Poštovana predsedavajuća, poslaničkoj grupi PUPS obratili su se meštani Velikog Sela, koje pripada opštini Palilula Beograd, sa molbom da postavimo jedno poslaničko pitanje Vladi, a radi se o sledećem. Veliko Selo je 2005. i 2010. godine pretrpelo velike materijalne štete od izlivanja Dunava i ta šteta je za 2006. godinu od strane stručne komisije procenjena na oko 123 miliona dinara, a šteta za 2010. godinu, po slobodnoj proceni, iznosi oko 350 miliona dinara. Radi se zapravo o 230 meštana, gde šteta po pojedincu iznosi od 300.000 do 6.000.000 dinara. Oni su se i obratili Komisiji za utvrđivanje štete i za sanacije posledica elementarnih i drugih većih nepogoda, međutim, nisu dobili nikakav odgovor, niti su dobili bilo kakvu naknadu za tu štetu. Da apsurd bude veći, za te godine su dobijali redovno rešenje za plaćanje potpunog poreza, a i pored toga su još dobili rešenja za naknadu za odvodnjavanje, a oni kažu da nemaju nijedan kanal za odvodnjavanje. Postavljam pitanje – da li je moguće i kako i na koji način tim ljudima pomoći, ako ništa drugo, bar da im se olakša u pogledu poreskih olakšica, jer šteta nije mala, za njih je to izuzetno veliki iznos? Pored toga, oni su pretrpeli štetu, samo da napomenem, ne samo na poljoprivrednimproizvodima, nego se radi i o šteti na infrastrukturi. Molio bih ako mogu dobiti odgovor na ovo pitanje.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Arsen Đurić ima reč.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, želim da ostavim pitanje predsedniku Vlade gospodinu Mirku Cvetkoviću, a u vezi prodaje "Telekoma". Opšte je poznato da je DSS apsolutno protiv prodaje "Telekoma" jer smatramo da su telekomunikacije veoma značajan i strateški resurs za razvoj infrastrukture i za razvoj privrede. Zbog toga danas u mnogim evropskim zemljama najznačajniji operateri su zadržani u većinskom vlasništvu države i to je slučaj u Belgiji, Švajcarskoj, Švedskoj, Finskoj, Norveškoj, Italiji, Sloveniji i mnogim drugim evropskim zemljama. "Telekom Srbija" je izuzetno značajan za razvoj srpske privrede, s obzirom da zapošljava veliki broj domaćih stručnjaka i veliki broj domaćih kompanija, kao svoje kooperante. Pošto su svi zainteresovani kupci za "Telekom Srbije" veliki svetski operateri, logično je da oni imaju svoje tradicionalne dobavljače i tradicionalne kooperante i potpuno je logično da će, ukoliko dođe od privatizacije "Telekoma" oni svoju robu i usluge nabavljati od svojih tradicionalnih dobavljača, a ne od naših srpskih kompanija, čime će biti dovedeno u pitanje na desetine hiljada radnih mesta u Srbiji. Takođe, ne treba zanemariti ni bezbednosni aspekt, ako se uzme u obzir činjenica da najveći broj komunikacija državnih organa i bezbednosnihslužbi ide upravo preko "Telekoma Srbija". Podsetio bih vas da je "Telekom Srbija" većinski vlasnik "Telekoma Republike Srpske" i trećeg operatera u Crnoj Gori i da predstavlja regionalnog lidera u oblasti telekomunikacija i da izuzetno uspešno posluje, bez obzira na konkurenciju u mobilnoj telefoniji, a odskora i u fiksnoj telefoniji. "Telekom" je najprofitabilnija srpska kompanija koja svake godine ostvaruje dobit i ta dobit za poslednje tri godine iznosi preko 200.000.000 evra, a samo u 2009. godini dobit je bila preko 13 milijardi dinara, što je i najveća neto dobit na srpskom tržištu. Ta sredstva od dobiti se uplaćuju u budžet Republike Srbije, čime se pokrivaju određeni rashodi budžeta i, naravno, ukoliko dođe do privatizacije "Telekoma", država više neće moći da računa na te prihode iz budžeta. Na osnovu anketa koje su sprovedene, ogromna većina građana Srbije je protiv prodaje "Telekoma", kao i najšira stručna javnost, tako da su najeminentniji stručnjaci iz oblasti telekomunikacija i elektrotehnike izneli svoje argumente protiv prodaje "Telekoma". Pored svih ovih argumenata i činjenica protiv prodaje "Telekoma", osvrnuo bih se samo na tekst oglasa koji je Vlada raspisala u dnevnom listu "Politika", 20. oktobra ove godine, gde je raspisan javni poziv za prodaju 51% akcija "Telekoma". Samo nekoliko dana nakon raspisivanja tog poziva predsednik Vlade je izjavio da se ne zna da li će država prodavati 51 ili 31% akcija Telekoma, sada produžavate rok za otkup tenderske dokumentacije do 10. decembra i zaista pravite pravu lakrdiju od ovog procesa. Moram da pročitam tačku 6. ovog oglasa, koja se odnosi na izmene i dopune javnog poziva, gde stoji da Ministarstvo zadržava pravo na izmenu i dopunu svih elemenata ovog javnog poziva u bilo kom trenutku po sopstvenom nahođenju. Da je neka opština u Srbiji ili neka javna ustanova raspisala tender za nabavku kisele vode, onaj ko bi napisao ovakvu rečenicu u tom tenderu bi sigurno odgovarao, no propisi i zakoni koji važe u ovoj državi očigledno ne važe za Vladu, očigledno ne važe za ministarstva. Vi ovakvom formulacijom poziva urušavate ugled ove države u svetu i ostavljate mogućnost za razne manipulacije, pa ne čudi podatak da smo na globalnom indeksu percepcije korupcije dobili ocenu tri i po i delimo 78. i 84. mesto zajedno sa Kolumbijom, Peruom, Lesotom i nekim drugim državama. Moje konkretno pitanje za gospodina Cvetkovića glasi – da li ćete uraditi jednu dobru stvar za ovu državu i za građane Srbije i poništiti odluku o prodaji Telekoma Srbije?
Reč ima poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo potpredsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, imam pitanje za predsednika Vlade gospodina Cvetkovića i čoveka koji bi morao da obavlja poslove ministra poljoprivrede, ali je sebe sveo na fizičkog radnika, mislim na gospodina Dragina. Pre sedam dana smo razgovarali na Odboru za zaštitu životne sredine o godišnjem izveštaju i stanju životne sredine u Srbiji i tokom te rasprave jedan od kolega poslanika je pokrenuo pitanje epidemije svinjske kuge u Sremu. U međuvremenu je taj problem praktično postao afera o kojoj moramo da razgovaramo. Ne dopada nam se ideja Ministarstva i Vlade da se tako nešto marginalizuje, jer se upravo u tim anomalijama našeg sistema, u slabostima, nezrelosti, aljkavosti prepoznaju i te fundamentalne deformacije koje onda dovode od ozbiljnih poremećaja u tržištu, populizma, demagogije, koji su recimo pratili probleme u snabdevanju i proizvodnji mleka. Naime, radi se o farmi svinja u Radincima. To je farma od 8.000 svinja. Problem svinjske kuge je naravno nešto što prati taj oblik stočarstva. Ali, ono što je nepojmljivo je zapravo činjenica da se pojavila svinjska kuga na jednoj od najmodernijih farmi svinja, da za tako nešto niko nije odgovoran, da je način sanacije tog problema katastrofalan, a da posledice daleko prevazilaze sudbinu jedne farme. O čemu se radi? U 21. veku, u zemlji kakva je naša, uz zakone koje smo usvojili, uz institucije koje postoje, dakle od Ministarstva poljoprivrede, pokrajinski sekretarijat koji se bavi pitanjima poljoprivrede, sve nadležne veterinarske inspekcije i druge inspekcije koje deluju na nivou lokalne samouprave, uz mere zaštite koje su zakonom propisane, nemoguće je da se u organizovanoj proizvodnji pojavi svinjska kuga, a da za tako nešto neko nije odgovoran. Poseban problem, mislim da tu postoji prostor i za delovanje Ministarstva unutrašnjih poslova, jeste činjenica da se epidemija svinjske kuge pojavila u trenutku u kojem smo praktično bili na 10 ili 15 dana od skidanja dvogodišnjeg moratorijuma, koji je sprečavao naše stočare da izvoze svinjetinu u EU, a to je praktično bio i jedini ekonomski spas za sve one koji se bave organizovanom proizvodnjom i stočarstvom u Srbiji. Koje elemente imamo pred sobom i šta je ono što mora Ministarstvo da radi i o čemu ćuti? Umesto besmislica kojima nas svakodnevno izlaže, ministar Dragin bi morao da odgovori kako je moguće da se na najorganizovanijoj farmi u Srbiji pojavi svinjska kuga, a da se pri tom primene sve mere zaštite koje su propisane zakonom? Naime, sve te životinje su vakcinisane u skladu sa zakonom i sa njima je postupak u skladu sa zakonom i propisima koje je parlament usvojio? Drugo, kako je moguće da se ne izvrši kvalitetno uzorkovanje, što takođe pominju proizvođači u ovom trenutku, onih životinja koje su obolele, a da se njihovo uništavanje obavlja na drugom kraju Vojvodine, tj. da se kamionima iz Srema transportuju u neka mesta iza Zrenjanina? Kao da je nekome cilj da čitava Srbija bude zaražena, a da naš agroindustrijski kompleks bude uništen. Otvoreno vam prenosim sumnje stočara u Sremu, da je zapravo sve to posledica velikog lobiranja i ambicije da se uništi stočarska proizvodnja u tom segmentu, kako bi se i dalje nesmetano uvozio bofl koji se onda svakodnevno nudi nama na tržištu. Kako je moguće efikasno delovati i štititi tržište žitarica, a ne može se to učiniti sa tržištem mesa? Taj rulet između Ministarstva trgovine i Ministarstva poljoprivrede, Ministarstva finansija, ko propisuje prelevmane i ko donosi mere, to više ne može niko normalan da razume i mislim da se postavlja otvoreno pitanje odgovornosti. Prvo ministra poljoprivrede, a potom uz njega i svih onih ljudi koji su bili dužni da tako nešto onemoguće ili da efikasno deluju. Čak i da se pojavila ta svinjska kuga, ona je mogla biti izolovana, a mi smo morali da uložimo mnogo više napora kako bi pomogli onima u koje smo sami prethodne dve godine investirali, da bi se sutra pojavili kao izvoznici na evropskom tržištu. Ovako, ljudi kojima smo garantovali evropsko tržište, Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, otvorene granice, zbog aljkavosti sistema i naredne dve godine biće taoci ove naše ilovače. Nismo dobili nijedan adekvatan i kvalitetan odgovor od Ministarstva, niko se nije obratio tim ljudima i mislim da država mora efikasno da deluje. Prvo, moramo uložiti sve napore, i to je tema i za Odbor za poljoprivredu, kako bi se Evropska komisija i nadležne evropske institucije uverile da je prvo to lokalni problem i da se nikako iz tog lokalnog problema ne mogu izvlačiti generalni zaključci, što mislim da je unapred posao koji je osuđen neuspeh, a potom rigorozne sankcije za one koji su tako nešto dopustili. Sve te životinje imaju svoj karton. Sve te životinje imaju čip koji govori o načinu na koji sa njima postupamo. Ko je dozvolio uništavanje tih životinja, a da pri tom nije sprovedena nikakva istraga. Danas ne možete da dođete ni do jednog podatka. Nas uopšte ne interesuje što je to farma Mitrosa iz Srema, jer je Mitros preuzela država, ta firma je otišla u stečaj, ali sa tom farmom se postupalo na drugačiji način. Predlažem i Odboru za poljoprivredu da se bavi ovim pitanjem, a mi ćemo insistirati na utvrđivanju odgovornosti za ovako nešto.
Reč ima poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani građani Srbije, poslanička grupa NS će se danas poslaničkim pitanjem, praktično, obratiti svim individualnim proizvođačima u Srbiji, na primeru kako neke nepravilnosti koje se dešavaju u opštini Topola pogubno mogu da utiču na individualne proizvođače širom Srbije. Naime, u čemu je problem? Postavljamo pitanje ministru finansija, da li se možda radi o nekoj grešci ili je to praksa, ukoliko se nastavi sa ovakvim rešenjima, individualno sa proizvođačima vezano za socijalna davanja, za zdravstveno osiguranje i da će to biti pogubno za seljake u Srbiji, koji su inače opterećeni ogromnim nametima, a svi znamo da su njihovi proizvodi ispod svakog nivoa i da oni jedva proživljavaju. Postavljamo Ministarstvu finansija pitanje i apelujemo i tvrdimo da je u toku nezakonit i nemoralan postupak uručivanja građanima Topole, a verovatno i Srbije, rešenja za plaćanje socijalnog osiguranja za pojedinačne članove porodica poljoprivrednika za 2010. i 2009. godinu. Ranije je bila praksa da nosilac domaćinstva, odnosno porodične zajednice izmiruje sve poreske obaveze, a nakon čega su i drugi članovi porodica overavali zdravstvene knjižice. Nažalost, Ministarstvo finansija i poreska uprava na brutalan način menjaju takvu odluku i retroaktivno naplaćuju pojedinačno socijalno osiguranje za svakog punoletnog člana porodice. Kako pojedinačno socijalno osiguranje za 2010. godinu iznosi oko 23 hiljade dinara, a za 2009. godinu 25 hiljada dinara, nije teško izračunati da će seoska porodica morati da plati globu u iznosu od 250 hiljada dinara godišnje. Postavljamo pitanje gde to ima i da li će se ovakvom praksom, ako se ovako nastavi, nameti za seljaka da budu toliko veliki i da li će država na ovaj način biti zadovoljna, ukoliko se individualni proizvođači opterete i ukoliko se od njihuzme praktično poslednji dinar. Ono što posebno ovde stoji, jeste kako jemoguće da individualni proizvođači dobijaju pojedinačna rešenja retroaktivno 1. decembra, imam materijalni dokaz za to, 1. decembra za nešto iz 2009. godine. Kako je moguće? Da li je moguće da neko dve godine praktično kasni, valjda ovakva rešenja treba da dobiju na početku godine, a znaju čime se susreću i možda će odlučiti da i oni zatvore katanac i rasprodaju sve i neće da ulaze u ovakvu priču sa državom, jer praktično je ovo totalni minus za njih. Dakle, molimo od Ministarstva finansija, jer se nadamo da se verovatno radi o nekoj grešci, moguće je, a ukoliko nije da se hitno uzme u razmatranje ovako nešto, jer će veoma pogubno uticati na individualne proizvođače i seljake. Ne zaboravite da ipak individualni proizvođači hrane ovu Srbiju. Na kraju, pitam socijalno odgovornu Vladu, šta je sa obećanjima da će lica starija od 65 godina overavati knjižice besplatno, a to je bilo jedno od predizbornih obećanja. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, imam pitanje za prvog potpredsednika Vlade Republike Srbije i ministra gospodina Ivicu Dačića i gospodina Milana Markovića, ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Dana 28. novembra 2010. godine u opštinama Preševo, Bujanovac i Medveđa obeležen je dan zastave. Iako je jedina razlika u veličini zastave, naime kraća je nekoliko santimetara, iako zakoni države Srbije omogućavaju nacionalnim savetima nacionalnih manjina isticanje zastave, ta zastava i sam čin isticanja zastave imaju i suviše bolne simbolike za građane Republike Srbije. Tom prilikom zamenik predsednika opštine Preševo Orhan Redžepi je izjavio, a jedino Radio-televizija Pink u nacionalnom dnevniku istog dana i prenela izjavu sledeće sadržine: "Odgovorno izjavljujem da ćemo najskorije ovaj dan, najveći naš praznik, proslaviti u ovom istom Preševu kao delu buduće Albanije". Ovo je izjava zbog koje se verujem svim građanima Republike Srbije sledila krv u žilama, ovo je izjava koja podseća na do sada mnogo puta doživljen scenario na ovim prostorima, to je izjava koja najgrublje krši Ustav, član 8, u kojem je propisano da je teritorija Republike Srbije jedinstvena i nedeljiva. Moje pitanje upućeno ministrima Dačiću i Markoviću glasi: šta će državni organi nadležni za očuvanje ustavnog poretka Republike Srbije uraditi i odreagovati povodom ovakve separatističke, protivdržavne i protivustavne izjave zvaničnika opštine Preševo? Ovo pitanje ću dame i gospodo narodni poslanici u ime svih građana Republike Srbije postavljati na svakom mestu i u svakoj prilici, sve dok ne dobijem odgovor u kojem će se jasno videti da je Orhan Redžepi procesuiran u skladu sa Ustavom i zakonima Republike Srbije.
Reč ima poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, već ste imali priliku da čujete priču o Telekomu, odnosno o pripremi da se proda Telekom i nesporna je činjenica kad god su ovakvi poslovi u pitanju da postoji ozbiljna opasnost od zloupotrebe, odnosno od mogućnosti da prilikom prodaje pojedinci uzmu debele pare za to. Da je to tačno ovde bih naveo primer, odnosno izjavu Borisa Tadića, kao ministra za telekomunikacije 2000. godine, koji je rekao za prodaju onog bivšeg Telekoma da je to međunarodna korupcija i dovoljna su četiri naloga, kako kaže Boris Tadić, da bi se pripojile političke odgovornosti Daglasa Herda i Lamberta Dinija u finansijskoj trci od 31 milion 574 hiljade 370 maraka. I on kaže – vredi li postaviti još neko pitanje dok se još traže odgovori na ona već postavljena. Potpuno se slažem ovde sa Borisom Tadićem i postavljam mu pitanje da li je dobio ove odgovore koje je tražio da bi ispitali da li je bilo korupcije prilikom prve prodaje Telekoma? Inače, u to vreme dr Žarko Korać je izjavio da je praktično prodaja Telekoma spasla tadašnji režim. Slažem se i s time i plašim se da će i ova sadašnja prodaja Telekoma takođe biti pokušaj da se spasi Telekom. Pre nego što se proda Telekom, pre svega moramo da dođemo do nekih činjenica da vidimo koje mi suštinski preduzeće prodajemo? Da li je ovo stvarno problem s kojim se mi suočavamo i koji će u jednom momentu pokazati da je u pitanju izuzetno veliki kriminal. Ako se sećate firma Mobi 63 osnovana je 2006. godine, upisana je u Agenciji za privredne registre i, ono što je interesantno, lice koje je podnelo prijavu za registraciju, kažu fizičko lice, ime i prezime Mlađan Dinkić, jedinstven matični broj, adresa Otona Župančića. Interesantno, Mobi 63 prijavu predaje fizičko lice Mlađan Dinkić. Kažu, osnivači Republika Srbija i Holden hurst Holdin ltd., da ne navodim sve ove podatke, ulozi, nenovčani ulozi država Srbija 92.365.000 evra, Holden hurst Holdin ltd. nenovčani ulog 39.585.000 evra, lepo, ukupno 132 miliona. Ovde posedujem i ugovor o osnivanju privrednog društva, gde se navode ove stvari vezano za osnivanje novog Mobi 63 i u članu 5. kaže, ukupno upisan kapital društva 132 miliona evra, od toga prilog 1. država Srbija u ukupnoj vrednosti 92 miliona, prilog 2. u ukupnoj vrednosti 39.585.000. Šta je ovde interesantno? Mi smo zatražili od Agencije za privredne registre da nam da priloge 1 i 2. Ne znam koliko ima osnovanih preduzeća u Srbiji od 1989. godine, ali znaju šta znače prilozi kad se osnivaju preduzeća, novčani kapital, nenovčani kapital. Recimo, od 1989. godine imam sve papire i sve promene koje je preduzeće pretrpelo. Da li znate šta je odgovorila Agencija za privredne registre? Za prilog 1 i 2, 132 miliona, kaže, utvrđeno je da se navedeni prilozi u istom ne nalaze. Nema priloga od 132 miliona da stvarno postoje. Prosto neverovatno. Ovaj ugovor je overen u sudu, pa smo mi zatražili i od suda da nam dostavi odgovor da li postoje prilozi uz ugovor, jer to je nemoguće da u sudu overite ugovor bez priloga, to je prosto neverovatno, to je falsifikat najgore vrste. Da li znate šta kažu u sudu? Ugovor o osnivanju privrednog društva Mobi 63, zaključen između Republike Srbije i Holden hurst Holdin ltd., sa sedištem u gradu Limasolu, a izgleda da vam se Kipar jako sviđa, overen pred Prvim opštinskim sudom u Beogradu, pod 2 taj i taj broj, je bez priloga sem overene fotokopije ugovora. Da li je ovo moguće? Tražim odmah od Republičkog javnog tužilaštva da krene u istragu, jer plašim se (Predsedavajuća: Pet minuta.) a to ću i dokazati, samo da završim, dokazaću da je ovo velika prevara, da je velika prevara vezana za Šlafa, a to je inače onaj koji je posle toga kupio kockarnicu u Beogradu, u bivšem hotelu Jugoslavija. (Predsedavajuća: Narodni poslaničke, šest minuta.) Tražim od Republičkoj javnog tužilaštva da pokrene istragu.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa javlja za reč da iskoristi svoje pravo iz člana 286. Poslovnika Narodne skupštine? Pošto se više niko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Aleksandra Janković i Miroslav Markićević. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pored predstavnika predlagača, Dragana Šutanovca, ministra odbrane, pozvala da sednici prisustvuju i: Sanja Mišević i Zoran Jevtić, državni sekretari u Ministarstvu odbrane, Dragan Radulović, sekretar Ministarstva odbrane, general-potpukovnik Miloje Miletić, načelnik Glavnog štaba Vojske Srbije, brigadni general Slađan Đorđević, načelnik Uprave za kadrove Ministarstva odbrane i brigadni general Dobrivoje Veljković, načelnik Uprave za ljudske resurse Glavnog štaba Vojske Srbije. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Prelazimo na 4-7. tačke dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O VOJNOJ, RADNOJ I MATERIJALNOJ OBAVEZI, PREDLOG ODLUKE O OBUSTAVI OBAVEZE SLUŽENjA VOJNOG ROKA, PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU PROTOKOLA O ZABRANAMA ILI OGRANIČENjIMA UPOTREBE MINA I PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA IZMEĐU VLADE REPUBLIKE SRBIJE I VLADE CRNE GORE O RAZMENI SREDSTAVA I DOKUMENTACIJE (zajednički načelni i jedinstveni pretres) Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima akata iz dnevnog reda po tačkama 4, 5, 6. i 7, a pre otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. i shodno članu 170. i članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS-JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Ujedno vas obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanik Konstantin Arsenović, poslaničku grupu PUPS, narodni poslanik Saša Dujović, poslaničku grupu SPS-JS; narodni poslanik Slobodan Samardžić, poslaničku grupu DSS-Vojislav Koštunica, narodni poslanik Vlajko Senić, poslaničku grupu G 17 plus i narodni poslanik Borislav Pelević, poslaničku grupu Napred Srbijo. Saglasno članu 157. stav 2, članu 170. i članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, Predlogu odluke o obustavi obaveze služenja vojnog roka, Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola o zabranama ili ograničenjima upotrebe mina, mina iznenađenja i drugih naprava, izmenjen i dopunjen 3. maja 1996. godine (Protokol II izmenjen i dopunjen 3. maja 1996. godine) koji je prilog Konvenciji o zabranama ili ograničenjima u pogledu upotrebe određenih vrsta konvencionalnog oružja za koja se može smatrati da imaju prekomerne traumatske efekte ili da deluju bez razlike u pogledu ciljeva i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o razmeni sredstava i dokumentacije. Pre nego što pitam da li predstavnik predlagača, ministar odbrane Dragan Šutanovac, želi reč, obaveštavam Narodnu skupštinu, na osnovu člana 90. stav 2. i člana 87, da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, a do okončanja rasprave u zajedničkom načelnom i jedinstvenom pretresu tačaka dnevnog reda koje su upravo otvorene. Da li predstavnik predlagača Dragan Šutanovac želi reč? (Da)
Dame i gospodo narodni poslanici, odluka o suspendovanju obaveze služenja vojnog roka je svakako istorijska odluka, koja treba našu vojsku i našu državu da svrsta u red savremenih i modernih vojski i država koje su organizovale svoju vojsku po najboljim standardima, sistematizovanim na isti način i standardizovanim. Imajući u vidu da se radi o istorijskoj odluci o kojoj se često u javnosti raspravlja, i kada se mešaju tradicija i emocija, pokušaću da vam približim istorijski koncept nastajanja srpske vojske do Vojske Srbije, u kome ćete imati priliku da vidite kako se razvijala srpska vojska i kako smo došli u situaciju da danas pravimo Vojsku Srbije na profesionalni način. Ako uzmemo u obzir period od krunisanja prvog srpskog kralja Stefana Prvovenčanog 1217. godine pa do 1883. godine, videćete da smo u toj istoriji imali profesionalne pripadnike tadašnje vojske, kao i pripadnike narodne vojske. Profesionalna vojska podrazumevala je one momke koji su službovali u pratnji vožda, knezova, kao graničari ili kao posade utvrđenja. Narodna vojska su bili seljaci, koji su se odazivali na poziv za bitku i po pravilu su donosili opremu, garderobu, hranu, ponekad čak i oružje pred tu bitku. U Prvom i u Drugom srpskom ustanku učestvovali su i profesionalni i pripadnici narodne vojske. Pre 180 godina, 6. maja 1830. godine, u Požarevcu knez Miloš formirao je Prvi odred srpske gvardije, preteča današnje garde. Dvadeset godina kasnije formirana je i Vojna akademija. Govorim o vremenu kada mi još uvek nismo imali stajaću vojsku, već upravo profesionalnu i narodnu vojsku. Nakon što su se u Evropi modernizovale vojske, po ugledu na Bonapartu, koji je prvi formirao stajaću vojsku, 15. januara 1883. godine usvojen je Zakon o ustrojstvu vojske po ugledu na zapadne razvijene zemlje. To je prvi pravni akt nezavisne srpske države kojim je uvedena stajaća vojska sa redovnom vojnom obavezom i za to vreme modernom organizacijom. Želim da naglasim i u to vreme, ukoliko je bilo više muške dece u porodici, jedan od tih momaka nije bio u obavezi da služi vojsku, već se on starao o porodici. Stajaća vojska svoj vrhunac doživljava upravo u Prvom srpskom ratu, od kada važi krilatica – rado Srbin ide u vojnike. Nakon 1918. godine Srbija unosi svoju državnost u Kraljevinu Srba, Hrvata i Slovenaca, kasnije Kraljevinu Jugoslaviju, SFRJ, SRJ i SCG, samim tim i Vojska Srbije se uliva u te vojske, kao što znate, doživljava svoju renesansu osamdesetih godina kao JNA. Upravo osamdesetih godina po prvi put u tadašnjoj JNA pojavljuju se i ugovorci, čime se praktično započinje jedan puzajući ciklus profesionalizacije tadašnje vojske, jer po prvi put imamo ljude koji su pod ugovorom u Vojsci Srbije na određenim mestima za koje su bile potrebne posebne veštine, a te veštine su danas i zahtevnije u 21. veku. U to vreme, krilatica – rado Srbin ide u vojnike, dobija i nastavak tako da devedesetih godina imamo upravo eroziju služenja vojnog roka, koja u tom periodu praktično postaje i tradicija. Godine 2003. donosi se odluka o prigovoru savesti i od tada otvara se mogućnost za civilno služenje vojnog roka, od 2003. godine do današnjeg dana civilno su služili vojsku oko 90.000 mladića. Treba da znate da i jedno od pitanja u upitniku Evropske unije, koje se tiče naše dalje evropske integracije, upravo je pitanje da li postoji prigovor savesti u našoj vojsci i bitno je reći da profesionalizacijom praktično se i ta stvar konačno stavlja na čistinu i Srbija će imati profesionalnu vojsku, odnosno vojsku će služiti i ići na obuku samo oni koji žele. U isto vreme, u skladu sa savremenim potrebama, izazovima, rizicima i pretnjama, donosi se strateška odluka o pristupanju konačnoj profesionalizaciji Vojske Srbije i Crne Gore, sa datumom okončanja 31.12.2010. godine. Nažalost, 2004, 2005. i 2006. godina bile su katastrofalne godine za sistem odbrane, jer je Vojska Srbije i Crne Gore upravo u tim godinama, bez ikakve ozbiljne analize, smanjena sa 75.000 na oko 35.000, kroz raznorazne afere i vanredne događaje ugled vojske se ponovo urušavao. Maj 2007. godine, kada nakon dugog niza godina Ministarstvo odbrane ulazi u sastav Vlade Republike Srbije, Ministarstvo odbrane je dočekalo sa oko 35.000 pripadnika i sa oko 2,7 milijardi dinara duga. U međuvremenu, u skladu sa projektovanim datumom završetka procesa profesionalizacije, pokrenuli smo najsveobuhvatnije reforme u sistemu odbrane, a ubeđeni smo i u našem društvu. Pre svega, želim da naglasim da smo u ovom periodu usvojili sva strategijska, zakonska i podzakonska akta, čime smo stvorili zakonsku osnovu za nastavak reformi i za završetak procesaprofesionalizacije. Završili smo proces organizacijsko-mobilizacijskih promena Vojske Srbije, koja je danas standardizovana po najsavremenijim principima. Završili smo proces reforme vojnog školstva, koje će uskoro imati četvrti stepen obrazovanja, po ugledu na vremena kada su se u našoj Vojnoj akademiji školovali i državni službenici drugih ministarstava. Takođe, po prvi put na osnovu savremenih tokova i potreba upisali smo i prvu generaciju kadetkinja na našu vojnu akademiju, pa ćemo u septembru po prvi put u našoj istoriji, upravo ispred doma u kome se nalazimo, imati priliku da pozdravimo prve žene oficirke, koje su završile našu vojnu akademiju. Završili smo proces reforme vojnog zdravstva i stavili određene kapacitete u funkciju zdravlja građana Srbije. Po prvi put u istoriji formirali smo Vojno-medicinski fakultet, koji danas školuje drugu generaciju kadeta. Takođe se nadam da će za četiri godine ispred ovog doma biti pozdravljeni i prvi oficiri lekari. U narednim mesecima formiraćemo univerzitet odbrane, kao decenijsku potrebu sistema odbrane. Zakonom o VOA i VBA uredili smo obaveštajno-bezbednosni sektor Ministarstva odbrane u skladu sa najsavremenijim tokovima i težnjama i u narednim mesecima zaokružićemo civilnu i demokratsku kontrolu time što ćemo postaviti generalnog inspektora službi. Na polju međunarodne saradnje ostvarujemo možda i najveće uspehe, imajući u vidu da u ovom trenutku Ministarstvo odbrane sarađuje sa više od 50 država, a imamo potpisane međunarodne sporazume sa 40 država. Lično sam potpisao 20 sporazuma u tri i po godine mandata. Vojska Srbije, Ministarstvo odbrane, ali i država Srbija povratili su ugled i među vojskama drugih zemalja, pa smo tako u proteklim godinama u Srbiji po prvi put u našem Ministarstvu imali priliku da ugostimo ministre odbrane Kine, Brazila, ali i potpredsednika Amerike, premijera Norveške, veliki broj ministara spoljnih poslova i ministara odbrane. Svakako najveće priznanje za reforme koje sprovodimo stiglo je upravo od onih koji su najstručniji, a koji su boravili u Beogradu i sa kojima sam imao prilike lično da razgovaram, a to su načelnici generalštabova Kine, ruske vojske i SAD. U sklopu reforme, Vojska Srbije se suočila sa jako loše vođenom kadrovskom politikom u prethodnom periodu. Šta to znači? Znači da smo imali u jednom periodu broj potporučnika, poručnika i kapetana gotovo istovetan broju pukovnika. Složićemo se da je ta kadrovska politika neodrživa i potrudili smo se da nakon sistematizacije i organizacijskom mobilizacijskih promena, kadrovska piramida se dovede gotovo do savršenstva. Takođe, želim da naglasim da smo u sklopu reforme Ministarstva odbrane pripremili sve pravne akte za uvođenje verske službe u našu vojsku, čime se svrstavamo u red najmodernijih zemalja sveta, a u isto vreme, u skladu s našom tradicijom, uvodimo vojne sveštenike. Radi se o tradicionalnim crkvama i verskim zajednicama koje će po određenoj proporciji imati svoje predstavnike u našoj vojsci. Verujem da će se postaviti pitanje – zašto profesionalizacija, šta ona donosi i čemu ona vodi? Pored toga što je to želja i težnja velike većine građana, kao i ispunjenje obećanja koje smo dali pre 2000. godine, želim da kažem da kao prvo, profesionalni vojnik je vojnik koji je dobrovoljno u oružanim snagama naše vojske, samim tim je i motivisaniji u odnosu na onoga koji je pod obavezom. Profesionalni vojnik je zreliji, obučeniji, odgovorniji i spremniji je da ispuni sve misije i zadatke definisane zakonima. Postavlja se pitanje – kakve su ekonomske posledice profesionalizacije po naše društvo i sistem odbrane? Imajući u vidu da se profesionalni vojnik samo jednom obučava, a kasnije usavršava, da su jeftiniji smeštajni kapaciteti, manji troškovi ishrane, obuće, odeće, niži troškovi obuke, ekonomska računica pokazuje da je profesionalni vojnik neznatno skuplji u odnosu na regrutnog vojnika, ali i višestruko korisniji. Da je tako pokazuju i odluke upravo nemačkih vlasti da će se krenuti u proces profesionalizacije nemačke vojske. U Austriji se vodi velika debata vezano za početak procesa profesionalizacije, ali želim da naglasim da je i načelnik Generalštaba, general Makarov, u intervjuu datom "Politici" rekao da je upravo profesionalna vojska najbolja vojska. Imajući u vidu da su protivnici profesionalizacije u javnosti pokrenuli kampanju protiv profesionalizacije na jedan za nas neprimeren način, govoreći o operativnim sposobnostima naše vojske, želim da naglasim kao prvo da znate, da su sve vojske u okruženju već profesionalizovane. Kao drugo, formacijsko brojno stanje pripadnika Vojske Srbije je uvećano u odnosu na 2007. godinu, ali sada sa potpuno profesionalnim sastavom koji je, složićemo se, kvalitetniji od regrutnog. Ukoliko uporedimo brojno stanje naše vojske sa brojnim stanjima drugih vojski u odnosu na broj stanovnika, videćemo da imamo oko pola posto u odnosu na brojčano stanje naše populacije, što je u odnosu na celokupno okruženje više, praktično više i od Nemačke, Francuske, Italije, složićemo se da imamo procentualno manje od Grka i Turaka, ali oni imaju drugačije potrebe i drugačije težnje. U savremenom svetu operativne mogućnosti jedne vojske ne mere se na komad i kilogram. Da smo u pravu najbolje govori reforma koja se sprovodi upravo u ruskoj vojsci, gde se sa 355.000 praktično na 150.000 smanjuje broj oficira, znači za 205.000 će manje imati ruska vojska kada se završi njihova reforma, a u Nemačkoj reforma koja se sprovodi podrazumeva da se smanjuje vojska za oko 80.000 profesionalnih pripadnika. Na kraju, želim da naglasim da najbolju ocenu rada Ministarstva odbrane i Vojske Srbije daju upravo građani Srbije, koji iz dana u dan poklanjaju sve više poverenja, ali i poštovanja prema Vojsci Srbije. Rezultat reforme koju sprovodimo najviše se očitava kroz vraćanje poverenja u Vojsku Srbije, koje je danas na izuzetno visokom nivou. Podsetiću vas da za upis u naše vojne akademije imamo više od pet kandidata na jedno upražnjeno mesto, što nema nijedan univerzitet u Srbiji. Reći će neko – to je zato što imaju zagarantovan posao. Podsetiću vas da su imali zagarantovan posao i ranije, i 2001, i 2003, i 2005. i 2007, da ne gubite vreme. Ako pogledamo rezultate konkursa za upis na VMA, videćete da tu imamoi preko 10 kandidata na jedno upražnjeno mesto. Ono što je, u stvari, najvažnije za proces profesionalizacije, to je da danas imamo prosečno četiri kandidata na upražnjeno mesto za pripadnika profesionalne vojske, od čega u nekim delovima Srbije čak i 10 kandidata. Koristim ovu priliku da se s ove govornice zahvalim svim članovima kolegijuma ministra koji su marljivo radili da bi se ostvarili ovi rezultati, a posebno želim da se zahvalim načelniku Generalštaba, general-potpukovniku Miloju Miletiću, njegovim saradnicima, Generalštabu i svim pripadnicima vojske Srbije, koji su svojim primerom pokazali da se i u oružanim snagama može biti profesionalac. Dame i gospodo narodni poslanici, pozivam vas da u Danu za glasanje i sami budete profesionalci, da podržite predlog ovog zakona, time ćete podržati sve one pripadnike vojske Srbije koji danas su u vojsci i sve one koji žele da budu sutra. Hvala.
Da li želi reč izvestilac Odbora za odbranu i bezbednost, narodni poslanik Dušan Bajatović, zamenik predsednika Odbora? (Ne.) Da li želi reč predsednik Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković? (Ne.) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Narodni poslanik Čedomir Jovanović, izvolite.
Gospođo potpredsednice, poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo iz Ministarstva odbrane i Vojske Srbije, kolege poslanici, naravno, mi ćemo sa velikim zadovoljstvom glasati za ovaj zakon, koji praktično prevazilazi one uobičajene odnose i granice koji postoje ovde u parlamentu. Ako smo u nečemu u životu isti onda je to, zapravo, ta sličnost koja proizilazi onog trenutka kada pošaljemo decu u vojsku, kada nam vojska zakuca na vrata, kada obučemo uniformu, tada sve razlike padaju pred nama. Kada se postave očekivanja pred vojsku, ta očekivanja nisu partijska, ona su društvena i zbog toga samo možemo da žalimo što ranije ovaj zakon nismo doneli. Tačno je, gospodine ministre, da se promenila potpuno klima u vojsci i svemu onome što prati vojsku u poslednje tri godine. Promenila se na pozitivan način i ne treba na to trošiti previše reči pošto se uvek govori o onome što je problem, je l' tako, a i vi ste bili više nego konkretni u navođenju svega onoga što je pozitivno. Prvi problem, gospodine ministre, mi nemamo civilnu i demokratsku kontrolu vojske. Naime, ovaj parlament nije formirao odbor koji bi se bavio tim poslom. Mislim da je to važno i vama i Skupštini. Zbog čega? Ne zbog rutinskih i svakodnevnih poslova. Onoga trenutka kada se pojavi neki problem, onog trenutka kada je potrebna dodatna argumentacija, Vojska, sistem odbrane, Ministarstvo, Vlada ostaju uskraćeni za autoritet parlamenta koji je nekompetentan u jednom takvom poslu. Ako govorimo o reformi sistema odbrane ove zemlje, onda ta reforma obavezuje i druge institucije, a ne samo Vladu, Ministarstvo ili Generalštab. Šta je sa odborom koji bi pratio rad Vlade, Ministarstva i Generalštaba ovde u parlamentu? Mi ga nemamo, a to je ustavna obaveza koju mi nismo izvršili nego smo sami za sebe definisali rokove prolongirajući ih nekoliko godina unapred. To je prvi problem, vrlo ozbiljan. Drugi problem o kojem želim da govorimo, vi ste pomenuli situacije u kojima je vojska bila žrtva politike, vojska je uvek bila žrtva loše politike. Situacije u kojima se društvo identifikovalo sa vojskom su, zapravo, uvek situacije u kojima se ili mi više ne plašimo vojske ili vojska radi neke poslove koje smatramo društveno-korisnim. U ovom trenutku poslovi u kojima je vojska angažovana i koji su od opšte koristi su komercijalni poslovi, ekonomski poslovi, poslovi naše odbrambene industrije, koji se takođe obavljaju potpuno mimo, ne bih rekao kontrole, ali bilo kakvog znanja nas ovde u parlamentu. To su takođe neke kompanije koje su u vlasništvu ove države i njihov rad treba urediti zakonima, omogućiti onima koji su za to nadležni da budu upućeni u sve te poslove, kako bi se na takav način uspostavili odnosi koji su karakteristični za odnose u svakoj modernoj zemlji. Osnovni problem je politički problem, gospodine Šutanovac. Kada govorite o arhitekturi nove srpske vojske, vi zapravo govorite o arhitekturi koju je ustanovio NATO, a danas na taj sistem i na tu arhitekturu, naravno, pristaju i oni koji su recimo bili istorijski oponenti NATO. Ono što danas radi Rusija je zapravo uvažavanje ekonomskih nužnosti koje je uvek poštovao i na kojima je zasnivao svoje principe sistem kolektivne bezbednosti, karakterističan za zapadnu Evropu, Sjedinjene države i Kanadu. Dakle, nas interesuje, gospodine Šutanovac, kako možemo da reformišemo vojsku i da uspostavimo odnose koji su korektni i za nas prihvatljivi a da pritom naša politika ostane u vakumu? Vrhovni komandant ove zemlje, predsednik države, prilikom posete Crnoj Gori rekao je da je u interesu same Srbije da Crna Gora uđe u NATO, da se više nego radujemo ulasku BiH u NATO. Pa, kako to može biti dobro Crnoj Gori u NATO, BiH u NATO, a da mi ovde i dalje tabuiziramo pitanje NATO? Politika samoproklamovane neutralnosti je politika bez perspektive. Ako govorimo o ulozi vojske u 21. veku, onda ta vojska mora biti mobilna, mora biti spremna za sukobe niskog intenziteta, tako se pripremaju sve velike vojske i mora biti u partnerstvu sa drugima. Upućeni smo na NATO. Argumenti koji se koriste protiv NATO su politikantstvo, nisu ozbiljni, nisu politički. Ovo društvo u NATO može računati na isti onaj status na koji računa bilo koje drugo društvo i zemlja koje su se opredelili za tu vrstu saveza. Glas predsednika Tadiću na samitu lidera NATO vredi koliko i glas Baraka Obame. To nije slučaj u NIS-u. U NIS-u malo više vredi glas Putina od Tadića. Nas interesuje šta se dešava s tim pitanjem - kada ćemo napustiti taj pogrešan kontinuitet i tu jednu rečenicu Rezolucije koja je zapravo materijalizacija besmislenosti koju je ova država formulisala 2007. godine, nastojeći da pobegne sama od sebe u kosovskom problemu. Mi želimo da se to pitanje otvori zbog toga što smatramo da će se kroz proces približavanja NATO savezu ovo društvo brže menjati, prihvatajući neke kriterijume i norme koji proizilaze iz Partnerstva za mir. Mislio sam da danas možemo da konstatujemo da su rezultati toga pozitivni. Ne postoji nijedan argument koji bi mogao da se protumači kao kompromitacija našeg učešća u Partnerstvo za mir. Ako su rezultati dobri, zaštone odemo korak dalje? Ako postoje političke prepreke, koje su to? Ako su prepreke u našoj javnosti onda moramo društvu objasniti zašto je to u njegovom interesu. Moram reći da je danas NATO zapravo garancija da se u ovoj zemlji više neće ratovati. Živimo na prostoru na kojem je sve relativno. Ta istorija koju ste započeli navodeći naše vladare i vojske i njene osnove je istorija našeg stalnih sukoba. Povodi su bili potpuno konfuzni. Kada pogledamo danas o čemu se radi onda je jasno da jedino što je izvesno jeste da ovde na Balkanu jedino možemo da se međusobno ubijamo. Ako je Bugarska u NATO, Rumunija u NATO, Crna Gora u NATO, Makedonija pred NATO, ako Bosna ide ka tom pravcu onda i Srbija treba da krene. To je politička obaveza za Vladu, ne za vojsku. Vojska je svoj posao uradila. Više ne postoji nikakva razlika u arhitekturi naše vojske i u arhitekturi bilo koje normalne vojske u svetu. Čak i oni koji nisu u NATO to prihvataju. Koliki su protesti u Rusiji danas, štrajkuje se zbog namere ministra odbrane da je reformiše. Tri hiljade vojnika u miru u Rusiji gine u haosu koji tamo proizilazi iz jednog nereformisanog sistema odbrane. Dobro je što smo iz toga iskoračili. Profesionalna vojska se zasniva na ličnoj ambiciji nekoga da bude vojnik. Naša uloga je da vratimo svetu ono što smo dužni. Prethodnih 15 godina naš narod su čuvali vojnici drugih zemalja u BiH, u Hrvatskoj, na Kosovu. Setite se marta 2004. godine. Nije naša vojska skupila Srbe na Kosovu, to nije mogla da uradi, to su uradili vojnici UN. Naša vojska treba da učestvuje otvoreno u mirovnim misijama i to u svim onim mirovnimmisijama koje su realne, za kojima postoji potreba. Mi imamo našeg predstavnika u Haitiju. U redu, ako je to misija UN, ako postoji potreba za nama, nemamo ništa protiv toga. Zna se gde je danas mesto našim profesionalnim vojnicima koji imaju profesionalno iskustvo. Tamo gde su najviše ugroženi svetski mir i svetski poredak. To je u ovom trenutku Avganistan. Tamo su UN, tamo je čitav svet. Godine 2003. smo vodili politiku koja je išla u tom pravcu. Mi svi imamo porodice i decu. Kada govorimo o profesionalnoj vojsci, kada govorimo o ljudima koji su se posvetili tom poslu, njima treba otvoriti perspektivu. Ovako, ako ostanemo učaureni, zašto smo vojsku menjali, zašto uspostavljamo profesionalizam? Oni treba da rade taj posao. Moramo da postanemo deo šireg sistema odbrane i to onog kojem prirodno gravitiramo, kojem pripadamo i želeli bi da razbijemo taj tabu. To nije tema za generale. Kako se kaže u vojsci, stavi kapu da ti ne padne nešto na pamet i izvrši naredbu države. Videli smo kako je prošla vojska koja je na papiru bila respektabilna, kada je imala loše političko liderstvo. Nama je sada potrebna nova politika. Dobijamo novu vojsku i potrebna je nova politika. Bez nove politike sa mucanjem, bez jasnih stavova sa uvažavanjem NATO izvan Srbije, a stidom ovde u Srbiji, nećemo doći do onih pozicija na kojima bi mogli da budemo. To je nešto o čemu moramo zajedno da razgovaramo. To je vaša politička obaveza. Naravno da to ne može da uradi ministar odbrane u jednoj vladi, da to mora da bude politika vlade, ali to treba konačno da postane tema u našoj javnosti. Ta pitanja moramo da postavimo sami sebi i da njih odgovorimo na normalan način, ne tako što ćemo antagonizovati društvo, tako što ćemo ga dodatno deliti, nego što ćemo preuzeti odgovornost, pa reći kada je ova zemlja bila perspektivna i kada se razvijala, a kada je propadala. Kadgod smo bili sami mi smo propadali. Kada smo bili u savezima mi smo napredovali. Kroz proces transformacije vojske, na standardima na kojima je to urađena, jasno je da je uverenje koje ide u prilog NATO apsolutno opravdano sa stanovišta interesa ovog društva, sa stanovišta roditelja. Profesionalizacija vojske je posledica prihvatanja standarda koje je neko pre nas definisao, otkrio i usvojio. To je činjenica. Više nećemo strahovati za svoju decu, nećemo misliti kako im je u nekim barakama od pre sto godina, kako izdržavaju daleko od kuće, nećemo juriti po odsecima neke veze. U redu. Taj problem smo rešili. Rešili smo tako što smo uvažili neku pamet koja je prethodno definisala model koji je i za nas koristan. Hajde da odemo krak dalje i da uz novu vojsku dobijemo i novu politiku, novo političko liderstvo koje će jasno reći – želimo da uđemo u NATO. Taj proces traje. On je istovremeno i politička prečica za sprovođenje onih reformi koje su nam potrebne. Uz partnerstvo koje na tim osnovama gradimo mi ćemo biti u stanju da rešimo neke druge probleme. Samo zbog NATO integracija Hrvatska nije bila zaustavljena u procesu evrointegracija zbog slučaja Gotovina. Samo zbog toga i to je ono što je činjenica. Žao mi je, kada sa nekim podelite nevolju onda ste njegov pravi partner, ali tapšanje po ramenima i od međusobnog uvažavanja niko neće imati preterane koristi. Konačno, to nije upereno ni protiv Rusije. Apsolutno nije. Ako su druge države koje su mnogo bliže sa bezbednosnog stanovišta interesantnije Rusiji danas su u NATO savezu, zašto bi mi sebi vezivali ruke na način na koji se to čini danas, uz argumentaciju da nas je NATO bombardovao i da nas to konfrontira sa Rusijom? Postoji političko mišljenje da ova zemlja treba da gradi svoj integritet, tako što će definisati jedno jasno ne, pa pokazati kičmu konfrontacijom sa svetom zbog nekog nacionalnog interesa. Mislim da je to duboko pogrešno ako tako nešto radimo na temi NATO. To možemo da radimo na drugim pitanjima. Možemo da obrazlažemo potrebu reforme političkog sistema ove zemlje koja bi bila u skladu sa političkim karakterom ove zemlje. Ne treba da okrenemo Srbiju na glavu u procesu evropskih integracija tako što ćemo od Srbije praviti Norvešku, ali na temi NATO-a ne smemo da podlegnemo populizmu i moramo hrabro da uđemo u taj prostor. Siguran sam, ako to uradimo, da ćemo biti politička generacija koja će stabilizovati trajno mir, jer taj mir neće počivati na našoj političkoj koaliciji, na snazi naših partija, nego na sistemu koji će biti duboko inkorporiran u poredak kome pripadamo, svet ka kome smo upućeni. Jugoslavija se raspala 90-te godine zato što je bila sama, zato se raspala. Druga društva koja su gravitirala ka savezima i širini … Češka se razdvojila na normalan način zato što su i jedni i drugi imali perspektivu. Danas je to nemoguće. Danas kada se naši predsednici susreću mi samo može da postavimo pitanje besmisla koji nam je uništio 20 godina života, koji je uništio tolike ljudske živote, toliku materijalnu štetu stvorio, koji je od nas napravio ljude koji su savremenici ruševina sveta koje su generacije pre nas stvarale. U 21. vek ulazimo kako smo ušili i u 20-ti sa štapom i kanapom. U redu. Hajde sada da odemo korak dalje. Pravimo "lastavicu", izvozimo je za Irak. Ova zemlja je pre 50 godina pravila avione koji su impresionirali čitav svet. Možemo li sada da se dogovorimo da se više nikada ne ponove takve greške? Politički sistem, politički okvir, NATO u Ustav, NATO u Vladu i na tim osnovama onda možemo da kažemo da će ovi pozitivni rezultati biti samo deo jednog pozitivnog procesa koji ne sme biti zaustavljen. Sada je loptica na političkom terenu, ne na terenu vojnika, nego na terenu političara i to očekujemo od vas da uradite, da te teme aktuelizujete. Prvo u javnosti kroz susret sa građanima, a onda je mnogo lakše to uraditi ovde u parlamentu, jer oni koji se danas suprotstavljaju parlamentu rade to isključivo iz demagoških razloga upravo zbog toga što računaju na otpore u samom društvu. Ako se sa tim društvom suočimo, ako mu predstavimo jasnu sliku onoga što mi u ovom trenutku vidimo, onoga što želimo da stvorimo, mislim da će građani to prihvatiti. To su uradila sva druga društva. Ako mogu u Crnoj Gori, ako mogu Srbi u Bosni, ako mogu Makedonci, ne mislim da je naše društvo za tako nešto nesposobno. Baš naprotiv, mislim da će ljudi ovde biti mnogo sposobniji. Naša vojska se dinamično promenila onog trenutka kada je utvrđen model koji je otvorio mogućnost da iskaže svoje potencijale. To je činjenica. Sve dok su bili taoci one šapke iz 90-tih naša vojska je izgledala tragično. Onog trenutka kada je otvorena perspektiva, onog trenutka kada su mogli da odu u svet, kada su počeli da odlaze na akademije po Americi video se i drugi profil našeg vojnika i oko toga ne treba više da polemišemo. Glasamo za ove zakone, ali tražimo i političke reforme. Vojska je svoje uradila, ali vojska bez politike ne može da bude celina.
Iskorišćeno je 14 minuta i 55 sekundi vremena predsednika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, govoriću o ova prva dva zakona prvenstveno. Pred nama su dva dokumenta, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi i odluka Vlade o obustavi obaveze služenja vojnog roka, koja su po prvi put u ovoj formi upućena u Skupštinu Srbije, a uvodi se dobrovoljno služenje vojnog roka sa oružjem. Dao bih samo kratak komentar na ova dva dokumenta. Odluka Vlade je osnov za predlaganje izmena i dopuna Zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi i PUPS smatra da su predložene izmene u skladu sa odlukom i da obezbeđuju pravnu regulativu i rešavanje tog pitanja. Stvoren je prostor da se bez posebnih izmena ovaj zakon može primenjivati u slučaju ako bi bezbednosna situacija u zemlji zahtevala da Vlada odluku stavi van snage, jer odluka ne ukida već na neodređeno vreme obustavlja obavezu služenja vojnog roka. Kada je reč o odluci, ona je jasna, ali mislim da je treći stav prve tačke neprecizan. Podsetiću vas da on glasi – upućivanje na služenje vojnog roka u Vojsku Srbije od 1. januara 2011. godine vršiće se po principu dobrovoljnosti u skladu sa zakonom. Iz ovakvog stava proizilazi da je moguće dobrovoljno služenje vojnog roka u vojsci bez oružja i u civilstvu. Ne verujem da će takvih dobrovoljaca biti, ali hipotetički gledano ovaj stav to omogućava. Iz iznetog se može zaključiti da PUPS na sadržaj odluke i predlog izmena i dopuna Zakona o vojnoj i materijalnoj obavezi nema primedbi. Nismo podneli ni amandmane i podržaćemo ih. Dobro je što će regruti koji dobrovoljno služe vojni rok sa oružjem biti baza za popunu vojske profesionalnim vojnicima. To služenje budućim kandidatima za prijavljivanje za profesionalnu službu omogućava da se upoznaju sa vojničkim životom i na taj način mogu doneti realnu odluku da li im takav život odgovara ili ne. Potreba za profesionalizacijom postoji već duži niz godina, uglavnom na značajnijim dužnostima. Međutim, ova odluka i ovaj zakon uvode samo profesionalnu vojsku, uz dobrovoljno služenje sa oružjem. Gospodine ministre, pažljivo sam slušao vaše obrazloženje i to na prvi pogled zvuči lepo, dobro, ali to je jedno lice medalje, ali pitanje je šta je sa naličjem, šta se krije između redova. Hoću da kažem da pored pozitivnih strana koje su iznete u ovom vašem izlaganju, mislim da bi bilo dobro da je bar u najkraćim crtama rečeno i koje su mane ovakvog rešenja. Sigurno je da ih ima. Nije ništa idealno i ništa ne može biti idealno. Time bi bili realniji i bolje bi informisali i javnost da je ovakvo rešenje bolje od postojećeg. Mi o vojsci možemo govoriti i crno i belo, zavisno kako ko doživljava i koji ima cilj. Možemo našu decu staviti u kaveze, maziti ih i paziti, ali mislim da od takve vajde nema koristi. Siguran sam da najmanje 90% ljudi koji su odslužili vojsku, kakva god da je bila, a verujem da mnogi od prisutnih poslanika se rado prisećaju vojničkog života. To dokazuje da nije tačna ona narodna izreka – da je đavo sve hteo da bude osim šegrta i vojnika. Stoji činjenica da je vojnički život težak i stresan, da su pripadnici vojske svakodnevno izloženi stresnim i rizičnim situacijama. Međutim, služenje vojnog roka, oduvek je imali pozitivnu ulogu, kako za državu, tako i u pogledu formiranja ličnosti. Pored osposobljavanja za odbranu zemlje, u početku je bilo i opismenjavanje, osposobljavanje za nova zanimanja, sve do socijalizacije ličnosti i stvaranja kolektivne odgovornosti, stvaranja i shvatanja značaja i poverenja u svog druga sa leve i desne strane, ali i onog ispred i iza tebe. U izvršavanju određenih zadataka, suština je da danas u vojsci možeš i moraš shvatiti da kao pojedinac nisi niko i ništa. Pojedinac ne čini sistem, već da samo kolektivni duh ima šanse za uspeh. Vojska je oduvek bila uz narod i priskakala u pomoć kada god je to trebalo. To je bilo uglavnom u kritičnim situacijama. Tužno je danas čuti da vojska ne može pomoći u kritičnim situacijama, recimo, kada su poplave i zemljotresi. Isto je tako lepo čuti i izjavu od naroda, da su u saniranju posledica zemljotresa u Kraljevu, imali najveću pomoć od 500 vojnika, a tek kako bi bilo da ih je bilo bar 1000 ili 2000. Ova dva dokumenta po mom poimanju izazivaju niz dilema, pa i neslaganja u pogledu narušavanja odbrambenih mogućnosti zemlje. Zašto? Zato što sam siguran u nekoliko činjenica, a ima ih sigurno mnogo više. To su, prvo, da je bezbednosna situacija kako u zemlji tako i u okruženju takva, da nam ne dozvoljava veliko opuštanje niti garantuje mir. Drugo, niko u okruženju, pa ni u Evropi ne želi da vidi Srbiju koja bi predstavljala značajan faktor na Balkanu u pogledu moći za odbranu svog suvereniteta. Treće, onaj ko nije spreman i sposoban da brani svoju zemlju, svoj kućni prag od sebi bar ravnog protivnika, ne može očekivati da će mu komšije priteći u pomoć. Četvrto, onaj ko ne voli svoju vojsku, mora biti spreman da ljubi čizmu tuđincu. Ako ovo i mnogo toga još imamo u vidu, smatram da ministar odbrane, Vlada, pa i ovaj parlament preuzima na svoja pleća veliku istorijsku odgovornost kada je reč o izgradnji odbrambenog sistema zemlje. Bojim se, a tone bih želeo, da buduće generacije od te odgovornosti neće imati nikakve koristi, ako budu dovedeni u situaciju da ne mogu odbraniti svoje vitalne interese ni od neprijatelja čiji su potencijali mnogo manji od naših. Mogu da prihvatim činjenicu da naša država ne može da finansira veću vojsku. To treba reći ovom narodu i ovom parlamentu, a onda tražiti rešenje. Priča da je profesionalna vojska jeftinija prosto ne stoji. To je ekonomski lako dokazivo, ona može biti jeftinija ako je budete plaćali kao što sada plaćamo. Plata od 200 evra po profesionalnom vojniku je ispod svakog nivoa, ali ona ne može biti veća u ovim uslovima, ako se ima u vidu da major ima 400 evra, a gde su podoficiri itd. Ostavimo po strani našu tradiciju da smo miroljubivi narod, da nismo nikada vodili osvajačke ratove itd, ali je nepobitna činjenica da predloženim rešenjem stvaramo niz generacija koje neće biti osposobljene, a time ni motivisane ako sutra treba odbraniti otadžbinu. Od vojske koja broji 10.000 profesionalaca, a to je objektivno maksimum koji ova zemlja može da izdrži u sadašnjim uslovima, ne možemo se porediti sa velikim zemljama. Znači, od tih 10.000 profesionalaca će najmanje 30% biti na nekim pomoćnim dužnostima – kuvari, vozači, mehaničar, vezisti, stražari. Znači, nikakvi borci. Uz angažovanje tzv. rezerve ne možemo očekivati da se suprotstavimo bilo kome. Zapravo, treba reći da imamo samo jednu diviziju srednje veličine i oko pet brigada razmeštenih na desetine manjih lokacija čime je činimo još nemoćnijom. Ovde je problem obuke. Uopšte ne mogu da shvatim i da zamislim kako se mogu izvoditi faktičke i združene vežbe, komandno-štabne ratnevežbe i sve ono što pripada u okviru obuke i pripreme jedinica za izvršavanje zadataka. Ne možemo prihvatiti činjenicu da učešće u vežbama multinacionalnih snaga sa desetak vojnika, sa jednom četom, jednim vodom, da to čini neku značajnu obuku pripadnika vojske za izvršavanje strategijskih ciljeva i zadataka kada je reč o odbrani zemlje. Prihvatam činjenicu da sam u nekim stavovima možda i konzervativan, ali pokušavam da shvatim i da pratim neke trendove.Ipak, postavljam pitanje – da li su nastale promene u svetu na globalnom, lokalnom nivou takve, da nam pogoduje da imamo ovakav odnos prema bezbednosti zemlje? To nije kritika na profesionalizaciju. Podražavam je u onom segmentu gde je to stvarno neophodno. Ali, jeste kritika u pogledu opšte pripreme naroda za odbranu zemlje. Mislim da bezbednosna situacija nije takva. O tome sada ne bih obrazlagao. Dovoljno je samo da vas podsetim, kada su nastale velike svetske ekonomske krize izgleda da se iz njih uglavnom izlazilo velikim ratovima. To ne znači da ih neće ni ubuduće biti. Pored iznetog, moram reći da ne razumem da u našoj zemlji, a u prilog ovoga što sam unapred rekao, imamo veći broj zatvorenika od broja profesionalnih vojnika. Da ne spominjem broj pripadnika u funkciji privatnog obezbeđenja, koja se uglavnom formiraju od strane agencije. Takođe, ne razumem brojni odnos starešinskog sastava u odnosu na vojnički i profesionalni sastav. Ne znam ga tačno, ali on se kreće najmanje dva prema jedan. Mislim da takav odnos nigde ne postoji. Sada sam mnogo zainteresovan, iskreno da vam kažem, da vidimo koliko će budžet za vojsku za 2011. godinu biti manji u odnosu na 2010. godinu? To su neke moje dileme kada je reč o odnosu i zbog toga sam u početku rekao, da bi bilo dobro da je pred ovim parlamentom, ako je trebalo i u zatvorenoj formi, izaći i sa analizom negativnih posledica ovakve organizacije vojske, pogotovo na brojnu veličinu. Što se tiče tački 6. i 7, nemamo tu primedbe. Takođe ćemo to podržati. Pre svega, mislim da je humano podržati sve one inicijative koje su usmerene na zabranu upotrebe naoružanja za masovno nanošenje povreda i ubijanje ljudi. Svaka takva inicijativa je dobra. Kamo sreće kada bi se uopšte ukinulo naoružanje i da nema naoružanja nigde u svetu. Međutim, to neće skoro biti. U tom smislu, završavam moje izlaganje. Hvala vam na pažnji.
Ministar Šutanovac ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem poslaniku Arsenoviću. Nisam najbolje razumeo da li podržavate ili kritikujete, ali reći ću nekoliko stvari. Imajući u vidu da često argumentacija koju koriste pojedinci u javnosti govori o tome ko će nam obrazovati mladež i ko će nam formirati ljude koji sada neće služiti vojsku, pa će biti prepušteni društvu na drugi način. Onda se postavlja pitanje – ko nam je formirao gospođe koje sede danas u parlamentu, a koje takođe nisu služile vojni rok i danas su poslanice u Skupštini Srbije? Da li je moguće da verujemo da samo oni koji su služili vojni rok zaslužuju da budu u parlamentu Srbije ili da odlučuju o vitalnim stvarima, vezano za ovu državu i ovo društvo? Mislim da ta vrsta odnosa prema vojsci, koja predstavlja na određeni način u tom sistemu kazneno-popravni dom, ne bi li naučila nešto i kažnjavala nekoga je odavno ili davno prošlo vreme. Činjenica je da je ovo istorijska odgovornost i mi smo toga vrlo svesni. Nije tačno da ima 10.000 profesionalca. Tačno je da će biti oko 27.000 ljudi u uniformi. Da bih sada vama pojasnio, a vidim da čak i oni koji su iskusni po pitanju vojske to ne znaju. Bosna i Hercegovina ima 0,21% svoje populacije u oružanim snagama, to je oko 9.000; Republika Albanija - 0,37%, to je oko 13.500; Makedonija - 0,38%, to je 7.900; Srbija - 0,5%, to je 36.000; Rumunija - 0,4% svog stanovništva, to je 90.000, Rumunija je, kao što znate, višestruko veća od Srbije; Republika Mađarska - 0,20%, što je oko 24.500; Republika Hrvatska - 0,42%, što je 18.500 i Republika Bugarska, koja je trenutno na nešto više od 0,5%, smanjuje svoje brojčano stanje, pa će biti manja od Srbije. Znači, pričati o brojnom stanju i o tome da je naš sistem odbrane ugrožen, morali bismo da znamo ko nas ugrožava. Da bi vas neko napao sa idejom da vas savlada, u nekim vojnim dokumentima kaže se da treba da ima minimum tri puta više vojske i efektiva nego što imate vi. Dve, pa čak i tri zemlje da se skupe u okruženju nemaju to. Znači, pričati o brojnom stanju, možemo svakako pričati na način da nama treba 70, 100 ili 200 hiljada vojnika, ali zaista mislim da prvo to nije svrsishodno, s jedne strane, a s druge strane to teško da može da plati naš budžet, odnosno naša privreda. Netačno je da Vojska Srbije ne može da odgovori svim zahtevima, definisanim misijama u Zakonu o Vojsci. Znači, morate znati da mi na svim elementarnim nepogodama učestvujemo sa građanstvom i pomažemo građanstvu, kao što ste rekli u Kraljevu, tako da ta vrsta priče koju ste rekli naprosto ne stoji. Želim da se nadovežem na jednu diskusiju vezano za civilnu kontrolu. Zaista, sa pozicije na kojoj jesam, ne mogu, niti želim da utičem na rad parlamenta, ali mislim da postoji govor, ako sam dobro razumeo, da se ovde formira odbor za odbranu, da se odvoje odbor za odbranu i odbor za bezbednost, da budu posebni odbori, kao što je to u svetu i, verujte mi, mi to čekamo. To, nažalost, ne zavisi od nas, ali s druge strane, ono što je civilna demokratska kontrola koja zavisi od nas, a to je postavljanje generalnog inspektora u naše vojne, bezbednosne i obaveštajne službe, mi ćemo to učiniti mislim do kraja godine i time ćemo praktično zaokružiti taj sistem koji se tiče civilne kontrole, koja se tiče nas. Činjenica jeste da u poslednje vreme pravimo izuzetno velike rezultate po pitanju odbrambene industrije, da pravimo velike iskorake i voleo bih da je tačno da kažemo da danas Srbija proizvodi avion, a to je činila pre 40 godina. Srbija pre 40 godina nije proizvodila avion, avion se proizvodio većim delom van granica Srbije u bivšoj Jugoslaviji. Mi te kapacitete dugi niz godina nismo imali, to je nešto na šta smo zaista ponosni jer zaista naći se na mapi zemalja koje proizvode takvu stvar kao što je avion je izuzetno važno. Svesni smo da to nije prioritet u našem radu, ali smo svesni isto tako da ni vi ne biste primili platu ukoliko privreda ne bi radila, ni budžet vojni ne bi bio koliki je ukoliko privreda ne bi radila i onda pokušavamo da pomognemo i čini mi se na jedan veoma, veoma kvalitetan način pomažemo našoj odbrani i industriji, a samim tim punjenju budžeta i smanjenju spoljnotrgovinskog deficita. Kao što znate, mi smo u ovoj godini povećali izvoz, kao Republika, za 21% u odnosu na prošlu godinu i to je nešto što je zaista izuzetno dobro. Ono što nisam pomenuo u sklopu reforme jer smatram da to možda i nije stvar reforme, a verovatno jeste stvar reforme sistema vrednosti, a to je učešće umirovnim misijama, to je izuzetno važan segment našeg rada, definisan u Zakonu o Vojsci. Moram da kažem da od 2007. godine, kada smo imali prisustvo u tri mirovne misije, mi smo do sada povećali to praktično na duplo, imaćemo šest i idemo jedan korak ispred, u pravcu integracija u EU, time što smo ponudili da i sa EU potpišemo bezbednosni sporazum, na osnovu koga ćemo imati mogućnost da participiramo prvi put u našoj istoriji u mirovnim misijama EU. Svakako da ta participacija trenutno je simbolična. Ono što je bitno reći, i mi u Ministarstvu i u Generalštabu smo svesni da imamo kapacitete znatno veće, ali moraju da se stvore određeni uslovi i ti uslovi se polako stvaraju, verujem zaista da će naša vojska biti veoma važan činilac svetske bezbednosti, svetskog mira i to je nešto što je naglašeno kao jedna od najboljih tekovina naše vojske u prošlosti, imajući u vidu da je ova država, kada kažem ova, mislim na onu veliku državu, imala najveće spoljnopolitičke kapacitete upravo u vremenu kada je naša vojska sa najvećim prisustvom bila pozicionirana na Sinaju. To je nešto što nam predstoji. To je nešto zbog čega se vojska i profesionalizuje. Kao što znate, regrutni vojnik ne može da ide u mirovnu misiju, mirovne misije su samo na osnovu dobrovoljnosti i sada imamo prvi put jednog vojnika koji je, eto, istorijski, nije ni svestan verovatno da je deo naše istorije, ušao je u istoriju kao prvi profesionalni pripadnik Vojske Srbije koji učestvuje u mirovnoj misiji. Zahvaljujem.
Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite da vas obavestim o tome da će deo današnje sednice, počevši od malopre, od pre pet do deset minuta, sa galerije Velike sale Doma Narodne skupštine pratiti grupa učenika iz Ade, i to: Viola Apro, Marijana Bajin, Agneš Bači, Adrein Balog, Gelert Barna, Sabolč Boroš Đevi, Srđan Bunjevac, Agneš Benak, Timea Benak, Maja Bešlin, Gabor Berec, Arpad Biro, Renata Celer, Diana Čorba, Igor Deak, Zoltan Doci, Magdalena Fazekaš, Anastazija Feher, Henrieta Fenjveši, Boglarka Franko, Valentin Gere Žiroš, Mirjana Halgašev, Tamaš Horvat, Ildiko Ileš, Kristina Ilvecki, Anet Irmenji, Tamaš Irmenji, Edekon Kabok, Mate Kerepeši, Tician Kertvelješi, Klara Konjević, Eva Kovač, Jožef Kovač, Milana Mandarić, Denis Mučibabić, Tijana Mučibabić, Sabina Nađ, Agneš Nađ Nemedi, Žofia Pal, Kristina Peter, Valentina Peter, Andrea Petrič, Florian Rigo, Karolina Rešocki, Aron Ruža, Gabriela Sarvak, Čongor Sečenji, Leona Seredi, Igor Stoimenov, Stanislava Šabanagić, Kornelija Šebek, Čaba Šlajher i Akoš Terek. Dobrodošli u vašu kuću, u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Molim narodne poslanike da ih zajedno pozdravimo. Reč ima narodni poslanik Pastor Balint. Izvinite, narodni poslaniče, narodni poslanik Čedomir Jovanović se javio za repliku. Da bih mogla da dam reč narodnom poslaniku Čedomiru Jovanoviću da koristi pravo na repliku, moraću da izbrišem listu prijavljenih govornika, zbog toga što postoji samo mesta za pet imena, tako da ću moliti narodnog poslanika Pastor Balinta da se prijavi ponovo, onog trenutka kada svoje pravo na repliku iskoristi narodni poslanik Čedomir Jovanović. Molim vas da se prijavite. Izvolite.
Samo kratko o kontroli vojske i ulozi parlamenta. Mislim da je to jako važno i da taj odbor, da on samo po nekom tom administrativnom automatizmu nije sada uspostavljen, zato što je Skupštini, tj. vladajućoj većini bilo lakše da to prolongira za neki budući saziv, da se sada tu ne bi pravile rokade i opet otvarala neka kadrovska pitanja, ali sa stanovišta Ministarstva i vojske veoma je važno da imamo taj odbor. Zato što u okviru tog odbora mi možemo da pokrenemo neke procese bez kojih Ministarstvo ili vojska ne mogu biti dovoljno efikasni. Na primer, iz diskusija, tu očigledno postoje neke dileme, to nije sporno. Problem je ako mi na njih ne odgovorimo institucionalno. Mi možemo ovde, u parlamentu, u okviru odbora za odbranu da otvorimo pitanje ekonomske koristi koje ima profesionalizacija vojske. Da odgovorim na pitanje perspektive, koja proizilazi iz tako organizovane vojske, da ukažemo na neke, ali argumentovano, ne na nivou rekla-kazala politike, da kažemo zašto je to dobro. U 21. veku vojska ne može da funkcioniše na način kako je funkcionisala pre 50 godina, kao što ni Skupština ne može da funkcioniše, ni automobili nisu kao što su bili pre 50 godina. Moramo prilagoditi format svojim potrebama i karakter vremena u kojem živimo. Zato je profesionalna vojska ono što je dobro. Drugi korak je to pitanje NATO-a, jer smatramo da se u okviru toga dalje može ovo društvo razvijati, a vojska igrati onu ulogu koju igra u svakoj normalnoj zemlji. Dakle, biti nosilac tehničkog razvoja, čitav niz tehnologija prvo se usavršava u okviru vojnih instituta, u vojnim školama, u vojnoj industriji i nas interesuje šta se s tim dešava. Imamo raspravu o budžetu za 2011. godinu. Mi nemamo informacije na osnovu kojih možemo da postavimo pitanje, šta se dešava sa vojnom industrijom i šta će biti ako više novca odvojimo za vojnu industriju nego za neki drugi sektor, šta ako onaj novac izdvajamo za strane investitore, koji dolaze pa nam prave odbore po opštinama, uložimo u vojnu industriju. O tome ne možemo argumentovano da razgovaramo. Predlažem vam da kao potpredsednik vladajuće stranke, ne kao ministar odbrane, inicirate formiranje odbora.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
To je apsolutno interes svih nas, i nas koji sedimo u ministarstvu, u vojsci, javnosti i građana, a pretpostavljam i parlamenta, i zaista apelujem, u vremenu kada sam bio predsednik Odbora za odbranu i bezbednost, mi smo imali Odbor za odbranu, a vojska je bila na saveznom nivou. Danas imamo Odbor za odbranu i bezbednost, koji se očigledno ne bavi na adekvatan način, neću reći, kompetentan, vezano za sistem odbrane, a taj sistem je, kao što ste rekli, u svim zemljama sveta jedan od najkompleksnijih sistema koji postoje u okviru Vlade. Voleo bih da se zakaže određena sednica gde bi vam prezentovali šta je sve učinjeno u sistemu reforme. Ubeđen sam da, nažalost, veliki deo i pripadnika vojske to sve ne zna. Znači, mi vršimo informisanja, a mnogi ljudi nisu upoznati sa tim što se radi, a trebalo bi da se zna. Činjenica je, teško da ko u parlamentu, iz bilo kog odbora, zna kako izgleda struktura budžeta odbrane, odnosno Ministarstva odbrane u ovom trenutku, i ona je takva da je stvarno zabrinjavajuća. Često imamo situaciju i u medijima da određeni stručnjaci, koji su stručnjaci za milimetre, 105, 102, ne znaju da pročitaju naš budžet i to je sada krivica svih nas, nas koji smo u ministarstvu, ali i samog parlamenta i našeg društva. Moja ideja jeste, više puta rekao sam da ako postoji mogućnost da se zakaže sednica Odbora, da dođemo i da održimo prezentaciju, pa vi da kažete šta vam se sviđa, a šta vam se ne sviđa. Malopre sam rekao ovde da smo mi pre nekoliko godina imali podjednak broj potporučnika, poručnika i kapetana, koliko pukovnika. Imate li ideju šta to znači za sistem? Danas smo napravili jednu finu kadrovsku piramidu koja je opadajuća, najviše ima onih koji su po činu najmanji i naravno da to sada za one koji se u to ne razumeju to nije neka velika vest, ali ako vam kažem da je to nešto što je najteže sprovesti u sistemu, verujte mi, da treba da izražava jedno poštovanje. S druge strane, troškovi budžeta, u svetu postoji nekoliko pitanja koja vam oni, koji vas kontrolišu, sistem odbrane, pitaju. Prvo, koliko imate učešće u bruto domaćem proizvodu, drugo, kakva vam je struktura troškova i treće, kakva vam je kadrovska piramida. Organizacijom, organizacijske promene po standardu koji smo rekli se podrazumevaju i u 21. veku sve vojske žele da se standardizuju, da budu interoperabilne NATO standardu, svidelo se to nekome ili ne, naprosto je to standard koji je prihvaćen u svetu kao najbolji. Nažalost, mi za ove tri i po godine, dolazio sam u parlament više puta, nikada nismo otvorili debatu na tu temu i mislim da bi bilo lakše i nama, i činjenica je da odbrambena industrija nije u sastavu ministarstva. Znači, mi pomažemo odbrambenu industriju, mi nemamo budžete da podižemo odbrambenu industriji, niti imamo novac da dajemo subvencije. Često se pomisli da mi sada imamo neki novac i ako neko štrajkuje negde, da mi možemo da damo njima subvencije na način da oni isplate plate. Šta to znači? To znači ugrožavanje sistema odbrane. Znači, mi smo pre tri godine imali sastanak sa direktorima odbrambene industrije i sa sindikatima, gde su nam oni rekli da je situacija kritična i da, ukoliko mi ne kupimo svu njihovu proizvodnju, da će oni da propadnu. Pitao sam, izvinite, pa naš budžet onda postaje bojler kroz koji samo prolazi novac i odlazi kod vas? Šta će nama onda budžet, šta će nam vojska, neka uplate odmah vama? Onda smo seli, napravili ozbiljan plan u okviru ministarstva uz podršku vojske, uz podršku svih onih koji su školovani na našim Vojnim akademijama tokom 80-tih, a i danas školujemo oficire iz tih zemalja, napravili ugovore vredne svetskog poštovanja. Imamo situaciju da u pojedinim fabrikama sada moramo da investiramo, da ih opremimo, da bi mogli još više da proizvedemo, jer postoji još veća tražnja za naše proizvode, što ne postoji, verujem, ni u jednoj drugoj grani, koja se bavi industrijom ili poljoprivredom. Hoćemo da sarađujemo i nama je interes, verujte mi, svima nama koji smo u sistemu je interes da vi budete što više obavešteni, jer u toj situaciji ne postoji ništa skriveno i tada demistifikujemo sve oni koji danas misle da je vojska neka zatvorena, mračna šuma, gde se dešava nešto što niko ne zna, da se ne može doći do informacije, a ja vam kažem da takva situacija nije. Ukoliko vi želite da se to demistifikuje na pravi način, mi smo spremni, kad god poželite i sastanke i informisanje, i posete vojsci i prezentaciju šta je učinjeno i šta je reforma uopšte, šta je u inostranstvu, šta je reforma u okruženju, da ne pričam o nekim ravnima koje su emotivne, koje su stranačke, dnevno-politikantske. Pričamo o ozbiljnim stvarima koji vode jedan veoma važan deo naše države u pravcu ozbiljne reforme, za koju sam siguran da je građani Srbije podržavaju.
Reč ima poslanik Pastor Balint.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, gospodine načelniče Generalštaba, dame i gospodo narodni poslanici, mi ćemo vrlo rado i iskreno…
Molim, narodni poslaniče, da ne dobacujete i ne ometate raspravu i upozoravam vas da je to razlog za izricanje opomene. Sada nastavljate da dobacujete i remetite red na sednici i molim vas da to ne činite.
Mi ćemo vrlo rado i iskreno podržati Predlog odluke o obustavi obaveze služenja vojnog roka u danu za glasanje. Ja sam najsrećniji i moram da kažem iskreno, kada raspravljamo o predlozima odluka ili zakona u Narodnoj skupštini koje mi bezrezervno možemo podržati, kada ne treba da imamo neke dileme, pitanja, nego stvarno iskreno i rado možemo glasati za predlog odluke ili zakona. Ova odluka je takva. Sada bih mogao da vam citiram nekoliko rečenica iz programa SVM, a to ću i učiniti zbog toga što te rečenice skoro u potpunosti imaju istu sadržinu kao obrazloženje vašeg Predloga odluke. Znači, već 16 godina, otkad postoji SVM, mi govorimo o tome da smo uvereni da je u današnjoj Evropi, koja polako razgrađuje granice i koja se postepeno ujedinjuje, neopravdano održavati jednu ovako brojnu, u odnosu na populaciju zemlje, predimenzionisanu vojsku. Umesto toga potrebno je formirati brojčano manju, ali tehnički dobro opremljenu, na dobrovoljnoj bazi organizovanu profesionalnu vojsku, koja se najbolje uklapa u organizaciju NATO-a. Ideja profesionalne vojske je opravdana iz razloga što predstavlja mnogo manji teret za budžet Republike Srbije, odnosno značila bi manje opterećenje za građane, a istovremeno bi, zahvaljujući organizovanosti, opremljenosti i profesionalizmu mogla u potpunosti obezbediti zaštitu naše zemlje. To piše u programu naše stranke i veoma nas raduje što to piše i u Predlogu odluke. Znači, ova odluka je apsolutno u trendu savremenih tokova i nije nimalo nepromišljena. Mi smo poslednja država na području bivše Jugoslavije koja uvodi profesionalnu vojsku. Takva vojna obaveza postoji i u određenim državama Evrope, na primer u Rusiji, ali i u Nemačkoj, ali smatramo da je za potrebe Republike Srbije profesionalna vojska iz navedenih razloga mnogo adekvatnija. Znamo da sve manje ljudi želi da provede određeno vreme u vojsci. To je tako bilo prvenstveno 90-ih godina prošlog veka. Srbiju nije moguće uporediti ni sa Nemačkom, ni sa Grčkom, ni sa još nekim državama Evrope ili EU koje i danas imaju vojsku koja nije profesionalizovana zbog toga što te zemlje nisu imale ratne događaje tokom svojih bliskih prošlosti. Moram da kažem i to da znam za pesmu "Rado Srbin ide u vojnike", ali su 90-ih godina ne tako rado u vojsku su išli pripadnici nacionalnih manjina i bili su primoravani da učestvuju u ratovima u kojima sadašnja naša država zvanično nikada nije učestvovala. Pre nekoliko nedelja se navršilo 19 godina od prvih antiratnih protesta u tadašnjoj našoj državi koji su organizovani u Senti od strane tadašnje jedinstvene mađarske stranke Demokratske zajednice vojvođanskih Mađara i Lige socijaldemokrata Vojvodine. Ali, bez obzira na tu činjenicu, nažalost, 90-ih godina smo učestvovali ne u jednom ratu, nego u ratovima u kojima, još jednom podvlačim, država nikada nije učestvovala. Nažalost, imali smo situacije da su se na frontu sretali Mađari iz Subotice i Mađari iz Osijeka, na jednoj i na drugoj strani, ili Hrvati iz Sombora i Hrvati iz Vukovara i to nimalo nije bilo prirodno stanje. To se mora reći i ovde u parlamentu i to su, nažalost, činjenice. Kao što su činjenice i to da pripadnici nacionalnih manjina nisu u većoj meri izbegavali obavezu služenja vojnog roka nego što su to činili pripadnici većinskog naroda i niko nije u pravu ko dovodi pod sumnju lojalnost svih pripadnika Republike Srbije. To se više ne čini, ali se činilo pre 10 ili 15 godina u ovoj državi. Ti ljudi su i ginuli na frontu. Čuli smo od gospodina ministra da u proseku četvoro kandidata konkuriše za jedno mesto i to je svakako dobro. Ja bih želeo sa ovog mesta da apelujem i na ministra i na pripadnike Ministarstva da se vodi računa o tome da se i pripadnicima nacionalnih manjina omogući rad u profesionalnoj vojsci Republike Srbije. Naravno, ne tražim da se to omogući po sistemu ključa ljudima koji ne ispunjavaju uslove, ali vas molim da se stvarno obrati pažnja na to da se ljudima svih nacionalnih pripadnosti omogući služenje u profesionalnoj vojsci. Uopšte ne mislim da je protivno tradiciji ukidanje obaveze služenja vojnog roka. Kao što znamo, služenje vojnog roka je nasleđe francuske buržoaske revolucije, a Francuska je već odavno ukinula služenje vojnog roka. Tradicija neće biti potpuno ukinuta jer postoji, kao što smo čuli, veliko interesovanje u narodu za profesionalnu vojnu službu i oficirsku karijeru. Veoma bi bilo bitno da profesionalni pripadnici redovno dobijaju svoje plate i da te plate budu takve da se od njih može pošteno živeti. Apsolutno podržavamo i namere da profesionalni pripadnici vojske imaju pravo na penzijsko osiguranje, ali i na zdravstveno, koje mogu koristiti i članovi njihovih porodica, što podrazumeva i mogućnost lečenja u sistemu vojnog zdravstva. Isto tako, bitno je da se onim građanima koji se odluče za dobrovoljno služenje vojnog roka u trajanju od tri meseca obezbedi uplaćivanje radnog staža tokom ta tri meseca. Ne znam dokle se stiglo u vezi toga, ali bih želeo da kažem da smo mi još 2007. godine imali inicijativu da se građanima na odsluženju vojnog roka uplaćuje penzioni staž. Ja bih želeo da vas podsetim da trenutno, prema istraživanju koje je urađeno od strane Centra za istraživačke poslove Narodne skupštine 2007. godine, trenutno postoji 12 zemalja u kojima postoji obavezno služenje vojnog roka, a u kojima se to vreme računa u radni staž – Austrija, Kipar, Estonija, Nemačka, Litvanija, Poljska, Rusija, Turska i Grčka. Mi smo bili svesni toga da pre dve ili tri godine Srbija nije bila u mogućnosti da uplaćuje to pripadnicima vojske kojih je bilo mnogo više, ali sada, kada govorimo o nekoliko hiljada na godišnjem nivou, mislim da bi to bilo moguće organizovati i da bi to bila jedna ispravna i mudra odluka. Na kraju, ne mogu da ne iskoristim priliku i da kažem da se mi i dalje zalažemo za ulazak Srbije u NATO. Ja vam, gospodine ministre, neću postavljati pitanja u vezi toga jer mi je otprilike sve jasno, ali bih želeo da vam kažem da i dalje smatramo da je zadatak političara da govori istinu, da ne govori ono za šta misli da građani žele da čuju, nego treba svi mi da govorimo pravu istinu građanima, ne samo u vezi NATO-a nego u vezi svih pitanja. Treba reći građanima koje su prednosti, koji su benefiti, a koje su mane učlanjenja Srbije u NATO. Treba reći da je Srbija 1999. godine bombardovana, i moj grad je bombardovan, i Subotica je bombardovana i Palić je bombardovan, nevini ljudi su ginuli. Ali, ne smemo biti vođeni isključivo emocijama. Treba da gledamo šta je interes Republike Srbije i svih građana i treba reći sve bezbednosne, ekonomske i političke argumente u korist učlanjenja u NATO. Mi znamo da postoje određene države EU koje nisu članice NATO, to su Švedska, Finska, Austrija i Irska, ali u svim tim slučajevima postoje ozbiljni razlozi za takvu odluku, koji su pre svega istorijskog karaktera. Treba reći i to da postoji obrnuta situacija. Na primer, Norveška je članica NATO, a nije članica Evropske unije. Što je najbitnije, sve zemlje bivše socijalističkesu ušle prvo u NATO i tek onda su ušle u Evropsku uniju. Ja ne mislim da se može napraviti izuzetak sa Srbijom i zbog toga bi trebalo energičnije krenuti u tom pravcu. Mi smo pre godinu dana glasali za Predlog strategije odbrane, baš zbog toga što u toj strategiji nema ni reči o vojnoj neutralnosti Srbije, i to je za nas pozitivan korak. Jedan analitičar je rekao pre nekoliko dana da se čuju takozvani argumenti da niko nije rekao iz Evropske unije da mi treba da uđemo prvo u NATO, i da tek posle možemo računati na ulazak u Evropsku uniju. To je tačno, a to nam nikad neće ni reći. Taj analitičar je rekao da je to ista situacija kao što nam niko nikad neće reći da treba pristojno da se obučemo pre nego što krenemo u pozorište, jer svi mi znamo da to tako treba da bude. Slična je situacija i u parlamentu, gospodine ministre, nigde ne piše da ministar treba da govori stojeći, a vi ste govorili stojeći, i jedan ste od retkih članova Vlade koji time simbolizuje poštovanje Narodne skupštine kao institucije i narodnih poslanika. Jedino vam moram reći u zagradi da u Poslovniku piše da sa govornice jedino sme da govori predsednik Republike, pa se nadam da nećete imati problema u vašoj stranci zbog toga. Zbog toga, bez obzira što nema i neće biti izjava iz Evropske unije da mi prvo treba da uđemo u NATO, mi ipak smatramo da prvo treba da uđemo u NATO i da je to jedina mogućnost našeg učlanjenja u Evropsku uniju, ne zbog toga što je to nekakav preduslov, nego zbog toga što su u 80% slučajeva članice Evropske unije i članice NATO. Znači, radi se o istom sistemu vrednosti i mislimo da je neiskreno, da je licemerno govoriti o ulasku u Evropsku uniju, a da se u istom tom kontekstu ne govori o NATO. Sve ovo nisam vama želeo da kažem prvenstveno, gospodine ministre, nego sam želeo da iskoristim mogućnost da ukažem na neke prednosti ulaska naše zemlje u NATO. Nadam se da će se najkasnije nakon sledećih redovnih parlamentarnih izbora nova vlada vratiti na put na kojem su bile sve članice nekadašnjeg DOS-a, a to nisu evropske integracije, to su evroatlantske integracije. Hvala.
Iskorišćeno je šesnaest minuta od vremena predsednika poslaničke grupe. Narodni poslanik Dragan Todorović želi da govori o povredi Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se na član 27. stav 2, gde se kaže da se predsednik Narodne skupštine stara o primeni ovog poslovnika, a odnosi se na član 104, odnosno na repliku. Imali ste prilike [[Predsedavajuća: Narodni poslaniče, replika ne može biti predmet povrede Poslovnika.]] Nisam tražio repliku, nego vam kažem da se pozivam na član (Predsedavajuća: Ne možete da se pozovete na član Poslovnika koji ne može biti prekršen i povređen od strane predsedavajućeg.) Dobro, pozivam se na član 27 - predsednik Narodne skupštine stara se o primeni Poslovnika. Očigledno je da predsedavajući na ovoj sednici ne vodi sednicu u skladu sa Poslovnikom. Već je istaknuta primedba vezana za govor sa govornice. Razumem da je… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, sada vas molim da ne zloupotrebljavate član 103. i upućujem vas da pročitate sve stavove člana koji definiše ko i kada govori za govornicom Narodne skupštine. Opominjem vas da sledećom rečenicom koja ne bude u skladu sa Poslovnikom mene dovodite u obavezu da primenim član 103. stav 7. i da vam izreknem meru opomene.) Takođe, građani, nažalost, verovatno nisu imali prilike da vide da je Konstantni Arsenović… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem, narodni poslaniče. S obzirom da imamo ovakvu temu, računajte da je ovo mera poštede. Narodni poslanik Konstantin Arsenović, pravo na repliku.(Dragan Todorović, sa mesta: Sram vas bilo…) Narodni poslaniče Dragane Todoroviću, molim vas da ne omalovažavate Narodnu skupštinu, da ne dobacujete sa mesta i da ne govorite nepristojne reči za vreme sednice Narodne skupštine. Time svi zajedno gubimo na ugledu, a vi ne dobijate ništa, tako da vas molim da prekinete nepristojno ponašanje. Zahvaljujem i podsećam vas da već imate meru poštede od izricanja opomene zbog zloupotrebe prava iz Poslovnika. Vama se izvinjavam, narodni poslaniče, vi imate pravo na repliku. Izvolite.
Odustaću od replike, jednostavno mislim da nisam ispoštovan kao narodni poslanik, ali samo ću dve stvari reći. Prvo, mislim da je iz mog izlaganja bilo jasno da ćemo podržati sve četiri tačke. Drugo, iz emotivnih razloga prema vojsci nikada javno neću ništa ružno reći. Sve ono što želim jeste da na neki pristojan način ukažem na neke dileme koje mene muče, a to ne znači da sam uvek u pravu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Želeo bih samo da se zahvalim gospodinu Pastoru na diskusiji. Znam da podržavate zakon, ali voleo bih da i vi znate, kad kažete da se u Nemačkoj vojska ne služi, da su kancelarka Merkel i ministar Gutenberg na predlog Generalštaba nemačke vojske pokrenuli proces profesionalizacije, tako da će i u Nemačkoj da se vojska profesionalizuje i da se otprilike za nekih 70-80 hiljada pripadnika vojske smanjuje brojčano stanje. Šta je general Nikolaj Makarov u intervjuu "Politici" rekao vezano za profesionalizaciju na pitanje u kojoj fazi je proces pune profesionalizacije oružanih snaga Rusije? On odgovara – mišljenja smo da je najbolja varijanta imati potpunu vojsku po ugovoru. Znači, i tamo je to mišljenje isto, s tim što oni trenutno nisu u situaciji da taj posao završe na način kao mi, ali verujemo da će i oni. Ono što isto moram da vam kažem, da znate, to je da danas postoji veliko interesovanje upravo zemalja koje nisu završile profesionalizaciju za naše iskustvo i da im kažemo kako smo to u izuzetno kratkom roku uradili. Ono što takođe želim da istaknem, iako moram da kažem da u vojsci ne delimo vojsku na pripadnike manjina ili srpskog naroda, činjenica je da je odziv za služenje bio među manjinama zaista visok i činjenica je da nismo imali problem u periodu u kojem smo mi u Ministarstvu. Znate i sami da smo imali čak i smrtni slučaj našeg pilota Ištvana Kanasa, da smo imali još jednog pilota koji je skakao, da imamo zaista našu vojsku koja i dalje oslikava stanje u celoj zemlji. Posebno sam ponosan što posle dugog niza godina mi na Vojnoj akademiji imamo i Mađare, i Hrvate, i Crnogorce, i Ukrajince, i Rome, i Goranca, i Bunjevca i Rusina i više Bošnjaka. Trudimo se da naša Vojna akademija bude slika Srbije. Ono što nije pomenuto ovde, ali želim da kažem, takođe, izuzetno važna stvar vezana za profesionalizaciju je što mi omogućavamo da i žene uđu u profesionalni sastav vojske. Mi ćemo imati između 12 i 14% žena, što je jedan savremeni i moderni trend. To je svakako stvar koja je dobra. Kao što sam već rekao, imamo žene na Vojnoj akademiji, što je izuzetno važno sa aspekta reforme i sa aspekta poštovanja nečega, što očigledno u našoj zemlji nije ranije poštovano. Što se tiče pitanja uplaćivanja radnog staža za ove koji budu dobrovoljno služili vojni rok, mislim da je to, naravno, pitanje pre svega finansija i napravićemo ozbiljnu analizu. Ja sam takođe čovek koji misli da oni koji se odvaže da dobrovoljno služe vojni rok, koji se odvaže da sve nas u državi zaduže time što će biti na braniku otadžbine ta tri meseca, koliko god vama to izgledalo duhovito i smešno, mislim da zaista treba da im ukažemo veliko priznanje. Verujem zaista da možemo da obezbedimo i uplaćivanje onog staža, jer to je nešto minimalno što država može da se njima oduži. Takođe, verujem da ćemo im mi kroz sistem obuke, školovanja, pružiti mogućnost i da ostanu profesori i pripadnici Vojske Srbije, ali da steknu određena znanja koja bi ih koštala u civilstvu mnogo više. Tako da iskoristimo da ih obučimo u pojedinim znanjima koja oni do sada nisu imali. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Saša Dujović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe.
Uvaženo predstavništvo, poštovani ministre, predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, ova tema koja je danas na dnevnom redu, ovaj zakon izazvao je oštre polemike u jednom delu javnosti kojoj i sam pripadam, a to je pre svega veteranska populacija koja je nažalost veoma brojna u proteklih dve decenije naše istorije. Pre nego što krenem da nešto kažem o predlozima, hteo bih da napomenem da je u prethodnim diskusijama bilo nekoliko, da ne kažem ružniju ili jaču reč, činjenica koje prosto ne stoje. Nijedna nacionalna manjina nije 90-tih godina bila izvrgnuta nečemu što se zove nasilna mobilizacija, već su po tadašnjem Ustavu SFRJ, koji je važio sve do Ustava donetog na Žabljaku, prosto bili u obavezi da kao građani te Jugoslavije odazovu se onome što se zove poziv za služenje vojnog roka ili poziv u slučaju ugroženosti zemlje, bilo da je u pitanju spoljni ili unutrašnji neprijatelj. Nisu se svi na isti način odazivali. Postojali su ljudi koji su se odazivali u velikom broju, procentualno gledajući, a ima i onih koji su bili podstaknuti od određenih nerazumnih stranih faktora. To je tako bilo. Svi zajedno smo odradili ono što smo mogli u onim uslovima kojim smo mogli, a to je branili državu. No, da se vratim na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi i da kažem da je profesionalizacija Vojske tj. uvođenje profesionalnog sastava apsolutno ispravan postupak i sadašnje vlade i onih koji su ga pre toga pokrenuli. Mogu to da kažem kao neko ko je dugo godina učestvovao u odbrani srpskog naroda i vrlo dobro znam šta znači biti profesionalac. Kada dođu profesionalci, pa makar i one JNA, opremljeni u odnosu na neke druge pripadnike vojske, koliko to zna da motiviše samog čoveka. Sistemski pogledavši profesionalizacija, na način kako je to predviđeno ovim našim zakonima, biće jedan veliki posao. On je već dobro odmakao i to je dobra stvar. Biće skup posao. To neće biti jeftino. Profesionalac je izuzetno skup vojnik i mora biti dobro stimulisan da profesionalno i dobro i kvalitetno obavlja svoj posao. Naše društvo u celini čini ogromne napore kako bi obezbedilo uslove da takve profesionalce u tom broju koji podrazumeva strategija i dobijemo. Ono što je u velikoj meri ohrabrujuće je sav prateći deo koji će pratiti kroz Ministarstvo odbrane namensku industriju. Pojačanje jedno veliko koje ste dobili u vidu vaše agilnosti, gospodine ministre, i svih vaših saradnika da se namenska industrija postavi tamo gde joj je nekada bilo mesto, a to je da bude vodeći privredni subjekat ovde. Sigurno će to mnogo više doprineti da se olakša i sama profesionalizacija vojske. Izuzetno me raduje mogućnost služenja vojnog roka na dobrovoljnoj osnovi i to je nešto što će spajajući tradiciju pre svega srpskog naroda, ali i nešto što su savremeni moderni tokovi i trendovi društva u celini, apsolutno doprineti da mnogi mladići, a vidimo po ovim izmenama i dopunama i mnoge devojke, opredele se za jedno dobrovoljno služenje vojnog roka pod oružjem, što će biti na radost svih onih koji imaju mogućnost i želju da svoje obaveze izmire na ovakav način, ali i da se ne ukine jedna, da budem malo šaljiv, tradicija ispraćaja u vojsku. Ono što ne treba zanemariti je sve veće i veće učešće naših pripadnika profesionalnog sastava u mirovnim misijama, koje verujem da će, kako vreme bude odmicalo i naši vojnici profesionalci budu zauzimali ona mesta u okviru društva koja im pripadaju i koja će im biti obezbeđena, biti sve više i više i takvim jednim angažmanom unutar mirovnih misija i humanitarnih, ali i razdvajajućih operacija će dovesti do toga da se stiče jedan ogroman potencijal iskustva iz takvih misija, što će u svakom slučaju dovesti do toga da na prostoru Balkana, da ne kažem jugoistočne Evrope, sigurno budemo vodeći po tako nečemu i to je zaista ohrabrujuće. Posebno me raduje u ovim izmenama mogućnost da se osobama nežnijeg pola, da tako kažem, ženama omogući da kao i muškarci pod jednakim uslovima odsluže vojni rok dobrovoljno. To je nešto što je do juče na Balkanu bilo nemoguće. Sada se otvara pitanje evropskih integracija. Pomenuto je u prethodnim raspravama i nasleđe problema vezano za ove izmene i dopune zakona i inače za Zakon o Vojsci. Kratak je vremenski period od nekih stvari koje su se dešavale ne tako davno gde su mnogi naši sugrađani tj. mnogi ratnici branili na ovaj ili na onaj način dostojanstvo ove države i naravno da je iza toga ostalo mnogo problema kada su u pitanju penzionisana vojna lica, kada su u pitanju rezervisti, kada su u pitanju veterani. Problemi su vezani za stambenu problematiku, za nadoknadu penzija, plaćanje ličnog dohotka i sve ono sa čim se vi i vaši saradnici svakodnevno susrećete i pokušavate da nađete neko rešenje. Verujem da će uporedo sa pravljenjem profesionalnog sistema Vojske Srbije doći lagano, korak po korak, do rešavanja svih ovih nagomilanih problema, pogotovo kada su u pitanju određene kategorije koje sebe nazivaju vojnim beskućnicima. Zaista je ružno. To su ljudi kojima država duguje rešavanje stambenih problema. Veoma me je obradovala činjenica da je u okviru Ministarstva odbrane planiran jedan sektor za veteransko pitanje u okviru uprave i to je pokazatelj da Ministarstvo odbrane želi da se posveti i onim stvarima koje su iz te bliže istorije, koje su nasleđene i ne mogu da se stave pod tepih, jer im tamo nije mesto. Radi se o velikom broju građana Srbije. Na kraju želeo bih, s obzirom da je polemika bila žustra kada je ovaj zakon u pitanju po pitanju odluke o obustavi obaveze služenja vojnog roka, mnogi su se pozivali na tradiciju, iskreno ni meni nije drago da ovakvu odluku donosimo, ali mi je donosimo jer želimo bolje svojoj profesionalnoj vojsci, jer želimo bolje svom narodu, ali želimo i isto tako da naglasimo da siguran sam da ukoliko bi to bila potreba da se brani država ne bi se svi oslonili samo na profesionalnu vojsku, već kako je to pre svega u tradiciji našeg naroda svi bismo tu bili na licu mesta. To ne treba koristiti kao argument, već treba da damo punu podršku sprovođenju ovih reformi, dovođenju profesionalnog sastava Vojske Srbije na one grane na kojima treba da bude, a to je dobro plaćen srpski vojnik, dobro opremljen srpski vojnik, dobro obučen srpski vojnik. Tada će mnogima koji možda nekim skrivenim namerama imaju neku pretenziju prema ovoj našoj državi biti mnogo teže da se na to odluče, a ako se i odluče veterani, u njihovo ime mogu da kažem, iz proteklih ratova, a i svi građani staće i braniće svoju otadžbinu. U to ime i u ime poslaničke grupe SPS-JS i u ime Pokreta veterana mi ćemo dati podršku u Danu za glasanje. Hvala.
Iskorišćeno je devet minuta i 13 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika. Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Želim samo da vas uputim u nekoliko stvari koje su na odboru pomenute kao tema. Činjenica je da niko u državi nema iskustvo sa formiranjem profesionalne vojske. Činjenica je da to radimo prvi put. Činjenica je da pokušavamo da učimo na tuđim iskustvima, da ih primenjujemo u našem sistemu, sa što je moguće manje grešaka i na kraju, sa što je moguće manje korektivnih faktora koje omogućavaju da funkcionišemo, da kažem, u hodu. Postavlja se pitanje – da li treba omogućiti onima koji žele da dobrovoljno služe vojni rok da odsluže vojni rok. Znam da ima i onih koji misle da to ne treba da se radi. Međutim, smatramo da to treba da postoji. Praksa u okruženju pokazuje da je većina država opredeljena da može da se služi vojska. To služenje vojske ili obuka traje od 15 dana do šest meseci. Recimo, uRumuniji, Bugarskoj, Makedoniji, Crnoj Gori, Hrvatskoj i Sloveniji je moguće da se svako dobrovoljno javi i da ode na obuku, koja kažem, traje od 15 dana do šest meseci. Mađarska, Albanija i BiH nemaju taj način službovanja. Ali, danas donosimo odluku, a važno je da svi znaju i javnost, ne o ukidanju služenja vojnog roka. Suština je da se donosi odluka o obavezi služenja vojnog roka. Znači, volonterski, ko god bude želeo, a vidim da često ima onih koji komentarišu na raznim blogovima, sajtovima, kako, eto baš sad kada su oni hteli da služe, više se vojska neće služiti. Da vam kažem, vojska će se služiti i dalje. Vrlo ću lično posmatrati one koji insistiraju na tome, da oni eto jadni ne mogu da služe vojsku, a pri tom sami nisu služili vojsku, ili njihove partijske kolege nisu služile vojsku ili potpisnici raznih ugovora njihovih nisu služili vojsku, ali obično znaju da komentarišu sistem odbrane i znaju kako to izgleda unutar vojske, baš na način kako eto oni to vole da vide. Ono što je činjenica, ono što je evidentna činjenica, da smo mi rukovodeći ministarstvom i vojskom u poslednje tri i po godine izbegli da napravimo bilo kakvu aferu ili vanredni događaj koji nije bio razrešen u javnosti. Ne postoji danas, a očekujem da čujem i ta pitanja, ne postoji danas ništa što se stavlja na teret ovom menadžmentu ministarstva kao problem koji smo napravili. Tačno je da nismo mogli da rešimo sve probleme. Tačno je da postoji određena kategorija ljudi koja nije uspela da obezbedi stambeno pitanje u proteklim godinama. Isto je tako tačno da smo mi za ovih tri godine obezbedili nešto manje od 3.000 ljudi. To znači oko hiljadu godišnje, i planiramo još više, hiljadu godišnje. Ako vam kažem da u sistem ulazi 350 onih kojima sleduje rešavanje stambenog pitanja, mi smo za tri godine uradili koliko bi bilo za deset godina. Da li je to dovoljno? Verovatno nije. Sa kog aspekta? Sa aspketa da 30 godina to nije rešavano. Danas ključeve dobijaju od stanova ljudi koji čekaju po 20 godina, 20 godina. U tih 20 godina, svi koji sede u ovom parlamentu upravljali su vojskom, direktno, indirektno, koaliciono, kakogod. Svi imaju rezultat i statistiku sa kojom mogu da izađu ovde, i mi sa našom, i da vidimo ko je učinio više za ljude koji su ostali bez rešenog stambenog pitanja, a ko manje. Ono što hoću da znate, prosečna penzija danas vojnog penzionera u Srbiji je veća od prosečne plate u Ministarstvu odbrane. Veća je i od prosečne penzije u Srbiji. Prosečna penzija je oko 39.000 dinara. Na to, oni koji nemaju rešeno stambeno pitanje, dobijaju zavisno od toga da li su sami ili imaju porodicu, između 2.600 dinara i 17.500 dinara. Postoje porodice koje dobijaju 17.500 dinara. Znam da sem centra Beograda, za te pare može da se iznajmi stambena jedinica i da se živi mnogo pristojnije nego što se živi unutar neke kasarne. Kada danas govorimo o vojnim beskućnicima, moramo da znamo da je ova suma novca koja je njima omogućila da budu skućeni kao što su skućeni pripadnici MUP, policije itd. Danas prosečni policajac nema ovolika primanja i niko mu ne rešava stambeno pitanje, jer država nije u mogućnosti. Da budem jasan, ni u svetu se to ne rešava na način kako se rešava kod nas. Rešava se na način da im omogućimo, kao što radimo u Ministarstvu odbrane, da imaju subvencionisani kredit, uz solidnu i dobru platu, da mogu da kupe stambenu jedinicu u kojoj će da se skuće. Nigde u svetu, razvijenom svetu vam niko ne poklanja stan. Naravno i ovaj stan koji dobiju ti ljudi, oni treba da ga otkupe sa nekom povoljnijom cenom. Činjenica je da moramo biti svesni da ne postoji mogućnost da naš budžet ispravi greške koje postoje 30 godina. Ono što treba da znate, danas ćemo imati na plati do kraja godine više ili manje, kadrovski plan je 36.000 ljudi, 36.000 ljudi na plati i pedeset i nešto hiljada, dve tri hiljade ljudi na penziji. Od toga su dve tri hiljade onih koji žive u Republici Srpskoj. Plaćamo penziju penzionerima i u Republici Srpskoj. To sve ide sa budžeta Ministarstva odbrane. Kada pogledate troškovnik, kako izgledaju personalni troškovi, osnovni troškovi, operativni troškovi i investicije, u totalnom smo disbalansu. Nama su personalni troškovi gotovo 80% ili 75% u odnosu na sve troškove. U svetu najbolji ima Norveška, to je 40,30, 30. Nama 70 i više posto odlazi na personalne troškove. Mogućnost da crpimo finansijska sredstva, ne bi li ljude koji sebe smatraju oštećenim podmirivali i više od onoga što trenutno dobijaju. Verujte mi, imao sam priliku da razgovaram sa ženom koja je došla na poziv nekih ljudi koji žive u Novom Sadu. Žena je bila iz nekog viktimološkog društva. Posle pola sata razgovora, došla je u situaciju da ona kao visoko stručno obrazovana izaposlena, ima manju platu nego taj penzioner koji je njoj pisao. Kada se njemu doda taj UTS, ima duplo više primanja nego ona. Sada ona iz viktimološkog društva treba da obiđe njega i da vidi zašto on živi u lošim uslovima, kada ima duplo veća primanja od nje. Zato što neko ima taj izbor, nažalost. Nažalost, neko ju je izabrao, da neće da izađe iz objekata i u isto vreme želi da se prikaže kao veoma ugrožen u situaciji u kojoj, kažem, ima primanja već nego što imaju prosečna primanja ljudi koji su trenutno aktivni u našoj službi. Naravno da bih voleo da ta pitanja sva rešimo. Naravno da bih voleo. Zbog toga opet kažem, jurimo poboljšanje naše vojne industrije, izvoz, nije samo vojna industrija. Tu su fabrike i "Jumko" u Vranju, i "14. oktobar" u Kruševcu, i "Prva petoletka" u Trsteniku, i FAP u Priboju i "Utva" u Pančevu. Znači nisu samo fabrike ovih šest koje se vode kao namenske fabrike. Mi pokušavamo da sva sredstva koja dobijamo u budžetu za investicije, upravo usmerimo u domaću proizvodnju i da kupujemo domaće, iz razloga što želimo da novac ostane u državi. Kada govorimo o benefitima i koštanju profesionalizacije, moramo biti svesni da radimo danas profesionalizaciju sa manje novca nego što smo imali pre dve godine i prošle godine, a više vraćamo novca u sistem, u budžet nego pre dve godine. Naš profesionalni pripadnik vojske primi platu, mi platimo sve doprinose koje treba da prime, razumete. Novca se više vrati u budžet, a mi imamo manje. To je nešto što nas opterećuje i nadam se da će budžet za sledeću godinu biti kud i kamo bolji, da ćemo moći da krenemo konačno i sa opremanjem. Profesionalizacije bez modernizacije našeg naoružanja i vojne opreme nije posao koji treba da se radi. Druga stvar, za one koje vidim da i danas nas broje na komad i kilo, ne mislim na vas. Znači, u ratu u Americi, između severa i juga, jedan kvadratni kilometar je pokrivalo 600 boraca. Iskrcavanje na Normandiju – 400. Rat u Iraku – tri. Ovo tri borca sa opremom koju imaju, mogli su da ratuju sa ovih 600. Šta je ideja? Ideja je da mi imamo tri, ali opreme koja može da se suprotstavi ovih 600. Naravno, to je proces koji malo traje. To je proces koji iziskuje novce. Ono što je bitno, da kada budemo napustili Ministarstvo odbrane, da ono što se tiče politike, uređenja, reforme će biti dovedeno sve u najbolji mogući nivo. Kupovina naoružanja, verujte mi, ako date novac, to možemo da uradimo koliko sutra.
Reč ima poslanik Slobodan Samardžić.
Poštovani poslanici, predsedavajući, poštovani ministre vojni, danas treba da zaokružimo jedno zakonodavstvo iz oblasti odbrane koje je započeto pre par godina i ne samo sa zakonima, nego i sa strateškim dokumentima koji su doneseni u vezi sa strategijom odbrane zemlje i da time, zapravo, okončamo jednu stvar. To je, zapravo, profesionalizacija vojske kao jedan element celog ovog sistema. Danas imamo zakon koji nema mnogo članova, ali služi ovom završetku tog posla i jednu odluku koju Skupština treba da donese na osnovu prvobitnog Zakona o vojnoj obavezi. Naime, profesionalizacija vojske se ovde obavlja na jedan brz i stihijski način, mislim iz prostog razloga što za zemlje jugoistočne Evrope je profesionalizacija vojske jedan NATO standard. Naime, ova vojska treba da ispuni taj uslov da bi ušla u sistem koji će voditi politiku na osnovu odluka koje se donose daleko od ove zemlje, u Pentagonu ili nekim drugim centrima vojnog odlučivanja, svetskim pitanjima i svetskim prilikama. Mi na taj način još jednim korakom, dakle, zaokruženjem ovog zakonodavstva, treba da uđemo dublje u evroatlantske integracije, u jedan proces za koji ne postoji državna odluka ili odluka Vlade ili odluka parlamenta. Kod nas je još uvek na snazi stav da smo vojno naturalna zemlja, ali praktično radimo sve da u ovom procesu evroatlantskih integracija napredujemo što dublje prema zamislima, dinamici i fazama koje određuju centri NATO alijanse. I ova profesionalizacija je deo tog posla, i tu naime moram da izrazim jedno žaljenje da u ovom poslu, koji nije legalan sa stanovišta najvažnijih državnih odluka, mi dobro napredujemo, a u onom poslu koji je legalan, a tiče se evropskih integracija jako slabo napredujemo, ali vršimo veliku kampanju. Ovde ne vršimo nikakvu kampanju, jer je politika relativno tajna i tajnovita, ali zato napredujemo krupnim koracima, pa treba danas i da donesemo ove izmene zakona i ovu odluku. Naime, da je ceo taj vojni i politički establišment, koji brine o pitanjima odbrane i bezbednosti ove zemlje, pravio analizu situacije u kojima se zemlja nalazi sa bezbednosnog stanovišta, verovatno bi došlo do nekih drugih konsekvenci, pa i kada je reč o pitanju profesionalizacije vojske. Naime, Srbija je daleko od tog ideala ili raja večnog mira i nije u prilici da se ponaša kao da nema ugroženost svojih granica. Naime, granice Srbije kao države su jako ugrožene, da ne govorim o najvažnijem problemu u ovom kompleksu, to je pitanje KiM, gde su naše granice sa Crnom Gorom, Makedonijom i Albanijom zapravo prestale da postoje kao granice, a one su se pomerile ka onim tzv. graničnim prelazima, Brnjak, Jarinje, Merdare, Končulj itd. Ali, nije reč samo o tome, reč je o mnogim pokazateljima koji zapravo granice Srbije čine vrlo ugroženim. Navešću nekoliko primera najnovijih, ali koje se ponavljaju, prosto takva je situacija se ponavljaju dovoljno često, da bi i ministarstvo i vojska morali da zauzmu sasvim drugačiji stav i prema ovom pitanju o kome danas raspravljamo. Pre nekoliko dana smo imali slučaj da je iz Bugarske trebalo da dođe osam ili devet autobusa ljudi, nekih 500 ljudi, koji su pripadnici ekstremističkih političkih organizacija i koje je trebalo da u Bosilegradu protestuju protiv, pazite, Sporazuma iz Noja, sporazuma o granici između Srbije i Bugarske iz 1919. godine, posle Prvog svetskog rata. Vidite, ta indikacija je jako opasna i vrlo permanentna, čak i politički negde ima neku opasnost, budući da se bugarska vlada tu postavila benevolentno prema takvom jednom zahtevu tih ljudi i kritički prema odluci naših granično-političkih organa da ne dopuste ulazak ovih autobusa. Vi ste imali poziv ambasadora našeg, komunikaciju između dva ministarstva spoljnih poslova itd, znači, nije dakle incident, u pitanju je bio jedan vrlo značajan akt. Potom imate taj Pokret 64 županije, koji je osnovan i čiji je centar u Budimpešti, pre par decenija, čiji predstavnici vrlo rado dolaze u Vojvodinu i manifestuju te svoje ideološke i političke strategije. Kao što vam je poznato, glavni cilj tog pokreta jeste revizija opet jednog međunarodnog sporazuma o granicama, koji je usvojen posle Prvog svetskog rata, zapravo dva, iz Rapala i iz Trijanona, kojim su utvrđene granice Mađarske, Pokret 64 županije ima za cilj vraćanje prostora 64 županije, koje prostor nekadašnje Mađarske kao monarhije. Potom imate još neke pokazatelje. Jedan albanski političar iz Preševa je prisustvovao u Tirani jednom skupu gde je raspravljano o tzv. prirodnoj Albaniji, to je jedan novi izraz ili nova kategorija koja se poklapa u pogledu određivanja granica Albanije sa onom idejom velike Albanije. On se vratio ovde, radi svoj posao, niko ga ni za šta nije pitao. Kad god Mustafa Cerić dođe u Novi Pazar i razgovara o verskim pitanjima, Muamer ef Zukorlić kaže – Sandžak traži teritorijalnu autonomiju. Evo, nekoliko primera koji nisu pojedinačni primeri. Oni se stalno ponavljaju. Za jednu vojsku, za jedno Ministarstvo odbrane i za jednu državu konačno to je dovoljno da ona počne drugačije da razmišlja o ovim pitanjima i da svoju strategiju odbrane pravi prema procenama i analizama svoje bezbednosne situacije, pitanje koliko je ugrožena? Ne želim da alarmiram situaciju, oni nisu još uvek pokreti i tendencije koji mogu da promene granice, ali Srbija iz Beograda svojom glavom i svojom pameću mora o tim stvarima da razmišlja, a ne pameću i glavom Pentagona, koji kaže – strategija NATO je ovakva, a vi se uklopite, vi koji ste u evroatlantskim integracijama. Kao što znate, sve su se zemlje uklopile manje-više, posebno zemlje istočne Evrope koje su kasnije ušle u EU, a sada i zemlje zapadnog Balkana. To je situacija iz koje treba izvoditi naše zakonodavstvo. Kada je reč o samoj stvari, o profesionalizaciji vojske, nije pitanje da li vojsku treba profesionalizovati, to je jedno ispravno pitanje, i da li je treba reformisati, još ispravnije. Naša vojska je bila vrlo tradicionalistički organizovana i usmeravana tokom nekoliko decenija socijalističkog sistema itd, pa i ovaj je sistem iz 90-ih godina baštinio upravo tu vrstu organizacije i vojno–mobilizacijskog i vojno-formacijskog elementa itd. Nije pitanje da li reformisati, pitanje je – zašto ići toliko daleko i toliko radikalno u toj reformi i reći od danas, a praktično to je ova odluka koju danas donosimo, više nemamo narodnu vojsku, kako se to govori, imamo samo profesionalnu vojsku. Zašto se nije kombinovanim metodama tu nešto uradilo i odložila ta odluka o profesionalizaciji, upravo zato što Srbiji ne odgovara koncepcija koja je formulisana negde daleko od ove zemlje i gde Srbija treba da bude deo tog procesa. NATO i Pentagon i Brisel, ne mislim Brisel EU, nego Brisel NATO, imaju potpuno druge ili neke svoje političke ciljeve i strategije i te ratove koje oni vode, oni su ratovi svoje vrste, vezani za interese pre svega SAD i nekih velikih zemalja EU, poput ciljeva i interesa itd. Ne znam zašto bi to bili naši ratovi i zašto bi naša vojska kao profesionalna vojska, ulazeći u takvu jednu avanturu evroatlantskih integracija, članstvo u NATO, morala da deli sudbinu tih interesa koji su nama krajnje daleko? Inače, vi imate jednu krajnje opasnu socijalno-ekonomsku situaciju, koja se savršeno slaže sa ovakvom vrstom reforme vojske i njene potpune profesionalizacije. Kada napravite potpuno profesionalnu vojsku, vi ćete zbog neprilika koje imate kao ekonomski siromašna zemlja, tu vojsku početi polako da motivišete da učestvujeu tim ratištima, sa kojima inače nemamo nikakve veze. To je politika koja se odvija pred našim očima. Mogu dati primer, Crna Gora, koja nije još u NATO, ali želi da uđe, a i Boris Tadić joj je poželeo sve najbolje, ne znam zašto, jer je to ipak druga država, ona je pre dve godine donela odluku o slanju 68 vojnika u Avganistan. Kada je pre nešto manje od dve godine prva grupa od 34 vojnika otišla, nešto su se malo batrgali oko toga poslanici opozicioni uparlamentu i od svega toga ostao je samo jedan ciničan i duhovit naslov u opozicionom listu "Dan", kao komentar toga. Pisalo je – talibani, došli su vam crni dani. To pokazuje da hteli ne hteli, u situaciji gde mladi ljudi nemaju posla, gde nemaju novca, gde nemaju perspektivu, idu u profesionalni sastav vojske da bi živeli i preživeli, to su mladi ljudi u pitanju, i preživljavali i kada ih više ni ta država ne bude mogla hraniti kao profesionalne vojnike, ona će njima alternativu realno dati – idite na svetska ratišta, tamo ćete zaraditi. Imate i ekonomsku i socijalnu iznudicu i imate iznudicu, tako da kažem, nekog mladalačkog avanturizma, koji takođe učestvuje u odluci mladog čoveka da tako nešto radi, kao što se nekada išlo u francusku legiju. Bilo je takvih ljudi i tu je bio u pitanju i novčani interes i neki specifični avanturizam. To je realna opasnost u kojoj se nalazimo, računajući i ovu koncepciju o profesionalizaciji vojske. Kada kažem – zašto se išlo tako daleko, imam u vidu zemlje koje nisu to učinile, a koje su evropske zemlje. Ove zemlje okruženja moramo isključiti, jer one su zavisne, vazalne države, kao što je i Srbija. Samo hoću da postavim pitanje da li Srbija to mora biti, pa i u ovom specifično osetljivom pitanju, kao što je pitanje odbrane i vojske. Izvinite, Srbija ima malo drugačiju tradiciju u vojnom pitanju u odnosu na Hrvatsku, na Bosnu, na Makedoniju itd. od 804. naovamo. Ne može se sve svesti na jednu meru i svi glajhšaltovati od Češke do Bugarske itd. i da svi moramo isto. Ne, Srbija ima drugačiju tradiciju. Drugo, ima problem drugačiji u odnosu na te zemlje. Nijedna od tih zemalja nema problem ugroženosti granica sem Srbije. To je dovoljan faktor da se razmišlja o nečem drugom. Konačno, imate primere. Ti primeri nisu neke analogije na osnovu kojih bi se mogla izvesti reforma našeg sistema, ali jesu interesantne. Švajcarska, na primer, ima obavezu vojnog roka. Ona ima i deo profesionalnog sastava vojske, koji je relativno mali, 5% ukupnog sastava. Zovu ga milicija, iako to nema veze sa policijom i ima obavezno služenje vojnog roka. Stalni sastav švajcarske vojske - oko 130.000 vojnika i rezervnih oko 70.000 vojnika. Švajcarsku to košta 3,9 milijardi franaka godišnje. To je 3,6 milijardi dolara, a mi možemo reći da je Švajcarska bogata zemlja a tako nešto plaća, ali odakle ideja Švajcarskoj da ima narodnu vojsku, dakle, zemlja koja nije ratovala u dva svetska rata? Zato što je Švajcarska proglasila vojnu neutralnost pre toga, još svojim Ustavom iz 1848. godine i drži se te strategije do dana današnjeg, ali ta vojna neutralnost je zapravo najviše i doprinela tome da Švajcarska zadrži narodnu vojsku, a da ne pravi profesionalnu vojsku sa elementima profesionalizma, razume se. Dakle, govorim o osnovnom sastavu vojske. Vidite šta se dogodilo. Krajem 80-ih godina u Švajcarskoj je postojalo jedno udruženje koje je pravilo propagandu da Švajcarska ukine te svoje običaje. Izašlo se na referendum, gospodine ministre, i ta je inicijativa izgubila. Ta inicijativa je bila ponovljena 2001. godine, nekoliko meseci pre nego što se dogodila ona situacija sa svetskim trgovinskim centrom u Njujorku. Referendum je, na nesreću inicijatora, obavljen nekoliko meseci kasnije i 77% izašlih je bilo protiv takve reforme švajcarske vojske, koja bi se profesionalizovala. Najzad, usvojili su neku novu strategiju odbrane 2003. godine, opet referendumom, gospodine ministre, gde su prihvaćeni neki elementi reforme, da o tome ne pričamo dugo, ali približno dovodi u pitanje koncepciju narodne vojske Švajcarske. Imamo jedan primer koji ne možemo da kopiramo, ali hoću da kažem da u srcu Evrope postoji zemlja koja svojom glavom i svojim interesima razmišlja o vojnoj strategiji i odbrambenoj strategiji, bez obzira što ne učestvuju u misijama mirovnim, održavanju mira širom sveta, kada je njihova odbrambena politika u pitanju, oni ne kopiraju NATO. To su uspeli da izvedu. Drugi akcenat iz ovoga je da to stanovništvo odlučuje referendumom o tim pitanjima. Gospodine ministre, rekli ste da o NATO najbolje je da se ne obavi referendum. Danas čujemo od poslanika koji kažu – ako se izriče istina, najbolje je da se narod tu mnogo ne pita. Znate šta, izricanje istine od političkih ljudi, državnika, koji su na čelu države, a da se narod ne pita, jeste karakteristika diktatorskih režima, a ne demokratskih. Referendum jeste demokratski mehanizam, kako god okrenete. Ako su Švajcarci odlučivali o takvim stvarima koje su ispod najstrateškijih odluka u oblasti odbrane, pa možemo valjda i mi o tome da li treba da uđemo u NATO ili ne, ali je razumljivo zašto ste vi dali izjavu da ne treba ići u referendum – zato što ovaj narod nije za NATO, a vi punom parom radite ka tom pravcu. Ovaj zakon donosimo iz tog razloga. Toliko se brzo ide sa zakonodavstvom i radikalno se menja koncepcija. Naime, pratite rezultate istraživanja javnog mnjenja i tu je standardno negde 60 do 74%, kako koje vreme, protivnika ulaska u NATO, a pristalice padaju. To je normalan rezultat iz više razloga i ne želim sada o tome da govorim, da se na tome zadržavam, ali to se mora respektovati. Ne može se reći – nije to pitanje zato što mudro rukovodstvo zna najbolje kud da vodi narod. Ne, biće da je to mudar posao pod jakim uticajem jakih bezbedonosno-vojnih i strateških tendencija i da je prosto rešio da je najlakše da se podredi toj struji i da pliva niz vodu. Kakve će konsekvence biti po odbranu, po vojsku, po granice, po ne znam šta, to nije važno. Nije primarna analiza situacije u zemlji, neto je primarno ono što zapravo jeste neka invektiva iz belog sveta. Što se tiče nekih stvari iz ovog zakona, iz ovog prvobitnog zakona koji se sada menja, tu zaista treba postaviti određena pitanja. Evo, ekonomski aspekt. Naime, jedan profesionalni vojnik ne može da košta ispod 120.000 dinara mesečno, ako uzmete u vidu njegovu platu, ako uzmete u vidu doprinose, ako uzmete prinadležnosti iz radno-pravnog odnosa to nije moguće. Pomnožite to sa 11.000 ividećete cifru koja je potrebna godišnje da bi se izdržavao taj profesionalni sastav sa tim brojem. Ta cifra nije u skladu sa ekonomskim stanjem zemlje. Ako danas uvedemo i ona postane profesionalna, u budžetu ćemo morati da predvidimo te troškove. To je nekih 120 miliona dinara. U čemu je problem? Ne možete argumentovati da je to neka štednja tih troškova. To je neki novi trošak koji do sada nismo imali zato što nismo imali profesionalnu vojsku. Za razliku od njega onaj pravi regrut, on je daleko kao pojedinac manje koštao ili uopšte nije koštao državu u pogledu plate i svega toga. Postoji jedna loša konsekvenca takvog jednog odnosa koji bi se uveo na nivou profesionalne vojske kao kategorije, koji bi se uveo tako brzo i naglo u našu zemlju, ne postoji opasnost od stvaraanja esnafa od vojske, od stvaranja jednog zatvorenog korpusa, gde zapravo nemajući ove regrute na osnovu vojne obaveze, vi stvarate jedan profesionalni sastav koji funkcioniše po nekom svom unutrašnjem interesu. Ako taj sastav i taj esnaf napravi dobar dil sa političarima koji su trenutno na vlasti, tu ovi mehanizmi parlamentarni civilne kontrole neće moći lako da prodru. To jedan krug koji će biti prilično zatvoren i informaciono teško će se prodreti u njega i prema tome neće biti podložan kontroli, što je možda i najvažnije. Ako ukinete obavezu služenja vojnog roka, o tome je ovde reč, na šta će se svesti obaveze građana prema državi? To je kategorija koja je ista kao kategorija prava. Mi stalno govorimo o pravima, imamo puno prava koje građanin poseduje na papiru, tih normativnih rešenja, ali se o obavezama malo govori. Obaveza građana se svodi na poresku obavezu, na tehničko-finansijski odnos prema državi. Pazite, vojna obaveza nije samo pitanje ovih trivijalnih problema, da li će naša deca da idu u neke prljave kasarne itd, to su neke stvari koje se mogu reformama i većim investicijama popraviti. Vojna obaveza jeste jedna vrsta moralne obaveze čoveka, dakle, i muškarca i žene – žene mogu biti podložne, ako jesu za dobrovoljno služenje, onda bi možda mogle biti i za obavezno, ali to je sad drugo pitanje – dakle cela ta kategorija obaveznosti prema državi tog jednog specifičnog moralno-emotivnog odnosa, ako hoćete, pojedinca prema državi se prosto ukida ovakvim rešenjima i uvođenjem profesionalne vojske. Pošto mi vreme izmiče, postaviću neko pitanje, naime, nećemo glasati za ove izmene, to se podrazumeva, jer ovo je samo završni udarac nečega što ste ranije postavili, ali je zaista interesantno da ste vi u članu 7. uveli jednu novu nadležnost za predsednika Republike. Predsednik Republike, na predlog ministra odbrane, može skratiti trajanje i služenje vojnog roka. Nisam video ustavni osnov za to. U obrazloženju člana 7. pozivate se na Zakon o vojsci, na član 17, ali ni u tom zakonu nemate odredbu da predsednik može skratiti vojni rok. Nema te nadležnosti i prema tome ne možete zakonski povećavati nadležnosti predsednika, što je jedna ustavna kategorija i zavisi odustavnih nadležnosti koje su tu navedene. Kao što sam rekao, nema ni u zakonu na koji se pozivate. Potom, samo još jedna primedba, ima tu još nekih, koja zapravo pokazuje da vi i predsedniku Republike i ministru odbrane dajete neke nove nadležnosti u odnosu na postojeće stanje. Ovde će ministar odbrane moći da određuje broj i strukturu lica s kojimase može zaključiti ugovor o angažovanja u aktivnoj rezervi. Dakle, ovog puta bez predloga načelnika generalštaba.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Zaista sam vas slušao vrlo pažljivo i drago mi je da ste izašli u javnost, da se jasno zna da ste vi protiv profesionalizacije Vojske Srbije i da nećete glasati za to. Nadam, se da ćemo, kada budemo imali izbore sledeći put, imati priliku da suočimo te stavove i da vaša stranka i pre svega omladina podržavaju vaš stav da to ne treba da uradimo na način na koji to radimo. Međutim, ono što prvo moram da vam kažem malo deluje uvredljivo, iako oficiri nisu reagovali, ali imati strah od Vojske Srbije i ukazivati u parlamentu Srbije da postoji opasnost od vojske ukoliko se ona profesionalizuje zaista nije primereno. Molim vas da na taj način ne gledate Vojsku Srbije, niti buduće profesionalce. Imati ideju da Švajcarska treba da vam bude egzemplar za sistem odbrane, govoriti o tome da su oni neutralni, a šta mislite čije naoružanje imaju, čije avione, čije imaju tenkove? S kim su u najbližoj saradnji? Jesu li u Partnerstvu za mir, jesu li u mirovnim misijama, jesu li sterilizovani po NATO standardu, da li govore engleski jezik, da li ispunjavaju te uslove koji su neophodni? Međutim, ono što je suština, što sam se javio, to sam rekao u svom izlaganju, ali me izgleda niste slušali dobro, a sada ću da ponovim i da dam statistiku i podatke i da se suočimo sa nečim što nije razmena našeg mišljenja, pošto vaše i moje mišljenje se nije poklapalo ni kada smo bili zajedno u Vladi, da malo razgovaramo o statistici i o realnim činjenicama koje postoje u sistemu odbrane, koje su zapisane pre i biće zapisane i posle mene. Najveće urušavanje sistema odbrane nastaje upravo u vremenu od 2004. do 2007. godine u maju. Odgovornost za to snosi Vlada koja je tada vodila našu zemlju. U toj Vladi, ako se ne varam, vi ste bili ministar. Je li tako? U tom vremenu, sa 75 hiljada pripadnika naše vojske, mi dolazimo na nešto više od 35 hiljada pripadnika. Znači, vi, toliko zabrinuti za sistem odbrane, toliko zabrinuti za granice Srbije, donosite odluku, prvo, da policija preuzme granice, ne vojska, i drugo, da se vojska na jedan neprincipijelan način desetkuje sa 75 hiljada na 35 hiljada. U isto vreme, 15. maja, kada dolazimo u Ministarstvo, ostavljate nam 2,7 milijardi dinara duga koji mi treba da platimo iz budžeta koji smo dobili te godine. Govorite o veoma neobičnoj odluci crnogorske Vlade da uputi tim Vojske Crne Gore u Avganistan. Da li ste vi glasali za tu istu odluku u Vladi Republike Srbije? Da li ste vi, kao predstavnik Vlade Republike Srbije, kojoj je premijer bio Koštunica, doneli istovetnu odluku koju niste imali hrabrosti da prezentujete javnosti? Pričate ovde danas o tome kako planiram da šaljem neke vojnike, a vi ste tu odluku doneli i formalno na sednici Vlade. Je li to istina? Da li je istina da je Vlada Vojislava Koštunice donela tu odluku o slanju medicinskog tima Vojske Republike Srbije sa norveškim kontigentom u Avganistan? Možda ste zaboravili, ali zapisano je. Doneli ste tu odluku, vi lično. Vidim da vas je sramota i da se stidite toga, ali naprosto bojim se da to ne mogu da izbegnem, to moram da vam kažem. Pokušao sam to da vam kažem i malopre. U svom uvodnom izlaganju sam pokušao da vam kažem da se svi mi ovde dosta dobro znamo i da mi nije ideja da vodim debatu pojedinačno ni s kim. Samo želim da kažem, 75 hiljada, ministar Tadić napušta ministarstvo, ostavlja, ja postajem ministar, 35,5 hiljada. Smanjili ste za 40 hiljada brojčano stanje Vojske Srbije i Crne Gore u vašem mandatu. Danas razgovaramo o dugovanju penzionerima. Više milijardi dinara dugovanja penzionerima, zbog neusklađivanja penzija ste ostavili onima koji su došli posle vas. Toliko o vašoj brizi o pripadnicima Vojske i o tome da li mi radimo posao legalno ili ne. Republika Srbija, strategija odbrane, doneseno u parlamentu. Na strani 15. kaže se – sledeći zadaci politike odbrane, kao prvo, transformacija i profesionalizacija Vojske Srbije. Ne postoji nijedan segment našeg rada u sistemu odbrane koji nije legalan, apsolutno svi su legalni. Apropo referenduma, da vam kažem, izuzetno sam cenio činjenicu da je Vojislav Koštunica, bez referenduma, aplicirao da se naša zemlja učlani u UN. Tada su radikali, svi zajedno, SPS i ostali napadali to kao nezakonito, i dan-danas to rade, principijelno. Je li tako, nije bio referendum? Nije bila čak, mislim, ni odluke parlamenta. O Savetu Evrope neću ni da pričam. O Partnerstvu za mir i našoj najvećoj integraciji koju smo mi učinili sa NATO, upravo smo učinili u vremenu kada ste vi bili na vlasti u Republici Srbiji, 2006. godine, u novembru. Danas pričati na taj način prema nama naprosto ne stoji. Međutim, ono što je meni važno da vam kažem, nije tačno da se 120 hiljada dinara novca odvaja za jednog profesionalnog vojnika. Ne znam odakle vam ta matematika. Daću vam matematiku tačnu, dobićete danas popodne tačno proračun koliko dobija profesionalni vojnik platu, koliko se odvaja za sve doprinose i videćete da je to, mislim, duplo manje. Ali, takođe, to što kažem da se odvaja za doprinose itd, to se vraća u budžet, znači, to se vrati vama.Druga stvar, ne postoji dobar i jeftin vojni, ne postoji dobar i jeftin policajac, ne postoji dobar i jeftin državni službenik. Ideja da imamo neku vojsku, nije to narodna vojska. Narodna vojska je ukinuta 1883. godine, to je stajaća vojska. Ideja da imamo neku vojsku zato što, eto, ne treba da platimo profesionalce, sa obrazloženjem da ako budu profesionalci, skupo će da nas koštaju i biće otuđeni centar moći koji neće moći da se kontroliše, pa to je apokalipsa. Znači, to je jedno stanje svesti u kome ne prepoznajem Srbiju, niti građane Srbije, a još manje oficire Vojske Srbije. Ljudi koji se profesionalno opredeljuju da budu pripadnici Vojske Srbije svesni su da daju, razumete, i život za državu. Vi danas iznosite sumnju da će se oni u nekom kružoku organizovati i, ne daj bože, uvezati sa vlastima, koja je smenjiva, i napraviti ne znam šta od naše države. Da se vratim na evropske integracije. Izneli ste nam poređenje sa zemljom koja jeste neutralna i koja nije integrisana ni u evropske integracije. Dajte nam poređenje sa jednom zemljom koja je integrisana u okviru evropskih integracija. Ne mislim da smo mi vazalna zemlja, moguće je da vi imate takav utisak, ali ako imate utisak da smo sada vazalni, ništa manje nismo bili vazalni ni kada ste donosili odluku da idemo u Avganistan, ništa manje ni kada ste donosili odluku da pristupamo Partnerstvu za mir, čak moždai više. Bojim se da, ukoliko budemo na ovaj način nastavljali, imam svu energiju i svu snagu i, verujte mi, nemam nikakav problem, ali činjenice, molim vas, statistiku, dajte nam šta je to što se loše radi, šta je to što je bilo bolje kada ste vi upravljali sistemom, šta ste vi nama ostavili i ja ću vam reći šta ćemo mi da ostavimo, koliko ljudi danas podržava profesionalizaciju, zašto je 90 hiljada njih služilo vojni rok civilno. Devedeset hiljada mladih ljudi je služilo vojni rok civilno. Još jedno pitanje – u vašem mandatu, vojni rok je skraćen na šest meseci. Služio sam vojsku kao vezista, obuka je bila šest meseci. Šest meseci obuka je bila za veziste, a verujem da je i za neke druge rodove bila šest meseci. Kako ste mislili da se u svetu savremenog naoružanja i vojne tehnike vojnik obučava šest meseci i kada završi tu obuku da ode kući? Ko će da radi na tim sistemima? Ko će da rukovodi tim sistemima? Ko će da ih koristi? Neki drugi paralelni vojnik, koji će biti profesionalac i koji će biti plaćen da to radi. Znači, naprosto, to je jedan apsurd. Moram da vam kažem da sam podržao skraćenje vojnog roka, nije to sporno, ali sa idejom da idemo u pravcu profesionalizacije. Ono što se takođe spočitava i što može da izgleda vama dosta brzo, i jeste brzo, sa aspekta puža sve je brzo, mi smo ovaj proces započeli 2003. godine. To što u četvrtoj, petoj, šestoj i delimično sedmoj vi na tome niste radili već ste ga kočili, a nije nepoznato da ste vi mnogo toga kočili što smo mi zajedno započeli još 2000. godine, to je problem. Mi smo 2007. godine zavrnuli rukave i rekli da ćemo ispoštovati rok koji je zadat 2003. godine. U ovoj državi se napokon u nekim stvarima rokovi poštuju. Naš sistem se reformiše po rokovima i po standardima koji su najbolji na svetu. Danas kad uzmete knjige iz fizike, iz mehanike, videćete da su to isti standardi. Ne zovu se NATO, ali to su standardi zapadnih civilizacija kojima mi želimo da pripadamo. Treba da znate još jednu stvar. Kada smo mi uveli tzv. stajaću vojsku, radili smo je po ugledu na zapadne civilizacije. Danas uvodimo profesionalizaciju po ugledu na ono što su naši stari radili, na zapadnu civilizaciju. Nije nam ideja da kopiramo one koji su sad trenutno u lošijem stanju od nas. (Predsedavajuća: Molim vas, bez direktne komunikacije.) Ne razumem čemu ta nervoza i to dobacivanje? Mi razgovaramo ovde o nečemu o čemu pričam vrlo argumentovano. Ako imate ideju i žal što vam sin ili bratanac neće služiti vojni rok, lično ću da se postaram da služi vojni rok. Samo mi se obratite i nemate nikakav problem. Ako imate ideju da će vam komšija ili ne znam već ko biti uskraćen da služi vojni rok, kao što neki nisu želeli da služe, nije problem, i to ćemo da rešimo. Samo vas molim da date podršku nečemu što je civilizacijska norma. Nije to da mi nemamo našu pamet. Malopre sam vam pričao da nas je Nemačka pitala kako smo uradili, da nas je Austrija pitala, Rusija je zainteresovana za konsultacije itd. Naravno, u vašem sistemu vrednosti još od Svetog Save ne postoji pametan Srbin. Ali, ovo što mi radimo je svetski priznato, i u zemlji, od strane građana Srbije koji podržavaju vojsku Srbije, a u inostranstvu, od svih onih koji su s nama potpisali sporazume ili dolazili u našu zemlju. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Slobodan Samardžić.
Ovo je sad neko vreme polemike, tako je bar gospodin ministar diktirao svojim odgovorima meni lično i mojoj stranci, umesto da govori o problemu. On je prosto iskoristio priliku da na osnovu moje kritike, koja je objektivna jer nije usmerena ni na jednu stranku i ni na jednog čoveka, da zapravo vrati kao neki bumerang jednu kofu đubreta na glavu Vojislavu Koštunici i bivšem premijeru, a to najbolje govori o njemu, tj. o vama, vama se sada direktno obraćam. Tako se ne diskutuje u srpskom parlamentu, mada se ponekad diskutuje, naročito kada ministri prekorače red i poredak koji smo, kako-tako, ipak ovde uveli. Izrekli ste puno proizvoljnosti, da ne kažem netačnosti ili neistina. Bilo bi potrebno puno vremena da na svaku od njih odgovorim. Počeću od referenduma. Referendum je vaš veliki problem. Raspišite referendum, ne zato što postoji ustavna ili zakonska obaveza, postoji ustavna i zakonska mogućnost za referendum, obaveza ne postoji, ni za međunarodnu organizaciju ni za vojno-političku organizaciju. Raspišite ga zato što je to sporno pitanje u državi i to vi dobro znate. Jer, 70% ljudi permanentno ne želi da uđe u NATO. Ne možete uvesti 70% stanovništva u NATO kriomice, preko noći, vašom puzajućom, tajnom, arkanskom politikom. Ne možete. Raspišite ga zato da biste demantovali ovo što govorim. Budite dosledni i učinite delo, a nemojte da činite nedelo da tajno vodite pro-NATO politiku. Jer, da to ne činite, ne bi vam ova rezolucija iz Lisabona od pre nekoliko dana, ne bi nas obavestila da je Srbija opredeljena za evroatlantske integracije. Mi to ne znamo legalno, mi samo znamo na osnovu onoga što vi radite. Tu je vaš problem. Dakle, samo na to pitanje odgovorite. Skraćenje vojnog roka na šest meseci jeste bila jedna odluka doneta 2004. ili 2005. godine. Uzgred nisam bio tad ministar, bio sam od 2007. godine. Ali, to nije bitno. Tu je efekat smanjenja vojske bio veoma veliki u ovom broju od 40.000. Tada se jako lutalo u celoj toj stvari. To što ste vi, kao, dočekali velike dugove itd, zašto ste ušli u vlast sa nama sa tako velikim dugovima koje smo vam mi namestili? To uopšte nije tačno.
Narodni poslaniče, vreme za repliku je iskorišćeno. Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Po tome se vi i ja razlikujemo. Znači, ušao sam u Vladu da bih rešio problem, da bi rešavali probleme koje ste vi ostavili. Nisam mogao da biram vas, vas je birao narod, isto kao što vas sad nije izabrao da budete s nama. To je činjenica. Ali, reći ću vam još jednu stvar i to mogu da vam dokumentujem. Do momenta formiranja te vlade 2007. godine u maju, sva dokumenta koja su rađena u Ministarstvu odbrane rađena su na način da je pisalo – evroatlantske integracije. Daću vam sva dokumenta. Verujte mi, sva dokumenta postoje. Sistem odbrane je ozbiljan sistem u kome sve što kažete ili zapišete, sve se to fajluje, sve ostaje. Kada pogledate danas predlog Strategije nacionalne bezbednosti, koji je urađen u vremenu pre 2007. godine, videćete da ste opredeljeni za evroatlantske integracije. Niste mi odgovorili da li je donesena odluka o učešću u Avganistanu sa našim medicinskim timom? Da li je ta odluka donesena? Znam da vi to znate. Javnost ne zna. Reći ću ponovo: Vlada Vojislava Koštunice je donela odluku o upućivanju medicinskog tima Vojske Srbije sa norveškim kontigentom u Avganistan. Taj isti medicinski tim je boravio u Norveškoj na obuci. Zahvaljujući toj odluci dobili smo od Norvežana i poljsku bolnicu. Praktično smo se zadužili prema toj naciji. A onda, pošto ste očigledno prevrtljivi i na međunarodnoj sceni, odjednom odluka u kojoj napadate mene da sam forsirao odluku koja je donesena godinu dana pre nego što sam postao ministar. To naprosto ne stoji. Niste mi odgovorili. Ako je ovde sad već komunikacija 75 hiljada, ministar odbrane-Tadić, u međuvremenu 35-36 hiljada. Znači, smanjeno je za više nego duplo u tom periodu. A ono na šta niste obratili pažnju – mi smo povećali brojno stanje. Znači, mi danas imamo veće brojno stanje nego u maju 2007. godine, i to s profesionalcima a ne s regrutima. Nemamo troškove za upućivanje, nemamo troškove za civilno služenje, mnogo toga nemamo kao trošak, ali smo operativno, vojnički, mnogo moćniji nego 2007. godine kada sam postao ministar odbrane. Hvala.
Narodni poslanik Slobodan Samardžić, pravo na repliku.
Gospodine ministre, sami ste rekli da je to bila odluka o medicinskom osoblju. Kada ste komentarisali ono što sam rekao o Crnoj Gori, rekli ste – tim vojnika, da biste to povezali sa ovim timom i učinili analognom tu situaciju. Nemojte to činiti, to je jedna logička greška, pre svega. Drugo, jedno su vojnici pod oružjem, a drugo je medicinsko osoblje. Što se tiče ovoga što ste rekli, budući da dosta sumnjam u vaše dobre namere, ta stvar se može lako ispitati i može DSS da donese javno saopštenje o tome. To nije nikakav problem. Sada otprilike kažem da će to i biti slučaj, pošto nemam činjenice o tome, tada nisam bio u Vladi. Ja sam 2007. godine u maju došao u Vladu. Mislim da ovo nije plodna diskusija. Nije plodna zato što se zaobilazi glavna tema i glavni razlog cele ove stvari, a to je zapravo profesionalizacija vojske zbog obaveze ulaska u NATO. Vi niste odgovorili meni na pitanje referenduma. Zašto bežite od referenduma? Odgovorite mi na to pitanje. Uđite u tu avanturu, pogledajte šta građani Srbije misle? Nisu oni u proseku toliko neobavešteni da toliko ne znaju da neće umeti da se opredele spram tog pitanja. Slobodno ih pitajte, pa onda idite dalje u vaše vojne avanture, koje činite za druge zemlje i druge svetske sile.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Moram da kažem da sa aspekta međunarodnog zakonodavstva da li ste vi oficir, lekar ili oficir koji radi na računarima, ili oficir veze, vi nosite oružje i podležete svim zakonima kojima podležu i ostali vojnici. Znači, govoreći o tome da naši vojnici koji idu tamo kao lekari nisu podjednako vojnici, kao što su oni koji idu tamo da dominiraju, grešite. Apsolutno netačno. Ono što je danas tema, danas je tema profesionalizacije. Kao što vi kažete da većina ljudi nije za ovo, tvrdim da je ogromna većina građana i vaših birača, čak i vaših rođaka, čak i onih koji kod vas nisu služili vojsku, za to da se vojska profesionalizuje i pokušavam da se vratim na temu samo vojske. Političke odluke koje ćemo donositi u budućnosti nemaju veze sa ovom odlukom. Ova odluka se tiče hoćemo li mi ući u standarde koji su uopšte prihvaćeni u svetu. Ruska vojska je godinu dana radila na kodifikaciji po NATO standardu njihove vojske. Već godinu dana. Vi bi da zaustavite Srbiju, jer kad se zaustavi Srbija, tada ćete se vi najbolje osećati. Žao mi je, od toga više nema ništa.
Pravo na repliku narodni poslanik Slobodan Samardžić.
Vi ste već u vašem prvom izlaganju, to sam preskočio, rekli da profesionalizaciju vojske priželjkuje većina građana. Hoćete nam pokazati taj podatak? Molim vas, pokažite nam taj podatak. To ste ovako otprilike ofrlje rekli, a što se tiče NATO-a pustite ljude na referendum, pa ćete videti podatak. Drugo, vaš dokaz poslednji o tome da je dobro profesionalizovati vojsku, jeste ono što se danas raspravlja u Saveznoj Republici Nemačkoj. Sačekajte malo da oni završe taj posao. Vidite da oni ne žure kao ždrebe pred rudu, kao što mi radimo, nego još uvek raspravljaju o tome. A znate intervju u "Politici" jednog ruskog vojnog zvaničnika još uvek ništa ne znači za stvarnu profesionalizaciju vojske koju eventualno Rusija radi. Vaši su dakle argumenti jako tanki. Vaši su dokazi bazirani na nekim analogijama koje prosto ne stoje. Budite tu malo čvršći. Uverite nas da zaista narod hoće profesionalizaciju vojske kako vi to činite i da hoće u NATO. Eto ta dva pitanja stavite na referendum i onda ćemo razgovarati u ovoj istoj prostoriji posle rezultata.
Reč ima poslanik Borislav Pelević.
Poštovani građani Srbije, gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gospodo iz Ministarstva odbrane i Vojske Srbije, danas razgovaramo o dve povezane teme koje su veoma bitne. Jedna je zakon o izmenama i dopunama služenja vojne obaveze, a drugo je donošenje odluke zapravo o obustavi obaveze služenja vojnog roka, zapravo odluke o kompletnoj, potpunoj profesionalizaciji Vojske Srbije. S obzirom da poslanički klub Srpske napredne stranke Napred Srbijo ne deli u potpunosti vaše mišljenje o vašim predlozima, pokušaću da u svom izlaganju budem kritičan, ali s obzirom da se radi o Vojsci Srbije koju veoma poštujem, trudiću se da budem maksimalno i krajnje dobronameran u svojim kritičkim predlozima. Uvaženi gospodin ministar je u svom prvom delu izlaganja govorio o istorijskom razvoju srpske vojske, ali je čini mi se taj prikaz nekompletan, jer je krenuo tek od Stefana Prvovenčanog, prvog kralja da, ako se radi o kraljevskoj vojsci, gospodin ministar je u pravu, ali srpska vojska se u dokumentima svetskih putopisaca i svetskih istoričara pominje mnogo ranije. Tako je Plinije 75. godine pre nove ere zapisao u svom spisu govoreći o Srbima, pored Kiberana stanuju Meotici, Vali i Serbi, a oko 150. godine Klaudije Ptolomej je rekao u svom spisu Geografija, s obzirom da se bavio geografijom, između Keronskog gorja i reke Ra nalaze se Orinei, Vali i Srbi. Svi ovi narodi su imali svoje vojske i međusobno su ratovali, najčešće radi teritorija. Prvi put se srpska vojska pominje u jednom istorijskom spisu, veoma obrazovanog vizantijskog cara Konstantina Sedmog Porfirogenita, koji je u svom delu zapisao da su se Srbi doselili sa svojom vojskom i sa svojim stanovništvom oko Soluna, po odobrenju cara Iraklija 610. godine nove ere. Srbi su oduvek imali svoju vojsku, otkad postoje Srbi postoji i srpska vojska, bilo da je bila nomadska, plaćenička, najamna, vojska vlastele, narodna vojska. Svi narodi u to vreme su imali svoje vojske, praktično svi sposobni muškarci su činili tu vojsku. Ne treba zaboraviti veliku vojsku Stefana Nemanje, ne treba zaboraviti vojsku Cara Dušana, koja je poslednja srpska vojska koja je imala osvajački karakter. Nakon toga nikada srpska vojska nije osvajala, već je samo branila svoje teritorije. Ne treba zaboraviti vojsku Kneza Lazara, pre njega Mrnjavčevića. Ne treba zaboraviti ni bitke koje su vodile te vojske, Maričku i Kosovsku bitku. Sve do 1883. godine, kad je zaista ustanovljena aktivna srpska vojska po osnovu obaveze služenja vojnog roka i taj se datum, ta godina se računa kao početak narodne srpske vojske, kao početak aktivne srpske vojske koja je nastala po osnovu obaveze služenja vojnog roka. Da je ova vojska bila dobra, pokazuje i Prvi balkanski rat, kad smo se konačno oslobodili od ropstva Turaka i oslobodili, kao poslednji deo Srbije, Kosovo i Metohiju 1912. godine, zatim Drugi balkanski rat kad smo pobedili Bugare koji su nas s leđa napali nakon završetka Prvog balkanskog rata. Da ne govorim o Prvom svetskom ratu, kad smo dokazali celom svetu da jedna mala, ali dobro organizovana vojska može na početku Prvog svetskog rata da savlada daleko brojniju i opremljeniju Austrougarsku vojsku u čuvenim bitkama Kolubara, Cer itd. Da bi onda pokazali opet celom svetu putem osvajanja, probijanja Solunskog fronta i prodiranja silovitom brzinom ka oslobađanju cele Srbije. Jedna vojska koja je pre toga bila izbegla, bolesna, izmučena i iscrpljena, na zadovoljstvo i pohvale mnogih evropskih savezničkih generala, koji su se čudom čudili, otkud toliko žara, snage i volje jednoj maloj vojsci da oslobodi svoju zemlju. Ne treba govoriti da je i posle Prvog svetskog rata naša vojska bila organizovana, ali kao vojska Kraljevine Jugoslavije, sve do početka Drugog svetskog rata, kad su nam, naravno, leđa okrenuli, kao i često puta u istoriji i Slovenci i Hrvati, koji su stali uz Hitlera, a protiv tadašnje Jugoslavije. Kasnije, posle Drugog svetskog rata se stvara komunistička JNA. Treba reći da i u Prvom svetskom ratu i u drugom svetskom ratu su i Sloveniju i Hrvatsku oslobađali upravo srpski vojnici, u Drugom svetskom ratu, srpski i crnogorski vojnici, iako su bili na potpuno suprotnim stranama i većina Hrvata i većina Slovenaca. Ponovo se konsolidovala srpska vojska, sve do napada NATO pakta, kad smo zaista pokušali da odbranimo Kosovo i Metohiju. Nažalost, politički loše vođena vojska Srbije je poražena u tom ratu, ali su ipak NATO generali, neki odmah posle završetka ratnih dejstava, a neki kasnije u svojim memoarima priznali da je srpska vojska i te kako vešto i hrabro vodila rat na Kosovu i Metohiji protiv daleko brojnijeg neprijatelja kojeg su sačinjavale gotovo sve zemlje NATO pakta. Poslednja istraživanja javnog mnjenja u poslednjih nekoliko godina pokazuju da Vojska Srbije ima znatan ugled u našem društvu i da se visoko kotira. Sva istraživanja javnog mnjenja pokazuju da je vojska imala veliki i da ima veliki rejting, čak u jednom periodu, naravno, to se menjalo zavisno od datuma, ali u jednom periodu je bila izjednačena skoro sa Srpskom pravoslavnom crkvom. Dokaz za to jeste da se čak 98% regruta odazivalo vojnim pozivima u poslednjim generacijama regruta, što je samo po sebi dovoljan dokaz o popularnosti Vojske Srbije. Zašto se onda želi ukinuti ta narodna aktivna vojska, koja je zasnovana na obavezi služenja vojnog roka? Pitanje je da li to želi vlast ili nam to neko drugi diktira? Rekao bih da je druga solucija u pitanju. Mislim da većina generala Vojske Srbije to ne želi. Ne bih se složio sa ministrom da većina građana Srbije smatra da je potpuna profesionalizacija vojske najbolje rešenje. Ne, taj podatak ne postoji i ja i te kako sumnjam u taj podatak, mislim da on nije tačan. Mislim da većina srpskog naroda želi da ima svoju narodnu vojsku koja će čuvati njegove granice. Iskreno, mislim da je NATO projektovao ovakvu profesionalizaciju vojske i mislim da je to sasvim jasno. To je i logično, jer nikome danas nije potrebna jaka srpska vojska, osim naravno Srbiji. Zašto? Mislim da tome doprinose i javne izjave ministra vojnog, uvaženog gospodina Šutanovca, koji neskriveno teži ka ulasku Srbije u NATO pakt, uprkos odluci Skupštine Srbije o vojnoj neutralnosti Srbije. Naravno, i ja bih odmah sutra glasao za ulazak Srbije u NATO pakt pod uslovom da nam vrate Kosovo i Metohiju i da garantuju Srbiji suverenitet i teritorijalni integritet. Naravno, prvi bih glasao pod tim uslovima, ali ako nam neko otima KiM, a mi trčimo njemu u zagrljaj, ne mislim da je to ispravno. Naša situacija unutar Srbije i kada se radi o granicama nije blistava. Imamo problem Kosova i Metohije, koje neumitnim putem klizi ka neutralnosti, potpunoj nezavisnosti i odvajanju, otimanju dela Srbije uz pomoć NATO pakta. Da ne govorim o tome da su pripadnici OVK odmah posle akcije Vojske Srbije i policije Srbije pobegli sa KiM i vratili se tek kada su pripadnici NATO pakta došli u Srbiju, vratili su se i nastavili da čine ono što su činili. Spalili su i uništili ili teško oštetili 150 srpskih crkava i manastira, stotine i stotine srpskih grobalja je porušeno, a da ne govorim o čitavim selima spaljenim, naseljima, srpskim kućama. Najteže od svega je što je ubijeno mnogo, mnogo Srba i što je preko 250.000 Srba moralo da ostavi svoja ognjišta i da se presele u Srbiju kao izbeglice, odnosno kao raseljena lica. Danas isti ti OVK pripadnici čine slične zločine, ali nažalost u tome im ponekad pomažu i pripadnici KFOR i pripadnici Euleksa. Primer je, recimo, uništavanje naših trafostanica, odnosno relejnih stanica telekomunikacije Srbije. Nije samo u pitanju KiM, imamo ovih dana i izjave mnogih političara sa jugoistoka Srbije, Preševa, Bujanovca i Medveđe, albanske nacionalnosti, koji otvoreno kažu u razgovoru sa belgijskim diplomatama da jugoistok Srbije, odnosno kako oni to zovu Preševska dolina – Bujanovac, Preševo i Medveđa treba da budu u sastavu Kosova, a da se automatski isključe iz sastava Srbije. To je rekao predsednik opštine Preševo, Ragmi Mustafa, i gospodin Orhan Redžepi, u razgovoru sa stranim diplomatama iz Belgije. Da se samo setim onoga što je rekao moj uvaženi kolega Zoran Babić iz SNS, da su se 28. viorile samo albanske zastave u tim mestima, a pametnom čoveku je dovoljno da zaključi šta takvi ljudi misle o jedinstvu Srbije i o priključenju tog dela Srbije nekakvom nezavisnom Kosovu. Šta je sa Raškom oblašću? Setimo se utakmice Srbija-Turska. Koliko mladih ljudi muslimanske veroispovesti je izašlo na ulice i vikalo – ovo nije Srbija, ovo je Turska? Nijedna srpska zastava, samo turske zastave u neprekidnim povorkama kolona automobila koji su slavili pobedu Turske. Stekao sam utisak kao da se nalazimo ne u Srbiji, nego usred Turske, usred Istanbula. Naravno, potpuno sam svestan i nemam nikakvih iluzija da će vladajuća koalicija ovaj zakon ili ovaj predlog odluke izglasati, iako sam siguran da se mnoge moje kolege, a to se i danas delimično moglo videti iz njihovih diskusija, ne slažu baš u potpunosti sa ovom odlukom i sa izmenama i dopunama ovog zakona. Siguran sam takođe i da velika većina srpskog naroda ne želi da se u potpunosti sprovede profesionalizacija srpske vojske, već želi da srpska vojska ostane jednim delom stajaća, jednim delom aktivna vojska, a jednim delom narodna vojska, kakva je od postanka uvek i bila. Navešću nekoliko primera zemalja koje se nisu povele za profesionalizacijom vojske, iako su mnogo bogatije od nas i mnogo razvijenije od nas. Kolega Samardžić je govorio o Švajcarskoj koja je neutralna, koja ima 130.000 vojnika, od toga samo 5% profesionalnih vojnika, ali ću pomenuti primer i Grčke. Grčka ima 180.000 vojnika, nijedan veliki razlog za držanje tako velike vojske, uz obavezu služenja vojnog roka, ni nikakve pretnje kakvih Srbija, nažalost, ima, Grčka nema. Nemačka takođe. Nisam siguran kada gospodin ministar kaže da se i u Nemačkoj radi i razmišlja o profesionalizaciji vojske. Ne, razmišlja se o poluprofesionalizaciji vojske, što je dobar primer i što bi bilo dobro iskustvo i za Srbiju. Turska je druga sila u NATO paktu po vojnom naoružanju, po modernizaciji, po brojčanom sastavu svoje vojske, a nema nekih posebnih rizika i nekih posebnih pretnji i takođe ima obavezu služenja vojnog roka. U Nemačkoj se služi obavezan vojni rok takođe, to sam već napomenuo, iako je to jedna od bogatijih zemalja, koja je jedan od glavnih stubova EU. Vojska Srbije bi trebalo, s obzirom na situaciju u kojoj se Srbija nalazi, da ima poluprofesionalnu vojsku. Profesionalci bi trebalo da budu podoficiri, oficiri, sastav koji rukuje skupom ratnom tehnikom, mašinerijom i mehanizacijom, kao i sastav specijalnih vojnih jedinica, takođe i pripadnici obaveštajnih vojnih službi, kao i činovnici Ministarstva odbrane i Vojske Srbije. Jedan deo redovnog sastav bi trebalo zaista profesionalizovati, tako da uvek imamo udarnu pesnicu Vojske Srbije. To bi bila profesionalna vojska u stalnom radnom odnosu, ali dobar deo Vojske Srbije bi trebalo da budu vojnici regruti na obaveznom služenju vojnog roka. Uvođenje oko 2.000 dobrovoljnih vojnika nije dovoljno za zemlju kakva je Srbija. Mislim da bi bilo bolje da se uvede od 20 do 30 hiljada dobrovoljnih vojnika koji bi stekli pristojnu vojnu obuku i bili spremni da u rezervnom sastavu uvek budu na raspolaganju Generalštabu i vrhovnom komandantu. Ovde je predviđeno da predsednik Srbije može u slučaju neposredne ratne opasnosti ponovo da uvede obavezu služenja vojnog roka, ali se postavlja praktično pitanje – kako u tako kratkom intervalu obučiti te mlade ljude? Čini mi se da je potpuno nemoguće. Treba reći jednu stvar koja je veoma važna, o čemu je govorio i uvaženi ministar Šutanovac, a to je da profesionalizaciju vojske mora da prati modernizacija opreme i naoružanja. To je zaista potpuno tačno, ali to kod nas nije slučaj. Mi smo suviše siromašna zemlja da bi ulagali ogromna finansijska sredstva u modernizaciju ratne opreme i naoružanja. To sebi mogu da priušte samo bogate zemlje, Srbija svakako ne. U našem slučaju, profesionalizacija srpske vojske, kada nemamo uslova za modernizaciju, znači praktično slabljenje odbrambene moći Srbije. To je ono što je veoma, veoma važno istaći. Siromašne zemlje, kakva je Srbija, koje nemaju sredstava da stalno i u kontinuitetu modernizuju svoju ratnu opremu i ratno naoružanje, moraju da se oslone na masovnost, odnosno na obavezu služenja vojnog roka kao jedini element koji joj ostaje usled nedostatka finansijskih sredstava, jer se naoružanje po najnovijim tehnologijama i standardima mora stalno obnavljati, za šta Srbija, kao što svi znamo, zaista nema nikakvih sredstava. U odnosu na odluku Vlade da se vojska u potpunosti profesionalizuje, da li je uzeta u obzir činjenica da su poslednje generacije regruta čak 98% se odazvale vojnom pozivu? Motiv je postojao, postoji i dalje. U čemu je onda problem, zašto onda ukidate obavezu služenja vojnog roka? Istovremeno sa slabljenjem odbrambene moći, a u to sam duboko uveren, jer ću pomenuti i ono što je ministar ponovo rekao, i to ću apostrofirati, da je profesionalizacija vojske moguća samo ukoliko se sprovodi redovna modernizacija ratne opreme i naoružanja. Slabimo automatski odbrambenu moć Srbije, ali ukidanjem ove obaveze služenja vojnog roka ukidamo i jednu lepu tradiciju u Srbiji, ukidamo služenje vojnog roka, praznik za svaku porodicu koja ima mušku decu. Veoma je ponosno bilo služiti vojsku i mladi ljudi su sazrevali u vojsci. Od dečaka su postajali muškarci. Mnoge devojke u ovim krajevima nisu htele da se udaju za mladiće koji nisu iz raznih razloga služili vojsku. Bilo je to sramota za porodicu, ali čast za sve porodice koje su imale decu. S ponosom sam ispratio svog najstarijeg sina pre par godina u vojsku i nadam se da ću i svog najmlađeg sina, koji sada ima osam godina, s ponosom ispratiti u aktivnu Vojsku Srbije. Nisam siguran da će ova vlast večito trajati i mislim da će sledeća vlast dobro razmisliti o svemu ovome i uvesti poluprofesionalnu vojsku. Dakle, profesionalizacija da, ali delimična, ne potpuna, kakvu vi zahtevate. Hvala.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Moram da kažem, uz svo strpljenje koje sam pokazao, nisam razumeo šta je vaša primedba i šta je to poluprofesionalna vojska? Znači - pola da bude profesionalac, a pola da ne bude profesionalac, polutrudna? O ugledu vojske mislim da sam najpozvaniji da pričam u ovoj sali. Vraćam se ponovo na 2007. godinu, nekako mi je ta godina reper po svemu. Odziv za služenje vojnog roka je 65%. Očekuje se u decembru da bude mogućih celih 100%, tako da ako se spočitava da je vojska uvek imala visok ugled u društvu, odlično znate da tako nije bilo. Znate koliko i ja, možda bolje od mene, jer ste stariji, a kažem, 2007. godinu smo dočekali sa onoliko afera i sa onoliko vanrednih događaja koji ni dan-danas nisu rešeni, da je ceo sistem pretio da se uruši. Nisam izmislio krilaticu – rado Srbin ide u vojnike, tri ga tuku, a dvojica vuku. To je nešto što postoji od 80-tih godina i kažem vam, ako se malo raspitate, samo u ovom parlamentu ko sve nije služio vojsku, biće vam jako interesantno kako ti upravo diskutuju o tome kako vojska treba da se pojača, a sami ili nisu oni ili njihova deca nisu služila, da ne govorimo o tome da smo imali situaciju da najviši državni vrh nije služio vojsku. Oko Nemačke, kažem vam da je tako, ne morate da mi verujete, ali da ne poznajete međunarodne odnose pokazali ste time što ste rekli da Turska nema izazov rizika i pretnje, koje imamo mi, pa šta će njima takva vojska. Ako samo malo pogledate neke sajtove, verujem da možete, videćete da oni imaju mesečne žrtve često veće nego mi u pet godina, tako da ta stvar ne stoji. Hajde da analiziramo zajedno, pošto sam odlagao to sve. Da li je, govorim o istom broju sastava, ako mislite da treba vojska da se povećava, to je nešto drugo, da li je bolje obučen pojedinac i jedinica spremljena ako su u vojsci profesionalci ili regruti? Naravno, ukoliko su profesionalci. Da li je viši stepen operativne sposobnosti te jedinice? Naravno da jeste. Ako je viši stepen operativne sposobnosti te jedinice, onda je viši stepen operativne sposobnosti cele vojske. Da li je bolje da jedinica bude tokom cele godine popunjena obučenim sastavom, profesionalnim sastavom ili da se u toj jedinici svaka tri meseca smenjuje sastav? Da li je bolje da u jednom timu svaka tri meseca smenjujemo ceo tim ili da imamo jedan tim koji je kompaktan i koji dugi niz godina uvežbava ili ne? Naravno da je bolje da bude tim kompaktniji. Da li veću odgovornost u izvršavanju zadataka imaju profesionalci ili regruti na odsluženju vojnog roka? Da li regrut ima odnos prema onome što zaduži na isti način kao profesionalac, koji zna da će ta puška posle šest meseci i dalje biti kod njega, i posle godinu dana i posle dve godine? Ko bolje održava ratnu tehniku naoružanja, vojnu opremu, da li oni koji su došli zato što su morali ili oni koji su se opredelili da na tome rade, potpisali ugovor i dugi niz godina će na tome da rade? Da li je odnos prema toj imovini identičan ili ne? Da li je baza za podoficire, za školovanje podoficira, bolja od profesionalaca ili od mladića koji su došli zato što su morali da dođu? Da li je inače bolje da koristite nekoga ko dobrovoljno nešto radi ili pod prinudom? Da li mislite da iko radi kvalitetnije zato što mora ili zato što želi i voli? To je velika razlika. Da li mislite da treba da plaćamo obuke non-stop i da ih pustimo da idu kući ili da plaćamo ljudima plate, da uposlimo deo Srbije koji plaća porez, kupuje, obezbeđuje svoje porodice itd? U mirovnim misijama, rekao sam vam već, ne možemo da angažujemo vojnike koji su na odsluženju vojnog roka, već isključivo profesionalce. Složićemo se da su mirovne misije interes svih vojski sveta, pa i naše vojske sveta, naše države i svih nas. Da li su troškovi ishrane veći za profesionalnog vojnika ili za vojnika koji je na odsluženju vojnog roka? Profesionalni vojnik dolazi na posao kao i vi, doduše, dolazi malo češće. On dolazi od ponedeljka do petka, ali i ranije, a profesionalni vojnik kupuje sebi hranu kao što kupuju sebi hranu i policajci. Vojnik koji dođe na odsluženje vojnog roka ima sve, da kažem, plaćeno. Da li je smanjen utrošak odeće, obuće, energenata za grejanje, tuširanje, za vojsku koja je profesionalna ili za vojsku koja je regrutna? Da li ćemo imati manji broj centara za obuku ili veći broj? Da li ćemo imati veću administraciju sa vojskom koju vi predlažete ili sa profesionalnom vojskom? Sve su to pitanja koja razmatramo već pune tri godine. Sve su to pitanja koja imaju jednoznačan odgovor. Na sva ta pitanja smo već uveliko konsultovali i one koji su ispred nas. Hvala bogu, treba da konsultujemo one koji su ispred nas. Koliko god naši prijatelji bili iza nas, ne mogu da nam pomognu u nečemu u čemu smo ispred njih. Razumem taj problem u kome treba da se prelomi naše društvo, da se modernizuje u jednom segmentu koji je bio, da kažem, u jednom periodu veoma konzervativan i spor, ali ne razumem zašto tražite podršku od poslanika u okviru drugih poslaničkih grupa, kada znam da u vašoj poslaničkoj grupi ima ljudi koji vas ne podržavaju? Znam da u vašoj poslaničkoj grupi ima ljudi koji bi najradije glasali za ovaj zakon iz mnogo razloga. Neću da nabrajam imenom i prezimenom. Imam kontakte sa svima vama, vi to znate. Razumem, susrešćemo se na izborima. Meni je žao što danas nije ovde Tomislav Nikolić, jer mislim da je ipak on relevantan da razgovaramo o nečemu što je ozbiljna stvar u ovoj državi, zato što će on morati da izađe sutra pred građane Srbije i da kaže – ukidamo profesionalnu vojsku, a uvodimo služenje vojnog roka, a vi glasajte za nas. Jedva čekam da to čujem i od gospodina Vučića i od gospodina Tomislava Nikolića. Iskreno, vama posvećujem dovoljno pažnje, ali kao što vi meni ne verujete za Nemačku, ni ja vama ne verujem da imate kapacitet da takvu vrstu odluke donosite u vašoj stranci i ne mislim da ćete odlučivati o tome hoćete li izaći na izbore sa platformom ukidanja profesionalne vojske i uvođenja ponovnog poziva za regrute, jer se bojim da ćete u toj prilici morati da menjate stranku.
Pravo na repliku, narodni poslanik Borislav Pelević.
Uvaženi gospodine ministre, trudiću se da u replici biram pristojnije reči od vas. Ne znam kako ste saznali da nema jedinstva u našoj poslaničkoj grupi kad se tiče ovog pitanja, profesionalizacije vojske. Ne znam, morate objasniti javnosti Srbije, ali i nama, ako ste... (Dragan Šutanovac, sa mesta: Tajna.) Tajna? Pretpostavljam da je u pitanju Vojna obaveštajna služba. Očigledno je da me niste slušali ili niste shvatili šta znači poluprofesionalna vojska. Lepo sam rekao i vi ste se u svom izlaganju i složili donekle sa mnom, naravno da ne treba ratnu tehniku prepustiti regrutima. Rekao sam da bi to bio profesionalni sastav, sastav koji se stara, koji rukuje skupim naoružanjem, ratnom opremom, mašinerijom itd. Isto tako sam rekao da jedan deo vojske bi trebalo da bude profesionalan, da bi to bila udarna pesnica, ali veći deo vojske Srbije bi trebalo da postane u regrutnom sistemu, odnosno da ima obavezu služenja vojnog roka. To je, gospodine ministre, poluprofesionalna vojska kojoj je ekonomska situacija u Srbiji je sada potpuno primerena. O tome sam govorio i nadam se da sada to razumete. Što se tiče Turske i upoređenju Turske sa Srbijom, rekli ste da Turska ima više izazova od Srbije. Molim vas, apsolutno niste u pravu. Turska nema problem KiM, nema problem otimanja dela teritorije, a takođe nema ni problem i želju jednog dela populacije koji želi da teritorije na kojoj živi želi da odvoji od Srbije i priključi nezavisnom Kosovu. O tome sam govorio i mislim da se u tome potpuno razumemo. Ne vidim u čemu je tu problem vašeg nerazumevanja? Zato vas molim da u svom izlaganju, ukoliko želite da i dalje vodite polemiku sa mnom, koristite stvari koje su proverene, a ne stvari rekla-kazala, kako neko tobože u našoj poslaničkoj grupi nema mišljenje kao ja. Što se tiče kompetencije moje da predstavljam poslaničku grupu po ovom pitanju, ostavite to našoj poslaničkoj grupi, to je naša unutrašnja stvar, svakako ne vaša, jer ja u vašu kompetenciju ne sumnjam, nisam je nikada dovodio u pitanje. Hvala lepo.
Dva minuta. Zahvaljujem. Ministar Dragan Šutanovac.
Pošto ovo nije replika, samo želim da protumačim nešto pošto mi nije baš najjasnije. Znači, koliko razumem i koliko se zalažem, mi ćemo imati odluku parlamenta i verujem da će većina glasati da se vojska profesionalizuje i na to vam hvala u ime svih nas koji taj posao radite. Znači, mi ćemo za sledeće izbore imati jednu platformu, nekoliko stranaka koje sam čuo ovde, koje će reći da treba da se vrate pozivi i da se vrati obaveza služenja vojnog roka za one koji su vojni obveznici. E to me interesuje, samo da ne bude zabune. Znači, mi smo za to da vojska bude profesionalna, da vojska bude ustrojena po najsavremenijim standardima, vi ste za to da vojska, pored tog profesionalnog dela ima ideal koji će pod prinudom, pod obavezom morati da služi vojni rok. Samo da bude kristalno jasno, pošto kažem mi ćemo se opet susresti i u budućnosti, da ne bude posle niste tako mislili, znači, vrlo jasno. Vaš predlog reforme sistema odbrane u situaciji u kojoj vi planirate da dođete na vlast će biti da se vrati obaveza služenja vojnog roka. Kristalno jasno, dragomi je da sam to čuo. Nisam upoređivao Srbiju sa Turskom nikada, niti možemo da upoređujemo Srbiju i Tursku, samo sam rekao da, razumem da vi znate o KiM, da ste čitali istoriju našu, ali sam rekao da se Turska takođe nalazi u određenim izazovima i rizicima i pretnjama koje su izuzetno delikatne i jako ozbiljne i oni se ponašaju vrlo odgovorno prema tome, tako da to što kažete naprosto ne stoji.
Narodni poslanik Borislav Pelević, pravo na repliku.
Uvaženi gospodine ministre, vi ponovo govorite o izborima i potpuno vas razumem. Pred vama su izbori za potpredsednika vaše stranke i na tim izborima vam želim puno uspeha. Ali, ostavite vi izbornu kampanju SNS. Mi ćemo voditi onako kako mi to znamo i umemo i pokušaćemo, a sva istraživanja javnog mnjenja govore da ćemo u tome uspeti, da vas na sledećim izborima pobedimo i preuzmemo vlast u Srbiji. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Vlajko Senić. Izvolite.
Poštovani gospodine ministre, poštovani saradnici, poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, da se legitimišem odmah, vojsku sam služio u Kraljevu, posle negde dalje. Mislim da je tema važna i da je politički veoma osetljiva jer se nalazimo u jednom novom koraku reforme koja se dešava u vojsci poslednjih nekoliko godina. Krenuo bih od istraživanja javnog mnjenja na koji se poziva gospodin Pelević. Tačno, u tim istraživanjima javnog mnjenja koalicija vaše stranke i Bogoljuba Karića je trenutno u prednosti, ali po tim istraživanjima javnog mnjenja je i vojska institucija koja je jedna od najrespektabilnijih institucija u Srbiji danas posle institucije crkve. Nalazi se u samom vrhu. Mislim da je to priznanje građana onome što se radi u Ministarstvu i vojsci poslednjih nekoliko godina. Ne bojimo se da politički pokrenemo teme koje možda u ovom trenutku takođe ne izazivaju većinsko raspoloženje građana o tome kako neki od nas misle, ali takođe je vojska bila institucija koja je rapidno pre nekoliko godina gubila svoj ugled, gde su svako malo vojnici nalaženi da su izvršili ubistvo, samoubistvo, da ih je neko ubio zato što su čuvali neke vojne objekte. Verujem da će se te stvari brzo otkriti. Stvari se menjaju i zato ćemo mi podržati predlog zakona o ukidanju obaveznog služenja vojnog roka, zato što verujemo da je to važan korak u procesu uspostavljanja institucije vojske kao faktora koji će da doprinosi boljitku ovog društva, a ne kao faktora koji će da opterećuje budućnost Srbije. Ona neka vojska na koju se pozivaju, velika, a koja je imala regrute itd, izblamirala je Srbiju i srpski narod tokom 90-ih godina, niti se znalo da li je srpska vojska, niti šta brani, i koga brani, niti od koga brani. Završila je tragično i na jedan najgori mogući način poništila sve one pobede koje je nekadašnja srpska vojska ostvarila pre toga i zbog toga je to vreme koga se sećamo sa velikim razočarenjem i ogorčenjem. Sećamo se i toga, bez obzira na pesme o tome koliko se rado ili ne ide u vojsku, da je većina ljudi tražila svaki mogući način da izbegne poziv za mobilizaciju, da su ljudi ili bežali iz svog stana ili su bežali iz svoje države i da ste ih silom uteravali da služe vojsku i da se bore tamo gde je neki politički vrh to odredio. Na početku ću reći da lično mislim da nisam za to da se referendumom odlučuje da li Srbija treba da bude ili ne bude član NATO jer 1999. godine niko grđane Srbije nije izveo na referendum da ih pita da li su raspoloženi da budu bombardovani 78 dana od strane NATO, niti je bilo ko te građane posle 78 dana pitao da li hoće da prekinu rat sa NATO koji smo na kraju dobili. Važno je da profesionalizacija vojske predstavlja korak u stabilizaciji političkih i ekonomskih prilika u Srbiji. Danas kada govorimo o vojsci, govorimo kao o jednoj grani koja podstiče izvoz Srbije, govorim o faktoru koji podstiče političku stabilnost u Srbiji. Dakle, smanjuje nivo političke nestabilnosti i svaki strani investitor kada investira u Srbiju, svaka banka koja kreditira privredu ili građanina Srbije i kada odlučuje o marži kredita koliko će plaćati firme u Srbiji ili koliko će pojedinci plaćati u odnosu na neku osnovnu cenu kapitala kroz euribor ili libor, ona kaže – ovde je niska politička stabilnost, marža će biti 4, 5,6 ili 7%. Svakako da uloga i pozicija vojske u Srbiji utiče i na svakodnevni život privrede i građana Srbije i što ona bude zauzimala jasniju poziciju u budućnosti to će i politička stabilnost biti na mnogo višem nivou i te premije rizika koju građani ili privreda plaćaju kada uzimaju kredite od stranih banaka će biti niže. Dakle, radi se i o nekim efektima koji su važni u svakodnevnom životu. Ono što je posebno značajno, to je da se u poslednjih nekoliko godina promenila svest šta su zaista potencijali vojske. Nije vojska grupa koja treba da brani Srbiju od nekog pitanja budućeg rata, to je sila koja odvraća potencijalne agresore na našu zemlju, ali pre svega to je jedna institucija koja može da donese neke koristi društvu, mnogo veće nego što je to bilo u nekom proteklom periodu. Moram da kažem da u poslednjih nekoliko godina Vojska i Ministarstvo su imali značajne rezultate na tom vojnom planu i na planu ekonomije, na planu te vojne privrede, na spoljnopolitičkom planu, u činjenici da vi kroz tu vojnu diplomatiju nekada možete da komunicirate određene političke poruke i efikasnije nego što to može da se čini kroz klasičnu diplomatiju. Dakle, naša odluka ili neke naredne vlade biće kakvo društvo u Srbiji želimo da imamo, da li želimo da budemo deo evroatlantskih integracija i da ovu zemlju u potpunosti uklopimo u taj koncept, za šta verujem da većina građana jeste ili želimo da stalno živimo u nekom okruženju, kao što je jedan od govornika ranije rekao, potencijalnih pretnji, ratova, sukoba itd. Ova zemlja mislim da više nema koji rat da izgubi. Svaki koji je vodila u poslednjih 10 ili 15 godina je izgubila, sa sve tom velikom i silnom vojskom. Strategija mora da se menja. Kosovo smo izgubili u ratu sa NATO paktom. Strategija mora da se menja. Moramo da vidimo kakva je budućnost i šta možemo da uradimo u narednom periodu i kako vojska može da doprinese da Srbija bude ozbiljnija, organizovanija, respektabilnija sila. Uveren sam da je vojska svojim delovanjem u proteklih nekoliko godina više uradila za popravljanje imidža Srbije, ne ispalivši pri tom nijedan metak, nego što je uradila ona silna vojska koja je sve te ratove izgubila pre toga i na kraju ušla u sukob sa NATO paktom. Kada govorimo o profesionalizaciji vojske, govorimo i o tome da bezbednost više nije deljiva kategorija. Vi ne možete da kažete – ovo je naša država, mi branimo Srbiju, ne zanima nas šta se dešava u Rumuniji, u Bugarskoj, u Češkoj. Videli ste ovih dana kako jedan čovek može da uzdrma celokupan bezbednosni sistem u svetu. Dakle, jedan pojedinac, koji je uspeo da se dokopa telegrama koje su američke ambasade slale u Vašington ili obrnuto, uspeo u roku od 24 časa da prilično uzdrma međunarodni poredak. Protiv takvih stvari zajednički bezbednosni sistemi u budućnosti treba da se bore. Ako je pojedinac uspeo da uđe u takav sistem, ko nama ne garantuje da sutra neki drugi ludak ne može da se dočepa neke nuklearne bombe, rakete ili nekakvog ko zna kakvog sredstva i da u ozbiljnoj meri ugrozi mir u svetu? Na takve pretnje ne može više da odgovori nijedna država pojedinačno. Na takve pretnje ne mogu da odgovore ni SAD pojedinačno, jer na ovom primeru se pokazalo da je i ta najveća vojna sila na svetu ranjiva. Dakle, o tome govorimo. Svet ide ka drugačijoj klimi u budućnosti, ka novim izazovima, ka novim pretnjama. Ovde smo često slušali o tome kako je naše mesto u nekom drugom savezu itd. Šta je onda tražio predsednik Rusije Dmitrij Medvedev nedavno u Portugalu, kada je usvajan novi koncept NATO za narednih 10 godina? On nije išao i rekao ili tražio odobrenje od Srbije da li može da se pojavi tamo, već je kao ozbiljan predsednik svoje države, na mestu gde se donose strateške odluke, štitio interes Rusije. Nije sedeo u Moskvi i rekao – nas to ne zanima. Vi ne čitate šta se danas dešava u svetu. Vi ne čitate da NATO i Rusija postaju strateški partneri, da imaju u komšiluku Rusije problem koji je jednako problem i za Rusiju i za SAD, da sarađuju u borbi protiv terorizma u Avganistanu, da jedni drugima daju logističku podršku. Gde je tu Srbija? Na čijoj smo mi strani? Mi treba da ostanemo negde u vakuumu, ni tamo, ni ovamo, kao i uvek kada smo to činili u prošlosti. Na kraju, niti nas respektuju Rusi jer smo kao vojno neutralni, a suštinski nismo, niti nas respektuje druga strana gde prirodno kao zemlja pripadamo. Kada govorimo o vojnoj neutralnosti, moram da kažem kakav je bio politički kontekst kada je doneta odluka o vojnoj neutralnosti. To je bio trenutak kada je zemlja išla ka jednom teškom političkom momentu, kada je bilo jasno da će Kosovo proglasiti nezavisnost, kada je bio interes da se održe predsednički izbori, kada je druga strana procenila da je bolje sačekati predsedničke izbore nakon proglašenja nezavisnosti Kosova, verujući tada da će Tomislav Nikolić, kao vaš kandidat, pobediti Borisa Tadića i da će se formirati neka nova Vlada. Od tada su se, gospodo, skoro sve okolnosti promenile. Niti je Tomislav Nikolić tamo gde je bio, niti je protiv EU, niti su ljudi iz DSS na vlasti, niti imaju svog premijera. Dakle, okolnosti su se promenile u Srbiji, okolnosti su se promenile u svetu. Naredni izbori, i tu podržavam ono što je govorio ministar odbrane gospodin Dragan Šutanovac, jesu prilika da svako kaže gde je i za šta se zalaže i nakon narednih izbora mi očekujemo da će jedna od prvih odluka Vlade biti predlog Skupštini da se ukine Rezolucija o vojnoj neutralnosti, jer je ona politički, ekonomski i bezbednosno neodrživa. Ako na izborima pobede snage koje veruju u to, uveren sam da će neki koji su danas poslanici ovde opozicije biti takođe prisutni na toj sednici kada ćemo ukinuti tu odluku jer je sada jasno da je to politički neodrživa pozicija Srbije, ekonomski, bezbednosno, kako god posmatramo stvari. Tada je bila doneta odluka jer je tada bilo neophodno praviti kompromis, pa je za Srbiju bilo mnogo važnije da dobije demokratskog predsednika i kasnije demokratsku vladu koja će se na pravi način suočiti sa izazovom proglašenja nezavisnosti Kosova, nego da govori o nekim stvarima koje tada nisu predstavljale prioritet. Mislim da je važno reći da je međunarodna saradnja koju ima vojska kroz nekoliko projekata nešto što je zaista dramatično doprinelo porastu ugleda Srbije. Dakle, tu takođe moram da kažem da smo 2006. godine ušli u partnerstvo za mir, kada je DS bila opoziciona stranka, da je 2006. godine Vlada tadašnja usvojila odluku koja je omogućila predsedniku Srbije da sa tadašnjom državnom sekretarkom Kondolizom Rajs potpiše SOFA sporazum, koji nam je omogućio da nakon toga sa nacionalnom gardom Ohaja uspostavimo dobru saradnju. To su činjenice. Dakle, tada je krenuo put Srbije ka evroatlantskim integracijama. U stvari, on je krenuo 2000. godine, politički, ali suštinski SOFA sporazum i Partnerstvo za mir su prvi korak Srbije ka evroatlantskim integracijama. Vi kada ste deo ta dva paketa, vi ne možete više da govorite o tome da ste deo samo evropskih integracija. Mi kroz te sporazume sarađujemo sa našim atlantskim partnerima. Takođe, u junu smo doneli odluku o upućivanju međunarodnih misija Vojske Srbije na šest delikatnih mesta u svetu. To je u okviru UN. Radi se na tome da kroz misije EU naša vojska i policija takođe učestvuje. Otvara se prostor da pomognemo i tamo gde je danas najteže. Mislim da su to dobre stvari i da su to potencijali koje ova država u Srbiji u budućnosti treba da koristi. Rekao bih još jednu stvar, a tiče se odluke o tome kada je treba doneti, da li Srbija treba da postane članica NATO. Uveren sam da treba. Novi koncept bezbednosti koji je usvojen nedavno u Portugalu nam predstavlja novi NATO koji se otvara i ka članicama i ka nečlanicama. Saradnja između NATO i Rusije postaje sve čvršća. Mi smo to videli, kao članovi delegacije Parlamentarne skupštine NATO, nedavno u Varšavi, gde smo imali priliku da razgovaramo i sa predsednikom Parlamentarne skupštine i sa drugim članovima Parlamentarne skupštine NATO. Dakle, u tom procesu mi nemamo puno prostora da stojimo sa strane. Mi nemamo vremena da gubimo i da ispuštamo prilike koje se nalaze pred nama, jer je to mogućnost. Nisam dovoljno uveren da vam kažem, ulaskom u NATO ćemo dve ili tri godine ranije ući u EU, ne treba davati takve olake izjave, ali vam otvara nove kanale komunikacije sa partnerima od kojih očekujete sutra da vam daju podršku da uđete u EU. U krajnjoj liniji, danas je NATO vojska na Kosovu. Ako hoćemo da branimo Srbe na KiM, valjda je interes ove države da sarađujemo sa vojnicima koji se nalaze na KiM. Da vam kažem da je jedini način da se srpski vojnik nekada u budućnosti vrati na KiM jeste da se vrati kao pripadnik NATO snaga. Zašto je to tako, možemo da pričamo do sutra o tome. Ajde da vidimo kako sutra te stvari možemo da ispravimo. Hoću da kažem da je i ekonomski aspekt takođe važna stvar, kada govorimo o ulasku u evroatlantske integracije u potpunosti. Analize pokazuju da su sve zemlje bivše Istočne Evrope imale određeni porast u stranim direktnim investicijama onog trenutka kada su donele odluku o punopravnom članstvu u NATO. Prosto to je jedan signal stranim investitorima da je to jedna zemlja koja prihvata nove standarde i da tu treba ulagati. Mislim da je to takođe jedan argument koji treba uvažavati kada se bude donosila odluka. Uvažavajući naravno jednu tragičnu prošlost koju država Srbija ima, uvažavajući činjenicu da smo mi ovde bili 78 dana pod bombama. Svi zajedno smo bili bombardovani kada smo bili gađani. Niko nije gledao da li smo članovi ove ili one političke stranke, da li smo mladi, da li smo stari? Ali, duboko sam uveren da je to bio rezultat jedne pogrešne politike. Ako nas je jedna pogrešna politika 1999. godine dovela pod NATO bombe, ajde da iz tog lošeg iskustva izvučemo neke dobre stvari, da iz negativne prošlosti otvorimo perspektivu za neke nove generacije koje dolaze u Srbiju, a ne stalno da od Srbije pravimo zemlju koja u permanentnom većem ili manjem sukobu sa najmoćnijim zemljama sveta. Mi nemamo snage više da budemo u tom sukobu. Da li je on politički, da li je on vojni, da li je on ekonomski? Nema šanse. Ova država ima 40 milijardi evra BDP, pet, šest hiljada po glavi stanovnika, 300 evra prosečne plate, i sa tim potencijalima, ekonomskim mi ne možemo više da budemo protiv svih. Ne možemo da opstanemo kao jedna crna rupa u regionu, Crna Gora, BiH, Makedonija sutra, i mi ćemo za 10 godina dočekati da Kosovo bude primljeno u NATO, a mi ćemo sedeti u Narodnoj skupštini i pričati kako je vojna neutralnost jedina održiva pozicija. Zbog toga, zaista, iskrena i puna podrška ovome što radi Ministarstvo odbrane, ministru Draganu Šutanovcu, znamo koliko mu je teško da radi u određenim političkim ograničenjima, a najbolje upoznat od svih nas koliko potencijala gubimo zato što ta politička ograničenja postoje. Doneo sam nešto da vam pokažem, ovo je poslednji list, odnosno broj Harward Busines rewiew, broj za novembar, gde se govori o tome, samo da pokažem gde smo mi danas, kako direktori velikih međunarodnih kompanija mogu da koriste vojna iskustva u vođenju kompanija, čitave naučne studije se prave po tom pitanju. Ne postoje više granice između vojske, kompanije, između bezbednosti. To treba Srbija da koristi i to su potencijali kojima ova zemlja raspolaže. Naša je odluka da li ćemo je koristiti ili ne. Ja sam uveren da ćemo ih koristiti u budućnosti, vodeći računa o svemu onome što se dešavalo u prošlosti, ali samo kao negativno podsećanje da smo jednom kao država i kao narod grešili i da nam se to nikada više ne desi. Hvala.
Osamnaest minuta i 30 sekundi iskorišćeno vremena ovlašćenog predstavnika. Određujem pauzu, završetak prepodnevnog dela rada i nastavljamo u 15.00 časova. Prvi na redu da dobije reč, a kao predsednik poslaničke grupe, biće narodni poslanik Dragan Todorović, predsednik poslaničke grupe SRS. Hvala. [[Posle pauze –15.05]] Gospodo narodni poslanici nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. Samo da vas podsetim da je Narodna skupština obaveštena da ćemo, na osnovu člana 90. stav 2. i člana 87, danas raditi i posle 18.00 časova, a do završetka rasprave zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa koji je upravo u toku. Deo sednice u kojem se nalazimo je deo sednice u kojoj pravo na reč imaju predsednici i ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa i reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Postavio bih pitanje šta je sa ministrom, mislim da bi bilo red da ministar prisustvuje, zamolio bih ako možemo da sačekamo. Što se tiče ovog ozbiljnog pitanja koje je pre svega pred Srbijom vezano za posledice odluke o ukidanju služenja vojnog roka, odnosno profesionalizacije naše vojske, ovo pitanje nije prvi put postavljeno u istoriji Srbije i njene vojske. U raznim istorijskim trenucima ovo se pitanje postavljalo, razmatralo, ali ne bi bilo loše da se podsetimo malo istorije, istorijata srpske vojske. Kažu oni koji ne slušaju učiteljicu života da kasnije se susreću sa tim problemom, a očigledno da ono što je izneo ministar odbrane vezano za istorijat srpske vojske da je bilo tendenciozno i da su neke vrlo važne činjenice izostavljene. Zbog poslanika i zbog građana Srbije pomenuo bih da početak stvaranja srpske vojske počinje 1804. godine, početkom Prvog srpskog ustanka, ali već 1806. godine srpski ustanici su se obratili ruskom caru za pomoć. Te godine su stigli dobrovoljci u Srbiju. Takođe, da podsetim građane i poslanike, da je posle Jedrenskog mira, Rusija postala pokrovitelj srpske autonomije. Ona od tada organizuje srpsku vojsku potpuno po uzoru na rusku vojsku. Godine 1836. prvi put 12 srpskih mladića šalje se na školovanje za oficije u Rusiju, i kroz celu istoriju do 1918. godine u srpskoj vojsci su vršene reforme, jer je cilj bio da se dobije odgovarajuća vojska koja će uspeti da zaštiti Srbiju. Moram da vam kažem da u tom periodu nije se prezalo da recimo ministar vojske ili javnih radova, ili građevine, kako se u to vreme zvalo, bude čak i jedan Francuz, zato što su Francuzi kada je u pitanju vojna nauka i kada je u pitanju vojska imali izuzetno zapažene rezultate. Normalno da je bilo uticaja i drugih škola i iz Austrougarske i Pruske i da je sve to imalo jedan jedini cilj, da se dobije vojska koja će uspeti da zaštiti Srbiju i da reši onaj osnovni problem koji su Srbi imali, a to je da ujedine sve srpske teritorije koje su još uvek u određenim delovima bile pod okupacijom Turske. Što se tiče SRS nema nikakve dileme, da li profesionalizacija ili ne. Da, mi jesmo za profesionalu vojsku, u ovim uslovima i u ovom vremenu Srbiji treba profesionalna vojska, ali bez obzira na to mi pozivamo sve one koji stasaju za vojsku da se dobrovoljno prijave da služe vojni rok i da na takav način pokažu odnos prema sopstvenoj državi. Ali, hajde sad da na neki način sve ovo što nam se dešava razmotrimo i pogledamo da vidimo šta se krije iza ovoga? Koji su motivi ovakve reforme vojske Srbije? Znate svi da je reforma počela 2003. godine, u vreme kada je Boris Tadić bio ministar odbrane. Da vas podsetim da su tada krenuli da uništavaju sve tenkove T55, iako jeSDPR imao program za obnovu, odnosno za revitalizaciju i da su za te tenkove mogle da se uzmu relativno solidne pare, umesto da idu kao staro gvožđe u Smederevo i da budu pretopljeni. Samo da vas podsetim, promenjen je kalibar, da vas podsetim da je potpuno rashodovan protivavionski sistem tzv. "Strele", koji je odbrambeni sistem. Nije postojao nikakav razlog da se taj sistem uništi, sem što je to bila ozbiljna opasnost za one koji bi krenuli i nasrnuli. Između ostalog, zahvaljujući tim "Strelama" američki helikopteri "Kobre" koji su bile stacionirane u Albaniji, nisu ni pokušale da prelete na našu granicu. Uvedeni su činovi po uzoru na NATO pakt i to sad sve govori o motivu koji je nedvosmislen da se Srbija uvede u NATO pakt, odnosno da postane članica NATO pakta. Ove reforme koje se vrše u vojsci, neće služiti Srbiji, one treba da služe NATO paktu, jer se striktno sprovode po njihovim zahtevima. Tu apsolutno nema ni kakve dileme. Zašto je potrebna Srbija, odnosno srpska vojska NATO paktu, odnosno Americi? Pa, da radi prljave poslove za njih. Da ratuje ili već na otvorenim ratištima da zamenjuje američke vojnike i vojnike zapadnih zemalja. Ne mislite da oni na bilo koji način misle da uvaže ili da poštuju srpsku vojsku. Da je to tako, pokazuje šta su uradili od 2000. godine, otkad su tzv. demokratske stranke došle na vlast. Šta je sa Generalštabom? Šta su to obnovili oni koji su zverski razorili Srbiju? Hvale se ovde da su neku školu po nekim mestima u Srbiji obnovili. Koliko je štetu pretrpela Srbija u putnoj, elektro, privrednoj infrastrukturi? Naša namenska industrija, šta su to uradili da bi pokazali da su stvarno prijatelji Srbije. Ne da nisu radili ništa, nego jasno stavljaju do znanja da će oni učiniti sve da potpuno dezintegrišu Srbiju. Oni su prvi ušli na Kosovo i Metohiju, a između ostalog, podigli su tamo svoju bazu Bondstil. Po čijem odobrenju? Koga su pitali za to? Je l' to u skladu sa Poveljom UN? Međunarodnim pravom? Ne. Njima je cilj da se Srbija razori i oni se na tom putu neće zaustaviti, zato nam otimaju Kosovo i Metohiju, zato čine sve da polako Vojvodina krene putem secesije i pripremaju još neke krajeve. Imate prilike i danas da pročitate u novinama, ove tri opštine na jugu Srbije. Što se tiče Raške oblasti, tu već nema nikakve dileme, šta nam se sprema. Posebno interesantno, što bi trebalo da se zna, koja je cena koju ćemo mi morati da platimo da bi naša vojska bila potpuno u skladu sa standardima NATO pakta? Koliko je to para? Jer, da se razumemo – naša namenska industrija je bila potpuno oslonjena praktično u velikoj meri na rusku tehnologiju, odnosno rusku namensku industriju i rusko oružje. Koliko će to koštati Srbiju? O tome niko ne razmišlja, nego ćete dovesti ljude u poziciju da jednostavno sami traže da odlaze na ratišta jer im je to jedini mogući način da zarade neki dinar. Nije to ništa čudno. Imate to i dan-danas, kada ne postoji mogućnost, kada je to čak i protivzakonito da ljudi sa ovog područja odlaze u svet na raznorazna ratišta i da ratuju za novac. Ono što je evidentno – Amerika je stvorila politiku modernih janičara. Ali, ona je mnogo nepoštenija nego ono što je radila Turska. Oni su odvodili decu, školovali, izdržavali i od njih pravili vojnike. Ovi rade potpuno obrnuto. Sve to mi radimo, a oni će ih koristiti za njihove svrhe. Pri tom, sve vreme se priča kako NATO nema alternativu, da je to gotova stvar i da o tome više ne treba ni diskutovati. Onda se postavlja pitanje – kako to da predstavnik izvršne vlasti bagateliše rezoluciju koju je donela Skupština Republike Srbije 2008. godine? Neću sada da ulazim u motive, jer to je potpuno bespredmetno. Rezolucija je doneta i to doneta sa 220 glasova "za". Kakvo je to bagatelisanje zakonodavne vlasti? Neće se pitati niko, mi ćemo ući u NATO pakt. To pokazuje ozbiljne probleme u Ministarstvu odbrane. Ozbiljne probleme vezane za civilnu kontrolu. Da vas podsetim. Dana 30. 12. 2008. godine smenjen je tadašnji načelnik Generalštaba zato što je na Odboru za odbranu i bezbednost doneta odluka da je ugrožena civilna kontrola Vojske Srbije. Onda je bio načelnik Generalštaba, sada je ministar odbrane. O tome mora ozbiljno da se povede računa kada se uzmu sve izjave ministra odbrane kada je u pitanju NATO pakt. Dajte da vidimo to pitanje – NATO nema alternativu, odnosno Evropska unija nema alternativu. Ima alternativu. Ja sam ovde pokazao početak istorije, odnosno ispričao početak istorije stvaranja srpske vojske i kad vidite to, odnosno kad čujete to onda vam je potpuno jasna situacija koja se desila kada je dolazio Džozef Bajden. Tada su vlasti Srbije branile Bajdena od onoga što bi građani Srbije imali da mu kažu, čak su išli i tražili da zabarikadiraju svoje prozore odnosno da spuste roletne. A potpuno suprotna situacija je bila kada je dolazio ruski predsednik Medvedev, kada su sprečili narod da izađe i da pokaže svoja bratska osećanja prema ruskom narodu i prema predsedniku Medvedevu. Ali, šta je alternativa NATO paktu? Organizacija koja je osnovana u UN, primljena je u UN 2010, osnovana 1992. godine i koja ima potpuno drugačiju politiku koja je, kada je u pitanju Srbija, potpuno odgovarajuća za Srbiju – to je ODKB. To je Odluka država o kolektivnoj bezbednosti. Ono što je posebno za nas interesantno, to je način delovanja ODKB-a. Vidite, njihov osnovni cilj je jačanje mira i međunarodne i regionalne bezbednosti i stabilnosti. Odmah postavite pitanje – da li je to isto i u slučaju NATO pakta? Nije. NATO pakt i Amerika su od završetka Drugog svetskog rata, koliko znam, do sada izazvali oko 22 rata u svetu, na svim svetskim prostorima. Nama odgovara organizacija koja se zalaže za bezbednost i stabilnost u svetu. Ono što je posebno za nas važno, a to je odbrana nezavisnosti, teritorijalne celovitosti i suvereniteta svake države. Postavite pitanje – da li i NATO ima iste ciljeve? Da li se i on zalaže za suverenitet svake države? Da li je NATO pakt poštovao Povelju UN 1999. godine kada je zločinački bombardovao SRJ? Nije. Ni u jednom skoro slučaju se ne vodi Poveljom UN i međunarodnim pravom. Isključivo se vodi svojim interesima. Ono što je takođe za nas izuzetno važno je međunarodni terorizam. Verovatno je da ćemo kao država imati i veće probleme u vezi sa tim, a ODKB je to stavio kao jedan od svojih prioriteta – borba protiv terorizma. Ali, kad smo kod terorizma, hajde da malo vidimo tu jedan problem sa kojim se suočava svet. Pre svega, u ODKB-u se traži definicija terorizma, šta je terorizam i ko su teroristi. Zbog čega? Navešću vam dva primera. Jedan Šiptar koji je emigrirao u Ameriku optužen je da je planirao terorističke akte i osuđen je u skladu sa zakonima Amerike. Tu nemam nikakve dileme, to je u redu. Ali, mnogi Šiptari su izvršili terorističke akte 1998, 1999, 2000. godine i vrše ih još uvek. Da li su oni teroristi za Ameriku? Nisu. Znate, OVK je jedno vreme bio teroristička organizacija. Čak je bio na listi američkih terorističkih organizacija. Među njima, njihovo vođstvo – Čeku, Tači, Haradinaj, da ne nabrajam dalje, lično su vršili zločine. Odjednom su se oni pretvorili u borce za slobodu. A oni koji su branili sopstvenu zemlju, sopstveni narod, poslati su u Hag da za to odgovaraju. Drugi primer. Čečen koji je uhapšen u Belgiji, koji je takođe planirao terorističke akte, takođe je osuđen. A Čečeni kada se suprotstavljaju u Čečeniji ili u Rusiji, kad dižu vozove, stanove ili neke druge objekte u vazduh, to su borci za slobodu. U svetu sa ovako dvostrukim aršinima koje ima NATO pakt Srbiji apsolutno nije mesto u NATO paktu. Ono što bi trebalo naši građani posebno da znaju, u slučaju ODKB-a, po njihovom statutu, u slučaju napada na bilo koju članicu ODKB-a, sve članice će se smatrati ugrožene od strane onoga koji je napao njihovu članicu. Imate slučaj Grčke i Turske, pa se uverite koliko NATO poštuje te svoje odluke. Ono što je posebno interesantno za nas i naše građane je to da postoji odluka da će Rusija u slučaju agresije na bilo koju članicu od strane NATO pakta aktivirati svoje nuklearne strateške snage. To suštinski omogućava sigurnost svakoj državi i svakoj članici ODKB-a. Istakao bih još jednu stvar, vrlo problematičnu kada je u pitanju ODKB, a to je ponašanje ove skupštine. Pre skoro mesec dana, 27. oktobra, Skupština Srbije je dobila poziv od predsednika Skupštine ODKB-a, inače predsednika Ruske dume, gospodina Grizlova, da delegacija Skupštine Republike Srbije poseti Skupštinu ODKB-a. Od poslanika Skupštine Republike Srbije to se krilo, dok mi nismo uspeli da dobijemo fotokopiju tog pisma, jer navodno nije…
Narodni poslaniče, molim vas da ne dovodite u zabludu javnost ili ako nemate prave informacije o tome ko je uputio poziv i kome, upućujem vas da tražite informaciju od generalnog sekretara Narodne skupštine, gospodina Veljka Odalovića, pošto je ovo što ste do sada izneli neistina i obmanjivanje javnosti.
To je potpuna istina. Evo postaviću pitanje - da li je predsednik Skupštine dobio novo pismo, takođe od predsednika Skupštine ODKB-a, gospodina Grizlova, da Skupština Republike Srbije pošalje svoju delegaciju u maju 2011. godine? Postavljam jednostavno pitanje – koji su razlozi da mi možemo da sarađujemo sa Skupštinom NATO pakta, a ne možemo sa Skupštinom ODKB-a? Čega se vi plašite, koji je to razlog? Zato što vam vaši mentori, odnosno vaše gazde, ne dozvoljavaju, jer to je jedini izlaz za Srbiju i oni su svesni toga i zato pokušavate na sve moguće načine da sprečite da Srbija nađe izlaz i da se povezuje sa svojim prijateljima, pre svega sa Ruskom Federacijom i da na taj način za sebe izbori bolji položaj, koji će omogućiti da u jednom trenutku vrati sve ono što je oteto i da zaštiti svoj suverenitet i integritet. Hvala vam.
Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo redovan rad, obaveštenje o gostima na galeriji Narodne skupštine. Današnji deo sednice, trenutno, sa galerije Velike sale Doma Narodne skupštine, prate učenici iz Kruševca, i to - učenici Srednje muzičke škole "Stevan Hristić": Smiljana Mitrović, Jovana Jeftić, Miljana Savić, Justina Stevanović, Anastasija Jovanović, Valentina Burgić, Marina Bašić, Nemanja Anđelković, Milena Damjanović, Sanja Maksimović, Nađa Miljković, Đurđica Gojković, Tijana Trnavac, Stefana Spasić, Natalija Makragić, Maša Nedeljković, Ana Stefanović, Milena Ilić, Jelena Stoilović, Anđela Laban, Zara Pavlović, Katarina Knežević, Tamara Đurđević, Živan Popović, Sanja Vučić, Ivana Cvijović, Milena Petrović, Anica Rakić, Aleksandra Atanasković, Marija Milenković, Nemanja Đurđević, Bogdan Rajković, Stojan Popović, Nikola Čubranović, Nikola Jovanović, Jasmina Jovanović, Teodora Jovanović, Ema Stojanović, Andrija Miletić, Aleksandar Milosavljević, Filip Miladinović, Nemanja Protić, Kevin Holcer, Aleksa Petrović, Goran Milošević, Aleksandar Radosavljević, Vladimir Vučković, kao i učenici osnovne škole: Magdalena Milovanović, Nenad Milošević, Dušan Dragutinović, Milica Grković, Vanja Radmanović i Miroslav Arsić, a svi oni su u pratnji svojih profesora Bosiljka Miljaković, Aleksandra Jočić, Tatjana Lalić, Ivanka Simonović, Ivana Rakanović, Milica Vukelić, Ivana Stanojević, Violeta Jovanovski, Boban Dimić, Olivera Anđelić, Marija Milenković, Ksenija Bradić Veljović, Irina Miljković, Bojana Đođić, Emir Đorđević i Aleksandar Todorović, direktor škole. Dobrodošli u vašu kuću, Narodnu skupštinu Republike Srbije. Ministar Dragan Šutanovac ima reč.
Ako dozvolite, samo još jedna od statističkih informacija. Naime, Srbija se susreće sa problemom viška ubojnih sredstava već 20 godina unazad. Praktično od početka ratnih dešavanja na prostorima bivše Jugoslavije imamo situaciju da je u našoj zemlji na različite načine dovezena velika količina naoružanja, bojne opreme, ali i ubojnih sredstava, koji nisu skladišteni na adekvatan način. U momentu kada smo došli u Ministarstvo, ta cifra je bila oko 9.000 tona ubojnih sredstava koji su se nalazili van magacina, odnosno na otvorenom prostoru. Kao što znate, imali smo 2006. godine, ako se ne varam, veliku eksploziju u Paraćinu. Slično se desilo i davno, devedesetih godina, desilo se i u Bugarskoj, desilo se i u Albaniji i u sklopu uništavanja neperspektivnih sredstava uništen je jedan broj Strela 2M. Reći ću vam koliko kad ne budemo u etru, ali da znate da danas imamo preko 4.000 tih Strela, tako da naprosto ne stoji informacija da su one sve uništene. S druge strane, kada govorimo o modernom naoružanju i tehnici, kada kažete T55, to možda građanima Srbije ili poslanicima ne znači puno, ako kažemo da je T55 oznaka tenka koji je napravljen 1955. godine i ako smatramo da je to savremeno i moderno naoružanje, možete zamisliti 1955. godinu prošlog veka koliko je to bilo savremeno i moderno. Nažalost, to se više u savremenim vojskama ne koristi. Imamo nešto manje od 500 tenkova T55, što je izuzetno velika količina, ali jedan dobar deo njih ili veliki deo njih je u stvari neperspektivan i izuzetno je nerentabilno trošiti sredstva na modernizaciju tih tenkova. S druge strane, imamo oko 300 tenkova M84. To su čuveni tenkovi koji su prodati i Kuvajtu i koji će se modernizovati u Vojsci Srbije i koji su izuzetno velikog kvaliteta. Oko 300 tenkova za veličinu Srbije, praktično ne možete razviti vojnu formaciju sa tim brojem tenkova, jer nemate prostor. Govoriti o tome da se uništava perspektivno naoružanje, koje ima 55 ili 60 godina, zaista je iluzorno, jer u vremenu u kome živimo sistemi za upravljanje vatrom, televizijske kamere, računarska oprema, softver, hardver itd, verujte mi, svakog dana stiže novo i ukoliko mislite da mi naš sistem oslanjamo na tenkove T55, a imao sam prošli put čak i zamerku što smo uništili tenkove T37, moram da kažem da ta stvar tako ne ide i nigde u svetu to ne stoji. Ako želite, mogu da vam dam podatak i koliko toga se uništava u ruskoj vojsci. Nije problem, imam i taj podatak, znam da će da vas interesuje. Možda ću biti malo suvoparan za kolege koje su ovde u parlamentu, ali želim da vam kažem da se savremena vojska ne broji na kilo i komad, kao što sam rekao, i savremene vojske ne zavise od broja određenih oruđa, već zavise od toga kog su kvaliteta ta oruđa. Oruđa koja vi pominjete nisu kvaliteta da mogu da zadovolje kriterijum savremenih ratova. Kaže, broj kopnenih jedinica u vojsci Ruske Federacije kroz razne faze reformi smanjen je sa 1890 na 182, ratno vazduhoplovstvo sa 240 na 120, a ratna mornarica sa 240 na 123. To ne znači da su smanjene sve operativne sposobnosti. Oni su samo reorganizovali svoju vojsku, utvrdili šta je neperspektivno i uklonili to što je neperspektivno, jer nenormalno je držati posade za nešto što ne može da se pojavi ni na kom bojnom polju, ada bude čista meta. Ima toga još puno, ali vidim da niste raspoloženi da slušate. Daću vam to napismeno. Dobacuju mi vaše kolege, a da vas podučavam, a vi da budete nervozni, ne želim.
Molim narodne poslanike da ulože napora i da saslušaju sve govornike, bili oni kolege narodni poslanici ili ministri. Narodni poslanik Dragan Todorović, pravo na repliku.
Gospodine ministre, ne želim da vas podučavam, nego da vas zaštitim. Ako sam dobro razumeo, rekli ste da ne možete da kažete koliko je uništeno, to je vojna tajna, ali rekli ste – imamo oko 4.000 strela, a to znači nije vojna tajna. Stvarno ne razumem. Vojna tajna je koliko je uništeno, a koliko imamo to nije vojna tajna. Onda smo jedina vojska i vi jedini ministar koji ovo ne smatrate… Mislim da je ovo povreda.
Narodni poslaniče, pravo na repliku dobijate za stvari koje su izrečene. Molim vas, narodni poslaniče, da ne zloupotrebljavate pravo na dobijanje replika. Dobili ste pravo na repliku i tvrdite da je ministar rekao nešto što nije izrečeno, pa vas molim da koristite pravo na repliku u skladu sa Poslovnikom.
Uzmite stenogram. Evo, prihvatam da se izvinim ministru ako se u stenogramu utvrdi da ministar nije rekao da imamo 4.000, a da je vojna tajna koliko smo uništili. Postavio bih pitanje - koliko košta jedna Strela, jer sam govorio o Strelama.
Narodni poslaniče, sad vas upozoravam, pošto su opaske o vojnoj tajni dobacivali vaši poslanici i pobrkali ste šta je rečeno, mogu da vam kažem i koji od vaših poslanika je dobacivao da je to vojna tajna, molim vas da koristite pravo na repliku u skladu sa Poslovnikom.
Uzećemo stenogram, gospođo Čomić, pa ćete imati prilike da se uverite u ono šta je rekao gospodin ministar. Uopšte neću da vas u to ubeđujem. Meni je jasno da postoji Skupština Demokratske stranke i da sad neke stvari ne treba možda…
Narodni poslaniče, sad vas upozoravam poslednji put, pošto je ovo najgrublja moguća zloupotreba prava na slobodnu reč i pravo na repliku (Dragan Todorović sa mesta: Uzimate mi vreme.) Nikome ne oduzimam vreme. (Dragan Todorović, sa mesta: Oteraste ovu decu iz Skupštine.) Za onoliko za koliko vas podsećam da ste isti i jednaki, kao i bilo koji drugi narodni poslanik, ja vam to vreme nadoknadim. Vas molim, kao predsednika poslaničke grupe, prvo, da vodite računa o tome da poštujemo odredbe Poslovnika, a drugo da se setimo da se pravo na repliku dobija odlukom predsedavajućeg i da replika mora po sadržaju biti vezana za govor onoga ko je repliku izazvao. Narodni poslaniče, dva puta sam vas upozorila na poštovanje odredbi o replici, pa vas molim da koristite svoje pravo na repliku u skladu sa Poslovnikom. Izvolite. Prijavite se.
Uverićete se kad budete, ako budete hteli, da pogledate stenogram, da sam govorio o protivvazdušnom oružju – Strele i da sam govorio o tenkovima T55. Pošto smo za Strele apsolvirali to, da se vratimo na tenkove T55. To je njihova oznaka. Nisu svi proizvedeni 1955. godine, neki su proizvedeni i kasnije. Ono što sam napomenuo, što vi sigurno znam da znate, to je da je SDPR imao program njihove revitalizacije. Znate, svaka roba ima svoju mušteriju. Sigurno je postojala mogućnost. Zašto bi se pravio? Zašto bi SDPR, jedna ozbiljna organizacija, ozbiljna ustanova, koja je to pokazivala sve vreme svoga postojanja i dan-danas to pokazuje? (Predsedavajuća: Dva minuta.) Kako dva minuta, kada stoji 1,05 minuta? (Predsedavajuća: Zato što ste već koristili jedan minut, narodni poslaniče.) Dobro.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Neću da ulazim u polemiku više, ali voleo bih da svaka roba ima svog kupca i da sve što proizvedemo da možemo da prodamo. U toj opciji mogli bismo da proizvedemo još više. Tenk T55 nije svaki proizveden 1955. godine, ali je tehnologija iz 1955. godine. To vam je kao računar 486 koji napravite ove godine, ali je tehnologija stara 10 godina. Znači, više nije u upotrebi i ne može da se upotrebljava. Apropo Strela 2M, nisam rekao "vojna tajna", nisam koristio danas "vojna tajna" ni za šta. Inače, ne koristim taj termin, tako da to nije tačno. Reći ću vam da danas imamo dva i po puta više Strela 2M nego što,po dokumentima koji rade ljudi koji su stručni iz te oblasti, treba. Poslednji put nismo uništavali, našli smo kupca i prodali smo viškove. Zbog čega? Zato što i uništavanje košta. Znači, danas plaćamo uništavanje određenih sredstava koja su uskladištena na livadi zato što nema kome da poklanjamo. Neće ljudi da prime to kao poklon i onda moramo da uništimo, a to uništavanje mi plaćamo. Radimo to u Kragujevcu i pokušavamo da nađemo neka sredstva međunarodna koja bi nam neko omogućio da to radimo uz asistenciju nekog iz inostranstva. Odlično znam šta SDPR radi. Verujte mi, teško ćete naći nekog kolegu političara ko se bolje razume u naoružanje i vojnu opremu i način prodaje svega toga. O tome možemo da vodimo dijalog koliko god hoćete i da vidimo rezultate koje možete da predstavite i da kompariramo, ali tenk T55 ne možete našminkati i napraviti od njega da bude koristan za Vojsku Srbije u situaciji u kojoj imamo 300 tenkova M84, koji su mnogo kvalitetniji, a i oni treba da se modernizuju. Znači, uzeti jednog "fiću" i uložiti u njega 5.000 evra ne znači da može da bude pandan "golfu". To je suština.
Replika, poslanik Dragan Todorović.
Gospodine ministre, kažete da se neka sredstva ne mogu revitalizovati zato što su tehnološki prevaziđena. Postavljam pitanje zbog čega su naši migovi 29 revitalizovani, zašto ako je to prevaziđena tehnologija, a jeste u odnosu na neke mnogo modernije lovce koji postoje? To nekako ne ide, gospodine ministre. To je nesporna činjenica. Znam sigurno da smo mi te tenkove mogli da revitalizujemo i da ih prodamo. Zašto bi SDPR radio program da radi nešto što ne bi imao kome da proda? Onda se dovodi u pitanje kompletan ovaj SDPR. Ko je tražio? Neko je morao da traži od njih da urade taj program. Kako to da baš nijedan da se ne uradi i da se proda, nego svi da odu u Smederevo u staro gvožđe? To je problem koji imamo od onog momenta, od 2001. godine, kada su predstavnici američke vojske bez ikakve odluke tadašnje Vlade SRJ obišli kompletnu našu namensku industriju, stekli potpuni uvid u kakvom je stanju, šta se proizvodi i od tada imamo samo jednu jedinu mogućnost – da uradimo samo ono što nam dozvoljavaju Amerikanci i ništa više. To je njihova odluka. To nije bila naša odluka jer, po njihovoj proceni, mi smo to morali da uništimo na ovakav način i mi smo to uradili. To su nesporne činjenice. Možete vi koliko god hoćete da pričate o zastarelosti ili ne, ali je sigurno da je to moglo da bude mnogo ekonomičnije iskorišćeno.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Zaista mislim da je apsurdno da upoređujemo platformu miga 29 i tenka 55. Složićete se i vi i ja, ako se dobro sećam i vi ste inženjer i ja sam inženjer, i mogu to da vam objasnim inženjerski, ali da vam kažem praktično da imamo 300, nešto malo manje, tenkova M84 koji treba da se modernizuju. Zašto davati pare na modernizaciju tenka T55 koji ne može da se koristi, koji je bukvalno na frontu meta? Imate stručnjake iz vojske koji su sa vama, pitajte, proverite sa njima zbog čega bi dali novac za tako nešto, koja je to logika? S druge strane, ta priča oko toga kako su nam obišli namensku i zabranili da prodajemo, a mi pravimo rezultat bolji nego ikad. Srbija sada izvozi više nego kada je izvozila u sklopu SFRJ. Znači, više sada nego naš deo koji je bio u sklopu SFRJ. Tačno je da nam fali građevinska industrija, ali morate da znate da građevinsku industriju koju smo tada, da kažem, izvozili, veliki deo nismo naplatili, a sada naplaćujemo sve. Ukoliko imate saznanje da postoji kupac za T55 koji hoće da kupi modernizovanu verziju, javite se, kažite mi ko. Ima još 495 tenkova T55 u Vojsci Srbije. Ako hoćete, možete lično da prebrojite. Otvoriću vam vrata da prebrojite sve tenkove. (Dragan Todorović, sa mesta: To je vojna tajna.) Nije vojna tajna. Ako ste u mogućnosti da pomognete da se to proda, ja ću vam aplaudirati ovde pred svima u parlamentu, pred građanima koji gledaju, ali pričati o tome da možemo da ušminkamo nešto što se retko gde koristi naprosto ne stoji. Pokušavamo da uradimo ako možemo remont i modernizaciju tenkova koje smo prodali, koji su novije generacije. Mig 29 je platforma koja se i danas proizvodi kao nova, modernizovana sa novim sistemima komunikacije, po NATO standardu, sa novim radarima itd, i onda u tom sistemu ide se sa istom platformom, ali ne možete tenk, verujte mi,to je prosto nemoguće, i motor mu je loš, i menjač mu je loš, i prenos mu je loš i vidljiv je mnogo, da ne nabrajam.
Replika, poslanik Dragan Todorović.
Gospodine Šutanovac, niste me ubedili, nažalost. Postavio sam vam jednostavno pitanje, a vi mi objašnjavate da ste inženjer. Tvrdili ste da ne može nešto da se revitalizuje zato što je proizvedeno pre 10, 20, 30 godina, što nije tačno. To je jedna stvar. Druga stvar, postoje sredstva koja su u određenim uslovima za neke dobra. Znate, nisu dobra u slučajevima kada se susrećete sa dobro naoružanim armijama, ali postoje zemlje koje žele u drugačijem okruženju ili drugačijim okolnostima da imaju takva sredstva. Za njih su ona dobra. Ovde postoji jedan problem koji vi nećete ni na koji način da priznate ili da prihvatite, da to sve što radimo, radimo pod patronatom, da apsolutno ne možemo jedan jedini metak da izvezemo u bilo koju zemlju u svetu dok ne dobijemo dozvolu Amerikanaca. Vi to dobro znate. Nekada je to pod vidom zaštite da oružje ne dođe u ruke terorista, nekada zbog toga što se navodno procenjuje da su u zemlji koja treba da se proda da postoji mogućnost ratnog sukoba, ali ono što je za nas najbitnije i najvažnije, mi ne možemo samostalno o tome da odlučujemo. Nama o tome odluku donose Amerikanci i sve što ste postigli, postigli ste zahvaljujući tome što su oni to odobrili. Odobrili su iz jednostavnog razloga, na takav način bar malo nas drže iznad vode da ne bi potonuli, a to se najbolje vidi po ovom rebalansu budžeta i po manjku koji imamo. Hvala.
Poslanik Velimir Ilić ima reč.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, meni je jako žao danas što u parlamentu slušamo jednu raspravu na kojoj je govorio pola vremena gospodin ministar, a svi ostali poslanici drugu polovinu. Ne može se replicirati i razgovarati na svako pitanje. Meni bi bilo drago da ministar sasluša šta poslanici misle, šta poslaničke grupe iznose, a naravno da posle toga sigurno odgovara. Ovako imamo jednu raspravu čitavog dana koja traje uporedo, jedna rasprava koja se vodi čisto jednom polemikom između ministra i pojedinih poslanika. Mi znamo da je danas jedan vrlo težak dan za Srbiju, kada Srbija danas gubi nešto što je bila velika i teška obaveza, a koju je s ponosom primala, to je obaveza služenja vojnog roka. To je bilo nešto časno za Srbiju, za svakog građanina Srbije i svaki Srbin je ponosno odlazio u vojsku, u vojnike, svaki roditelj je čekao dan kada će poslati sina u vojsku, mada je to uvek bilo i škakljivo i problematično, i bilo je ratova, bilo je svega, ali te obaveze mali broj ljudi se odricao. Mi danas rušimo jednu instituciju koja je po svim parametrima kod građana Srbije izazivala ovako najveće poštovanje i koju su i građani Srbije najviše cenili i kojoj su se najradije uvek radovali što imamo dobru vojsku itd. Mislim da je gospodin Šutanovac, ministar vojske, izuzetno hrabar čovek, kada je u ime čitave Srbije rešio da predloži Vladi da se ukine vojna obaveza, a i Vlada je izuzetno hrabra da s tom malom većinom u parlamentu jednu takvu obavezu prihvati i preporuči tom parlamentu, toj maloj većini, da je usvoji u ime svih građana Srbije. Mislim da ta mala većina ne može da odluči o ovako jednom važnom pitanju za Srbiju, o jednom izuzetno značajnom momentu u razvoju srpskog naroda, o nečemu što ruši našu tradiciju, naše obaveze, naše običaje i da je ovo pitanje trebalo da se pred građane Srbije postavi i da se referendumom o ovome izjasne. Ovo je izuzetno važno pitanje za našu državu. Čujem i danas se potencira da ćemo imati 11.000 plaćenih vojnika i dobro obučenih. Jesam za profesionalnu vojsku, da vojska bude i profesionalna i dobro obučena, da starešinski kadar bude izuzetno obučen, profesionalan itd, ali naše mogućnosti nisu takve da ovog momenta možemo da uložimo u visoke tehnologije, u izuzetno kvalitetnu opremu u Srbiji, da bi mogli da ispunimo tu obavezu. Zato broj vojnika je izuzetno važan u Srbiji. Pogledajmo zemlje u okruženju. Kosovo, koje je novoformirana tzv. država, ima preko 50.000 vojnih obveznika, kako u redovnom, tako i u rezervnom sastavu. Hrvatska ima oko 57.000 vojnika. Mi imamo 11.000, imaćemo. Međutim, to je dovoljno, a možda i nedovoljno da odbrani krug dvojke i ovo malo Dedinja, koje je izuzetno važno za ovu državu. Mislim i nedavno se pokazalo na gej paradi da 6.000 žandarmerije izuzetno opremljene, spremne, izašli su neki klinci tamo i razbili to sve i napravili čuda, da ta žandarmerija nije mogla sa 6.000 da se suprotstavi i nastali su problemi. Jedva se to utišalo i dovelo u red. Izuzetno sam razočaran sada kada ozbiljni ljudi koji ozbiljno u ovoj državi razgovaraju i razmišljaju, kažu – da je zasad najspremnije u Srbiji, kao vojna formacija, lovačko udruženje. Nažalost, tako je. Mi pričamo ovde o višku naoružanja, o zastarelosti oružja, tačno je. Kada je zadnji put Vlada ili Srbija nabavila neki novi vojni model aviona? Nema para, ja to znam. Znam da nema novca i da je veliki problem. Znam da u Ponikvama ne mogu da se demontiraju rakete. Sećam se da sam kao ministar uradio piste, okrpio, izvadili mine, sve smo završili, ali nismo mogli da ove avione koji su bili sa bojevim naoružanjem sklonimo jer su bili zatrpani u hangarima i nisu mogli da se izvade. Ne znam da li je to u poslednjih meseci i urađeno. Isto znam da mi nismo mogli da se suprotstavimo kada smo imali napade na našu državu jer nismo imali adekvatnu protivvazdušnu odbranu koja može da zaštiti teritoriju Republike Srbije. Bilo je smešno gledati da se pucalo iz svega i svačega, a neko mirno nadleće i mirno nas bombarduje, a mi nemoćni to samo posmatramo. Da li sada nema novca za to? Sigurno da nema, ali mi sada činimo jedan potez koji nije dobar za Srbiju u ovom teškom momentu, u ovom mutnom vremenu kada Balkan do usijanja je doveden i nemojmo pričati priče da je mirno stanje. Nemojmo pričati priče da smo mi postigli velike sporazume i dogovore, da smo postali značajni u proizvodnji, da u proizvodnji baruta, u proizvodnjama nekim veoma značajni, ali u visokim tehnologijama potpuno beznačajni. Nemamo mogućnosti, znam, razumem gospodina ministra da bi i on želeo da imamo dobru opremu, ali nemamo od čega da je kupimo. Ne možemo da preživimo, a kamoli da je kupimo. Znam da je bilo mučno gledati poslednjih godina kada vojnici u kasarnama nisu mogli da se prehrane, a kamoli da izvedu neke ozbiljnije vežbe. Možda ne u poslednju godinu-dve, ali znam da je bila velika kriza u jednom periodu, kad su slati kući na vikende, da bi jednostavno se smanjili troškovi vojnog budžeta koji je ionako bio izuzetno glomazan za jednu zemlju u kojoj je privreda u veoma teškom stanju. Ali, isto tako znam da je ovo jedna ishitrena u ovom momentu odluka i da je nije trebalo sada donositi i da je moralo o ovome mnogo više da se razgovara i da se o tome donesu neke kasnije možda odluke, da vidimo u kakvom će stanju država biti. Prema tome, imamo mnogo problema i svi to razumemo, ali svaki građanin Srbije od danas će se osećati nespokojno, neće moći mirno da spava u državi koju nećemo moći da zaštitimo i čuvamo. Znam, gospodine ministre, isto tako da vojska ima, Ministarstvo odbrane, izuzetno veliku imovinu, koja nažalost propada. I to je mnogo, mnogo više moglo da se uradi. Da se učini, da se ta imovina nepotrebna iz vlasti proda, vrati opštinama, žalosno je danas i bedno gledati kasarne koje se raspadaju. Dolazim iz grada u kome sam ceo život proveo neposredno pored kasarne "Tanasko Rajić", a u neposrednoj blizini druge kasarne "Ratko Mitrović", koje su danas jedno ruglo grada, obrasle u korov, od bombardovanja oprema je ostala na najboljoj lokaciji i u centralnoj ulici u gradu, još stoje od gelera porušeni krovovi, sa velikim rupama, napušteni topovi, tenkovi, neki kamioni pored glavne ulice u centru grada i to je jedna bruka. Da, ta lokacija, koja je zlata vredna, stoji danas zatrpana tim lomom, koji niko ne posećuje, mi tamo nemamo nijednog vojnika, bar ga ja nisam video godinama i lokacije koje su desetine hektara u užoj zoni centra grada su u korovu, ulaze civili, krade se municija, preprodaje, bilo je i ranjavanja i niz problema koji su se odigrali. Nažalost, to je tačno i da bi to pitanje vojne imovine moralo da se razreši veoma brzo, jer Srbija ne može dozvoliti da nekada nešto što je bilo elitno u državi, najčistije, najopremljenije, najelitnije, znam kao dete uvek kad sam prolazio, igrali se oko kasarne, kad smo je gledali, to je sve blistalo, a danas sa polupanim prozorima, sa padnutim krovovima, sa jednostavno opalim malterima, to je stvarno ruglo grada. I tu treba nešto da se preduzme i tu stoje milioni koji se mogu uložiti u opremu i u nove tehnologije, i to stoji i to je sigurno i to treba odmah da se radi. Prema tome, danas nisam srećan, neki se raduju vidim, presrećni su, gubimo obavezu vojnu, ne mora da se služi, ako neko dobrovoljno baš hoće ići će negde tamo da odspava, da bude, da ubije vreme, naravno profesionalci koji ih je malo radiće svoj posao koliko mogu i ja verujem da će ti ljudi časno i čestito raditi svoj posao, ali ih je mnogo malo. Kada ih poredimo sa jednim Izraelom, koji danas ima stotinu i nešto hiljada redovnih vojnika i milion i dvesta hiljada rezervnog sastava zbog situacije u okruženju. Kada pogledate zemlje u okruženju, koje se nalaze u jednom vrlo mobilnom stanju. Kada smo nekad govorili, ja se sećam kao vojnik da smo svi mi spremni kao da će rat biti sutra i braniti, išli na vojne vežbe, i branili ovu državu, gospodine Šutanovac vi možda niste, ali ja jesam i odlazili ponosno da je branimo kad god su nas pozvali i nikad nismo odustali od vojnog poziva. Sećam se da smo služili vojsku časno i pošteno, ja sam služio u Hrvatskoj. U najvećem ustaškom mestu. Kad izađete da pijete vode, oni vam priđu i pljunu vas u lice, ali mi smo to podnosilii bili ponosni jer smo vojnici jedne ozbiljne države i čekali smo i branili je kad god zatreba i na svaki poziv smo se odazivali. Ali, evo sad, sad tu obavezu nećemo imati i možda je to nekome smešno, možda vi jedva čekate da se toga oslobodite da kažete – evo mi smo napravili reformu u vojsci. Tako su se radovali neki ministri kada je bila reforma u pravosuđu. A sada vide koliko je problema, isto tako, gospodine Šutanovac, kao vi, smeškali se i rekli – evo mi smo reformisti pravosuđa, mi vam donosimo reforme, to nalaže EU, budite srećni imaćete ih od sutra, a evo šta je nastao sad problem u pravosuđu, evo sad i oni koji su terali na te reforme kažu da to ne valja ništa. Morate to sve ponovo. E, za vojsku nam niko neće reći, svi će nas pozdraviti i reći, bravo momci, to je prava stvar. Samo, vi gasite svoje institucije, i mi ćemo to uvek pozdravljati. Prema tome, da ne dužim, ja vam neću replicirati, mene replike na ovu temu ne interesuje, ovo nije tema na kojoj će neko poentirati, dobijati neke političke poene. Ovo je jedno veoma bitno pitanje za Srbiju, za njen opstanak, za Srbiju koja je sad u velikim problemima, ali nažalost, te probleme oni koji treba najviše da shvate, ne shvataju. Oni se bore za svoje stranačke utakmice, ko će biti glavni šef ko u šefa, oni se bore ko će zadržati svoj resor u Vladi, još koji mesec da se to produži, ali šta ćemo, takva je situacija i nadamo se da neće to biti dugo. Stalno se priča o nečemu da će tek doći i da svaka odluka će doneti mnogo bolji život, mnogo više radosti Srbiji, međutim, od toga nema ništa. Svaka odluka donosi više problema i Srbija svakodnevno ima velike probleme. Prema tome, gospodine ministre, ponavljam onos početka, vi ste dosta hrabar čovek kad ste ušli ovo sve. Da li vas je neko naterao da ukinete ovu vojnu obavezu ili nije, ali ja vam kažem da je to hrabra odluka i svima onima koji sede pored vas i koji to podržavaju, ovo je prava odluka ali mi ćemo je ispraviti veoma brzo. Nadam se da ono bure koje sam zapečatio, kada mi sin jedinac pođe uvojsku, da ću ga otvoriti i ispratiti u vojsku, a ne da mi sedi kući i da ne odsluži ono što su naši preci stalno s ponosom služili. Nadam se da će ovo neka druga vlada veoma brzo promeniti i da će Srbija kroz jednu profesionalnu vojsku i profesionalni starešinski kadar dobro plaćen, situiran, stambeno obezbeđen, koji će živeti i biti ponos Srbije i imati svoju vojnu obavezu, koju će građani Srbije uvek ispunjavati sa ponosom i velikim dostojanstvom. Nadam se da će to veoma brzo doći. Prema tome, nadam se da je ovo prolazno gospodine Šutanovac i da ste vi to uradili. Možda vi to niste želeli. Znam vi to sigurno ne želite u duši, ali viša sila, neko vas je na to sigurno naterao, ali mi ćemo to, nadam se, promeniti i veoma će biti brzo drugačije. Hvala.
Osamnaest minuta i 30 sekundi je iskorišćeno vremena predsednika poslaničke grupe. Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Malo se šalimo, gospodine Iliću, ako to bure rakije niste otvorili do sada, nemojte ga otvarati. Napravićemo plezir i vama da vaš sin služi vojsku i nemojte imati dilemu. Uopšte mi verujemo da u Srbiji postoji dovoljan broj mladih, zrelih, sposobnih ljudi koji su državotvorni, koji žele da služe vojsku. Mi baš želimo da pokažemo da se u Srbiji vojska može služiti dobrovoljno. Što bi mi vašeg sina terali da služi vojsku, kada je on dečko patriota, spreman, sposoban, zdrav, prav i hoće da služi vojsku. Pitanje je samo da li ćemo mi sa 2.000 proširiti na 10.000 takvih patriota, kao što vi kažete, a verujte mi da hoćemo. Ko god bude hteo služiće vojsku. Nemojte imati nikakvu dilemu. Mi sada samo pokušavamo da smanjimo to da ne bi bili veliki troškovi. Znate ono – mnogo hteo, mnogo započeo. Mi malo, pa kada nagrnu ti patrioti koje sada vi kažete da će biti u onolikim količinama, mi ćemo to da proširimo. Nije problem. Ono što želim da vam kažem, pošto ste nešto rekli, a vidim da ne baratate baš najbolje ciframa, znači, ako kažete da Hrvatska ima 55.000 vojnih obveznika, mi imamo milion i 700 hiljada. Znači, milion i 700 hiljada rezervista. Nema verujte mi, da se skupi onoliko hrvatskih. Njih ima u vojsci oko 18.000, a nas 36.000. To sve sam čitao danas pre podne, žao mi je što niste bili tu da čujete. S druge strane, nekako mi se čini da nismo mi u manjini. Danas smo čuli stav iz SRS, koja podržava profesionalizaciju. Ovaj deo sale podržava, ovaj deo sale podržava, nekako mi se čini da vi imate mernu jedinicu koja ne meri adekvatno. Znači, naprosto velika je većina građana Srbije, kao i danas ovde poslanika, podržava predlog profesionalizacije. Razumem zabrinutost i razumem vaše uverenje da smo mi hrabri, i jesmo hrabri i hoćemo da menjamo. Ako niste hrabri, nemate hrabrost da menjate. Nijedan reformator nije bio sa strahom u srcu. Svaki reformator mora da bude hrabar. Vi kada ste krenuli protiv Miloševića onomad, kada ste bili sa Grujicom Davidovićem, po šumama i gorama, i vi ste pokazali hrabrost. Niste baš bili domoljub da ratujete na strani voske, ali ste bili domoljub da bežite od Miloševića. Poštujem i to. Sve one koji su bili protiv te politike poštujem i nemojte imati dilemu uopšte da to nije tako. Kažete, svaki mladić s ponosom odlazi u vojsku. To je lepa bajka. Nije istina. Žao mi je što nije istina. Isto sam i ja služio vojsku. Ne bih dozvolio nikom da mi pljune u tanjir, kao što ste rekli i vi. Gde god da sam služio vojsku, razumete, da mi je neko touradio, verujte mi da ne bi prošao dobro. Hoću da znate, a niste danas to čuli, od 2003. godine, 90.000 mladića je služilo civilno vojsku, 90.000 mladića u Srbiji nisu želeli da služe regularno vojsku. Da li treba da izvadimo dokumentaciju koliko njih je van granica naše zemlje zbog toga? Ogroman broj. Važna je stvar da razumemo da mi ne ukidamo ni vojsku niti služenje. Mi upravo stimulišemo one koji žele da služe vojni rok i pritom će imati određene beneficije i pri tom lično, ako vas zanima moje lično mišljenje, voleo bih, imam dva sina, nemam bure rakije kao vi, ali voleo bih da i ja spremim bure rakije za obojicu kad krenu u vojsku. Nemojte imati dilemu uopšte, odmalena, imaju tri i po godine i devet i po godina, učim ih da vole Srbiju i Vojsku Srbije, i da znaju himnu i da pevaju himnu, i da vole našu narodnu muziku i da vole srpski narod i sve koji žive u Srbiji. Mali su još uvek, ali (Iz sale: Da razbijaju čaše od kristala.), da, da razbijaju čaše od kristala i sve ono što ide uz to. Verujte mi, ako bude prilike, daće bog, popićemo nadam se zajedno tu rakiju za odlazak u vojsku. S druge strane, da znate samo jednu stvar. Vrlo je važno. Često se vojna imovina posmatra kao nešto što bi trebalo razdeliti lokalnim samoupravama, podeliti nekom, pokloniti nekom itd. Nije to moja dedovina da bih to mogao da delim, to je vlasništvo Republike Srbije, Direkcija za imovinu Republike Srbije raspolaže sa tim na osnovu našeg predloga. Mi smo sa opštinom Čačak potpisali ugovor, odnosno Direkcija, ustupili smo Dom vojske za određena finansijska sredstva. Ko god iskaže želju da nešto kupi, a pogotovo lokalne samouprave, a što je proglašeno neperspektivnim za Vojsku Srbije, mi to želimo da otuđimo, jer nama su to izvor sredstava za određivanje stambene politike, modernizaciju itd. Mi smo, kao što znate, dočekali, to sam rekao danas i vi ste bili u toj vladi uostalom, sa 75 hiljada na 35 hiljada od 2004. do 2007. godine. Znači, Vojska se duplo smanjila. Kako očekujete da bude isti broj kasarni kao što je bio 2004. Učestvovali ste lično u tome. Naprosto ta stvar ne može da funkcioniše na taj način. Trudimo se zaista i mogao bih da nabrojim čitav spisak lokalnih samouprava s kojima smo uspešno završili proces razmene imovine, kao i te Ponikve koje ste spomenuli, na kojima, nažalost, pista nije sređena, voleo bih da jeste, ali nije. I nju smo razmenili ovih dana, ako ne baš danas na Vladi je bila odluka da razmenimo sa lokalnom samoupravom grada Užica da oni obezbede donacije da se to očisti i da se taj aerodrom stavi u funkciju. Međutim, ono što mi radimo, mi smo završili veliku bazu jug, najveću bazu koju ima Vojska Srbije i najveću bazu u ovom delu Evrope. To je projekat koji je trajao nekih osam godina, a mi smo ga završili za dve godine. Mi ćemo završiti jedan veliki projekat sledeće godine, a to je konverzija aerodroma Morava. O tome su svi pričali. O tome su razni obećavali. Kažem vam, mi ćemo sledeće godine imati prve civilne avione koji će sletati između Kraljeva i Čačka, tačnije kod Mrčajevaca. Tako da ćete moći da putujete u Beograd i avionom od sledeće godine kad krenete na zasedanje Skupštine. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, predsednica poslaničke grupe ZES.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, predstavnici Ministarstava i Vojske Srbije, poslanička grupa ZES u danu za glasanje glasaće za predloge zakona koje danas imamo na dnevnom redu. Danas mi raspravljamo o četiri predloga zakona, iako naravno najveću pažnju privlači jedan zakona, a to je zakon koji kolokvijalno možemo nazvati zakon o ukidanju obaveze služenja vojnog roka. Ona jeste suštinski najvažnije pitanje. Svaki put kad se u Srbiji, posebno u parlamentu, razgovara o nečemu što podrazumeva suštinsku reformu društva, mi uvek dođemo u situaciju da se ovde nađu oni koji kažu, a tradicija, nemojte da menjamo i na nešto smo navikli. Nađu se i oni drugi koji kažu, ne vi to ne radite zbog nas, vi to radite zbog nekog drugog. Nađu se oni treći koji kažu, ne iza svega toga stoji nekakva međunarodna zavera. U ime poslaničke grupe ZES želim da čestitam Ministarstvu i Vojsci na reformi koja se po svim međunarodnim kriterijumima ocenjuje kao najuspešnija reforma u srpskom društvu, jer smo mi 2000. godine građanima Srbije obećali da ćemo izvršiti korenitu, suštinsku reformu celog srpskog društva. Ne želim da navodim sve razloge koji su bili obavezujući i zbog kojih je tu reformu trebalo izvršiti. Ne želim da govorim do koje mere je Srbija bila devastirana država 90-tih godina i do koje mere je razoren ceo njen unutrašnji poredak i sistem. Upravo zbog toga mislim da je reforma vojske jedan od ključnih elemenata reforme društva. To jeste i političko pitanje. To je političko pitanje zbog toga što ne možete reformisati društvo ukoliko jedan segment društva koji je kroz svoju istoriju imao različite uloge i različit odnos prema tom istom društvu, vrlo često bivao otuđeni centar moći, vrlo često je bivao neko ko je nametao volju građanima. Ako hoćete da gradite demokratsko društvo, onda ne možete taj vrlo važan segment društva da ostavite izvan suštinskih političkih reformi. Zato je pitanje profesionalizacije vojske jedan od elemenata reforme vojske i ukidanjem obaveze služenja vojnog roka zapravo se zaokružuje proces profesionalizacije vojske. Ovde se, naravno, opet pojavljuju oni koji kažu, koji hoće da tvrde da 18-godišnjak koji dođe sa obukom na dva meseca može bolje da brani državu od profesionalca koji je obučen da primenjuje sve nove tehnologije, koji je obučen da zna šta su vojne strategije, doktrine itd. Ima naravno i onih koji to hoće da dovedu u vezu sa patriotizmom i sa spremnošću da se na taj način pokaže patriotizam i da se na taj način odgovori, kako to neki ovde kažu, osećanju moralne obaveze. Osećanje moralne obaveze, sada prelazimo na jedan drugi važan aspekt kada je u pitanju reforma sektora odbrane i reforme vojske, to je da je to između ostalog i demokratsko pitanje. Demokratsko pitanje je zbog toga što vojska ne sme da bude neko ko građaninu nameće pravila po kojima će on morati da odgovori da bi dokazao da jeste patriota i da je spreman da brani vojsku. Samo onaj ko dobrovoljno hoće da učestvuje u tome na najbolji mogući način pokazuje da jeste patriota. Demokratsko je i zbog toga što sistem bezbednosti definitivno mora, i to je jedan od velikih iskoraka koje je uradilo ovo ministarstvo, da je samo predložilo akta koja ima uspostavljena civilna kontrola nad snagama bezbednosti. Na taj način mi smo izvršili možda najsnažniji preokret od 2000. godine upravo zbog toga što je otuđenost bezbednosnih snaga najveći problem 90-tih godina. Dakle, oni su bili potpuno otuđeni centri moći na koje civilno društvo nije imalo apsolutno nikakvog uticaja. Istovremeno, naravno, reforma sistema odbrane i vojske jeste i spoljnopolitičko pitanje. Ono je spoljnopolitičko i zbog toga što položaj zemlje, njen kredibilitet, podršku koju ima u svetu, između ostalog, kreiramo i tako što oni koji su spolja čitaju kakve su naše poruke, da li su naše namere jasne, da li mi u svom sistemu odbrane gradimo nešto što će biti deo jedinstvenog sistema odbrane u interesu svih. Upravo je zbog toga važno da one ocene koje dolazeiz najrelevantnijih međunarodnih činilaca jesu ocene o tome da je ovaj segment našeg društva izvršio i po dubini i po širini reformu koja zaslužuje poštovanje i respekt. Naravno, kao što je i ministar govorio, jedan od aspekata ove reforme jeste i ekonomski aspekt i tu najbolje govore pokazatelji. Dakle, mislim da tu ne treba da se prepuštamo nekakvim ličnim osećajima, to da li mislimo da je nešto efikasnije li nije efikasnije. Još jednom želim da kažem da sa posebnim zadovoljstvom možemo da kažemo da smo ovim ne samo zaokružili jedan važan segment profesionalizacije vojske, nego da smo ispunili jedno izborno obećanje koje smo građanima dali 2000. godine, koje je izuzetno važno, zato što su građani to od nas očekivali. Za razliku od nekih ovde političkih predstavnika, građani razumeju smisao ove reforme, podržavaju je mnogo više nego što njihovi politički predstavnici ovde to mogu da razumeju, i građani sa puno poverenja koje iskazuju upravo time kakav je odziv u vojne škole i na vojne akademije, pa i odziv za pristupanje vojsci, pokazuju da je poverenje u ovu instituciju u velikoj meri podignuto. Između ostalog, podignuto je i zbog toga što ova institucija jeste pokazala ogroman kapacitet da se iznutra reformiše, da se uskladi sa modernim standardima, da pokaže da pripada jednom demokratskom društvu u kom ima svoje mesto, u kom zna kakav je odnos institucije i građanina i kakav je odnos institucije i civilnog društva. Još jednom pozivam sve, bez obzira na to što su uvek skloni da traže razloge za kritiku, iako iz svega što je do sada rečeno nismo videli ni jedan ozbiljan razlog zbog kog za ovaj zakon ne bi glasali svi koji su u ovom parlamentu. Jer ako hoćete da kažete da hoćete da imate nešto što je bolje, onda sigurno to podrazumeva da treba da bude profesionalno. Ako hoćete da kažete da hoćete da imate nešto što je efikasno, onda to opet znači da to mora biti profesionalno. Amaterizam možda samo u politici negde uspeva, ali u instituciji kakva je vojska, koja je zaista ozbiljna institucija, mislim da je profesionalizam suštinska pretpostavka za uspeh. Hvala vam.
Iskorišćeno je osam minuta 15 sekundi vremena predsednice poslaničke grupe. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Ako ne, obaveštavam da su saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine do otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: LDP, DSS, SPS-JS, poslanička grupa Napred Srbijo, G17 plus, SRS i poslanička grupa ZES. Nadam se da sam navela sve poslaničke grupe. Dajem reč prvom, a po redosledu narodnih poslanika i prema prijavama za reč, u načelnom i jedinstvenom pretresu o predlozima akata iz tačaka 4, 5, 6. i 7. dnevnog reda. Narodni poslanik Zoran Ostojić ima reč, a posle njega narodni poslanik Željko Tomić.
Uvaženi gospodine ministre, koleginice i kolege, danas je veliki dan za generacije mladih ljudi koji su ovo priželjkivali. Unazad desetina godina, a posebno unazad 20 godina mnogi mladi ljudi su želeli da ne gube vreme u vojsci, da uče, da rade, da vode ljubav i da tako doprinose svojoj zemlji. Bilo je i biće uvek onih koji vole vojni poziv i njima se sada otvara i veća mogućnost za napredovanje. Normalno, oni koji žele da služe vojsku moći će da prođu tu obuku i da eventualno u budućnosti gledaju da to bude njihov poziv, ali ipak oni koji žele ozbiljno da se bave ovim pozivom moraće prvenstveno da se školuju za taj poziv, jer je biti vojnik poziv kao i svaki drugi, sa jednom razlikom od svih drugih poziva, u svakoj državi samo jedna firma postoji u kojoj možete to da radite, ne možete da promenite firmu u istoj državi. U svakom slučaju, to je veliki dan za ljude koji ne žele da idu u vojsku, a znamo da ih je uproteklih 20 godina bilo mnogo i završili su u inostranstvu, na očaj njihovih porodica. Setite se koliko smo puta ovde donosili zakone o amnestiji da bi tim mladim ljudima, koji nisu hteli da idu u vojsku i u ratove, omogućili da se vrate. Ovde danas u raspravi čulo se mnogo različitih argumenata protiv, ali većinom su demagoški, netačni, a moram da kažem da se čulo i nečeg što bih ja okvalifikovao kao glupost. Istorijskih netačnosti je bilo kroz priče da od cara Dušana Voska Srbije nije vodila napadački rat nego samo odbrambene, ali tako je to kad se ne zna istorija, pripada se kao nekakvoj patriotskoj stranci, pa se ne zna za Slivnicu, pa se ne zna za 1913. itd. Ne znam kako da kvalifikujem upoređivanje današnje Srbije sa Švajcarskom ili sa Izraelom. Švajcarska je neutralna zemlja, ali ona ima nacionalni dohodak osam do deset puta veći nego Srbija. To je jedina zemlja u svetu koja svoje celokupno stanovništvo može da stavi u atomska skloništa jer ih ima. To je zemlja koja ima narodnu vojsku jer svaki vojni obveznik drži i uniformu i oružje kod kuće. To je apsolutno neuporedivo i to je istorijska neutralnost koju priznaju druge zemlje, ali se ona pre svega bazira na novcu i bogatstvu Švajcarske. Upoređivati Srbiju sa Izraelom zaista mislim da je opskurno, zato što jednostavno ta zemlja je 40 godina u ratu, a sa druge strane, reći da je Izrael vojno neutralan je još veća glupost. Izvinjavam se, ali ne mogu drugačije da kvalifikujem ono što sam čuo od nekih govornika. Suština je da će ovo biti efikasnija vojska, a koštaće nas isto ili malo više, ali to malo više kad se stavi u odnos sa efikasnošću je u suštini jeftinije i prosto je i u programu LDP od svog osnivanja, mi se zalažemo za profesionalnu vojsku. Došli smo do toga da je učinjen taj jedan važan, možda i ključan korak u reformi sistema bezbednosti, odnosno vojske. Samo ću malo da prođem kroz zamerke, aliima tu još posla. Ima posla, gospodine ministre, kad smo doneli zakone o bezbednosnim službama i vojsci? Ima jedno godinu dana, mogli ste već inspektora bezbednosnih službi do sad da imenujete. Mislim da se ovde neopravdano pominje jedan izraz "civilna kontrola vojske". Niti je ministar Šutanovac vojno lice, ali nije suština civilne kontrole vojske da ministar bude civil. I Milošević je imao civila, s druge strane, Milošević nije bio vojno lice kao predsednik države, pa nismo imali demokratsku kontrolu vojske, a demokratska kontrola vojske je suština i mislim da više transparentnosti, posebno u namenskoj industriji, jeste apsolutno jedan od argumenata koji će dokazati da postoji demokratska kontrola uz ono što sam čuo ovde o formiranju posebnog Odbora. Jedna od stvari, gospodine Šutanovac, koji se tiču NATO i sad da pređem na to o čemu ću govoriti desetak minuta, je da najzad skinete tajnost sa podataka iz 1999. godine o žrtvama itd, jer prosto većina ljudi ne može da veruje da mi ne znamo tačno koliko je poginulo ljudi, koliko je tih ljudi civila, a koliko onih koji su nosili plavu ili sivo maslinastu uniformu, a prošlo je od toga 11 godina, a zna se u broj, u jedinicu, broj tih ljudi, pa bi to možda nešto i promenilo u nekakvoj percepciji onih koji su u suštini, govoreći protiv NATO, ne zastupaju sa naše tačke gledišta interese Srbije, nego verovatno nekog drugog. Znate, ovde u istoriji je bilo mnogo stvari koje bi mogli da naučimo, ali da ne gubim vreme, ako budem imao do kraja, vratiću se na to. Ono što je suština pre neki dan ste rekli i tu izjavu pozdravljamo da ne mislite da o članstvu u NATO treba da se odlučuje na referendumu, nego kao što je većina članica NATO, osim možda dve ili tri, tu odluku donela od strane predstavnika naroda u Skupštini i to je suština, jer oni koji zagovaraju referendum, u suštini, oni su protiv članstva Srbije u NATO, a ne umeju da objasne zašto je to protivno interesima Srbije? Da, to je možda protivno interesima neke druge zemlje, ali Srbije nije. Ako su svi oko nas u NATO, onda je svakako pristupanje tom sistemu kolektivne bezbednosti jedino rešenje za Srbiju. Prema tome, i mi smatramo da referendum, kad za to dođe vreme, a verovatno će doći posle sledećih izbora i formiranje Vlade u kojoj će biti i LDP, da se, kao što je doneta ta odluka 2007. godine o tzv. vojnoj neutralnosti unutar jedne rezolucije o Kosovu, na taj isti način može da se donese i treba da se donese odluka o pristupanju NATO paktu. Članstvo u NATO, ne samo sa ekonomske tačke gledišta, pre neki dan kada je bio gospodin Đelić ovde vodili smo debatu o tome, ali je on očigledno bio rezervisan tim povodom i nije hteo javnosti da objasni koliko u ekonomskom smislu sigurnost jedne zemlje kao članice NATO doprinosi prilivu stranih investicija, samim tim radnih mesta, a onda koliko se dobija tržište za robe iz naše zemlje, itd. On je izgovorio nešto što mislim da mu je izletelo, da mi pažljivo gledamo odnos Rusije i NATO pa ćemo se po tome vladati, iz čega se dalo zaključiti, možda je nespretna formulacija da čekamo da nam Rusija da odobrenje da uđemo u NATO. Ne znam zašto bi od Rusije čekali odobrenje da uđemo u NATO, na kraju krajeva, ona razvija svakim danom i svakim mesecom svoje odnose sa NATO, osim ukoliko ne postoji nekakva pretnja koja bi značila ako uđete u NATO priznaćemo Kosovo. Ako postoji ta pretnja, mislim da je interes države Srbije i građana Srbije da se to što pre desi i da uđemo u NATO. Da vas podsetim na prepisku iz 1878. godine grofa Ignjatijeva, koji je bio poslanik Rusije u Carigradu, i kneza Gorčakova, koji je bio ministar spoljnih poslova carske Rusije. U tom trenutku srpska vojska je ušla u Kosovsku Mitrovicu. To je bilo posle neuspelog ustanka u Hercegovini. U toj prepisci Ignjatijev kaže Gorčakovu – u Srbiji ne mogu da drže Kosovsku Mitrovicu, jer je ona ključ za Bosnu. Ako ne može da je drži velika Bugarska, onda bolje da ostane u Turskoj. Da podsetim ove koji toliko pričaju o istoriji da je Bizmark srušio Sanstefanski ugovor i sanstefansku Bugarsku. Srbija je na Berlinskom kongresu, zahvaljujući Bizmarku, a ne Rusiji, obnovila modernu državu. U NATO se odlučuje konsenzusom i to je bitna činjenica koju treba da znaju ovi koji zagovaraju interese ne Srbije, nego neke druge države. Što kaže Čeda Jovanović – tako nije u upravnom odboru NIS. Nije glas jednak. Pogledajte Grčku koja blokira prijem Makedonije uprkos tome što Amerika želi Makedoniju i zato što su se Makedonci u Avganistanu, to što su poslali stotinak vojnika, veoma istakli. Da se vratimo na tradiciju. S jedne strane, ovde se neko poziva i vi ste u svom govoru govorili o tradiciji srpske vojske i Kraljevine Srbije. Da podsetim da je ovo prvi put da Srbija ima vojsku, odnosno da je Srbija republika i da ima vojsku kojom komanduje predsednik republike. Nikada pre u istoriji Srbija nije bila republika, niti je vrhovni komandant Vojske Srbije bio civil, uvek je bio predsednik republike, uvek je bio kralj. Period zajedničke države i to je naša vojska koliko i tuđa. S jedne strane, narodna vojska iz Kraljevine Srbije, sa druge strane, narodna vojska iz Titove Jugoslavije. Znam da postoje nostalgičari za ovom drugom vojskom, kad pričaju da idu regruti, gde su služili vojsku itd, i ta vojska setite se kako se raspala, ta narodna vojska i ona je bila narodna vojska. Raspala se i prvo je bila najodgovornija za krvavi raspad Jugoslavije, a onda se i ona krvavo raspala. Ti nostalgičari za narodnim vojskama su verovatno nostalgičari za narodnim demokratijama, a narodne demokratije postojale su ovde na istoku Evrope. Evo, jedna broji poslednje dane. Zove se Narodna Republika Severna Koreja. I ona ima narodnu vojsku, ali ne mislim da u 21. veku možemo na tim osnovama, bilo iz 19. veka, bilo iz komunističkog vremena da gradimo svoju budućnost, nego na vrednostima. Jedna od osnovnih vrednosti je antifašizam, da vas podsetim, a NATO savez su napravile antifašističke zemlje Amerika i Velika Britanija. To je ono što je napravilo modernu Evropu kojoj težimo. Taj antifašizam se pokazuje i članstvom u NATO savezu, koliko god to vama izgledalo neverovatno, ali vas podsećam da NATO zemlje pobedu nad fašizmom slave zajedno. U tome učestvuje i Nemačka koja se odrekla i u kojoj je poražena ta ideologija, kada je Nemačka pobedom u Drugom svetskom ratu zapadnih saveznika i Sovjetskog saveza vraćena u krug civilizovanih zemalja, jer do tada nije bila. I to je put kojim treba da ide Srbija. Te tradicije često znaju, kada su u pitanju evropske zemlje, da budu onespokojavajuće. Zato često ljudi koji dolaze iz zapadne Evrope kažu da i EU i NATO pakt su napravljeni da bi negirali tradiciju. Koju tradiciju? Recimo, tradiciju vekovnih ratova između Francuske i Nemačke. To moderna društva u Evropi kojoj mi želimo da se priključimo kroz EU i NATO u stvari negiraju istorijsku tradiciju među njima. To je suština. To ne znači da mi treba da negiramo tradiciju iz 19. veka naše vojske, to nije sporno, ali dajmo tim modernim evropskim integracijama nekakvu novu vrednost, a to je svakako antifašizam. Da vas podsetim, antifašizam nije ideologija jer su antifašističke zemlje bile zemlje raznih ideologija. Prema tome, svakako da podržavamo ukidanje regrutne obaveze. Nadamo se da će politika moći da sledi ove promene koje vojska pokazuje, jer, bilo bi nepravedno da vojska iskorači u reformama, a da političari ne prate. Jeste danas ministar odbrane, ali sutra ćete, pretpostavljam, biti potpredsednik, i dalje, svoje stranke. Kao političar, imate veliku obavezu da ovaj proces gurnemo ka onome gde faktički pripadamo, gde svi želimo i, na kraju krajeva, tamo gde su i sve naše komšije došle. A oni koji žive u prošlosti, ja bih želeo da podsetim, jeste nekad Srbin rado išao u vojnike, a onda je došao iz Vukovara. Prema tome, vreme se promenilo, red je da se i mi, gospodo, promenimo.
Vreme, gospodine Ostojiću. Reč ima ministar. Izvolite.
Pošto ste vi drugi poslanik iz vaše poslaničke grupe koji kaže "demokratska kontrola odbrambene industrije", zanima me na šta konkretno mislite, pošto nemam utisak da tu postoji neki problem. Takođe, zanima me na šta mislite kad kažete da se objave spiskovi žrtava iz 1999. godine. Na šta mislite, pošto smo mi sve spiskove objavili, koliko znam. Ukoliko postoji nešto što mislite da je sakriveno, voleo bih da mi dostavite informaciju, a ja ću se lično potruditi da se to objavi.
To je dijalog između poslanika i ministra, a mislim da to naš poslovnik ne omogućava. Izvolite, gospodine Ostojiću.
Pošto gospodin ministar traži objašnjenje, kratko ću. Nisam mislio – demokratska kontrola namenske industrije, nego demokratska kontrola, znači, više transparentnosti, a mislim da nam više transparentnosti treba kad je u pitanju namenska industrija, poslovanje itd. Jeste da se proizvodi namenska roba u državnim fabrikama, ali, složićete se, još od Miloševićevog vremena je u taj posao, kad su u pitanju trgovina i trgovci, ušle mnoge privatne firme. Da vas ne podsećam šta se dešavalo sa Orlom pre nekoliko godina, pa zavodom, itd. U tom smislu mislim da je više transparentnosti znak veće demokratske kontrole. Ja ne govorim o civilnoj kontroli jer, naprosto, svi su civili, i vrhovni komandant i vi. A što se tiče podataka, sad smo obeležavali tužnu godišnjicu, ili prošle godine, i dalje u medijima nema koliko je ljudi poginulo, i dalje su vojna tajna svaki poginuli vojnik ili policajac, a ne zna se ukupni broj koliko je stradalo? Recimo, pod kojim okolnostima je stradala Milica Rakić, čijom nesrećnom smrću se zaista manipuliše? Jer tu bilo NATO aktivnosti u tom trenutku itd. To pitam. Znam da postoje podaci o svakom poginulom građaninu Srbije tokom NATO bombardovanja. Ali, ako je to državna tajna i ako to ne može da se objavi, doći će valjda vreme za neku godišnjicu da se objavi. Jer, nemoguće je da država ne zna koliko je ljudi poginulo. Otprilike, licitira se brojevima ko za bombardovanje Beograda 1941. godine – od 2.000 do 8.000. Ovde je neko govorio – tri hiljade, hiljadu, a postoji broj u jedinicu. To tačno treba da se objavi, koliko je vojnika, koliko civila i policajaca.
Razumeli smo. Reč ima ministar i time ćemo završiti ovaj dijalog.
Mislim da ste vi u zabludi. Ono što se trenutno procesuira i što je na sudovima, to nemamo mogućnost da objavljujemo. Sve drugo je dostupno javnosti. Opet kažem – ukoliko imate bilo kakvo saznanje da se nešto krije i ne dozvoljava da izađe u javnost, dajte mi to saznanje, meni lično i ja ću se potruditi da se to razbije. Ne postoji više vojna tajna kao termin u sistemu, a stepen poverljivosti tih podataka takođe ne postoji. Garantujem da ćemo to da isteramo na čistac ukoliko postoje bilo kakve sumnje. Naprosto, ta sumnja koju ste sad izneli, sve ovo što mi radimo, i reforme i promene i standardizaciju itd, opet nas vraća u neko vreme u kojima nije postojala demokratska i civilna kontrola i u kom vojska nešto krije, u kom su tamo neki mračni ljudi koji nešto prebacuju, neka dokumenta itd. Zaista mi je to jako važno. Radim ovaj posao sa potpunim ubeđenjem da su ljudi sa kojima radim profesionalci i sa potpunim ubeđenjem da niko od njih nema razloga da sakriva nešto što je iz prošlosti loše, jer, ako sakrijemo bilo šta, to će jednog dana iskočiti i biće veća katastrofa nego što jeste. To je jedno. Drugo, po pitanju trgovine naoružanjem, to je potpuno druga tema od odbrambene industrije. Znači, Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj izdaje dozvole za uvoz i uvoz naoružanja, vojne opreme i svih ostalih potrepština što se tiču sistema odbrane, policije itd, i vi možete kao parlament da tražite izveštaj od njih, da nam dostave ko trguje, koliko, koliko je ko uvezao, koji su ugovori itd. Znači, to je sve stvar koja je u redu. Ono što ne možete dobiti, naprosto zato što je tako, a to je ako ugovorna strana ne dozvoljava da se stavi u javnost da je ona ugovorna strana, a kupuje senzitivnu opremu od vas, onda ne možete to uraditi jer ako to uradite, ugovor će da propadne i onda smo u situaciji da zbog nečije znatiželje izgubimo veliki priliv sredstava. Inače, u svetu ne postoji nijedna demokratija koja dozvoljava da se to na taj način raširi. Ono što je objektivno problem, ukoliko bih to pričao i na zatvorenoj sednici odbora, bojim se da bi to izašlo u javnost, a onda dolazimo u problem jer veliki broj radnika zavisi od toga, a neko to proda kao informaciju čisto iz šale ili reda radi. Nadam se da smo se razumeli.
Hvala lepo. Reč ima narodni poslanik gospodin Željko Tomić.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, poštovani gosti, kolege narodni poslanici, danas je gospodin ministar odredio vrstu rasprave u koju nisam želeo da ulazim, ali danas je pokazao da se u stvari nije otišlo daleko od onoga u čemu su uvek bili, a to je da vas ne privlači ideja da prevaziđete podele u Srbiji, što ću obrazložiti malo kasnije. Vi ste za moj pojam danas pokazali da ste faktički opasan čovek na vrlo osetljivom mestu. Vi ste se danas nesvesno, podsvesno ili Frojdovski odredili da uvlačite politiku tamo gde joj nije mesto, a to je vojska Srbije. Sad ću vam to i dokazati. Neću vas citirati, parafraziraću vas. Naime, vi ste u replici ovlašćenom predstavniku DSS, gospodinu Samardžiću, optužujući ga, i DSS, da nije za profesionalizaciju vojske, što apsolutno ne odgovara istini, rekli kako ćete kada dođe vreme izbora izaći pred mlade ljude u Srbiji i reći im – mi smo za to da vi svi neidete u vojsku. To, naravno, ne odgovara istini. To je jedna druga priča. Ali, šta ste vi time nesvesno rekli? Rekli ste da ste vi ovo uradili da bi imali sa čim da izađete pred izbore pred mlade ljude. To je jedino što je moglo da se zaključi šta ste vi poručili. To je čista politizacija ovog pitanja o kojem danas ceo dan razgovaramo. Ono što ste sve vreme mislili, sasvim slučajno ste izgovorili, a siguran sam da vam to nije bila namera. Danas ste govorili šta je neko onomad rekao nešto u provladinom dnevnom listu "Politika". Mogu ja da vas podsetim šta je još pisalo u toj "Politici". Recimo, da je neko rekao i to objavljeno na naslovnoj strani – da je lovačko društvo Srbije jače od vojske Srbije. Taj neko jeste glumac, vi ćete reći ovde da je nekompetentan itd, govorim o velikom našem glumcu Petru Božoviću. Ali, gospodine Šutanovac, prođite malo i neformalno, a znam da ste to nekada i umeli, ulicama Beograda i Srbije, kafanama, nije bitno, i čućete svuda istu primedbu – da vojska nije ni blizu onoga što je nekada bila. Možda vi iz određenih razloga, niko i ne očekuje od vas da tako nešto kažete, ali to je ono što se čuje apsolutno svuda u Srbiji. U toj istoj "Politici" pre otprilike tačno dve godine je vaš najbliži saradnik, načelnik Generalštaba tadašnji, gospodin Zdravko Ponoš, rekao da politika odbrane ne postoji. Rekao je da nema strategija odbrane, ni politike odbrane. Na pitanje novinara - zbog čega, on je rekao – zbog nekompetencije, neodgovornosti, nesposobnosti i arogancije, misleći naravno na vas lično. On je danas u MIP-u, u Ministarstvu inostranih poslova. Vi ste tu gde ste i dalje, ide ta državna politika, vojna politika, Ministarstvo inostranih poslova itd, ali vi vaše nesuglasice rešavate na taj način, ja ću biti ovamo, on će biti onamo, dovoljno smo daleko da ne ugrožavamo jedan drugog, i nastavljamo sa poslom. Odlično. Još jedna simptomatična stvar danas, ne računajući gospođu Kolundžiju koja je malopre govorila, vi danas niste odgovorili ništa jednom jedinom ovlašćenom predstavniku bilo koje političke grupacije ili partije. To je gospodin Vlajko Senić, meni se čini da je on nadahnutije govorio o NATO paktu i o učešću Srbije u NATO paktu, nego što biste vi ikada mogli da izgovorite. Mislim da ste bili impresionirani njegovim govorom i niste imali šta da mu dodate ni oduzmete. Vi ste pre četiri-pet godina, sećam se čitao sam u dnevnoj štampi, izjavili da vam je ambicija da budete generalni sekretar NATO pakta. Ne znam da li gospodin Andres fog Rasmusen oseća da mu se drma stolica jer se približava Dragan Šutanovac, ali razmislite i vi o gospodinu Vlajku Seniću, koji vam ovako lepo priča o NATO paktu, kako vi nikada ne biste umeli. Pazite imate žestoku konkurenciju. Ne pričam sada o vojsci u onom najnižem mogućem smislu da vojska nešto neće nekada učiniti ili nešto. Normalno je da će se oni uvek ponašati profesionalno, da će izvršavati ono što im se kaže, što su naredbe, što su odluke itd. Pitanje je – šta vi radite kadaimate određene odluke, zakone, Ustav itd? Vi imate tu odluku o neutralnosti ove države, pa je imate. Vi se mimo te odluke obraćate medijima na samo sebi svojstven način, kao što to čine neke političke grupacije. Čuli smo predstavnike G17. Znamo za stavove Srpskog pokreta obnove koji su vrhunski NATO lobisti u Srbiji. Kako to da vi danas u štampi kažete neutralnost je skuplja od NATO-a? Ne ulazeći sada da li je to tačno i u raspravu o tome. Zatim pre neki dan sebe poredite ni manje ni više nego sa reformatorom srpskog jezika i pisma Vukom Karadžićem, što je prosto neverovatno. Verujem da vi o sebi mislite sve najlepše i da čak i u ogledalu sebe vidite lepše nego što ste u stvarnosti, a lep ste čovek, ali zar zaista mislite da ste vi taj koji je reformata najvećeg i najvišeg mogućeg nivoa i da je ovo danas što radite ravno onome što je Vuk Karadžić uradio? Rekli ste da on nikada nije pitao narod Srbije za reformu pravopisa. Pa kako je moguće? Znači vi nećete da pitate nikoga, a kamoli narod Srbije. Da bude interesantnije, portparol vaše stranke, Demokratske stranke, reaguje i kaže – stav Dragana Šutanovca nije stav Demokratske stranke. O čemu se ovde radi? Niste umeli da se dogovorite sa sopstvenim načelnikom Generalštaba, on vas je optuživao za nesposobnost, aroganciju itd.
Izvinjavam se, gospodine Tomiću, ovde se radi o jedinstvenom zajedničkom načelnom pretresu o predlozima akata iz tačaka 4, 5, 6. i 7. dnevnog reda. Vrlo strpljivo sedam i po minuta čekam da vi završite obraćanje pojedinačno narodnim poslanicima, ministru i članovima. O dnevnom redu nisam čuo nijednu rečenicu. Molim da se koncentrišete i vratite na dnevni red.
Gospodine Novakoviću, molim vas da izvadite kompletan stenogram današnje rasprave i da vidimo koliko je moj prethodnik, pa drugi, pa treći, pa četvrti pričao o tome što vi govorite. Ne, nego sada kada postavljam veoma nezgodna pitanja, na koja neće moći da nađe odgovor ni ministar Šutanovac, sada reagujete. Vrlo mudro od vas, ali vrlo providno. Svaki gledalac će to umeti da proceni. Suprotstavljenost, jer svrha ovoga svega jeste da posle ovakve odluke, gospodine Novakoviću i vama se obraćam, ovo jeste jedna vrsta spremanja mlade za udaju, kako se kaže u našem narodu. Ovo jeste prvi od pripremnih perioda za ulazak Srbije u NATO pakt. Učiniti vojsku takva da bude pod jednom vrstom kontrole, da ministar ima zaista široka ovlašćenja, to je učinio i u zakonu, u članu 9, gde na njegovo odobravanje se određuju broj i struktura lica s kojima se može zaključiti ugovor o angažovanju itd. Do sada je bilo na predlog načelnika Generalštaba Vojske Srbije, sada toga više nema, sada to radi sam ministar. Niko ne kaže da to nije legitimno, ali to govori o duhu, o miljeu u kojem se ovakav zakon i ovakve odluke donose. Ovde će ministar imati veoma odrešene ruke, ovde će moći da se sprovodi svašta i da se uvlači politika. Niko me više neće moći ubediti da politike u Vojsci Srbije neće biti više sigurno nego što je do sada bilo. Niste nam dostavili nikakvu analizu ugroženosti zemlje. Stručna javnost nije obavila javnu raspravu. Kakva je javna rasprava o ovako bitnoj, kako ste vi rekli revolucionarnoj odluci, a što zaista jeste? Da li je bilo javne rasprave? Evropska komisija nam je nedavno prebacila zašto naši zakoni nemaju javne rasprave, zašto stručna javnost ne raspravlja o raznim zakonima i odlukama. Ovo je jedna u nizu od tih, ali čekajte, ja to nisam od vas ni očekivao. Pretpostavljao sam da ćete vi ovakvu krupnu odluku doneti, kako vi kažete hrabar sam, pa bože moj, to će ovako da ide, kao što biste hrabro priključili Srbiju NATO paktu, bez referenduma, bez volje građana. Pozivate se danas ceo dan na statistiku. Pozovite se na najosnovniji statistički model, na volju građana. Postavite im pitanje - da li žele u NATO pakt? Da li Srbija želi u NATO pakt? Mi smo ovde čuli, danas ko gleda ovaj prenos ima utisak da više poslanika želi da uđe u NATO pakt, nego građana Srbije, što naravno ne odgovara istini. Hajde da idemo već jednom na taj referendum. Vi ste danas izjavili, moram to da prokomentarišem, i optužili ste Demokratsku stranku Srbije i Vojislava Koštunicu, izvinite što se smejem, ali stvarno je bilo smešno, da nismo raspisali referendum za ulazak u Ujedinjene nacije i Savet Evrope. Mislim da ste jedini ministar u svetu koji ne zna da tu nema nikakvog referenduma. Navedite mi samo jednu zemlju gde je sproveden referendum, pazite, za ulazak u Ujedinjene nacije. To je neverovatno. A referenduma za ulazak u NATO pakt ima, i bilo ga je u Mađarskoj, bilo ga je u Sloveniji. Ljudi su se izjasnili kako su se izjasnili, država je postupila shodno tome, te vas još jednom pozivam, učinite to i vi u državi Srbiji. Želim da vas nešto pitam pred javnosti Srbije, vi ste dužni na to da odgovorite zbog svega ovoga, jer niste usaglašeni sa sopstvenim i jučerašnjim načelnikom Generalštaba Vojske Srbije, ni sa svojom strankom, pošto portparol izjavljuje da vaši stavovi nisu stavovi Demokratske stranke, da li ste vi NATO lobista ili niste? Odgovorite sada pred javnosti meni, i ne morate, ja ću izaći iz sale, ne moram to ni da čujem, građani Srbije su dužni to da čuju i vi ste dužni da to odgovorite.Pa da proverimo i statistički stvarno, da li će Srbija ići u NATO pakt? Da li Boris Tadić govori jedno, a ministar odbrane Šutanovac drugo. Mi smo i to čuli. NATO pakt je enigma ove države samo zato što je u vlasti potpuna papazjanija. Vi ste dužni građanima Srbije mnogo toga da kažete. To Srbija od vas očekuje. Ne ja lično, nisam ja bitan, nisu čak bitni ni ovi poslanici. Da li će Srbija ići u NATO? Da li ste vi NATO lobista i da li želite da Srbija uđe u NATO pakt ili ne? Hvala vam.
Reč ima ministar.
Prvo da kažem, gospodine Tomiću, vi i ja ne idemo u iste kafane. U stvari, retko i stižem da idem, ali vidim da vi idete dosta često i da tamo skupljate informacije o odnosu prema našoj vojsci. Vidim da vas je fascinirao intervju jednog glumca koji je rekao da naša vojska nije na nivou na kom treba da bude. To i objektivno jeste nivo informacija i znanja sa kojima baratate. Otprilike, tu negde sa tim nivoom, vi pokušavate da ubedite građane Srbije da danas vojska nije kao što je bila. Moram svima da vam kažem, ponosan sam na to što vojska nije kao što je bila. Posle 92 godine, preinačili smo vojsku Srbije, sad nose oznaku na levom rukavu. Hoćete li da vas podsetim samo u vremenu dok ste vi vladali Srbijom o aferama koje su bile u Vojsci Srbije? Hoćete da vam pričam o Leskovcu? O Vranju? O Topčideru, gospodine Tomiću? (Željko Tomić, sa mesta: Mislite kada je bio Tadić ministar?) Ne, vi ste bili i vaš gospodin Koštunica je bio premijer te Vlade. Hoćete li da vas podsetim kako ste otpuštali ljude bez ikakve analize? Za tri godine je 40.000 ljudi ostalo bez posla. Hoćete li da vas podsetim kako ste doveli u problem ceo sistem, tako što penzije niste isplaćivali na način na koji je trebalo? Mogu da pričam i sporije, ako hvatate beleške, nije problem? Znači, kako i zbog čega mi danas imamo dug prema vojnim penzionerima iz vremena u kojem ste vi rukovodili Srbijom. Žao mi je što koristite neistine. Nikada nisam rekao da mi je u interesu da budem generalni sekretar bilo čega. Naprosto, kafane u koje vi idete, očigledno vrte informacije koje nisu tačne. Pre četiri-pet godina nisam ni sanjao da ću biti ministar odbrane. Verujte mi, ni u najluđim snovima. Pošto se postavlja pitanje – da li je to volja građana? Potrudiću se da vam nađem izjave gospodina dr Vojislava Koštunice, koji je bio kandidat i na mom glasačkom listiću sam bio i ja, kao kandidat DOS, u kome smo pričali da ćemo profesionalizovati vojsku, ukinuti služenje vojnog roka, učiniti da naša vojska bude moderna, sistematizovana, organizovana, formatizovana po najboljim standardima. To što ste vi danas protiv profesionalizacije, a ne znate kako to da kažete, pa ste došli u sukob sa vašim šefom, gospodinom Samardžićem, koji je danas rekao da je protiv toga, a vi ste sada za to, to sada treba da dezavuiše vaše biračko telo, pa da sutra možete da kažete da ste vi bili za tamo gde ste za, a tamo gde nije, u tim kafanama u kojima vi sedite, da kažete da ste protiv. Nažalost nije, ali reći ću vam, pošto se postavlja pitanje za koga radimo reformu? Hoću da vam kažem – od 2003. godine, u sklopu reforme je donesena odluka o prigovoru savesti. To je nekome izgledalo manje ili više važno. S obzirom da Evropska komisija postavlja pitanje da li to postoji, a da je 90.000 mladih ljudi izabralo da na taj način reguliše vojni rok, očigledno da u korist nekih građana Srbije je to učinjeno. Doneli smo zakone u oblasti VOA i VBA. Zašto smo to doneli? Zato što vi to niste doneli. Kada je vaš ministar upravljao sistemom, tih zakona nije bilo. Doneli smo Zakon o vojsci, Zakon o odbrani, šest zakona, dve strategije, Strategiju nacionalne bezbednosti. Sve smo to učinili u izuzetno kratkom vremenskom roku. Reformisali smo vojno školstvo. Verujte mi, to je interes ne samo sistema, već i države. Za one koji se pitaju da li je to naš interes? Odmah da vam kažem, danas u poslednjih nekoliko godina školujemo oficire iz velikog broja stranih zemalja. Pretprošle godine smo imali iz Kine, prošle godine iz Rusije. Izvinjavam se, ako zaista postoji potreba da se nešto raspravi van sale, nek se raspravi. Ne mogu da pričam, dekoncentrišu me. Trudim se da sve zaista slušam pažljivo. Danas imamo oficire iz Austrije, Turske, Amerike koji su na školovanju kod nas, kao iz Alžira njih 20. To je naš interes, to nije ničiji interes da mi to radimo. Verujte mi, ma koliko se to vama činilo ili možda ne razumete, to nije ni važno. To je naš interes. Formiranje Vojno-medicinskog fakulteta u sklopu reforme vojnog školstva takođe je jedna težnja naših lekara sa VMA, ali i sistema odbrane da ima tu vrstu obrazovanja. Naprosto, imamo zgradu sa 180.000 kvadrata, sa svim institutima, profesorima i logično je da imamo i taj fakultet. U prvoj godini imamo strance koji studiraju kod nas. U prvoj godini, odmah. Do kraja godine ćemo formirati univerzitet odbrane. Takođe je to jedna stvar koja je apsolutno nova. Akreditovali smo naše studije sa VMA, sa Vojne akademije. Imaćemo i vojno-tehničke studije, imaćemo i doktorante u okviru sistema i unapređujemo ceo sistem. Za koga? Za Srbiju, za nas. Nemojte imati dilemu, uopšte. Po prvi put, 2007. godine upisujemo devojke na Vojnu akademiju. I to će neko reći, da je to zato što je neko iz NATO naredio. Nije, ljudi to je nešto što je savremena tekovina, moderna. Želimo da imamo žene oficire. Takođe, ženama sada omogućavamo da budu profesionalni vojnici. Da li je to u našem interesu ili u interesu nekih stranaca? Nije, to je u našem interesu. To je najbolji interes koji mi radimo. Tačno je da je trebalo malo više vremena da izaberemo kandidata za generalnog inspektora službi. Tu je možda najveća krivica na meni. Naprosto, to je izuzetno odgovorno mesto i ne bih želeo da pogrešim, iako sam neko ko misli da se odluke moraju donositi što je moguće brže, da je najveći rizik u stvari ne rizikovati, ali nekako sam tu imao neku zadršku i zbog toga se ta stvar malo razvukla. Ubeđen sam da lice, to je sada službeni izraz, da čovek koga smo izabrali je adekvatan i da će na adekvatan način taj posao da radi. Na polju međunarodne saradnje, voleo bih da to što vi pričate, pričate samo iz žuči i zato što nemate argumente, a ne zato što to vi znate. Ako ne znate, kazaću vam. Sa preko 50 zemalja u svetu Ministarstvo odbrane ima saradnju. Sa 40 smo potpisali ugovore razne o međunarodnoj saradnji. Lično sam potpisao negde oko 20 ugovora. Po prvi put smo u našoj istoriji nedavno imali ministra odbrane iz Brazila. To su one zemlje "BRIK", na koje se često pozivate i da su izuzetno važne u svetu. Po prvi put u istoriji Srbije je zvanično svirana himna Brazila na jednoj državnoj ceremoniji. Možda vam to ne znači puno, ali meni znači puno. Imali smo posetu ministra odbrane iz Kine, takođe nećete verovati, po prvi put. Načelnik Generalštaba iz Kine, nemamo podatak kada je bio pre toga. Načelnik Generalštaba ruske Federacije je bio pre par meseci. Imao sam sastanak sa njim. Čujem da se vodila neka debata sada za vikend o tome da li je to tačno ili nije. Imao sam sastanak sa njim, jako dobar sastanak i kvalitetan. Poslednji put je njegov kolega bio pre osam godina. Primili smo američkog načelnika Generalštaba, posle 57 godina. Međutim, očigledno da to nije dovoljno. Reći ću vam da smo potpisali sporazume sa svim zemljama u okruženju, izuzev sa Albanijom. Danas Srbija ima sporazum u oblasti odbrane, bukvalno od Ankare do Beča sa svim zemljama. Želimo da potpišemo i sa Albanijom. Zbog čega? Zato što je bezbednosni prostor nedeljiv. Zato što ma koliko želeli da stavite glavu u pesak da prođe oluja, verujte mi, ne može da vas spasi glava u pesku, ukoliko nemate saradnju sa zemljama u okruženju. Ma koliko mi bili homofobični s jedne strane i ksenofobični sa druge strane, to vam ne pomaže u bezbednosnom smislu. Žao mi je zaista što nemate priliku ili niste sa njim razgovarali, da razgovarate sa gospodinom Jočićem, mojim uvaženim kolegom i bivšim ministrom unutrašnjih poslova, koji će vam reći da bez saradnje se ne možete boriti protiv izazova, rizika i pretnji u oblasti odbrane i protiv tih istih asimetričnih pretnji u oblasti bezbednosti. Naprosto, ne možete se izolovati u odnosu na svoje okruženje i glumiti neku svoju priču, u kojoj ćete u stvari biti ugroženi, zbog toga što niste u sistemu bezbednosti koje je neophodno. Poštujem svaku odluku parlamenta, ali ne može meni parlament da naloži šta ću da mislim. Ne može meni parlament da kaže da moram da promenim svoje mišljenje. Ne znam samo šta je problem, ako sam rekao da Vuk Karadžić nije sprovodio, šta je problem? Poredim sebe sa Vukom Karadžićem? Ne, vi me poredite. Je li bio referendum za usvajanje? Nije. Je li trideset godina Srbija usvajala novi pravopis? Je li taj čovek bio proglašavanizdajnikom, stranim plaćenikom, nemačkim špijunom, austrijskim plaćenikom? Je li to iz istorije našeg naroda? To je činjenica. Što vi sad meni zamerate što to iznosim u javnosti, u želji da kažem ljudima da sva velika dela u čovečanstvu nisu učinile nacije cele, nego lideri, ljudi koji su u određenom trenutku imali dovoljno hrabrosti, imali dovoljno vizije, imali dovoljno ideje i energije da povedu svoj narod u pravcu za koji su ubeđeni da je dobar? Da li bi mi imali bombardovanje da smo išli na referendum? Da li je neko mogao da pita – izvinite, da li ste vi za rat sa NATO? Što se tiče profesionalizacije, nemam ja problem. Znači, tvrdim da treba referendum i za to. Verujte mi, ako odlučite ovde u Skupštini da treba referendum, meni nije problem, samo mi je važno da budete jasni. Znači, danas je vaš kolega rekao da ste vi protiv profesionalizacije. To sam ponovio nekoliko puta. Sada očigledno, posle tog telefonskog razgovora koji ste završili, sada ste za profesionalizaciju. Da li je podržavate ili ne podržavate? Nemojte da se ljutite, ali naprosto, nama je u sistemu jako važno da znamo zaista kakvo je vaše mišljenje. Reći ću vam još nešto. Kažete - nije vojska kao što je bila. U momentu kada ste ostavili vojsku, imali smo potporučnika, poručnika i kapetana više nego pukovnika ili vrlo slično. To je bio rezultat vašeg rada. Kadrovska piramida - katastrofa. Penzionerima se duguje katastrofa, 2,7 milijarde duga sistema. Urušen sistem totalno, čak i onaj deo gde ste mislili da ste uradili nešto, to je vojno zdravstvo, i tamo katastrofa. Sada slušam kritiku o NATO. Kakav NATO? Pa nije tema NATO. Tema je hoće li Srbija dobiti savremenu, modernu, profesionalnu vojsku ili ne. Hoćemo li slušati glumce ili ljude koji su stručni da pričaju o tome? Ukoliko je citat glumca, čak i na naslovnoj strani eminentnih novina, za koje mi je urednik rekao da mu nije jasno kako je moguće da se to našlo. Naravno da sam zvao da pitam, da kažem – izvinite (Predsedavajući: Molim vas da se smirite malo, tenzije su potpuno nepotrebne.) mene zanima šta kvalifikuje jednoga glumca da dobije naslovnu stranu sa onolikim naslovom i da priča o Vojsci Srbije? Vidim da ste vi fascinirani, napokon imate podršku od nekoga. Ne znam da li taj čovek ima naše državljanstvo. Ne znam da li je taj čovek pripadnik našeg naroda ovde ili je iz neke druge države, i postavljam pitanje da nije postavio, znači, ne razmišljanje u odnosu na svoju državu matičnu, u kojoj objektivno je sistem znatno manji nego što je naš. Takođe, hoću da znate, koristim priliku da kažem da posle gotovo 70 godina, uvodimo versku službu. (Predsedavajući: Dame i gospodo narodni poslanici, izvinite ministre, molim da slušamo kada neko govori i podsećam na to da nemate obavezu da sedite u sali, ako imate preče i pametnije razgovore. Hvala. Molim vas za tišinu.) Takođe, da vam kažem, posle 70 godina, uvodimo versku službu u Vojsci Srbije. Takođe, ako vam neko u kafani kaže - nije to vojska kao što je bila, da znate, tačno je. Sedamdeset godina nije bilo verskih službenika u našoj vojsci, znači, dovodimo, imaćemo sveštenike u vojsci i ljude koji će moći kao duhovne vođe da razgovaraju sa vojnicima i da im omoguće da ne dođe do situacije u kojoj smo bili. Naravno, svih priznatih crkava i ostalih profesija. Znači, sve to što vi kažete ja se potpuno slažem. Nije to kao što je bilo i, verujte mi, ovim zakonom nikad više neće ni biti kao što je bilo jer se menja apsolutno pristup bezbednosti i pristup odbrane.
Dozvolite samo da primetim da, obzirom na vrevu, slabo se slušamo, pa se ovde već više puta ponavljaju jedne iste stvari. Hajde da to ne radimo, u cilju efikasnijeg rada parlamenta. Ne, naravno, gospodine Tomiću, nikakve veze sa vašim izlaganjem. Izvolite, imate reč.
Ja ću i manje od dva minuta. Prosto je neverovatno da ministar može da govori 14 minuta, a poslanik u replici dva minuta. To je Poslovnik koji ste doneli, gospodo iz vladajuće koalicije. Samo kratko. Vi tvrdite da je gospodin Samardžić rekao da smo mi protiv reformisanja vojske, apsolutno neistina. Možete uzeti stenogram. Čak i da je rekao, to je jedna vrsta nesuglasice, ali nije. Ali, mi smo u medijima otvoreno pročitali da ste vi izgovorili jedno, a portparol vaše stranke je izjavila - stav Dragana Šutanovca nije stav DS, stožera današnje vladajuće koalicije. Kažete za Vuka Karadžića, lepo je što sebe poredite sa takvim velikim reformatorom, samo što je on reformisao, vi ste to rekli, vi ste rekli – Vuk Karadžić je reformisao bez da je pitao narod, pa zašto mi ne bismo ta, kako ste rekli, sva velika dela, veliko delo je ulazak Srbije u NATO pakt. Naprotiv, pitajte građane Srbije. Spominjete samo kafanu, ima i na ulici prolaznika koji isto to sve govore. Način na koji ste se vi izrazili o Petru Božoviću, šta misli jedan glumac o tome, a nikada vam nije zasmetalo šta misli jedan narodni pevač Miroslav Ilić o ministrima u Vladi Srbije. To nikada niste našli za shodno da kažete – hej, taste, nije u redu da ti pričaš o ministrima i o politici, a i o meni, fenomenalan zet, svaka čast. Još jedna stvar koju ste na kraju izrekli, zvali ste urednika "Politike". Navedite mi primer gde to ministri tako zovu urednike "Politike" da pitaju šta je to na naslovnoj strani. Verovatno ste pitali - zašto se to objavili? I ja imam informacije iz "Politike" da ste digli uzbunu u "Politici" zbog izjave i intervjua Petra Božovića koji se pojavio na naslovnoj strani.
Reč ima poslanik Đorđe Milićević.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, mi danas govorimo o dva predloga koji su od izuzetne važnosti. Dakle, reč je o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi i Predlogu odluke o obustavi obaveze služenja vojnog roka. Najpre, kada je reč o predloženim izmenama i dopunama Zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, želim da kažem da se ovim predlogom stvara pravni osnov za nastavak sprovođenja reforme, sistema odbrane, nakon donošenja odluke o kojoj takođe danas govorimo. Ove izmene i dopune zapravo treba da omoguće efikasniju primenu odluke Narodne skupštine o obustavi obaveze služenja vojnog roka. To i jeste suština. Sam razlog za donošenje odluke o kojoj danas govorimo je zapravo operacionalizacija stavova iz usvojene strategije odbrane, strategije pregleda odbrane i doktrine Vojske Republike Srbije. Najpre želim da potpuno jasno i potpuno precizno ponovim ono što je ovlašćeni predstavnik poslaničkog kluba rekao, da će poslanički klub SPS-JS podržati predložene izmene i dopune Zakona, kao i predloženu odluku, jer pre svega podržavamo cilj koji se želi postići, a to je da Srbija dobije savremeni odbrambeni sistem koji podrazumeva i profesionalnu, i savremenu i modernu vojsku. Naravno, razmišljajući u pravcu realizacije ovog cilja, neophodno je zakonske okvire prilagoditi jednoj, rekao bih uspešnoj, reformi sistema odbrane u Republici Srbiji. Ono što je takođe važno jeste da, kada je reč o predloženim izmenama i dopuna Zakona, kako je, između ostalog, navedeno u obrazloženju ovog zakonskog predloga, jeste da su sve zainteresovane strane bile u mogućnosti da daju svoje sugestije, da daju svoje predloge, da daju svoje stavove i mišljenja o predloženim izmenama. Predložena odluka o kojoj danas govorimo, između ostalog, ima za cilj racionalizaciju troškova odbrane. Tačno je i to, kada je korist celokupnog sistema profesionalnog vojnika daleko veća. Sada je veoma važno da je napravljen jedan precizan plan o neophodnom broju vojnika u Republici Srbiji i naravno da država mora i treba da obezbedi neophodan minimum sredstava za profesionalnu vojsku. S druge strane, potrebno je obezbediti i sredstva i uslove za one koji žele dobrovoljno da služe vojni rok i naravno da oni koji žele, moći će kasnije da zasnuju radni odnos kao profesionalni vojnici i o tome je bilo reči. Bilo bi dobro da kroz dobrovoljno služenje vojnog roka postoji mogućnost da se zainteresovanima ponudi nešto što se može definisati kao praktična korist za naredni vremenski period. Dakle, šta je suština ove odluke? Od 1. januara 2011. godine biće uvedeno dobrovoljno služenje vojnog roka, od 1. januara u vojsku će ići oni koji žele, a ostali će imati samo simboličnu obavezu i to uvođenje u vojnu evidenciju kada napune 18 godina i time ulaze u rezervni sastav. Inače, želim da kažem da je potpuno jasno da je u proteklom vremenskom periodu poboljšan status pripadnika vojske RS i da građani danas imaju više poverenja u vojsku i u prilog ovoj konstataciji govori da će odziv regruta kada je reč o služenju vojnog roka, što je veoma važno. Veoma je važno napraviti i to takođe želim da kažem, realne potrebe, kada je reč o vojnim objektima. Ono što je neophodno završiti, a ostatak na određeni način možda kompenzovati sa državom i od tih sredstava, odnosno ta sredstva iskoristiti u realizaciju cilja modernizacije daljeg unapređenja i poboljšanja položaja Vojske RS. Slažem se da ima još dosta posla, ali je potpuno jasno da je sa ova dva predloga danas i usvajanjem ova dva predloga, da činimo jedan ogroman korak napred. Dakle, uz poštovanje tradicije i sa tim želim da završim, idemo ka nečemu što je efikasnije, savremenije, modernije i još jednom želim da kažem da će poslanički klub SPS-JS u danu za glasanje podržati ovaj predlog. Hvala.
Gospodin Dragan Todorović reklamira povredu Poslovnika.
Reklamiram član 27. stav 2, gde se kaže da je predsedavajući dužan da vodi sednicu u skladu sa Poslovnikom. Vi se sećate da je pre nekih sat vremena došlo do neodređenih problema i tvrdnji koje su bile potpuno netačne od strane predsedavajuće. Zbog poslanika ne treba, pošto su oni to čuli, ali zbog javnosti da ponovim tačno, dobio sam stenogram i ovako piše: ministar je rekao, odnosi se na Strele – reći ću vam koliko, kada ne budemo u etru, ali da znate da danas imamo preko četiri hiljade Strela. Kada sam ja počeo da iznosim, predsedavajuća me je prekinula i rekla – molim vas, narodni poslaniče, da ne zloupotrebljavate pravo na dobijanje replika. Dobili ste pravo na repliku i tvrdite da je ministar rekao nešto što nije izrečeno, pa vas molim da koristite repliku u skladu sa Poslovnikom. Ovo govorim zbog građana Srbije da bi mogli da na najjednostavniji način uoče kako postoje dvostruki aršini kada je u pitanju vođenje sednice i kada su u pitanju određeni poslanici, posebno poslanici SRS. Apelujem na vas da se vi sa predsednikom Skupštine, a ja sam to već nekoliko puta uradio, dogovorite i da uspostavite određene standarde ili nešto što bi važilo za sve, bar neki minimum, jer ovo je stvarno prešlo sve moguće granice, da ne govorim da je jednom poslaniku oduzeto pravo na repliku, dato mu je tek posle drugog govornika kada je završio svoju diskusiju. Jednostavno, morate da vodite računa da smo mi izabrani od strane građana Republike Srbije i da to nije ponašanje prema nama, nego prema građanima koji su nas izabrali i na ovakav način se pokazuje nepoštovanje i podela građana Srbije, što mislim da nije vaš cilj i da bi o tome morali da vodite računa. Hvala veliko.
Nema povrede odredbe člana 27. Zarad istine, izneli ste deo stenograma u koji apsolutno nema sumnje nikakve. Očigledno je da je ovde, a bio sam prisutan, došlo do nesporazuma, jer se ključne reči oko kojih je došlo do tog nesporazuma su bile – vojna tajna, pa je tu bilo… Ako niste zadovoljni mojim objašnjenjem, molim da mi kažete, pa će se Skupština u danu za glasanje izjasniti.
Ne bih da vas dovodim u tu situaciju. Ako ministar kaže da ne može da kaže javno, onda je to vojna tajna…
Zahvaljujem, gospodine Todoroviću, razumeli smo. Samo vas molim da mi klimnete glavom ako ste zadovoljni mojim objašnjenjem ili niste.
Ne bih vas da dovodim u neprijatnu situaciju, već onoga ko je to prekršio.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Zoran Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, vidim da je gospodin ministar ostao bez volje za daljom replikom, ali probaću u nekoliko rečenica da vam iznesem sve zamerke SNS na Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o razmeni sredstava i dokumentacije. Iluzorno je i omalovažavajuće za ovaj parlament da mi danas 2. decembra 2010. godine raspravljamo o Sporazumu između Srbije i Crne Gorei zakonu o potvrđivanju tog istog Sporazuma kada je već izvršena razmena sredstava i dobrog dela dokumentacije, a što je predmet ovog zakona. Gospodin Šutanovac je u ime Vlade Republike Srbije 14. aprila ove godine potpisao Sporazum. Svi avioni M-62 odnosno G-4 su sleteli na Batajnički aerodrom, istina, neki su jedva doleteli, jer kod nekih stajni trap nije hteo da se povuče, pa je bilo određenih problema prilikom preleta. Kakva je sada naša uloga u svemu tome? Narodnoj skupštini i nama, narodnim poslanicima, ostalo je da podignemo ruke i pratećim zakonom potvrdimo nešto što je već urađeno. Mislim da je to dodatno urušavanje ugleda Narodne skupštine Republike Srbije i pozivam Vladu i predsednika Narodne skupštine da ubuduće predloge zakona daju u skupštinsku proceduru na vreme ili ih nemojte davati nikada. Ovaj sporazum ima dve strane. Na jednoj strani je šta Srbija ovim sporazumom dobija, a na drugoj strani, šta Srbija daje zauzvrat. Srbija ovim sporazumom dobija, odnosno već je dobila šest aviona tipa M-62 odnosno G-4 proizvedenih između 1985. i 1991. godine, avioni čija je namena školska i borbena obuka pilota Vojske Srbije su uz određene probleme tehničke tipa nemogućnosti uvlačenja stajnog trapa, ipak sleteli na Batajnički aerodrom. Ne želim ni da razmišljam šta bi bilo da stajni trap nije mogao da se spusti i kakve bi to posledice nanelo veoma hrabrim pilotima Vojske Srbije, potpukovnicima Saši Ristiću i Salihu Hadžiću koji su pilotirali na zadnja dva aviona koja su stigla na batajnički aerodrom krajem oktobra ove godine. Avioni su stigli kompletni, ali ne remontovani, pa su posle sletanja i sagledavanja stanja upućeni na remont u Vazduhoplovni zavod "Moma Stanojlović". Voleo bih da znam da li postoji procena sredstava koju je neophodno uložiti da bi ti avioni bili bezbedni za upotrebu i kad će uopšte biti spremni za upotrebu. Srbija je, takođe, dobila rezervne delove za helikoptere MI 8 ukupne vrednosti, bar po specifikaciji ste tako naveli, 346.458 evra. Ono što je simptomatično je da pored specifikacije tih rezervnih delova u čiji kvalitet ne želim da sumnjam, ne stoji potpis i pečat neke od respektabilnih kuća, kao što je Remontni zavod "Moma Stanojlović" ili recimo odeljenje za aeronautiku Mašinskog fakulteta u Beogradu. Kako potpis i stručna overa na postoji, ne vidi se da li je i ko je izvršio procenu da ti rezervni delovi ručice, armature, brave i specifikacije stvarno koštaju 350 hiljada evra. Ostalo nam je da vam jedino verujemo na reč. Zaista ne mogu tako blanko da vam verujem da su ti delovi upotrebljivi, da možda nisu rashodovani i otpisani ili da im je možda jedina vrednost i jedina namena da budu muzejski eksponati. Siguran sam da gospodin ministar, iako nije tu, da će me razumeti, jer je on, kao i ja, tehničko lice i bar je bio kad smo se upoznali pre nešto više od 15 godina na Mašinskom fakultetu u Beogradu. Istražujući malo, a to može i gospodin ministar ili vi i neko od njegovih prvih saradnika, da proverite na sajtu Rašn Kargo Helikopters da je cena polovnih helikoptera MI 8T, recimo, 281.929 dolara američkih, MI 8TR 300.000 dolara američkih, a MI 8 TB koji više pripada glasi helikoptera MI 17 košta negde oko 406.000 dolara. Upoređujući ove cene polovnih, ali bezbednih i upotrebljivih letilica helikoptera klase MI 8 i cenu za koju smo dobili helikopterske rezervne delove sumnjivog kvaliteta, mislim da sporazum u ovom segmentu nije povoljan za Srbiju. Tih 350.000 evra Vojska Srbije i Ministarstvo odbrane je, siguran sam, mogla da upotrebi na mnogo pametniji način. S druge strane, šta je Srbija zauzvrat dala? Jedan pokretni noćni start remontovan i kompletan, za koji uz najveću volju nisam mogao ni približno da dođem do vrednosti, jer sporazum ne sadrži dovoljno tehničkih detalja i karakteristika koji bi definisali ovaj pokretni noćni start. Takođe, što je najzanimljivije u ovom sporazumu, Srbija se odriče 171.577 akcija u Privrednom društvu "Novi prvoborac" iz Herceg Novog. U ovom sporazumu se ne vidi niti je navedena nominalna vrednost ovih akcija. Preduzeće "Novi prvoborac", a ja ću vam reći, čini 801.275 akcija, od čega najveći broj akcija poseduje kompanija sa Devičanskih ostrva Pit investment sa 39,79% akcija, nešto manje ima jedna druga kompanija, takođe, sa Devičanskih ostrva Mejl investment koja poseduje 8,62% akcija, opština Herceg Novi 2,9%, a Elektroprivreda Crne Gore 1,79% akcija. Ministarstvo odbrane Republike Srbije je drugi po veličini akcionar sa 171.577 akcija, što čini 21,6% ukupno upisanih akcija. Takođe, Ministarstvo odbrane, a samim tim i država Srbija pokazala je veliku nebrigu prema toj imovini koja nije mala, a što se dokazuje i što ću vam dokazati činjenicom da u menadžment uprave, odnosno UO "Novog prvoborca" nije bilo predstavnika Ministarstva odbrane, bez obzira na vlasničku strukturu i učešće Republike Srbije u vlasničkoj strukturi "Novog prvoborca". Menadžment uprave "Novog prvoborca" čine Dragan Liješević, Vadim Poborabov, Viktor Kijalov i izvršni direktor Ilija Vukelić. Voleo bih da ako bi mi potvrdili da je neko od ovih lica delegirano od strane Republike Srbije, odnosno Ministarstva odbrane. Vrednost akcija "Novog prvoborca" koji niste naveli u sporazumu na podgoričkoj berzi se kretala od minimuma od 8,5 evra pa do maksimum nešto više od 23 evra po akciji, dok je sad nominalna vrednost jedne akcije deset evra, uz sve probleme koje ta firma ima sa inspekcijom rada, sudskim sporovima i otpuštenim radnicima. Takođe, procenom vrednosti nekretnina preduzeća "Novi prvoborac" od strane ovlašćenog procenjivanja firme Drim iz Podgorice, utvrđeno je da je vrednost nekretnina te firme 10,5 miliona evra. Šta se može zaključiti iz cele ove priče. Sporazumom smo dobili neremontovane i za upotrebu nebezbedne avione, rezervne delove za helikoptere neutvrđenog kvaliteta i bez ikakvog sertifikata, a zauzvrat ustupamo vlasničko učešće u "Novom prvoborcu" koje je vredno više miliona evra. Zašto ove akcije nisu prodate na berzi? Zašto nisu prodate u onom trenutku kad je moglo da se dobije mnogo više sredstava? Da li je Ministarstvo odbrane biralo dividendu u ovom periodu od akcija "Novog Prvoborca"? da li ste pre potpisivanja sporazuma konsultovali struku? Da li avioni rezervne delove neko pregledao pre potpisivanja sporazuma? Ne očekujem da ovim sporazumom ni Crna Gora bude oštećena, ali ono što želim je da nas ubedite da je vrednost razmenjenih dobara bar približno ista. Sporazum je potpisan, zakon će biti usvojen voljom parlamentarne većine, materijalna dobra su razmenjena i posao je završen. Mi tu više niša ne možemo da uradimo, osim da konstatujemo da je po mom skromnom mišljenju ovaj sporazum i prateći zakon štetan za državu Srbiju. Zbog toga će poslanici poslaničkog kluba Napred Srbijo SNS glasati protiv ovog zakona.
Deset minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Lapčević Milan.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, današnja sednica, ne mogu da taj utisak ne podelim sa svima, imala je jedan vrlo čudan tok. Naime, ne sećam se u ovom parlamentu da je bio jedan predlog zakona i jedna rasprava da je ministar odgovarao na svaki komentar i na svaku raspravu bilo kog poslanika i da je trošio mnogo više vremena nego što su sami narodni poslanici ili predstavnici poslaničkih grupa to radili. S druge strane, takođe je vrlo čudno da je popriličan broj poslanika vladajućih stranaka, a naročito DS danas prisutan u sali i da posle svakog izlaganja ministra sledi obavezan frenetičan aplauz, a što me, takođe, navodi na zaključak da sve ovo ima jednopartijsku svrhu pripreme DS i samog gospodina Šutanovca za izbore u svojoj stranci. Žao mi je što je to tako danas ispalo i što su predsedavajući dopustili da se Skupština pretvori u političku pozornicu, gde će se u stvari koristiti svaka mogućnost da se uđe u duel kao na nekoj TV emisiji i da prepucavamo stavove o onom što nije na dnevnom redu. Više je danas ministar govorio o izveštaju o radu Ministarstva odbrane i o tome šta su on i njegov tim uradili, nego o primedbama i pitanjima koje su postavljali poslanici ili dilemama koje su iznošene na samoj raspravi. Pritom, naravno, ne mogu takođe da se otmem utisku da se svaki put koristila govornica od strane ministrai prilika da se na jedan uvredljiv način odgovara poslanicima, da se podučavaju, ako ne znate da vam kažem, ja ću da vas naučim, u kafanama slušate ili ne znam koji su već termini korišćeni, a da pritom predsedavajući opet nisu upozoravali ministra da poštuju dignitet Narodne skupštine. Sve u svemu, jedna vrlo čudna rasprava, ali ću se zadržati na dve ključne stvari koje su u ovoj raspravi pominjane. Prvo je profesionalizacija vojske i ukidanje vojne obaveze, kao tema koja je dominantna. Sve što je vezano za to, prva i osnovna stvar, a što je više puta ministar na jedan vrlo nekorektan način iznosio, da je DSS protivna profesionalizaciji vojske i da je ona u stvari ona snaga koja i dalje neguje neke negativne trendove, neke prevaziđene načine odbrane zemlje itd., a što apsolutno ne odgovara istini. DSS nije protiv profesionalizacije vojske, ali jeste protiv ukidanja obaveznosti služenja vojnog roka na onaj način na koji se to danas čini. Za to smo iznosili niz argumenata. Dakle, kada krećete u profesionalizaciju vojske, onda imate valjda neki elaborat koliko će to da vas košta, kolike su vam snage potrebne i da li će to što radite biti dovoljno da izdrži sve bezbednosne rizike kojima je vaša zemlja izložena. Pominjali smo probleme koje ova zemlja ima, jug Srbije i nerešen status Kosova, i izazove sa Sandžakom, sa devet županija u Vojvodini, sa problemom na istoku Srbije, koji sigurno ne mogu da se ignorišu i koji u ovom trenutku ne daju opravdanje da se Vojska Srbije smanjuje na 11 hiljada profesionalnih pripadnika, koji opet nisu garant da će biti mnogo efikasniji i mnogo uspešniji nego što je Srbija imala vojsku pre desetak godina, pre par godina ili danas. S druge strane, ministar je potencirao govoreći o tome da li ćemo slušati glumce ili stručnjake ili profesionalce u vojsci, čime je verovatno mislio da treba da slušamo stručnjake i profesionalce u vojsci, a pri tom on radi suprotno. Dakle, pre dve godine ili godinu i po dana načelnik Generalštaba gospodin Ponoš se javno suprotstavio politici Ministarstva odbrane i ministra Šutanovca i rekao da politika odbrane zemlje ne postoji i da on smatra da na ovaj način nema svrhe više da obavlja tu dužnost, pa je naravno zbog toga i smenjen. Takođe je izneo da Generalštab vojske ima 192 pukovnička mesta, a Ministarstvo odbrane 476. Da li je potrebnije da taj stručni kadar bude u Generalštabu ili u Ministarstvu odbrane? S druge strane, novi načelnik Generalštaba, gospodin potpukovnik Miloje Miletić, izjavio je da ukidanje vojnog roka nije najbolje moguće rešenje, naročito kada uzmemo situaciju u okruženju, ali da je to trenutna odluka političkog rukovodstva. Vojnički rečeno – služenje vojnog roka ne bih ukinuo, profesionalni sam vojnik, i teško da bi bilo ko od nas odgovorio drugačije, ali to je stvar procene i političke odluke. Dakle, s jedne strane, hoćemo da afirmišemo profesionalizam i stručnost onda kada nam odgovara, a kada nam ne odgovora, kada ta stručnost kaže u liku načelnika Generalštaba, i jednog i drugog, da vojsku ne treba smanjivati, da ne treba ukidati vojnu obavezu, onda kažemo da to nije potrebno i da lideri treba da donose hrabre odluke i da vode narod napred. Bojim se da ovo sigurno nije vođenje naroda napred, već jedna lagana priprema da se Srbija na mala vrata uvuče u NATO alijansu, što jasno govore i izjave samog ministra i njegova nastojanja da Srbiju maksimalno približi toj alijansi koja je pre 11 godina zločinački bombardovala našu zemlju, uništila na desetine i stotine civilnih ciljeva, odnela hiljade života nedužnih ljudi. Samo, čini mi se, sulud narod i suluda nacija može da ulazi u takvu alijansu koja je na takav zločinački način bombardovala našu zemlju i praktično je dovela u ovu situaciju u kojoj smo danas. To se jasno vidi i u rezoluciji koju je ovaj parlament doneo, u kojoj smo pomenuli i osudili sve zločine koji su učinjeni protiv srpskog naroda, ali naravno nismo imali hrabrosti da kažemo da je bombardovanje Srbije od strane NATO pakta bio zločinački čin, već smo pomenuli da žalimo za žrtvama koje su tada pale. Nema većeg poniženja za jedan narod kada on sam ne sme da kaže da je njegova zemlja zločinački bombardovana i uništena baš upravo od tog NATO pakta. Dakle, smatramo da u situaciji u kojoj se sve danas nalazi, a sve realne analize ukazuju da bezbednosni rizici i napetost u svetu rastu, da bezbednosni rizici u okruženju takođe nisu naklonjeni nama i nekom opštem miru, i da u ovoj situaciji apsolutno nije primereno da se broj vojnika smanjuje, da se ukida obavezujuća vojna obaveza i da je potpuna demagogija kada se kaže – izađite vi u predizbornu kampanju sutra pa recite da uvodite vojnu obavezu. Znate šta, takvu demagogiju ukidanja obaveznosti nečega je apsolutno neprimereno koristiti u ovoj raspravi. Možemo da kažemo i da ćemo da ukinemo plaćanje struje, na primer, pa onda kada za šest meseci vidimo da je to neodrživ sistem, niko ne može da izađe u političkoj kampanji i da kaže – sad ćemo da uvedemo obavezno plaćanje struje. Te stvari su neuporedive i na taj način ne može da se razmišlja o sistemu odbrane i o Vojsci Srbije. Naravno, iz svih ovih razloga DSS ne može da podrži ova dva zakona. Hvala.
Iskorišćeno je devet minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima gospođica Jovanović Nataša.
Gospodine Novakoviću, gospodin ministar Dragan Šutanovac nije trenutno u sali. Moram, a to zna i gospoda iz Ministarstva, zarad javnosti da kažem da se on nije pojavio na resornom Odboru za odbranu i bezbednost, pošto se on verovatno ispričao sa pojedinim kolegama i promovisao svoje stavove koji se, kao što smo čuli, razlikuju ili ih se odriču neki iz DS da bi ublažili njegov otvoreni cilj, a to je ulazak Srbije u NATO pakt. Ovo nije korektno, jer ministar mora sve vreme po Poslovniku kao pozvan na ovu temu, a nekoliko tačaka dnevnog reda je spojeno, da bude ovde i da sluša šta govore narodni poslanici, jer mi smo sada u situaciji da ne možemo na direktna pitanja ili na ono što je on govorio polemišući sa kolegama srpskim radikalima, a što jednostavno nije tačno, da ukažemo u direktnom suočavanju i debati, jer njega jednostavno nema. Pošto je ministar pobegao sa megdana, krenuću od slavne srpske istorije i nečega što on nije pomenuo u svom uvodnom izlaganju kada je govorio o srpskoj vojsci i o njenoj istoriji. Moram da se vratim na mnogo godina ranije i da kažem da je srpska nacionalna svest uvek bila jasno definisana i izražena kod srpskog naroda i to onda kada je malo koji narod imao. Da je to tako govore mnogobrojni svetski putopisci, vojnici i oni koji su prolazili kroz Srbiju, oni koji su bili svedoci učešća Srba u oslobodilačkim ratovima. Ovom prilikom ću da kažem ono što je i dan-danas u duši svih srpskih patriota, a poslednji otadžbinski rat u Republici Srpskoj Krajini koja je, nažalost, okupirana, i u Republici Srpskoj su pokazali da su se i deca partizana i četnika nazivali četnicima. Ta ideja velike Srbije prisutna kod srpskih komita, odnosno četnika je nešto što je duboko ušlo u svest i u dušu i srce srpskih rodoljuba i patriota. Ma kakve izjave i ma kakva bila izvršna vlast, a ova na čelu sa Tadićem i Šutanovcem svakako ne sledi slavne srpske tradicije srpske vojske koja se borila za oslobađanje svakog pedlja srpske zemlje, mi moramo, i mi srpski radikali to najbolje znamo, jer to radi i naš predsednik u Haškom kazamatu, da kažemo da je većina protiv ulaska u Nato. On je danas najveći borac na toj svetskoj kvazisudskoj sceni, ali svakako međunarodna javnost vidi koliko je izraženo to njegovo nastojanje da u svetlu događaja u proteklih 20 godina pokaže da je bio u pravu kada je krajem 80-ih godina, a posle i njegova SRS upozoravala na to kakve su namere zapadnih sila okupljenih oko zapadne vojne alijanse agresorskog NATO pakta. Da ne bude, dame i gospodo iz DS, G 17, iz drugih stranaka koje učestvuju u vlasti, to nešto što srpski radikali govore samo kao politička platforma našeg delovanja, što je jedini pravi put za oporavak Srbije i za vraćanje tom nacionalnom identitetu i ponosu, reći ću vam iz svog ličnog iskustva da sam kao član Odbra za odbranu i bezbednost u više navrata bila u situaciji da razgovaram sa čelnicima te zlikovačke NATO alijanse. Čak smo pre nekoliko godina otišli u, kako oni kažu, centar savezničkih snaga, odakle su poletali avioni koji su besomučno bombardovali našu zemlju, u Šejp, nadomak Brisela i mi smo tamo, još tada, shvatili da oni imaju jasnu nameru da uslovljavaju ulazak Srbije u EU, protiv koje smo, takođe, jer nam razbija državu, otima KiM, a NATO pakt je 1999. godine i okupirao našu južnu pokrajinu, razumeli smo još pre nekoliko godina iz izlaganja savetnika tadašnjeg generalnog sekretara NATO pakta Jap de Hop Shefera, da je njihova namera da Srbiju uvlače u evroatlantske integracije. Pre neki dan je na kraju to rekao i Božidar Đelić, potpredsednik Vlade, zadužen za evropske integracije, da je to nekako prirodno i mi sada moramo da kažemo, a naravno i podaci, na sreću, takvo je opredeljenje građana Srbije, govore o tome da najmanje četiri petine građana Srbije, kada bi se sada sprovelo istraživanje u ovom trenutku je izričito protiv ulaska Srbije u NATO pakt. Onda je neverovatno da ministar odbrane Dragan Šutanovac danas u polemici sa jednim drugim kolegom pokušava da razdvaja njegov stav i stav DS. On nije izabran kao Dragan Šutanovac tu iz neke ulice iz Beograda, nego kao kadar Borisa Tadića i DS i nije tačno to što je rekao da se nije pripremao i da nije ni sanjao da će on jednog dana biti ministar odbrane. Jeste, zato što je on Maršalov đak, zato što znam, jer smo šest-sedam godina zajedno proveli u Odboru za odbranu i bezbednost i nekako mu je to bilo težište. Da nije toga bilo, zadovoljio bi se time da bude i ministar unutrašnjih poslova, svakako, taj neki sektor bezbednosti, ali iz druge perspektive. Ono što danas Srbija preživljava i put kojim vi idete svakako i kroz profesionalizaciju Vojske, protiv koje nije SRS, kao što je to rekao u svom izlaganju gospodin Dragan Todorović, nije put kojim Srbija treba da ide. NATO pakt, kao agresorska i kao okupatorska vojna alijansa, koja je mnogo toga strašnog učinila razbijajući srpski nacionalni, verski i etnički prostor kroz okupiranje drugih slobodnih zemalja i pokoravanje tih naroda, svakako je neko ko nema niti je ikada imao bilo kakve dobre namere prema našoj zemlji. Mi smo na tim seminarima, a to čuju i naši parlamentarci, kada odu na Parlamentarnu skupštinu NATO, mogli da čujemo da oni ponavljaju svi jednu istu priču. Ulazak Srbije u NATO pakt, u ovom okruženju, kao zemlja koja ima takav položaj, stratešku ulogu na Balkanu, bezbednija je i bolja varijanta, odnosno alternativa za Srbiju, što najpre uopšte nije tačno i sve da oni nisu agresori, a jesu i to čitav slobodoljubivi svet zna, jer moram da vas podsetim na to da su ti argumenti bili takvi i nemaju empirijsku potvrdu još 1974. godine po pitanju navodno istog statusa za Tursku i za Grčku, a onda su se Amerikanci po svom imperijalističkom nahođenju i hegemonističkom, da pokoravaju druge zemlje, okupiraju, otimaju teritorije, da ubijaju civilne, da uništavaju vojske, stavili otvoreno na stranu Turske i dan-danas i sami znate da taj spor između Turske i Grčke, kada je u pitanju Kipar, nije završen. Prošle godine sam kao učesnik jedne druge parlamentarne delegacije, zajedno sa koleginicom Donkom Banović, posetila Golansku visoravan. Znate, i mnogi su građani Srbije zaboravili kada je otpočeo rat između Sirije i Izraela. Sada da iskoristim priliku da kažem da smo na toj konferenciji slobodnih arapskih zemalja iz sveta, naročito posle okupacije Iraka i svrgavanja sa vlasti, a kasnije i ubijanja Sadama Huseina, shvatili od prijateljskog arapskog sveta, koji nas podržava, dame i gospodo demokrate, u Savetu bezbednosti UN i ne dozvoljava većina tih zemalja secesiju i stvaranje šiptarske tvorevine, koju oni nazivaju državom, da je očigledna namera, pošto je jedan od učesnika o tome govorio i predavača na toj konferenciji NATO pakta, da se ovde uspostavi kroz potpunu instrumentalizaciju i kroz svoje interese koje ima i na Balkanu i da im je ova neuraligčna tačka i Srbija veoma važna. Sve to zna gospodin Šutanovac, ali njega baš briga. On služi interesima zapada, Amerike i zapadno-evropske unije. To radi i Boris Tadić i sve stranke na vlasti. Mi smo protiv toga i moramo stalno da govorimo građanima Srbije da je to ne samo velika opasnost, u smislu gubljenja teritorije i našeg nacionalnog identiteta... Pozdravljam gospodina ministra, koji ulazi već u završnici ovog mog govora ovde, ali moram, gospodine ministre, da vam kažem da ste u onom dijalogu sa gospodinom Todorovićem, ne poznavajući verovatno, a rekli ste da ste jedan od najboljih poznavalaca, kao političar domaći, svetskog naoružanja, prenebregli činjenicu, jer smo to saznali kada smo boravili na Golanskoj visoravni prošle godine, na konferenciji, da nije tačno da su tenkovi T55 uništeni i da oni nigde nemaju nikakvu upotrebu. Upravo ih je izraelska vojska opremila na drugačiji način i iskoristila ih, a ne bacila u staro gvožđe, kao što vi nameravate ovih preostalih 495 i oni su od tenka T55, koje su zarobili u tom, malopre pomenutom, ratu sa Egiptom i Sirijom, napravili jedno od najboljih oklopnih vozila, u koje staje sedam plus tri vojnika, transportno vozilo. Nadam se da nećete uopšte da pobijete taj podatak. To možete da nađete, da pogledate na svakoj internet stranici. To nije nikakva vojna tajna i za izraelsku vojsku i nije bilo u redu da na onakav način reagujete kada vam je to gospodin Todorović rekao, jer vrlo dobro znate da je uz takvu modifikaciju, evo, vojska jedne zemlje, koja je kasnije proizvela i svoj tenk, uradila, iskoristila ono što je bio njen ratni plen. Što se tiče Srbije i srpskog naroda, apsolutno sam uverena da ćemo kroz delovanje u parlamentu i kroz ono što radimo, a mi smo se kao SRS rezolutno tako opredelili na nedavno našem održanom osmom otadžbinskom kongresu, uz pomoć prijateljske i bratske Rusije i pre svega izjava koje ovde u Srbiji daju njihovi zvaničnici, a da ne govorimo o svemu onome što na svetskoj vojnoj i političkoj sceni rade gospodin Putin i Medvedev, nastojaćemo da ovde u parlamentu Srbije promovišemo zalaganje SRS za pristupanje ODKB organizaciji, za koju mnogi građani Srbije još uvek ne znaju. U pitanju je organizacija koja je stvorena 2002. godine, organizacija ugovora o kolektivnoj bezbednosti, koju inače zovu mali NATO zbog činjenice da sektorski deluje kroz svoj zapadni, kavkaski i sektor koji je oblikovan da deluje u operacijama koje se tiču sprečavanja trgovine narkotika i oružja. S druge strane, moram gospodine Šutanovac, da vam kažem, jer takođe je bila negativna reakcija tada od strane predsedavajuće, gospođe Čomić, na naše pominjanje učešća Srbije u ODKB, odnosno, posle toga sam, kada je gospođa Čomić rekla da nije tačno, reagovala i tražila od generalnog sekretara, gospodina Odalovića, da me obavesti, kao potpredsednika Skupštine, da li je Skupština Srbije pozvana posle učešća naše parlamentarne delegacije nedavno u Petrogradu na konferenciji ODKB da pristupi kao posmatrač ovoj organizaciji, koja želi da štiti Srbiju, naš teritorijalni suverenitet i integritet. Saznala sam, evo da obavestim i vas iz vladajuće stranke, istina je, dakle, da je 23. novembra ove godine gospodin Grizlov, predsedniku Ruske državne Dume, uputio pismo gospođi Slavici Đukuć Dejanović i rekao da ODKB poziva Srbiju da ima status posmatrača i da se mi o tome opredelimo. Mi ćemo da sačekamo i videćemo kako ćete vi da se opredelite, ali u svakom slučaju treba da znate da je nastojanje svakog srpskog patriote da se slavna tradicija srpske vojske održi. Ubeđena sam da Srbija nikada neće postati, na vašu žalost gospodine Šutanovac,članica NATO pakta. Hvala.
Iskorišćeno je 14 minuta i 35 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik gospodin Oto Kišmarton.
Dame i gospodo narodni poslanici, nešto ću reći o izmenama i dopunama Zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, kao i o Predlogu odluke o obustavi obaveze služenja vojnog roka. Po Predlogu odluke o obustavi služenja vojnog roka od 1. januara 2011. godine na služenje vojnog roka ići će samo oni mladići koji žele dobrovoljno da služe vojni rok, koji će vojni rok služiti tri meseca. Dakle, od 2011. godine imaćemo profesionalnu vojsku, odnosno plaćenu. Istovremeno, imaćemo one mladiće koji će dobrovoljno služiti vojsku, ne plaćenu, ali će zato dobiti neke druge beneficije. Neki će možda polagati za C kategoriju, neko će steći uslove da će moći u civilu nositi oružje itd. Po predlogu, plaćena vojska će brojati, koliko sam čuo, preko 10.000 vojnika i više, plus dobrovoljce koji budu išli na tri meseca. Profesionalna vojska, po Vladi Srbije, trebalo bi da dovede do bolje pripremljenosti vojske, to jest bolje obučenosti vojnika, bolje opremljenosti i spremnosti za izvršavanje najtežih zadataka u zemlji i inostranstvu, uz istovremene uštede. U materijalu koji smo dobili stoji da za sprovođenje ovog zakona nije potrebno obezbediti dodatna sredstva iz budžeta Republike Srbije jer se njime ne stvaraju dodatne obaveze za budžet. To je mišljenje Vlade, a Vlada je zadnjih godina više puta dala pogrešno mišljenje, a i od ministra smo čuli da ova vojska, koja će biti ubuduće plaćena, zahteva više para. Isto tako smo čuli da u budžetu za opremu nema dovoljno para. Interesantno je i to da je za Srbiju ovo jedna istorijska odluka, odluka o profesionalizaciji vojske i ukidanje vojne obaveze u javnosti nije izazvala neke glasne komentare, kao da se ne radi o za Srbiju nekoj važnoj istorijskoj odluci. Poštovane kolege, nekada smo bili ponosni na naše vojnike i vojsku. Deca su ponosno išla u vojsku, a roditelji su se više radovali nego brinula što im deca stasavaju za vojsku i što služe domovini. Pravila su se velika slavlja i ispraćaji vojnika jer su se iz vojske vraćali zreli ljudi, spremni za ženidbu i život. Danas Vlada želi da ukine redovnu vojnu obavezu iako se građani o tom pitanju nisu izjasnili. Pitanje je da li građani imaju poverenje u vojsku i žele da služe redovni vojni rok ili ne žele u redovnu vojsku. Na ovo bi najbolje odgovor dobili ako bi građane pitali, naravno ne u kampanji nego na referendumu. Da li građani žele redovnu vojsku ili ne, to ministar i mi ne znamo. Nismo upoznati ni sa odzivom mladih u vojsku Srbije. Na osnovu do sadašnjeg izlaganja ministra mogli smo steći utisak da građani ne žele da idu u vojsku pa se zato uvodi plaćena vojska. To je verovatno netačno. Ukoliko je manji odziv za služenje vojske, zašto je to tako, a ukoliko je dobar odziv zašto se ukida redovna vojska. Naša domovina je uvek imala jaku i poštovanu vojsku. Našu vojsku su cenili i poštovali ne samo naši građani, nego i susedne države, kao i svet. Imali smo poznate vojskovođe, generale, heroje, cenjene u zemlji i u svetu. Šta se to desilo da građani koji imaju bogatu vojnu istoriju tako ravnodušno posmatraju ukidanje vojne obaveze tj. služenje vojnog roka? Naravno, ne mislim da će građani u velikom broju odustati od služenja vojnog roka, ali mislim da će odgovarati onima koji žele da idu u vojnu školu, kao i oni koji će želeti da budu profesionalna vojska. Sigurno je da je tih mnogo više nego što će uopšte vojska moći da primi u svoj sastav. Poštovane kolege narodni poslanici, što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o vojnoj obavezi, ovaj zakon treba da obezbedi normativno-pravni okvir za dobrovoljno služenje vojnog roka. Naime, ovim predloženim zakonom se ne može urediti dobrovoljno služenje vojnog roka jer se bitno razlikuje od obaveznog služenja vojnog roka na osnovu regrutne obaveze. Izmena i dopunama samo nekoliko odredbi ovog zakona ovo pitanje nije moguće urediti jer se dobijaju odredbe koje su nepotpune, nejasne i protivrečne, što će izvesno dovesti do mnogih problema u primeni. Dobrovoljno služenje se bitno razlikuje od obaveznog služenja, pa se stoga pravni položaj i prava i obaveza vojnika moraju urediti na drugačiji način. To se može uraditi donošenjem posebnog zakona kojim bi se ovo pitanje uredilo na potpun i jasan način. Dakle, potrebno je dobrovoljno služenje vojnog roka da se uredi jednim posebnim zakonom. Određivanje dobrovoljnog služenja vojnog roka propisima Vlade nije u skladu sa Ustavom. Vlada može donositi samo propise za izvršavanje zakona. Ovakvom odredbom se stvaraju uslovi da Vlada izvorno uređuje prava i obaveza lica koja dobrovoljno služe vojni rok, jer to pitanje nije na potpun način uređeno ovim i drugim zakonom. Dobrovoljno služenje vojnog roka se bitno razlikuje od obaveznog služenja u pogledu prava i obaveza vojnika, pa se to mora na potpun način urediti zakonom. Kako to nije uređeno ovim zakonom, celishodnije je urediti ga posebnim zakonom nego vršiti izmene ovog zakona. Ako bi se uređivalo ovim zakonom tu bi bilo neophodno da se doda celo poglavlje koje bi uređivalo to pitanje, ali bi u tom slučaju mogli doći do problema u tumačenju zakona, te je bolje iz tog razloga da se donese poseban zakon. Poštovane kolege narodni poslanici SNS, poslanička grupa Napred Srbijo podnela je više amandmana na predložene zakone u cilj popravke ovih zakonskih predloga kako bi bilo koristi i građanima Srbije, tako i vojsci Srbije. SNS želi da imamo vojsku koju će poštovati i građani Srbije kao i ceo svet. Na kraju, dame i gospodo, s obzirom da će skupštinska većina usvojiti ovakav zakonski predlog, kao što se do sada dešavalo, bez prihvatanja amandmana opozicije, Srbija će dobiti profesionalnu vojsku. Hoću da verujem da ćeto biti vojska vredna poštovanja, izuzetno dobro obučena i opremljena savremenim naoružanjem. Želim da naša vojska opet bude poštovana i od naših suseda, kao i u celom svetu, da nam vojska čuva mir i da nema nikakve potrebe za upotrebom vojne sile. Hvala.
Iskorišćeno je osam minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović, a posle njega narodni poslanik Željko Ivanji.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, gospodo iz Ministarstva odbrane, dame i gospodo narodni poslanici, danas imamo jedno centralno pitanje koje je na dnevnom redu – Predlog odluke o obustavi obaveze za služenje vojnog roka. U vezi sa tim, imamo i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi. Razlog donošenja ove odluke o obustavi obaveze služenja vojnog roka je ostvarivanje stavova iz donete Strategije odbrane Republike Srbije, koja je doneta u ranijem periodu, i iz donetih akata o strukturi i funkcionalnoj organizaciji naše vojske. Treba realno sagledati da mi danas živimo u 21. veku i da su se mnoge okolnosti i uslovi promenili u odnosu na raniji period. Danas nije ono što je bilo pre deset ili dvadeset godina, da ne govorim o uslovima i tehnologiji, o odnosu snaga u okruženju i šire, kakvi su bili pre 50 ili sto godina. Dakle, nemoguće je razmišljati na način kao u ranijem periodu i nemoguće je napraviti neke paralele koje bi upoređivale današnjicu i odnos ljudi prema pitanju odbrane zemlje u slučaju da nas neko napadne, sa onim što je bilo pre sto godina, u vreme balkanskih ratova ili Prvog svetskog rata, u vreme Solunskog fronta itd, kada smo imali veliki broj vojnika i naroda koji su bili u funkciji odbrane i koji su pobednički branili interese Srbije u to vreme. Ali, i od tog vremena mi i dan-danas imamo određene posledice koje se odnose na ono što je današnji biološki odnosno reproduktivni potencijal našeg naroda i ove zemlje. Dakle, i posle sto godina imamo posledice koje mogu da budu kobne za nekih 50 ili 100 godina ubuduće i uopšte po opstanak srpskog naroda i ove države. Naravno, nove okolnosti u kojima danas živimo teraju nas da se prilagođavamo novim uslovima, računajući i na tehnološki razvoj, računajući na nove odnose između država, računajući na integracije koje treba da uslede i svakako da je to izazvalo i donošenje jedne takve nove strategije odbrane Republike Srbije, a što danas uslovljava donošenje ove odluke o obustavi obaveze služenja vojnog roka. Naravno, ostavljena je mogućnost dobrovoljnog služenja vojnog roka, što je svakako dobro, jer stanje svesti u pojedinim delovima našeg naroda treba uvažavati, u skladu sa onim što je lično osećanje ili kolektivno osećanje i lični odnos prema ovoj stvari. Prema tome, ovaj zakon rešava to po principu kontrasti – bilo je i nema više, bilo je služenja i ne može više da bude. Znači, ostavljena je mogućnost jednog takvog prelaza i uključivanja svih onih ljudi odnosno mladog sveta u odbranu zemlje, odnosno u služenju vojnog roka ako to žele. Mislim da je to sasvim dobro rešenje. Mi ćemo videti kakav će taj odnos biti i kakav će rezultat da da u narednom periodu. U vezi sa ovim što jeste obustava obaveze služenja vojnog roka, zatim, oko izmena i dopuna Zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, mi imamo i pitanje i racionalizacije koja sigurno može da ide u prilog onome što treba da bude modernizacija vojske Srbije, jer smanjenjem broja profesionalnih vojnika i onih koji će dobrovoljno služiti vojnik rok daje se mogućnost većeg angažovanja onih sredstava koja su išla na zadovoljavanje troškova većeg kvantiteta odnosno broja vojnika koji je bio u ranijem periodu. Takođe, mi imamo i pitanje imovine Vojske Srbije koja je u ovom trenutku ostala bez funkcije, one prave funkcije i koju treba upotrebiti u određenom pravcu, opet za modernizaciju ili za zadovoljavanje određenih potreba ljudi koji su radili u Vojsci u ranijem periodu, bilo da je reč o stanovima, bilo da je reč o upotrebi tih sredstava za izgradnju nekih objekata koji su danas u funkciji ili koji će biti u funkciji za potrebe Vojske. Ta imovina treba da se na adekvatan način iskoristi. Reč je, recimo, o kasarnama, zemljištu, poligonima i drugim objektima koje će Vojska na adekvatan način upotrebiti ili kroz prodaju ili na neki drugi način. Međutim, pomenuću da možda postoje i određeni objekti koji su dati Vojsci na korišćenje za ono vreme dok je postojala potreba, a da ti objekti u datom trenutku posle prestanka potrebe treba da se vrate ranijem vlasniku. Biću slobodan da jedan takav objekat ovde pomenem. Reč je o ranijem Domu JNA, kasnije se on zvao Dom Vojske Jugoslavije, zatim Dom Vojske Srbije u Petrovcu na Mlavi, koji je ranih 50-godina, taj Dom zanatlija dat od strane zanatlija i skupštine opštine, u to vreme, na korišćenje Vojsci Jugoslavije odnosno JNA, pri čemu je sačinjen ugovor sa klauzulom – dok bude stajala potreba za korišćenjem ovog doma odnosno ovog objekta, daje se JNA. Mislim da tu postoje različita tumačenja oko ovog pitanja, u smislu da li je prestala potreba danas ili nije prestala potreba. Ovo pitanje ne želim sada da ovde naširoko obrazlažem, nego bih jednostavno zamolio gospodina ministra da to pitanje sagledamo zajedno sa predstavnicima lokalne samouprave i da on, sa saradnicima koje on odredi, pokušamo da nađemo način kako bi to pitanje rešili na obostrano zadovoljstvo. Dakle, ako je jedan sporazum o davanju tog objekta bio tako definisan da on ide u smislu da je to bilo dato na korišćenje dok postoji potreba, onda je red da se to vrati ranijem korisniku ili već ako dođemo do zaključka, na neki drugi način. Treba naći neki dogovor na zadovoljstvo i naše vojske, o kojoj moramo voditi računa i one sredine koja je bila okrenuta potrebama vojske, i u to vreme a i danas. To je jednostavno stav i lokalne samouprave u Petrovcu na Mlavi i nikakvu izričitost pri ovome niti ta lokalna samouprava emituje prema Vojsci Srbije, niti ja lično kao narodni poslanik koji predstavlja tu sredinu. Na kraju, gospodine ministre, rekao bih da će poslanička grupa SPS-JS podržati ovu odluku i ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi. Zahvaljujem.
Deset minuta i 30 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Željko Ivanji. Posle njega narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, zadovoljstvo je danas govoriti na ovu temu, imajući u vidu da zaista možemo biti zadovoljni i ponosni na Vojsku Srbije. Kada kažem Srbije, zaista puno mi je srce, jer to nije više neka veštačka tvorevina, koja se nazivala različitim imenima u proteklom periodu, a svesrdno podržavana od strane jednog broja stranaka koji danas sede u našem parlamentu, jedne države koja je zapravo, mogu slobodno da kažem, devastirala vojsku. Imajući u vidu, kada govorimo o različitim vrstama megdana, da sam nažalost učestvovao u svim megdanima koji su se dešavali na ovim prostorima 1990, 1991, 1999. godine i da mi je muka od toga, i da mi je sećanje na to jako traumatično. Godine 1990. bio sam redovno u vojsci tadašnje Jugoslavije, na granici kao dečko od 18 godina zadužen bojevom municijom. Godine 1991. bio sam u Vukovaru i Borovu naselju, u Ernestinovu i Pavlinom dvoru. Tamo sam izgubio svoje prijatelje, bliske prijatelje, i tamo sam, kada sam kretao u napad na Pavlin dvor dobio dve zolje, za koje nisam bio obučen da rukujem njima. To je bila politika tog vremena i politika mora da vodi računa, zapravo, o interesima svog naroda. Vojska jeste narodna, a i za početak, da bi sve ovo funkcionisalo, narod mora da postoji, a ne može da bude pobijen i ne može politika da se vodi na taj način što ćete voditi politiku protiv interesa sopstvenog naroda. Niko ne može da kaže da je prava politika ona politika koja vodi ka istrebljenju svog naroda. To je bila politika koja se vodila devedesetih godina. Ovde smo čuli danas o vojnoj neutralnosti, siguran sam da ukoliko bi bilo detaljno objašnjeno građanima šta znači vojna neutralnost, siguran sam da ona na referendumu danas ne bi prošla i da postoji mnogo više racionalnih argumenata za članstvo u NATO-u danas, nego za vojnu neutralnost, zato što moramo da razmišljamo razumom, zdravim razumom, a ne srcem, kao puno puta u istoriji i to nas je koštalo. Ovim zakonom i ovom odlukom, onaj ko ne želi da ide u vojsku neće izgubiti ništa (PoslaniciSRS dobacuju s mesta). Da, da, što se "Satelita" tiče, znate vrlo dobro ko je procesuirao taj slučaj. Da, da, to znate vrlo dobro. Znači, onaj ko želi u vojsku, ko želi da bude profesionalni vojnik, on će dobiti vrhunsku obuku, dobiće poziv koji je častan, koji je pošten, dobiće standarde, dobiće za početak uniformu, neće dobiti dve zolje za čije rukovanje nije obučen. Prema tome, to su standardi jednog modernog srpskog jedinstva.
Molim narodne poslanike Dragana Todorovića, Nemanju Šarovića i Zorana Krasića da ne krše Poslovnik. Drugi put upozoravam narodnog poslanika Dragana Todorovića, da ako smatra da je neophodno da mu se izrekne mera opomene, da bi omogućio normalan rad Skupštine, na raspolaganju sam. Ako smatra da treba da napusti sednicu, jer ne može da poštuje odredbe Poslovnika Narodne skupštine, takođe smo mu na raspolaganju. Zahvaljujem. Izvinite, narodni poslaniče, nastavite.
Sigurno je da će dobiti vrhunsku obuku, da će dobiti uslove za život dostojan čoveka, zato što je čovek. I Srbin u ovoj državi treba da bude u centru pažnje i treba da mu budu omogućeni uslovi za normalan život i da se ostvari nakon svoje profesije, što upravo izmene i dopune Zakona i odluka o profesionalizaciji vojske donose. Moramo da vodimo računa da budemo u društvu najjačih, a ne najslabijih. Najbolji vojnik je onaj vojnik koji je potpuno i profesionalno obučen za vršenje svoje dužnosti. Tradicionalna hrabrost, pozivanje na, ne znam, svetle tradicije, to ne znači ništa, čak kod profesionalnog vojnika može da bude i slabost. Profesionalni vojnik se ceni prema stepenu svoje obuke i njegova uspešnost se ceni prema stepenu obuke, a ne prema tome da li ima veće ili manje srce, ili poznaje svetlu istoriju svog naroda. Kako ćemo motivisati ljude da idu u vojsku i da budu profesionalci u svom pozivu? Motivisaćemo ih na taj način, što više nikada u ovoj državi neće postojati politički ambijent koji će voditi besmislene ratove. Dakle, politike koja će biti okrenuta ka besmislenim ratovima u regionu. Tog momenta, znači, u takvoj Srbiji mi želimo da živimo i nećemo dozvoliti da takva Srbija dođe u pitanje. Znači, težimo ka modernim tendencijama, ka članstvu sa državama u regionu, ka članstvu u NATO paktu zato što prosto to nalaže zdrav razum, jer mi smo spremni da oprostimo ukoliko smo pravoslavni hrišćani, ali nismo spremni da zaboravimo. Mi nikada ne smemo da zaboravimo i moramo da učimo iz sopstvenog iskustva, ali u svakom slučaju, krajnje je vreme da mislimo zdravim razumom, a ne srcem. Što se tiče "Satelita", već sam odgovorio. Znači, nema potrebe da stalno ponavljam. Znači, G17 plus je procesuirao čoveka koji je na tom mestu bio, za razliku, znači, nikada G17 plus nije vodio politiku koja je bila na štetu svog naroda, politiku koja je dovela do urušavanja, između ostalog, ne samo profesije vojnika nego i svih ostalih profesija u ovom društvu.
Šest minuta iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dušan Marić, posle njega narodni poslanik Vlatko Ratković.
Dame i gospodo, dok mi vodimo ovu raspravu, deo ove države se nalazi pod okupacijom. Mislim na Kosovo i Metohiju. U Raškoj Muftija Zukorlić preti novim ratom, stvara novo Kosovo, drži mitinge na kojima se vijore turske zastave i kliče obnovi Osmanske imperije. Na severu Mađari traže teritorijalnu autonomiju. Na zapadu Republika Srpska Krajina je okupirana, a NATO pakt i sledbenici Alije Izetbegovića nastoje da unište Republiku Srpsku. Svaka normalna država koja bi se našla pred ovim bezbednosnim izazovima, jačala bi svoju vojsku. Srbija radi suprotno. Ona slabi svoju vojsku, a umesto vojne parade organizuje parade pedera. Od 5. oktobra 2000. godine traje plansko urušavanje Vojske Srbije kroz drastično, stihijsko, nekontrolisano, što je ovde priznao i ministar Šutanovac, smanjivanje broja vojnika i oficira, kroz nekontrolisano uništavanje vojne tehnike i kroz nerazumno prevremeno penzionisanje ratnih kadrova. Najdrastičniji primer uništavanja vojne tehnike svakako predstavlja uništavanje 2.000 ručnih protivavionskih sistema Strela, koje su uništene po naređenju tadašnjeg ministra odbrane, a sadašnjeg predsednika Borisa Tadića. U poslednjih deset godina izvršeno je prevremeno penzionisanje više od 1.000 oficira, koji su se uspešno sa svojom vojskom suprotstavili NATO paktu, najmoćnijoj alijansi vojnoj u istoriji civilizacije i koje bi poželela svaka armija na svetu. Svi oni su penzionisani upravo zbog toga što su uspešno ratovali protiv NATO pakta. To uništavanje sopstvene vojske, aktuelno državno rukovodstvo naziva uspešnom vojnom reformom. Rezultat te reforme je sledeći – Vojsku Srbije, jednu izuzetno snažnu armiju koja se uspešno suprotstavila NATO paktu, koja je zadivila domaću i svetsku javnost, više niko ni u Srbiji ni izvan Srbije ne smatra za dovoljno jaku, realnu snagu i pretnju nekom novom agresoru. Podsećam na činjenicu ponovo da smo mi država čiji se deo teritorije nalazi pod okupacijom. Kad-tad, za pet ili 50 godina, Srbija će, ako želi da bude normalna država, morati da oslobodi svoju teritoriju. Kada će to biti zavisi od međunarodnih okolnosti. Biće onog trenutka kada naši prijatelji u svetu postanu jači od naših neprijatelja. Ali, čak i da se odrekne KiM, Srbija mora da ima snažnu vojsku zato što se neprijatelji nisu odrekli teritorije Republike Srbije. Da li ima nekog u ovoj sali ko veruje da NATO pakt i SAD neće nastaviti da vode specijalni rat protiv Srbije, sa namerom da izvrše dalje komadanje njene teritorije ili da Šiptari neće nastaviti da rade na ostvarivanju svoje ideje o stvaranju velike Albanije na teritoriji Srbije? Ima li nekog ko veruje da su Hrvatska i Mađarska i njihovi sponzori sa zapada odustali od ideje da Vojvodinu odvoje od Srbije i da granica ove republike bude 500 metara severno od Ade, na Brankovom mostu? Dame i gospodo, slažemo se da je pri sadašnjem stepenu razvoja tehnike profesionalizacija vojske jedna neminovnost, jedna potreba i mi iz SRS to podržavamo. Međutim, ne slažemo se da profesionalnu vojsku stvaramo po standardima NATO pakta, a još manje se slažemo da Srbija u budućnosti postane član ove međunarodne terorističke organizacije. Drugo, Srbija sebi ne sme da dozvoli taj luksuz da joj vojno sposobno stanovništvo ne poseduje onu najosnovniju elementarnu obuku iz vojnih znanja i veština, da mladići od 20 ili 30 godina uopšte ne znaju da rukuju naoružanjem, najobičnijom puškom. Postavljam jedno pitanje – šta će se dogoditi ako Srbija u sledećih 20 ili 30 godina ipak bude ratovala? Moraće da mobiliše ovih 90.000 mladića koje je pominjao ministar Šutanovac, koji su služili zvanično vojni rok, a nikada nisu videli ni pušku, ni kasarnu. Postavljam pitanje – šta će ti mladi ljudi predstavljati na bojnom polju? Predstavljaće glinene golubove i smrtnu opasnost i po sebe i po svoje saborce. Po ovome zakonu, mladići koji navrše 18 godina biće regrutovani, dobiće vojnu knjižicu i dobiće ratni raspored. Mislim da je to u zavadi sa zdravim razumom, najblaže rečeno. Kako je moguće mladiće koji imaju 18 godina, za koje niste planirali da prođu bilo kakvu vojnu obuku, određivati ratni raspored i ako zatreba sutra ih slati u rat, na isti način na koji je Josip Broz 1945. godine desetine hiljada srpskih mladića poslao da ginu na Sremski front? Gospodin Ivanji se ovde žali da je 1991. godine u Paulin dvoru zadužio dve zolje, a nije znao da rukuje. Zamislite koji je tek apsurd da mi, ne daj bože, sutra mobilišemo 90.000 vojnika, a nijedan ne zna kako izgleda najobičnija puška. Dame i gospodo, nema dobre vojske, bez obzira na naoružanje, bez snažne nacionalne svesti i patriotizma njenih pripadnika, bez spremnosti žrtvovanja za svoju otadžbinu. Vi ste svojom politikom, odbranu otadžbine, najveću dužnost svakog građana, doveli u ravan rabote, opasne rabote, pa čak i zločina. Evo kako. Pod pritiskom moćne turske carevine, svojevremeno Miloš Obrenović je u Istanbul, Carigrad, izručio glavu mrtvog Karađorđa Petrovića. To se i dan-danas smatra jednom od najvećih sramota u srpskoj istoriji. Vi ste, podsećamo, ovim novim Osmanlijama od 1999. od 2000. godine do danas izručili 20 živih srpskih vođa, onih koji su komandovali odbranom srpskog naroda u ratovima od 1991. do 1999. godine. Podsećam, pošto je na dnevnom redu vojna tematika, izručili ste kompletnu vrhovnu komandu Republike Srpske Krajine, Republike Srpske i Republike Srbije, uključujući vrhovnog komandanta odbrane od NATO agresije Slobodana Miloševića, da ga tamo odvedu i da ga tamo ubiju. Umesto da od Vladimira Lazarevića, Ratka Mladića i drugih dokazanih ratnih komandanata…
Narodni poslaniče, naravno, uz podrazumevanje za širinu teme, ipak bih vas molila da saradnju sa Međunarodnim sudom za ratne zločine u Hagu dovedete vrlo brzo u vezu sa temom dnevnog reda, koja glasi – Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o materijalnoj i radnoj obavezi, a odluke o ukidanju obaveze odsluženja vojnog roka. Pošto te dve teme nisu ni u kakvoj vezi, molim vas da ih dovedete u vezu, ako ikako možete.
Dobro. Hvala vam na upozorenju, neću se više doticati ove teme. Znači, umesto da od Vladimira Lazarevića i drugih srpskih komandanata, koji su se dokazali u ratovima za odbranu Republike Srbije, Republike Srpske i Republike Srpske Krajine, stvarate uzor i nacionalne mitove, vi njih kroz medijski linč pravite ratnim zločincima.
Narodni poslaniče, da li ste me razumeli? Upozorila sam vas na član 106. stav 1, o obavezi vašoj da govorite o temi dnevnog reda, sa podsećanjem da imam potpuno razumevanje, kao i drugi poslanici, koliko je tema široka za argumentaciju i stil, ali da državna obaveza i saradnja sa Međunarodnim sudom za ratne zločine u Hagu u vašem dosadašnjem izlaganju ni na koji način nije dovedena u vezu sa tačkama dnevnog reda. Ovo sad upozorenje i podsećanje na moju obavezu iz člana 103. stav 7, odnosno člana 108. do 111, da dovedete tu temu u vezu sa dnevnim redom.
Gospođo Čomić, dugujem jedno objašnjenje. Govorio sam da nema snažne vojske bez snažne nacionalne svesti, a snažne nacionalne svesti ne može biti ako vi ljude koji su ratovali za odbranu otadžbine žigošete pre nego što su pravosnažno sudski osuđeni da su ratni zločinci, krivci, kriminalci itd. No, idemo dalje. Postavljam još jedno pitanje – da li ste razmišljali koliko bi se danas vojnih obveznika, u slučaju da, ne daj bože, dođe do potrebe da se izvrši ratna mobilizacija, odazvalo na poziv da brani Republiku Srbiju? Mislim, nažalost, da bi broj dezertera bio mnogo veći nego broj vojnika. To je rezultat jedne politike koja se vodi od 5. oktobra 2000. godine do danas, politike koja srpske mladiće ubeđuje da je bolje biti dezerter nego vojnik koji brani svoju otadžbinu. Na kraju, tražim od ministra da objasni, isto ono što je tražio gospodin Dragan Todorović, kako nije vojna u direktnom televizijskom prenosu saopštiti da Vojska Srbije ima 800 tenkova, od čega tenkova T55 - 500, tenkova M84 - 300, ima 4.000 Strela, a vojna je tajna koliko je Strela uništeno po naređenju tadašnjeg ministra odbrane? Drugo, ko je i na osnovu čega odredio da je 4.000 Strela dovoljno za odbranu Republike Srbije? Odgovor glasi - NATO pakt. Mislim da je ovo još jedna stvar koja nije u dobrim odnosima sa zdravim razumom. Jedini koji može da izvrši vazdušnu agresiju na Republiku Srbiju je NATO pakt i taj isti NATO pakt nama određuje sa koliko sredstava ćemo se braniti od njegove agresije. Podsećam, za vreme agresije NATO pakta na Republiku Srbiju događalo se da dnevno iznad Srbije, dnevne nalete vrši 700 aviona ove alijanse. Sad izvodim jednu prostu matematiku, ako imamo 700 aviona, neka je u pitanju samo jedan alat, ako na svaki avion ispalimo po jednu strelu, imamo 4.000 strela, mi ćemo sve ove zalihe istrošiti za pet dana. Ako gađamo tek svaki deseti avion, što je po meni ovako racionalnije, ove zalihe će nam trajati otprilike oko 40 dana. Sad postavljam pitanje – čime ćemo posle gađati eventualnog agresora? Da li ćemo to uraditi puškama? Da li će to raditi ovih 90.000 vojnika koji nisu videli pušku ili ćemo to uraditi praćkom?
Deset minuta i 30 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Moram da kažem da je simpatičan...
Narodni poslaniče Nemanja Šarović, već ste upozoreni da je dobacivanje zabranjeno i da se ponašate mimo odredbi Poslovnika Narodne skupštine. Sad vas upozoravam drugi put, nakon čega vam izričem meru opomene, ukoliko ponovite prekršaj odredbi Poslovnika. Narodni poslanik po merenom vremenu je imao vreme od 11 minuta i 15 sekundi. Rekla sam da je vreme koje je potrošio 10 minuta i 30 sekundi. Ili pažljivije slušajte ili budite spremni da zbog svog nepristojnog ponašanja trpite sankciju. Izvinite, ministre.
Hajde da nastavimo diskusiju na nivou proste matematike. Prosta matematika kaže – na nebu je bilo 700 aviona dnevno, mi smo imali toliko strela, sada imamo samo 4.000, a zamislite mi 700 aviona sa te 4.000 porušimo svih 700, pa sutra dođe 700, a mi još 700 i tako 4.000 komada. Tako izgleda prosta matematika, a objektivna matematika kaže da Strela 2m je protivvazduhoplovna raketa koja ima domet od 3,5 km, puca se u odlaznom delu aviona. Strelom 2m nije pogođen nijedan avion dugi niz godina, a postoji opasnost da se pogodi neki civilni avion, jer objektivno sada sa svojim karakteristikama može to da učini. Jako je interesantno izlaganje i o tome kako mi izmislimo rat, neko nas je napao i ko će da se brani, kako ćemo onda da se branimo, i kuku sine Radovane, ali moramo da znamo, postoji neka strategija nacionalne bezbednosti, postoje neka strateška dokumenta, postoje ljudi koji se bave time, pa su ljudi školovani, obrazovani, pa razmatraju izazove rizika i pretnje. Pa se kaže, da bi vas neko napao treba da ima minimum tri puta veću vojsku, pa se kaže taj neko je tamo već vojsku profesionalizovao pre nas, on već ima takvu vojsku kakvu mi želimo da imamo, odnosno, on nema što i mi nemamo, i on je imao isto civilno služenje, pa i on mora da pozove sa civilnog služenja da nas napadnu i ta jedna apokalipsa koju pokazujete, naprosto ne postoji ni u filmovima Spilberga. Nemojte da plašite narod nekom pričom koja naprosto ne stoji. Prvo, Srbija u okruženju nema neprijatelja. Drugo, jedina vojska koja je veća od srpske je rumunska, složićemo se, nikada nismo ratovali sa Rumunijom, bar to možemo da se složimo. Svaka druga vojska je znatno manja, čak dve i tri zajedno ne mogu da nas ugroze. Ta vrsta brige koju vi pokazujete tako što podržavate ovaj zakon, a u stvari ga podržavate zato što znate da većina građana Srbije ga podržava, a suštinski ste protiv njega, naprosto sve to mora da ima određeno obrazloženje. Sve što ste pričali vezano za Strele 2m, za tenk T-55, za Golansku visoravan, za ne znam šta sve, naprosto, ne stoji. To vam govorim ne zato što sam čovek koji se mnogo razume u sve to, nego zato što sam čovek koji predsedava kolegijumom ministra odbrane, zato što u tom kolegijumu sede generali, zato što verujem u struku i u ljude koji daju procene. Ako struka kaže da nama treba 1.700 raketa, te rakete inače imaju vek trajanja, treba da znate to, pa kada im istekne vek trajanja, mi moramo da ih uništavamo, pa mi plaćamo uništenje. Ako struka to kaže, zaista ne vidim zbog čega biste vi sumnjali u struku. Priča u kojoj su najiskusniji napustili sistem, hajde da postavimo pitanje drugačije, da li treba najneiskusniji da napuste sistem, da li u penziju treba da idu oni koji imaju najmanje staža ili oni koji imaju najviše staža? Da li treba da se ide po nekom redu ili po nekim simpatijama? Godina 1999. je bila pre 11 godina. Pre 11 godina ljudi su bili generali, otišli u penziju. Nađite mi dva generala koja su učestvovala u napadu na Srbiju, a koji su aktivni, otišli u penziju i oni. Promenila se svetska slika, a vi ste ostali u 1999. godini. Dajte, iskoračite malo, to je prošli vek, prošli milenijum. Ušli smo u drugu deceniju 21. veka. Znači, imamo nove oficire, nove generale, nove pukovnike, ljude koji su takođe učesnici ratova, takođe nisu bili na spisku. Oni koji su učinili ratne zločine su osumnjičeni za ratne zločine, ali ne znači da su manje heroji ili da su veći heroji. Podjednako su učestvovali u odbrani zemlje i žao mi je što tako govorite, jer često pričam sa ljudima koji nemaju razumevanja šta vi u stvari pričate. General Miletić, Ćirković, da ne nabrajam dalje, hoćete da kažete da nisu branili Srbiju? To što govorite ne stoji, ali… Da li je vreme ograničeno i za mene?
Molim narodnog poslanika Dragana da, ukoliko je zaboravio, pogleda u Poslovnik i vidi šta je dozvoljeno, a šta nije dozvoljeno da se radi na sednici Narodne skupštine. Molim vas da prestanete da kršite odredbe Poslovnika i da, ako želite zaista da se vođenje sednice i reda uvek svede na to da uradim najneprijatnije za svakog predsedavajućeg, izričem mere kaznene, na raspolaganju sam vam. Ovo zaista prelazi svaku meru parlamentarizma, svaku meru ponašanja koja se može tolerisati u želji da bude debate. Lepo sam vas zamolila nekoliko puta, bez obzira što ste imali osnov da se izriču kaznene mere. Nije tema zaslužila.
Izvinjavam se, u vezi izručenja Haškom tribunalu, a prvo izručenje tom tribunalu je bilo u vremenu kada ste vi bili na vlasti do 2000. godine. Izručen je čovek koji je bio osumnjičen, a koji se zove Dražen Erdemović. Najveći broj izručenih je upravo u vremenu kada je, sticajem okolnosti, premijer ove zemlje bio Vojislav Koštunica. I to kada kažete, optužujete nas koji sedimo ovde da smo za to krivi.
Reč ima narodni poslanik Dušan Marić, pravo na repliku.
Gospodine ministre, vi ste ovde izvršili zamenu teza. Ponavljam pitanje, koliko je Strela uništeno po naređenju tadašnjeg ministra odbrane Borisa Tadića? Drugo, na osnovu čega ste zaključili da je baš 4.000 Strela dovoljno za odbranu Republike Srbije, njenog ustavnog poretka i teritorije. Očekujem odgovor, jer danas odgovarate na sva pitanja. Treće, ko je potencijalni agresor nad Srbijom, na osnovu čega ste pravili ovu procenu? Da li je to NATO pakt ili možda očekujete agresiju od strane Ruske Federacije ili Republike Kine? Učestvovao sam u ratu, na moju sreću, na moj ponos, jedinica kojom sam komandovao je gađala avione NATO pakta, znam da Strela ne može da pogodi avion koji se nalazi na velikim visinama, ali može da odvrati te avione, da izvrše poniranje, da se spuste na manje visine i da preciznije gađaju. Znači, ako ništa drugo, ta raketa ima nekakav značaj u smislu odvraćanja neprijateljskih aviona. U svakom slučaju, nije bilo nijednog razumnog razloga da uništite 2.000 raketa. Sledeće, mene stvarno zanima kako ćete davati ratni raspored mladićima koji nisu služili vojsku, koji nemaju pojma kako izgleda puška, a kamoli da znaju da pucaju iz nje. Znači, morate naći neko rešenje. SRS jeste za profesionalnu vojsku, ali smatramo da nije normalno da imamo mladića od 20 godina koji ima ratni raspored, a da ne zna da opali metak iz puške. Jednostavno, to nije normalno. Mi ne možemo te ljude slati u rat, niko ne priziva rat, ali zašto vojske postoje. Vojske postoje zbog toga da bi, ako zatreba sutra, branili svoju otadžbinu, da bi vodile ratove. Što se tiče penzionisanja i ratnih kadrova, ti oficiri i njihovo ratno iskustvo koje steknu na KiM i u ratu protiv NATO pakta su jedino dobro ako se dobro može govoriti što je ova zemlja imala od te agresije. Umesto da iskoristite njihovo znanje i njihovo iskustvo, vi ste ih sve oterali u penziju, u prevremenu penziju, gospodine Šutanovac. Zaista vas molim da mi odgovorite na ova pitanja.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Gospodine Mariću, vi govorite neistine. Kažite mi jedno ime koga sam oterao u penziju prevremenu zato što je učestvovao u ratu na Kosovu, i ja ću reći da ste u pravu, jedno ime, a dužni ste sada u ovom domu da kažete makar jedno ime, jer nastupate kao da smo oterali brigade. Podsetiću vas, ministar odbrane sam tri i po godine. Ko je odlučio koliko treba raketa? Savet za protivvazdušnu odbranu Generalštaba Vojske Srbije odlučuje o tome, ne ja, znači, odlučuje struka, a ne ja. Ako ste vi stručniji od njih, a vidim da jeste, dođite u Generalštab da porazgovarate, da kažete koja su vaša iskustva, vaši saveti i šta vi mislite. Ja ću vam reći, žao mi je što je general Miletić otišao, čovek ima posla u Generalštabu, da je on lično vodio brigadu na KiM, načelnik Generalštaba Vojske Srbije, kao i drugi generali. Nisu generali bili samo tamo negde preko Drine, ima generala koji su ratovali na KiM, koji su i dan-danas u vojsci. Imamo generala, kao generala Živkovića, koji ima šrapnela u sebi onoliko, dva puta ranjavan. Imamo generala koji je vodio četvrtu brigadu, koji je takođe ranjavan, imamo puno ljudi, imamo pukovnika bez ruke, i otišli su u penziju naprosto oni koji su zaslužili vremenom da odu u penziju. Od 2004. godine do 2007. godine bio je masakr sa ljudskim kadrovima, znači, sabljom je isečena struktura i otišli su ljudi u penziju, i zato vam govorim sve to. Ne mogu da snosim za to odgovornost, jer je to u vremenu kada je neko drugi bio u poziciji vlasti. Od maja 2007. godine do danas dajte mi jednoga koji je oteran u prevremenu penziju zato što je ratovao na Kosovu i Metohiji. Ponoviću, govorite neistinu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušan Marić, pravo na repliku.
Biću vrlo kratak, gospodine ministre. Mislim da nije korektno da govorite sa nipodaštavanjem. Ni u jednom trenutku nisam rekao da su oficiri koji trenutno komanduju Vojskom Srbije nesposobni. Rekao sam samo da se na nerazuman način ova država odrekla znanja i iskustva više od 1.000 oficira koji su učestvovali u odbrani Republike Srbije od agresije NATO pakta. To je prvo. Drugo, uopšte nisam rekao da ste ih u penziju poslali vi. Oni su u penziju poslati posle 5. oktobra 2000. godine, a za mene su svi oni koji vladaju Srbijom posle 5. oktobra apsolutno isti. Znači, tu zaista ne vidim nikakve bitne razlike. Sledeća stvar što se tiče ovih imena verujte mi, znači, u pitanju je egzaktan i proverljiv podatak, u pitanju je više od hiljadu oficira i podoficira. Zaista sad ne bih navodio njihova imena. Neki od njih se nalaze, nažalost, u Haškom tribunalu, penzionisani pre vremena zbog haških optužnica, a neki se nalazi i u ovim skupštinskim klupama. Još jednom insistiram da mi još jednom odgovorite na pitanje, zašto je vojna tajna reći koliko je Strela uništeno, a nije vojna tajna u direktnom TV prenosu reći da raspolažemo sa 4000 Strela? Zašto je vojna tajna reći, Boris Tadić je naredio da se uništi 2000 Strela, a nije vojna tajna reći imamo 495 tenkova M 55, T 55 i imamo 300 tenkova M84. Molim vas da građanima Srbije objasnite te stvari i da objasnite jednu svoju rečenicu ovde, mislim da bi bilo zanimljivo da građani čuju, rekli ste, nema više vojne tajne. Recite mi, da li postoji na svetu vojska u kojoj ne postoji vojna tajna? Mi smo prva država na svetu koja nema državnu tajnu, a sad ćemo biti prva država na svetu koja nema vojnu tajnu. Ne znam dokle će vaše reforme da nas dovedu.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Zaista, ako tražite da vam kažem šta ste vi glasali u parlamentu, ja ću da vam kažem. Po Zakonu o zaštiti tajnih podataka ne postoji više klasifikacija vojne tajne. Bilo je ovde u parlamentu i vi ste glasali. Postoji interno, poverljivo, strogo poverljivo i državna tajna. Ne postoji. Sad vi tražite od mene da vam objasnim zašto nema vojne tajne, ne koristim taj izraz zato što on naprosto u terminologiji zakonskoj ne postoji. Razumete? To je suština. Pozvao sam vas malopre, kao što vi mene pitate, a verujte mi na sva pitanja na koja tražite odgovor, dobićete. Ne znam napamet koliko je uništeno Strela i koliko je prodato, ali ćete dobiti taj odgovor, dobićete pismenim putem taj odgovor. Mene zanima, pošto ste nas ovde dezavuisali pola sata, dajte mi jedno ime oficira koje sam ja posao u penziju, zato što je bio rat na Kosovu. Jednog oficira. Govorili ste meni da sam ja to uradio, sad nisam ja, sad je neko pre mene. Zaista ukoliko mislite da vodite raspravu sa mnom za nešto što je radio neko pre mene, to nije prirodno baš. Polemišem sa vama u odnosu na onaj posao koji sam radio, s tim što objektivno danas uzimamo vreme ove sednice, jer se danas priča o profesionalizaciji za koju vidim da se vi zdušno zalažete, a što mi je izuzetno važno i da ste se vi u duhu vremena modernizovali.
Narodni poslanik Dušan Marić i ovo je poslednja replika. Izvolite.
Gospodine ministre, još jednom da razjasnim, SRS se zalaže za profesionalizaciju vojske, ali sumnjam u vaše motive zbog čega to radite. Smatramo da Vojsku Srbije prilagođavate NATO standardima da bi sutra lakše mogli da realizujete onaj svoj osnovni nalog da Srbija postane član NATO pakta. Sledeće, SRS nije glasala za usvajanje tog zakona da ne postoji vojna tajna. Naprotiv, mi smo u svojim skupštinskim klupama….
Molim vas da sa više poštovanja govorite o aktima koji su na snazi i primeni u Republici Srbiji. To da li je neki poslanik glasao ili nije, ako je zakon dobio većinu koja se traži, prostu ili kvalifikovanu ili većinu od ukupnog broja poslanika, taj je zakon na snazi. Molim vas da pažljivije govorimo o propisima koje smo svi mi dužni da brinemo da se provode i primenjuju, bez obzira da li smo za njih glasali ili ne, a pogotovo da koristite pravo na repliku.
Gospođo Čomić, ne sporim da zakon postoji i da ga treba poštovati, mi iz SRS ćemo to u svakom slučaju učiniti, kao što uvek činimo. Međutim, bio sam dužan da javnost obavestim da jednostavno nije tačna činjenica da smo mi podržali usvajanje takvog zakona. To je jedna stvar. Druga stvar, nije mi jasno kako ministar Šutanovac može da nastupi po sistemu, ja sam ministar odbrane, ne postoji kontinuitet i nemam odgovornost za ono što su radili moji prethodnici, iako su i prethodnici bili iz istih političkih struktura. Sledeća stvar, nije tačno da su Strele prodate. Znači, Strele su uništene, Strele su izgažene i bukvalno uništene. Znam da je postojao dogovor sa Amerikancima da svaku uništenu Strelu plate. Međutim, to nikad nije učinjeno i javnost Srbije o tome nije obaveštena, kao što nije obaveštena šta je sa onih pet miliona dolara za izručenje Slobodana Miloševića ili pet miliona dolara za izručenje Radovana Karadžića…
Narodni poslaniče, dobili ste pravo na repliku. Ako imate nameru da toliko zloupotrebljavate dragoceno pravo na slobodnu reč, stvarno ostavljam zaista i javnosti da se vidi kolika količina licemerja je na delu u vašim kritikama, da vam se ne dozvoljava pravo na slobodnu reč. Piše jasno šta je replika i kako se replika dobija. Svaki narodni poslanik je dobio repliku onoliko puta koliko je tražio. Vaša volja da zloupotrebljavate pravo na repliku je zaista neprimerena bilo kojoj odredbi koja piše u Poslovniku. Zahvaljujem. Ministar Dragan Šutanovac.
Sad vam se javljam samo iz razloga što sam dobio poruku od jednog oficira koji kaže, ako ne možete da kažete nijednog koji je učestvovao, a penzionisan je, onda recite za jednog vojnika ili profesionalnog pripadnika Vojske Srbije koji je tad bio u vojsci, a nije učestvovao u ratu. Ima li takvih? Svi su učestvovali u ratu, verujte mi, samo je pitanje da li je neko bio raspoređen na Kosovu, raspoređen na granici jednoj, drugoj, trećoj itd. Stvarno baratamo sa nečim što naprosto nije primereno. Da vam kažem, uz svo nepoverenje koje imate prema ovome što pričam, treba da znate: Strele 21 su i uništavane i prodavane. Uništavane i višak je prodat. Tako da nemate dilemu uopšte ovo što vam govorim, sve stojim iza toga i garantujem. Dobićete pismeno i po kojoj ceni.
Narodni poslanik Dušan Marić je prijavljen. Nemate pravo na repliku. Narodni poslanik Konstantin Samofalov ima reč, a posle njega narodni poslanik Vlatko Ratković.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre Šutanovac, na samom početku želeo bih da razjasnimo nešto zarad građana koji gledaju ovaj prenos, a odnosi se na nešto što je uvaženi kolega Todorović pominjao u toku popodnevne rasprave, kad je govorio ODKB, jednoj organizaciji koja okuplja pored Ruske Federacije i centralno-azijske republike i nazvao ju je Odluka država o kolektivnoj bezbednosti. Koliko znam, a pratim ovu materiju nekoliko godina unazad, ovaj forum se zove Organizacija dogovora o kolektivnoj bezbednosti, ODKB ili na engleskom CSTO i evo zašto ovo pominjem. Uvaženi kolega Todorović je u nekoliko navrata pomenuo da bi Srbija trebalo da se učlani u ovu organizaciju, kao i koleginica Jovanović. Bio je u Sankt Petersburgu kao predstavnik SRS, bio je i predsednik Odbora za odbranu i bezbednost i pretpostavlja se da je visoko kvalifikovan da govori o ovoj temi, zagovara ulazak u organizaciju za koju, kako razumem, ne zna ni kako se zove. To je za mene veoma interesantno. Iz nastupa pojedinih predstavnika opozicije stekao sam utisak da se ovde i dalje živi u nekakvom sukobu između zemalja Varšavskog ugovora i NATO pakta. Na svu sreću, ovih blokovskih podela više nema. I Rusija i NATO danas predstavljaju partnere. Oni sarađuju kroz savet NATO Rusija. Videli smo i ruskog predsednika Medvedeva koji je boravio na umnogome istorijskom samitu NATO u Lisabonu nedavno. To su realnosti 21. veka, a te realnosti su saradnja i partnerstvo. Oni se zasnivaju, pre svega, na bezbednosnim interesima zemalja, a ne na nekakvim davno zaboravljenim ljubavnim vezama, o kojima je kolega Todorović govorio, iz 19. veka. Što se tiče odluke koja se nalazi pred nama, ona sasvim sigurno predstavlja uvod u veliku reformu srpskog društva, koje će nas postepeno dovesti do još efikasnije i sposobnije vojske, što će biti u direktnom interesu bezbednosti naših građana. Mada Vojska Srbije verovatno i sada predstavlja možda i najozbiljniju vojsku u regionu Balkana, a sa profesionalizacijom taj proces ćemo samo dodatno pojačati. Moramo da budemo svesni da u 21. veku glavne opasnosti i za Srbiju i za druge države jednostavno ne prete od direktne agresije drugih zemalja, od invazije hiljada tenkova ili aviona, kako smo mogli da steknemo utisak iz diskusije pojedinih poslanika ovde, već prete od izazova kao što su organizovani kriminal, kao što su sajber terorizam, u regionu zapadnog Balkana posebno verski ekstremizam i terorizam. Da bismo se zaštitili od ovih pretnji, da bismo odbranili one osnovne vrednosti našeg društva i te EU u koju želimo da uđemo, to su demokratija, ljudska prava, lične slobode, neophodno je da izgrađujemo, između ostalog, i efikasan sistem odbrane, a to se postiže, između ostalog, i sa profesionalizacijom oružanih snaga. Takva vojska biće sigurno modernija, efikasnija i spremnija da reaguje u kriznim situacijama. Postavljeno je pitanje koliko ova vojska košta, da li je jeftinija ili skuplja? Čuli smo da profesionalni vojnik neznatno više košta od regruta, koga morate i da oblačite, i da trenirate i da ga lečite, da ga opremate, a veoma malo kasnije možete nakon tih šest meseci treninga da dobijete zauzvrat od njega. Ključno pitanje koje treba da se postavi, koje treba da interesuje naše građane, koji kao poreski obveznici plaćaju ovu vojsku i plaćaće i tu profesionalnu vojsku, jeste da li će oni sa njom biti više ili manje bezbedni? Ja sam ubeđen da će sa profesionalnom vojskom građani i te kako biti bezbedniji. Čuli smo da je zainteresovanost za profesionalnu vojsku veoma velika i ubeđen sam da ćemo upravo zahvaljujući tome biti u mogućnosti da se odaberu najkvalitetniji kadrovi koji će na najbolji način da obavljaju ovaj posao. Važno je napomenuti i da se sa ovakvom odlukom obaveza služenja vojnog roka samo suspenduje, dakle, ona se ne ukida, što znači da u nekim, ne daj Bože, situacijama ponovo može da se uvede obaveza služenja vojnog roka. Naravno, za sve one mlade ljude koji žele i dalje da služe vojsku, moći će to dobrovoljno da urade. Ohrabruje najava da će upravo ovi mladi momci imati i devojke i imati mogućnost, odnosno imaće prednost prilikom zapošljavanja u određenim državnim organima u MUP, Ministarstvu odbrane, a nadam se, ukoliko budu želeli kasnije i da budu profesionalni vojnici. Srbija se u svojim strateškim dokumentima, u Strategiji nacionalne bezbednosti i Strategiji odbrane, nedvosmisleno opredelila da jača svoj ugled u svetu, da poboljšava svoju međunarodnu poziciju, između ostalog i učešćem u različitim multinacionalnim operacijama. Profesionalna vojska dodatno će da ojača naše kapacitete i na ovom planu i sasvim sigurno ojačaće i kapacitete Srbije na planu spoljne politike, jer Vojska Srbije, to je činjenica, u poslednjih nekoliko godina i te kako je snažno oružje u rukama srpske spoljne politike. Ovo je samo još jedan u nizu koraka koji će, siguran sam, da doprinesu daljem jačanju ugleda srpske vojske, koji ona uživa u našem narodu. Prema poslednjim istraživanjima, kako smo čuli, zaista jeste institucija kojoj se u državi najviše veruje. Postoji mnogo razloga za to. Znamo da vojna industrija zaključuju zaista rekordne ugovore. Zahvaljujući njima zapošljavaju se radnici u fabrikama koje su do pre samo nekoliko godina bile zaista na rubu propasti. S druge strane, vojna diplomatija preskače neke barijere. O tome je kolega Senić veoma dobro, po mom mišljenju, govorio. Ministru odbrane su danas, videli smo, otvorena vrata šefova država i vlada u svakoj zemlji koju želi da poseti, a i najviši zvaničnici drugih država, od načelnika generalštabova takvih zemalja kao što su Kina, Rusija ili SAD, upravo dolaze u Ministarstvo odbrane. Vojska je danas i faktor regionalne stabilnosti. Ne smemo da zaboravimo da je nedavno potpisan Sporazum o vojnoj saradnji sa Hrvatskom, sa kojom smo ratovali 90-ih godina. Sa ovakvim sporazumom stavili smo tačku na godine sukoba i sigurno otvorili jedno novo poglavlje u pozitivnimodnosima dve zemlje. Dobra je i raduje inicijativa za potpisivanje istog takvog sporazuma i sa Albanijom. Nadam se da će do ovoga i doći. Mi smo u Odboru za odbranu i bezbednost pažljivo pratili sve ove procese. Drago mi je da je pomenuto ono što je naš posao u okviru demokratske i civilne kontrole čitavog sektora bezbednosti. Nažalost, činjenica je da smo imali predsednika odbora koji je zloupotrebljavao ovu funkciju za stranačke svrhe, za ličnu promociju i nije obavljao svoju dužnost na adekvatan način. Na svu sreću, on se danas ne nalazi na čelu ovog veoma važnog tela. Mi smo doneli odluku da se ovaj odbor podeli na dva potpuno nova odbora. Jedan će kontrolisati vojsku – MUP, a drugi, najmanji odbor u Skupštini Srbije, veoma specijalizovan, baviće se kontrolom službi bezbednosti, dakle, Vojno-bezbednosna i Vojno-obaveštajna, BIA. Na taj način stvorićemo tela koja će biti, siguran sam, popunjena vrhunskim profesionalcima, kada govorimo o poslanicima koji će zaista profesionalno obavljati ovaj posao. Nadam se da ćemo u sledećem sazivu Skupštine biti u mogućnosti da dodatno doprinesemo svim procesima u ovoj oblasti i da ćemo obavljati svoju kontrolnu funkciju na mnogo bolji način nego što smo to činili do sada. Gospodin Todorović je, nažalost, bio predsednik ovog odbora. Ono što jeste problem u Srbiji, i o tome se govorilo, činjenica je da smo imali zanemarivanje vojske koja je dovedena na marginu društva do neke 2005-2006. godine. Zaista je bila na marginama društva i imali smo zapostavljanje naoružanja i vojne opreme. Nadam se da ćemo biti u mogućnosti da, kada budemo raspravljali o nekim budućim budžetima Srbije, znatno veća sredstva oslobodimo i za investicije. O tome je govorio i ministar Šutanovac. Da u tom procesu od jedne regionalne sile, što sada sigurno jesmo, postanemo možda i istinski ozbiljna evropska vojska. Ja ću svoj glas dati za ovu odluku, siguran sam da će to učiniti i ostale kolege iz koalicije ZES,i to pre svega zbog toga što sam ubeđen da je profesionalizacija u direktnom interesu i Srbije i njenih građana, a pre svega njihove sigurnosti. Hvala.
Iskorišćeno je devet minuta i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, pravo na repliku.
Kad je reč o poznavanju, žao mi je što ću morati da umešam ministra, ali pošto ste pomenuli da su mu širom otvorena vrata svuda u svetu, samo da vas podsetim na 9. maj i proslavu pobede nad fašizmom u Moskvi. On jedini nije pozvan od strane srpskih predstavnika. Što se tiče odnosa Rusije i NATO, tvrditi da oni sarađuju, to pokazuje izuzetno veliko znanje. To je prosto neverovatno. Vi znate koliko su Rusija i NATO bili u prekidu svake komunikacije. Da li se sećate onoga što se desilo u Gruziji? Od tada Rusija i NATO nisu uopšte sarađivali. Da li se sećate problema vezano za raketni štit? Da li se sećate problema vezano za Ukrajinu? Znate, sarađuju, ali kako sarađuju? Tako što Rusi jasno stavljaju do znanja do kojih granica će moći da tolerišu poteze koje vrše Amerikanci i NATO pakt. Preko nekih granica neće da prelaze. Normalno da pokušavaju to da reše tako što će ukazivati na probleme i baš zahvaljujući tome u velikoj meri uspeli su da pitanje raketnog štita ne bude više kamen spoticanja, ali su jasno rekli – ukoliko bude postavljen, ruska politika prema zapadnoj Evropi i NATO paktu će se promeniti. Što se tiče ODKB, odluke država o kolektivnoj bezbednosti, meni je napokon drago da jeneko iz DS pomenuo tu reč, ali žao mi je što vi suštinski ne govorite o jednoj jedinoj stvari. Kakva je razlika između Skupštine ODKB i Skupštine NATO pakta? Mi nismo članovi NATO pakta, a učestvujemo u radu te skupštine. Zašto ne bi mogli da učestvujemo i u radu Skupštine ODKB? Posebno zato što neki pripadnici stranaka iz vladajuće većine smatraju da ne postoji nijedan ozbiljan problem. Samo sam to pomenuo i tražio da se Skupština obavesti da li je tačno da je pismo stiglo ili nije. Rečeno je da govorim neistine. Pa je sekretar Skupštine doneo to pismo i pokazao. Vidite onda ko govori istinu.
Narodne poslaniče, pošto ponavljate neistinu, pogledajte stenogram. Intervenisala sam kada ste govorili o prvom pismu, a ne o drugom. Za drugo pismo je dostavljeno i sekretaru i u prevodu i u originalu. Vi pogledajte vašu diskusiju, pa ćete videti da vaša primedba da Narodna skupština neće da učestvuje ili skriva pravo da se učestvuje je neistina. Vi obmanjujete javnost. Pismo je poslano lično predsednici Skupštine, a troje poslanika koje je otišlo na sastanak su bili gosti i moja molba je bila da ne govorite neistine, ništa više i ništa manje. Drugo pismo, ima još jedno pismo, ne drugo, ne prvo, prvo ste objavili neistinu, a drugo pismo sadrži informacije koje će, naravno sve informacije koje su vam potrebne, biti date i poslanicima i javnosti. Vas drugi put molim da ne obmanjujete javnost, već je to pokušano oko tog čuvenog prvog pisma, da se to pismo predstavi kao pismo saradnje između Dume, odnosno Skupštine zajednice nezavisnih država i Narodne skupštine i bilo je objašnjeno da nije tačno. Molim druge poslanike da ne dobacuju, pošto se ovde radi o integritetu institucije u kojoj svi sedimo, ne radi se o politikama, radi se o vašoj volji da omalovažavate obaveze koje Narodna skupština ima i ja vas molim da to ne činite. Zaista da ne činite to, jer je razgovor o prvom pismu i sastanku od pre dva meseca bio tema u Narodnoj skupštini, pa vas molim da to ne činite. Ministar Dragan Šutanovac.
Dozvolite, poziciju na kojoj se nalazim ne doživljavam lično i međunarodnu vojnu saradnju, saradnju u oblasti odbrane koju gradimo, ne gradim na ličnim osnovama. Ja sam čovek koji je ovde kao i vi profesionalac, ministar odbrane, i dok dobijam pozive kao ministar odbrane, svakako da gradim određene odnose. Poziv za učešće u paradi 9. maja nije dobio niko iz Vojske Srbije, ni ja kao ministar odbrane. Zašto? To je pitanje za one koji su organizovali paradu. U isto vreme, ispred Crvenog trga i na Crvenom trgu su bile NATO trupe, NATO trupe američkih marinaca koji su se upravo vratili iz Avganistana, francuske, britanske, poljske trupe, koje su nosile NATO zastavu na Crvenom trgu. Zbog čega naša vojska tada nije bila dobrodošla ne znam, kao što ne znam kako je moguće da na obletnici u kojoj je bio Stipe Mesić nije bio pozvan predsednik Republike Srbije da prisustvuje pre nekoliko godina toj proslavi. Međutim, to nije lična stvar, to je stvar odnosa prema našoj državi i tradiciji, prema našoj vojsci. Ukoliko neko smatra da ne treba tamo da učestvujemo, a vidim da klimate glavom, to je nešto što je vaša lična stvar. S druge strane, zaista se trudim da na najbolji mogući način reprezentujem državu pre svega, Ministarstvo odbrane i Vojsku Srbije i kao takav imao sam priliku da budem prvi koji je sreo, recimo, u Kini Ši Đin Pinga, potpredsednika Kine, budućeg predsednika Kine, takođe predsednika Parlamenta Kine, gospodina Vua, koji je danas drugi čovek u Kini zvanično. Imao sam priliku da se sretnem i sa Sarkozijem na proslavi završetka Prvog svetskog rata u Verdenu. Imao sam prilike da ugostim u Ministarstvu odbrane i potpredsednika Bajdena iz SAD, kao i državnu sekretarku Klinton. Imao sam prilike da razgovaram i sa predsednicima Turske, Austrije, Bugarske, Crne Gore, Hrvatske, Alžira, premijerima Norveške, Iraka, Libije, veliki broj zemlja. Moram vam reći da nisam stekao utisak da niko od njih ne poštuje nas. To što želite da prikažete ovde danas u parlamentu, da naš sistem, naša država ne uvažava se van granica važe zemlje na način na koji bi trebalo, moram vam reći da i tu postoje određene statistike koje govore da to nije tačno. Rekao sam vam, posete koje smo imali u Srbiji od strane raznih ministara su istorijske utoliko što se neke nisu desile nikad, apsolutno nikad. Ministar odbrane Brazila i predsednik Brazila nikad nisu bili u Beogradu. Ministar odbrane Kine je došao na moj poziv pre dve godine po prvi put. U tri godine sam čak bio dva puta tamo. To što govorite sa željom da omalovažite mene lično, molim vas samo, ako imate nešto protiv mene lično, slobodno kažite, nije sporno, ali nemojte da omalovažavate Vojsku Srbije na način da govorite da su svi bili pozvani na Crveni trg, samo mi nismo i time ste rekli šta ste imali da kažete, jer ako kažete – svi su bili pozvani, molim vas da nabrojite koji svi, ako to nisu, kao što sam rekao, američki marinci, pripadnici francuske garde, Britanci i Poljaci, koji su inače svi u NATO-u i svi su, sticajem okolnosti, došli pravo iz Avganistana na Crveni trg.
Poslanik Vlatko Ratković ima reč. Narodni poslaniče Dragan Todorović, nemate pravo na repliku.
Gospodine ministre, predstavnici Ministarstva i Vojske Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, želim da kažem da se profesionalizacija Vojske Srbije odvija u skladu sa vremenom i zahtevima vremena u kome živimo, sa vrednosnim sistemom koji gradimo čitavu deceniju i sigurno da je reforma vojske najznačajniji segment reforme čitavog sistema odbrane. Kao građanin Srbije sam ponosan na to što smo reformisali ovako jedan važan segment i države i društva i što smo kao parlament doneli veoma važna strateška dokumenta u 2009. godini, a ta dokumenta upravo predstavljaju normativni osnov za dalju reformu i profesionalizaciju vojske. Ispunjen sam osećanjem ponosa kada sam svestan činjenice da je Vojska Srbije deo sistema kolektivne bezbednosti,kada smo pod zajedničkim kišobranom u Partnerstvu za mir, u kojem su sve zemlje zapadne hemisfere, ali isto tako Rusija i mnoge druge zemlje, što aktivno učestvujemo na izgradnji na jednog novog sistema planetarne bezbednosti, u kojem opasnosti i rizici koji su postojali sredinom ili krajem dvadesetog veka su danas anahroni i prevaziđeni i da je danas čovečanstvo suočeno sa drugim vrstama rizika i opasnostima. Vojska Srbije sigurno ima značajno mesto u regionu jugoistočne Evrope, ali uopšte na evropskim kontinentu i u planetarnim okvirima, kroz sve ovo što sam govorio. Ponosan sam kada vidim da pripadnici vojske moje države imaju izuzetno dobre odnose na Nacionalnom gardom Ohaja. To je jedan veliki iskorak nakon čitave decenije autizma, izolacije, ksenofobije i izdvojenosti, izopštenosti od celog sveta. Takođe sam ponosa, gospodine ministre kada znam da učestvujemo u međunarodnim multinacionalnim operacijama, u međunarodnim misijama. To je sve rezultat izuzetnog rada Ministarstva odbrane, vas, gospodine ministre, Vojske Srbije, ali isto tako i ovog parlamenta, koji je glasao i donosio važna strateška dokumenta. Odbrana države, međunarodne misije i podrška civilnim strukturama tri su glavna zadatka i glavne misije u drugoj deceniji 21. stoleća i Vojska Srbije samo profesionalizovana i osposobljena, između ostalog i na način kako to predviđaju ova dokumenta koja su pred nama, može kvalitetno da ispuni i kvalitetno završi. Profesionalizacija vojske kroz ovu odluku i kroz ovaj zakon, odnosno izmene ovog zakona koji je pred nama, ima i svoje političke implikacije, svoje ekonomske, spoljnopolitičke, ali implikacije u smislu jednog vrednosnog sistema koji gradimo. Kroz reformu Vojske šaljemo jasnu poruku i EU i SAD i celom svetu da smo zemlja koja se demokratija, koja gradi demokratske institucije, koja reformom vojske reformiše i tako što uvodi civilnu kontrolu, jača tu civilnu kontrolu, pre svega kroz vid parlamentarne kontrole. Čvrsto podržavamo ne samo ove odluke, nega uopšte reformu vojske koji sprovodi ministar Šutanovac i njegov kabinet i establišment Vojske Srbije. Istrajaćemo na tome da Vojska Srbije bude značajan činilac u regionu jugoistočne Evrope u Partnerstvu za mir, istrajaćemo i podržaćemo da se NATO standardi koji su u velikoj meri postignuti već u mnogim oblastima u Vojsci Srbije i dalje izgrađuju i unapređuju. Želim da kažem na kraju da ću glasati, kao i sve moje kolege iz DS i Poslanička grupa ZES, za ova dokumenta koja su pred nama i da kažem kao što je neperspektivan tenk T55, koji nikakvim modelacijama ne može da se popravi ni da se izmeni, isto tako je anahrona jedna ideja koju smo danas mogli da čujemo u ovoj sali, da se vreme zaustavi ili, što je još gore, da se neko staro vreme vrati. U to ime pozivam još jednom i ostale poslanike,poslanike opozicije da podrže reformu vojske. Ovo nije političko, jeste političko, ali nije politikantsko pitanje, ali nisam optimista u tome da će moje apel naići na odobravanje opozicije, kao što isti ti poslanici nisu, ili poslaničke grupe nisu glasale ni onda kada smo usvajali zakone koji su Srbiju stavili na beli šengen ili koji su Srbiji omogućili da počne pristupanje evropskim integracijama. Još jednom se zahvaljujem na pažnji i podržavam ove reformske zakone. Zahvaljujem.
Pet minuta i 30 sekundi. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Nije u sali. Narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Dame i gospodo, reforma vojske, reforma odbrane, sve su to jako važne stvari za državu Srbiju. Hteo bih da govorim o Predlogu odluke o obustavi obaveze služenja vojnog roka i o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi. Predloženim izmenama zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi stvaraju se uslovi za realizaciju zadataka profesionalizacije Vojske Srbije i uspešno se obezbeđuje upućivanje mladih ljudi na dobrovoljno služenje vojnog roka u Vojsku Srbije, čime se zadržava povezanost vojske i naroda, obezbeđuje kontinuitet vršenja vojne obaveze i čuvaju tradicionalne vrednosti. Ovim predlogom zakona služenje vojnog roka u Vojsci Srbije vršiće se dobrovoljno. Usvajanjem ovog predloga zakona stvaraju se takođe uslovi za značajnije učešće žena u strukturi Vojske Srbije. Zatim, u skladu sa Ustavom Republike Srbije, član 43, koji jemči slobodu misli, savesti, uverenja i veroispovesti, pravo da se ostane pri svom uverenju ili veroispovesti ili da se oni promene prema sopstvenom izboru, omogućava se i onim licima koji su se, pozivajući se na prigovor savesti, izvršili civilnu službu ili odslužili vojni rok bez oružja, da promene svoje uverenje i odsluže vojni rok sa oružjem po principu dobrovoljnosti. U pogledu Predloga odluke o obustavi obaveze služenja vojnog roka, moram da isteknem da smo svi mi, znači i parlament i Vlada i Vojska, svesni izazova i opasnosti. Upravo zbog toga što znamo da postoje tri misije Vojske, i to u odbrani države, učešću u međunarodnim misijama i podršci civilnim strukturama, smatram da upravo ovakva jedna odluka doprinosi da se prilagode organizacija vojske novom bezbednosnom okruženju. Ova odluka i zakon u skladu su sa strategijom odbrane Republike Srbije, u skladu su sa strategijskim pregledom odbrane i u skladu sa doktrinom vojske Srbije. Hteo bih da kažem još nekoliko stvari što mislim da moram da kažem, s obzirom da dolazim iz Pančeva. O značaju garnizona u Pančevu mislim da znaju ljudi i koji žive van južnog Banata, jer upravo u Pančevu, u čitavom nizu godina, pa i decenijama stacionirane su elitne jedinice Vojske Srbije, ranije Jugoslavije, a sada Srbije. Od oklopno mehanizovane brigade, od školskog centra, od vojne policije, a sada od školskog centra, specijalne brigade, ranije "72. specijalne brigade", zatim protivvazdušne odbrane, inženjerijskih jedinica, sve su to jedinice kojima možemo da se ponosimo, a Pančevci mogu da znaju i da budu svedoci dobre saradnje i svedoci su podrške civilnim strukturama. Kada je bilo najteže građanima Pančeva, sećamo se dobro 2006. godine, to nije bilo tako davno, kada su velike poplave pretile celom priobalju Dunava i Tise i ostalih vodotokova, upravo veliki angažman inženjerijskih jedinica pri protivvazdušnoj odbrani i specijalne brigade, zahvaljujući tim jedinicama i njihovom učešću, uspeli smo da se odbranimo od nikad tolikih visokih voda na području južnog Banata. To nije bilo lako izvesti, ali moram da kažem da upravo tada saradnja i ne samo jedinica koje su bile stacionirane u Pančevu, nego i oklopno-mehanizovane brigade u Topčideru, kada tokom noći na telefonski poziv su uspeli da tenk za izvlačenje dopreme u selo Glogonj, pored Pančeva, i da mehanizaciju, koja je pretila da ostane pod vodom, praktično izvuku. To je jedan od primera dobre saradnje vojske i civilnih struktura i sigurno da nemamo vremena da ovde nabrajamo dobre takve primere, ne samo pomoć vojske u pružanju pomoći kada neka teška nesreća zadesi naš narod, kao što je slučaj kada se desi zemljotres ili tako nešto. U svakom slučaju, upravo profesionalnost i profesionalni odnos prema obavezama, pre svega govorim oficira i onih koji su profesionalno angažovani u vojsci, doprinose da se ova treća misija poštuje kako treba i da se izvršavaju zadaci. Realizacijom onoga što je zacrtano u strategiji odbrane i donošenjem ovakvih odluka i zakona stvoriće se uslovi za racionalnije trošenje sredstava. Stvoriće se uslovi da deo finansijskih sredstava se usmeri za razvoj savremenih sredstava naoružavanja i opreme. Kao Pančevac moram da budem srećan što su upravo 1. decembra dva ministra boravili u Pančevu i to ministar odbrane i ministar ekonomije i regionalnog razvoja. Bili su u prilici da u fabrici aviona "Utva" vide na licu mesta i da se uvere, i ne samo oni nego svi oni koji su pratili tu posetu, da je Srbija kadra da podupre proizvodnju koja ima budućnost. To je jedan deo namenske proizvodnje koja, ako se ne varam, oko 200 miliona evra je imala dobit u prošloj godini, a samo 22 miliona evra od izvoznih poslova u Irak samo po pitanju letelice "Lasta". Upravo taj paralelni angažman u pogledu daljeg unapređenja i reformisanja vojske i reforme odbrane i opšte podizanje sistema bezbednosti i povezivanje sa onim privrednim aktivnostima koje treba da omoguće nove materijalne vrednosti, upošljavanje ljudi i podizanje privrede, to je ono što se radi na dobar način. Upravo mi Pančevci. koji smo svesni da pripadnici vojske Srbije, da ozbiljni profesionalni pripadnici vojske Srbije predstavljaju onaj segment građanstva koji ne samo na svom radnom mestu, nego i u društvenom životu, predstavljaju onu snagu koja treba da doprinese daljem napretku Srbije, upravo svesni da usvajanjem ovakvih odluka i zakona doprinosimo unapređenju situacije u ovoj oblasti, pozivamo vas da u danu za glasanje prihvatite predloge odluka koji se nalaze pred vama.
Osam minuta i 45 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, posle njega narodna poslanica Jadranka Jovičić.
Dame i gospodo narodni poslanici, odlukom o obustavi služenja redovnog vojnog roka predviđa se ukidanje obaveza služenja i biće uvedena mogućnost služenja vojnog roka na dobrovoljnoj osnovi. Međutim, svi ti mladići koji ubuduće neće ići u vojsku ubuduće će biti uvođeni u tzv. rezervni sastav koji će, kako se kaže u predlogu ove odluke, biti aktiviran samo u slučaju teškog ugrožavanja bezbednosti zemlje. Mobilisanje tih mladića u rezervni sastav bez ikakve obuke i njihovo angažovanje u ratnim uslovima zajedno sa profesionalnim sastavom može značiti njihovo žrtvovanje, jer bi oni velika je verovatnoća predstavljali samo topovsko mesto, što znači da je takav koncept odbrane države i nacije putem na ovaj način upropašćene vojske veoma opasna zabluda i mogu čak slobodno reći podvala. U vezi sa ovom odlukom postavljaju se brojna ozbiljna pitanja. Prvo, da li će mladići od 18 godina bez vojničke obuke, bez dana vojničke obuke predstavljati kvalitetnu i pouzdanu vojsku u slučaju rata, kada oni ni u miru nisu bili motivisani da služe vojni rok, kamoli da budu motivisani za vojničko angažovanje u uslovima teške ugroženosti i bezbednosti zemlje? Hoće li ti mladići i njihovi roditelji pristati da oni budu topovsko meso u odbrani svoje zemlje, ukoliko se naša zemlja uopšte i priprema za odbranu? Hoće li profesionalni sastav vojske hteti i biti u stanju da komanduje takvim nepripremljenim blagovremeno, odnosno neosposobljenim blagovremeno i nesposobnim vojnicima, i da li će u takvim uslovima profesionalni deo vojske prihvatiti da obavi svoju obavezu, odnosno da brani zemlju? Srpski narod ima bogatu vojničku tradiciju, veliko istorijsko iskustvo koje nas tera da negujemo kult vojske jer je on bio povezan sa opstankom našeg naroda. Međutim, i nakon stradanja tokom 90-ih godina i zlikovačkog NATO bombardovanja, agresija na srpski narod traje nesmanjenim intenzitetom u različitim oblicima, od privrednog, kulturnog, političkog, ekonomskog, regionalnog, do vojnog. Samo zavisi koji oblik agresije ili koji su oblici u kom trenutku prisutniji i intenzivniji. Uništavanje kulta vojske vršeno je na različite načine, od medijskih zloupotreba smrti vojnika na odsluženju redovnog vojnog roka, preko toga što ste dezertere iz 90-ih abolirali i proglasili herojima, pa do toga što ste najveće srpske heroje i ratnike proglašavali i proglašavate zločincima i šaljete ih u Haški tribunal i navodno očekujete da sutra ponovo neko brani ovu zemlju. Treba poznavati kako raniju, tako i skorašnju istoriju, posebno istoriju genocida nad srpskim narodom tokom 20. veka kako bi smo preduzeli blagovremeno sve što je potrebno da se tragedija genocida nad srpskim narodom ne ponovi u 21. veku. Na nama, ali i na vama je odgovornost da ne dozvolimo da budemo zatečeni kao nesposobni za odbranu naših golih života, života naše dece, žena, roditelja, ali i naše imovine, svetinja i nacionalne teritorije. Apsurdno je očekivati da će nas NATO pakt braniti, jer je tvrdnja da će nas NATO pakt zaštiti u slučaju neke buduće opasnosti besmislena je i zasnovana više na željama koje nemaju nikakvu potporu u realnim činjenicama, a moram reći da ta teza – neće više nikada biti nikakvih sukoba, jer će osim Srbije i sve zemlje u okruženju biti članice NATO, jednostavno nije tačna. Podsetiću da su Grčka i Turska članice NATO pakta, ali da su imale žestoke sukobe i nije isključeno da će ih imati u budućnosti i tu se NATO pakt nije mešao. Jedno su te nerealne i naivne želje da više nikada neće biti sukoba i da nas niko neće napasti u budućnosti, ali se ne sme zanemariti činjenica da zemlje u okruženju, za razliku od onoga što je rekao Dragan Šutanovac, i te kako imaju pretenzije teritorijalne prema Srbiji. Hrvatska ne krije da ima pretenzije na Srem i delove Republike Srpske. Albanija, to je svima očigledno, ima teritorijalne pretenzije i prema KiM, ali i prema Preševu, Bujanovcu i Medveđi. Bugarska pokazuje sve otvorenije pretenzije na istočnu Srbiju. Mađarska na Vojvodinu. Turska poslednjih godina intezivno širi svoj uticaj na Balkan, pogotovo na BiH i Rašku oblast. Jedina od zemalja u okruženju koja se za sada ne javlja praktično je Rumunija, ali kada vide kako nam komadaju zemlju bez ikakvog otpora praktično nije isključeno i da će oni potražiti deo Srbije. Srbija je već platila visoku cenu kada je do 1941. godine verovala tim pričama o bratstvu i jedinstvu. Ponovo ste nas terali da verujemo tim pričama do 1991. godine i ponovo je srpski narod teško stradao. Sada ponovo pričate o nekoj ljubavi i saradnji u regionu, a nas istorija opominje da nas je Hrvatska napadala kad god je za to imala priliku. Jedno je imati postrojenu vojsku da joj vaš lepi predsednik kaže – vojnici zdravo, kao što to voli da čini, a nešto potpuno drugo je imati borbeno sposobnu vojsku koja je u stanju da zaštiti državu. Ozbiljna vojska stvara se dug vremenski period, makar 15 do 20 godina, i mnogo je teže stvoriti vojsku nego je uništiti, a jednom kada je uništite ne možete je ad hok stvoriti po potrebi kada se ta potreba ukaže. Uticaj koji ste vi imali od 2000. godine do danas, od buldožer revolucije do danas, poguban je i kada bismo danas krenuli verovatno bi nam trebalo barem deset godina ozbiljnih suštinskih reformi da se vojska oporavi od ovih dosadašnjih nazovi reformi. Minimum broj vojnika i profesionalnog i stalnog koji bi morala imati Srbija po proceni stručnjaka kreće se negde oko 100.000 i sve ispod tog broja je izuzetno opasno. Ovo što vi predviđate nešto ispod 11.000 vojnika, pogotovo sa tehnikom kojom raspolaže Vojska RS ne možemo odbraniti ni Srem, a kamoli čitavu Srbiju. Sami ste pričali o strelama. Rekli ste kako strela već dugi niz godina nije pogodila ni jedan avion, kako bi eventualno mogla pogoditi civilni, ali onda se postavlja pitanje – šta će nama uopšte strele za Vojsku RS? Najpozvaniji da daju procenu kakva je vojska potrebna Srbiji svakako mislim da su oficiri koji su prošli ratove 90-ih godina i koji su se pokazali kao vojni komandanti i stratezi. Umesto toga oni su danas penzionisani, a vas savetuju pre svega oni koji su 1999. godine, 1995. i pre toga bombardovali RS i Republiku Srpsku Krajinu. Ovde smo čuli i tvrdnju kako su NATO i trupe UN branile srpski narod u Republici Srpskoj Krajini i na KiM. Podsetiću da je iz Republike Srpske Krajine proterano 600.000 Srba, da je ko zna koliko objekata imovine, crkava razrušeno, a slična stvar se desila i na KiM kada su brigu o građanima RS, srpskom narodu, srpskoj imovini i srpskim svetinjama preuzeli pripadnici NATO pakta i međunarodne misije. Ono što je posebno opasno rekao bih da je to što ministar odbrane Dragan Šutanovac u poslednje vreme ne poštuje Ustav, a malopre se pozivao na odluke Skupštine. Moram ga podsetiti da je odluka ove skupštine da je Srbija vojno neutralna. Vi ste dužni kao zvaničnik, kao ministar RS da zastupate to mišljenje, sviđalo vam se ono ili ne, a vi sve otvorenije zagovarate članstvo Srbije u NATO paktu i nedavno ste čak izjavili kako to pitanje ne sme ići čak ni na referendum, jer bože moj i da je reforma srpskog jezika i pisma Vuka Karadžića išla na referendum možda ne bi dobila potrebnu većinu. Mora se konstatovati da u Srbiji danas nije problem civilna kontrola vojske, već da je pre toga problem kontrola civila koji kontrolišu vojsku. Gospodin Šutanovac je pričao i komentarisao, postavljao je pitanje da li je gospodin Božović državljanin Republike Srbije i pitao je da li on uopšte može da komentariše stanje vojske u Republici Srbiji. Kada već pokrećete tu temu, ja ću vas podsetiti da sadašnji predsednik Republike Srbije, Boris Tadić, u vreme kada je obavljao funkciju ministra odbrane SRJ nije bio državljanin Republike Srbije ili Crne Gore, već je bio državljanin Bosne i Hercegovine. Onda se logički postavlja pitanje – kako to da neko ko nije državljanin ne može da komentariše, a neko ko je visoki funkcioner DS, a nije bio državljanin naše države već državljanin strane države, mogao da bude čak i ministar odbrane? Pitali ste i govorili o tome ko je služio vojsku, a ko nije. Čak ni naš sadašnji vrhovni komandant, Boris Tadić, koliko je meni poznato, nije služio vojsku. Ali, ako sam pogrešio, izvinjavam se. Ali, to mu svakako nije smetalo da obilazi region i da se izvinjava svima za nekakve zločine koji su navodno počinjeni u ime srpskog naroda.
Narodni poslaniče, vaša želja da govorite o predsedniku Republike je razumljiva, ali je ta tema suviše daleko od predloga izmene i dopune zakona koji su na dnevnom redu. Prema tome, osim što treba da se informišete ako hoćete da iznosite javnu reč, za koju snosim odgovornost, onda bih vas takođe molila da se setimo da član 106. stav 1. podrazumeva obavezu da govorimo o dnevnom redu. Predsednik Srbije ne može nikako da bude u okviru izmene i dopune zakona koji su na dnevnom redu.
Još jedno od pitanja na koja bih voleo da odgovori gospodin Šutanovac je ta dilema koju je on postavio svima nama koji smo protiv ulaska Srbije u NATO pakt – vi ste kao alternativu rekli da li ste za rat sa NATO paktom? To je nešto što smo čuli od poslanika još jedne poslaničke grupe. Vi sad nama odgovorite da li je vama bilo kada data takva alternativa? Mi smo čuli nekakve kvaziargumente zašto bi Srbija trebala da uđe i rekli ste kako mi nismo u stanju da dokažemo zašto Srbija ne treba da uđe u NATO pakt. Nikada se ne dokazuje negativna činjenica, već upravo suprotno – vi treba da dokažete šta će Srbija raditi u NATO paktu, treba da kažete građanima Srbije koliko će nas to koštati i koja je ekonomska cena ulaska u NATO pakt. Ali, ukoliko vi tvrdite, a tvrdite, kako Srbiji ne preti nikakva opasnost, zašto bi onda Srbija u bilo kom trenutku ulazila u NATO pakt? Profesionalizacija ne znači samo smanjenje broja vojnika i ukidanje redovnog vojnog roka, kako vi kažete, već pre svega znači modernizaciju, bolju opremljenost i bolju obučenost i korišćenje najsavremenije tehnike. Zbog toga nije u redu vaše poređenje koje ste pravili sa Ruskom Federacijom. Ruska Federacija možda smanjuje broj vojnika ali je njena vojska i dalje među najbrojnijom u svetu, a ono što je sigurno to je da je ratna tehnika kojom raspolaže Ruska Federacija superiorna. Na kraju, moram reći još samo to da SRS nije protiv reformi i protiv profesionalizacije vojske, ali da svakako jesmo protiv načina na koji vi to sprovodite. Jer, ovo što sprovodite nije ni profesionalizacija ni modernizacija već je to uništavanje vojske pod patronatom NATO pakta i Evropske unije. Hvala.
Iskorišćeno je 12 minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar odbrane Dragan Šutanovac.
Samo kratko, radi istine. Ovde se često govori neistina, a mislim da građani Srbije treba da znaju da predsednik Tadić nikada nije imao državljanstvo Bosne i Hercegovine, već je predsedniku Tadiću otac iz Crne Gore, pa je imao državljanstvo Srbije i Crne Gore. Drugo, predsednik Tadić je služio vojsku, kao što sam i ja služio, pošto sam čuo i takve komentare. Treće, pošto vi meni postavljate pitanja, pitao bih i ja vas koji su to eminentni stručnjaci koji su procenili da Srbija treba da ima sto hiljada vojnika? Jedna Rumunija, koja ima gotovo 20 i nešto miliona ljudi, ima 90 hiljada i to smanjuje. Samo me zanima koji je taj stručnjak sa kojim se vi savetujete koji vam je rekao da mi treba da imamo minimum 100 hiljada vojnika i da nam napokon kažete da znamo s kim u stvari mi korespondiramo, pošto ste vi očigledno samo prenosnik, a neki stručnjaci negde tamo sede i šalju signale? Sedim ovde ceo dan i slušam razne stvari koje zaista ne stoje. Razumem ako napadate mene, ali nemojte pričati nešto što ne stoji, jer nema niko brojčano stanje u vrednosti od 1,2% od svoje populacije. Jedino to ima Izrael, koji se nalazi u situaciji u kojoj jeste i niko drugi.
Narodni poslanik Nemanja Šarović. Pravo na repliku.
Hvala vam, gospodine Šutanovac, ali podsetiću vas da ne vodite vi sednicu nego gospođa Čomić. Vi polako preuzimate jednu po jednu funkciju, ali bili ste dugo u parlamentu, setite se kako stvari funkcionišu. (Predsedavajuća: Apsolutno nemojte da budete zabrinuti.) Gospođo Čomić, pokušao sam da vas zaštitim od ovako navalentnog ministra odbrane. Sada bih se vratio temi. Gospodine Šutanovac, odgovorno tvrdim da je Boris Tadić upisan u knjigu državljana SRJ i Republike Srbije dan pre nego što je podneo kandidaturu za predsednika Republike Srbije prvi put. Njegov otac je možda iz Crne Gore, ali je Boris Tadić rođen u Sarajevu. Obavljao je funkciju ministra odbrane i bio državljanin Bosne i Hercegovine, a upisao se u naše državljanstvo tek dan pre nego što je podneo kandidaturu za predsednika Republike Srbije.
Reč ima ministar odbrane Dragan Šutanovac.
Kako vi imate sve te informacije i kako sve to znate? Tačno je da se upisao u državljanstvo Republike Srbije, ali nije tačno da je bio državljanin Bosne i Hercegovine. Znači, bio je državljanin jedinstvene zemlje u to vreme – Srbije i Crne Gore. Kad se kandidovao za predsednika Republike, bio je državljanin Srbije i Crne Gore, odnosno u to vreme Crne Gore. Ako ne znate, tada nije bilo po mestu rođenja već po mestu gde vam je otac upisan. Ako se ne varam, onda ste i vi isto bili državljanin Bosne i Hercegovine? Ova situacija je vrlo jasna i lično sam u tome učestvovao, tako da bez veze trošite vreme i energiju.
Reč ima poslanica Jadranka Jovišić. Nemate više prava na repliku. Ova vrsta razgovora ne koristi diskusiji.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću da za razliku od svog prethodnika posmatram malo pozitivnije ovu promenu, jer zaista smatram da je jedna od pozitivnijih koje su se desile u našem društvu u poslednje vreme. Razloga za zadovoljstvo i pohvale ima zaista mnogo. Čuli smo danas ministra. U tom smislu, osvrnula bih se, pre svega, na dobre rezultate koje je Ministarstvo odbrane ostvarilo i u 2009. godini. Iako mnogi smatraju da je rasprava o vojnim uspesima isključivo muška tema, želim da kažem da i žene veoma dobro znaju da je prošle godine završena baza Jug kod Bujanovca, da su tu održavane različite domaće i međunarodne vojne vežbe, da su usvojena dokumenta koja su od strateškog značaja za sistem odbrane. Dakle, odlični rezultati i mislim da ih treba pomenuti kada govorimo o ovoj reformi koja je pred nama, jer je ona rezultat jednog kontinuiteta i dobrog rada Ministarstva u prethodnom periodu, pa do dana današnjeg. Kada govorimo o profesionalizaciji Vojske, treba u stvari da govorimo o važnosti Ministarstva odbrane da reforme koje su započeli sprovedu do kraja. Dakle, moram da kažem da se naši ljudi već pomalo plaše političara koji reforme započnu a nikad ih ne sprovedu u delo. Veoma mi je drago što je upravo ministar iz DS reformu koju je započeo sproveo u delo. Dakle, dokazao je da ono što se započne može i da se završi, bez obzira što je budžet za 2010. godinu bio sve samo ne razvojni. Šta profesionalizacija Vojske znači za mlade ljude? Ona znači mogućnost izbora. Dakle, svako ko želi može da služi vojni rok. Sa druge strane, onaj ko ne želi, ne mora da služi. Dakle, ukida se obaveza služenja. U prošlosti nismo imali mogućnost da biramo i svi znamo gde nas je to odvelo. Profesionalna Vojska Srbije biće snažna i spremna da odgovori na sve prepreke koje pred nju budu postavljane, mnogo bolje nego što bi to činila vojska sačinjena od vojnika koji podležu vojnoj obavezi, pre svega zato što profesionalni vojnik ima mnogo veću motivaciju. Dakle, on je plaćen za svoju službu, veoma dobro je spreman i u neprekidnom je trenažnom procesu i uz kvalitetnu obuku, uz dobro školovanje, on vredi kao četiri regruta. Predstavnici Demokratske stranke vide Srbiju kao modernu evropsku državu, a takva treba da nam bude i vojska, dakle savremena, moderna, kompatibilna sa savremenim armijama sveta. Građani imaju ogromno poverenje u vojsku. Čuli smo danas iz izlaganja ministra Šutanovca da to nije došlo ni od kuda i da su i ministar i članovi njegovog Ministarstva ljudi kojima se u Srbiji danas veruje. Svima koji stupe u profesionalnu vojsku želim uspeh, a posebno prvoj istorijskoj generaciji devojaka među kojima će biti devojaka pilota. Lično verujem u neophodnost ove reforme. Verujem da će ogroman broj mladih ljudi biti zadovoljan, jer neko im je konačno pružio mogućnost da biraju. To do sada nikada nije bio slučaj. Drago mi je što ću svojim glasom doprineti da se ovakva situacija promeni na bolje. Pozivam i druge moje kolege da učine isto. Hvala vam.
Tri minuta i 15 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milan Vučković, a posle njega narodni poslanik Milan Avramović.
Uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, veliko je zadovoljstvo videti da nešto što ste možda pre nekoliko godina doživljavali kao san postaje realnost. To se ne događa svaki dan u Srbiji. Ukidanjem obaveznog služenja vojnog roka postići ćemo dve jako bitne stvari za svakog građanina Srbije. S jedne strane, imaćemo bolju vojsku, znači, bolju zaštitu, profesionalce na svojim mestima. S druge strane, i ono što je moja prethodnica Jovišić govorila, imaćemo slobodu izbora, ono što moje generacije i generacije pre moje nisu imale. Momci koji danas imaju 18, 20, 25 godina, žive u Kragujevcu, Kruševcu, Novom Sadu, Beogradu, Nišu, celoj Srbiji, imaće slobodu izbora da li žele da svojih šest meseci ili devet meseci, oni koji su služili civilno, ranije godinu dana, pa i više, provedu u vojsci, ili s druge strane, žele da se posvete školovanju, da se zaposle, da reše neke lične probleme. Ukoliko žele da uđu u vojsku, ukoliko žele da služe vojni rok, dobrodošli su i to je za pohvalu. Zašto je profesionalna vojska bolja? Čuli smo danas bezbroj argumenata. Ukratko, zato što je profesionalna. Da li ima nešto što je profesionalno, a da nije bolje od onoga što nije profesionalno. Čuli smo i takođe da jedan vojni profesionalac vredi najmanje četiri u operativnom smislu regruta, koji su samo došli da ispune patriotsku ili zakonsku obavezu, ali nemaju tu vrstu motivacije, nemaju tu vrstu treninga, ne primaju platu, na kraju krajeva, od vojske i države. Profesionalni vojnik spreman je 24 sata da stupi u akciju. S druge strane, svaka nova generacija regruta se iznova obučava i taman kad nauče nešto onda odu nazad kući, a ako godinama ne koriste to znanje, to zna svaki učenik, svaki student, ono znanje koje se ne koristi, ono prestaje da bude operativno, dakle, za nekoliko godina onaj koje prošao vojnu obuku veliko je pitanje da li je spreman da se priključi vojsci. Srbija nema pretenzije prema drugim zemljama. Mi ne želimo da budemo osvajačka zemlja, mi se ne spremamo u pohode na okolne zemlje, niti imamo ideju da uđemo u oslobodilačke ratove, kao što smo imali tokom balkanskih ratova. Ne treba nam ogromna vojska koja će mobilisati celo stanovništvo. Treba nam profesionalna vojska, koja će odgovoriti savremenim izazovima. Naša vojska je već danas, a sa ovom reformom naročito, najmodernija u regionu i doživljava se kao faktor stabilnosti. Pripadnici Vojske Srbije su danas u misijama u Obali Slonovače, Liberiji, Kongu, Libanu, nadam se i u drugim zemljama, kao što su nekada pripadnici Ujedinjenih nacija, zemalja, članica Ujedinjenih nacija dolazili u Srbiju, odnosno u Bosnu i Hercegovinu, Hrvatsku, na prostor bivše Jugoslavije da čuvaju mir, i dan danas tako naša vojska radi, tako će i u budućnosti, nadam se sa sve većim kapacitetom. Nama treba kvalitetna vojska koja služi kao sredstvo odvraćanja neprijatelja. Mi ne želimo da pretimo da ćemo bombardovati Beč, da ćemo bombardovati Rim, jer u tom slučaju, ako hoćemo da pretimo Beču i Rimu, nama nije dovoljno da regrutujemo i bebe, žene i starce, ni tada nam neće biti dovoljan broj vojnika na raspolaganju i nećemo biti bezbedni, ukoliko to planiramo da radimo. Naša politika je miroljubiva i takva treba da ostane. Vidim da ima mnogo preobraćenika, onih koji su pozivali takođe da se bombarduju evropski gradovi i danas na svoje stranačke skupove pozivaju ambasadore zemalja Evropske unije i oni su prihvatili makar formalno našu politiku, ali ne shvataju do kraja šta ona znači, jer da shvataju danas bismo čuli, umesto nemuštih rečenica, nedvosmislenu podršku Odluci o ukidanju obaveznog služenja vojnog roka. Zašto je za moju generaciju ova odluka ostvarenje sna? Prosto zato što je nekada vojska jurila mlade ljude po Srbiji, terala ih u ratove koje nisu razumeli, koje ni sama vojska nije razumela. To je radila država. Ti ljudi nisu bili slobodni građani, oni su bili topovsko meso promašenih ideja i propale politike. Danas vojska više nikoga ne poziva. Od 1. januara sledeće godine vojska više nikoga neće pozivati, ali će mnogi pozivati vojsku, da joj se priključe. Da je tako, govori vam i podatak da je prošle godine za prijem 2.400 profesionalnih vojnika prijavilo se devet i po hiljada ljudi, od čega 14% žena. Obavezno služenje vojnog roka uvedeno je u Srbiji tek krajem 19. veka. Dakle, kada govorimo o tradiciji, treba da imamo u vidu i tradiciju pre toga. To je uvedeno zbog toga što su potrebe bezbednosti i odbrane zemlje to zahtevala. To je tada bio svetski trend, kao što je danas svetski trend profesionalizacija. Mi ne ukidamo tradiciju, mi samo dajemo jedan racionalan odgovor na potrebe današnjice. Čuo sam žal od nekih govornika danas u raspravi, eto, neće moći da piju rakiju, neće moći da prave ispraćaje, a dobra vest je za njih, i to je ministar odgovorio, svako ko želi da uđe u vojsku i da prođe tu obuku, moći će to da uradi, tako da će biti ispraćaja u Srbiji.Jako je bitno i treba svi da radimo na tome da ti ispraćaji ne budu kao u prošlosti, ispraćaji u rat. Hvala vam.
Pet minuta i 50 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milan Avramović, a posle njega narodni poslanik Dejan Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, jasno da je odluka koja je na dnevnom redu našla uporište i u Zakonu u Skupštini i u Zakonu o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi. Ali, ono što nije našlo uporište u ovom zakonu demonstrirano je u odluci koju imamo na dnevnom redu, jeste član 135. Zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, koji kaže – da nakon profesionalizacije Vojske Srbije, a za vreme vanrednog ili ratnog stanja, predsednik Republike može odlučiti o ponovnom uvođenju obaveze služenja vojnog roka, koja može trajati do prestanka vanrednog ili ratnog stanja. U ovom predlogu odluke ne stoji član 135. stav 6, koji kaže – da Narodna skupština Republike Srbije, na predlog Vlade, može ponovo aktivirati obavezu služenja vojnog roka, u skladu sa odredbama ovog zakona. Šta sad to u prevodu znači? Ne navodeći tu mogućnost koja ima u ovom prefiksu prethodnog stava nakon profesionalizacije, znači da Skupština i Vlada nemaju nikakve ingerencije posle odluke ove koja je na dnevnom redu. Sada imajući tu činjenicu u vidu da poznajemo kako lako alarmirate vanredno stanje, stavlja se do znanja samo da predsednik Srbije može poništiti sve ono što mi danas raspravljamo, celu ovu raspravu koju vodimo po ovim tačkama dnevnog reda, kao i amnestirati sve ono što smo doneli kao zaključak, pokušavajući čak i da popravimo ove dve odluke. Suštinski onda postavljamo pitanje koje je potpuno jednostavno – zašto smo izgubili vreme da vas ubeđujemo da ste pogrešili, kada i sami to znate? Ako će predsednik da amnestira sve ovo što smo mi danas uradili, onda lepo neka predsednik izađe u javnost, neka izađe u medije i neka kaže - obećao sam u predizbornoj kampanji da ću da ukinem vojsku, ja obećao, ja uradio, zašto to da radi Narodna skupština, na predlog Vlade. Ono što je takođe bitno, da vaše težnje prema NATO alijansi i prema svemu onome zašto ste spremni da žrtvujete, i građane i budžet, a tu posebno mislim na ulazak u Evropsku uniju, jeste i gašenje same vojske. Zato ste i postigli ovo zakonom koji se zove Zakon o amnestiji, koji je usvojen 23. marta 2010. godine, koji je bio priprema za ovu današnju tačku dnevnog reda. I tada smo vam govorili da Zakon o amnestiji nije dobar, da rušite imidž redovne vojske i da radite sve ono što je suprotno interesu države Srbije. I sam Zakon o amnestiji predvideo je izbegavanje vojne obaveze, izbegavanje propisa i pregleda, neizvršavanje materijalne obaveze, izbegavanje vojne službe onesposobljavanjem ili obmanom, samovoljno odsustvuje i bekstvo iz vojske. Amnestija lica obuhvata oslobađanje od krivičnog gonjenja, oslobađanje od izvršenja kazni i brisanje osude. Dakle, ovaj zakon je bio preduslov za ovo i mi sada tvrdimo da je ovo preduslov za ulazak u NATO pakt. Da li ćete vi nama verovati u to ili ne, pokazaće vreme. Zabrinjavajuće su i analize, efekti ovog zakona koji glase – primena ovog zakona znatno će uticati na bolju pripremu organizovanosti i završavanja doborovoljnog služenja vojnog roka, što dovodi do planske, sigurne i potpune vojske, odnosno popune Vojske Srbije i druge odbrane za izvršavanje predviđenih misija i zadataka. Koje su to predviđene misije i zadaci, to ćemo takođe videti u narednom periodu, obzirom da vojska nije pod civilnom kontrolom i ostaje nam buduće vreme da to zaključimo. Šta je dalje predviđeno ovim predlogom zakona? koja je, razlika, gospodine ministre, između profesionalnih podoficira i oficira i profesionalnog vojnika? Ima li profesionalni vojnik zakletvu, neku moralnu obavezu, ima li profesionalni vojnik ugovor o radu i kada može da ga raskine, kako će isti taj vojnik da deluje u skladu sa svojim maksimumom ili, ne daj bože, da izgine za ovu zemlju, ako ugovor o radu kaže – čim osetiš neugodnu situaciju, možeš da daš otkaz. Mislim da je poređenje ove dve stvari i te kako važno, jer se ne može meriti nekadašnja čast koja je sada zabranjena ili prevedeno, dobrovoljni odlazak sa onim što je nekada bilo kao u svim prethodnim ratovima, kao što su bili Prvi i Drugi svetski rat. I sam pukovnik Vlatković zna, a koji je zadužen za ljudske resurse, da je zdravstveno stanje regrutne populacije jako loše i da svi oni koji funkcionišu na dobrovoljnom odnosu, neće biti u stanju da vrše taj posao u onoj meri kako treba, obzirom da im je vojni rok tri meseca. Sve do dana današnjeg, služenje vojnog roka, pored elementa obaveze, sadržao je i element časti. Znači, služiti vojsku bila je i čast i obaveza, kako u ratu, tako i u miru, a sada je ta čast poistovećena sa dobrom voljom pojedinca, pa će biti, danas hoću, sutra neću, danas mogu, sutra ne mogu, danas sam častan, a sutra nisam. Ono što je takođe još gore jeste činjenica koju ću potkrepiti citiranjem člana 3. stav 3. koji kaže da regrutna lica u rezervnom sastavu postaju vojnici na dobrovoljnom odsluženju vojnog roka sa oružjem danom stupanja u Vojsku Srbije, kada i postaju vojna lica. Prestaju da budu vojna lica, danom otpusta ili prekida dobrovoljnog služenja vojnog roka. Sada imamo situaciju i tradiciju da je vojska uvek priskakala prva da pomogne svom narodu, pogotovo kada su u pitanju elementarne nepogode. Sada dođe dobrovoljni vojnik i kaže, ja neću da pomognem, nemam nikakvu obavezu, a ovaj zakon mi omogućava, neću da pomažem nikome, neću da mi naređuje niko ništa. Imate profesionalnu vojsku, a kada dobijeteusluge od nekog profesionalca, one se naplaćuju, gospodine Šutanovac. Onda imamo dokaz da sve što vojska bude radila u narednom periodu, biće u komercijalne svrhe ili će se svaka vrsta zadatka vojske naplaćivati, jer imamo profesionalnu vojsku. Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, znajte da je vojska postala privatno preduzeće, profesionalna vojska gde će menadžerstvo da bude glavna i osnovna odluka za punjenje budžeta, kako džepova, tako i budžeta Republike Srbije, pa ćemo po tom osnovu da donesemo zaključak gde će svima biti lepo. To je nešto što je osnovna praksa i ideja koju vi prezentujete ceo dan danas, reklamirajući DS, ali ja ću da vas demantujem samo sa dve činjenice. Prvo, tvrdite da ima veliki broj penzionera i zato im niste dali 11% više penzije što im sleduje. Drugo, kažete da niste otpustili ni jednog oficira, a ja vam kažem da ste otpustili i oterali one načelnike odeljenja, sektora i uprava koje ste ugasili, a jedan od tih načelnika Sektora za materijalne resurse je bio u činu pukovnika. Dakle, bilo koji sektor koji je ugašen ostao je bez oficira koji je morao da se penzioniše i nije imao mogućnost da se drugačije aktivira. Ono što je takođe veoma loše jeste da oni koji se budu prijavljivali da služe pod oružjem, a do sada to nisu uradili, jer su izbegavali vojnu obavezu, mogu to da urade slučajno iz egzistencijalnih razloga ili iz razloga nemaštine i bede u koju nas je politika DS dovela, da budu vojnici i pod oružjem, ne bi li imali mogućnost da prežive, jer ste i sami naveli kolika primanja mogu da budu njih istih. Doći ćemo do jednog lakog zaključka, a to je da ćemo imati jednu socijalnu i nesposobnu vojsku koja će biti tu po zadatku obezbeđivanja egzistencije. Dok vi završite sa dobrovoljnim vojnicima koji imaju tri meseca status zadržavanja, postavlja se pitanje kakva će to vojska biti. Meni je to smešno, ali nažalost ono što je smešno, to je i istinito. Zato profesionalan vojnik nije dužan da da maksimum u svom radu, može da raskine ugovor, nema nikakvu odgovornost u odnosu na ugovor, da li će vršiti neku naknadu štete u vojsci ili ne, ostaje da se vidi, ali šta ćemo sa državom, to je pitanje broj dva. Ono što ste vi ostavili kao poruku danas jeste – neće nas niko dirati, ne treba nam vojska, niste u pravu, niste ušli u NATO pakt da biste bili toliko sigurni i bezbedni, a svi znamo koga NATO pakt čuva, taj će završiti u blatu i tu dileme nema. Gospodine Šutanovac nemojte živeti u predizbornoj kampanji, pogledajte realnost. Ako već hoćete da zaposlite omladinu kao što su ove kolege, nađite im bolju perspektivu.
Devet minuta i 30 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Moram da kažem da je dosta duhovit bio završetak, ali posle svih devet ili deset minuta u stvari ne znam da li ste vi za profesionalce ili? Imam utisak da ipak niste. Voleo bih da znate da profesionalni vojnik ima dužnosti i obaveze koje imaju i oficiri i podoficiri dok su pod ugovorom, imaju sve obaveze, ukoliko dezertira, podleže zakonima koji važe u Srbiji, kako za oficire, tako i za podoficire. Ukoliko ne želi nešto da radi, naravno, postoje sankcije koje se tiču vojnih disciplinskih organa, ali ono što je bitno reći, to je da su svi u obavezi da ispunjavaju zakon. Zakon koji ste vi ovde u parlamentu, kada kažem vi, mislim na parlament, ali ne na vas lično, ne obraćam se nikome od vas lično, izglasali i podrazumeva da Vojska Srbije mora da bude opremljena, obučena, da ispunjava tri misije. Treća misija je pomoć civilnom stanovništvu u situacijama elementarnih nepogoda. Znači, taj isti vojnik neće moći da kaže – ne, mene to ne interesuje, nije mi to posao, pa da ide kući, ukoliko ima naređenje da pomaže civilnom stanovništvu. Nemojte imati nikakvu dilemu da će njegov posao biti taj. Da li mislite da neko, da kažem, čovek u zrelim muškim godinama ili neko ko je imao 18 godina, bolje ispunjava taj posao? To je nešto gde ćemo da se složimo, da naprosto čovek koji je stariji, lakše će da podnese taj posao, ukoliko je obučen i opremljen, nego neko ko je tu, zato što nije imao mogućnost izbora i to je u stvari glavna stvar u celom ovom zakonu, a to je da mi građanima Srbije stavljamo mogućnost izbora. Znači, ko ne želi, ne mora. Suština jeste u savremenom i modernom svetu da nas niko ne tera. Zamislite kakva je vojska kada vas neko tera, a imate toliko primera iz prošlosti. Druga stvar, moram da vam kažem, nemojte da se ljutite, ali vi izgleda ne znate o organizaciji Ministarstva odbrane ili znate vrlo malo, Sektor za materijalne resurse ne vodi nikakav načelnik niti pukovnik. Sektor za materijalne resurse vodi pomoćnik ministra i on je civilno lice od momenta kada sam postao ministar, tako da to što ste rekli, prosto je nespojivo i to vam je neko loše suflirao ili vi to niste baš najbolje razumeli.
Reč ima poslanik Dejan Nikolić. Nemate pravo na repliku.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nije teško govoriti nakon jednog šaljivog govora mog kolege poslanika. Rečenica koju smo toliko puta mogli da čujemo, pa čak i danas u Skupštini, nije vojska što je nekada bila i to je tačno. To je nepobitna činjenica, nije što je nekada bila, a danas govorimo o modernijoj, efikasnoj vojsci, danas govorimo o profesionalnoj vojsci koja teži da odgovori svim savremenim izazovima po bezbednost naše države. Pažljivo sam slušao sve kolege poslanike i njihova izlaganja i čuo kritike koje nemaju mnogo smisla, naročito nemaju smisla, jer idu u prilog onoj vojsci koja je bila religija nekih davnih vremena gde je vojska imala široku društvenu ulogu, pa čak i u uspostavljanju političkih odnosa. Mi moramo biti svesni trenutka i vremena u kome živimo. Nije danas najveći izazov onaj koji drži prst na crvenom dugmetu. Dovoljno je da imate informacije i znate sa internetom, pa da zakomplikujete čitave međunarodne odnose do tačke kada jedna država ugrožava bezbednost druge države. Zato danas moramo da govorimo o drugačijoj vojsci. O vojsci koja ima isključivo odbrambenu i bezbednosnu ulogu, koja će biti kudikamo respektabilniji činilac od one vojske koja je bila građena na principima 19. i 20. veka. Šira društvena uloga vojske – da, ali u ekonomskog smislu. Na tom polju su ministarstvo i ministar napravili ogromne rezultate. Za samo tri i po godine mandata Vojska Srbije je postala glavni izvoznik opreme i vojnog naoružanja u jugoistočnoj Evropi. To je ogromna potpora našoji potpora mladim ljudima koji žele da rade i građevincima, inženjerima, projektantima koji će naći uhlebljenje u poslovima koje im je obezbedilo Ministarstvo odbrane i sam ministar. Služio sam vojsku u uniformi u Nišu i znam da je vrlo bitno da svaki vojnik zna da država misli o njemu i na njega. Takođe znam da svaki i podoficir zna da borbena gotovost vojske zavisi od motivisanosti svakog vojnika. Nećete naći motivisanijeg vojnika od onog koji se dobrovoljno prijavio, od plaćenog vojnika koji je obučen od strane najboljih. Nećete naći motivisanijeg vojnika od modernog profesionalnog vojnika. I zato je današnji Predlog odluke o ukidanju obaveznog služenja vojnog roka od izuzetno velikog značaja. S druge strane, oni koji ne žele da služe vojni rok imaće šest meseci više u svom životu da posvete svom fakultetu, poslu ili ličnom profesionalnom usavršavanju, što će posmatrano u socioekonomskom smislu, širem, i oni dalje pospešiti modernizaciju i profesionalizaciju vojske. Jako je bitno da Ministarstvo odbrane stvara šansu i priliku za mlade ljude da biraju. Voleo bih da sam ja mogao da biram, ali nisam. Danas mladi ljudi mogu da biraju i zato sam ministar i ministarstvo uživaju ogroman ugled kod mladih ljudi i svakako visok rejting. Reforma koja je, rekao bih, nezaustavljivo pokrenuta od strane ministarstva ide dobro, ali je pred njima i pred nama veliki posao. Dobro je znati da u ovom poslu nismo sami. Ministarstvo sarađuje sa preko 50 zemalja. Sam ministar Šutanovac je potpisao preko 35 ugovora o saradnji. Naša Vojska Srbije danas je vrlo značajan činilac u mirovnim međunarodnim operacijama, a takođe i u međunarodnim relevantnim vojnim krugovima se danas u našoj vojsci govori sa poštovanjem. Zato, ministre, moja lično i puna podrška poslaničkog kluba ZES i za dalje napore da našu vojsku dovedete u red modernih evropskih i svetskih vojski. Hvala vam.
Četiri minuta i 30 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a posle njega narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Koliko imamo vremena mi, gospođo Čomić? (Predsedavajuća: Dvadeset minuta. ) Hvala. Gospođo Čomić, neću da pričam o epohalnim rezultatima naše vojne industrije, jer pre nekoliko dana neki oružari su nešto demonstrirali ispred SDPR. To rešite i ubedite njih u te stvarno velike epohalne rezultate. Neću da pravim šalu na račun vojnih sveštenika, verovatno je to zbog posta, jer nema para, pošto ovi profesionalni će mnogo da jedu. Ne bih hteo čak ni da komentarišem ono da je bilo više pukovnika nego starešina, znate i sami, to je bilo zbog plata i radnog staža. Ne bih hteo ni da vas podsećam na to da NATO pakt na Kosovu i Metohiji pravi posebne vojne jedinice nezavisne države Kosovo. Te jedinice treba da imaju negde oko 2.500 vojnika i 800 rezervista. To kaže NATO pakt. Samo citiram ono što NATO pakt kaže. Nisam čuo još da je NATO pakt čuo da je u nekim prijateljskim odnosima sa Srbijom, ali mnoge druge stvari sam čuo od strane NATO pakta povodom ovih 20 godina šta je sve bilo na teritoriji bivše SFRJ. Naravno, nemam nameru da komentarišem i ono što se zove afera "Pancir", afera "Satelit", nemam. Doduše ne mogu ništa da kažem gospodinu Šutanovcu, to je neko pre njega radio. Kakve on veze ima sa njim? To je sve DOS, od 2000. godine na ovamo sve je DOS bio. Šta bih mogao još da kažem? Ne bih mogao da komentarišem ni intervju gospodina Mlađana Dinkića koji se sa setom seća kad je bio u vojsci, jer je bio zadužen za koze i tad je naučio da svira gitaru. Njegov intervju. Njemu koknite opomenu, nemojte meni. Naravno, kad se iz takvog mnoštva različitih i bogatih biografija dođe u situaciju da se navodno odlučuje o nečemu, onda mene ništa ne iznenađuje ovo što se dešava. Pre nekih otprilike 20-ak dana imali smo prilike da čujemo i da bivši američki ambasador Montgomeri promoviše neke svoje knjige, nije ni to bitno toliko, ali je vrlo bitno da je suvlasnik u nekoj agenciji za privatno obezbeđenje, pa je to bio povod da novinari istraživači malo tragaju i što uvidom u Agenciju za privredne registre, što uvidom u neke druge evidencije… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, ne sporeći da vi možete da dovedete u vezu bivšem američkog ambasadora Montgomerija i predlog odluke o izmeni i dopuni, odnosno odluke o obustavi služenja vojnog roka obaveznog i radne i materijalne obaveze, molim vas da to uradite, da bi ostali u poštovanju Poslovnika i člana 106. stav 1. dnevni red.) Bilo bi dobro samo da saslušate, gospođo Čomić. Zašto vam pričam o ukupnom broju tih ljudi? Zato što je ministar rekao da oko 36.000 ljudi će raditi u vojsci. Ovi novinari istraživači su rekli da preko 40.000 ljudi radi u privatnom obezbeđenju i raznim agencijama i imaju i pištolje i puške i lisice i satelitska navođenja itd. Samo sam hteo da napravim jednu paralelu. Neka onaj ko se razume u te stvari… (Predsedavajuća:Sad vas molim da ne pravite paralele..) Zašto? (Predsedavajuća: Između Vojske Srbije i fizičko-tehničkog obezbeđenja.) Pričam o brojevima.. (Predsedavajuća: Molim vas da u ovoj sali ne vređate instituciju Vojske Srbije. ) Ko vređa? (Predsedavajuća: Možete da pravite paralele koliko god želite opšte, gledajući članove zakona koji je pred nama, ali vas molim da govoreći o instituciji Vojske Srbije u ovoj sali unesemo onoliko poštovanja koliko Vojska Srbije mora da zaslužuje, šta god ko od nas u ovoj sali mislio.) Gospođo Čomić, vi imate problema sa činjenicama, ne iznosim moje ocene. Samo iznosim gole činjenice koje javnost zna, nigde nijednu činjenicu nisam obojio nekim svojim mišljenjem. Suvoparno iznosim činjenice. Ako je to zabranjeno, kažite, onda ćemo da pričamo na neki drugi način. Morate da date posebno uputstvo kako bi to milozvučno delovalo. Znate, ako neko kaže da Vojska završava sa svojom transformacijom i imaće ukupno 36. 000 želim da stavim u kontekst neke druge koji imaju približno taj broj. Onda se izvlače neki zaključci. Neka svako izvlači neki zaključak svoj. Da nastavim dalje. Vidite, priča se da je profesionalizacija nešto epohalno, koja je krenula 2003. godine. Odmah moram da vam skrenem pažnju da je u ovoj sali, čini mi se krajem 1992. godine, donet Zakon o finansijskoj pomoći radi materijalno-tehničke transformacije JNA, odnosno Vojske SRJ. Čini mi se da je 10 godina bio rok i čini mi se da je u svakom od saveznih budžeta bila posebna stavka – materijalna sredstva za transformaciju, možda sam i pobrkao naziv. Svrha tog zakona je bila da se osposobi, transformiše vojska u pogledu naoružanja i kadrovski da se reše i ona pitanja velikog broja aktivnih vojnih lica i vojnih penzionera. Pogledajte "Službeni list SRJ" i videćete, godinama je to bilo, a ako meni ne verujete, ovde gde gospođa Kolundžija sedi, tu su sedeli Mićunović, Labus, Desimir Tošić, Ivan Vujačić i da ne ređam dalje. Jedno vreme je čak bio, čini mi se, Perišić. Svake godine kada se donosio zakon o budžetu vršile su se odgovarajuće dopune i unošena su određena sredstva da bi se poboljšala ta transformacija te vojske. Jedna od stavki u tom programu, taj zakon je donet na bazi jednog programa, bila je upravo to – profesionalizacija. Pošto danas slušamo ovde o profesionalizaciji različite interpretacije, naravno svako to boji na svoj način, vojska nikada nije mogla da se posmatra kao neka institucija koja nije sastavljena od profesionalaca. Pa nisu čobani vodili vojsku ili oružane sile, nego profesionalci, vojna lica, ljudi sa završenom akademijom i drugim školama. Mi sada pričamo o nečemu što je profesionalizovati običnog vojnika, ako to mogu da svedem na ovaj naš narodni i razumni jezik. Onda smo suočeni sa nekim dilema, ali mislim da su istorija ratova, tehnologija i nova dostignuća dali odgovor na to pitanje. Uvek je naša vojska bila moderna, to moram da vam kažem. Počev od onog perioda kada su regrutima morali da kažu – seno, slama, jer nisu znali leva, desna, jer je bila vojska i obrazovna institucija i prosvetiteljska institucija, što na žalost jutros neko nije shvatio pa je i uvredio jednog penzionisanog generala koji je u tom smislu pričao o vojsci kao o jednoj vrlo ozbiljnoj instituciji. Takođe, institucija koja je opismenjavala ljude, pa institucija koja je bila jedina odskočna daska da se dobije vozačka dozvola i nadalje. Tako da treba imati poštovanja kada se priča o nečemu i treba imati velikog respekta, jer istorija ne počinje od danas. I pre nas su živeli ljudi i oni su imali neka znanja. Naravno da u doba visoke tehnologije ne može neko ko ode da služi vojsku dva meseca da se osposobi da rukovodi sa nekim navigacionim sistemom ili nekim novim tehnologijama. Promenilo se i oružje, promenilo se sve. To mora da se prati. U tom smislu je neophodna profesionalizacija, ali u tom smislu profesionalizaciju imaju i one države koje još uvek u svojim propisima imaju propisanu vojnu obavezu. U tom smislu mi i podržavamo profesionalizaciju. Za ovih dvadesetak godina mi stalno podvlačimo posle neke etape crtu, pa se malo okrenemo unazad i onda vidimo da su materijalne pretpostavke za mnoge želje nestale. Pa su te materijalne pretpostavke nestale i 1992. godine, 2000. godine, 2003. godine i moram da kažem i 2010. godine. Materijalne pretpostavke u pogledu pre svega novca. Novca za odbranu, novca za vojsku očigledno da nema. Nema tih sredstava ni posle 2000. godine kada smo se otvorili kao konzerva, došla pomoć, prodata preduzeća, izvršene sve najbolje moguće stvari i danas se konstatuje da nema para. Verovatno to saznanje danas može bolje da pomogne nekima da shvate da para nije bilo ni u vreme sankcija, tako da nije baš bila samo pogrešna politika razlog što nema para. Evo, sad imamo idealnu politiku pa nema para. Verovatno oni koji su 1991. i 1992. godine javno pozivali da se ljudi ne odazovu na mobilizaciju, kada dođe u situaciju da vrše neke novotarije nad oružanim snagama, onda nije ni čudo što nam se neke stvari dešavaju. Sve je u domenu politike, to moram da vam kažem. U tom smislu SRS jeste opredeljena za usavršavanje i profesionalizaciju naših oružanih snaga. Kakve su opasnosti, problemi i izazovi, da sad ne upotrebljavam ovu novu terminologiju? Apsolutno nisam siguran da smo mi toliko bezbedni. Mislim da te opasnosti uvek postoje i mislim da neki odbrambeni sistemi, koji više nisu odbrambeni sistemi, nego su već i agresivni, doduše sada menjaju svoje strategije, sada se usmeravaju prema globalnim klimatskim promenama, proliferaciji nuklearne energije, želja da se zagospodari energentima širom kugle itd, da ne ulazim u te velike priče. Mi u toj velikoj priči smo najmanji mogući šraf. Treba da budemo svesni toga da ne pričamo neke velike stvari, da ćemo mi da rešimo velika partnerstva. Ne možemo mi da rešimo ta velika partnerstva. To su naši problemi i mislim da ovaj predlog zakona to ne rešava. Skrenuo bih vam pažnju na tekst predloga odluke i na obrazloženje. Ovo je kontradiktorno. Ovaj član koji je bio osnov za predlaganje ove odluke, član 135. stav 4. upravo govori da mora da se završi profesionalizacija da bi se donela ova odluka. U obrazloženju se samo daje očekivanje. Po nekom programu, odnosno strateškom pregledu to bi moglo da se desi. Onda se kaže – očekuje se da će biti 90'% završeno do kraja ove godine. Član zakona kaže – kada se završi to, onda sledeće stupa na snagu. Znači, tek kad se 100% završi. Ali to nije osnovni problem ove odluke, osnovni problem naše vojske je što nema para i što neće biti para. To je taj glavni razlog. Mislim da smo u današnjoj raspravi rekli svoje protivljenje ovakvoj vrsti približavanja NATO paktu, jer ne vidimo nijedan razlog zašto bi srljali prema toj organizaciji. Hvala.
Iskorišćeno je 12 minuta vremena poslaničke grupe. Da li se ministar javlja za reč? (Ne.) Narodni poslanik Mirko Čikiriz ima reč, a posle njega narodna poslanica Zlata Đerić.
Poštovani gospodine ministre, gospođo predsedavajuća, kao potpredsednik SPO i narodni poslanik imam čast i zadovoljstvo da kažem da je posle 20 godina od napisanog programa SPO danas podrška profesionalizaciji vojske dobila tročetvrtinsku većinu u opoziciji. Naime, SRS je za profesionalizaciju vojske. Danas ne odlučujemo o ulasku u NATO pakt. Znači, glasaće za. Srpska napredna stranka ili radikali broj dva su za delimičnu profesionalizaciju. To je korak napred. LDP je za potpunu profesionalizaciju. Jedan deo DSS je za profesionalizaciju, drugi protiv, ali znači opet jedna polovina. To je tri četvrtine plus vladajuća većina. To je dokaz da je ovo Ministarstvo odbrane, sa kvalifikovanim i stručnim ljudima, koji su pratili sve što se dešava u pogledu savremenih vojnih tokova u svetu, izvršilo detaljne analize stanja u Vojsci Srbije, primenilo standarde najmodernijih zemalja sveta, i kada bi ovako radile sve državne institucije i sva ministarstva, Srbija bi danas bila članica EU, verovatno i NATO pakta i zemlja sa velikom perspektivom. Naravno, danas je bio i sudar dve politike. Jedne politike koja je branila vojsku 90-tih, u kojoj je takođe dominirao patriotizam, u kojoj su takođe dominirali, što se tiče oficirskog kadra, patriote, stručni i obučeni ljudi, ali čiji je vojnik bio u potpunosti politizovan, a pred 5. oktobar čak i u službi državnog terorizma, jer su vojni resursi korišćeni i za atentat na tada najvećeg političkog protivnika režima, gospodina Vuka Draškovića. Korišćen je i vojni helikopter, korišćen je i aerodrom u Lađevcima, kasarna u Tivtu, a i lažni dokumenti koji su dati tadašnjim teroristima. Zbog čega je to tako bilo? Pa, tako je bilo što nije postojala valjana bezbednosna procena, pre svega, političkog vrha. Ono što želim da kažem, kao neko ko je bio žestok protivnik tadašnjeg sistema, da su i tada službe bezbednosti, i vojne i civilne, na vreme državnom i političkom vrhu ukazivale na bezbednosne izazove, naoružavanje Hrvata, Muslimana i Šiptara, evidentiran je svaki protok oružja, svaka jedinica UČK koja je osnovana, centri obuke su identifikovani itd, ali politički i državni vrh ništa nije razumeo i srljao je, i kao katastrofalnu posledicu te politike mi smo uspeli da ujedinimo svet i prvi put u istoriji sveta budemo suprotstavljeni najvećoj vojnoj sili na svetu, NATO paktu. Da li je tu i NATO pakt pogrešio? Naravno da jeste. Kakvo je bilo bombardovanje 1999. godine? Protivno svim međunarodnim standardima, međunarodnom javnom pravu i zaista je zbog toga SPO, što bi i ponovo radio, bio u odbrani zemlje i ponovo bi sa našim stavom da se crkva, zemlja i porodica u svakoj situaciji brane, branio zemlju. Ali, šta je ruski predsednik Medvedev narodnim poslanicima u ovoj skupštini poručio, odnosno Srbiji? Da Srbija treba da uđe u sistem kolektivne bezbednosti. Ovo što radi Ministarstvo odbrane upravo je priprema za sistem kolektivne bezbednosti. Tačno je da je ova Narodna skupština donela jedan dokument koji je na neki način bio ispolitizovani dokument i koji nema pravnu valjanost sa stanovišta međunarodnog prava. Doneta je odluka o vojnoj neutralnosti. Međutim, ona nije priznata međunarodnim ugovorima i zemlje koje su vojno neutralne mogu to biti samo uz priznanje međunarodnim ugovorima po proceduri kako ona nalaže. E sada, postavlja se pitanje - da li će posle profesionalizacije vojske biti ispraćaja regruta u vojsku u duhu srpske tradicije? SPO, kao jedina desna strana, mislimo, evropske Srbije, u ovom parlamentu, u vladajućoj većini, naravno da je zaljubljen u srpsku vojsku, u srpsku vojničku časnu tradiciju, ali ne i onu farsu 90-ih godina, kad su pred crvenim vojvodama mirno stajali komunistički generali i kad smo imali farsu kakvu smo imali. Biće ispraćaja u vojsku, naravno, ko želi dobrovoljno da služi vojni rok, to će mu biti omogućeno, ali da li regruti, koji će biti nekoliko meseci na obuci po zakonu sadašnjem koji je još uvek na snazi, mogu odgovoriti izazovima savremenih, informacionih i tehnoloških sistema na način na koji to rade profesionalci? Sigurno je da ne mogu. Ovde smo čuli procenu da je dosta i opasno ugrožena bezbednost Republike Srbije. Pa svi dokumenti koje smo usvojili u ovoj Narodnoj skupštini, strategija odbrane, strategija bezbednosti na osnovu relevantnih procena, ne samo Ministarstva odbrane, nego i zemalja iz regiona i okruženja ukazuju da Srbiji ne preti opasnost što se tiče njene bezbednosti i da u prvoj deceniji 21. veka u ovom regionu se ne očekuju nikakvi sukobi oružani ili rat. Zaista sam danas sa puno uživanja slušao jako kvalifikovanog ministra, koji je za svaku svoju rečdao valjanu argumentaciju, koja je zasnovana na valjanoj analizi. Procene tipa da je nama potrebno 100 ili 200 hiljada vojnika, itd, nisu tačne. Zbog čega? Nismo imali u vreme oružanih sukoba 90-ih godina premoć i u ljudstvu i u oruđu i u oružju. Da li je tada sa tim preimućstvom bezbednost Republike Srbije bila na najvišem nivou? Ona je upravo bila na najnižem nivou u istoriji Srbije, zbog toga što je vođena pogrešna spoljna politika, zbog toga što državni vrh ništa nije razumeo šta znači rušenje Berlinskog zida i povlačenje tada velikog Sovjetskog saveza iz istočno evropskih zemalja, zato što nije razumeo eru završetka hladnog rata, zato što nije razumeo da su veliki poput NATO pakta, SAD i Ruske Federacije počeli da sarađuju po sistemu kolektivne bezbednosti i protiv zajedničkih rizika, pre svega terorizma. Dobro je i u duhu je srpske tradicije da se verska služba vraća u našu vojsku, da se otvaraju vrata i za kadetkinje koje se pripremaju da preuzmu i buduće oficirske uloge. Dobro je što će se osnovati i univerzitet odbrane i sigurno je da će i sa manjim brojem vojnika Srbija povećati svoju bezbednost, koja je značajno povećana od 2000. do 2010. godine u odnosu na onaj najcrnji period srpske istorije. Ovde je danas bilo mnogo reči o tome i čini mi se da je dominirala ta diskusija – da li Srbija treba da bude članica NATO pakta? Argumentacija protiv se svodila na emocije, da smo pre 11 godina bili bombardovani. Gospodo, 500 godina su Turci vladali ovim prostorom. Ko je zaboravio nabijanje na kolac, pravo prve bračne noći, odvođenje silom naših mladića u janičare? Da li to znači da u narednih 500 godina zbog takve istorije odnosa sa Turskom ne treba da sarađujemo sa sadašnjom Turskom? Ovde su se pogrešno ljudi koji ne poznaju istoriju pozivali na tradicionalna prijateljstva i tradicionalna neprijateljstva. Svet u kome živimo nije bezbedan i nije pravičan i ne postoje tradicionalna prijateljstva i tradicionalna neprijateljstva, nego postoje večiti interesi, interesi Srbije, ekonomije, bezbednosti, perspektiva, investicije, a ne emocije, nalažu da Srbija jednog dana bude članica NATO pakta. Da li to znači da ćemo zaboraviti sve naše žrtve? Ne. U mojoj porodici u svim oružanim sukobima, kao što je verovatno u većini porodica narodnih poslanika, u svakom ratu je stradao poneko. Trojicu dedova su Nemci streljali 1943. godine. Pradeda mi poginuo u Prvom svetskom ratu, da ne nabrajam dalje. Da li treba ovde da se zatvorimo u Narodnu skupštinu i da u narednih 200 godina kukamo nad nepravičnim i nepravednim bombardovanjem? Ne treba. Da li je vojna neutralnost, iako je samo mrtvo slovo na papiru, skupa? Jeste, a svi su se danas složili da nemamo novca ni za nabavku neke elementarne tehnike i vojne opreme. Znate šta znači vojna neutralnost? To znači da ćemo sami da finansiramo sistem odbrane, ali to znači i vraćanje u politički način razmišljanja 90-ih godina, u svojevrsnu vrstu autizma ili neuvažavanje činjenica nespornih koje se dešavaju u svetu. Nesporne činjenice su da i Francuska i Nemačka koje su 300 godina ratovale danas formiraju zajedničke vojne jedinice, da NATO pakt sarađuje sa Ruskom Federacijom po mnogim pitanjima i da ćemo sigurno, ako se budemo vodili argumentacijom i zdravim razumom, jednom biti članica NATO pakta, ne zbog toga da bi NATO paktu opravdali nepravično bombardovanja, već zato da bismo učinili nešto dobro za Srbiju. Tamo gde je NATO pakt, tamo gde je EU, tamo je stabilnost, tamo je povećana bezbednost, tamo stiže kapital, tamo se otvaraju perspektive za zemlju, a samim tim u slučaju, ne daj bože, da vas neko napadne, braniće vas svi. Nije neka velika razlika. Ne treba biti mnogo mudar pa shvatiti da je bilo idealno da imamo nove opreme što je moguće više i što je moguće više vojnika, oficira, podoficira i da svi mi budemo u sistemu koji će omogućiti bolji i bezbedniji život. Samo me zanima kako mislite to da izvedemo? Kako mislite to da izvedemo i sa kolikim sredstvima? Znači, postoje neka sredstva u svetu koja se podrazumevaju, to je recimo za naš sistem, sa penzijama do 2,4% budžeta. Od 2,4 budžeta se odvaja za sistem odbrane, taj sistem odbrane da nije devastiran 90-ih godina, kao što jeste, da ne postoje dugovi prema penzionerima, da ne postoji ono što se desilo, a to je veliki broj oficira u penziji i podoficira koji su došli sa prostora bivše Jugoslavije, koji dobijaju penziju u Srbiji, a možda nikad nisu službovali u Srbiji, naprosto iziskuje vreme da se to pitanje reši. Imamo preko 50.000 penzionera. Imaćemo 36.000 profesionalaca. Znači, na jednoga profesionalca jedan koma nešto penzioner. Ne postoji nijedan sistem u svetu koji to može da reši. Imamo četrdesetak generala i brigadništvo, to je novi čin, znači imamo više generala brigadnih i imamo gotovo 700 vojnih penzionera generala. Dobar deo njih, kažem, nikad nisu službovali u Srbiji. Plaćamo oko 2.000 penzija u Republici Srpskoj. Zato je računica malo nezgodna jer imamo neke stvari koje moramo da rešimo iz prošlosti i koje rešavamo u hodu. Danas profesionalni vojnik košta neznatno više, ali u okviru istog budžeta, koji će stići vrlo brzo, i videćete da nemam nikakvo povećanje budžeta zato što se vrši profesionalizacija. Naprotiv, 2007, 2008. godine i 2009. godine bilo je više para nego danas i tada je mogao taj posao da se završi mnogo bolje, kvalitetnije, ali da je rađen i 2004, 2005, 2006. Žao mi je što je gospodin Krasić izašao. Tačno je da su 1992. godine postojala izvesna dokumenta, ali po tim dokumentima nikada nije dat rok. Mi u Srbiji započnemo nešto, da ne govorimo o putevima u Srbiji, da ne govorimo o železnicama, da ne govorimo o raznim stvarima. Započet je projekat profesionalizacije Vojske. Kada završavamo? Danas u Srbiji nešto završavamo što je započeto 1992. godine i neko kaže mnogo brzo imate hrabrosti itd. Hvala bogu da radimo sa hrabrošću jer smo ubeđeni da radimo ispravnu stvar. Današnje diskusije nisu promenile naše mišljenje. Apsolutno nisu promenile naše mišljenje. To što ne postoji saznanje da je u Švajcarskoj bio referendum oko ulaska u UN nije ni važno. Imali smo danas raspravu i oko toga. Ono što je nemoguće je podržavati odluku o slobodnom izboru građana Srbije i biti u isto vreme za poluprofesionalni sistem. To ne može. Ili ste za profesionalni sistem ili ste za kombinovani koji postoji sad pod obavezno služenje vojnog roka. SNS, to što imate ideju da izađete u javnost i kažete da podržavamo kombinovani ne bi liste imali simpatije i sa jedne i sa druge strane, moram da vam kažem da kombinovani sistem podrazumeva ovo što je sada, obavezno služenje vojnog roka. Da ne bude nikakve dileme kada budemo imali raspravu u budućnosti političku da kažete ne, ne, mi smo bili za profesionalizaciju. To nije isto. Ukoliko mislite da može da se uradi profesionalizacija tako da jedan deo vojnika dolazi na poziv, onda je to ovo što imamo. Završetak procesa profesionalizacije možemo da proglasimo sutra. Žao mi je što je gospodin Krasić otišao. Imamo sada oko 84% popunjenosti naših jedinica. U okruženju oko 80% ili 85. Planiramo preko 90% do kraja godine. Mi smo taj proces dovršili. Završavamo i imaćemo profesionalnu vojsku i čak i da se ova odluka ne donese imaćemo mali kontigent onih koji služe vojsku, jer smatramo da nema potrebe da bilo kome šaljemo pozive kada imamo interesovanje za dobrovoljno služenje. Ono što je bitno da znate, dobrovoljno služenje će imati razne koristi i razne benefite. Danas smo razgovarali o upisivanju njihovog radnog staža. Smatram i da je to nešto što je jako dobro u ta tri meseca. Videćemo koja količina sredstava treba. Imamo neke uštede u prirodnom odlivu penzionera. To je stvar koja se dešava prirodno, pa ćemo možda moći da taj novac prebacimo. Imamo uštede na tome što rešavamo stambena pitanja preko hiljadu ljudi godišnje, pa onda imamo uštedu i na ovom tzv. UTS. Ima raznih ušteda, ali generalno pokušavamo sve da uradimo u okviru datih koordinata, a to je budžet koji postoji. Nikada nismo pomislili da radimo nešto što je najbolje na svetu. Naprotiv, tražimo sugestiju i od vas. Nisam čuo sugestiju da nešto pomognete da budemo bolji nego što jesmo. Čuo sam razne kritike, ali te kritike su se svele na to da li je moj nastup bio dobar ili nije, da li sam ispunio vaša očekivanja u obraćanju vašim poslanicima ovde koji su me, uzgred budi rečeno, vređali povremeno, ali to je sada stvar koja je pitanje naših odnosa. Nikome nisam dobacivao dok ste govorili. Sedim sve vreme ovde i slušam pažljivo. Očekivao sam da date neku sugestiju, da kažete i vi da volite vojsku, da smo uradili stvari koje dugi niz godina nisu urađene, da Vojska Srbije danas ima najveće poverenje građana Srbije, da to nije bilo samo pre nekoliko godina. Neću da govorim o 90-im godinama. Nisam danas nijednom pomenuo 90-e godine. Nisam pomenuo 90-e godine ni kada smo analizirali ko ide u vojsku, ko ne ide u vojsku, kako je predsednik države koji je vrhovni komandant, njegov sin nije išao u vojsku, iz tog vremena, a to je vreme na koje se svi pozivamo kao "strašna tradicija". Predsednik Republike, a njegov sin nije išao u vojsku. Da ne ređam dalje ko sve nije išao u vojsku. Potpisnik o saradnji opozicionih partija nije išao u vojsku. Jedan veoma značajan diskutant danas ovde nije išao u vojsku. Za sve to imam razumevanja, ne mora da se ide u vojsku. Zato i uvodimo da se ne ide u vojsku, ali nemojte napadati vojsku na način na koji to radite. Vojska s ovim ima veze utoliko što ispunjava zadatke i pomaže na naučnoj, tehničkoj i li kako god hoćete ekspertskoj osnovi, da uradimo nešto što je tradicija, da kažem, savremenog sveta kao što smo 1883. godine preuzeli tzv. stajaću vojsku po ugledu na Bonapartu. Samo godinu ili dve pre toga smo imali, to je lepo rekao i gospodin Todorović, imali smo Francuza za ministra odbrane. Našu vojnu akademiju je oformio Franjo Zah, je li tako? Čeh. Nije nama nepoznata saradnja sa zapadom, čak i kada se formirala vojna akademija. Naši kraljevi nisu imali problem da angažuju stranca da bude ministar odbrane u Srbiji, tako da ta priča o našim tradicionalnim vezama na istoku, na zapadu je nešto što je trenutno manje važno. Važno je da pokušavamo da uradimo jednu stvar u zadatim koordinatama u kojima, verujte mi, jedva prolazimo kroz to. Zašto? Nema para. Zašto nema para? Verujte mi, to ako bi sada analizirali gde su sve pare otišle i ko je sve pravio putiće od para koje sam tražio za vojsku i koliko su nas ti putići koštali, od štale do klozeta, to bi bila analiza mnogo velika. Na istoj vladi na kojoj je bio i vaš predsednik partije, tražio sam milion evra za pomoć Prvom partizanu iz Užica da izađu iz rupe koja je dole, koja je bila pored Užica i nisam dobio, trebalo je za putiće oko Čačka. Onda kada se desilo šta se desilo, onda me je prvi on napao i kazao – zašto niste to rešili? Zato što mi niste dali to da rešim. Sve to, verujte mi, sve to znamo, ali ne koristim, trenutno nema prenosa pa više nije ni važno. Ne koristim tu argumentaciju zato što mislim da nije ni važna. Važno je da danas hoćemo da predložimo nešto što je dobro. To što je dobro, očekujem da ima podršku. Drago mi je da radikali daju podršku, iako čak ne glasaju. Nije to ni važno. Ovo što vi nudite kao SNS, dajte malo da vidimo da bude jasno šta je to? Ni baba, ni devojka. Polutrudno. Ne može tako. Ili je profesionalno ili je stari sistem – 80-e, 90-e, pa se vi odlučite, ali morate biti jasni. Naprosto, građani Srbije očekuju da čuju vaš stav kao stranke koja pretenduje da osvoji vlast i da promeni ovaj zakon o profesionalizaciji ili da ga podrži sada u toku glasanja. Hvala.
Reč ima poslanica Zlata Đerić.
Gospodine ministre, prvo, nisam govorila o tradicionalnim vezama. Uopšte nisam to govorila i upotrebila. Govorila sam o tradiciji. Dakle, samo definiciju tradicije, jer je ona danas mnogo korišćena i mislim da mnogi nisu ni znali o čemu se radi, niti šta je sadržaj toga. Drugo, nisam pomenula reč izolacija uopšte. Govorila sam o retorici, koju ste vi posle toga, vrlo ubedljivo demonstrirali. Rekla sam samo neke stari koje sam tehnički primetila, a kojima danas tu nije bilo mesto, ne želeći nijednom rečju, ako grešim, podsetite me čime sam to uvredila vojsku, ili rekla nešto protiv vojske? Naprotiv, imam duboko poštovanje prema vojsci. Imam sina koji je bio vojnik i jako dobro znam šta je vojska u našem narodu. Moj koncept izlaganja nije bio takav. Rekla sam jednu stvar koja je logična. Ne znam zašto ste se tu našli prozvani. To mi je zasmetalo. Rekli ste, i to je sama logika, čista logika, znači, tehnika, izraz rečenice, sentence – snaga vojske ne zavisi od broja naoružanja, već od kvaliteta. Stvarno ste na to reagovali. Znači, dobro je kada je nešto kvalitetno i brojno i to je bolje. Ne samo to, nema potrebe da replicirate, to je bilo to. Mislim da sam bila vrlo korektna. Znači, govorila sam o retorici koja je danas ovde ovladavala, a jasno je da su ovde dva koncepta i dva pogleda. Ja sam vas pitala tehnički – ako ne bude interesovanja i ako bude maksimalno interesovanja, da li smo u mogućnosti da na to odgovorimo. Dakle, ne govoreći protiv toga, apsolutno. Nije bilo potrebe da na taj način reagujete, ali hvala vam što ste mi izneli neke stvari za koje ste me optužili da ih ne znam. Znam kako rade bezbedonosne agencije i koliko su one doprinele u borbi protiv narkotika itd. To znaju svi u Srbiji i to je mnogo korišteno, upravo u vreme kada se neke druge stvari događaju, onda se izvuku narko-dileri i Srbija se zaspe tim informacijama, i potrebnim i nepotrebnim.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Da niste iz Nove Srbije, pomislio bih da ste iskreni oko ovog načina komunikacije i ophođenja. Ja se zaista trudim da budem pristojan i ako neko u Srbiji ima problem sa komunikacijom, to je upravo predsednik vaše stranke. Potrudite se da njega posavetujete, svima bi nam bilo lakše. Nisam ja danas pričao to što vi kažete – da je bolje manje a kvalitetnije. Ja sam danas rekao da je u ratu Sever-Jug bilo 600 vojnika po jednom kvadratnom kilometru, da je u iskrcavanju u Normandiji bilo 400, a u Iraku tri vojnika i da su ta tri vojnika opremljena i obučena da neutralizuju ovih 600. To je suština. Verujte mi, sada, kada otvorimo tu temu, da li mislite zaista da ja, kao ministar odbrane, i načelnik Generalštaba, kao i predsednik Republike, ne bismo voleli da imamo 150 hiljada vojnika i isto toliko tenkova i 250 aviona? Svakako da bi voleli, ali to naprosto ne postoji kao mogućnost. Ne zato što mi ne želimo, nego zato što postoje određeni standardi u svetu koji se ispunjavaju i koji se odnose i na brojno stanje vojnika i na brojno stanje tenkova, naoružanje, itd. Svako iskakanje iz tog sistema podrazumeva veće finansiranje vojske. Veće finansiranje vojske bi značilo manje u ostalim budžetima, za obrazovanje, za zdravstvo, školstvo itd. Mi smo se u ovom budžetu trudili da imamo mali, minimalni, 2,15% u ovoj godini, a u 2008. godini je bio 2,4%, tako da mi u tom budžetu radimo jako dobre uštede i sistem da se krećemo unapred. Ovde je rečeno da para nema, da je nekada bilo tako, ali da para nije bilo itd. Slažem se s tim, ali moram da kažem da smo mi u mandatu ove vlade povećali plate, reda veličine, oko 40%, i to iz budžeta koji je manji nego što je bio. Kako? Tako što pravimo velike uštede. Kako pravimo uštede? Tako što nemamo više energente kao što smo imali, nemamo trošak na hranu, kao i ostale razne troškove koje ima regrutni vojnik koji dolazi i odlazi nego sada formiramo jednu ozbiljnu vojsku koja nas ne košta po tom pitanju, a novac investiramo u operativne troškove. Vojska mnogo više vežba nego što je vežbala, mnogo je više na terenu nego što je bila, nemamo problem u kopnenoj zoni bezbednosti kao što je bio ranijih godina, popunjenost je 100% sa potrebama koje su neophodne. Znači, gde god je problem, Vojska sada odgovara na jedan mnogo ozbiljniji i bolji način. Nije ovo bio samo odgovor vama nego sam iskoristio priliku da kažem nešto što sam mislio da kažem na kraju diskusije.
Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Posle nje narodni poslanik Dragan Šormaz.
Uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici i narodne poslanice, pre svega, gospodine ministre, s obzirom na to da ste vi danas velikodušno davali lekcije narodnim poslanicima i podučavali ih raznim stvarima, ja sam zadovoljna što mi se na kraju ovog produktivnog dana ukazala prilika da i narodni poslanici vas nečemu poduče. Naime, gospođa Đerić je na početku svog izlaganja rekla da će vam postaviti nekoliko retoričkih pitanja. Retoričko pitanje je pitanje koje ne zahteva odgovor, tako da ste mogli sačuvati svoju podužu diskusiju i za kraj današnjeg radnog dana. Vi ste na početku današnjeg dana, kada ste imali uvodno izlaganje, izrekli jedan stih ili krilaticu koja se ponavljala u toku ove diskusije nekoliko puta, a to je čuvena krilatica – Rado ide Srbin u vojnike, koja meni lično nije preterano bliska, ali priznajem da ima ljudima kojima jeste i koja veoma lepo zvuči, ali, čini mi se da je u pojedinim periodima i fazama kroz koje je naša vojska prolazila, ona bila upravo samo to kako ste vi i rekli - krilatica. U vreme ratova 90-ih godina, kada su mladi ljudi bili nasilno mobilisani, kada su ginuli u ratovima koji su se vodili zbog nečijih snova o velikoj Srbiji i memorandumskih ciljeva, zatim nakon završetka ratova, kada su nam mladi ljudi i vojnici ginuli u miru kao i u ratu, u ono vreme kada su svi mladi ljudi ili mahom mladi ljudi pokušavali da pronađu raznorazne veze po odsecima, lekarima i da na bilo koji način izbegnu vojnu obavezu, ova krilatica je, nažalost, bila sve samo ne istinita. Treba biti pošten i reći da niko ne može da krivi te mlade ljude zbog njihovog tadašnjeg ponašanja. Oni nisu želeli da se odazovu pozivu države koja ih se sećala samo tada kada je trebalo da im uruči poziv za vojsku. Osim toga što je odsluženje vojnog roka problematično bilo i iz još jednog razloga koji, čudi me, danas nije zavredelo veliku pažnju narodnih poslanika, to je ekonomski i finansijski aspekt, jer je mnogim mladim ljudima i finansijski i ekonomski bilo problematično da odu na odsluženje redovnog vojnog roka, pogotovo onima koji su imali svoje porodice koje su trebali da prehranjuju. Ovo je bilo problematično i iz mnogo drugih razloga. Pre svega što je sve do nedavno to bila vojska u kojoj su uslovi bili daleko ispod onih koji su dostojni ljudskog bića, vojska koja je bila duboko kompromitovana svojim odnosom prema ratnim zločinima, prema haškim beguncima, prema ljudima koji su optuženi za genocid i najgore zločine protiv čovečnosti, vojska za koju se, nažalost, previše puta pokazalo da je imala svoje tajne koje su bile jače od bilo kakve istine. Mi smo u ovoj raspravi, kao i u svim raspravama koje se vode na slične teme, čuli puno velikih reči o tradiciji, o patriotizmu, o tome kako se postaje čovek odlaskom u vojsku. Čuli smo kako mnogi poslanici žale što svoju decu neće moći svim silama da oteraju u vojsku, jer, valjda neće biti isti gušt ako dete dobrovoljno ode to da radi. Nažalost, mislim da se čovek ne postaje odlaskom u vojsku nego odnosom prema životu i da je činjenica da od ove vojske kakvu ćemo mi, nadam se, da promenimo i da stvorimo novu vojsku, mlad čovek koji je u nju otišao nije od nje mogao da nauči ništa ili bar ništa korisno. U svakom slučaju, nije mogao ništa lepo tamo da vidi. Mogao je da vidi vojsku koja nije spremna ni na koji način da odgovori na izazove koje pred nju postavlja svet oko nas i moderno društvo. Mogao je da vidi vojsku u kojoj su uslovi obuke, boravka i života bili ispod svakog nivoa. Mogao je da vidi vojsku koja nije imala snage da se izbori sa mnogobrojnim unutrašnjim problemima, aferama koje su je razdirale i koja nije imala snage da građanima Srbije, a pre svega mladim ljudima pruži one odgovore na ona pitanja koja je morala da im pruži. Ovu odluku danas vidim kao priliku da sve to ispravimo. Priliku da stvorimo vojsku koja će moći da se suoči sa svim tim problemima. Priliku da stvorimo vojsku koja će biti drugačija. Uostalom, kao vojsku koja će funkcionisati u jednoj drugačijoj zemlji u odnosu na onu zemlju koja je slala svoju decu da ginu u ratovima koje navodno nikada nije vodila. Na nama svima koji smo ovde, na nama svima koji ćemo glasati za ovu odluku je da tu priliku ne ispustimo i da sve ovo uradimo. Podsetiću, mada ste i vi ovde danas to pomenuli, ali i Liga socijaldemokrata Vojvodine svake godine to podseća, da mi i dalje nemamo odgovore na pitanje ko je ubio dvojicu gardista na Topčideru? Mi ne znamo zbog čega se to desilo? Šta je istina o ovom događaju? Ko će dati odgovore njihovim porodicama i ko će reći istinu? Da li je moguće dobiti tačan odgovor na pitanje koliko je vojnika Jugoslovenske narodne armije sa teritorije Srbije poginulo u ratovima devedesetih godina? Dalje, šta je sa nadoknadom razlike u zaradama koju Srbija treba da isplati bivšem generalu JNA Vladi Trifunoviću, koji je spasao 250 vojnika i bio osuđen zbog toga i koji i dalje nije dobio nadoknadu? Ko će se pobrinuti za to? Ko će obezbediti da on dobije te nadoknade, da bude obeštećen? Ovo danas zaista jeste prilika da stvorimo uslove da se ove stvari nikada više ne ponove. Ovo danas je prilika da stvorimo uslove da se svi ovi odgovori daju i odgovornost je podeljena. Odgovornost nije samo na Ministarstvu odbrane, odgovornost je na svima nama koji ćemo zajedno da završimo ovu reformu vojske i da privedemo kraju. Ovo je prilika koju mi ne smemo propustiti i u tom smislu ona je istorijska. Odluku o ukidanju obaveznog služenja vojnog roka Liga socijaldemokrata Vojvodine vidi zaista kao svojevrsni lični uspeh, zbog toga što je to trijumf politike koju Liga socijaldemokrata Vojvodine već 20 godina. Prvi smo organizovali antiratne proteste u Vojvodini, uvek i stalno smo bili protiv rata, bez obzira na sve, skupljali smo potpise za prigovor savesti i zalagali se za profesionalizaciju vojske. Uvereni smo da je ova odluka koju ćemo usvojiti na način da stvorimo vojsku koja će biti organizovana po najmodernijim standardima, koja će biti moderna i koja će biti, što je najvažnije, spremna da odgovori na izazove koji se pred nju postave. Svi poslanici Lige socijaldemokrata Vojvodine će glasati za sve predloge zakona i odluku i uradićemo to veoma ponosno. Isto tako, kao što znamo da će svi naši poslanici glasati za ove predloge, znamo da će i oni koji se danas protive tome, oni koji su danas govorili protiv završetka ove reforme imati priliku da posle ovog glasanja vide vojsku koja će biti modernija, efikasnija i ponosnija nego što je ova sada.
Osam minuta i 10 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
U svom uvodnom izlaganju sam rekao da stajaća vojska svoj vrhunac doživljava u Prvom svetskom ratu, kada i važi krilatica "rado Srbin ide u vojnike", a kasnije sam rekao da u to vreme i krilatica "rado ide Srbin u vojnike" dobija i nastavak "tri ga tuku, a dvojica vuku". To nisam rekao, pošto smatram da nije baš primereno, ali, evo, da znate šta je nastavak. Devedesetih godina imamo eroziju služenja vojnog roka, tako da to što vi ne doživljavate to "rado Srbin ide u vojnike" kao neku svoju tradiciju, a verujem u vašoj generaciji možda tako nije, u mojoj generaciji se išlo rado u vojsku. Ja sam stariji, ali nije strašno. Odgovor na drugo pitanje dobićete u pisanoj formi.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, a posle njega narodni poslanik Petar Jojić, a posle njega narodni poslanik Srđan Milivojević, koji je poslednji prijavljeni govornik.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, pošto vidim da je bitno, hajde da se legitimišem da kažem da jesam služio vojsku, učesnik sam rata u vreme bombardovanja, služio u Hrvatskoj, u Divuljama, PVO i mogu reći, na osnovu onoga što sam tamo video, i u ovom ratu, još tada sam shvatio da su države ili vojske koje primenjuju doktrinu naoružanog naroda besmislica i da od toga nema ništa. Posle toga četiri-pet godina je, naravno, JNA pokazala da je tigar od papira, raspala se vrlo brzo. U januaru će biti 20 godina kako se bavim politikom. Od tada i smatram i javno sam uvek govorio da je Srbiji potrebna profesionalna vojska i smatram da je Srbiji potrebna profesionalna vojska. Ima u istoriji bezbroj primera koliko je bolje imati dobru profesionalnu vojsku, još od nastanka maltene civilizacije i dobro obučenog vojnika, iskusnog i profesionalnog, nego naoružanu gomilu ljudi. Nekoliko primera mogu reći. Na primer, Hanibal je godinama maltretirao Apeninsko poluostrvo i Rimsko carstvo i porazio nekoliko vojski koje je Rim spremao zaredom samo zato što je imao iskusnu vojsku i dobro opremljenu. Šta reći o Leonidi i 300 Spartanaca koji su se suprotstavili po nekim procenama preko 200.000 Persijanaca na jednom polju tri dana. Ili Aleksandru Makedonskom koji je sa sedam puta manjom vojskom porazio Persijsko carstvo, ali je on imao vojnike koji su bili iskusni, od 10 do 30 godina u ratovanju i mnogo bolje naoružani od ovoga što je imao persijski car, koji je onako skupio plemena i poslao džumle na njih i naravno izgubio carstvo posle toga. Šta reći o Sparti kao državi koja je prva imala organizovanu profesionalnu vojsku, muškarce koji su bili samo vojnici i ništa drugo i šesto godina na njihovo tlo nije, po tome su, hajde da kažemo, rekorderi, niko nije uspeo 600 godina da pređe granicu Sparte, a kamoli da vodi neki sukob na njihovoj teritoriji sa njima. Međutim, malo me je ova euforija koju su pokazali poslanici vladajuće većine i naterala da se javim da govorim. Da, gospodo, ali ovo nije završena reforma, ovo je tek početak reforme. Znači, mi moramo da nastavimo s tim dalje. Mnogih odgovora ovde nema. Na primer, ja sam negde pročitao, ne znam da li je tačno, ministar možda to zna, da jedan profesionalni vojnik danas u proseku košta šest puta više nego običan, ali to znači da on mora da bude dobro naoružan, da mora da bude dobro obučen, da bude dobro obučen, sve to mora da se ima. To danas ova srpska profesionalna vojska nema i na tome mora da nastavi da se radi, a sa ovom privredom i na ovaj način i sa ovim što se odvaja za budžet vojske teško da ćemo do toga doći u skorije vreme, nisam od tih koji će reći da nećemo, naravno da moramo. Zato vam ta euforija malo nije na mestu. S druge strane, potrebno je isto tako, po meni, šta pogrešno, barem sada u promociji ove reforme, ministar sa time može da se složi ili ne, ali dajem kao predlog to što se promoviše i profesionalna vojska, ali se ne promoviše i ne reklamira ovaj dobrovoljni deo ili barem se o njemu ne govori, dobrovoljna mogućnost služenja vojnog roka. Hajde da od današnjeg dana se to promeni, na primer, to je moj predlog. Sami ste rekli – možda radni staž. Mora biti neke stimulacije. Znači, radni staž da, ali se ne slažem s vama da treba da se računa vojska, zašto ne možemo zakonom? Dajte predlog zakona i jednostavno samo upišemo radni staž. Zašto mora da se naplaćuje sada u penziono tih tri, šest meseci, godinu dana, koliko se predvidi? Kao država možemo da donesemo odluku, vojsci treba pomoći. To je dovoljno samo kao motivacija ovim ljudima, da mogu oni koji žele da služe vojsku da ništa ne gube time što odu da služe vojsku, znači, radni staž je u knjižici, pečat, potpišemo i to se zna. Zašto mora da se uplaćuje? Mislim da je zakonski način da to može. Drugo, treba promovisati dobrovoljno služenje vojske jer može se desiti da nam bude potrebno. Kolektivna bezbednost, o njoj se govori, govore predsednik Rusije, predsednik Vlade Rusije i mislim da mi za to treba da se zalažemo od Lisabona do Vladivostoka, a svakako ne u NATO, to je nešto što nam u ovom trenutku nije potrebno.
Narodni poslanik Petar Jojić ima reč, a posle njega narodni poslanik Srđan Milivojević i on je poslednji prijavljeni govornik na listi.
Slušajući danas ovu diskusiju i u nekim krugovima vidim da smo reč patriotizam doveli do apsurda i srama, da se danas čak i neki stranački lideri smeju i izvrgavaju tu reč do vulgarnosti. Gospodine ministre, u predlogu člana 7. zakona o izmenama i dopunama Zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi, predviđa se da predsednik Republike, na predlog ministra odbrane, može skratiti trajanje služenja vojnog roka. Mene ovo zabrinjava jer ovo nije ustavna kategorija. Naime, pročitajte član 112. Ustava Republike Srbije, pročitajte član 17. Zakona o Vojsci Republike Srbije. Izašlo se iz okvira i ovo mene zabrinjava. Sada je predsednik Republike gospodin Boris Tadić, ali mene brine da dođe neko drugi koji može da skrati vojni rok i da ugrozi bezbednost Republike Srbije. Gospodine ministre, što se tiče ove odluke o dobrovoljnosti, smatram da licima koja dobrovoljno služe vojni rok sa oružjem pripadaju i beneficije, stimulacije po ovom zakonu i nabrojati, prvo - vreme provedeno u služenju vojnog roka pod oružjem računa se kao uvećani radni staž, beneficiran, plus četiri meseca za godinu dana. Mislim da ovo treba urediti zakonom. Gospodine ministre, danas smo čuli i istorijsko gledanje. Članice NATO pakta nikada nisu pomogle Srbiji ni u jednom ratu gde nisu imale svoj interes, počev od cara Dušana, preko Solunskog fronta, do Drugog svetskog rata. Srbi su uvek ispadali naivni u prijateljskim odnosima, ratnom savezništvu protiv svakog protivnika, gde su Srbi bili najveće žrtve koje su podnosili. Mi smo u odnosima sa članicama NATO pakta imali veće gubitke, a vodeće zemlje NATO pakta, sadašnje članice su prema Srbiji i Srbima bili zlikovci. U zadnjim ratovima 90-ih godina, američki penzionisani generali, tvorci plana i izvršitelji "Oluje" protiv Srba u Hrvatskoj, bombardujući sve što je srpsko, u Bosni i Hercegovini, bombardovali su Srbiju i naneli ogromne žrtve i štete i vratili je unazad 50 godina. Okupirali su srpske teritorije, sada KiM, okupirali srpski narod u BiH, a hoće da ukinu i Republiku Srpsku i da je pripoje Muslimansko-hrvatskoj federaciji, predali srpske teritorije Hrvatima i ceo NATO pomaže Hrvatima da se treći stav ustaške Pavelićke politike provede u delo, a Pavelićeva politika je bila NDH prema Srbima: jednu trećinu treba pobiti, jednu trećinu treba pokatoličiti, jednu trećinu raseliti. Sada to Hrvatska provodi pod okriljem NATO pakta, Amerike, Nemačke, Engleske i drugih koje podržavaju Hrvatsku da uđu u NATO pakt i EU da ojača na račun Srbije. Postavljam pitanje šta Srbija dobija ako uđemo u NATO? Ako uđemo u NATO, gospodine ministre, Srbija će izgubiti sve, a njeni protivnici na njen račun dobijaju sve i nama takvo društvo ne treba, jer više šteti nego što koristi. Ovo kaže i običan građanin Republike Srbije. Gospodine ministre, druge kategorije, tehnički, naše oružane snage, ni po čemu nisu kompatibilne sa tehničkim i logističkim oružjem snaga NATO pakta. Nama ceo NATO pakt nije mogao da remontuje tri borbena aviona, nego smo morali da ih šaljemo u Rusiju. Pre oko dva ili tri meseca, ceo svet je upoznat, pa i mi smo, naše operacije za vođenje ruskih protivavionskih raketa morali da probamo u Bugarskoj, na njihovom poligonu, koliko imam informacije. Ako je to tako, vi to bolje znate. Gospodine ministre, ja sam ovde imao da govorim dva sata, ali zbog vremena koje mi je ostalo na raspolaganju, jer su moje kolege danas govorile o tome detaljno, moram da vas podsetim da se u ratovima rat dobija sa tri stvari, to su govorili čuveni generali Francuske. Rat se dobija novcem, novcem i novcem. Šta ima naša vojska? Gospodine ministre, šta ćete uraditi da poboljšate materijalni položaj naše vojske? Zašto su onolike nekretnine, gospodine ministre, kojom raspolaže Vojska Srbije? Gospodine ministre, Vojska Srbije ima ogromne nekretnine, a tih nekretnina treba se osloboditi, koje ne trebaju vojsci, poboljšati materijalni položaj vojske, desetine hiljada vojnika i rezervista i oficira nema rešeno stambeno pitanje. To se mora učiniti što pre, prodati nekretnine koje čak ne obezbeđuje vojska, a one su prazne, niko ih ne koristi. Zbog toga sam pristalica da se Vojska Srbije mora pre svega obezbediti materijalno, mora tehnički i morate shvatiti da se ovim brojem od 10.000 neće moći odbraniti Srbija, pa čak i ako nas jedan Kosovski korpus napadne, i zbog toga naša vojska mora biti jača i brojčano. S vama se ne slažem, što se tiče, tri dobro obučena vojnika profesionalca mogu bolje izvršiti zadatak i odbranu od 600 drugih neobučenih, odnosno vojnika neprofesionalaca. Složio bih se u tome s vama samo pod jednim uslovom, da su ova trojica naoružana, a onih 600 nisu. Srpska radikalna stranka, čuli ste od naših poslanika prethodnih govornika, nije protiv profesionalizacije vojske i mi želimo da nam vojska bude jaka, da branimo državu, ali da se sa svakim društvom ne nađemo. Hvala.
Reč ima poslanik Srđan Milivojević.
Poštovani gospodine ministre, časni oficiri i ponosna Vojsko Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, ali pre svega, građani Srbije, evo u ove sitne sate da malo rezimiramo sve ono što smo čuli, a mnogo toga smo danas čuli. Prvo, da krenemo od tradicije. Interesantno je, preostale kolege u sali, to poimanje naše tradicije, kako ko vidi srpsku istoriju i srpske tradicije. Tradicija je po nekima samo ono što nama odgovara u ovom trenutku, što odgovara toj političkoj stranci i toj političkoj ideji. Kada se ovde govori o tradiciji na takav način da se uopšte ne poznaje srpska istorija, istorija vojske i nastanak Vojske Srbije. Neki tradiciju traže kod Obrenovića, drugi istorijske korene traže kod Karađorđevića, zaboravljaju da je zemlja Srbija imala svoju istoriju i pre Karađorđevića i pre Obrenovića, pogotovu pre njihovog ulaska u politički život ove zemlje i osnivanja njihove političke stranke. Sada traže slične političke stranke kroz istoriju koje su možda imale slično ime, ne bi li se napravio kontinuitet sa tim političkim idejama i tek tu se pravi jedna groteska, da ne kažem, humoreska od jedne vrlo ozbiljne teme. Ima li uopšte grada u Srbiji koji je vezan više zavojsku od grada Kruševca? Ne zbogtoga što smo mi grad koji je vezan za 1389. godinu i Kosovski boj, imali smo mi vojsku i pre toga, ali da vas podsetim da kada smo u ovoj sali slušali istoriju srpske vojske zaboravljalo se da je Srbija učestvovala u ratovima i preNemanjića, i za vreme Prvog srpskog ustanka i Drugog srpskog ustanka, pa se mnogo toga zaboravilo. Skratiću svoje izlaganje i neću preostale predstavnike opozicije, a malo ih ima, podsećati na to što kada govorimo o tradiciji ne poznaju tu tradiciju. Kaže Čolaković da govorim o zakonu. Sve je ovo o zakonu. Hoću da kroz jedan segment pozivanja na tradiciju ponovo podsetim na jednog Kruševljanina, despota Stefana Lazarevića. Despot Stefan Lazarević je poznat i kanonizovan na 500. godišnjicu svoje smrti 1927. godine, a bio je čovek koji je bio prinuđen da bude u vazalnoj vojsci kod ubice svog oca, kod sultana Bajazita, da se za njegov interes bori sa srpskim vitezovima, da on hrabrošću zadivi Mongole u bici kod Angore, da nakon toga pristupi u vazalni odnos kod ugarskog kralja Žigmunda i danas bi taj verovatno bio nazvan stranim plaćenikom od strane onih koji na ovaj način tumače srpsku tradiciju, imaju poimanje nužnosti da se u jednom istorijskom trenutku pod određenim istorijskim okolnostima Srbija izbori za svoj opstanak. S druge strane, kada govorimo o despotu Stefanu Lazareviću, podsetiću samo da je on lično od vizantijskih vladara dobio tu titulu despota, a ona je odmah ispod carske. U svojoj biografiji je upisao učešće u nekoliko ratova na strani Turaka, u nekoliko borbi i bitaka na strani ugarske krune i na kraju se borio i izborio da se Srbija očuva nakon kosovskog poraza. Šta kazati o nepoznavanju činjenica da je prvi ministar vojni u Srbiji bio Francuz, da smo 1861. godine dobili mondena za ministra vojske. Šta kazati da smo zbog nepoznavanja činjenica, da smo zbog Zakona o stajaćoj vojsci donetog januara 1883. godine imali Timočku bunu. Znači, onoga trenutka kada smo profesionalnu plaćeničku vojsku zamenili tom našom tradicionalnom vojskom, jer za nas tradicija počinje tek 1883. godine, Srbija je ušla u međusobni obračun, jer smatrala je da je stajaća vojska nešto loše, a da je profesionalna vojska nešto dobro, pravo, iskreno. Sada opet imamo posle 100 i nešto godina tu dilemu - da li je sada dobro da se vrati profesionalna vojska, a ne stajaća? Sada se pozivamo samo na srpsku tradiciju, a ta naša tradicija počinje od 1883. godine. Sve ovo što sam sada govorio to je, dame i gospodo, zanemarljivo, to nije bitno, to se nije desilo u istoriji, jer to odgovara određenim političkim opcijama. Godine 1867. godine donet je Zakon o prijemu stranih oficira u Vojsku Srbije, jer ko je činio osnovu oficira Vojske Srbije. Prve odredbe stajaće vojske mi smo u Srbiji dobili za vreme Miloša Obrenovića 1827. godine i to su bili Rusi posle Jedrenskog mira. Mogu sad da govorim o mnogo tradicija, ali nema predstavnika opozicije. Svoje izlaganje ću skratiti. Moram zaista da prokomentarišem, ni od koga ko se zalaže za tradicionalne vrednosti u ovom sali nisam čuo pohvalu što se uvode vojni sveštenici, ja vam na tome čestitam, gospodine Šutanovac, ja sam pravoslavni hrišćanin, pripadam duhovnom bratstvu Sv. Đorđa, to je hram u Kruševcu. Zaista sam veoma srećan i ponosan što je ova DS zaslužna da mi konačno imamo vojne sveštenike. Na kraju, kad već govorim o Kruševcu, dozvolite mi da vam kao Kruševljanin zahvalim što ste vi imenom i prezimenom, kao Dragan Šutanovac, 1,2 milijarde dolara doneli u ovu zemlju kroz promociju vojne industrije ove zemlje. Kad građani Srbije čujete da neka vojna fabrika radi u Srbiji, znajte da je to zasluga gospodina Dragana Šutanovca. Kad idete na posao i to će raditi, gospodine Jojiću, kad odete na posao i primite platu, znajte da se neko svojim ličnim autoritetom postarao da ta fabrika radi, bilo da je reč o "Slobodi" u Čačku, bilo da je reč o "Krušiku" u Valjevu ili "14. oktobru" u Kruševcu. Nisam čuo ni reč pohvale o tome. Nisam čuo ni reč pohvale o tome da utrenutku kad Srbija na svaka dva meseca traži po svetu novac za penzije, plate, neko kaže, to je reformisana vojska, to je reformisana vojna industrija, na to možemo biti ponosni. Svoje izlaganje ću završiti činjenicom da smo ne tako davno imali vojsku kao instituciju koja je doživela najmanje poverenja građana ove zemlje. Danas je Vojska, uz Srpsku pravoslavnu crkvu, institucija kojoj najveći broj građana ove zemlje veruje, jer ako neko misli da se to desilo preko noći, čarobnim štapićem, hokus-pokus preparatima, to se desilo danonoćnim radom, donošenjem ovakvih zakona, povratkom ugleda vojske u svetu, međunarodnim angažovanjem naše vojske u međunarodnim mirovnim misijama, učešćem gde su ti momci osvetlali obraz Srbije i pokazali šta je i kako treba da izgleda srpski vojnik u 21. veku. Ovaj zakon omogućava da imamo te vojnike koji će ponovo proslaviti zemlju Srbiju, ne samo u Srbiji već širom sveta, isključivo u mirovnim misijama.
Sedam minuta i 40 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Zahvaljujem svima koji su izdržali ovaj dan i ostali do kraja u Skupštini. Želeo bih da završim svoje obraćanje upravo nekim pitanjima prema svima vama, pretpostavljam da znaju odgovor. Mi već nekoliko godina ispred Savezne skupštine, sadašnjeg Doma Narodne skupštine, pravimo jednu ceremoniju promocije novih potporučnika. Imao sam priliku da čitam u medijima kako kažete u skladu sa starom srpskom tradicijom. Odmah da vam kažem to smo mi izmislili i to nikada nije bilo. To je tradicija koju mi sad pravimo. I nije jedino Sveti Sava bio pametan, jer ima pametnih koji žive danas i koji će danas da naprave neku novu tradiciju koja će biti za buduća pokolenja takođe da se ponose. Mi već dve godine imamo Vojno-medicinski fakultet. Za 50 godina će se ovde voditi verovatno debata, pa će neko reći – mi tradicionalno imamo Vojno-medicinski fakultet, iako smo ga mi sada napravili. Za 100 godina će neko reći da Srbija ima profesionalnu vojsku. To će biti ta tradicija. Ovo što danas radimo u oblasti odbrane, univerzitet odbrane, koji ćemo da formiramo, kontrolu naših agencija, sve to su prvi koraci, nažalost kasnimo par decenija, ali sustižemo polako i ispred nekih smo brzi, iza nekih smo, da kažem, sporiji. Važno je da znate samo da smo potpuno ubeđeni da radimo ispravne stvari. Da li su one u tempu koji mi bi želeli da budu, nisu uvek, ali nemamo dilemu da niti smo najbolji, niti smo najgori, već ima prostora da budemo još bolji. Verujte možete biti ponosni na ono što se dešava u Ministarstvu odbrane i Vojsci Srbije, a to je zaista, što reče neko danas ovde, apsolutno druga vojska. Hvala vam.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja zajedničkog načelnog jedinstvenog pretresa, pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine? (Ne) Pošto se niko nije prijavio, zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres. Zahvaljujem svima na uloženom radu današnje sednice. Za danas završavamo rad, koji nastavljamo u utorak, 7. decembra, u 10.00 časova. U 10.00 časova ćemo naravno, prvi deo sednice, nakon otvaranja, raditi na osnovu člana 286., a zatim po dnevnom redu, dok će, kako ste obavešteni, popodne biti posebna sednica, odnosno sednica sa aktuelnom temom. Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 92 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma potrebnog za rad Narodne skupštine, molim sve narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Molim narodne poslanike da pogledaju da li je verifikacija u poslaničkoj jedinici za poslaničke kartice. Jeste. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Podsećam narodne poslanike da utorkom i četvrtkom, a nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, sednica Narodne skupštine teče na osnovu na osnovu člana 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, koji kaže da narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenja i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, a o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera i iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze. Izuzetno predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, ovo pravo iz stava 1. člana 286. može ostvariti na sednici Narodne skupštine usmeno, u jednomobraćanju, u trajanju do pet minuta, utorkom i četvrtkom, i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu. Pitam, da li neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želida zatraži obaveštenje ili objašnjenje, u skladu sa članom 286. Poslovnika Narodne skupštine? (Da.) Narodni poslanik Dragan Todorović.