak sa delegatima u srpsko-ženskog preduzetništva Privredne komore Srbije. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije. Na današnjoj raspravi imamo Predlog zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda koji je podnela Vlada kao jedan veoma bitan zakon za širu populaciju naših građana. Na samom početku, hteo bih da istaknem da će poslanička grupa PUPS, Tri „P“ u danu za glasanje dati svoju podršku za usvajanje ovog zakona. Poljoprivreda u Republici Srbiji je specifičan sektor, koji ujedinjuje odnosno uvezuje sve od proizvođača do kupca i potrošača. Važnost poljoprivrede ogleda se u proizvodnji hrane i upravo zato, poljoprivreda treba da bude prepoznata kao jedan od strateških pravaca razvoja i na republičkom nivou, ali svakako i na nivoima lokalnih samouprava. Potreba za ovom vrstom zakona proizilazi i zato da bi se uredilo tržište poljoprivrednih proizvoda, i stvorili uslovi za aktiviranje zahteva i mera uređenja tržišta sa ciljem da u trenutku pristupa EU, postoje zakonodavni i institucionalni okvir za organizaciju zajedničkog tržišta poljoprivrednih proizvoda. Donošenje zakona o uređenju tržišta poljoprivrednoj prodaji je jedna od naših glavnih obaveza, kada je reč o procesu pridruživanja EU u oblasti poljoprivrede i njime bi trebalo da se sprovede više mera za kvalitetnije praćenje stanja i tendencija na tržištu poljoprivrednih proizvoda. Ovim zakonskim okvirom biće mogućnosti trgovine, da se između proizvođača i otkupljivača reguliše ugovorom i da se na taj način izbegnu zloupotrebe i štete za same proizvođače. U dosadašnjoj praksi proizvođači, neposredni proizvođači imali su razne neprijatnosti, upravo sa raznim nakupcima, prekupcima i ostalim koji su bili zainteresovani za njihovu robu. Tu su najpre propisane obaveze otkupljivača nekih karakterističnih poljoprivrednih sirovina, kao što su mleko, šećer, duvan, hmelj i drugo, da dostavljaju podatke o ugovorenoj proizvodnji, prodaji o zalihama ovih proizvoda kako bi se dobili pravi pokazatelji u ovim proizvodnjama i njihovom tržišnom kretanju. Želim da naglasim da mi u praksi već imamo jedan sistem prikupljanja tržišnih informacija iz oblasti poljoprivrede koji se obavlja pri nadležno ministarstvo, ali sada će se postaviti i određene zakonske osnove za njegovo funkcionisanje, pošto on trenutno funkcioniše, pre svega na osnovu podzakonskih akata. Novim zakonom, posebno se stavlja akcenat na povećanje sposobnosti poljoprivrednih gazdinstava, zaključivanje u velike tržišne lance, putem međusobnog povezivanja i uspostavljanja tržišnih standarda. Jačanje motivacije proizvođača za razne oblike udruživanja, kao i povećanje vidljivosti i prepoznatljivosti domaćih proizvoda na tržištu. Sad se vidi puni značaj, pokretanje projekta u 500 zadruga, 500 sela, koje je prevazišao sva očekivanja umesto 500 mi sada imamo blizu 1000 novoosnovanih zadruga plus raspoložive zadruge koje će omogućiti bolju povezanost poljoprivrednog proizvođača sa tržištem. Na drugoj strani, ovim zakonom se u članu 25. uvodi mogućnost javne intervencije na tržištu određenih proizvoda od žita, mesa, mleka, na način da će se ovi proizvodi otkupljivati i skladištiti od proizvođača, u slučajevima kada se dogodi na tržištu cena bude pala ispod referentne cene za te proizvode, koje će određivati Vlada. Njihova kasnija prodaja ne sme se vršiti na način koji bi eventualno pravio poremećaje na tržištu i prouzrokovao do novog pada cena. Takođe, pored javnog, sada je kao posebna kategorija, prepoznato i privatno uskladištenje ovih proizvoda, pa će i potencijalni privatni skladištari ući u sistem skladištenja poljoprivrednih proizvoda i moći da koriste programe podrške od strane države, a to treba da podstakne i druge preduzetnike da se i sami uključuju u ovu oblast poslovanja. Mi smo imali neke slučajeve da u pojedinim krajevima ponekad dolazi da protesta poljoprivrednih proizvođača, između ostalog upravo iz tog razloga što se desi da nemaju odgovarajući prostore za skladištenje svojih proizvoda u nekim, pre svega u rodnim godinama. Skoro svake godine smo imali i imamo protest malinara, odgajivača višnje, kupusa, krompira, proizvođača mleka, ali i drugih poljoprivrednih proizvoda. Smatram da je veoma pozitivno i to što je u ovom zakonu u članu 29. prvi put prepoznata potreba promocija zdrave ishrane naše dece i unučadi, pa se ovim zakonom nalaže Vladi da propiše posebne programe u ove svrhe i u okviru njih konkretne mere poboljšanja ishrane u predškolskim i školskim ustanovama. S obzirom da se u čitavom zakonu jasno naglašava da se on odnosi na domaće poljoprivredne proizvode, mislim da ovde leži jedan dobar potencijal, da se domaći proizvođači povežu sa ovim ustanovama i time stvori višestruko korisna saradnja za sve strane, a naročito za organizovan i siguran otkup domaćeg voća i povrća. Ono što je ipak najvažnija novina u ovom zakonu to je da su prepoznate i proizvodne organizacije kao novi oblik povezivanja poljoprivrednih proizvođača u okviru njihovih poslova, prerade, distribucije, pakovanja, kontrole i organizovanja skladištenja poljoprivrednih proizvoda. Mi danas imamo specijalizovane zadruge koje se mogu prepoznati kao proizvodne organizacije, ali svakako složene zadruge koje mogu biti u punom kapacitetu i kao proizvodne i kao subjekti za tržišno poslovanje. Posebno je značajno to što u članu 18. predloženog zakona predviđeno da će one u obavljanju svojih delatnosti moći da dobiju i finansijsku podršku od strane države u trajanju od pet godina gde će u prvoj godini ona iznositi, čak 100% pokrivanja troškova, sa postepenim smanjivanjem do 80% naknade u petoj godini, dok će se korisnicima takve vrste pomoći postavljati elementarni zahtev za racionalno trošenje sredstava i informacije o proizvodnji. Ove organizacije će imati pravo na udruživanje koje će se registrovati pri ministarstvu, pa će tako moći da sa viši stepenom sigurnosti imati ozbiljnije nastupe ka državi, bankarskom sektoru i drugim učesnicima na tržištu. Ako imamo u vidu ove mere, one bi trebalo da daju značajne rezultate na stvaranju znatno povoljnijeg poslovnog ambijenta u poljoprivredi na stabilniji položaj naših poljoprivrednika na tržištu, a time u krajnjoj liniji na očuvanju života u našim selima. Ministarstvo za brigu o selu pokrenulo je niz projekata kojima se ostvaruju uslovi za bolji i poželjniji život na selu, a samim tim i obnova i oživljavanje sela Srbije. Ovim zakonom se dodatno ostvaruju bolji uslovi za život i rad na selu, i time ostanak mladih ljudi na selu, na svojim imanjima i na svome. Mi smo svedoci da je najveći problem poljoprivrednih proizvođača nesigurne cene za njihove proizvode koji se mogu rešiti samo kroz garanciju države za sigurne cene strateških poljoprivrednih proizvoda. Da se svake godine unapred utvrdi cena za određene proizvode i ukoliko tržišna cena za određene proizvode, iz bilo kog razloga bude niža od utvrđene da poljoprivredniku bude isplaćena razlika. To se može rešavati ako se obezbede određena finansijska sredstva u skladu sa predlogom akademskog odbora za selo Srpska akademije nauka i umetnosti i Ministarstva za brigu o selu, a to je osnivanjem Nacionalnog garantnog fonda, koji bi proizvođačima obezbeđivao garantnu cenu za određene strateški važne poljoprivredne proizvode. Na Vladi će po usvajanju ovog zakona biti vrlo odgovoran zadatak da ove odredbe kroz odgovarajuće podzakonske akte sprovedu u praksi na pravi način, što će nadamo se, biti vrlo brzo urađeno. Imajući u vidu da je ovaj zakon, sa ovim benefitima prema poljoprivrednim proizvođačima, smatramo da se radi o veoma dobrim zakonskim predlozima, i zbog toga će poslanička grupa PUPS - „Tri P“, u danu za glasanje dati svoju podršku za njegovo usvajanje. Takođe, poslanička grupa PUPS – „Tri P“, će u danu za glasanje podržati i ostale predloge i zakonska rešenja razmatrana na ovoj sednici i glasati za. Poštovani prijatelji i uvaženi građani Srbije, zahvaljujem se na pažnji.
Hvala. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, gospodin Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne postoji zemlja, ne postoji država u Evropi koja poljoprivredu surovo pušta na tržište. Takva država ne postoji. Ako neko misli da zakon na određen način uređuje tržište u Srbiji, to nije tačno. Ne uređuje ovaj zakon tržište, nego uređuje tržište poljoprivrednih proizvoda. Dakle, uvodi neki red u cene na jednoj pijaci, na jednoj velikoj pijaci koja se zove Republika Srbija, a Boga mi, na nekoj većoj pijaci koja se zove regionalno tržište, koje je nama dostupnije nego neka evropska i ruska tržišta. Dame i gospodo narodni poslanici, poljoprivreda je retka grana. Proizvodnja u njoj se dinar obrne jednom u toku godine, a nekada, recimo u stočarstvu, proizvodnji mleka, treba vam i tri godine da steknete prvi neki novac u proizvodnji mleka, ukoliko krenete od umatičenog ženskog teleta. Takva vrsta proizvodnje iziskuje državnu podršku i nema ekonomski razvijene zemlje u Evropi, bez obzira što su im privreda i industrija veoma jake, ko ne vodi brigu o poljoprivredi, takva zemlja u Evropi jednostavno ne postoji. Često naši ljudi pogrešno tumače evropsku zajedničku poljoprivrednu politiku, ona se pre svega vodi zbog interesa zemalja EU, odnosno ranije Evropske zajednice. Retki su oni koji znaju da je rimskim ugovorima Evropska zajednica, sem uglja i čelika kao treću stvar uzela poljoprivredu. Dakle, oni su smatrali da razvoj poljoprivrede, tada u Evropskoj zajednici, sada Evropskoj uniji je od strateške važnosti za Evropsku zajednicu, odnosno sada EU. Ja, kao predsednik Narodne seljačke stranke sam 1999. godine znao da mi nećemo nikada samostalno vršiti vlast, ali smo hrabro uneli u program, kao naš cilj, ulazak u Evropsku zajednicu, koja je sada prerasla u Evropsku uniju, upravo zbog poljoprivredne politike. Najveća dobit od ulaska u EU će biti za našu poljoprivredu. Trenutno Bugarska koja ima nekih 100.000 - 200.000 hektara manje obradivog zemljišta nego Srbija od EU samo za direktna plaćanja dobija 789 miliona evra, plus ruralni razvoj od preko 300 i nešto miliona Bugarska dobija preko 1,2 milijarde za podsticaj u poljoprivredi samo zato što je članica EU. Za očekivati je da jedanog dana kada mi budemo članovi EU, a već sam rekao ranije, ne po cenu žrtvovanja naših teritorija da srpski poljoprivrednici dobiju oko 1,3 milijarde iz fondova EU zato što je 45% evropskog budžeta opredeljeno za poljoprivredu u njihovoj zajedničkoj poljoprivrednoj politici. Moram reći da zahvaljujući tom ogromnom novcu njihova poljoprivredna politika je predvidiva i dugoročna. Ona se menja svakih sedam godina, odnosno samo se blago dopunjuje zato što u osnovi oni nemaju neku naglu promenu od prvih sedam godina za koliko zacrtaju svoju poljoprivrednu politiku. U ovom trenutku za sedam godina u narednom periodu EU će izdvojiti 385 milijardi evra. To vam je na 104 miliona hektara koliko oni obrađuju, to vam je preko 500 evra po hektaru ukoliko uzmete hektar kao neku meru. To je zahvaljujući snažnoj njihovoj industriji i bogatom budžetu iz koga oni mogu da izdvoje. U ovom trenutku mi smo podsticaja povećali za dva i više puta u odnosu na 2012. godinu i ukupni naši podsticaji za ovu godinu će biti negde na nivou 400 miliona evra, što je tri puta manje nego da smo članovi EU. Taj novac koji bi od njih dobijali je novac ne samo naših poreskih obveznika, nego i poreskih obveznika cele EU, dok ovih 400 miliona evra mi dobijamo iz našeg budžeta od naših poreskih obveznika. Moram poljoprivrednicima da kažem kada budu gledali ovaj odloženi prenos da treba više da se angažuju oko IPARD projekta, zato što u ovom trenutku želja EU i naša želja je da se naša poljoprivreda prilagodi evropskoj zajedničkoj poljoprivrednoj politici i zato sledi IPARD 3, sledeća mera, a još IPARD 2 ima još jednu turu konkursa. Tako da je moja molba usmerena njima da se što više njih prijavi i da konkuriše za ta evropska sredstva, jer u ovom trenutku pare koje dobijamo od EU su isključivo od poreskih obveznika EU, dakle mi ništa ne izdvajamo. Ono što mene na određen način frapira jeste da nacionalne mere iskoristimo sa 130% i koristimo naša sredstva koja izdvajaju naši poreski obveznici, a da, recimo, ono što izdvaja EU, da nas pripremi kroz IPARD projekte, da smo tu iskoristili i do sada isplatili, recimo, 10-15 procenata od onih 175 miliona evra, koliko možemo da povučemo u skladu sa konkursima za IPARD II. Ova godina je završna godina za konkurse IPARD-a. Možemo posle samo da koristimo sredstva koja nam se odobre ove godine, a u narednom periodu, ali sada moraju da konkurišu što više da bi ispunili tih 175 miliona evra, jer ako ne ispunimo to, EU neće žaliti zato što nije plasirala ta sredstva koja su nama bila namenjena, već mogu da nam zahvale što smo bili toliko naivni kao poljoprivredni proizvođači, što nismo konkurisali u dovoljnoj meri za ta sredstva i što ih nismo iskoristili. Mislim da je poslednji trenutak da to učinimo, s obzirom da su kontrole malo tvrđe, a rigoroznije kod sredstava IPARD-a. Verujem da zbog toga određeni broj poljoprivrednika nije koristio ova sredstva koja su nam u ovom trenutku dostupna. Samo da upozorim one kritičare koji tvrde da zbog veličine poseda mi ne možemo da vodimo zajedničku evropsku poljoprivrednu politiku, da im kažem da je u EU 70% poseda manje od pet hektara, a čini mi se da je negde 30% manje od dva hektara. Dakle, oni su samo specijalizirali na određen način svoju poljoprivrednu proizvodnju i bogatim, izdašnim podrškama EU kroz subvencije, podsticaje, regrese i tako dalje, došli do toga da njihovi poljoprivrednici budu u ovom trenutku zadovoljniji od nas. Ono što mi treba da uradimo, ne samo ovim zakonom, da nam poljoprivredna politika bude predvidiva, da nam pravilnici budu stalni i da subvencije budu isplaćene blagovremeno, što do sada nije bio slučaj, zato što nam se uvek pojavljivalo više poljoprivrednih proizvođača na konkursu od onoga što smo projektovali na osnovu ranijih i prethodnih godina. Zato bi bilo dobro da i Ministarstvo finansija zna da seljaci neće odneti pare na belosvetska mora, Mauricijus, Kukova i druga ostrva, nego da svaka ta isplata poljoprivrednicima je blagorodna za poljoprivredu i ekonomiju Srbije, zato što poljoprivrednici neće te pare odneti na more, 95% i nije videlo more, onih 5% je služilo mornaricu. Oni će to uložiti u poljoprivrednu proizvodnju. Dakle, to će otići za kvalitetnija semena, sadni materijal, protivgradne mreže, kvalitetniju stoku i tako dalje i na takav način će podići BDP. Svaki dinar uložen u poljoprivredu kao krompir on izbaci. Ako ga posejete, izbaci 10 dinara više nego što si uložio i zato moj apel na Ministarstvo finansija da posebnu pažnju posveti poljoprivrednoj proizvodnji. Šta mi još treba da uradimo? Da posebnu pažnju posvetimo malim farmerima, zato što su oni i te kako važni, poput malih preduzeća i srednjih preduzeća za industriju i privredu. Tako su i mali farmeri pravo bogatstvo i veoma su značajni za razvoj poljoprivrede, zato što ih puno ima i što većina malih farmera ipak nešto imaju od stoke, tako da u ovom trenutku, zahvaljujući malim farmerima, mi sa stočarstvom nemamo ozbiljniji problem, nego što bi imali ukoliko se njima proizvodnja ugasi. Zato treba subvencije, regrese i sva druga primanja da pokušamo da usmerimo u nešto većoj meri za male farmere, jer su oni veoma bitni za održivu, dugoročnu i organsku poljoprivrednu proizvodnju i na takav način ih držimo vezanih za zemlju. To nije više samo poljoprivredno pitanje, to je sada i demografsko pitanje. Ukoliko podržimo male farmere, oni su većinom uzduž naših granica i uzduž naše pokrajine, administrativne linije, većina tih malih farmera živi u tim područjima. Ukoliko im na određen način platimo što se bave poljoprivredom i što žive na tim područjima, u tom slučaju demografski pozitivno utičemo, jer ukoliko se te teritorije isprazne zbog tendencije metropolizacije, jer bez obzira što je natalitet u Beogradu takođe slab, on ne gubi stanovništvo i postoji opasnost da se preselimo u nekoliko velikih gradova i da nam teritorije ostanu puste. Može se desiti da živimo u 80-90 posto slučajeva u Beogradu, Novom Sadu, Kragujevcu, Nišu, Zrenjaninu, Subotici, Kruševcu, Kraljevu, a da nam teritorije uzduž granice i administrativne linije ostanu ispražnjene i u takvim situacijama, ukoliko ispraznimo teritorije svojim stanovništvom, postoji opasnost da jednoga dana neki drugi narodi nasele te teritorije i zato je to izuzetno demografsko pitanje pitanje, da vežemo kroz male farme te ljude za zemlju, odnosno da na takav način čuvamo i suverenitet zemlje. Prehrambeni suverenitet zemlje je, takođe, veoma značajan da zemlja koja ima viškove hrane u ovom regionu, a to se pokazalo u vreme pandemije, ima određenu političku prednost u regionu zato što ima višak hrane u odnosu na one koji nemaju dovoljno hrane i nemaju dovoljno pijaće vode. Na takav način se kroz poljoprivrednu i prehrambenu proizvodnju, kroz te viškove, može steći neka politička moć u regionu i najbolji svedoci su bili naši građani koji nisu imali nikakav problem u snabdevanju, a snabdeli smo i tržište okolnih zemalja u regionu i najveći suficit u poljoprivredi i prehrambenoj industriji ostvarujemo upravo u zemljama oko nas. Takođe, ovim ultranacionalistima, ja spadam u nacionaliste, da kažem da su nam bitne i EU i Rusija i tu ću navesti primer maline i jabuke. Dakle, 95% naših jabuka ide u Rusiju, a 95% malina i borovnica odlazi na tržište EU, tako da su nam iz poljoprivrede veoma jasni tržišni vidici, da nam je bitna i Rusija, ali i da nam je bitna i EU zbog tržišta za određene poljoprivredne i prehrambene proizvode. Ja uvek navodim primer Danske i Holandije, koje u poljoprivredi treba da budu neki primer kako mi to treba da gledamo. Recimo, Holandija koja ima dva puta manje zemljišta nego Srbija, daleko lošiju klimu, je vodeći, recimo, proizvođač u povrću. Oni specijalnim ogledalima nadoknađuju to što nemaju dovoljno sunca, za razliku od Srbije. Recimo, Holandija ima izvoz iz poljoprivrede i prehrambene industrije 87 milijardi evra i druga je po snazi u svetu. Ispred njih nešto malo su SAD, koje imaju nekoliko stotina puta veću teritoriju. Takođe, za primer treba uzeti Dansku. Dakle, treba videti njihovu kooperativu i kako oni obezbeđuju to da nema sukoba između proizvođača i prerađivača iz prostog razloga što oni imaju kooperativu ili zadruge koje nisu samo proizvođačke, već i prerađivačke. Ujedno su vlasnici farmi, a sa druge strane su u određenom procentu vlasnici prerađivačkih kapaciteta i danas, recimo, Danska izvozi 28 miliona svinja, što je deset puta više od nas, iako Danska ima nešto manje poljoprivrednog zemljišta. Da li znate koliko Danska izveze svojih poljoprivrednih proizvoda, odnosno žitarica, koje proizvodi takođe u milionima tona, slično kao i mi? Njihov izvoz je nula. Sve upotrebe za svoje stočarstvo i zato je moj apel uvek da biljnu proizvodnju kroz stočarstvu i preradu mesa, mleka, jaja, da na takav način uvećamo prihod po jednom hektaru, jer mi sada u Vojvodini možemo da dostignemo prihod od 1.500, pa maksimalno kroz repu 2.000 evra po hektaru, ali ukoliko bi naša biljna proizvodnja bila iskorišćena za naše stočarstvo, u takvoj situaciji bi po hektaru umesto 1.500 evra zarađivali 4.000 kroz proizvodnju mesa, mleka i jaja. Prerađeno, ne baš finalno, to bi donelo negde oko pet do šest milijardi ovoj zemlji dodatno prihoda, a taj bi novac na neki način došao do svih nas, tako i do narodnih poslanika. Svi bi imali veće plate. Da bi imali veće plate i da bi imali veće i stabilne penzije, mi to moramo da zaradimo. Ne možemo, za razliku od prethodnih režima, da živimo od zaduženog samo, već otprilike sada živimo od zarađenog i vraćamo onaj deo duga kada oni nisu dizali privredu nego su plate i penzije bile naslonjene samo na kreditima koji su bili veoma skupi. Mi kao zemlja trebamo da proizvedemo dobar prehrambeni proizvod, poput Danaca. Danci nemaju seljake na drumovima iz prosto razloga što, sa jedne strane, proizvođači ukoliko nešto izgube u primarnoj proizvodnji i stočarstvu, to zarade kroz preradu, jer su tamo vlasnici određenih klanica i srazmerno isporučenim poljoprivrednim proizvodima, srazmerno tome dele dobit, tako da im nije bitno ni najbitnije ono što je kod nas bitno, otkupna cena. Kod nas poljoprivredni proizvođači, naravno, žele da otkupna cena bude što veća, pa kada su svinje 230 dinara oni se ne bune, ali kada padne na 120 dinara, onda imamo pobunu da drumovima. To kod Danaca nije bitno zato što imaju tu predvidivu dugoročnu poljoprivrednu politiku koju mi tek treba da stvaramo i ovaj zakon je prilika, ne znam da li ćemo imati dovoljno novca, da napravimo tu dugoročniju, stabilniju, predvidivu poljoprivrednu politiku. Ja apelujem da osnujemo jedan fond koji će biti poput RFZO, da Ministarstvo poljoprivrede vrši nadzor, a da ga pune svi potrošači, da uvedemo jedan dinar po artiklu, jedan dinar po artiklu. Znači, na tri obroka koliko koristite tri artikla, otprilike bi prehrambena poljoprivreda ili prehrambena naplatili tri dinara. Danas se proda u Srbiji 20 miliona prehrambenih i poljoprivrednih proizvoda, što sokova, jaja, voća, povrća itd, hleba. Ukoliko samo jedan dinar dignemo, imamo dnevno 20 miliona. Tih 20 miliona puta 365 dana, to bi bilo sedam miliona i 300. To bi bio fond koji bi se punio, a praznio samo po potrebi da poljoprivrednici preko onih prerađivačkih organizacija zaključe da je potrebna ta intervencija, da Ministarstvo da saglasnost da ne bi došlo do zloupotreba i da se na takav način interveniše, a da to nije klasična državna pomoć i na takav način napravimo još stabilnije cene, odnosno da se seljacima proizvodnja isplati, da potrošači budu sigurni u dobru snabdevenost, a država da bude sigurna, strateški sigurna od mogućih ekonomskih pritisaka, vojnih, nekih sankcija itd. Da zaključim, da završim diskusiju sa dve izreke. Jedna od Kisindžera – ko kontroliše hranu taj kontroliše ljude. Druga izreka – čiju hranu jedeš, njegove pesme pevaš. Hvala.
Hvala, gospodine Rističeviću. Prelazimo na listu prijavljenih za reč. Reč ima Milija Miletić.
Zahvaljujem se, dr Orliću. Uvaženi ministre Nedimoviću, kolege poslanici, građani Srbije, ja sam Milija Miletić i dolazim iz Svrljiga. To je najlepša opština u Srbiji koja se nalazi pored grada Niša, a to je najlepši grad u Srbiji. Inače, izabran sam sa liste Aleksandar Vučić – Za našu decu i u Skupštini predstavljam Ujedinjenu seljačku stranku. Kolega Marijan, koji je govorio pre mene, predstavlja i predsednik je Narodne seljačke stranke. Mi ovde u Skupštini pokušavamo i na svakom mestu govorimo o problemima, o stvarima koje moramo rešavati u poljoprivrednoj proizvodnji. Mislim da je ovo još jedan od zakona koji je potreban da se reguliše tržište poljoprivredne proizvodnje, da se regulišu one stvari koje su imale dosta problema. Inače, ja sam ovde u Skupštini pobornik onoga što se dešava u tim malim sredinama, u brdsko-planinskim područjima, u tim područjima su teži uslovi života, gde naše selo, naši poljoprivrednici mnogo teže ostvaruju svoja prava, mnogo teže se bore za svaki dinar da bi mogli sutra da opstanu, gde je šansa u poljoprivredi, govorim retorički, kada dođe do realizacije, tim ljudima je mnogo teže da se sve to realizuje za dobrobit svih njih. Uslovi života svih naših ljudi u takvim područjima, u takvim našim selima jesu loši, potrebno je neke stvari promeniti, ali što se tiče poljoprivrede, naš poljoprivrednik i naš seljak se uvek borio za svoju zemlju. Ti naši poljoprivredni proizvođači nikada neće tražiti socijalnu pomoć, nikad se neće odreći svog parčeta zemlje i to je ono što im je u srcu i duši. Inače, ovaj zakon o kome govorimo daje mogućnost da država Srbije, preko nadležnog Ministarstva poljoprivrede, interveniše kada je teška situacija, kao što je bilo i ranije, da li su to problemi sa količinom mleka koja treba da se proda, nekih mlečnih proizvoda, da li je to meso, da li su to neke žitarice, neko voće ili bilo šta. Situacija je više puta bila tako alarmantna, a gde je država na predlog Ministarstva nadležnog, a gde smo i mi na našem Odboru za poljoprivredu više puta o tome govorili, intervenisala, da se pomogne tim našim ljudima da makar izvuku ono što su uložili, da nema tu profita. To je sad zakon koji će biti mogućnost da se tim našim ljudima pomogne, da im se da potrebna finansijska pomoć, da mogu da prevaziđu te probleme i da vrate ono što je uloženo, kako sam malopre rekao, ali sa druge strane, mi smo u okviru zakona na Odboru imali predloge, nekoliko amandmana, gde smo imali amandmane koji se tiču pčelarstva. Ja sam o tome govorio i mislim da je pčelarstvo velika šansa, da ima veliki broj naših pčelara koji se bave poljoprivredom. Tu su bili amandmani vezano i za stočarstvo. Šta drugo da kažem, ovim zakonom ćemo neke stvari eliminisati. Konkretno, tu mislim na neke stvari koje su loše. Inače, da podsetim, ja sam na terenu bio veterinarski tehničar 17 godina, radio sam taj posao. U prethodnih 10-12 godina, a i sada, nema organizovanog otkupa, kod naših poljoprivrednih proizvođača, kod naših seljaka dolaze različite ličnosti koje iza sebe nemaju ni firmu ili imaju neku firmu koja je i tašna i mašna i oni varaju ljude. Što se tiče stočarstva, kod nas su to mahom mali poljoprivredni proizvođači koji imaju po nekoliko krava, po 10-15 ovaca. Takva je proizvodnja u tim našim selima i u tim opštinama, kao što je moja opština, gde je veliki broj takvih proizvođača, tih malih. Kada neko, recimo, ima dva teleta koja treba da proda, nema otkup, dođu mu neki ljudi, varaju ga na vagu, kada mere to tele varaju ga na vagu, varaju ga kada plaćaju, jer to su mahom naši stari stočari, pa ovim zakonom imamo mogućnost da to eliminišemo, jer to je potrebno. Ko želi sutra da se bavi tim otkupom, da li je to vezano za stočarstvo, za voćarstvo, ti što to rade moraju imati neku garanciju, moraju imati neku mogućnost da sutra, ukoliko čoveku ili tim ljudima ne isplate tu robu, a ta roba za te naše ljude je život, jer nemaju drugi izvor prihoda, tim ljudima moći će da se naplati iz tih njihovih garancija koje daju državi Srbije da bi to mogli da rade. To je ispravna stvar. Jedna od dobrih stvari jeste i ono što je preporuka Ministarstva jeste da se našoj deci koja su u školi obezbedi domaće naše mleko, da mogu da ga konzumiraju, da mogu da ga piju. To je preporuka i to je, ministre, stvarno dobar potez. Jeste da je na liniji preporuke, ali je dobra stvar. Inače, kada smo dotakli tu temu mlekarstva, kod nas na jugoistoku Srbije imali smo nekoliko tih mlekarskih organizacija koje su radile preradu mleka, otkup mleka i svega ostalog. Pojavila se jedna jaka kompanija koje je dobila saglasnost Antimonopolske komisije gde su određene mlekare koje su bile funkcionalne na našem terenu, u Nišu, Svrljigu, Zaječaru. Te mlekare su radile proizvodnju, nabavku, otkup mleka i svega ostalog. Imale su plasman na tim područjima, zapošljavale su. Recimo, Niška mlekara je imala preko 150 radnika, mlekara u Svrljigu je imala preko 50 radnika, u Zaječaru. Sada mogu da kažem da te mlekare više ne postoje, da nema otkupa, ti radnici više nemaju posla i na tome moramo raditi, moramo zaštiti naše poljoprivredne proizvođače, da ima otkupa, ali da se zapošljavaju u toj proizvodnji naši radnici, u mlekarstvu, stočarstvu ili drugim granama u poljoprivredi. Još jednom, uvaženi ministre, ja ću glasati za predlog ovog zakona zato što je to dobro i siguran sam da ćete za ono što govorimo ja i Marijan Rističević imati sluha, a i Vlada, da neke stvari promenimo za dobrobit naših poljoprivrednih proizvođača, našeg sela i naše poljoprivrede. Hvala još jednom.
Zahvaljujem gospodine Miletiću. Sledeći prijavljeni je Vladan Glišić. Nije tu. Opet je zaboravio da se prijavio. Reč ima Milimir Vujadinović.
Dobro. Biće opozicija kao opozicija. Zaboravili da dođu u parlament, ali dobro to je valjda svojstveno srpskoj opoziciji. Elem, hvala predsedavajući. Uvažene kolege, uvaženi ministre, poštovani građani Srbije, nekako kad kažete poljoprivreda, ministre, i kad kažete Vojvodina to su nekako dva povezana pojma ili asocijacije ili jedno na drugo samo po sebi , uz dužno poštovanje prema svim drugim regionima i svim drugim poljoprivrednim proizvođačima. Vi ste, ministre, pre nekoliko dana obišli Vojvodinu, Suboticu pre svega. Bili ste na licu mesta uverili se sa onim što je stanje i kakvo je stanje u poljoprivredi u Vojvodini, ali i sa onim što gradska uprava i gradonačelnik u Subotici rade kada je u pitanju ova oblast. Jasno je da je ratarstvo jedna od udarnih stvari kada je u pitanju poljoprivreda u Vojvodini i činjenica je da u ratarstvu stvari dosta solidno stoje. Međutim, ne bi se to moglo reći kada je u pitanju stočarstvo i tu postoje određeni problemi, ali moram istaći i ono što radite i vaše ministarstvo i Vlada zajedno, kada su u pitanju subvencije pre svega za proizvođače mleka, koje su čini mi se nekih sedam dinara po litru ako sam u pravu, ako ne ispravite me, i ono što je važna prednost, što treba istaći i važna mera, jer u Vojvodini gde ima dosta državnog zemljišta poljoprivredni proizvođači, stočari, svi proizvođači mleka, hektar zemljišta dobijaju po 160 evra, što je daleko ispod tržišne cene koja je negde na 400 evra, ako se ne varam, i to je dobar podstrek za poljoprivredne proizvođače, odnosno za proizvođače mleka u Vojvodini. Ako bi sve to negde sabrali, čini mi se, sabirao sam ovde, da je otprilike ta pomoć države za svakog proizvođača negde na 600 evra, ministre, manje, više i to jeste dobra stvar. Međutim, hoću da istaknem, kad ste već bili u Subotici, i doprinos gradske uprave, jer pored toga što smo iza sebe imali jednu ozbiljno tešku godinu opterećenu pandemijom, grad izdvaja 90 miliona dinara samo za poljoprivredu. Od toga otprilike polovina odlazi na uređenje ratarskih puteva i time je praktično ozbiljan partner Vladi i vašem ministarstvu u ovome poslu. Zajedno vi i grad pratite politiku, odnosno vaše ministarstvo prate politiku Vlade, a pre svega predsednika. Mislim da je važno da u tome istrajete. Zašto ovo govorim? Pa, videli ste jutros procene Evropske banke za obnovu i razvoj gde su procene za razvoj srpske ekonomije podignute negde na 6% od jutros. Znači, predviđen je rast BDP-a na 6%. Da bi se ovaj trend nastavio potreban je ozbiljan posao i ozbiljno zalaganje i vašeg ministarstva i lokalnih samouprava i svakog od nas posebno, a na čelu ovih poslova i na vrhu politike koju danas sprovodimo, koja daje ovakve rezultate, stoji pre svega predsednik države. Zato vam i govorim da je ovaj početak važno da istrajemo u ovome, jer poljoprivreda je jasan i važan deo ovoga što nas očekuje do kraja godine, rasta BDP-a od 6%, a takav rast BDP-a je uslov za bolji život svih nas, ne samo u Srbiji od toga zavise i naši poljoprivrednici i naši ljudi, ako hoćete i u Krupa na Uni u najzapadnijem delu Republike Srpske i u Vranju i naši ljudi u Igalu i ovi ispod Horgoša. Ovo govorim da biste shvatili važnost, ja ne sumnjam da vi to radite, ali da biste još dodatno shvatili važnost posla kojim se danas vi bavite i o kome mi na kraju krajeva danas raspravljamo u ovom uvaženom parlamentu. Na kraju, dok, ministre, vi svakako ovaj posao obavljate na ovaj način, dok Vlada ovako obavlja posao, ne sumnjajte da ćete i za ovaj zakon i za druge stvari imati podršku u parlamentu, a najvažnije u narodu. Za kraj jedna zanimljivost. Na današnji dan 1877. godine je rođen Petar Kočić, srpski pisac i poslanik u Parlamentu BiH sa jednim od najznačajnijih dela „Jazavac pred sudom“, koje ne jedan metaforičan način govori o otporu srpskog seljaka prema velikim moćnicima tog vremena i velikim silama. Biće da je u to vreme srpski seljak bio neko ko je bio paradigma borbe za opstanak naroda i države. Slučajno ili ne, danas u parlamentu opet rasprava o poljoprivredniku ili srpskom seljaku, a čini mi se da se mnogo toga nije izmenilo od toga vremena kada je ovo delo nastalo, da je srpski seljak i danas ostao brana i zaštitnik interesa države i naroda pred velikim moćnicima ovog vremena. Imajte to uvek u vidu, a zakon ćemo svakako podržati. Hvala vam.
Hvala gospodine Vujadinoviću. Reč ima Branimir Jovanović.
Hvala potpredsedniče. Poštovani ministre, koleginice i kolege, mi često u parlamentu raspravljamo o zakonima, o izmenama i dopunama zakona koji se tiču usaglašavanja našeg pravnog okvira sa standardima koji važe u EU, ali danas kada govorimo o Zakonu o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda, on ima posebno mesto. Uz Zakon o poljoprivredi i ruralnom razvoju i u Zakonu o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju ovaj zakon čini jaku osnovu za razvoj poljoprivredne delatnosti u Srbiji. Usvajanjem ovog zakona mi ćemo stvoriti jedan okvir, stvorićemo jedan povoljan ambijent da unapredimo tržište poljoprivrednih proizvoda. Standardi kvaliteta, intervencija na tržištu, informacije koje dobijamo sa tržišta i usaglašavanje sa standardima drugih država su samo neki od segmenata koje tretira ovaj zakon. Kada govorimo o trgovini već na početku smo govorili o tome da je ovu oblast regulisao samo Zakon o trgovini, moramo da konstatujemo da principi tržišne ekonomije ne mogu jednostavno da se preslikaju na oblast poljoprivrede. Jednostavno, svaka država na svetu koja se ozbiljno bavi poljoprivrednom i unapređenjem poljoprivredne proizvodnje subvencioniše u ovu oblast i to je jedna uobičajena praksa svuda u svetu. Mi jedino na taj način možemo da obezbedimo stabilno i snabdeveno tržište. Zamislite kakve bi turbulencije na tržištu nastale kada bi se u poljoprivredi primenjivali surovi zakoni tržišne ekonomije, surovi zakoni, slobodno mogu da kažem, ponude i potražnje bez bilo kakvih intervencija i bez bilo kakvih subvencija. Ovaj zakon omogućava da imamo na raspolaganju nove mehanizme, da država reaguje na tržištu i podrazumeva četiri vrste intervencije. Pored posebnih i hitnih intervencija izdvojiću još dve. To su javne intervencije i podrška privatnom skladištenju. Javne intervencije podrazumevaju da će se znati šta će biti referentna cena, kako se određuje i u kom periodu se ona određuje. Na taj način sa druge strane proizvođačima se šalje još jedna jasna poruka da će se uzimati u obzir i kvalitet njihovih proizvoda i na osnovu toga će se određivati cena proizvoda. Što se tiče podrške privatnom skladištenju već smo dovoljno i rekli o tome i važno je da se na taj način otvara jedan novi mehanizam, da se izbalansira cena na tržištu poljoprivrednih proizvoda u situaciji kada dođe do određenih poremećaja. Navedeni su primeri i maline i mesa gde će skladištarima biti upućene određene subvencije da uskladište određenu robu dok ne dođe do stabilizacije cena na tržištu. Takođe, važno je da kontrolno telo, posebno stručno telo izgradi kredibilitet, da proizvođači steknu puno poverenje u jedan takav sistem i da te procene budu objektivne da bi sa jedne strane stimulisali i proizvođače da budu fokusirani na kvalitet, ali i da otkupljivači ne ostanu kratkih rukava. Važno je da izbegnemo neke situacije kao što su bile ranije da kvalitet procenjuju isključivo otkupljivači i na osnovu toga oni određuju cenu proizvoda, a proizvođači da nemaju nikakve mehanizme da dokažu kvalitet svojih proizvoda. Ono što je potrebno poljoprivrednicima jeste izvesnost, da imaju neku vrstu garantovane cene. Mi smo taj koncept garantovanih cena u bukvalnom smislu napustili pre 20 godina, ali je zato važno da država nađe mehanizme da pomogne poljoprivrednim proizvođačima da nikada ne budu ne budu na gubitku. Postoje mehanizmi koji su prihvatljivi i takav sistem postoji već u Evropskoj uniji. Proizvođači imaju puno pravo da očekuju neku vrstu garantovanih cena, jer jedino tako mogu obezbediti dohodak sebi, ali i budućnost što se tiče poljoprivredne proizvodnje. Usvajanje ovog zakona će omogućiti da se ugovorom reguliše odnos između otkupljivača i proizvođača i da se na ovaj način izbegnu bilo kakve zloupotrebe prema proizvođačima, ali i da se zaštite otkupljivači. Cilj je da novi zakonski predlozi unaprede razvoj poljoprivrede, da sami poljoprivrednici mogu da računaju na sigurnost kada govorimo o otkupu i otkupnim cenama, a da se usvajanjem standarda postigne takav kvalitet proizvoda da naši proizvodi budu konkurentni na svetskom tržištu. I to će, naravno, pozitivno uticati na izvoz poljoprivrednih proizvoda. To su samo neki od razloga zašto će Socijaldemokratska partija Srbije podržati ovaj predlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem i gospodinu Jovanoviću. Reč ima narodni poslanik Slavenko Unković.
Zahvaljujem, poštovani predsedavajući. Poštovani ministre, gospodine Kataniću, gospodine Nedimoviću, uvažene kolege narodni poslanici, prošla veoma krizna godina je pokazala koliko je poljoprivreda značajna za privredu naše zemlje i koliko je pomogla da naša ekonomska stabilnost ostane na visokom nivou. Godina 2020. bila je rekordna u pogledu spoljno-trgovinske razmene koja je iznosila preko četiri milijarde dolara. Poljoprivreda je jedina u prošloj godini ostvarila stopu rasta iznad 5% i učešće BDP-a, po svim procenama, je sigurno iznosio preko 10%. Jedan od osnovnih problema u agrarnoj politici naše zemlje je kratkoročno planiranje. Strateško planiranje do pet godina bilo bi jako potrebno pogotovo za poljoprivredne proizvođače koji hoće da znaju šta da seju i uzgajaju i hoće zagarantovane cene svojih proizvoda. Jedinstvena Srbija godinama insistira na ovoj temi i ukazuje na probleme ove vrste. Poljoprivreda proizvodnja nigde u svetu ne zavisi od slobodnog tržišta i naša država mora da obezbedi mehanizme koji mogu obezbediti stabilnost proizvodnje i snabdevanja tržišta i to je suština i ovog današnjeg zakona. Poštovani gospodine ministre, podsetiću vas da mi danas u Vojvodini imamo na bogatoj vojvođanskoj zemlji 19 nerazvijenih opština. I kako nekome možemo da objasnimo ko je kriv i zašto je to tako? Naravno, sami smo mi krivi decenijama unazad. Možda je sada prava prilika da se donese neka dugoročna strategija koja bi sistemski uredila nagomilane probleme. Samo da vas podsetim da pored vašeg ministarstva ovim problemima danas se bavi i Ministarstvo za selo i Ministarstvo za nerazvijena područja i čini mi se kao nikada do sada imamo povoljne okolnosti i da se može napraviti veliki iskorak i pomak u agrarnoj politici naše zemlje. Osnovni ciljevi Zakona o uređivanju tržišta poljoprivrednih proizvoda, koji je danas pred nama, su funkcionalno uspostavljanje mehanizama uređenja tržišta, njihovo međusobno povezivanje u pravni okvir i usklađivanje politike i uređivanja tržišta poljoprivrednih proizvoda. Tržišni mehanizmi u Srbiji nisu u skladu sa merama zajedničkog evropskog tržišta i mi moramo u naš sistem implementirati mere koje će uvesti red i sigurnost kako proizvođača, tako trgovaca i potrošača. Zakon omogućava da trgovina između proizvođača i otkupljivača bude regulisana ugovorima i na taj način će se izbeći zloupotrebe i štete proizvođača. Propisana je svaka isporuka pojedinih poljoprivrednih proizvoda prema otkupljivaču ili prerađivaču mora biti pokrivena ugovorom, kao i to da pregovaračka organizacija može da pregovara u ime svojih članova u ugovorima pre isporuke. Ako poljoprivrednik sklopi ugovor sa nekim prerađivačem ili otkupljivačem, biće sigurniji po pitanju tržišne potražnje i nekih ugovornih obaveza njegovih prema prerađivaču i prerađivača prema poljoprivredniku. Ova tema godinama unazad bila je veliki problem, sećamo se raznih afera. Veoma važna odredba zakona je regulisanje položaja otkupljivača. Tu je bilo puno problema i od sada će se tim poslom baviti samo oni koji su registrovani i oni koji imaju depozit koji će garantovati sigurnost proizvođača i da kada proda robu može sigurno i da je naplati. Sistemski će biti uređeno svačije mesto u lancu i dobićemo alate da se na tržištu regulišu ekstremi sa najvišim i najnižim cenama. Robne rezerve su do sada regulisale takve situacija, a i bilo je dosta nesporazuma. Sada će Uprava za agrarna plaćanja imati posebno telo koje će se baviti praćenjem i usaglašavanjem cena. U slučajevima velikih poremećaja cena Vlada će moći da reguliše sa tri mere: javnom intervencijom, ona se aktivira kada tržišne cene žitarica, mesa, mlečnih proizvoda padnu ispod referentnih cena. U tom slučaju država će moći da otkupi ove proizvode po interventnoj ceni ili prikupljanju javnih ponuda. Druga mera je podrška privatnim skladištarima, ilustraciji kada tržišna cena padne ispod referentne, na podršku, odnosno naknadu dela troškova moći će da računaju privatni skladištari šećera, mesa, mleka i mlečnih proizvoda. Treća mera je vanredne interventne mere, koje se preduzimaju hitno kako bi pravovremeno bili sprečeni tržišni poremećaji nastali većim ili manjim rastom cena na tržištu. Želim posebno da naglasim problem proizvođača mleka i mlečnih proizvoda. Ti ljudi su imali razumevanja protekle godine zbog posledica krize izazvane pandemijom, ali u poslednjih par meseci se dešava veliki poremećaj na tržištu izazvan porastom cena žitarica i stočne hrane od 20 do 40%. U isto vreme cena mleka je ostala ista, jer prerađivači ne mogu da plate veću cenu zbog velike konkurencije i jeftinijeg uvoznog stranog mleka. Poslednjih šest godina cena sirovog mleka je u proseku 30 dinara, kod većih proizvođača je oko 35 dinara, dok manji proizvođači dobijaju oko 25 do 28 dinara. Pored svih subvencija koje država omogućava farmerima to je nedovoljno da bi se sačuvala ova domaća proizvodnja mleka. Oni zahtevaju uvođenje odgovarajuće zaštitne cene kako bi se sačuvao ovaj važan sektor poljoprivrede. Nešto slično smo imali sa uzgajivačima svinja. Posle intervencije države problem je rešen i dogovorena je izrada nacionalne strategije razvoja svinjarstva koja će sigurno pomoći da se dugoročno reši problem uzgajivača i to je čini mi se pravi put. Mislim da ćemo donošenjem današnjeg zakona značajno doprineti sistematskom uređenju jednog dela poljoprivredne politike. Zbog toga poslanička grupa JS će u danu za glasanje podržati ovaj zakon. Zahvaljujem.
Hvala gospodine Unkoviću. Reč ima Borisav Kovačević.
Hvala gospodine potpredsedniče. Poštovanje gospodine ministre Nedimoviću vama i vašim saradniku. Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, prva stvar kada sam došao u dodir sa tekstom ovog zakona je bila koliko on zahvata i operacionalizuje strategiju poljoprivrede i ruralnog razvoja. Moram reći da sam sa tog aspekta veoma zadovoljan ovim zakonom. Mislim da je ovakav zakon odavno bio potreban, ali što reče jednom prilikom sad kada je govorio gospodin ministar, bolje ikad nego nikad, za neku drugu stvar je rekao, tako i za ovo. Ono što je meni pobudilo najveću pažnju u ovom zakonu to je ono što će i imati najveći uticaj na dalji tržišni položaj razvoja poljoprivrede, a to je pitanje nadzora i inspekcije. Mislim da ovako kako je zakon inače predvideo i što je predvideo do sada, ne bi mogao ni da ide bez te postojeće zakonske funkcije. Samo na ovakav način se i mogla obezbediti pretpostavka da se zakon implementira onako kako je inače i zamišljeno. Kada uzmete tamo da imate nadležnost inspektora u nekih 25 stavki nabrojano, pa onda njegova kontrola i nalozi u čak 15, 16 itd, onda mislim da predstoji veliki posao u organizovanju i izgradnji funkcije i delovanja kompletnog inspekcijskog budućeg sistema u oblasti poljoprivrede. Mislim da tu predstoji veliki posao. Mislim da će ovaj deo, taj inspekcijski, imati velikog značaja i za to da se prati realizacija i ostvarenje strategije poljoprivrede i ruralnog razvoja, razvoja ruralnog stanovništva. Mislim, inače, u digresiji da sve strategije koje mi donosimo iz raznih oblasti, društvenih, privrednih itd, i treba u praksi da imaju, kao recimo ova koja je preživela već sedam, osam godina, morao bi sada, a to će moći putem ovog instrumenta inspekcijskog, da se napravi presek i kaže – čekajte, na ovom planu iz strategije smo uradili to i to, uradili smo dovoljno, do sada nismo, jer nam često te strategije koje su otprilike u relacijama od četiri do deset godina traju, faktički se i ne osvrćemo na njih u smislu provere realizacije, dok ne prođe rok, a to nije dobro. Mislim da je ovo prvi put i prva strategija koja će imati obezbeđeno sistemsko praćenje sopstvene realizacije. To je dobro. Mislim da je ovde u ovom zakonu dosta mesta posvećeno onome što je u strategiji urađeno, a to je briga o selu. Briga o selu u vreme kada još nismo ni, ne znam, možda je Vlada, da ne uvredim nekoga, ali uopšteno gledano, nismo ni sanjali da ćemo imati i Ministarstvo za brigu o selu. Sada smo u nešto drugačijoj situaciji. Ima jedna stvar koja se posebno podvlači u strategiji, a to je stvaranje povoljnih uslova za razvoj integralne i organske proizvodnje. Mislim da tom segmentu u poljoprivredi nismo do sada posvetili dovoljno vremena i dužnu pažnju, a imamo ne male količine zemljišta na kome može da se startujte odmah sa organskom proizvodnjom. Zato je dobro da se i ovde govori. U okviru toga pomenuto je, doduše, tada kada je strategija pisana, da kada je u pitanju stvaranje uslova o kome se u zakonu govori, sačekivanje povoljnih cena za plasman proizvoda itd, i potrebi hladnjača, u to vreme kada je strategija pisana bile su 363 hladnjače kapaciteta oko 500.000 tona. Ima jedna stvar koja je tu bila loša, i ne znam kakva je situacija sada, voleo bih od ministra čuti, da je u to vreme od tih 550.000 bilo iskorišćeno samo 75%, što znači da ni to što smo imali kapaciteta nismo iskoristili, a to je znak da nismo dobro radili te stvari tada. Posebno je značajno kroz ovaj zakon sve što se tiče ruralnih područja. U onome što je strategijom predviđeno je jedan od najznačajnijih pravaca razvoja ruralnog stanovništva jeste dizanje, kako je to formulisano tamo, ja mislim sasvim dobro i uopšteno, dizanje blagostanja ruralnog stanovništva. Ima jedna stvar vrlo krupna u strategiji, koja je bila predviđena tada kada nismo imali u vidu Ministarstvo za brigu o selu, a to je pitanje unapređenja socijalne strukture ruralnih područja. To jeste jedno od ključnih pitanja, pored kulturnog i drugih, u razvoju sela uopšte, a posebno ovih područja o kojima je gospodin Marijan govorio, kada se radi o graničnim područjima, koja imaju, i to je neki dan neko pominjao, bezbednosni značaj. Ako sačuvamo naseljenost tih područja, mi imamo prirodnu odbranu od upada sutrašnjeg neprijatelja, a ako ispraznimo to, onda smo ostavili to na raspolaganje. Kod toga oko ruralnog stanovništva i posebno socijalne strane ove i dizanja blagostanja, prva stvar koja je bitna, a navedena je u ovim dokumentima jeste zaustavljanje negativnih demografskih trendova, pa promovisanje zadružnog organizovanja i uključivanja zadruga u lokalne akcione grupe, veća dostupnost socijalnih usluga ruralnoj populaciji, smanjenje ruralnog siromaštva, odnosno siromaštva ruralnog stanovništva, unapređenje socijalnog statusa poljoprivredne radne snage i izuzetno značajna stvar za onu stratešku našu brigu da zaustavimo odlazak ljudi iz tih područja u gradska ili napolje, zatim afirmacija preduzetništva žena i mladih u ruralnim sredinama. Evo, sada je kolega Stošić pomenuo da je bio na jednom takvom sastanku sa ženama iz Privredne komore. Ono što bih hteo na kraju kratko da kažem, pominje se i u zakonu i u strategiji, a to je kontrolisana prenamena poljoprivrednog zemljišta, što je meni jedna od najznačajnijih stvari. To znači da ćemo na taj način, to pretpostavlja da ćemo se planski opredeljivati šta će se to proizvoditi. Ako je do sada jedna Mačva, uzeću nju, gospodine ministre, pošto vam je u komšiluku, do sada bila isključiva žitnica, a ima uslove, leži na toploj vodi, ima kvalitetnu zemlju, mogućnost za navodnjavanje jer je između dve velike reke, mogla bi sutra da bude drugi Misir. Da pomenem samo da je pre 40-ak godina, nemojte me držati za reč, koju godinu gore ili dole, da je Francuska tražila da joj odobrimo koncesije i tada nudila uslov da svakom poljoprivredniku isplaćuje svake godine zaradu sa jednog hektara kroz ovo što sad radi. Znači, imali su razloga. Zašto? Zato što nije bila jedno ubiranje plodova, nego je celogodišnje korišćenje zemljišta. Mislim da bi o tim stvarima trebalo razmišljati. Vreme je isteklo, izvinjavam se i hvala gospodine predsedavajući, ima još dosta stvari ali nema vremena.
Biće još dosta prilika. Hvala. Poslednje izlaganje u ovom delu sednice, prof. dr Ljubinko Rakonjac.
Hvala, gospodine potpredsedniče Skupštine, profesore Orliću. Poštovani ministre, gospodine Nedimoviću, gospodine Kataniću, poštovani narodni poslanici, poštovani građani Srbije, dnevni red današnjeg zasedanja Narodne skupštine još jednom potvrđuje da poljoprivreda zauzima značajno mesto u zakonodavnoj aktivnosti Vlade, a stvaranje dobrih zakonskih uslova potvrđuje i značaj poljoprivrede za ukupan ekonomski razvoj zemlje. Ako pratimo statistiku, ona kaže da je u 2019. godini učešće poljoprivrede u domaćem BDP bilo 6%. S druge strane, ako pratimo naš poljoprivredni resurs i njegov razvojni potencijal, to svakako može i mora biti više. Predlog zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda koji je prvi put sada pred nama, posmatran je upravo kao ozbiljan korak ka tom razvojnom cilju. Značaj poljoprivrede i mogućnosti poljoprivrednog razvoja sagledan je i kroz Strategiju razvoja poljoprivrede i ruralnog razvoja Republike Srbije koja je doneta za period 2014-2024. godine. Cilj kome težimo jeste brži razvoj svih sektora poljoprivrede, pre svega kroz modernizaciju sektora ili kroz integralni razvoj sela koji će povećati proizvodnju i omogućiti da naš poljoprivredni proizvod bude dostupan na našem i na svetskom tržištu, odnosno da se naši poljoprivredni resursi što bolje ekonomski valorizuju i time poveća udeo poljoprivrede u BDP, da ne govorim o nekim dalekim vremenima u kojima je srpska poljoprivreda hranila čitavu bivšu SFRJ i pola Evrope. Vratio bih se u naše vreme u ovih prethodnih 7-8 godina, od kada naša Vlada ozbiljno radi na rehabilitaciji i ubrzanom razvoju poljoprivrede i revitalizaciji sela. Posvećena je sprovođenju strategije, a time i iznalaženju najboljih razvojnih modela poljoprivrede i modela državnih podsticaja koji bi mogli da daju najbolje efekte. Moram da je istaknem da je za sprovođenje naše poljoprivredne strategije, pa i približavanje evropskim standardima i evropskim zahtevima, veoma važan kvalitet zakonskih rešenja, posebno onih kojima se podstiče proizvodnja i stimulišu proizvođači da razviju i modernizuju svoju proizvodnju, da je učine jeftinijom i kvalitetnijom. Naši propisi koje smatramo krovnim za razvoj poljoprivrede svakako su dobra i stimulativna zakonska rešenja za naše poljoprivrednike, ali ono što je nedostajalo ovom pravnom okviru jeste upravo regulacija tržišta poljoprivrednih proizvoda. To se, evo, čini ovim predlogom zakona, čije donošenje želim da pozdravim, jer to potvrđuje da se definitivno u sektor poljoprivrede uvode tržišna pravila i tržišni standardi. Ovaj zakon je takođe rezultat naše obaveze kao kandidata za EU, da i dalje usklađujemo domaće zakonodavstvo sa propisima EU u oblasti zajedničke poljoprivredne politike koja je jedan od prioriteta i u ovoj zajednici, što je i prirodno, jer je u pitanju proizvodnja hrane. Osim usklađivanja sa propisima EU, ciljevi koji treba da se postignu donošenjem ovog zakona vezani za omogućavanje slobodnog tržišta poljoprivrednih proizvoda, kao i za uvođenje savremenih mehanizama uređenja ovog tržišta koje do sada nije bilo u potpunosti organizovano. Pored toga, donošenjem ovog zakona ispunjavaju se važni ciljevi naše strategije. Ti ciljevi su: rast proizvodnje i rast konkurentnosti, koji podrazumeva tehnološku modernizaciju poljoprivrednog sektora, održivo upravljanje poljoprivrednim resursima uz brigu o zaštiti životne sredine, kao i unapređenje kvaliteta života u ruralnim područjima. Dodao bih ovde i globalni milenijumski cilj, a to je iskorišćavanje siromaštva i gladi, što se svakako proizvodnje hrane i razvojem ruralnih sredina u Srbiji može postići. Ovde bih pohvalio našu poljoprivrednu politiku i politiku ujednačavanja regionalnog razvoja, upravo kroz intenzivniji ruralni razvoj. Dakle, u pitanju je politika afirmacije nedovoljno razvijenih i devastiranih područja naše zemlje, a to su upravo ruralne sredine u kojima se proizvodi naša hrana. Ulaganje u život na selu, stvaranje infrastrukturnih i drugih uslova za ostanak mladih na selu, upravo jačaju bazu naše poljoprivrede. Dalji razvoj poljoprivrede neposredno je vezan upravo za sveobuhvatni razvoj sela i ruralnih područja koja su, mogli bismo reći, i naše bašte i naše njive i naše trpeze, ali i naš zaboravljeni demografski potencijal. Za postizanje ciljeva naše poljoprivredne politike potrebna je ne samo povećana proizvodnja, već i dobra organizacija plasmana naših poljoprivrednih proizvoda, ali i podrška države u slučajevima kada nepredviđena dešavanja na tržištu unište ogromne količine neke poljoprivredne kulture. Sećamo se, na primer, kada je otkupna cena višanja i malina bila ispod svakog minimuma, a rad naših poljoprivrednika neisplativ. Zato je važno regulisati odnose na tržištu poljoprivrednih proizvoda, kako bi se s jedne strane zaštitili domaći proizvođači, a sa druge strane postigao kvalitet domaćeg poljoprivrednog proizvoda koji garantuje valorizaciju rada i troškova proizvodnje. U tom smislu, ovaj predlog zakona ima veliku važnost za našu poljoprivrednu proizvodnju, a njegova implementacija treba da obezbedi nekoliko ključnih preduslova za kvalitetnu tržišnu valorizaciju poljoprivrednih resursa. Najpre treba da se podigne nivo osposobljenosti naših gazdinstava za međusobno povezivanje i jačanje motivisanosti za udruživanje kroz zadruge i druge oblike poslovne saradnje, zatim, treba obezbediti veću vidljivost i prepoznatljivost domaćih proizvoda na tržištu, jer u moru ponude, posebno uvezenih poljoprivrednih proizvoda, domaći proizvodi, iako su često mnogo kvalitetniji, ne uspevaju uvek da osvoje tržište. U tom smislu je bitno i horizontalno i vertikalno umrežavanje poljoprivrednih proizvođača, od faze proizvodnje do faze plasmana na tržištu. Ovde bih svakako istakao značaj razvoja i revitalizacije naše prehrambene industrije kojom se na mnogo efikasniji, efektniji, ekonomski isplativiji način plasiraju naši poljoprivredni proizvodi u formi finalnog proizvoda a ne sirovine. Ne možemo a da se ne setimo da smo imali izuzetno razvijenu prehrambenu industriju širom Srbije. Ovde mislim ne samo na preradu mesa i mleka, već pre svega na preradu voća, povrća i žitarica. Dosta tih fabrika je privatizovano i uspešno radi, ali su nažalost neke od njih potpuno nestale, da ih ne nabrajam. Kada je u pitanju Predlog zakona, pomenuo bih važnost odredbi čija implementacija treba da doprinese unapređenju kvaliteta naših poljoprivrednih proizvoda tako što se propisuju obavezna standardizacija robe, jer je osnovni princip u domaćoj i međunarodnoj trgovini jasno definisan kvalitet izražen kroz tržišni standard. Prihvatanje međunarodnih standarda omogućiće pozicioniranje na inostranom tržištu i ravnopravno učešće naših proizvoda u tržišnoj utakmici. Više puta smo pominjali zlatno pravilo plasmana naših poljoprivrednih proizvoda koje smo, čini mi se, pre šest, sedam godina nazvali „tri K“ srpske poljoprivrede, a do su: kvalitet, kvantitet i kontinuitet. Kvalitet se unapređuje kroz jačanje konkurentnosti i raznovrsnosti ponuda i bezbednosti hrane koja se isporučuje tržištu. Kvantitet kroz porast proizvodnje, a kontinuitete u redovnosti snabdevanja tržišta. Rast konkurentnosti poljoprivrede u velikoj meri zavisi od formiranja efikasnost tržišnog lanca koji danas nije potpuno profilisan i razuđen je. Trebalo bi da se uključi širok spektar novih proizvoda, tržišnih usluga i učesnika, mislim na sve učesnike u lancu, od proizvođača do kupca. Ovaj zakon nas približava tom cilju. Podvukao bih i značaj odredbi kojima se štiti domaća proizvodnja od mogućih iskakanja i iznenađenja na tržištu, što je, koliko sam uočio, jedan od suštinskih ciljeva ovog zakona, i to je dobro. Intervencija države koja se kao mera uređenja tržišnih poljoprivrednih proizvoda predviđa ovim zakonom je celishodna i neophodna jer znamo da je tržište poljoprivrednih proizvoda osetljivo i sklono čestim i iznenadnim promenama i oscilacijama. Tako da, veoma često cene ostaju ispod svakog minimuma. Znamo da cene zavise od mnogo faktora, od kvaliteta do kretanja na svetskim produktivnim berzama. Ovde bih podsetio da smo i mi pre dve godine doneli Zakon o robnim berzama kojim su obuhvaćeni i poljoprivredni proizvodi. Državna intervencija će se kao mera uređenja tržišta sprovoditi za određene poljoprivredne proizvode u sektoru žitarica, goveđeg i telećeg mesa, mleka i mlečnih proizvoda, a obuhvatiće pre svega otkup i skladištenje. Ova mera će se primenjivati onda kada je tržišna cena poljoprivrednih proizvoda niža od referentne cene. Osim toga, zakonom su predviđeni mehanizmi zaštite od neodgovornih otkupljivača koji često naše poljoprivrednike ucenjuju damping cenama, neretko i ne isplate ni otkupljene proizvode, tako da proizvođači trpe ogromnu štetu koju im u suštini niko nije nadoknađivao. Sada se ta vrsta rizika smanjuje, jer se propisuju uslovi pod kojima će neko moći da bude otkupljivač. Pomenuo bih i jednu važnu novinu koja bi bila jedna vrsta garanta proizvođaču za siguran plasman svojih proizvoda, a to je uvođenje mehanizma ugovaranja. Proizvođač može da ugovori količine robe koje će proizvesti za određeni trgovinski lanac otkupljivača ili prerađivača. To će doprineti većoj sigurnosti proizvodnje, a time biće i ekonomska isplativosti poljoprivredne proizvodnje. Na kraju, želim da kažem da je ovaj zakon inovativan, da sledi evropske standarde kojima moramo težiti, ne samo zbog Evrope, već i zbog nas, jer ako hoćemo na svetsko tržište moramo ispunjavati zahtevne uslove tog tržišta. Zakon stvara pravne uslove za unapređenje svih oblika poljoprivredne proizvodnje, podstiče na udruživanje, odnosno na ukrupnjavanje proizvodnje što je važan uslov za dostizanje rentabilnosti i isplativosti proizvodnje. Verujemo da će ovaj zakon biti na dobrobit svih učesnika u lancu poljoprivredne proizvodnje. Poslanička grupa SPS koja se zalaže za život od svog rada uvek je bila na strani bolje budućnosti naše poljoprivrede i našeg sela i zato ćemo podržati ovaj Predlog zakona. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem, gospodine Rakonjac. Dame i gospodo narodni poslanici, sada određujem redovnu pauzu. Nastavljamo sa radom u 15 časova i pet minuta. [[Posle pauze]] Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Veroljub Matić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvažene kolege i koleginice, Predlogom zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda se uređuje način i postupak kako da rešimo probleme kada dođe do poremećaja na tržištu u poljoprivrednoj proizvodnji. Naravno, kada imamo pravila i zakon mnogo je lakše, jednostavnije i brže izaći u susret poljoprivrednoj proizvodnji, odnosno na tržištu poljoprivrede da se prevaziđu problemi koji mogu da nastanu u tom momentu. Mi smo do sada imali često problema kada se poremete cene poljoprivrednih proizvoda, a naročito u uslovima kada poljoprivredni proizvodi imaju cenu manju na tržištu od proizvodne cene. Na primer, dešavalo se to kod malinara, višnjara, onih koji se bave tovom, itd. Sa ovim zakonom dobijamo alat i mehanizam da ublažimo poremećaje na tržištu, recimo, kroz skladištenje robne rezerve. Robne rezerve mogu da funkcionišu u oba smera, i kada su male cene, a i kada imamo i velike cene itd. tako da robne rezerve, pored osnovne funkcije koje imaju, mogu da poprave i tržište kada imamo poremećaje na tržištu. Sa ovim zakonom dobija se sigurnost u poljoprivrednoj proizvodnji, predvidivost i održivost. Kada naši poljoprivredni proizvođači imaju realnu cenu poljoprivrednog proizvoda to je ono što oni uglavnom i traže i oni otprilike kažu ovako – dajte nam cenu, ne treba nam nikakva pomoć. Naravno da uvek treba pomoći i fabrika na otvorenom je najteža fabrika. Sa time bi, kada dobijemo stabilnost, sigurnost, predvidivost, ostajalo više mladih ljudi u seoskom području, popravila se demografska slika, ostali bi mladi ljudi koji bi mogli da imaju potomstvo, imali bi više dece na selu, što nam je svima cilj. Ja dolazim iz opštine Koceljeva, koja se nalazi u središtu Podrinja i Kolubare i, otprilike, reprezentuje i jedan i drugi okrug, mada je tu osnovna proizvodnja voćarstvo. Sledeća grana je stočarstvo. Ratarstvo je dosta razvijeno, ali ono je uglavnom u funkciji stočarstva, a u okviru stočarstva je razvijeno mlekarstvo. U okviru voćarstva, pored šljive kao osnovne voćke koja je dominantna, u zadnje vreme krenulo se ozbiljno sa proizvodnjom organizovanom proizvodnjom jabuka, krušaka, a posebno borovnice. To je intenzivna proizvodnja sa punom primenom agro-tehničkih mera. Nadam se da je to trend i da ćemo u celoj Srbiji imati, naravno, u krajevima koji su pogodni za voćarstvo, da ćemo voćarstvo imati na visokom nivou. Voćarstvo kao grana, pogotovo ovo visoko voćarstvo, podložno je vremenskim uslovima ili ne uslovima. Najveću štetu voćarstvo može da donese nevreme, a u okviru nevremena je grad. Ovo što se radi u Srbiji i u pojedinim delovima Srbije, što je urađena automatska protivgradna zaštita, daje odlične rezultate. Naravno da ne postoji efikasna protivgradna zaštita koja zna da zaštiti poljoprivredne površine 100%, ali je ogroman procenat ili mnogo veći procenat nego što je do sada bio u zaštiti poljoprivrednih površina. U okviru toga zaštita poljoprivrednih površina, odnosno poljoprivrednih proizvoda sigurno da osiguranje poljoprivrednih proizvoda igra bitnu ulogu. Nadam se da će i tih osiguranja biti više, da će država naći načina da subvencioniše one krajeve koji su najviše ugroženi gradom i čini mi se da je okrug iz kojeg dolazim, Mačvanski okrug, dosta ugrožen i predlažem da se ministarstvo, uz poštovanje određenih procedura, angažuje i da subvencioniše osiguranje u poljoprivrednoj proizvodnji sa tim višim procentom subvencije. Vezano za poljoprivredu, u Koceljevi se svake godine zadnjeg vikenda u septembru, a to je petak i subota, održava Festival zimnice, koji je apsolutno vezan za poljoprivredu, pošto je to i poljoprivredni kraj. Tu je bila i jedna sjajna fabrika koja je imala sjajne proizvode zimnice, tako da je to i tradicija tog kraja i jedino prošle godine nismo imali organizovan Festival zimnice iz poznatih razloga. Ove godine ćemo imati Festival zimnice, pod uslovom da ovo stanje sa pandemijom, odnosno sa Kovidom-19 bude najmanje ovako ili nešto bolje. To je Festival koji ima svoju dušu. Osnovno je zimnica, ima dodatnih sadržaja i mislim da pruža jednu sliku dobre i korisne manifestacije vezane za poljoprivredu. Imali smo učesnike u dosadašnjim zimnicama od aktuelnog predsednika države Aleksandra Vučića, predsednice Vlade, ministra poljoprivrede trenutno prisutnog sa nama i drugih koji su sa nivoa republičke vlasti doprinosili da ta zimnica uspe i da bude uspešna. Naravno, pozivam i kolege ovde i javnost da ove godine 24. i 25. septembra prisustvuju, da se lepo provedu i da za dva, tri sata spremi vrlo kvalitetnu zimnicu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodinu Matiću. Reč ima Samira Ćosović.
Uvaženi ministre sa saradnikom, kolege i koleginice narodni poslanici, Predlogom zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda, koji je pred nama, uređuju se zahtevi i mere uređenja poljoprivrednih proizvoda, trgovina sa drugim državama, kao i druga pitanja od značaja za uređenje tržišta poljoprivrednih proizvoda. Republika Srbija do sada nije imala ovakav zakon koji je neophodan da bi se uredilo tržište poljoprivrednih proizvoda, ali i da bi se propisi u Republici Srbiji uskladili sa propisima EU. Izgrađen zakonodavni i institucionalni okvir neophodan je za implementaciju EU mehanizama koji se odnose na organizaciju zajedničkog tržišta poljoprivrednih proizvoda, kao i da bi poljoprivreda Republike Srbije nastavila svoj razvoj. Predlog zakona o kojem danas raspravljamo omogućiće zaštitu poljoprivrednim proizvođačima tako što će trgovina između proizvođača i otkupljivača biti regulisana ugovorima. Smatram da je to dobar način da se izbegnu zloupotrebe i šteta za same proizvođače kako ne bi bili ostavljeni na milost i nemilost otkupljivača. Predlogom zakona se uređuje i položaj otkupljivača, pa će oni morati ubuduće da uplate depozit na ime osiguranja kako proizvođači ne bi ostali kratkih rukava u poslovanju sa nesavesnim otkupljivačima. Jednostavno, mora postojati garancija da će poljoprivredni proizvođači kada prodaju svoju robu istu i naplatiti. Dakle, važno je što će se ubuduće svi učesnici u lancu, od proizvođača do prerađivača, naći u jednom sistemu na zakonom regulisan način. Treba reći i to da su obaveze proizvođača za prilagođavanjem zahtevima potrošača u pogledu kvaliteta prehrambenih proizvoda sve veći, naročito sa pojavom novih veleprodajnih sistema, čiji zahtevi po pravilu prevazilaze postojeće standarde na domaćem tržištu. Stvaranjem uslova za ispunjenjem zahteva velikih prodajnih sistema umanjiće se rizik isključenja domaćih proizvođača iz ovog rastućeg segmenta tržišta. Razvojem i unapređenjem tržišnog lanca i prateće logističke podrške stvaraju uslovi za ravnopravni pristup tržištima za sve proizvođače, nezavisno od veličine i tipa poljoprivrednog gazdinstva. Olakšava se uvođenje i primena tržišnih standarda, oznaka kvaliteta, kreiranja inovativnih rešenja i proizvoda, kao i njihovo brendiranje i promocija. Ovaj zakon će imati direktan pozitivan uticaj na poljoprivredne proizvođače koji će se uključivanjem u proizvođačke organizacije samim tim bolje organizovati i popraviti svoju poziciju na tržištu, jer će imati koncentrisanu proizvodnju u okviru svoje proizvođačke organizacije, a time i bolju pregovaračku poziciju. Smatram da treba pohvaliti odlučnost Vlade Republike Srbije da na ovaj način osnaži male proizvođače dajući im mogućnost da se udružuju i budu spremni da izdrže utakmicu sa velikim proizvođačima. Predlogom zakona propisuje se i da se status proizvođača unapredi tako što bi država finansirala rad organizacija proizvođača tokom pet godina sa namerom da te organizacije prerastu u poslovna udruženja i povežu se sa otkupljivačima i prerađivačima. Poljoprivreda je važna grana privrede. Razvoj poljoprivrede ne znači samo proizvodnju hrane, već i stvaranje baze za razvoj više grana industrije kao što su prehrambena, tekstilna, kožarska, hemijska itd. Ulaganje u poljoprivredu je ulaganje u opstanak sela i budućnost. U Republici Srbiji poljoprivreda je gotovo u svim lokalnim, regionalnim i nacionalnim strategijama prepoznata kao jedna od osnovnih strateških pravaca razvoja. Zato je važno da zakonski uredimo regulativu u oblasti poljoprivredne proizvodnje, ali i da finansijskom podrškom omogućimo uslove da mladi ljudi ostanu na selu kako bi se bavili poljoprivrednom proizvodnjom na svojim imanjima i tako doprineli razvoju i napretku. Kako je rekao veliki pesnik Ljubivoje Ršumović: „Dok je sela i seljana Srbija će biti jaka“. Želim da naglasim važnost izdvajanja za subvencije u poljoprivredi, iznos sredstava namenjen podsticajima u poljoprivredi iz godine u godinu se povećava. S tim u vezi ove godine biće još dva konkursa za poljoprivrednike. Jedan od njih u vrednosti od 60 miliona evra namenjen je za nabavku fizičke imovine gazdinstva, kao što su oprema, objekti, mehanizacija i sve ono što može da služi onima koji su mali da postanu srednje veličine a srednji da se osnaže i to je za svaku pohvalu. Međutim, smatram da bi Ministarstvo moralo da dodatno subvencioniše poljoprivredne proizvođače u devastiranim krajevima poput opštine Prijepolje iz koje ja dolazim i još 42 na prostoru širom Srbije. Država pomaže ova područja, ali po mom mišljenju ne u dovoljnoj meri. Zakon o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda je važan zakon koji će poslanička grupa SDPS u danu za glasanje podržati.
Hvala vam. Reč ima Nenad Filipović.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre sa saradnikom, s obzirom da je Srbija zemlja poljoprivrede ovaj zakon o kome danas diskutujemo, Zakon o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda je bio preko potreban kako bi država mogla da interveniše kad dođe do poremećaja izazvanih velikim rasponima u cenama, naročito kod međusobno zavisnih poljoprivrednih proizvoda, a do poremećaja je dolazilo i dolazi i danas. Taj poremećaj uglavnom znači da proizvodnja postaje neisplativa i nerentabilna. Naravno da očekujemo da se ovaj zakon, koji se prvi put pojavljuje u ovakvom obliku pred Narodnom skupštinom, i dalje nadograđuje kada se u njegovoj primeni uoče određeni nedostaci, što mislimo da je sasvim i normalno. Kada dođe do poremećaja na tržištu poljoprivrednih proizvoda, onda u nizu od poljoprivrednog proizvođača, otkupljivača, prerađivača i do krajnjeg kupca uglavnom stradaju oni na početku i na kraju ovog niza, dakle poljoprivredni proizvođači i krajnji kupci. Zamislimo jednog poljoprivrednog proizvođača koji se bavi određenom poljoprivrednom proizvodnjom, ulaže u nju i svoj trud i svoj rad i svoja sredstva i na kraju, kada bi trebalo da vidi plodove svoga rada, on vidi da je u gubitku. On onda sledeće godine ili nešto menja u toj proizvodnji ili na kraju odustaje. S obzirom da u poljoprivrednoj proizvodnji vladaju tzv. ciklusi koji traju i više godina, to znači da taj poljoprivredni proizvođač koji odustaje ne gubi samo tu godinu, nego gubi ceo taj jedan ciklus, dakle nekoliko godina. Ako pogledamo, na primer, zasad višnje, prvi rod višnja daje tek posle treće godine, a prvi pravi rezultati tog roda jesu u sedmoj i posle sedme godine. Znači, ako takav jedan proizvođač odustane od ovakve proizvodnje, on gubi ceo ciklus, ulaganje u taj zasad, a to je više od pet godina i tada ne gubi ne samo on nego svi oni u nizu koje sam malopre spomenuo. Kako ja dolazim iz Leskovca preneću vam neka iskustva iz mog kraja i okoline. Dakle, kao krajnji produkt jednog takvog stanja gde dolazi do poremećaja na poljoprivrednom tržištu jesu razne neprijatne scene koje smo mogli da vidimo, a to su kako proizvođači seku i uništavaju svoje zasade voća i povrća, uglavnom višanja i paradajza. Takođe smo mogli da vidimo i pune zasade neobranog voća, jer poljoprivrednim proizvođačima se uopšte ne isplati da te zasade beru zato što je cena branja sa cenom odvoza do otkupljivača skuplja nego sama cena proizvoda. Na kraju smo mogli da vidimo da se ono obrano voće i povrće isipa u rečna korita ili kontejnere kao vid protesta zbog niske cene. Napomenuo bih da je 2020. godine, tj. prošle godine, stotinak tona paradajza na taj način uništeno u Leskovcu i okolini. Nezadovoljni proizvođači su svoj proizvod javno uništavali. Dakle, jedan ovakav zakon treba da reši svojom intervencijom na tržištu ovakve i slične probleme, da to više niti gledamo, niti čujemo da se dešava po Srbiji. Još jedan problem koji se javlja kod poljoprivrednog proizvođača, a ovaj zakon to takođe treba da reguliše, jeste odnos između samog poljoprivrednog proizvođača i otkupljivača. Praksa nam je pokazala da se u mnogim slučajevima dešavalo da proizvođači daju svoju robu otkupljivačima i od tada su predati njima na milost i nemilost, što se tiče isplate. Ne bivaju isplaćeni mesecima, čak ni do sledeće berbe. Dakle, celu godinu oni ne vide ni dinara. Neki otkupljivači bivaju toliko drski da ne plaćaju i po više godina ono što su uzeli od proizvođača. Proizvođače nema kod da zaštiti u ovakvim slučajevima. Ovim zakonom se rešava i takav problem, jer će prvo otkupljivači morati da uplate depozit na ime osiguranja kako proizvođači ne bi ostali kratkih rukava u poslovanju sa nesavesnim otkupljivačima i, drugo, pre same isporuke poljoprivrednog proizvoda mora doći do potpisivanja i zaključivanja ugovora između samog poljoprivrednog proizvođača i otkupljivača, čime se dodatno osiguravaju sami proizvođači da će biti isplaćeni. Zbog ovih prednosti koje daje ovaj predlog zakona, poslanička grupa JS će u danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona. Hvala.
Hvala vam i poslaničkoj grupi. Reč ima Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući, gospodine Orliću. Gospodine potpredsedniče Vlade, ministre, poštovani predstavniče ministarstva, pa maločas je govorio kolega Matić i nas dvojica dolazimo iz zapadne Srbije i on je naveo jedan od primera koji potvrđuje da je zapadna Srbija zapravo deo Srbije koji najviše zavisi i najviše živi od poljoprivrede, jer procentualno gledajući najveći deo je opredeljen ka poljoprivredi i ka selu. Ne treba vama da govorim. On je naveo samo jedan od primera, naravno, vezujući svoj kraj. Bio sam i posetio tu manifestaciju. Nadam se da ću imati ponovo prilike, ali nedaleko od vas je i Osečina koja ima čuveni Sajam šljiva, a nedaleko od vas je i moje Valjevo koje ima čuvenu Čvarkijadu ili Sajam čvaraka. Mi smo brendirali valjevske čvarke i to vam dovoljno govori u prilog konstataciji koliko ovaj kraj živi od poljoprivrede i koliko je poljoprivreda važna. To ne treba vama da govorim koji veoma uspešno vodite ovaj resor već drugi mandat za redom, koliko mene pamćenje služi. Sa druge strane, gospodine ministre, žao mi je što nema prenosa, ne znam da li je RTS uspeo da uspostavi prenos, nažalost nije, jer mislim da je ovo tema, gospodin Rističević je potpuno u pravu, koja interesuje poljoprivredne proizvođače, ovo je tema koja interesuje zemljoradnike i ovo je nešto od čega oni žive, znate? Oni žive od fabrike pod vedrim nebom i oni žive od onoga o čemu mi danas govorimo, a govorimo o jednom veoma važnom zakonskom predlogu. I ja ne mogu stručno i kvalifikovano govoriti, kao što su to činile moje kolege, uvaženi prof. Rakonjac i kao što je to govorila ovlašćena predstavnica poslaničke grupe SPS. Naravno da je nesporna podrška poslaničke grupe SPS ovom zakonu, ali na samom početku želim da napravim jednu digresiju. Vi, gospodine ministre, vrlo često putujete Srbijom, posećujete razna gazdinstva, uglavnom ste na terenu, koliko je primetno i vidljivo. Vama je potpuno jasno da bi neko ostao da živi na selu potrebno je obezbediti neke neophodne uslove. To su pre svega put, voda i struja, ali naravno i škola, jer škole nam nažalost nekako nestaju kada je reč o nekim manjim seoskim područjima, ali to nije tema za vas. To je tema za Ministarstvo prosvete. Sa druge strane, ono što je takođe važno jeste nedostatak mehanizacije, jer mehanizacija koju danas koriste poljoprivrednici je umnogome nažalost zastarela. Trenutno, koliko je meni poznato, je aktuelan jedan od IPARD-a i on se odnosi na sektor, vi me ispravite ako grešim, mleka, jaja, grožđa, voća, povrća, žitarica, industrijskog bilja, za izgradnju objekata. Reč je od 55 miliona evra i visina podsticaja je od 60% do 80% vrednosti. Mislim da ne bi bilo loše, čisto zarad javnosti, ma kada oni gledali ovaj prenos, mada ja ne mislim da je za njih prajm tajm u jedan ili dva ujutru, mislim da su to trebali da sagledaju danas i mislim da je Javni servis morao da ima sluha da omogući da to naši poljoprivrednici danas čuju, ali ma kada to bilo, mislim da je jako važno da objasnite našim poljoprivrednicima na koji način mogu doći do IPARD fondova i na koji način i da li će moći nekada u narednom vremenskom periodu, kada je reč o IPARD fondovima, da dođu i do mogućnosti da obnove svoju mehanizaciju. Dakle, Predlog zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda je još jedan, kao što sam rekao, važan propis kojim se reguliše važan sektor srpske ekonomije, a to je sektor poljoprivrede, koji je istovremeno jedan od razvojnih prioriteta Srbije, koja je tradicionalno vezana za proizvodnju hrane. Rekao sam vama ne treba da govorim o važnosti i značaju poljoprivrede, jer vi to jako dobro znate. Poljoprivreda je u najtežim trenucima prehranila ovu državu, prehranila ovaj narod, pa i u periodu korone, ako se vratimo unazad, od marta meseca prošle godine do danas mi smo mogli da se oslonimo samo na dva stabilna i sigurna resursa. Prvi je bio sopstveni, a to je upravo ono što proizvedemo, a drugi je bio odnos sa tradicionalno prijateljski orjentisanim državama. Dakle, o važnosti poljoprivrede u Narodnoj skupštini govorimo često i opravdano, upravo nastojeći da postavimo što kvalitetniji zakonski okvir, koji će afirmisati i poljoprivrednu proizvodnju, doprineti njenom razvoju i istovremeno multi-sektorski razvoj sela, koji se nažalost decenijama praznilo, bez obzira na sve resurse i potencijale. Jednostavno, nije bilo uslova za život, pogotovo ne za život mladih na seoskom području. Takav tok ova i prethodna Vlada Republike Srbije, zahvaljujući odgovornoj pre svega poljoprivrednoj politici, želi da prekine i rezultati rada Vlade i ministarstva od 2012. godine do danas već su vidljivi. Podsticaji koji se danas obezbeđuju u poljoprivredi motivaciono deluju na povećanje poljoprivredne proizvodnje i multi-sektorske mere ruralnog razvoja ponovo počinju da budu deo našeg sela, što je od izuzetne važnosti i značaja. Ovaj zakon je upravo rezultat potrebe da se trajno i na zdravim osnovama uredi poljoprivredna proizvodnja u delu tržišne valorizacije u našoj poljoprivrednoj proizvodnji. Zakon uređuje tržište poljoprivrednih proizvoda, kao što ste rekli. Istovremeno unosi evropske tržišne standarde, što je deo i naše preuzete obaveze, usklađivanje i harmonizacija našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU. Zakon predstavlja stvaranje pravnog osnova koji omogućava da se raznim merama uredi tržište, ali i da se zaštiti naš domaći proizvođač i domaća proizvodnja, da se uvođenjem tržišnih standarda omogući učešće naše poljoprivrede na veoma probirljivom i zahtevnom evropskom i svetskom tržištu. Ima Srbija iskustva u tome. Tradicionalno smo izvoznici kukuruza, pa smo peti u svetu, ali izvozimo decenijama i našu veoma kvalitetnu malinu, jabuku, a sve više i gotove proizvode, kao što su vino, rakija i mnogi drugi. Srbija, dakle, postaje relevantan izvoznik poljoprivrednih proizvoda. Kao primer naveo bih izvoz srpskih proizvoda u EU koji je više nego utrostručen sa 3,2 milijarde u 2009. godini na 10,9 milijardi u 2019. godini. Takođe, pojedinačno neke države članice, poput Italije, Nemačke, Rumunije su tradicionalno u samom vrhu naših najvažnijih trgovinskih partnera. Naša tradicionalna proizvodnja u velikoj meri je naša prednost, ali danas bismo bili još konkurentniji i produktivniji jer potencijala imamo. Moramo ne samo da se modernizujemo u poljoprivrednoj proizvodnji, već i da prihvatimo međunarodne standarde koji nam upravo omogućavaju da još budemo prisutniji na svetskom tržištu, što i jeste cilj. Ovaj zakon stvara mehanizme za zaštitu našeg tržišta, što je veoma važno ako imamo u vidu sa koliko rizika posluje ovaj sektor. Naš poljoprivrednik kada zaseje neku poljoprivrednu kulturu ne može da predvidi ni koliko ni da li će ta kultura roditi. Koliko god zaštite i osiguraju domaćinstva i obezbede poljoprivrednik uvek radi sa ogromnim proizvodnim rizikom. Zato bih pohvalio jedno od zakonskih rešenja koje je, čini mi se, i suštinsko, a to je zaštita poljoprivredne proizvodnje od rizika na tržištu. To će se svakako ostvariti intervencijom države na tržištu kada su cene određenih poljoprivrednih proizvoda niže od referentnih i kada treba zaštiti našu proizvodnju, a zaštita domaće proizvodnje je naša obaveza. To je između ostalog i naš suštinski zadatak. Uostalom, ova i vlade od 2012. godine i dobrim i zakonskim okvirima i nizom stimulativnih i podsticajnih mera sigurno unapređuju poljoprivrednu proizvodnju koja može da postane još veći ekonomski učesnik u BDP Srbije, a to znači i veći učesnik i u spoljno-trgovinskom bilansu. Predlog ovog zakona upravo to i omogućava, da se država legitimno umeša na tržište i sistemski utiče na poziciju svakog učesnika u tom lancu, na proizvođače, na otkupljivače, trgovinu i naravno na kraju na potrošače. Zakon će doprineti ukrupnjivanju poljoprivredne proizvodnje, udruživanje i povezivanje proizvođača u zadruge i druge privredne oblike, što će sa jedne strane smanjiti troškove, a sa druge strane poboljšati kvalitet kao neophodan uslov bolje tržišne valorizacije. Slažem se u potpunosti sa vama i nažalost naš pravni sistem, pravni sistem Srbije, ono o čemu ste govorili u uvodnom izlaganju, nije prepoznao ovaj alat kao jedan dobar mehanizam za odbranu naše poljoprivredne proizvodnje u prethodnom vremenskom periodu. Poljoprivredne proizvode same po sebi tu ste u potpunosti u pravu treba posmatrati zbog njihove postojanosti i ne možemo ih posmatrati kao sve ostale i ovaj zakonski predlog daje mogućnost za reakciju kada dođe do poremećaja na tržištu, set mera kako da reagujemo, da se zaštiti poljoprivredna proizvodnja. Poljoprivredna proizvodnja, kao što ste rekli, predstavlja veliko učešće u samom budžetu Republike Srbije i naveli ste podatak – šest hiljada registrovanih poljoprivrednih gazdinstava, to sasvim dovoljno govori u prilog ovoj konstataciji. Stanje u poljoprivredi – rekao sam već, visok rast, veoma visok rast od 2019. i 2020. godine – 5% rast u poljoprivredi i tri godine za redom rast u poljoprivredi. Pre 10 do 15 godina to je bilo apsolutno nemoguće u poljoprivrednoj proizvodnji. Novi izazovi tržišta do sada su postojali. Kao što ste rekli, robne rezerve, ali se slažem u potpunosti sa vama da robne rezerve treba da služe u druge svrhe, a ovaj zakonski predlog treba da posluži cilju koji se želi postići usvajanjem ovog zakonskog predloga. Kada se desi manja cena zakon izlazi u susret. Primenjivale su ga zemlje u procesu tranzicije i nismo mi prvi koji primenjuju ovaj zakonski predlog. Čini mi se da ste rekli 450 miliona evra da imamo u ovom trenutku štete od SSP koji je potpisan. Da imamo sada 450 miliona evra, a da bi inače imali, koliko sam vas shvatio, dve milijarde evra. Kada je potpisan SSP, najgore u poljoprivredi je bilo to što je carinska zaštita bila i to ste u pravu, 32% u tom trenutku, a 2012. godine carinska zaštita je bila nula, dakle, zaštiti tržište od ekstremnih situacija i pada cena. Javna intervencija, kao alat koji stoji na raspolaganju Ministarstvu poljoprivrede, to je zakonski predlog, podrška privatnom skladištenju, direktno finansijsko davanje kada je kriza na tržištu i u potpunosti podržavam ono o čemu ste takođe, govorili u uvodnom izlaganju, a to je školsko mleko i školsko voće iz Srbije đacima u svim osnovnim školama na teritoriji Republike Srbije. Voditi računa o poljoprivrednim proizvođačima, osnovni cilj i suština u okviru Ministarstva postojaće poseban sektor koji će u Srbiji da se bavi i da rešava, odnosno poseban sektor koji će definisati da li je nešto u privatnom ili u državnom vlasništvu, zatim proizvođačke organizacije za razvoj pojedinih sektora voćarstva, povrtarstva, informacioni sistemi tržišta poljoprivrede, količina i kvaliteta robe. Trebaće i veoma je važno da ovaj zakonski predlog će trajati sve do trenutka našeg ulaska u Evropsku uniju. Ja želim da Srbija što pre uđe u Evropsku uniju i Srbija pokazuje odlučnost i opredeljenost na putu evropskih integracija, ali nisam optimista da će to biti vrlo brzo i da će to biti u dogledno vreme i to je još jedan od razloga više zašto je Srbiji neophodan jedan ovakav zakonski propis i zakonski akt. Još jednom, poslaničke grupa SPS u danu za glasanje podržaće ovaj zakonski predlog. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Milićeviću. Reč ima Đorđe Dabić.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, uvaženi ministre Nedimoviću sa saradnikom, pred nama je važan Predlog zakona. Kao što ste naveli ovo je krovni zakon za poljoprivredu Srbije koji će omogućiti sve one potrebne alate samom Ministarstvu u onim situacijama kada dođe do ekstremnih promena na tržištu, gde će Ministarstvo imati mnogo bolji mehanizam da utiče na tržište i da zaštiti naše poljoprivredne proizvođače. Do sada je cela ova materija trgovine poljoprivrednim proizvodima bila skoncentrisana u jednom aktu, u Zakonu o trgovini, a kao što ste naveli poljoprivreda ima mnogo veći značaj od običnih materija kojima se trguje na tržištu, tako da je neophodno usvojiti jedan ovakav zakon kako bi država u svakom trenutku mogla da kroz određene intervencije pomogne ljudima koji se bave poljoprivredom i to je svakako važna vest za sve poljoprivrednike danas u Srbiji i tek ćemo kroz tih 50 propratnih podzakonskih akata definisati sve ono što je neophodno. Dakle, veliki posao je i pred Vladom i pred Ministarstvom i pred Narodnom skupštinom. Imaćemo i te kako dosta posla da se cela ova oblast uredi na način na koji je neophodno. Ne radimo mi to samo zbog pristupa Srbije Evropskoj uniji, zbog procesa pridruživanje, nama je to bitno zbog naših poljoprivrednih proizvođača, zato što kada imamo situacije gde dolazi do ekstremnih turbulencija na tržištu i te kako je neophodno da država ima pravi odgovor, a za sada imamo situaciju da kroz ova dva trenutna zakona, gde funkcioniše Ministarstvo poljoprivrede, dakle Zakon o poljoprivredi i ruralnom razvoju i Zakon o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju, mnoge odredbe, kao što znamo se ne tiču tržišta i nisu usklađene sa evropskim zakonodavstvom, što je opet ograničavalo samo Ministarstvo poljoprivrede da reaguje brzo i efikasno u situacijama kada je to neophodno. Mi znamo da se dešavaju krupne promene na tržištu poljoprivrednih proizvoda, pre svega zbog raznih vremenskih nepogoda. Imali smo primer, kao što ste naveli 2017. godine i sa cenom maline, velikih problema imali smo i kada je bila ta velika suša. To je uticalo na mnoge oblasti u samoj poljoprivredi. Mi tada nismo imali dobar jedan mehanizam zakonski kako bi država mogla da kroz te alate koje ćemo ovim zakonom usvojiti utiče i interveniše na samom tržištu. I kao što smo čuli preko robnih rezervi se donekle može napraviti neka intervencija države, ali to same robne rezerve nisu jedan moderan koncept. Zastareo je to koncept, socijalističkog vremena, gde ne može država da se osloni na same robne rezerve, obzirom da one se tiču nekih drugih situacija. Videli smo prošle godine, doduše bilo je jako korisno što smo imali tu instituciju, koja je omogućila da mi imamo ovde u Srbiji brašno, i ulje i sve osnovne životne namirnice, kada je u martu i aprilu nestalo svega sa rafova širom regiona. Mi smo u Srbiji imali dovoljno sredstava, imali smo dovoljno namirnica za naše građane, zato što smo imali tu instituciju robnih rezervi. Opet, sa druge strane kažem, ovde u ovoj situaciji je potrebno da država na jedan drugačiji način reguliše tržište i zato je i te kako dobro što se ide u usvajanje jednog ovakvog zakona. Da bi mi to uprostili običnom narodu, situacija kada dođe do toga da imate neke ekstremne situacije na tržištu, kada dođete do devalvacije recimo cene maline, država će da finansira skladištenje maline, država će da finansira troškove samog skladištenja za naše poljoprivrednike koji će kasnije, kada cena skoči, u onim nekim zimskim mesecima, moći da prodaju zamrznuti proizvod po mnogo većoj ceni. Dakle, mi ovde usvajamo jedno rešenje koje će direktno da se odrazi na to da građani, odnosno naši ljudi koji se bave poljoprivredom imaju koristi od toga što država može sa ovim alatima da pomogne i da im u tim nekim trenucima kada se desi da padne proizvodna cena ispod one, kako se kaže, minimalne u maloprodaji, gde može država da da novac. Drago mi je da ste se po pitanju koje brine naše poljoprivrednike, osvrnuli kada je reč o samoj ceni mleka. Vi ste dali odgovore koji će ljudima značiti i ovaj zakon će upravo i njima i te kako ići na ruku zato što će država imati druge mehanizme kako ćemo moći da im pomognemo u situacijama kada zaista dođe do te… Prosto, znamo i sami da 30 dinara po litru nije adekvatna cena za mleko, ali imamo određenih poteškoća s obzirom da tržište diktira sve te relacije. Mi tu kao ministarstvo, odnosno vi kao ministarstvo ne možete da baš utičete na sam rast cene kada je to, kažem još jednom, uslovljeno svim onim sporazumima koje su i bivše vlasti potpisale, gde mi ne možemo i te kako reagujemo na neki način na koji se to najčešće očekuje. Mi svi narodni poslanici koji dolazimo iz opština koje imaju veliki broj seoskih mesnih zajednica znamo da najčešća zamerka negde ministarstvu i uopšte državi jeste po pitanju te cene mleka. Svi se raspituju kada će cena mleka da poraste. Mi kažemo da se ovim zakonom i te kako obaziremo i dobro je da ste se i vi dotakli te teme da građani čuju šta to sve država može da učini za poljoprivrednike i za naše stočare. Tako se čuva srpski seljak, dakle, konkretnim merama. Kao što znamo, u prethodnom periodu radilo se i na standardizaciji, ovim zakonom se još više utiče na to da se standardizuje srpski proizvod, da nam se ne dešavaju one situacije kao kada su nam pre nekoliko godina vraćali naše jabuke, maline iz Rusije, kada smo imali određenih poteškoća. Dakle, mi sada pravimo ovim zakonom jedan okvir koji će standardizovati naše proizvode, dobro je to što ćemo da brendiramo naše proizvode i da, kao što ste naveli, u školama, državnim ustanovama naša deca imaju pristup isključivo srpskim proizvodima, odnosno proizvodima koji su napravljeni u Srbiji. To je ekonomski patriotizam i na taj način se neguje svoja država. Nije patriotizam busanje u prsa i što kaže, kako smo ranije imali priliku da vidimo od ovih bivših koji su sve vreme držali ruku u džepu građana Srbije, a istovremeno su se busali u prsa i govorili da su velike patriote. Ovakvim zakonom i propratnim aktima koji će uslediti sigurno se brani i poljoprivrednik i generalno se utiče na to da srpska ekonomija ide napred. Država je mnogo uradila u prethodnom periodu kada je reč o poljoprivredi, to znamo da i te kako smo od 2017. godine, kada je usvojen onaj program za mlade poljoprivrednike, imali dosta prijavljenih. Te prve godine znamo i sami da je bilo svega nekoliko stotina prijavljenih mladih poljoprivrednika za te pakete pomoći subvencija, a prošle godine smo imali preko 2.000 mladih koji su se prijavili za državnu pomoć. To je dovoljan pokazatelj da ipak kada država ima novca, kada daje na raspolaganje mladim poljoprivrednicima i generalno poljoprivrednicima uopšte, oni odgovaraju, uzimaju te subvencije i to unapređuje apsolutno ambijent u celoj državi. Naravno da treba pomenuti da država danas daje, znamo i sami da je onaj grant koji ste, skoro smo ovde o tome govorili, da danas kada nabavljate novu mehanizaciju sa 2.000 evra učešća, vi dobijate novi traktor koji vredi 20.000 evra i tih 8.000 evra otplaćujete po najnižoj kamatnoj stopi, a 10.000 vam je čist poklon države. To nikada ranije nije bio slučaj i to možemo danas da govorimo da jeste uspeh ove Vlade, Ministarstva poljoprivrede zato što imate mogućnost da kupite novu mehanizaciju po pristupačnim cenama. Dakle, niko ne može da bude oštećen i na taj način država pokazuje da se zaista stara o srpskom seljaku i to je ono što je svakako briga naše Vlade od kada je SNS preuzela vlast. Mi brinemo o ljudima u Srbiji i želimo da oni ostanu ovde i želimo da naš poljoprivrednik bude stabilan, da ne mora da traži sreću pod tuđim nebom ili da ide negde u veće gradove. Znamo kako su oni bivši se bavili srpskim seljakom. Sećamo se dobro, naveli ste i sami kako su 2009. godine, kada su potpisali SPP, najgore ispregovarali upravo po pitanju same poljoprivrede. Sve drugo je, hajde da kažemo, moglo da se protumači da smo morali da potpišemo zbog pristupa EU, ali upravo to što smo oborili naše carinske stope od 30% kojima smo čuvali naše selo i našeg seljaka mi smo jednostavno dozvolili da nas preplave ovde proizvodi, što kažete, iz Mađarske, iz Hrvatske, iz svih okolnih zemalja koji su uspeli da se ovde pozicioniraju i da taj uvodnički lobi koji je ispregovarao, koji je isposlovao sve te zakone štetne koje smo mi tada doneli, prosto je dovelo do toga da je i te kako je nanet veliki udarac srpskom poljoprivredniku. Svi drugi koji su se priključivali EU imali su određene klauzule kojima su štitili svoje selo, svoje poljoprivrednike, a mi ovde za vreme bivšeg vlasti, za vreme Borisa Tadića, Vuka Jeremića i Dragana Đilasa, nismo nikakve klauzule pravili, oborili smo carinske stope za 30% i pustili prosto da nam ovde preplavi tržište roba iz čitave Evrope. Pokazivali smo tada kako izgleda jedan nemar prema uopšte ekonomiji svoje države. Čega god su se dohvatili, ne samo poljoprivrede, čega god su se dohvatili oni su uništili. Mi danas po budžetima možemo da vidimo kako je izgledao budžet, recimo, za poljoprivredu 2012. godine, a kako izgleda danas. Danas je 450 miliona evra budžet za poljoprivredu, a pre te 2012. godine imali smo budžet svega 30 miliona evra. Dakle, to je činjenica, 15 puta imali ste manji budžet pre svega devet godina. Kada pogledate vojsku, tu je još gora situacija, imali ste 20 puta manji budžet. Kada pogledate zdravstvo, imali ste 18 puta manji budžet nego što je danas. To su egzaktni pokazatelji koji govore o tome da je taj bivši režim, o kojem mi ovde uporno i želimo da ponavljamo građanima Srbije, neće niko da nam to pravo zabrani zato što želimo da pokažemo odakle dolazi opasnost. Isti ti ljudi koji su tada arčili Srbiju danas pretenduju da se vrate na vlast. Videli smo one scene od pre neki dan, kada je onaj Vuk Pozderac Jeremić zajedno sa svojim onim pijanim budalama pokušao da napadne predsedništvo Srbije, kada su na onakav jedan bestijalan način ugrozili ne samo predsednika države, nisu ga oni ugrozili doduše, ono je bio zaista jedan smešan pokušaj, već su ugrozili instituciju, da šaljemo jednu lošu sliku u svet. Dakle, umesto da pregovaraju ovde da uđu u parlament, da se kandidujemo na izborima, kandiduju neku politiku, kakva god da je, da dođu tu u klupe, da se pogledamo u oči, da razgovaramo o nekim argumentima, oni idu na onakav jedan, kako da kažem, idiotski način, prosto pokušavaju da skrenu pažnju na sebe. Njih pet na jednog predsednika, apsolutno je bilo smešno gledati ono, zaista, kako ih je najuri. Brže bolje su izašli, brže nego što su ušli. Zaista, sva ta njihova neka hrabrost deluje ljudima smešno i mi prosto ne znamo kako drugačije da se ophodimo danas prema ljudima koji pretenduju da dođu na vlast. Kažemo, imate situaciju da, s jedne strane, oni pokušavaju da prave neke skečeve, ne znam kako ono da nazovem, a s druge strane Boris Tadić i Pajtić se juče prepucavaju ko je više unazadio Srbiju i preko medija dva bivša predsednika DS se svađaju ko je više upropastio bivšu DS i Srbiju. Zamislite, ti ljudi pretenduju da dođu na vlast. Onda vi vidite da zaista s druge strane političkog spektra mi nemamo ozbiljnu konkurenciju, nemamo ljude koji mogu da nešto ponude. To se sve dešava u uslovima kada se Srbija danas bori za svoju Kosovo i Metohiju, kada se borimo za našu Republiku Srpsku. To se dešava u situaciji kada imate najveće pritiske na našu državu. Umesto da se saberemo, da se u parlamentu pogledamo u oči, da prosto na normalan način oni kandiduju svoju politiku, mi svoju, a građani da ocene koja je bolja, mi ovde imamo situacije da oni prave, pokušavaju da izazovu incidente, da na nasilan način dođu na vlast i to i ne kriju. Evo, Vuk Jeremić je juče rekao da mu je cilj otimanje vlasti. Kaže – otimanje vlasti i revanšizam. Niko se ne plaši tih pretnji, to su zaista nesuvisle pretnje od čoveka koji je potpuni jedan politički amater u pokušaju. Sve ono što danas vidimo s te strane, s tog spektra deluje onako groteskno smešno i sigurno da SNS danas upravo zbog takvih njihovih propusta i grešaka i mogućnosti da kandiduju neku normalnu politiku ima preko 60%. Imaćemo i sve više obzirom da građani Srbije nisu zaboravni, znaju dobro kako se živelo pre 2012. godine, a znaju kako se živi danas. Vidimo po ovim rezultatima, juče je predsednik izneo podatak, Srbija je u drugom kvartalu imala13,5 % rast BDP-a. Pa, ljudi, to nije moglo da padne s neba. To je upravo proizvod jedne ozbiljne, odgovorne vlasti, jednog velikog rada i samog predsednika Vučića i Vlade Republike Srbije. Dakle, 13,5% je najveći rast BDP-a u drugom kvartalu u Evropi. Ako se ovako nastavi, moći ćemo i dalje da ulažemo i da podižemo plate i penzije, da ulažemo u našu vojsku. To je sve ono što mi danas kandidujemo građanima Srbije, jednu normalnu politiku, jednu politiku kojom kandidujemo razvoj, brigu o nacionalnim interesima. Videli smo kako se brani i kako smo imali onu vežbu pre neki dan koja je pokazala svu snagu naše vojske koja je bila devastirana. Mi ne bi bili u stanju da onakvu vežbu prosto napravimo, ni deseti deo dok su bili na vlasti Boris Tadić i Vuk Jeremić, nismo imali ni jedan tenk, nismo imali ni jedan avion. Imali smo apsolutno devastiranu i privredu i ekonomiju i vojsku. Prosto, bilo je zaista ponosno gledati vežbu na Pešteru, munjeviti udar. Trideset godina zadnjih nismo imali onakvu jednu dobro odrađenu vežbu na našim prostorima, gde smo svima pokazali da danas Srbija apsolutno nije ono što je bila pre 2012. godine. Danas Srbijom i te kako mora drugačije da se razgovara. Uspećemo da branimo ne samo interese našeg naroda ovde, nego interese našeg naroda gde god da živi, jer danas Srbija ima mogućnosti, danas Srbija želi da prosto bude faktor mira i stabilnosti. Ali, upravo imate situaciju da vas sa raznih adresa optužuju da smo faktor nestabilnosti danas kad smo jaki, danas kada imamo i stabilne finansije i stabilnu vojsku, kada imamo i dovoljno vakcina za sebe i za sve ostale oko nas, kada imamo mogućnost da ulažemo i u našu vojsku i u naše zdravstvo, da podižemo standard građana Srbije. Zato smo faktor nestabilnosti, kako kažu mnogi u regionu. Dok smo bili na kolenima, dok smo bili onako poniženi, dok nismo imali ni jedan avion, dok nismo imali ni jedan tenk, dok smo bili apsolutno u „lok daunu“, tada smo bili faktor stabilnosti, tada su naš tapšali po ramenu i govorili da Srbija tako treba da se razvija. E, pa, mi ne bolujemo ni za kakvim tapšanjem po ramenu, interes nam je da naši građani žive bolje, da naš narod živi bolje generalno i da pomažemo ne samo Srbima ovde, nego i Srbima širom Balkana gde god da žive, zato što je to naša ustavna obaveza. Još jednom kažem, građani Srbije ne daju džabe ovoliko rekordnu podršku Aleksandru Vučiću i SNS. Upravo je to najbolji odgovor svima onima koji bi na neki, kako vidimo, ulični način pokušali da dođu do vlasti. To im građani Srbije nikada neće dozvoliti. Još jednom, mi ćemo glasati u danu za glasanje za predloženi zakon. Hvala.
Zahvaljujem i gospodinu Dabiću. Reč ima narodni poslanik Radovan Arežina. Preostalo vreme poslaničke grupe je tri minuta.
Hvala, poštovani predsedavajući. Uvaženi potpredsedniče Vlade Republike Srbije, ministre poljoprivrede Nedimoviću, koleginice narodne poslanice, kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije, moje uvažene kolege profesor Rakonjac i gospodin Đorđe Milićević, šef poslaničke grupe su iskoristili najveći deo vremena u onom najpozitivnijem smislu, a ja ću pokušati da ono što sam pripremio svedem u ovih dva minuta, najbitnije. Mislim da sam pažljivo saslušao izlaganje ministra Nedimovića sa početka i saglasan sam da poljoprivreda jeste bastion nacionalne sigurnosti. Na nama je da iznalazimo način afirmacije našeg poljoprivrednika, našeg seljaka. Donošenje ovog zakona će u velikoj meri zaštiti domaću proizvodnju, što je intencija i cilj, jer se ustanovljava mehanizam državne intervencije kada zbog nepredviđenih tržišnih kretanja cene poljoprivrednih proizvoda padnu ispod referentnih, odnosno prosečnih cena. Tako se štiti domaći proizvođač koji uvek proizvodi sa velikim rizikom i to je naša istorijska nesreća. Zato mislim da je dobro što će ovaj zakon to na svaki način ispraviti svojim posebnim podzakonskim aktima. Samo bih u par detalja rekao još par situacija, ministre Nedimoviću, a to je da Ministarstvo kroz podzakonska akta obavezno u svom narednom radu, daleko od toga da to nije praktikovalo u vremenu koje je za nama, što se vidi po rezultatima, ali poseban osvrt treba da bude na ruralna granična područja. Mislim da tu trebamo još da damo više od sebe, a to se odnosi, to što Ministarstvo izdvaja, na sređivanje atarskih i nekategorisanih puteva. Mislim da svakome treba danas, posebno što smo pomenuli i u vašem izlaganju ima uzgajanje borovnice. Uzgajanje borovnice je krenulo u jednom selu kod Kladova i mislim da tu treba srediti put. Takođe, šumsko lekovito bilje, vrganji. Mi nemamo dole ni hladnjaču. Znači, treba pogledati i mapirati određene potrebe i videti ono šta nema. Znači, u nekim drugim krajevima to imamo, a negde nemamo, ne zato što mi nismo spremni i ne možemo da učinimo, ali prosto tako se desilo, jer veliki deo stanovništva Timočke Krajine, vi dobro znate, da je danas deo naše uspešne i priznate dijaspore u Evropi. Dalje, poraditi na skladišnim prostorima. Bili ste gosti i veoma pozitivne utiske ste ostavili u Donjem Ključu, Rtkovu itd, ali treba poraditi na skladišnim prostorima. Molim vas, pogledajte tu, pomognite. Veoma su ljudi zadovoljni, imamo dole dobrih domaćina, dobrih proizvođača i to treba sigurno iskoristiti. Ono što je najvažnije za Ministarstvo i na šta isto treba da obrati pažnju, daleko od toga da to ne čini, ali na brendiranju proizvoda, pošto su kolege maločas govorile iz svih ovih naših krajeva koje smo pominjali. Mislim da je to najpozitivnije. Najpozitivnije je da miročki sir, miročki med, da taj brend bude šire prepoznat uz saradnju sa Ministarstvom. Ono što je najbitnije, mi smo nekada na početku „Dnevnika“ u onoj Titovoj Jugoslaviji, počinjao se „Dnevnik“ sa nekim malim stvarima, malim ljudima poljoprivrednicima koji su nešto radili. Ja vas molim da u narednom periodu afirmaciju TV emisija o poljoprivredi, prirodi i gospodinu seljaku poljoprivredniku podstaknemo još više nego što su to danas. Hvala vam puno.
Hvala, gospodine Arežina. Reč ima Zoran Tomić.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući gospodine Orliću. Poštovani ministre sa saradnikom, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije, pa upravo zahvaljujući ozbiljnoj politici i ozbiljnosti kojom se pristupilo kada je u pitanju poljoprivreda, danas mi imamo rezultate da tri godine zaredom imate porast u poljoprivrednoj proizvodnji, da smo u periodu između 2019. i 2020. godine ostvarili 5% rasta poljoprivrede, kada je u pitanju njen doprinos. Ono što je jako važno, kao što vidimo, raste sam naš bruto domaći proizvod, iako statistika kaže da će se vremenom, kako se naša ekonomija razvija, sam udeo poljoprivredne proizvodnje naravno padati, ne znači da zapravo poljoprivreda ne daje značajan doprinos kada je u pitanju razvoj ekonomije i same Republike Srbije. Ono što jako važno da kažemo, da upravo zato što ova vlast i uvaženi ministar razgovaraju sa ljudima i zato što je gospodin ministar stalno na terenu, detektovani su ili da kažem utvrđeno je koji su to problemi kada je u pitanju dalji razvoj poljoprivredne proizvodnje u Srbiji i upravo je jedan od rezultata razvoja poljoprivrede i ovaj zakon koji se danas nalazi pred nama i o kome diskutujemo. Ovim zakonom mi ćemo urediti konačno kada je u pitanju tržište poljoprivrednih proizvoda i omogućiti da zaista postoji fer utakmica kada su u pitanju i mali i veliki proizvođači, da za razliku od perioda žute tajkunske vlasti, gde ste vi imali intervencije, koje su naravno vršene samo za potrebe pojedinaca i određenog broja tajkuna, kako bi oni mogli da ostvare profit iz poljoprivredne proizvodnje, dok za običnog građanina i poljoprivrednika sa sela koji se mučki bori i radi tokom cele godine ne ostane ništa. Zahvaljujući merama o kojima je govorio ministar, ali i moje kolege, koje se odnose na mere vezane za podršku poboljšanja prehrambenih navika dece i omladine, podrška privatnom skladištenju, kao što je u pitanju i javna intervencija na tržištu, omogućiće zapravo da poljoprivreda bude zaista profitabilna grada privrede, da ljudi koji ulažu u poljoprivrednu proizvodnju, kao što je kolega Milićević rekao, poljoprivreda je zapravo jedna fabrika na otvorenom, gde imate veliki broj rizika sa kojima se susrećete, da na taj način umanjimo razmišljanje poljoprivrednika kada su u pitanju ti rizici. Naravno, deo rizika se odnosi na vremenske uslove, ali ono što je jako veliki rizik na koji utiče, to su ti cenovni rizici i da na ovaj način zapravo ne razmišljaju samo o finansijskom delu proizvodnje, već da se koncentrišu na onaj drugi deo koji je jako bitan za plasman proizvoda, a to je podizanje kvaliteta, poštovanje standarda koji se nalaze i da na taj način se i oni kao proizvođači što bolje pozicioniraju, kako na domaćem tako i na međunarodnom tržištu. Ono što je jako bitno da kažemo, kao što je i uvaženi kolega Dabić rekao, za razliku od perioda tajkunske žute vlasti, mi danas imamo 15 puta veći budžet vezano za poljoprivredu kojim se subvencioniše i nabavka mehanizacije i svega onoga što je potrebno da bi se ta proizvodnja dalje razvila. Ono što je jako bitno da kažem, da politika koju ova Vlada sprovodi i koja se odnosi na program „Srbija 20-25“, predviđen je zaista veliki iznos sredstava koji treba da pomogne dalji razvoj poljoprivrede u Srbiji, među kojima je 86 miliona evra za navodnjavanje, 70 miliona evra za komasaciju i 50 miliona evra za nabavku traktora. Tako da, za razliku od žutih tajkuna, kojima je očigledno država dobra kada oni treba preko subvencija da dobiju podršku države, kao što je to uradio obor knez Mika Aleksić iz Trstenika koji je preko subvencija sebi nabavio traktor „foton“, a onda se pojavio pred građanima simbolično sa traktorom IMT, pa me baš ovako interesuje kako je uspeo „foton“ da pretvori u IMT, i ne priča o tome koliko zapravo te subvencije koje je dobio od države pomažu njegovom poljoprivrednom gazdinstvu da on napreduje, ali zato se nalazi za važnu ličnost da kritikuje sve ono što se ovde radi, pa da izađe pred predsednika Vučića i da preti i da podrži svog gazdu Jeremića, čuvenog pivopiju, da izvrše revanšizam nad predsednikom Vučićem, što naravno nisu niti mogli, niti smeju da urade. Ono što je važno da napomenemo je da je uloženo i dosta napora kada je u pitanju i ublažavanje ovih drugih rizika o kojima pričam, to su ti vremenski, zato što se ulaže u razvoj radarskih centara i posebno kada govorimo o odbrani od grada, to su ti automatizovani protivgradni centri. Sa ponosom mogu da kažem da sam zaista ponosan što deo te opreme dolazi iz „Trajala“, korporacije u Kruševcu, koja je proslavila 132 godine svog poslovanja. Za razliku od perioda Đilasa, koji je uspeo da uništi IMT i PKB i sve što se odnosilo na poljoprivredu, a što njemu nije omogućilo da puni svoje džepove i da novac može da prebaci na tajne računa na Mauricijusu, u Honk Kongu, Švajcarskoj, a videćemo i na kojim još destinacijama, za razliku od njih, ova vlast i predsednik Aleksandar Vučić vode politiku koja na poljoprivredu gleda zaista kao na razvojnu šansu i trudimo se da maksimalno iskoristimo sve potencijale koje imamo kao država, sa našim geografskim područjem, klimatskim preduslovima, da se ti potencijali iskoriste, da poljoprivredne proizvode uspemo da izvezemo u inostranstvo i da podignemo što veći kvalitet. Ona država koja obezbedi svojim građanima da ne razmišljaju o osnovnim potrebama, a jedna od osnovnih potreba je svakako hrana, je država koja može da razmišlja o daljem razvoju i industrijalizaciji, pa i o segmentu digitalizacije, u čemu smo zaista uspešni. Ono što je jako bitno da istaknem, da ovim zakonom imamo i dalji napredak kada je u pitanju digitalizacija unutar poljoprivrede, jer ćemo kreirati i posebne evidencije, kako se popularno kaže, nakupaca, odnosno ljudi će morati sada da se registruju kako bi mogli da oni otkupljuju poljoprivredne proizvode i dalje da ih distribuiraju. Ovo je zapravo jedan pravi adekvatan primer zakona koji će omogućiti i posebno mladim ljudima, kojih je inače sve više koji se interesuju za poljoprivrednu proizvodnju, a to slobodno mogu da kažem iz prve ruke, jer sam asistent na Poljoprivrednom fakultetu u Kruševcu, gde mladi ljudi sa kojima realizujem vežbe iz ekonomskih predmeta sami razgovaraju sa mnom i upravo ovo o čemu danas diskutujemo su rešenja tih problema na koje su oni ukazivali meni na časovima, jer veliki broj njih već i radi na gazdinstvima svojih roditelja i imaju ozbiljne ambicije da dalje ulažu i razvijaju ta gazdinstva. Zaista, ovo je jedan pravi primer kako, kao što sam rekao na početku, se ozbiljno radi i kako se taj proces realizuje na ispravan način, ne iz fotelja, već direktno sa terena, kroz komunikaciju sa ljudima, za čije interese se i ovi zakoni svakako donose. Opet kažem, zaista mi je drago da sve veći broj mladih ljudi u poljoprivredi vidi šansu, ne samo kao nekom dopunskom delatnošću kojom bi se bavili, što je bio period žutih tajkuna, kada su se ljudi bavili poljoprivredom kako bi mogli svoje porodice da prehrane, već kao ozbiljnu šansu za razvoj svog biznisa. Ovakvi zakoni i druge mere koje država sprovodi zaista će omogućiti da se poljoprivreda još više razvije. Ta podrška koja se daje kada je u pitanju brendiranje naših proizvoda samo može dalje da doprinese i razvoju poljoprivrede i podizanju kvaliteta naših proizvoda i naravno daljoj motivaciji mladih ljudi da ostanu na selu, da ostanu ovde u Srbiji i da se bave poljoprivredom. U danu za glasanje, kao i moje kolege iz poslaničke grupe „Aleksandar Vučić – Za našu decu“ sa zadovoljstvom ću podržati ovaj predlog zakona, kao i sve druge zakone koji su za dobrobit i u interesu srpskog seljaka i poljoprivrednika. Hvala.
Hvala i gospodinu Tomiću. Reč ima Ivana Popović.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnikom, drage kolege narodni poslanici, poljoprivreda je, složićete se, jedna vrlo važna grana privrede naše zemlje. U prilog tome svakako na prvom mestu govori činjenica da imamo čak 11,7%, ako se ne varam, poljoprivrede u bruto domaćem proizvodu i od ukupne proizvodnje u našoj zemlji agroindustrija odnosi čak 25%. Tako visok udeo poljoprivrede u tim makroekonomskim agregatima Republike Srbije svakako na prvom mestu možemo da zahvalimo tom prirodnom bogatstvu, tim prirodnim resursima koje naša zemlja poseduje, ali i činjenici da se mi negde tradicionalno naslanjamo na tu našu ruralnu sredinu, bar kada su to voće, povrće, meso, mlečni proizvodi i prerađevine u pitanju. Imamo iza nas jedan težak period, period koji je obeležen pandemijom virusa Kovid-19, ali poljoprivreda je i u tom periodu dala jednu jaku partiju. Mi smo tokom cele pandemije imali apsolutno sve neophodne namirnice za našu zemlju, imali smo dovoljno zaliha hrane, imali smo, Bogu hvala i izuzetno dobar rod prošle godine, pa smo iz tog razloga mogli u prošloj godini da se pohvalimo istorijski visokim stepenom, odnosno nivoom izvoza u našoj zemlji u visini od 4,2 milijarde, što je negde za 50% više nego što do pre samo nekoliko godina imali. Naša država vodi odgovornu politiku, brine zaista o svakom svom građaninu i iz tog razloga se u toj našoj političkoj strategiji, u političkim planovima našla i jedna izuzetno važna tema, a to je tema kvalitetnije, zdravije, nutritivno hranljivije ishrane naše dece u predškolskim i školskim ustanovama. Nedavno sam imala priliku u Tršiću da razgovaram sa ambasadorima nordijskih zemalja upravo o ovoj važnoj temi da razmenimo iskustva kako njihove zemlje se nose sa ovim pitanjem, kako i na koji način se oni politički usmeravaju kada je u pitanju zdrava ishrana naše dece. Ono što mi je isto izuzetno drago bilo da čujem jeste da je npr. u Švedskoj svaka druga malina koju konzumiraju došla iz Srbije. To je dobra stvar, to je dobra vest za naše uzgajivače malinare i uopšte uzgajivače svih bobičavih voćkica u našoj zemlji, ali ta odgovorna politika i strategija koju mi sprovodimo ne sme da se odnosi isključivo na prodaju sirovine. Mi smo iz tog razloga strateški u prethodnom periodu vodili računa i tražili najbolje načine da našim poljoprivrednicima, mladim proizvođačima i tim novim poljoprivrednim gazdinstvima damo prostora, damo podstreka da počnu da se bave preradom, da počnu da proizvode gotove proizvode i na taj način tu sirovinu koju proizvedemo, taj njihov rod i trostruko i više puta da naplate. To je nešto što je izuzetno važno i na čemu je naša država zaista jako puno radila u prethodnom periodu i mogu da kažem da je razmišljala apsolutno bukvalno korak po korak kako i na koji način može da pomogne našim poljoprivrednicima i uzgajivačima. Došlo se čak i do tog dela da pomognemo našim prerađivačima i kad su marketinške usluge u pitanju i kada je ambalaža u pitanju, dakle, apsolutno od početka do kraja i to ne samo za male proizvođače, već i za velike investitore. Zato danas mi možemo da se pohvalimo izuzetno velikim brojem i svakog dana sve više i više novih proizvođača na našem tržištu i novih inventivnih mladih ljudi koji predstavljaju srpsko tržište na najbolji mogući način, ne samo dakle u granicama naše zemlje, već i u inostranstvu. Naša država razmišlja i o očuvanju ruralnih sredina. To smo mogli da vidimo u prethodnom periodu ponajviše time što je naša država pomogla mlade ljude da se vrate, da zanove ta poljoprivredna gazdinstva, ta zapuštena ognjišta. Imali smo priliku da vidimo i da je u svim konkursima koji su bili raspisani od strane Ministarstva poljoprivrede, ta važna stavka u bodovanju bila usmerena upravo na to da mladi ljudi aplikuju i da mladi ljudi dobiju što više prostora i prednosti kada je ova sfera u pitanju. Imali smo u prethodnoj godini i priliku da vidimo da su mladi poljoprivrednici, čak 3.000 mladih poljoprivrednika dobilo subvenciju i pomoć naše države u visini od čak 1,5 miliona dinara. Naša država je do pre samo četiri godine bila u mogućnosti da za mere ruralnog razvoja izdvoji 600.000.000 dinara. Danas mi smo u mogućnosti da izdvojimo milijardu i po, što je 20 puta više, to je 20 puta veća šansa našim poljoprivrednicima, našim ljudima da obnove svoja gazdinstva, da prošire svoje kapacitete. Ono što mi je žao da čujem, posebno zbog tih poštenih i vrednih poljoprivrednika jeste da imamo i 20 puta više onih koji žele da malverziraju, onih koji žele da obmanu državu, da kroz falsifikate i razne druge načine dođu do sredstava subvencije. Upravo poručujem tim vrednim i odgovornim poljoprivrednicima da je država prepoznala taj problem, da je na pravi i racionalni način pristupila i da će se kroz inspekcijski nadzor svi ti ljudi koji su probali da prevare državu uloviti i da će apsolutno biti sankcionisani, da će njihova poljoprivredna gazdinstva, ako se tako uopšte ona mogu i nazvati staviti u pasivan status i da će oni biti onemogućeni da aplikuju za bilo koje naredne subvencije. Da se odgovorno radi na polju poljoprivrednog tržišta govori i zakon koji nam se danas nalazi na dnevnom redu. Mi smo do sada u poljoprivredi imali dva krovna zakona, a to je Zakon o poljoprivredi i ruralnom razvoju i Zakon o podsticaju poljoprivrede i ruralnog razvoja. Sa ovim novim zakonom mi našim poljoprivrednicima pružamo novu mogućnost, pružamo nova tržišta, pružamo jednu stabilnost, kada su poljoprivredni proizvodi u pitanju i negde ih stavljamo u jednaku poziciju sa svim ostalim igračima na poljoprivrednom tržištu i EU, ali i čitavog sveta. Stubovi ovog zakona su dakle, standardi kvaliteta, intervencije na tržištu i sistem tržišnih informacija. Ono što je izuzetno važno jeste da kroz ovaj zakon mi ćemo biti u mogućnosti da damo alat u ruke Ministarstvu, da upravo u onim trenucima kada je to najpotrebnije, kada dođe do nekog disbalansa na tržištu ili kada dođe do nekih oscilacija u ceni, oni mogu pravovremeno i na pravi način da odreaguju upravo kroz te četiri mere, a to je javna intervencija, podrška privatnom skladištenju i posebne i hitne intervencije. Ono što je važno i meni kroz ovo što negde čitamo između redova, jeste i činjenica, dakle, jedno je što ćemo pružiti našim poljoprivrednicima stabilnost na tržištu, a drugo što ćemo negde pružiti njima prostor da se prošire ti kapaciteti skladištenja u privatnom sektoru, a koji će naravno pratiti sve standarde EU. Takođe ono što je meni bilo izuzetno drago, jeste što će se pojaviti i taj novi oblik udruženja proizvođačkih organizacija gde ćemo još jednom pomoći našim poljoprivrednicima, ali i rad takvih organizacija će biti u prvih pet godina subvencionisan. Dakle, uz predaju njihovog plana rada, oni će u periodu od pet godina moći da imaju podršku od strane naše države i ministarstva. Jako mi je drago što ćemo imati taj jasan registar proizvođača voća i povrća. To je nešto što će izuzetno pomoći našem tržištu. Do sada jesmo imali neki vid takvog registra, ali sada će on biti izuzetno pospešen i usklađen sa evropskim standardima i samim tim će naši poljoprivrednici biti u boljoj poziciji. Takođe, možda i ključna stavka ovde, baš upravo za tog malog poljoprivrednika, jeste i stavka koja kroz ovaj zakon se odnosi na ugovore koji će biti neophodni za potpisivanje. Dakle, ukoliko uzgajivač sarađuje i odluči da sarađuje sa nekim otkupljivačem ili prerađivačem voća, moraće pre toga da se potpiše ugovor o njihovoj saradnji i time je taj mali poljoprivrednik zaštićen od bilo kakve malverzacije, kašnjenja, rokova, ne ispoštovanih dogovora i kao neko ko sarađuje sa poljoprivrednim domaćinstvima. Kao neko ko je svakodnevno u kontaktu sa ljudima iz ruralnih sredina, smatram da je ovo izuzetno važna stavka i smatram da je ovaj zakon nešto što će izuzetno pomoći našim poljoprivrednicima i iz tog razloga ću zamoliti moje kolege iz poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, da u danu za glasanje podržimo ovaj zakon. Hvala vam.
Hvala. Reč ima Ivan Ribać.
Hvala predsedavajući, poštovani ministre sa saradnikom, poštovani građani Srbije. Zakon o kome danas raspravljamo je inovativan i preko potreban jer postoji zakoni koji se odnose na poljoprivrednu proizvodnju ne sadrže odredbe koje precizno uređuju oblast tržišta poljoprivrednih proizvoda, a regulisanje ovog tržišta je ne samo važan uslov u procesu evrointegracija Republike Srbije već i radi uređenja našeg autonomnog unutrašnjeg tržišta. U tom smislu predloženi zakon treba da zadovolji kako interese kupaca, odnosno njihovu potrebu za kvalitetnim i zdravim proizvodima, tako i interese proizvođača kada se radi o tzv. tržišnom lancu, odnosno plasmanu proizvoda i daljoj preradi. Ono što moramo da priznamo i samim tim krenemo u otklanjanje nedostataka postojećih regulativa, koje uzgred da kažemo, niko do sada od naših prethodnika niti je menjao niti gledao da poboljša, to je da poljoprivredni proizvodi u Srbiji nisu adekvatno standardizovani po kvalitetu što rezultira da se u maloprodaji na teritoriji Republike Srbije mogu naći proizvodi koji su iste cene ali različitog kvaliteta. Sa druge strane i kada je reč o otkupu poljoprivrednih proizvoda postojeći standardi u našoj zemlji ne odgovaraju standardima koji se nalaze u EU, tako da to otežava plasman poljoprivrednih proizvoda iz naše zemlje na to značajno i veliko tržište. Cilj je da prodavac i kupac na osnovu standardizacije ostvare jednostavnu i lakšu komunikaciju, a to se odnosi samo na otkup nego i na plasman robe. Prodavac će moći da odredi cenu proizvoda na osnovu standarda kvaliteta, a kupac će tačno znati kog kvaliteta robu kupuje za tu cenu koju plaća. Standardizacija je značajna je u tome što će podstaći konkurentnost među poljoprivrednim proizvođačima u Srbiji koji će svoje mesto na tržištu imati na osnovu kvaliteta proizvoda. Sa druge strane prerađivači kako mesa, voća i povrća na ovaj način će biti podstaknuti na uvođenje novih tehnologija kako bi poboljšali kvalitet svojih proizvoda i na taj način bili konkurentni na tržištu. Valja, takođe reći, da će poljoprivredni proizvođači i prerađivači na osnovu ovog zakona biti u prilici da brendiraju svoje proizvode i da ih promovišu sa odgovarajućim oznakama kvaliteta. Razvijane konkurencije u tom smislu kako to pokazuju iskustva razvijenih zapadnih zemalja i razvijenih ekonomija uvek se pozitivno odražava kako na inovacije tako i na odnos cene i kvaliteta. Suština je da uvođenje standarda treba da jasno klasifikuje proizvode kako bi tržišno nadmetanje moglo da bude zasnovano na osnovu cena, kvaliteta i inovacija u proizvodnji. To ne znači da će ovim zakonom biti ugroženi poljoprivrednici koji ne budu mogli da imaju najkvalitetnije proizvode, međutim i oni će biti ovim zakonom podstaknuti da rade na usavršavanju kvaliteta svog proizvoda i da se na taj način orijentišu na tržištu odgovarajućom ponudom. Ovaj zakon predstavlja još jedan u nizu propisa kojima se pospešuje razvoj tržišta i sprečava održavanje, da kolokvijalno kažem tzv. divlje ekonomije u koju neizvesnost prati i proizvođače i potrošače. Iz tog razloga ne treba da se čudi ukoliko pod plaštom lažnog dušebrižništva i ovaj zakon bude kritikovan od strane opozicije koja osećajući nemoć da se nametne u političkom nadmetanju nastoji da silom dobije ono što nikako zakonom ne pripada. Područje politike u uređenom demokratskom sistemu jeste tržište ideja koje se nadmeću na izborima. Kvalitetnije, bolje ideje koje dugoročno zadovoljavaju političke interese birača, u tom smislu zasluženo stiču primat. Zato pretnje nasiljem, pretnje torturom, larmom pred najvišim institucijama sistema nemaju ama baš nikakav izgled na uspeh. Oni koji su pre nekoliko dana hteli da isprovociraju nasilje u zgradi predsedništva, međutim vrlo dobro znaju koliko su minorni na političkoj sceni Srbije. Njihov cilj je bio da isprovociraju, a da se potom zaklone iza institucija sistema, kako bi se predstavili kao žrtve, međutim, ono kako su se predstavili ne želim ni da pominjem niti da obrazlažem. Za žalosno stanje npr. u kome se nalaze njihove partije, njihovi pokreti i njihova udruženja, nije im kriva niti SNS, niti predsednik Vučić, osim ako nas mogu nazvati krivcima zato što imamo na svakom polju bolju ideju, veću volju za rad i bolji način da olakšamo i omogućimo bolji život građana Srbije. I zato su incidenti poput pomenutog izrazi obesti koji svedoče o nemoći, lošem političkom programu onih koji su svoju nekompetenciju mogli da dokažu dugi niz godina koliko su bili na vlasti. Poštovani građani, Srbija se pod ovom vlašću demokratizuje, a ova Skupština donosi zakone koji nas iz dana u dan sve više približavaju pravno najuređenijim zemljama, baš kao što je i ekonomski razvoj, obećava dostizanje životnog standarda država zapada. Zakon koji je danas na dnevnom redu je značajan segment tog razvoja i zato je važno da bude izglasan. Na kraju bih sa malim zakašnjenjem želeo da čestitam građanima Srbije veliki i po srpsku istoriju, jako značajan praznik Vidovdan. Na dan Svetog vida, Srbija je kroz svoju istoriju bila suočena sa mnogo iskušenja, na ovaj praznik zbio se Boj na Kosovu, na ovaj praznik zbila se rasprava o statusu Srbije na Berlinskom kongresu 1848. godine, desio se Sarajevski antentat 14.te, Vidovdanski ustav 21. rezolucija Infobiroa 1948. Na ovaj dan Slobodan Milošević je održao čuveni govor na Gazimestanu, na ovaj dan je ukinuta konstitutivnost srpskog naroda u Hrvatskoj 1990. godine, i na koncu, Milošević je izručen Hagu 2001. godine. Svih ovih nabrojanih vidovih dana, nekada nismo mogli da utičemo na svoju sudbinu, a nekada smo mogli i postavlja se pitanje da li tada kada smo mogli svojim potezima da utičemo na svoju sudbinu, da li smo vukli najbolje poteze, u interesu Srbije i srpskog naroda. Poštovani građani Srbije, o hrabrosti, o junaštvu, o izdržljivosti, o čojstvu srpskog vojnika i države ne treba trošiti reči, jer svaka reč koja se o tome prozbori, ništavna je spram žrtava koje je srpski narod podnosio u vekovima svoje slavne istorije. Ali, treba da pričamo malo više o mudrosti, o mudrosti koja nam je nekada manjkala, mudrosti naše političke elite i mudrosti našeg naroda, koja treba da bude zvezda vodilja za buduće naraštaje i naša pokoljenja. Nemojmo više davati srpske krvi bez preke potrebe. Nemojmo razmišljati silom, niti se dičiti gordošću. Budimo mudri kao zmije i bezazleni kao golubovi, kako je govorio to naš blaženo počivši patrijarh Pavle. Dajmo punu podršku i veru da će politika naše stranke, predvođena predsednikom Vučićem, na najbolji i najumniji način rešavati svaka teška pitanja koja more našu državu, između kojih je i status KiM. On će znati da razume i shvatiti balans između misli da postoje države koje kažu, možeš me slomiti, ali me ne možeš saviti i one koje kažu, možeš me saviti, ali me nećeš slomiti. Poštovani građani Srbije, dosta smo mi bili u našoj istoriji slamani. Nemojte da nas ponekad bude i malo stid, da svojom mudrom, dalekovidom i državničkom politikom, nekada malo i savijemo, ali da nikada više i nikome ne dozvolimo da nas slome. Hvala.
Hvala gospodine Ribać. Reč ima Sonja Todorović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo kolege poslanici, uvaženi ministre, cenjeni građani, pred nama je predlog zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda. Rekla bih da je to samo jedan korak u nizu koraka koje SNS, na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem, sprovodi u cilju unapređenja i razvoja poljoprivrede, odnosno privrede Republike Srbije. Podsećanja radi, postaviću pitanje, šta su oni koji su vodili našu državu pre SNS, učinili za poljoprivredu? Apsolutno ništa, ništa pozitivno. Doveli su je na najniže moguće grane, poražavajuća je činjenica da je Republika Srbija prvi put tek 2013. godine, donela je zakon o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju, što dovoljno govori koliko se brinulo o potrebama i tegobama seljaka, još manje o tome kako bi mu se moglo pomoći. Danas ovaj zakon, sa zakonom o poljoprivredi i ruralnom razvoju, čini osnovu poljoprivredne politike Republike Srbije. Još malo ću se zadržati u onoj ne tako slavnoj prošlosti i podsetiću vas na sve one privatizacije srpskih firmi širom naše zemlje kada su stotine hiljade radnika ostali bez posla, mnoge porodice bez bilo kakve egzistencije, a neki se obogatili preko noći. Sećate se svi prodaja poljoprivrednih kombinata, dobara, šećerana, za evro-dva po čitavoj Vojvodini, iz koje ja dolazim, tačnije, dolazim iz opštine Temerin. Nažalost, moram reći da ni naša opština nije bila pošteđena takvih dešavanja. Sećate se uništenog stočnog fonda, pa onda oni gotovo pomalo smešni pokušaji da se stočaru navodno pomogne pravom prečeg zakupa na državnom poljoprivrednom zemljištu, a samo privilegovani su imali to pravo, pa se izjednačavala vrednost grla živine i goveda, što je apsolutni presedan, neznanje. Ne mogu da verujem da nije to rađeno sa nekom lošom namerom. Danas se situacija na polju poljoprivrede umnogome popravila. Danas su mnoge nepravde ispravljene. Danas svi stočari u Republici Srbiji mogu da konkurišu i na osnovu vrste stoke i broja grla koje uzgajaju da dobiju državno poljoprivredno zemljište. Današnji Predlog zakona je još jedan korak u nizu koji pokazuje u kom pravcu i kom boljitku ide poljoprivreda u Republici Srbiji. Predlog zakona o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda neće samo doneti uređenje akata i izjednačavanje sa aktima EU i neće samo doneti širenje tržišta EU za poljoprivredne proizvode iz Srbije, nego će on svakom građaninu, konzumentu, potrošaču u Republici Srbiji omogućiti na mnogo transparentniji način da zna kog je kvaliteta namirnica koju konzumira, šta kupuje, koliko se zdravo hrani, omogućiće mu, s obzirom da se Predlog zakona u velikoj meri bazira na standardizaciji kvaliteta poljoprivrednih proizvoda i klasifikaciji istih. U prilog tome govori i planirana mera podrške poboljšanju prehrambenih navika dece i omladine da se planira da se u vrtiće i škole uvedu zdravi obroci bazirani na mlečnim proizvodima, voću i povrću isključivo domaćih proizvođača, sa odgovarajućim standardima i sertifikatima kvaliteta. Ovaj predlog zakona predviđa čak četiri vrste intervencija na tržištu u slučaju poremećaja tržišta poljoprivrednih proizvoda. Navešću samo kao primer javne intervencije kao direktnu podršku države u slučaju pada tržišne cene ispod referentne cene kod proizvodnje mlečnih proizvoda, goveđeg mesa i određenih žitarica, gde će se država pobrinuti za skladištenje i otkup tih proizvoda u takvim situacijama. Ovaj predlog zakona je poprilično podsticajan i podstiče poljoprivrednike da se udružuju u poljoprivredne organizacije, što bi u svakom slučaju bilo potpomognuto finansijski od strane države, kako za osnivanje tako i za prvih pet godina njihovog funkcionisanja. S tim u vezi, ja ne bih mnogo dužila. Želela bih da kažem da je ovaj zakon potpuno inovativan, sveobuhvatan, vrlo precizan i verujem da će doneti mnogo toga dobrog u oblasti uređenja tržišta poljoprivrednih proizvoda, mnogo toga dobrog u oblasti poljoprivrede Republike Srbije, da će mnoge muke današnjih poljoprivrednika rešiti, a na kraju krajeva da će svaki građanin Srbije osetiti dobro od ovog predloga zakona s obzirom da je krajnji konzument poljoprivrednih proizvoda. S tim u vezi, želim da kažem da ću u danu za glasanje ovaj zakon podržati i pozivam sve svoje kolege da isto to učine.
Hvala, gospođo Todorović. Reč ima Velibor Stanojlović.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, gospodine Kataniću, pred nama je jedan vrlo važan predlog zakona o regulisanju tržišta poljoprivrednih proizvoda koji sa sobom nosi pre svega jednu veliku odgovornost i hrabrost, pre svega vas, ministre, kojim bi konačno trebali da uredimo odnose trgovaca i poljoprivrednika, jer jedni bez drugih ne mogu. Kako bi svi bili ravnopravni učesnici u poslu a tržište slobodno, ovaj zakon je prosto neophodan kako bi poljoprivreda Srbije nastavila da se razvija. Jedan od najvećih problema je taj da naši tržišni mehanizmi nisu u skladu sa merama organizacije zajedničkog tržišta EU. Da bi naša država mogla da implementira sve zahteve i mere koje se odnose na uređenje tržišta kakva postoje u EU, potrebno je da se uspostavi jedinstveni pravni osnov i zato je krajnje vreme bilo da dobijemo ovakav zakon koji će uneti red i ono što je najbitnije - sigurnost naših proizvođača, tj. naših poljoprivrednika. Usaglašavanje propisa u ovoj oblasti, međunarodnim propisima i standardima, umnogome će doprineti i povećanju izvoza i standardizacije proizvoda. Ono što je takođe važno je da se ovim zakonom propisuju intervencije na tržištu kao vrsta mera uređenja za pojedine sektore koji će doprineti stabilnosti tržišta. Sve ovo nam govori da na ovaj način želimo da nastavimo unapređenje poljoprivrede, a svi znamo koliko se država bori da na svaki način pomogne unapređenju poljoprivrede raznim podsticajima, subvencijama i izdvajanjima za ulaganje u sve sektore. Dolazim iz Velike Plane, gde se puno ljudi bavi i stočarstvom i voćarstvom i pčelarstvom i ratarstvom i svim tim vrednim i poštenim ljudima želim da poručim, kako njima tako i ostalim poljoprivrednicima u Republici Srbiji, da je ovo samo jedan u nizu načina kako bi pomogli da mogu još brže da se razvijaju i žive od svog rada. Jedan od glavnih pokazatelja i značaja poljoprivrede kod nas je bila prošla godina, koja nam je pokazala koliko je važna poljoprivreda za našu država i koliko nam je pomogla da očuvamo ekonomski razvoj i napredak. Sada, kad sagledamo situaciju, građani imaju prilike da vide kolika je borba ove vlasti, na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem, za svaki segment našeg društva i za svakog građanina naše zemlje i koliko je bila teška borba da se naša ekonomija ojača i da se postavi na zdrave i čvrste osnove, da sa ponosom danas možemo da kažemo da je od Subotice pa do krajnjeg juga, na kraju naše zemlje, Srbija jedno veliko gradilište. Sa druge strane imamo bivše žute tajkunske marginalizovane političare koji sprovode jednu agresivnu i sramnu kampanju i koji bi silom da se vrate na vlast i sprovode svoju katanac politiku. E, baš zato građani vide kakva je to skupina ljudi i baš zato daju ovoliku podršku našem predsedniku i politici koju on vodi. Dok vi, ministre, obilazite sela i sve delove naše zemlje, rešavate probleme seljaka, ova bivša lopovska organizacija napada predsednika i sve druge ljude koji ne misle kao oni. To im više nećemo dozvoliti. Ja mislim da je njima vrlo jasno i da su im građani pokazali prethodnih nekoliko puta na izborima šta zapravo misle o njima. Iskreno sam uveren i ubeđen da sve ono što smo do sada radili da će i ubuduće videti koju politiku građani Republike Srbije podržavaju. Iskreno se nadam da će moje kolege iz poslaničke grupe, kao i ostali poslanici, podržati ovakav predlog zakona. U danu za glasanje ću podržati ovaj zakon i nadam se da ćemo našim seljacima pomoći da se razvijaju i da razvijamo poljoprivredu Republike Srbije. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Stanojloviću. Reč ima Sanja Lakić. SANjA LAKIĆ: Hvala, gospodine Orliću. Poštovani ministre, dragi građani Republike Srbije i kolege, seljak u gunju je stvorio ovu zemlju i ustao je protiv moćnih vladara, carevina i monarhija, odbranio svoje njive, svoja gazdinstva, svoju kuću i njivu. Seljak u gunju je podigao i prve puteve, prve škole, prve varoši i sela i zato kada nestane srpskog sela i kada neke mudre glave u politici odluče da preasfaltiraju čak i taj srpski koren, nestaće i Srbije. Danas to Srbija sa domaćinskom politikom, kakvu vodi predsednik Republike Srbije, ne želi. Imala sam prilike da u prethodnim danima posetim Negotinsku Krajinu kod kolege Boškovića i ta Negotinska Krajina je pre samo deceniju bila potpuno zaboravljena od srpskih vlasti. Danas kada govorimo o istočnoj Srbiji, kada govorimo o tromeđi Bugarske, Rumunije i Srbije, govorimo o delu naše zemlje koji ima najveći agrarni budžet, govorimo o delu Srbije koji se ubrzano razvija. Naime, čak možemo da kažemo da ovde postoje brojne subvencije iz oblasti poljoprivrede, posebno usmerene voćarima, posebno usmerene srpskim vinogradarima. Zbog dobre politike, zbog domaćinske vlasti gde je svaki čovek bitan i gde je svako gazdinstvo važno danas u ovom delu Srbije imamo povratničke porodice, a jedna od njih je porodica Manojlović u selu Karbulova. Iskreno se radujem što su i ministar poljoprivrede i celo Ministarstvo ovim zakonom vadili vruć kesten iz vatre. Radujem se ne samo zbog Manojlovića, nego i zbog mnogih drugih poljoprivrednika i trgovaca od Kosova i Metohije, preko Šumadije do Vojvodine. Država je danas dovoljno jaka i odlučna da uredi odnose na tržištu poljoprivrednih proizvoda. I ako me pitate šta znači za srpskog seljaka, poljoprivrednika, trgovca šta znači ovaj zakon, znači tri tačke, znači zajedništvo svih subjekata, znači njihovu ravnopravnost i znači naposletku slobodno tržište. Ovim zakonom će se nered koji jeste postojao u prethodnim godinama pretvoriti napokon u red. Osnovni ciljevi koji se postižu donošenjem ovog zakona su omogućavanje slobodne trgovine, uvođenje savremenih mehanizama, uređenje tržišta i usklađivanje sa pravnim tekovinama EU. Pored toga, ciljevi koji su navedeni u Strategiji poljoprivrede i ruralnog razvoja Republike Srbije za period od 2014. do 2024. godine ispunjavaju se donošenjem ovog zakona. To je rast proizvodnje i stabilnost dohotka proizvođača, rast konkurentnosti uz prilagođavanje zahtevima domaćeg i inostranog tržišta i tehničko-tehnološko unapređenje sektora, održivo upravljanje resursima, zaštita životne sredine, unapređenje kvaliteta života, mogućnost novih radnih mesta u Republici Srbiji i naposletku efikasno upravljanje javnim politikama. Važna je još jedna stvar zato što ovaj zakon brine i o onim najmlađima, brine i o našoj deci i o našoj omladini u obrazovno-vaspitnim ustanovama i podizanju svesti u široj javnosti o značaju zdrave ishrane u razvoju najmlađih. Seljak u gunju, kao što sam već rekla na početku, je stvorio ovu državu i izvršna i zakonodavna vlast najmanje što mogu jeste da pokažu odlučnost da uredimo odnose na tržištu poljoprivrednih proizvoda. To je najmanje što zaslužuje i srpska poljoprivreda i srpski stočar i srpski poljoprivrednik i srpsko selo i gunj i opanak koji se nalazi u korenu srpskog identiteta. Hvala. Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ja se potpuno slažem sa većinom kolega koji su govorili pre mene da je bilo neophodno donošenje jednog ovakvog zakona, pogotovo ako imamo iskustva šta se sve dešavalo prethodnih godina, šta se sve zapravo dešava i danas. Znači, uvek se pojavi informacija da je neki sektor u poljoprivredi nezadovoljan otkupnom cenom poljoprivrednih proizvoda. Dobrim delom je to do sada u Srbiji bilo prepušteno isključivo tržištu, a srpsko tržište, čini mi se, nije bilo dovoljno razvijeno, nije ni sada da po potpuno fer i tržišnim uslovima posluje. Kažem, nažalost, zato što su razlozi mnogo dalji i dublji nego situacija koja je danas. Pre svega, moram da kažem da cena poljoprivrednih proizvoda u otkupu zavisi od nekoliko stvari. Zavisi, pre svega, od tržišta kojem treba da se ponudi gotov proizvod u kome učestvuje sirovina koja je poreklom poljoprivredni proizvod, a sa druge strane jedan od faktora jeste i poljoprivredno-prerađivačka industrija. To je problem zato što su u Srbiji pre dvadesetak godina, pod izgovorom da treba da napravimo potpunu tržišnu ekonomiju, potpunu tržišnu poljoprivredu, napravili jednu ludačku i lopovsku privatizaciju. Gospodine ministre, ako hoćete da dođete do onog najvrednijeg resursa koji je u poljoprivredi, a taj najvredniji resurs je često oranica, voćnjak, dovoljno je, gospodine ministre, samo da uništite poljoprivredno-prerađivačku industriju, ništa vam više ne treba. Kad zatvorite, recimo, klanice, a zatvorene su skoro sve u Srbiji za vreme privatizacije, više farmeri nemaju kome da prodaju svoj proizvod. Dolazimo do one situacije da se farme zatiru, da se stoka kolje, a kada završimo sa farmerima dolazi se do ratara koji nemaju kome više da prodaju svoje žitarice i onda na scenu stupaju razni špekulanti koji rad i znoj tih ljudi koriste da bi se lično obogatili, i to enormno. Takvu smo Srbiju zatekli 2012. godine. Gospodine ministre, sramota je za jednu Srbiju da ste 2010. godine morali da ustanete u pet časova ujutru da biste kupili pasterizovano mleko. Takva je Srbija bila dok je njome vladao bivši režim i Dragan Đilas. Kako je došlo do toga? Znate, njima nije bilo bitno u kakvom stanju žele državu, nego koliko će oni njihovi prijatelji i satrapi da zarade. Nakaradno i nakazno su privatizovali sve mlekare. Kada su privatizovali sve mlekare počeli su da kontrolišu farmere preko otkupne cene, jer nemaju više konkurenciju koja je zdrava i logična, a zatim su oceni da je njima mnogo veća zarada ako prodaju sterilisano mleko, a ne pasterizovano mleko. Kad je država rešila da interveniše, jer rizikovali su Đilas i kompanija da budu možda i svrgnuti sa vlasti, e onda dolazi do izražaja čitav onaj poremećaj koji je napravljen. Otkupna cena mleka je bila niska, tražili su da bude još niža, proizvođači, odnosno, farmeri, nisu mogli da im to omoguće, nisu ni želeli, a na kraju su cenu jedne bahate politike, koja je vođena u tom periodu, plaćali građani, tako što su ljudi kupovali skuplje sterilisano mleko ili ga nisu kupovali uopšte. To je samo jedan od primera kako vi možete da i koliko je važno u stvari donošenje jednog ovakvog zakona. Da ne govorim o tome kako su srpske klanice zatvarane, da ne govorim o tome kako su zbog toga poljoprivredni proizvodi, pre svega žitarice, bili basnoslovno jeftini, iako je država davala značajna sredstva po hektaru koja su se opet, zahvaljujući njihovim matematikama, kombinacijama i jednoj jalovoj lopovskoj i nesposobnoj vlasti, prelivali opet u džepove raznih špekulanata koji su pravili svoju privatnu imperiju, a od Srbije želeli da naprave privatnu farmu koju će samo oni da eksploatišu. Zato mislim da je donošenje jednog ovakvog zakona bilo neophodno. Možda smo nešto i zakasnili, ali kada zateknete državu u onakvom stanju kakvom je bila zatečena 2012. godine, možda je ovo i pravi trenutak za donošenje jednog ovakvog zakona. Još uvek, baš zbog nedostatka te ozbiljne prerađivačke industrije, srpsko tržište poljoprivrednim proizvodima je, tako da kažem, prilično plitko. Još uvek imamo ozbiljnih poremećaja kada je u pitanju otkup žive stoke, tako da mi je drago i naznačeno da je ovde u interventnom otkupu moguće otkupljivati meso, juneće ili teleće, krupna stoka se najteže zanavlja. Takođe, vidim da postoji mogućnost u zakonu i privatnog skladištenja svinjskog mesa i proizvoda od svinjskog mesa, mleka, mlečnih proizvoda itd. Gospodine ministre, moram da vas pitam – imamo li mi kapacitete za tako nešto? Ja bih zaista voleo da ste vi u pravu zato što znam šta su ovi radili sa našom poljoprivredno-prerađivačkom industrijom kada su došli na vlast, zato što znam da su bukvalno čupali opremu. Ranije, Braničevski okrug iz kog dolazim, Stig koji se nalazi u Braničevskom upravnom okrugu, važio je za drugu žitnicu Srbije. Znam kako je poljoprivredno-prerađivačka industrija u Požarevcu uništavana. Kada je u pitanju Mesna industrija Požarevac, čupali su instalacije da bi zaradili na toj imovini koja je teško stečena, teško napravljena i sigurno je mogla da posluži u bolje svrhe, da bi se kroz uništavanje jedne takve fabrike domogli poljoprivrednog zemljišta. Zato bih voleo da ste, nadam se u stvari da ste u pravu, i ovo samo navodim neke od primera kako je to bilo kada je vlast vršio bivši režim, kako je bilo u Srbiji da nemate mleka za vreme vlasti Dragana Đilasa i kako je za vreme njegove vlasti naša poljoprivreda propadala, naše poljoprivredno tržište nije ni postojalo, a on je bio sve bogatiji i bogatiji. To ne pričam samo zbog kolega koje se nalaze ovde i ne samo zbog građana Srbije, već i zbog ovih naših najmlađih koji možda sada stiču pravo glasa, zato što su za vreme vlasti Dragana Đilasa bili jako mali, ne sećaju se kakva je njegova vlast bila, kako su oni vodili Srbiju, kako su je upropaštavali i kako su njima takođe otimali detinjstvo. Ovaj zakon svakako rešava privremeno, po meni, određene situacije u oblasti poljoprivrede, i nadam se da ćemo kroz kompletnu reindustrijalizaciju naše poljoprivrede doneti zakon kojim prestaje da važi ovaj zakon, i da će naša poljoprivreda poslovati po fer i tržišnim uslovima, a ne kao za vreme bivše vlasti i režima Dragana Đilasa.
Zahvaljujem, gospodinu Arsiću. Reč ima prof. dr Vladimir Marinković.
Hvala, uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine Orliću. Poštovani ministre Nedimoviću sa saradnikom, dame i gospodo narodni poslanici, naravno da SNS podržava sve ono što ide u prilog, a tiče se zakonske regulative i zakonskog okvira, što će unaprediti tržište, što će unaprediti tržišnu utakmicu, naravno, i konkurenciju u našoj zemlji. Mislim da mi imamo jednu dugu tradiciju kada je u pitanju unapređenje poljoprivredne politike i ovo što vi radite ministre danas, po pitanju poljoprivrede i reformi u sektoru poljoprivrede, podseća me na ono što je radio tadašnji predsednik Vlade Kraljevine Jugoslavije, Milan Stojadinović, po pitanju posvećenosti i unapređenja efikasnosti poljoprivrede u tom vremenskom periodu kada je Srbija beležila, gle čuda, rast BDP od nekih 13,5%. Danas isto tako idemo ka tome, i želim da saopštim građanima i mojim kolegama narodnim poslanicima jako lepe vesti, da i Svetska banka i Međunarodni monetarni fond, predviđaju za ovu godinu stopu rasta BDP u Srbiji koja će biti veća od 6%. To je nešto što će u svakom slučaju dati zamah i dati podsticaj i dobar okvir za razvoj poljoprivrede za razvoj konkurentnosti, liberalizaciju tržišta. Mi smo to i te kako tokom prethodnih nekoliko godina potvrdili da želimo tržište da želimo da unapređujemo ovaj sektor, s obzirom da se radi o prirodnim resursima i o privrednoj grani u kojoj Srbija ima možda i najveće potencijale, ali u svakom slučaju spremni smo da učimo, spremni smo da primenjujemo nove tehnologije, ali i da prihvatimo kompanije iz inostranstva i sve one ljude koji su spremni, sposobni da pomognu našoj zemlji, ali spremni da investiraju ovde. Dakle, otvoreni smo za sve i želim da pohvalim sve ono što je Republika Srbija zahvaljujući ličnim odnosima i ličnom prijateljstvu i partnerstvu sa porodicom Al Nahijan iz UAR, uradila po pitanju investicija „Al Dahre“ u Republici Srbiji. Očekujemo, naravno, još više kompanija sa Bliskog istoka, kako iz Emirata, tako iz Izraela, i svih drugih zemalja, gde je poljoprivreda podignuta i poljoprivredna proizvodnja podignuta na jedan jako visok nivo. Interesantna je ta činjenica da zemlja sa kojima mi imamo stvarno jednu jako dobru saradnju po pitanju novih tehnologija i trgovinske razmene, a to je Izrael, a je zemlja koja ima jako malo poljoprivrednih resursa, ali zato izvoz hrane beleži po glavi stanovnika koji je najveći na svetu. To su prilike za nas da uz razvoj poljoprivrede, uz pametno investiranje i otvaranje našeg tržišta ostvarimo i one ciljeve koji su ključni politički ciljevi za budućnost i za strateško napredovanje Srbije kako u bližoj, tako i u daljoj budućnosti, a to je da ojačamo demografske karakteristike naše zemlje, to je da mladi ljudi ostanu u našoj zemlji. Mi to kao SNS i pokazujemo svojim primerom. Mi smo imali priliku da čujemo ovde koleginice i kolege koje se i pored ovog političkog posla bave ozbiljnim poslom iz sektora poljoprivrede i faktički u tako mladim godinama, kao što je naša koleginica Ivana Popović, znaju šta su tržišna pravila, znaju šta je borba na tržištu, znaju šta je borba za svaki dinar, znaju koliko je taj dinar u poljoprivredi težak. Ali, na kraju krajeva, ako se uz jednu dobru koordinaciju države, ukoliko se ljudi motivišu, ukoliko se ljudi na jedan kvalitetan način obrazuju, to može da postane privredna grana koja će biti interesantna i mladim ljudima koji će ostati na selu, koji će ostati u ruralnim sredinama i naravno doprineti boljem i kvalitetnijem ravnomernom regionalnom razvoju. Dakle, puna podrška ovom zakonu, puna podrška za sve što ministre radite po pitanju razvoja konkurencije, razvoja poljoprivrede, jačanja poljoprivrede, iako mi beležimo skok u mnogim drugim privredim i industrijskim granama koje su možda prilagođenije četvrtoj industrijskoj revoluciji, ali poljoprivreda, i mi to u SNS smatramo i dalje, treba da predstavlja kor razvoja Republike Srbije, ne samo ekonomskog, nego ukupnog političkog i naravno društvenog razvoja. Sve ovo što se dešava na polju ekonomije u proteklih nekoliko godina, a to je rast, to je ozbiljan priliv stranih direktnih investicija, to je ozbiljna motivacija domaćim privrednicima da ulažu u našoj zemlji, podsticaj mladim ljudima da razvijaju preduzetničke i privatne inicijative govori o tome da je politika predsednika Aleksandra Vučića i SNS ide u dobrom smeru i posebno ide u dobrom smeru kada je u pitanju poljoprivreda i zajedno treba da radimo na tom poslu i na tom planu. Hvala.
Zahvaljujem profesore Marinkoviću. Reč ima Aleksandar Mirković.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnikom, poštovane koleginice narodne poslanice i kolege narodni poslanici, mislim da je i suvišno možda ponavljati koliko je ovaj zakon dobar i koliko donosi benefita pre svega ljudima koji se ceo život bave poljoprivredom. Mislim da sve ono što ste vi u svom uvodnom izlaganju rekli je dovoljan razlog zašto mi kao narodni poslanici ćemo se opredeliti da glasamo za i podržimo ovaj zakon. Takođe, mislim da su moje kolege narodni poslanici bili poprilično jasni, decidirani i da su se dovoljno dobro osvrnuli na sve što se tiče ovog zakona i mislim da je jasno koliki je benefit uopšte celog ovog zakona. Ono što je za mene interesantno, poštovani ministre, jeste činjenica da ovim zakonom samo dokazujete koliko je poljoprivreda sada stavljena na pijedestal i koliko je Vladi Srbije danas bitno kako se poljoprivreda razvija, koliko su sigurni u taj posao ljudi koji se poljoprivredom bave i fascinantan je podatak, makar za mene bio, kako sam ušao na vaš sajt i Upravu za agrarna plaćanja, gde sam video da imate skoro 40 nekakvih različitih podsticaja, subvencija u poljoprivredi. Mislim da taj podatak niko još ovde nije izneo i smatram da na tome vi kao ministarstvo morate da insistirate što više. Mislim da je dobro da ove podsticaje za mlade poljoprivrednike promovišete možda na društvenim mrežama, jer mladi su negde tu i najviše zastupljeni, ali negde najveći problem kod naših ljudi i kod naših građana jeste ta nedovoljna informisanost oko svega onoga što Ministarstvo za poljoprivredu nudi. Znam da, koliko god vi imate posla, uvek se bavite onim na terenu, ali samo najblaža sugestija, u razgovoru sa ljudima koji se bave poljoprivredom vidim da nisu možda dovoljno upućeni šta to ministarstvo sve ima da im ponudi. Pa, eto, jedna mala sugestija, ako moglo možda uz neki račun, neki propratni flajer ili ne znam kako već, jer to je nešto što će doći do svakog korisnika kome bi to možda bilo potrebno. Svakako verujem da bi građani to više onda i koristili. Svakako, sama činjenica da imamo preko 40 ili blizu 40 različitih podsticaja i subvencija jasno govori koliko je vaša intencija da se poljoprivreda razvija. Ne želim da govorim o tome ja, već mislim da su najbolje o tome govorili građani na prijemima koje ste vi organizovali. Isto tako, ne mogu da se ne osvrnem na to da kada smo zajedno posećivali Ripanj i podavalski deo Voždovca bili smo u prilici zajedno da vidimo koliko korisnih stvari građani vide od toga i koliko su imali tada dobrih ideja i predloga koje ste vi kasnije implementirali. Nažalost, poštovani gospodine Nedimoviću, ni vi, kao ni vaše kolege iz Vlade, niste pošteđeni ovih dana i ovih nedelja nekakvih neosnovanih napada. Mislim da se sve to sliva u jedan levak koji je samo protok svega onoga što Dragan Đilas i jedan deo opozicije radi u ovom periodu, bez nekakve želje da na bilo kakav argumentovan način diskutuje ili da iznese bilo kakvu sugestiju, ideju ili kritiku, pa da bilo koji zakon učini još boljim i u još većem interesu građana Srbije. Ovih dana posebno aktuelne primedbe su bile na PKB i ono sve što se dešava oko PKB. Koliko sam ispratio prethodne kolege govornike, retko ko se na to detaljno osvrnuo, a kao neko ko dolazi iz Beograda i ko je rođen u ovom gradu znam koliko je PKB bitan i za Beograd, ali i za Srbiju. Isto tako, znam i koliko su ljudi koji su direktno odlučivali u gradu Beogradu upropastili to preduzeće i do čega su ga doveli. Zamenom teza i pokušavanjem da se građanima Srbije baci prašina u oči kako ne bi videli da Dragan Đilas je svaku svoju poziciju koristio samo da od sebe napravi milionera, ovih dana su plasirali brojne laži, neistine koje se tiču PKB i ja više ne znam na koju bih se pre osvrnuo i kako bih odgovorio, jer zaista to što su oni u stanju da izgovore jako je teško demantovati na bilo koji način. Međutim, zbog građana Srbije, ja sam dužan da iznesem neke podatke vrlo interesantne, za koje sam uveren i da moje kolege narodni poslanici ne znaju, a tiče se PKB. Molim vas da se ne šokirate i da svoje zaprepašćenje onim što ćete čuti sada makar malo ublažite, jer kada sam prvi put iznosio ove podatke na sednici Skupštine grada Beograda niko nije mogao da poveruje u to, ali na kraju se ispostavilo vrlo brzo da je to tačno. Naime, sve što se dešava oko PKB-a u tom periodu od 2010, 2011, 2012. godine bila je organizovanja kampanja Dragana Đilasa da se to preduzeće uništi, ne bi li se on zajedno sa svojim pojedinim partnerima čuvene kompanije „Delta“ dokopao tog preduzeća. Kada se to pojavilo u javnosti, Dragan Đilas je pokušao to da demantuje. Međutim, ne dugo nakon toga direktor do tada „Delta agrara“, čini mi se da se tako zove ta firma, čudnim transferom prelazi na mesto direktora PKB-a. Dakle, Dragan Đilas ga direktno postavlja i taj čovek nastavlja da obavlja funkciju direktora PKB-a. Prema revizorima, prema izveštaju revizora, dugovi PKB-a 2012. godine su iznosili 2,4 milijarde dinara. Revizor je tu reviziju učinio i završio u aprilu mesecu 2012. godine, da bi dug tog preduzeća PKB-a u septembru 2013. godine, godinu i nešto dana kasnije, iznosio čak 9,9 milijardi dinara. Vidi se iz ovog priloženog koliko je to uspešan menadžment bio, iako su u tom periodu pokušavali svi u Beogradu, pa i u Srbiji da ubede da to što rade sa PKB-om je u najboljem interesu i da će tako izvući PKB iz nekakvih problema. Ono što je posebno interesantno jeste činjenica da znate da iako je ceo proces u PKB-u, čak i postavljanje rukovodstva, pratio Dragan Đilas, PKB pune dve godine jedan jedini dinar nije platio na osnovu računa za vodu, struju, gas. Dakle, pune dve godine ništa nisu plaćali. Paralelno sa tim, kako je sistematski sve rađeno i kako je bilo neophodno izvući što više novca što preko kredita, zajmova i ostalih malverzacija, dolazimo do prvog apsurda koji jasno pokazuje šta je cilj bio. Naime, PKB je posedovao do tada 24 objekta potpuno prazna, dakle, nisu bili popunjeni nikakvim kapacitetima, nije bilo stoke u njima, ali tadašnje rukovodstvo donosi čudnu odluku da se pravi nova farma. Dakle, imate 24 potpuno prazna objekta, ali tadašnje rukovodstvo donosi odluku da se pravi nova. Kada su im stručnjaci objasnili da nema apsolutno nikakve potreba, da je to samo već dodatni trošak na već prezaduženo preduzeće, Dragan Đilas i taj menadžment koji je on organizovao apsolutno nisu hteli to da poslušaju, već su izašli sa nekom procenom troškova. Pazite sada, nova farma je planirana da košta oko tri i po miliona evra. Na kraju, kada je završena i ta farma koštala je čak sedam miliona evra. Dakle, nešto što vam je apsolutno nepotrebno u tom trenutku vi ste duplo platili, procenili ste tri i po miliona, a onda ste platili sedam miliona. Ono što posebno baca još jednu svetlost na sve afere koje prate Dragana Đilasa jeste i činjenica da su tu farmu pravili bez i jednog jedinog papira. Dakle, bez bilo kakve dozvole je ta farma napravljena. Imate paradoks da vam gradonačelnik, prvi čovek u gradu Beogradu na ovaj način podstiče divlju gradnju. Ono što je dalje pravilo probleme jeste da sve što su radili na toj farmi je bilo loše urađeno, od kanalizacije, dotoka vode, bilo čega. Postojala je mogućnost ogromne ekološke katastrofe. Kako se dalje ušlo u taj problem i srljalo nije postojalo više rešenje da se nešto sa tim drugo uradi, već su oni priznali – jeste, u redu, sada ćemo da vidimo kako ćemo ovo da dopunimo, nemamo sa čime, ali moraćemo tu neku stoku sada da ubacimo, pa ćemo one boksove za mužu krava da organizujemo, to ćemo da napravimo, pa ćemo nekako tako da se opravdamo. Tada im stručnjaci govore da bokseve koje su napravili nisu napravili u skladu sa potrebama, nisu bili iskorišćeni na pravi mogući način. Zašto? Jer krave nisu mogle da uđu u te bokseve i rogovi su im pravili problem. Dakle, molim vas, obratite pažnju sada na ovo. Dakle, zbog rogova krave nisu mogle da uđu u te bokseve. Kada su shvatili da je problem, šta će sada da rade i sa kravama i imaju neiskorišćene te bokseve, oni dođu na brilijantnu ideju, ironičan sam, naravno, hajde da im isečemo rogove. Onda su kravama sekli rogove ne bi li opravdali tu investiciju i na silu ih nekako ugurali u te bokseve. E, to vam je, poštovani građani Srbije, slika i prilika brige za poljoprivredu u periodu dok su na vlasti bili Dragan Đilas i cela ta klika režima DS. Međutim, da svemu ovome nije kraj i da vidite koliko oni daleko idu u svojoj bahatosti, pomenuo sam vam koliki su dugovi bili, pomenuo sam i šta su radili i gde su proneverili pare, na koji način su pokušavali sebe da operu, a toliko daleko da idu i da kravama seku rogove, ali i to im nije bilo dovoljno. Sada je neophodno bilo da se taj menadžment od pet ljudi koje je direktno Dragan Đilas postavio nagradi za sve ono što su radili u PKB-u. Dragan Đilas odlukom iz 2013. godine sekretaru Sekretarijata za poljoprivredu nalaže da se menadžmentu PKB-a isplati 660 hiljada evra na ime bonusa i odličnog poslovanja. Zašto? Zato što je tadašnje rukovodstvo PKB-a prikazalo, napravilo lažni izveštaj, završni račun gde su kredite, pozajmice prikazali kao prihod, a otpise dugova države za sve što su dugovali opet stavili sa strane i prikazali da je to kao nekakva dobit. Na konto toga Dragan Đilas donosi odluku da pet menadžera, direktora, čega li god već, podele između sebe 660 hiljada evra na ime bonusa. Poštovani građani Srbije i poštovane koleginice narodni poslanici i kolege narodni poslanici, to vam je politika Dragana Đilasa i ljudi koji su tada vodili grad Beograd, ali u tom periodu na izmaku i Republiku Srbiju. Poštovani ministre Nedimoviću, ja sam uveren da i vaš saradnik sve ovo već zna, da znate i za još neke mnogo gore primere, ali ja, kao neko ko se već bavi lokalnom problematikom u Beogradu skoro 12 godina, želeo sam da sa građanima Srbije podelim i ove podatke i vidim da su i moje kolege narodni poslanici šokirani onim što su čuli. Sve ovo vam govorim danas jer vidite i sami da je nervoza u redovima i Dragana Đilasa, ali i Vuka Jeremića dostigla neki novi nivo. Onaj performans Vuka Jeremića, kada je došao sa svoja tri saborca, pokušavajući da isprovocira Aleksandra Vučića, nisu ništa više nego jedan jeftini politički performans, gde su oni nekako na ekstreman način pokušali da od sebe naprave žrtve, a onda i da budu malo hrabri. Nije njih Aleksandar Vučić pozvao da se biju, već je pozvao da na svoja leđa primi teret linčovanja, jer kao što sami znate, i vas, ali i sve nas ovde koji sedimo, pa i one ljude koji glasaju za nas Vuk Jeremić čeka sa nekakvim surovim revanšizmom, sa nekakvom surovom lustracijom, koja neće prestavljati ništa više od toga da mi, hipotetički, kada oni dođu na vlast, nećemo smeti ni da izađemo na ulicu. Ovo sve dolazi u periodu kada Dragan Đilas ne može da opravda kako je to od propalog preduzetnika, perača prozora i prodavaca žvaka, sa 74 hiljade evra došao do bogatstva od preko 20 miliona evra samo u nekretninama ili da objasni kako je to moguće da u 17 različitih zemalja, na čak 53 računa ima više od 68 miliona evra ušteđevine. Ja sam uveren da će mnogi profesori pokušavati da objasne tu metodologiju kako se to dolazi do te cifre, ali da niko to neće uspeti da objasni jer se kosi sa zdravim razumom. Isto tako sam uveren da ćete i vi, ministre Nedimoviću, kao i cela Vlada, sledeći odgovornu politiku predsednika Aleksandra Vučića i SNS, pred nas kao narodne poslanike izneti i predložiti još mnogo ovako kvalitetnih i dobrih zakona koji su u opštem interesu građana Srbije i da ćemo svi zajedno na taj način od naše Srbije stvarati i činiti još lepše i bolje mesto za život svih ljudi, sve naše dece i svih onih generacija koje dolaze. Hvala vam i živela Srbija.
Hvala, gospodine Mirkoviću. Reč ima prof. dr Dragoljub Acković.
Hvala. Gospodine predsedavajući, gospodine ministre Nedimoviću sa saradnikom, dame i gospodo narodni poslanici, želim da se zahvalim svima na ovim lepim rečima o narodu seljačkom u Srbiji, narodu koji je od Prvog srpskog ustanka, pa preko Velikog rata i malog rata, ginuo i krvario i borio se za državu Srbiju koju mi sada baštinimo. Narod srpski, posebno seljački, njegov deo, borio se i protiv još mnogih drugih, ali posebno protiv špekulanata. Ovaj zakon upravo njima stavlja so na rep. Dosta je bilo špekulanata, seoskih malih đilkoša, ali i ovih velikih koje, gospodo, pominjete i oni su narodu srpskom zagorčali život na svaki način, pa bi pokušali ako je moguće još malo, a možda i još više da to čine. Nadam se i uveren sam da srpski narod vidi dobro i u dobrom pravcu gleda, kada podržava politiku Aleksandra Vučića. Nadam se da srpski narod nema nameru da se igra sa svojim životima i životima svojih porodica, pa da ponovo razmišlja o ljudima koji su nas u prethodnim decenijama vodili i koji su doveli do toga da se naša zemlja nađe tamo gde se našla. Mi zakon o uređenju tržišta poljoprivrednih proizvoda nismo imali i verujem da je, a i čulo se to ovde nekoliko puta, trebalo i mnogo ranije da ga imamo. Taj zakon je učinio da zemlja Srbija bude mnogo stabilnija, da poljoprivredni proizvodi Srbije budu daleko cenjeniji i daleko obimniji. Sada kada o njemu raspravljamo i kada se dogovaramo šta će i kako će da se učini, uveren sam da ćemo biti na pravoj strani i da ćemo svi za ovaj zakon glasati. Šta ćemo dobiti? Dobiće se to da Vlada pomogne malim proizvođačima, vi ih zovete farmeri, ja ih zovem seljaci, ja sam seljačko dete i tako kažem, da im pomogne u udruživanju pre svega, a time i u ukrupnjavanju njihovih interesa, ne samo poseda, jer interesi mogu da budu ukrupnjeni i realizovani i na druge načine. Šta će ovaj zakon učiniti još na tržištu proizvoda, kako u Srbiji, tako i šire, ka tržištu kome mi svi težimo, a to je evropsko tržište? Pa učiniće da budemo mnogo stabilniji, mnogo konkretniji i mnogo bolji. Verujem da srpski seljak koji je bio stub ove države će biti i dalje to i da će dobro gledati kuda se kreće i kako se kreće. Poštovani narodni poslanici, želim da iskoristim ovaj trenutak, prilično sam uzbuđen zbog ovoga što ću da vam kažem, da vas upoznam sa tim da je 19. juna 2021. godine u češkom gradu Teplice jedan policajac za vreme svog dežurstva napao jednog Roma, prigušio ga nogom i ovaj je, imenom Stanislav Tomaš, preminuo. Od tog 19. juna do današnjeg dana vode se brojne diskusije i rasprave o tome kakav je položaj Roma u različitim evropskim zemljama, pa i u našoj zemlji. Ja se nadam da se to u ovoj zemlji nikada neće dogoditi, nikad se nije ni dogodilo, hvala bogu da nije. Naglas protestujem protiv ovakvog odnosa prema romskom narodu, jer me to sve podseća na onaj događaj od pre nekoliko meseci kada je Džordž Flojd na isti način, ja sam gledao sliku u nekom dokumentarnom filmu, kako se to dogodilo, bio ubijen. Za njegovo ubistvo policajac je osuđen 22,5 godine. Ja se nadam da će ovaj češki policajac takođe biti osuđen, a vama se izvinjavam zbog uzbuđenja sa kojim sam govorio. Hvala vam.
Zahvaljujem i profesoru Ackoviću. Reč ima prof. dr Marko Atlagić.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine gospodine Orliću, gospodine ministre poljoprivrede sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici. Gospodine ministre, iskazujem zahvalnost vama lično za vaš trud vezan za rezultate kako u poljoprivredi, tako i u borbi protiv kovida za ove dve godine u najtežim trenucima, jednim od najtežih trenutaka u istoriji srpskog naroda i države. Poljoprivreda u Republici Srbiji zasniva se uglavnom na dva zakona. Do danas je to Zakon o poljoprivredi i ruralnom razvoju i drugi Zakon o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Mi smo do danas zaista radili po tim zakonima, bilo je i određenih propusta, međutim, kada pogledamo tržište poljoprivrednih proizvoda, onda vidimo da ova dva zakona uopšte ne regulišu tržište poljoprivrednih proizvoda. Zato je ovaj zakon nasušna potreba i hvala vam, gospodine ministre, što je na dnevnom redu. Pošto su moje koleginice i kolege mnogo govorile o tome, dozvolite još jednu rečenicu da njegovim današnjim raspravljanjem i nadam se usvajanjem ovih dana, mi naše zakonodavstvo, vezano za poljoprivrednu proizvodnju i za tržište proizvoda upodobimo sa pravnim tekovinama EU. To je vrlo bitno da to naglasimo i ne samo naglasimo, nego da to i da učinimo i sprovedemo u delo. Ono što je bitno moram da kažem, da naši politički protivnici nisu marili o poljoprivredi, nemam vremena, imam statističke podatke, u njihovo vreme bila je katastrofa, da jednom kažem, ali da kažem da se oni nisu ni tada, ni danas bavili tim, nego stalno, vršenjem demonizacije, kako srpskog naroda i građana Srbije, tako i Republike Srbije, ranije neki bivših predsednika, danas predsednika Republike Srbije gospodina Aleksandra Vučića. Demonizacija njega i naroda je neviđenih razmera, ne samo unutar, od strane naših političkih protivnika naše zemlje, nego i susednih zemalja. Dozvolite da nekoliko rečenica kažem, pa da vidite o čemu se radi, iako znam da vi to vrlo dobro znate, ali trebali bi ovo reći zbog građana Republike Srbije. Taksativno, Vesna Mališić, to je ona koja svakodnevno psuje, zaista doslovno psuje, ne samo predsednika Republike, nego i Republiku Srbiju, a ne samo i Republiku Srbiju, nego i sve građane Republike Srbije. To je desna ruka Dragana Đilasa i Vuka Jeremića, inače, ljudi, batinaša u pokušaju, kao što je i Zoran Živković bio poljoprivrednik u pokušaju, ova dvojica od danas poštovani poslanici, zovite ih zaista batinaši u pokušaju. Evo, Vesna Mališić je 1. februara 2019. godine rekla, verovali ili ne – Srbija je ludnica, a većina građana Srbije je luda. Ključ ludnice drži jedan čovek, Aleksandar Vučić, završen citat. Dakle, Srbiju naziva ludnicom, građane Srbije naziva ludnicom i Aleksandra Vučića predsednika države. Ja postavljam pitanje – da li je ikada ijedan narodni poslanik SNS i koalicionih partnera naših od 2012. godine do danas, ikada ijednom poslaniku iz opozicije izgovorio ovakve ili slične reči? Dabome, da nije. Idemo dalje. Slobodan Prvanović profesor dr inače, taj je vodio akademsku zajednicu, taj je više pogrdnih imena dao predsedniku države, nego što ima on kose na glavi, a ja ću samo jednu citirati. On je 21. marta 2020. godine rekao, citiram – Vučić je maloumni vođa, završen citat. Da li je ikada ijedan profesor, koji glasa za SNS ikada rekao tako vođama opozicionih političkih partija? Dabome, da nije. Ja vam ovo govorim da vidite ko psuje i ko deli narod i ko je grub. Dragan Đilas, inače u narodu znani Điki mafija, je 16. aprila 2020. godine rekao – Vučić ima mentalnih problema, ima neke poremećaje, završen citat. Ja imam 22 druga naziva, ali zbog vremena dovoljno je jedan da vidite spektar tih opozicionih prvaka kako političkih, tako i naučnih i čak akademika. Kada sam već kod akademika, evo jednoga, prof. dr Dušan Teodorović, videli ste ga ovih dana. On stalno trese glavom od mržnje, u narodu zvani – tresoglav. Građani me pitaju – da li je to onaj akademik, tresoglav, što kada se spomenete ime Aleksandra Vučića, on od mržnje trese glavom. To ljudski um ne pojmi. To je onaj koji je proteran sa Saobraćajnog fakulteta i kada je bombardovanje bilo pobegao je, veliki patriota, napustio našu zemlju i otišao u zemlju koja nas je bombardovala, u Ameriku i vratio se ponovo na Saobraćajni fakultet, mimo konkursa. Znate ko ga je primio? Srbijanka Turajlić, ona koja je kriva za naše obrazovanje zbog situacije u kojoj se obrazovanje i vaspitanje danas nalazi. Trebaće nam mesecima i godinama da ispravimo njihove greške. On je rekao 18. juna 2019. godine na TV N1, zloglasno zaista, kada sam na TV N1 videli ste ovih dana, Gebels je genije bio u odnosu na njih, ovi su još gori milion puta. Oni su filmove snimali o predsedniku Vučiću, satima i danima vrte. I, gle čuda sada, preko Republike Srpske idu od Milorada Dodika, od njegovog rođenja i vezuju sa predsednikom Vučićem da ne govorim o poslanicima. Svaki poslanik koji se nije javio na mobilni telefon u gro planu, ruglu je izvrgnut. I ovaj akademik, velika moralna gromada kaže – narodni poslanici u Narodnoj skupštini Republike Srbije su primitivci, završen citat. Možda jesmo, gospodine akademiče. Ali, nikada, nikada ova grupa poslanika neće napustiti otadžbinu kada bude bombardovanje, nije ni ranije. E, tu se razlikujemo. Nećemo biti mafija za razliku od tebe, jer si se bavio mafijaškim radom dok si bio profesor univerziteta. Idemo dalje, u istoj emisiji 18. jula 2019. godine, novinar Stupar, vam dobro poznat, je kazao, citiram – Narodna skupština Republike Srbije je štala, završen citat. Da li je ikada u istoriji SNS iko od poslanika rekao ili članova? Pa, može reći da sam ja životinja, s tim su i rekli da smo životinje, ali to može samo ludak reći da je Skupština štala. To je njegova Skupština i moja. Ne mogu ja reći da Boris Tadić nije moj predsednik bio, iako sam bio u opoziciji, jer nisam državotvoran onda, onda sam ličan. Eto, da građani vide o čemu se radi. Idemo dalje, Đilas je, da vidimo ovog Đilasa nesretnog, ma nije nesrećan, valjda će ga stići pravda makar i kosmička, 13. maja 2018. godine uvredio je pored hiljadu puta, hiljadu i prvi put, Aleksandra Vučića nazivajući ga fašistom, a državu Srbiju fašističkom državom. Da li možete poštovani poslanici verovati da to može izgovarati Dragan Đilas, inače za Evropu Đilaš, jer ima dva pasoša, kada prelazi granicu onda je Đilaš. To ne kažem ja, to kaže policija koja ga je uhapsila i ona nas je obavestila. I da vidite još jednog novinara koji ovih dana pljuje po državi Srbiji i nama poslanicima, a Aleksandra Vučića iz minuta u minut. Inače, novinar otvoreno kažem „Danas“ Nenad Kulačin, on je 3. novembra 2010. godine rekao za predsednika da je monstrum u tv emisiji. Citiram – čovek bez obraza i stida, završen citat. Primer, citiram – beščašća, nebitan lik za istoriju u periodu u kojem živi, završen citat. Imam čitavu stranicu, ali dalje da ne navodim. Da li ikad, iko od poslanika SNS to izgovorio, bilo kojem poslaniku ili bilo kome? Gde su nezavisni novinari? Ćute. Gde su udruženja razna? Ćute. Pa, oni su politički radnici. Pa, gori su od onih iz Kumrovca, iz vremena komunističkog, političkih radnika. Da vas dalje ne zamaram, da kažem sada i o Mariniki Tepić, inače, golub preletačici. Ona je poznata po tome što legne naveče u jednoj stranci u krevet, a ujutru se probudi u drugoj stranci. Inače, politički električni zec, zec Dragana Đilasa, stalno vređa Aleksandra Vučića i njegovu porodicu. Neću sa njom da se bavim pošto su kolege iz drugih stranaka govorili dosta o njoj, to je žena koja je izmislila do sada hiljade afera. Samo jednu rečenicu, citiraću Jovanovića, njenog bivšeg stranačkog kolegu, kaže – da nema te stranke, Stranke slobode i pravde, Marinika bi bila, da izvinite ona stvar na biciklu. Završen citat, 18. avgusta 2012. godine, jedan dnevni list, strana dva. I da ja dalje vas ne zamaram, poštovani narodni poslanici, ali ću sad reći, nisu samo oni, mi imamo u susednim zemljama Srba koji to rade, ja ću prvi put u ovoj Skupštini večeras progovoriti i o njima, jer je došlo do zaista do vrha glave, kako se kaže. Među njima jeste i bivši Srbin, u susednoj nama republici Milo Đukanović zvani inače „milogorac“. Dobro zapamtite sada, ovo sam izgovorio na međunarodnom skupu kod njega direktno u Podgorici, da bolje čuje. U srpskoj ljudskoj moralnoj istorijskoj vertikali, u Crnoj Gori, bilo je više moralnih ljudskih nakaza i ništavila, Milo Đukanović zvani „milogorac“ pripada zasigurno samom vrhu te vertikale. I sada kada sam to rekao moram normalno i dokazati neke stvari. Vi znate da ja napamet neću da pričam, ali ću neke stvari zaista da kažem, jer sam ovih dana i video svojim očima dole neke stvari. To je taj čovek, gospodo Srbi i vi građani Republike Srbije, koji je predložio formiranje pravoslavne crkve nacionalnih Crnogoraca. Dobro, pazite, pravoslavne crkve nacionalnih Crnogoraca. On kaže, obnovili smo državu, pa moramo obnoviti crkvu završen citat. I dodaje, mislim da je bolje da imamo pravoslavnu crkvu koja će imati svoje vernike završen citat. Dakle, važno mu je da srpsku, ono izbaci pravoslavnu. Znate, čija je to teza? Ante Pavelića. Vi koji pratite ne morate istoričari biti, ali to je Ante Pavelića. Za Đukanovića je važno da se iz autokefalne srpske pravoslavne crkve u Crnoj Gori izbaci ovaj epitet srpska, a da ostane pravoslavna crkva nacionalnih Crnogoraca. E, ono što je važno, a to je da svi shvatimo da svesno ide na formiranje nove nacionalnosti crnogorske nacionalnosti, kao čovek istoričara potpuno odgovorno tvrdi da takva nacionalnost nikada nije postojala u Crnoj Gori od 10. veka do danas, samo Srbi i u 19. veku i druge nacionalne manjine, a što se tiče matičnog naroda samo su Srbi bili, je li i nije je postojalo u svim udžbenicima, prelistavao sam ih sve u Crnoj Gori u 19. veku u Crnoj, citiram – Gori žive Srbi. Niko normalan, ne samo u ovoj sali, nego i od građana Republike Srbije, a pogotovo Srba neće dovoditi u pitanje državu Crnu Goru i državnost, jer ona postoji od 10. veka. Dakle, to je vrlo važno. E, sada Milo Đukanović prekraja nacionalni identitet i on stvara novi, a to u istoriji čovečanstva niko nije radio, novu naciju, nacionalnih Crnogoraca od Srba, a nacionalni identitet narodni, ne govorim o državnom, bio je vekovima srpski, on se sastojao od SPC u Crnoj Gori, od srpskog jezika u Crnoj Gori, od srpskog ćiriličnog pisma, srpska kultura i srpski običaji. Ovo što vam ja kažem, narod u Crnoj Gori isto misli i sada kada bi me vi pitali šta ja predlažem Đukanoviću, pre nego što još nekoliko rečenica kaže, predlažem posle svega ovoga što ću reći, da učine samoubistvo ili prvim avionom da beže iz Crne Gore. Zaista, gledajući ono što sam video, dva dana u Crnoj Gori, kako Đukanović misli da obezbedi vernike za pravoslavnu crkvu nacionalnih Crnogoraca? On je formirao već pre 27 godina u Domu kulture u Cetinju i registrovao u lokalnoj policijskoj stanici, Dedejićevu, a sada hoće još jednu, da razbija srpski narod i srpski identitet na predlog, otvoreno govoreći, zapada, zapadnih ambasada u Crnoj Gori. Podsećanja radi, 2006. godine, Milo Đukanović je izdvojio Crnu Goru iz državne zajednice sa Srbijom, suprotno većini Crne Gore, referendum je pokraden, svedoče knjige Srbina iz Crne Gore, Jovana Markuška, na 1290 strana, to je tzv. „Bela knjiga“. Tu nema dileme i to kaže Gidon, Dejvid Gibs koji u svojoj knjizi kaže – mi smo Mila Đukanovića i njegov izbor za predsednika kupili novce i gle čuda, ne samo njega, i novcem svakog Crnogorca i Srbina u Crnoj Gori i tako je došao na vlast. Maja 12.2020. godine, još samo dva podatka da vas ne mučim, uhapšen je nakon Svete vasilijske litije, u Nikšiću Vladika Joanikije. Tebi se Marijane Rističeviću obraćam, a i vama drugim, pošto je on antikomunista, komunisti za vreme svoje vladavine od 45 godina, nikada nisu uhapsili niti jednog vladiku. Neka mi neko kaže i ustane da li jesu i nisu se mešali u crkvene odnose, kao što to sada radi Đukanović, ali su radili druge stvari i druge nečasne radnje, ali to nikada. Voleo bih da mi neko dokumentuje. Mladi i stari u Crnoj Gori, konačno su shvatili da je SPC posebna i najveća brana onoga što nas čini ljudima i nas i ovih u Crnoj Gori, posebna brana nacionalnog i verskog identiteta. Samo još jednu rečenicu da vam kažem, da u Severnoj Makedoniji, pošto sam govorio o okruženju, štampana je marka u znak zahvalnosti Hrvatske u granicama bivše NDH. Idemo sada, otuda nas napadaju. Predsednik Severne Makedonije, Stevo Panderovski, nakon toga izjavio je, citiram da podržava državu Kosovo, završen citat, u sadašnjim granicama. Kako bi bilo, narodni poslanici da Aleksandar Vučić kaže ili mi poslanici, da ne prihvatamo Severnu Makedoniju u sadašnjim granicama? Ko se u čije unutrašnje stvari meša i nećemo više trpeti, nego ćemo ovako razobličavati svakoga, i sa severa i sa juga, jer su otišli predaleko. U Sarajevu je održana misa ustaškom zločincu, takozvanim zločincima, blajbuškim žrtvama. Poštovani narodni poslanici, pošto ja imam dosta tih citata, završio bih, ali da kažem na kraju, šta je cilj toga. Cilj je mešati se, ne samo u izbore, u Srbiji srušiti Aleksandra Vučića zbog velikog napretka Srbije, koja je učinila, ekonomski, politički i društveni međunarodni napredak i ugled ovih dana. Najveći hoštapleri, lezijedovići, luftiguzi jesu ovi naši domaći, na čelu sa Đilasom. Videli ste onog Vuka Jeremića, prekjuče ga Miletićka novinarka uništila. Da li ste čuli kada ga je pitala – jel ste prekjuče istinu govorili ili danas? Požute je sav, ne zna šta radi, ne zna šta govori. Dakle, to je cilj ovih naših i oni su se juče izjasnili da im izbori ne trebaju, da idu ulicom, krvoprolićem. Nikada na vlasti neće doći ulicom, nikada. Eno neka im kaže Dejvid Gibs šta su radili 5. oktobra, koliko su para dobili, koliko su u džepove dobili? Danas treba da se izvinu građanima Republike Srbije, a nas optužuju danas da smo mi ratni huškači, čuli ste juče. Završavam, potpredsedniče, ovim citatom državnog sekretara SAD koji je rekao – ja sam dolazio Franji Tuđmanu i Janku Bobetku da ne vode rat i da ne napadaju Srbe, Tuđman mi je odgovorio – ne dolazi u obzir i da im da autonomiju. Nikakva autonomija, hoćemo rat, jer tako ćemo dobiti nezavisnost Hrvatske. Prvo što je bilo, naredio je kasnije, piše Gibs, da se napadnu Srbi i u Borovu selu i ona zlodela nad Srbima naredio je Glavašu i njegovim satrpima itd. To ne kaže samo on, nego i Josip Boljkovac, koji je bio ministar unutrašnjih poslova, koga su, kako znate, uhapsili ne zbog 1990. nego zbog 1941. godine, što je ustašu preklao jednog. (Aleksandar Martinović: Ubili su i Josipa Reihl-Kira.) Tako je, i Josipa Reihl-Kira, gospodine Martinoviću. To je naređenje, koji je branio Srbe. To je vrlo interesantno. To Boljkovac kaže, ali knjige su ostale. Nema vremena. Ja i gospodin Martinović pišemo jedan rad za jedan časopis. Zove se „Razbijanje Jugoslavije“. Jugoslavija nije se raspala, razbijena je. U jednoj rečenici, SAD početak, Nemačka u prvom redu, Vatikan, Hrvatska i Slovenija, a onda i naše izdajničke gnjide kod nas, kod Srba. Evo, to je suština i to ne kažemo mi sada. Nijedan naš neće citat, sve stranci, sve Hrvati, sve Slovenci. Na koncu, poštovani potpredsedniče, juče je jedan dan jako bitan za srpsku istoriju, a to je dan kada je… jedan od najvećih ljaga u istoriji Srba. Druga ljaga. Prva je bila izručenje Karađorđeve glave, a juče Slobodana Miloševića. Svi oni koji su sudelovali u tome vreme je da progovore, jer su stranci progovorili da je heroj. Dobro bi bilo i naši da kažu istinu o čemu se dešavala, a nadam se i da će i pročitati literaturu ne samo našu, nego i inostranu. U to ime, hvala vam.
Hvala vama, prof. Atlagiću. Gospodine Rističeviću, imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde je rečena jedna neistina, da komunisti nisu uhapsili nijednog vladiku. Ja znam jednog komunistu koji je uhapsio dvojicu. Prvi je bio Amfilohije Radović, a drugi je bio Joanikije, s tim što je ovaj prvi je bio i mitropolit. Ja još uvek Mila Đukanovića držim kao komunistu. To je poslednji komunistički diktator i ne verujem da se on ispisao iz te komunističke partije. Što se Jugoslavije tiče, ona se raspala baš po toj komunističkom drezdenskoj receptri. Poslednji koji su otišli su bili montenegrini i danas zvanična Crna Gora posle teritorijalnog razduženja želi duhovno i nacionalno da razdruži Srbe od Srba i od Njegoša i to im očigledno ne polazi za rukom i mi više nemamo posla sa Milom Đukanovićem, mi imamo posla sa Milom Krivokapićem, koji je u potpunosti preuzeo politiku Krivokapić Mila, tako da se Milovom politikom milo tući ne može i ja sa pravom kažem da sad imamo problem sa dve iste politike i tamo Srbi treba da se prestroje, da sve glasove strpaju u srpsku listu i da oni sami odluče sa kojom Milovom kolonom će da idu na nekim sledećim izborima, a dotle imamo problem sa Milom Krivokapićem. Ja sam se javio, pre svega, da zahvalim na ovoj najiskrenijoj ljubavi, ne samo ljubavi prema hrani, već i prema poljoprivrednicima koju su sve moje kolege ovde iznele i želim da zahvalim na tom poštovanju seljačkih grubih ruku, da zahvalim na poštovanju ljudi koji ne znaju ni šta je godišnji odmor, zimovanjme, letovanje. Želim da tu pažnju koju ste im posvetili da oni uzvrate na najbolji način. Ovo je veoma teška godina zbog pariteta cena, koje su veoma nepovoljne za stočarstvo i ovo je teška godina jer je počela sa… Jun je počeo sa ekstremnom sušom. Ne znamo kakvi će biti prinosi kukuruza, šećerne repe itd. Ali, vaša pažnja koju ste danas posvetili poljoprivredi godi ne samo meni, već svim poljoprivrednicima u Srbiji. Hvala.
Hvala, gospodine Rističeviću. Ovim smo listu prijavljenih za reč iscrpeli. Pre nego što zaključimo ovu raspravu, reč ima potpredsednik Vlade gospodin Nedimović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani poslanici, pošto na predlog ovog zakona nema amandmana, želeo bih da vam se svima zahvalim na raspravi koja je bila tokom današnjeg dana i da iskažem svoju nadu da stvari koje smo imali u prošlosti, usled nedostatka ovakvog jednog alata, da bar što se tiče budućnosti to više neće biti problem. Naravno, tu imamo još dosta prepreka, ali sve resurse koje ima Ministarstvo poljoprivrede staviće u funkciju implementacije ovog zakona ukoliko ga vi u danu za glasanje usvojite. Hvala svim poslaničkim grupama i bilo mi je zadovoljstvo danas razgovarati sa vama i diskutovati o svemu ovome. Hvala puno.
Zahvaljujem potpredsedniku Vlade. Još jednom pitam da li se za reč javlja neko ko nije iskoristio svoje pravo po Poslovniku? (Ne.) U tom slučaju, zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona. Nastavljamo sa radom sutra u 10.00 časova. Hvala svima.