Hvala, gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ministru zdravlja sam postavio nekoliko pitanja još 22. maja, na koja nisam do sada dobio odgovore. Radi se o vanbolničkom porodilištu koje je 1988. godine zatvoreno iz higijenskih razloga i 23 godine traju bezuspešni pokušaji da se ponovo to porodilište otvori. U poslednje vreme su počeli ozbiljniji pristupi u rešavanju ovog problema. Mislimda je namera tu, ali ne i adekvatan metod ili put pronađen. Zapravo, umesto da se uradi aneks objekat, dodatni objekat u sklopu već dva postojeća objekta DZ u Preševu, za vanbolničko porodilište je predviđena rekonstrukcija već postojećeg jednog od dva objekta, u kojima je primarna zdravstvena zaštita organizovana najmanje u poslednjih 30 godina. Time što se sada jedan od objekata planira da prenameniti poprilično skupom rekonstrukcijom u vanbolničko porodilište, postoji opasnost da se ugrozi već postojeća primarna zaštita u ovom domu zdravlja. Zato sam tada i formulisao ova pitanja, koje ponavljam – da li jeMinistarstvo zdravlja preduzelo adekvatne mere radi sprečavanja nezakonitih investicionih aktivnosti koji su u suprotnosti sa zdravstvenim igrađevinskim propisima, a gde se vrši prenamena poslovnih sadržaja u novom objektu DZ Preševo, a zašta ste upoznati preko informacije, koje je Ministarstvu dostavio načelnik dispanzera za predškolsku i školsku decu, a koji je tri-četiri dana nakon dostavljanja informacije Ministarstvu smenjen sa te funkcije? Koji su presudni razlozi prevagnuli pri opredeljenju da se prostor za vanbolničkoporodilišteprenameni i obezbedi kompletna rekonstrukcija starog objekta Doma zdravlja, a renoviran je sredstvima Ministarstva pre tri godine, a koji više od 40 godina funkcioniše za opštu praksu i kao ginekološki-akušerski dispanzer, umesto da se uredi novi aneks za porodilište? Treće pitanje je – da li je Ministarstvo zdravlja, prilikom opredeljenja za varijantu rekonstrukcije starog objekta Doma zdravlja za potrebe porodilišta, sačinilo potrebnu analizu iz koje bi se videlo, da redukcijom zdravstvene aktivnosti sa dva postojeća objekta na samo jedan objekat, da li se time dovodi u opasnost da se bitnije ugrožava normalno funkcionisanje Doma zdravlja i da postoji opasnost limitiranja daljeg razvoja primarne zdravstvene zaštite u ovoj opštini? Naime, ovim rešenjem se onemogućava otvaranje drugih specijalističkih službi koje nedostaju ovom domu zdravlja, a da ne govorimo o zakonskoj mogućnosti,da Preševo ima stacionar za interne bolesti. Podsetio bih daje u širem regionu, u Crnoj Gori,. pre deset godina, predsednik Opštine Ulcinj, pokrenuo postupak vanbolničkog porodilišta, a crnogorske vlasti su tamo u toku jedne godine rešile taj problem. Ovde se preko dve decenije čeka na jedno elementarno pravo u okviru zdravstvene zaštite. Podsetio bih da u daleko manjim sredinama sa 2000 stanovnika, uzmite samo selo Pasjane kod Gnjilana, gradi se i porodilište i stacionar. Biće završeni u toku godine i otpočeće te važne funkcije zdravstvene zaštite. (Predsedavajuća: Pet minuta.) Zbog čega se te stvari dešavaju kod nas? Zato sam i postavio ova pitanja ministru zdravlja, ali do sada nisam dobio odgovore. Očekujem da će se ovom osetnom pitanju posvetiti daleko ozbiljniji pristup, da bi se konačno i ovaj višedecenijski problem rešio. Hvala vam.
Šest minuta, narodni poslaniče. (Riza Halimi: Zašto me niste opomenuli?) Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić. Izvolite.
Poštovane kolege narodni poslanici i poštovani građani Srbije, dozvolite mi da, pre nego što postavim pitanje Vladi Republike Srbije, svim građanima koji danas slave Svetu Petku čestitam slavu, a to činim iz razloga što znam da je to veoma česta slava upravo na KiM i posebno čestitam svim našim Srbima koji danas proslavljaju Svetu Petku. Naravno, postaviću pitanje Vladi Republike Srbije, ali ću to učiniti na kraju mog izlaganja i ono se tiče KiM. Sva pitanja i sve rasprave o KiM su posledica neodgovornog potpisivanja Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju u kampanji 2008. godine. Želim da podsetim građane Srbije da je upravo te godine, 2008. godine, Vojislav Koštunica vratio mandat građanima Srbije, jer tada, u tom momentu je postalo jasno da nemamo jedinstvenu politiku prema KiM. Tada je vladajuća koalicija građanima obećala i Evropu i evropske integracije i Kosovo i Metohiju. Sada se suočavamo sa pogubnim posledicama jedne takve politike i zapravo svedoci smo da ta politika doživljava svoj potop u svim svojim segmentima. Ono što je Vlada Republike Srbije u protekle četiri godine uradila jeste prihvatanje misije Euleksa bez saglasnosti Skupštine. Ona je tu saglasnost dobila naknadno Rezolucijom, ali u momentu kada je to dozvolila nije imala saglasnost ove skupštine, a jasno je da misija Euleksa ima mandat da uspostavi institucije nezavisne države Kosova. To je ova vlada učinila. Drugo, Vlada je krenula u razgovore, po preporuci EU, sa Prištinom, o pitanjima od životnog značaja i Vlada je sklopila niz sporazuma. Podsetiću, Sporazum o slobodi kretanja, Sporazum o vraćanju matičnih knjiga, što za posledicu, direktnu posledicu, ima da su sada Srbi suočeni sa pritiscima da prihvate kosovske registarske tablice, kosovska dokumenta, dakle, ličnu kartu, saobraćajnu dozvolu, vozačku dozvolu, što, naravno, Srbi ne žele. Ova Vlada i Kabinet predsednika Borisa Tadića je sklopila i Sporazum o carinskim pečatima, naivno verujući i bez ikakvih garancija da zapravo Euleks, ali i ta lažna kosovska vlada, to neće protumačiti kao fakat da time stiču pravo i da na granicu dovedu carinike i kosovsku policiju. Zato sada imamo ovo teško stanje na KiM. Ova vlada je pod ucenama i pritiscima popustila. Najrečitija je bila nemačka kancelarka, gospođa Angela Merkel, koja je Srbiji lupila takav šamar koji nismo decenijama primili, a iz izjava velikog broja zvaničnika i EU, ali i iz najznačajnijih država EU, kao što je recimo Velika Britanija, vidimo da ti pritisci i dalje postoje. Vlada Republike Srbije, Kabinet predsednika Republike tvrdi da se neće povući srpske institucije, institucije ove države sa KiM, ali zapravo pravo pitanje, u skladu sa Poslovnikom očekujem da Vlada odgovori u roku od 15 dana. Pravo pitanje jeste sledeće. U momentu kada država Srbija raspiše parlamentarne izbore za Narodnu skupštinu Republike Srbije, ali i izbore, što posebno naglašavam, za organe lokalne samouprave, da li će Vlada pod tim podrazumevati da će ti izbori, i parlamentarni i izbori za lokalnu samoupravu, biti održani i na KiM? Od tog odgovora zavisi mnogo toga. Tada ćemo konačno videti da je ova vlada na putu bez povratka u procesu puzajućeg priznavanja nezavisnosti KiM, a verujem da upravo tada, kada budu raspisani izbori, će narod, građani, u skladu sa svojim moralom koji još uvek, kao narod, posedujemo, ovoj vlasti, a pre svega DS i predsedniku Borisu Tadiću, reći konačno doviđenja.
Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić. Izvolite.
Hvala gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, postavljam pitanje premijeru Cvetkoviću i ministru odbrane Draganu Šutanovcu vezano za događaje koji su se desili na Krstovdan 27. septembra, koje su izgleda oni zaboravili, kada su NATO vojnici i vojnici SAD pucali na nenaoružani srpski narod na KiM, kada je bio veliki broj povređenih i kada je prava sreća i pravo čudo da američka vojska nije ubila ni jednog građanina Srbije. Šta premijer Cvetković, šta ministar odbrane čini kako bi takve događaje i takav scenario sprečili za budućnost? Kada je Vlada Republike Srbije prestati da pruža logističku podršku Vojsci SAD i NATO paktu na teritoriji Republike Srbije? Podsećam vas da Cvetković i Tadić pružaju logističku podršku upravo onim vojnicima koji su pucali na srpski narod na Krstovdan ove godine. Evo i dokaza za to, gospodo. Godine 2006. Tadić je potpisao jedan sporazum sa Vojskom SAD, a vladajuća većina predvođena DS je 2009. godine izglasala taj sporazum. Reč je o SOFAsporazumu ili sporazumu koji se tiče zaštite statusa i pristupu i korišćenju vojne infrastrukture u Republici Srbiji, Vojske SAD. Taj sporazum je izuzetno poguban po interese Republike Srbije. On omogućava Vojsci SAD da se slobodno kreće po celoj teritoriji Republike Srbije, da unese na teritoriju Republike Srbije šta god želi, bez ikakve kontrole, jer su po članu 7. tačka 2. vazduhoplovi, vozila i plovila SAD izuzeta od postupka inspekcije. Takođe u članu 9. sporazuma SOFA daje se mogućnost vojnicima SAD da ubijaju na teritoriji Srbije građane Republike Srbije, a da za to ne odgovaraju. Čak se i Republika Srbija obavezuje da odustane od potraživanja bilo kakve naknade za posledice delovanja Vojske SAD u Republici Srbiji. Dakle, ovim sporazumom se Vojsci SAD, ali i privatnim kompanijama vojnim koje oni angažuju, daje dozvola za ubijanje na teritoriji Republike Srbije. Međutim ovaj sporazum može da se otkaže. Rok je 180 dana od prijema pisanog obaveštenja o nameri otkazivanja. Dakle, direktno pitanje gospodinu Cvetković i ministru odbrane Šutanovcu – kada će da otkažu SOFA sporazum preko kojeg pružaju logističku podršku NATO trupama i Vojsci SAD na teritoriji Republike Srbije koja, kao što smo videli, puca na nenaoružane Srbije na KiM, kao što se desilo 27. septembra na Krstovdan i zašto već taj sporazum nije otkazan? Drugo pitanje ministru odbrane Draganu Šutanovcu, on je odgovorio vezano za neeksplodiranu bombu koja se nalazi u Zvezdarskoj šumi u Beogradu, NATO bombi iz 1999. godine, da Vlada Republike Srbije nije obezbedila sredstva da razminira tu bombu, da Vlada Republike Srbije nema 250 hiljada evra da izvrši izviđanje te teritorije i da razminira bombu, iako ima Ruse koji su tu svaki dan i koji se bave poslovima razminiranja. Oni prosto ne žele da zaštite građane Beograda, građane Zvezdare i da tu bombu od hiljadu kilograma, koja može da pobije na stotine ljudi, demontiraju. Da li je moguće da Vlada Republike Srbije ne može da izdvoji ta sredstva, kada znamo da savetnici EU u Srbiji dnevno zarađuju i do 800 evra, što je zaista neverovatno? Drugo, kada će taj NATO pakt, kada će te SAD kojima se vi dodvoravate, da vam pošalju napokon spisak sredstava koja su upotrebljavali u NATO agresiji i gde su sve bačeni, da bi mogli da se demontiraju? Dakle, tražim od premijera Cvetkovića i od ministra Šutanovca da odgovore na ova pitanja. Hvala.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč, da iskoristi svoje pravo iz člana 286. stav 2? (Ne) Pošto se više niko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: predsednica Skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, narodni poslanik Zoran Bortić, Petar Petrović i Žika Gojković. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, na ovu sednicu, pored predstavnika predlagača Snežane Malović, ministarke pravde i Dragana Šutanovca, ministra odbrane, pozvala da sednici prisustvuju i: Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde; Tanja Miščević, državna sekretarka u Ministarstvu odbrane; Goran Tokić, viši savetnik u Ministarstvu pravde; pukovnik Predrag Kraljević, načelnik Uprave za međunarodnu vojnu saradnju u Ministarstvu odbrane i Dragan Radulović, sekretar Ministarstva odbrane. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres 18, 19, 20, 21. i 22. tačke dnevnog reda, odnosno zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Slovenije o izručenju; Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Slovenije o pravnoj pomoći u građanskim i krivičnim stvarima; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Hrvatske o saradnji u oblasti odbrane; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Mađarske o saradnji u oblasti odbrane i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Savezne Republike Nigerije o saradnji u oblasti odbrane. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 18, 19, 20, 21. i 22, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, prema članu 170, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova pojedine poslaničke grupe, i to tako da poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslaničkoj grupi SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslaničkoj grupi Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslaničkoj grupi DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslaničkoj grupi SPS - JS - 18 minuta; poslaničkoj grupi LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslaničkoj grupi Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslaničkoj grupi PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, što je u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika, po kom se prijave za reč i redosled narodnih poslanika koji žele da učestvuju u raspravi primaju do početka otvaranja načelnog, zajedničkog načelnog ili zajedničkog jedinstvenog pretresa tački na dnevnom redu. Obaveštavam vas, takođe, da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Saša Dujović, poslaničku grupu SPS – JS i narodni poslanik Dušan Marić, poslaničku grupu SRS. Ukoliko još neka poslanička grupa odluči da ovlasti nekog od svojih članova da je predstavlja tokom pretresa, zajedničkog i jedinstvenog, molim vas da nas o tome obavestite, da možemo da informišemo Narodnu skupštinu. Saglasno članu 170. a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Slovenije o izručenju; Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Slovenije o pravnoj pomoći u građanskim i krivičnim stvarima; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Hrvatske o saradnji u oblasti odbrane; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Mađarske o saradnji u oblasti odbrane i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Savezne Republike Nigerije o saradnji u oblasti odbrane. Pitam da li žele reč predstavnici predlagača, ministarka pravde Snežana Malović? (Da) Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo, uvaženi narodni poslanici, pokušaću da vam dam uvodna obrazloženja povodom zakona i sporazuma čije je potvrđivanje danas na dnevnom redu. Što se tiče Zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Slovenije o pravnoj pomoći u građanskim i krivičnim stvarima, saradnja između Republike Srbije i Republike Slovenije nije regulisana bilateralnim ugovorom, što je do sada stvaralo određene probleme u pravnoj saradnji između dve zemlje. Ministri pravde dve zemlje su 15. aprila 2011. godine potpisali tekst navedenog ugovora. Navedeni ugovor pružaće mogućnost obimnije i raznovrsnije pravne saradnje između dve zemlje, kako u građanskoj tako i u krivično-pravnoj oblasti, kao i efikasnije odvijanje same pravne saradnje. Ugovor će stvoriti i mogućnosti veće pravne zaštite, kako fizičkih tako i pravnih lica na teritoriji druge države ugovornice, a isto tako, omogućiće i kod određenih vidova pravne pomoći i neposrednu pravnu saradnju između pravosudnih organa. Ugovor reguliše dostavljanje pismena i predmeta, razmenu obaveštenja o propisima, preduzimanje pojedinih procesnih radnji, oslobođenje od plaćanja troškova sudskog postupka, dokaznu snagu javnih isprava, pitanja zaostavština, pitanja u vezi sa preduzimanjem krivično-procesnih radnji, primenu posebnih mera pravne pomoći u krivičnom postupku, dostavljanje izveštaja iz kaznenih evidencija kao i ustupanje i preuzimanje krivičnog gonjenja okrivljenih lica. Zaključenje navedenog ugovora sa Republikom Slovenijom i sličnih ugovora sa zemljama u regionu, a i šire, posebno će omogućiti saradnju u pogledu otkrivanja, gonjenja i kažnjavanja počinilaca najtežih krivičnih dela, kao što su dela organizovanog kriminala. Što se tiče Zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Slovenije o izručenju, između ove dve zemlje izručenje okrivljenih i osuđenih lica takođe nije bilo regulisano bilateralnim ugovorom, što je do sada stvaralo određene probleme u saradnji. Takođe su 15. aprila potpisani tekstovi ovih ugovora o izručenju. Navedeni ugovor detaljno reguliše pitanja izručenja okrivljenih i osuđenih lica, što će stvoriti obaveznije forme saradnje u ovoj oblasti između dve zemlje. Ugovor predviđa krivična dela za koja se dozvoljava izdavanjem kao što su krivična dela za koja je propisana kazna zatvora u trajanju od jedne godine ili ako se radi o izrečenoj kazni, da ona treba da iznosi najmanje četiri meseca, predviđa razloge za odbijanje izručenja, kao što je da lice čije se izručenje traži nije državljanin zamoljene zemlje, reguliše proceduru pojednostavljenog izručenja kada se lice složi sa izručenjem, kao i druga pitanja od značaja za funkcionisanje ovog međunarodno-pravnog instituta. Zaključenje navedenog ugovora omogućiće efikasnije odvijanje izručenja okrivljenih i osuđenih lica između dve zemlje. Zaključenje navedenog ugovora sa Republikom Slovenijom, ali i sličnih ugovora sa zemljama u regionu, posebno će omogućiti saradnju u pogledu otkrivanja, gonjenja i kažnjavanja počinilaca najtežih krivičnih dela. Navešću vam slučaj koji vam je poznat. Recimo, slučaj Dragana Paravinje, koji se u Republici Hrvatskoj tereti za teško ubistvo. Protiv njega se vode krivični postupci u BiH, od koje je i Republika Srbija zatražila njegovo izručenje u cilju izvršenja kazne zatvora u trajanju od četiri godine i šest meseci zbog krivičnog dela silovanja. Upravo ovakvi slučajevi ukazuju na svu neophodnost sklapanja ugovora i sa Republikom Slovenijom i sa ostalim zemljama, jer samo na taj način dajemo šansu pravnoj saradnji pravosudnih organa i sprečavamo mogućnost da učinioci krivičnih dela izbegavaju krivično gonjenje i nesmetano nastavljaju da deluju. Što se tiče Zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Hrvatske, zatim Vlade Republike Mađarske i Vlade Savezne Republike Nigerije o saradnji u oblasti odbrane, sami sporazumi čije se potvrđivanje predlaže ovim zakonom po svom karakteru su opšti, standardni međunarodni ugovori kojise bez direktnog odnosno neposrednog prihvatanja obaveza daje osnov za buduću bilateralnu saradnju u oblasti odbrane. Navedenim sporazumima opredeljuje se i procedura i opšti principi saradnje, i to ravnopravnost, reciprocitet, kao i zajednički interesi uz poštovanje pravila i principa međunarodnog prava, odnosno nacionalnih zakonodavstava Srbije, Hrvatske, Mađarske i Nigerije. Ustavni osnov za donošenje predloženih zakona sadržan je u članu 99. stav 1. tačka 4), a u vezi sa članom 97. tačka 1) Ustava Republike Srbije, kojim je propisano da Narodna skupština potvrđuje međunarodne ugovore kada je zakonom predviđana obaveza njihovog potvrđivanja, odnosno da Republika Srbija uređuje i obezbeđuje međunarodni položaj i odnose sa drugim državama. Predloženi zakoni su usaglašeni sa Zakonom o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora, kao i Bečkom konvencijom o ugovornom pravu. Takođe, a imajući u vidu da za njihovo izvršavanje nije potrebna izmena pozitivno pravnih, niti postoji potreba za donošenje novih propisa, predlozi zakona su u potpunosti usklađeni sa pravnim sistemom Republike Srbije. Takođe, predloženim zakonima vlade Republike Srbije, Hrvatske, Mađarske i Savezne Republike Nigerije daju ovlašćenja nadležnim organima, svojim ministarstvima odbrane, da neposredno zaključuju ugovore i time direktno konkretizuju saradnju u pojedinim segmentima u oblastima odbrane. U tom smislu, sporazumi predstavljaju pravni okvir za razmenu iskustava u obostrano interesnim oblastima, sa ciljem postizanja višeg stepena aktivnog učešća u zajedničkoj bezbednosnoj i odbrambenoj politici, kao i multinacionalnim operacijama. Sporazum između Vlade Republike Srbijei Vlade Republike Hrvatske o saradnji u oblasti odbrane potpisan je u Zagrebu 8. juna 2010. godine u originalu na srpskom i hrvatskom jeziku. Dosadašnja saradnja u oblasti odbrane sa Republikom Hrvatskom je relativno intenzivna, sa prostorom za dalje unapređenje. U sklopu spoljno-političke orjentacije Republike Srbije, koja prepoznaje izuzetan značaj razvijanja dobrosusedskih odnosa i regionalne saradnje, Ministarstvo odbrane aktivno učestvuje u regionalnim inicijativama, bilateralnim i multilateralnim aktivnostima, kao što je obuka kadra u regionalnim centrima i vojne vežbe, što doprinosi izgradnji poverenja i intenziviranju saradnje sa Ministarstvom odbrane Republike Hrvatske. Broj planiranih i realizovanih aktivnosti na godišnjem nivou u sklopu bilateralne vojne saradnje sa Hrvatskom je u usponu, a težište te saradnje čine sledeće oblasti: upoznavanje sa iskustvima Republike Hrvatske tokom učešća u misijama pod okriljem UN, EU i NATO, razmenu iskustva u transformaciji i procesu obuke vojnika na dobrovoljnom služenju vojnog roka, kao i saradnja u oblasti telekomunikacija, informatičke podrške i logistike. U tom smislu, sporazum predstavlja pravni okvir za razmenu iskustava u navedenim oblastima, takođe otvara mogućnost realizacije zajedničkih vojnih vežbi i obuke i intenziviranja vojno-ekonomske, vojno-tehničke, vojno-medicinske i vojno-obrazovne saradnje. Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Mađarske o saradnji u oblati odbrane potpisan je u Beogradu 22. marta 2010. godine u originalu na srpskom, mađarskom i engleskom jeziku. Potpisivanjem Sporazuma o saradnji u oblasti odbrane između Republike Srbije i Republike Mađarske stvoren je normativno-pravni osnov za unapređenje saradnje u oblasti odbrane. Time se potvrđuje naš interes i spremnost za saradnju sa susedima radi zajedničkog suočavanja sa savremenim i regionalnim i globalnim bezbednosnim izazovima, rizicima i pretnjama. Sporazum predstavlja pravni okvir za razmenu iskustava u oblasti reforme sistema odbrane, učešća u multinacionalnim operacijama, takođe otvara mogućnost realizacije zajedničkih vojnih vežbi i obuka, intenziviranja vojno-ekonomske, vojno-tehničke, vojno-medicinske i vojno-obrazovne saradnje. Bilateralna saradnja u oblasti odbrane sa Mađarskom je razvijena i težišno se odvija kroz zajedničko angažovanje u mirovnim misijama, zajedničke vojne vežbe, razmenu iskustava, uz učešće u programu i učešće Mađarske u NATO i prenošenje iskustva iz procesa tranzicije i reforme sistema odbrane. Od 2002. godine na različitim oblicima usavršavanja u Mađarskoj učestvovalo je preko 200 pripadnika Ministarstva odbrane i Vojske Srbije. Vlada Republike Srbije i Vlada SR Nigerije potpisale su u Beogradu 7. marta 2011. godine Sporazum o saradnji u oblasti odbrane, čije se potvrđivanje predlaže ovim zakonom. Republika Srbija i SR Nigerija imaju tradicionalno dobre odnose uspostavljene na diplomatskom nivou još 1960. godine, koji se odlikuju brojnim susretima na visokom nivou. Ekonomski odnosi dve države stagniraju u odnosu na period do 90-ih godina prošlog veka, tako da postoje uslovi za razvoj i intenziviranje saradnje dve zemlje. Ovo se posebno odnosi na saradnju dva ministarstva odbrane u oblasti školstva i vojno-ekonomske oblasti. Posebno smo zainteresovani za uspostavljanje veze, čime bi se uspostavili kapaciteti odbrane i industrije Srbije i stvorile mogućnosti za nastup drugih privrednih subjekata i Srbije na tržište Nigerije. Pored bojno-ekonomske saradnje, u mogućnosti smo da realizujemo i sve oblike vojno-obrazovnog i vojno-medicinskog usavršavanja na univerzitetu odbrane. Dame i gospodo narodni poslanici, izglasavanjem predloženih zakona bio bi načinjen još jedan korak u razvoju i poboljšanju saradnje između Republike Srbije, Republike Hrvatske, Republike Mađarske i SR Nigerije. Opravdanost donošenja predloženih zakona, odnosno potvrđivanje sporazuma sa ovim vladama u oblasti odbrane u skladu je sa opredeljenjima Republike Srbije za dalje unapređenje regionalne saradnje zasnovane na vrednostima na kojima počiva jedinstveni evropski, društveni, kulturni i ekonomski prostor, kao i naporima u rešavanju bezbednosnih problema u regionu. Potreba potvrđivanja sporazuma sa Vladom SR Nigerije ogleda se u brojnim mogućnostima za otpočinjanje vojno-ekonomske saradnje. Zahvaljujem na pažnji.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč, narodni poslanik Boško Ristić, Odbor za pravosuđe i upravu? Ne. Narodni poslanik Dušan Bajatović, predsednik Odbora za odbranu i bezbednost? Ne. Narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Zakonodavnog odbora? Ne. U tom slučaju, pitam da li žele reč predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa? Da, narodni poslanik Saša Dujović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvažena ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su tri sporazuma, dva ugovora, sve je već davno potpisano i već duboko u realizaciji i u konkretizaciji postupaka predviđenih ovim sporazumima u ugovorima, tako da neka velika priča oko ovoga ne bi dala pun efekat, onako kako bi to bilo da smo sve ovo dobili pre samih potpisivanja, proteklih pet, šest meseci ili kada je već koji sporazum ili ugovor potpisan. Kako stvari stoje, želeo bih da se osvrnem samo na jedan sporazum, na Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Hrvatske o saradnji u oblasti odbrane. Nekoliko stvari, koje su ovde napisane, jasne su, precizne i verovatno će u nekom narednom periodu dovesti do toga da nekada duboko zaraćene strane počnu zajedno da učestvuju u mirovnim misijama, kako pod okriljem evropskih bezbednosnih snaga, tako i pod okriljem UN. Ne treba smetnuti činjenicu da je Hrvatska već uveliko član NATO pakta i da, kao član NATO pakta kroz misiju KFOR, na trenutno administrativno okupiranoj teritoriji KiM ili pod protektoratom UN, sprovodi određene aktivnosti, koje su predviđene zadacima misije KFOR. Jedna od stvari koje smo bili svedoci u proteklih mesec dana, kako su hrvatski helikopteri prolazili albanske carinike na Jarinju i Brnjaku, što je verovatno zadatak misije KFOR i možda ne treba zameriti hrvatskim helikopterima i pilotima, ali prosto predstavlja pitanje svežih rana i svega onoga što smo mi donedavno imali kroz neku vrstu saradnje. U članu 1. ovog sporazuma, to je ono na šta bih hteo da se fokusiram, kaže se: "Saradnja saglasna ovom sporazumu zasniva se na principima uzajamnog poštovanja i ravnopravnosti i realizuje se u skladu sa nacionalnim zakonodavstvom država strana, kao i pravilima i principima međunarodnog prava." Sve je to lepo napisano i verovatno bi to trebalo da bude tako, da poslednjih mesec dana nemamo jednu paradoksalnu situaciju koja nam postavlja i ovo kao primer za budući period, da li će se baš ovaj član poštovati. Naime, mi smo u proteklih nekoliko godina preuzeli, od strane hrvatske države, osuđene za navodne ratne zločine, za počinjene zločine tokom rata. Neki od tih ljudi, naših sugrađana, i dan danas izdržavaju kazne tako što mi poštujemo zakonodavstvo Hrvatske, ispoštovali smo njihove presude da su ti ljudi načinili ratni zločin ili počinili zločin u toku rata, kako god. Ti ljudi danas u Sremskoj Mitrovici ili u Požarevcu izdržavaju kaznu koju je izrekla Republika Hrvatska. Onda smo mi kao država, to jest Ministarstvo pravde i nadležna tužilaštva, prosledili Republičkoj Hrvatskoj određeni niz procesuiranih predmeta sa jasno preciznim dokazima da su određeni ljudi u toku rata počinili stravične zločine kada su u pitanju pripadnici našeg naroda. Dobili smo kao uzvrat opet šamar, dobili smo u Saboru usvojen zakon da se ništavi sve ono što smo mi dostavili. Postavlja se pitanje - šta će onda nama takvi sporazumi? Da bi zadovoljili normu pravila diplomatije da u tom pravcu posmatramo i kažemo – mi ćemo jednog dana sa Hrvatskom biti u mirovnim misijama? U redu, ako to tako treba i ako to zahtevaju međunarodni standardi i sve ono što potpisuje međunarodna diplomatija, u redu, hajde da i to uradimo, zaista se postavlja pitanje do kada ćemo trpiti sve to što se od nas traži na ovakav način? Naravno, mi ćemo kao poslanička grupa podržati i ovih pet predloga zakona, pa i ovaj predlog sporazuma, jer je prosto on potpisan pre nekih pet meseci i tu nema mesta nekom posebnom pitanju. Opet postavljam pitanje – do kada ćemo mi sve ovo da tolerišemo? U oblasti saradnje i u oblicima saradnje postavljene su tačke koje definišu, citiram: " Druge oblasti od zajedničkog interesa o kojima se strani ili nadležni organi dogovore". Šta to mi možemo da se dogovorimo sve sa njima, to je sve pitanje. Postupanje sa tajnim podacima, citiram: "Ni jedna strana neće bilo kojoj trećoj strani dostaviti tajne podatke razmenjene tokom sprovođenja ovog sporazuma bez pisane saglasnosti druge strane". Ovaj sporazum sigurno neće važiti za Republiku Hrvatsku ili biti važniji od sporazuma koji su oni potpisali kada su postajali članica NATO-a. Pitanje je koliko naši podaci koje možemo da razmenimo sa njima mogu da budu relevantni u situaciji kada, ponovo se vraćam na početak, a to je da Hrvatska učestvuje u misiji KFOR-a i na jedan vidan i značajan način doprinosi nestabilnosti na severu naše AP KiM. Da zaključim, zaista stvar o kojoj nije trebalo možda čak i da govorimo, ali kao neko ko je to što je morao sam da skrenem pažnju javnosti i našim državnim organima, pa i Ministarstvu pravde i da ovim putem apelujem na postupanje svih diplomatskih kanala da pokušate da nađete način da se poništi ona ništavnost, jer zaista sklapajući sporazume na ovakav način, sprovodeći sve ono što se od nas zatraži od strane potpisnica sporazuma, u ovom slučaju Republike Hrvatske, dovodimo sebe u jedan položaj da pred građanima kao mi parlament usvajamo određene stvari, usvajamo ovakve sporazume, a drugi nam se smeju i prosto ništave sve ono za šta ste vi kao Ministarstvo pravde i tužilaštvo napravili fantastični pomak prikupljajući dokaze, koristeći sve moguće relevantne činjenice koje su skupljene na terenu od strane bezbednosnih službi, bivše vojske JNA, posle toga svih onih naših nesretnih vojski, da bi se dokazalo da su Merček i ostali jednostavno zločinci, a oni sve to ponište. Sve u svemu, poslanički klub SPS – JS i ja lično, kao predstavnik Pokreta veterana, ćemo podržati svih pet predloga i u danu za glasanje glasaćemo za njih. Hvala.
Iskorišćeno je sedam minuta i 20 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč? Narodni poslanik Dušan Marić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, 21. oktobra u Kragujevcu je obeležena godišnjica streljanja 2.700 srpskih đaka i civila. Istog dana u Zagrebu Hrvatski parlament doneo je odluku da hrvatski ratni zločinci koji su učestvovali u ubijanju srpskih civila ne mogu da odgovaraju za svoje zločine. Ni ova odluka ni datum njenog donošenja nisu slučajni, oni su nastavak hrvatske državne politike koja je u poslednjih 70 godina počinila dva teška zločina nad srpskim narodom, genocid u Drugom svetskom ratu i produženi genocid u ratu 1991. do 1995. godine. Samo pet dana nakon što je parlament u Zagrebu doneo ovu sramnu i uvredljivu odluku, Vlada Republike Srbije predlaže da mi u centru Beogradu, u srpskom parlamentu usvojimo zakon o saradnji sa Hrvatskom, zamislite, u oblasti odbrane. Mi iz SRS ovaj predlog zakona doživljavamo kao uvredu za svakog nacionalno svesnog Srbina, a smatramo da će usvajanje ovog zakona predstavljati veliku moralnu kapitulaciju, veliko nacionalno poniženje. Mi za SRS se zalažemo za dobre odnose sa svim državama i sa svim narodima, ali, kao što je istakao kolega Dujović, sklapanje sporazuma o saradnji u oblasti odbrane sa Hrvatskom u ovom trenutku, posle svega, je van pameti. Navešću razloge zbog kojih će poslanici SRS glasati protiv ovog zakona. u Drugom srpskom ratu Hrvatska država je ubila više od milion Srbina u BiH, Hrvatskoj i Srbiji. Samo u Jasenovcu 700 hiljada, među njima 40 hiljade dece. Pre samo 20 godina Hrvatska je ponovo izvršila masovni zločin nad srpskim narodom. Podsećam da su hrvatska vojska i policija, njihove vojne i paravojne informacije u Hrvatskoj su ubile više 7.500 srpskih vojnika i civila, a u BiH oko 3.000. Od tih zločina prošlo je 16 godina, a samo 8.000 zarobljenih i ubijenih srpskih vojnika i civila je sahranjeno. Više od 2.000 ovih nesrećnika još uvek nije sahranjeno zato što Hrvatska krije njihove posmrtne ostatke. Tamo gde se znaju grobna mesta, a u pitanju je negde oko 600 grobnica, grupnih i pojedinačnih, Hrvatska odbija da dozvoli njihovu eshumaciju. Sada postavljam jedno moralno pitanje – da li je normalno da srpska država potpisuje sporazum o saradnji u oblasti odbrane sa državom koja krije posmrtne ostatke srpskih vojnika i odbija da ih vrati njihovim porodicama da bi te porodice sahranile po svojim običajima na svojim grobljima? Predsednik Republike Srbije, Boris Tadić, i drugi zvaničnici Republike Srbije su se više puta izvinjavali za zločine koji su Srbi počinili nad Hrvatima, ali niko nikada nije čuo da je iz Zagreba stigla i jedna jedina reč izvinjenja za zločine, mnogo teže i mnogo masovnije, koje su Hrvati počinili nad srpskim narodom. Naprotiv, mi smo svedoci da Jadranka Kosor javno ponavlja da oni koji su navodno branili Hrvatsku ne mogu da budu ratni zločinci, jer su oni državni Hrvatski nacionalni heroji. Samo u poslednje dve decenije Hrvatska sa kojom mi potpisujemo sporazum o saradnji u oblasti odbrane je dva puta izazvala ratove protiv srpskog naroda. U tim ratovima od Hrvatske ruke ubijeno je najmanje 10.500 ljudi, počinjeno je najveće etničko čišćenje u Evropi posle Drugog svetskog rata. Nakon svega toga, nakon zločina protiv mira Hrvatska je Međunarodnom sudu pravde u Strazburu podnela tužbu protiv Srbije za agresiju i genocid. Ponavljam da je Hrvatska izvršila najveće etničko čišćenje u Evropi posle Drugog svetskog rata. Prethodnih dana sam govorio da se iz Zagreba i drugih hrvatskih gradova proterali više od 300 hiljada ljudi, a onda je 1995. godine još 200 hiljada iz Krajine. Znate šta je zaprepašćujuće, kada to sagledavate u nekom istorijskom kontekstu. Znači, ono što nikad niko nije uradio, ni Franačka republika, ni Mleci, ni Austrougarska, ni Švabe, ni Napoleon, Turci, da Republiku Srpsku Krajinu, odnosno Srpsku Krajinu potpuno očiste od srpskog stanovništva. To je učinila ova današnja Hrvatska tzv. demokratska Hrvatska od koje vi na silu hoćete da napravite prijatelja srpskog naroda, prijatelja Republike Srbije i sa njima sklapate sporazume, između ostalog i sporazum o saradnji u oblasti odbrane. Podsećam da je Hrvatska država koja pod okupacijom drži Republiku Srpsku Krajinu, a takođe podsećam prema Vensovom planu i Rezoluciji 741 Saveta bezbednosti UN, da je Republika Srpska Krajina zona pod zaštitom UN. Takođe podsećam da je Republika Srbija potpisnik tog sporazuma i podsećam da je Srbija garant postojanja Republike Srpske Krajine. Po međunarodnom pravu, formalno pravno Republika Srpska Krajina danas postoji. Skrećem pažnju da Savet bezbednosti UN nikad nije van snage nekom novom rezolucijom stavio Rezoluciju 741. Umesto da svakog dana Vlada u Beogradu bukvalno vrišti pred UN, pred međunarodnom javnošću i pita šta je sa zonom koja je pod vašom zaštitom, kada ćete da je oslobodite. Vlada Republike Srbije predlaže da mi sa državom koja srpsku oblast drži pod okupacijom potpišemo sporazum o saradnji u oblasti odbrane. Podsećam da Hrvatska kao dan zahvalnosti slavi dan godišnjice kada je izvedena "Oluja". U toj akciji je ubijeno najmanje 2.000 Srba, a više od 200 hiljada proterano iz Hrvatske. To je dan zahvalnosti za akciju "Bljesak". Za 283 srpskih civila koji su ubijeni u zapadnoj Slavoniji, za one tenkove koji gusenicama gazili traktore sa srpskim izbeglicama tamo na cesti između Okučana i Nove Gradiške. Dan zahvalnosti za 183 srpska sela u zapadnoj Slavoniji koja više ne postoje. Dan zahvalnosti za 80 hiljada ljudi, stanovnika tih sela, koji su bezdušno proterani preko Save u Republiku Srpsku i Srbiju. Hrvatska je država koja otvoreno brani rezultate svojih ratnih zločina i rezultate etničkog čišćenja. Kud ćete veći dokaz od ovoga? Od 500 hiljada proteranih ljudi, 16 godina posle završetka rata, u Hrvatsku se vratilo njih 45 hiljada. Znači, ni svaki deseti. Neki dan sam upozorio na činjenicu da imamo masovnu pojavu da srpska deca po nagovoru svojih roditelja iz straha pohađaju rimokatoličku veronauku u školama. U novinama ste imali nekoliko primera prekrštavanja srpske dece u Hrvatskoj. Takođe podsećam da je ova Hrvatska, sa kojom trebamo da uspostavimo saradnju u oblasti odbrane, Srbima otela imovinu koja se procenjuje na 30 milijardi evra. Između ostalog, u pitanju je 40 hiljada stanova. Postavljam jedno pitanje – šta bi bilo da Srbija primeni diplomatsku praksu, ne daj Bože, da pristupi na isti način pitanju Hrvata u Beogradu i Novom Sadu, da iseli 50 hiljada ljudi iz Beograda i Novog Sada? Znate šta bi se dogodilo? Do decembra kad vi očekujete da ovi iz Brisela jave da će nas 2839. godine prihvatiti da budemo njihova kolonija, do tog dana bi Beograd bio bombardovan. Podsećam da se u Hrvatskoj javno dižu spomenici Jovi Francetiću i Mili Budaku koljaču iz Jasenovca. Svake godine u Hrvatskoj održava se jedan veliki miting, najveći kulturni muzički događaj, to je koncert Ustaški dernek, kako ga oni nazivaju tamo u Čavoglavama, koji drži Marko Perković Tompson. Hrvatska odbija da Srbima vrati 600 hiljada hektara zemljišta. Odbija da vrati 10 hiljada vinograda sa više od milion čokota vinove loze. Odbija da vrati 320 hiljada hektara oranica. Odbija da vrati 120 hiljada hektara šume, preko 400 hiljada traktora i drugih priključnih mašina i preko 900 hiljada grla krupne stoke. Takođe, upozoravam da sporazum o saradnji u oblasti odbrane potpisujete sa državom koja je najveći švercer oružja u novijoj svetskoj istoriji. Vi znate da je Hrvatska 1991. godine uvezla preko 200 kalašnjikova, ali nije ih uvezla da se brani, da brani mir i stabilnost u bivšoj Jugoslaviji nego da izazove seriju ratova, da ostvari ciljeve zločinačke politike nezavisne države Hrvatske i Ante Pavelića. Podsećam da je u tim ratovima ubijeno 120 hiljada Srba, Muslimana i Hrvata, a preko 550 hiljada ljudi ranjeno. Premijer Hrvatske javno izjavljuje, da Hrvati koji su počinili zločin nad Srbima ne mogu biti zločinci zato što su Hrvatski nacionalni heroji, a kao potvrda Hrvatska država u noći između 10 i 11. oktobra, na tvrđavi u Kninu organizuje proslavu 54 rođendana, ratnog zločinca Ante Gotovine. I sada vi od nas tražite da sa tom i takvom Hrvatskom potpišemo sporazum o saradnji u oblasti odbrane i da glasamo za taj sporazum. Ostalih deset minuta ću iskoristiti na kraju. Hvala vam.
Jedanaest minuta iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika i predsednika ovlašćenih grupa javlja za reč, da iskoristi svoje pravo u ovom delu toka sednice? Ako da molim da se prijavite. Pošto nema prijavljenih, obaveštavam vas da saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine do otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa prijave u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, da je podnela poslanička grupaSRS, te dajem reč narodnom poslaniku Ljubiši Petkoviću, posle njega narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, poštovani građani Republike Srbije, dozvolite mi da pre nego što kažem nekoliko reči u vezi sa ovim sporazumom izrazim protest i žaljenje što danas po ovim predlozima zakona i sporazumima nije prisutan ministar odbrane, gospodin Dragan Šutanovac. Ovo nisu pitanja baš za ministra pravde, već isključivo za ministra odbrane. Sporazum o saradnji u oblasti odbrane između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Hrvatske koji je u ime Vlade Republike Srbije potpisao ministar odbrane, gospodin Šutanovac 8. juna 2010. godine u Zagrebu, predstavlja najveći čin izdaje srpskih nacionalnih interesa ove pro zapadne i podaničke vlasti od 2000. godine. Ovi sporazumom Vlada Republike Srbije ponizila je sve generale, sve podoficire i oficire, sve vojnike iz redovnog i rezervnog sastava bivše JNA, sve dobrovoljce, sve učesnike rata koji se desio od 1991. godine do 1995. godine, koji su se borili protiv ustaškog režima u Hrvatskoj i koji su branili svoje živote, branili živote svojih najbližih i sprečili genocid nad srpskim narodom. Umesto da je ova Vlada potpisala sporazum o povraćaju imovine Srbima vredne preko 30 milijardi evra, 40 hiljada stanova, da umesto da je potpisala sporazum o vraćanju njihove imovine, umesto da je potpisala sporazum o pravu na penziju i druga prava koja im prema Povelji UN, ova podanička vlast im zabija nož u leđa i daje do znanja da njihova odbrana od genocida je bila greška i da im ubuduće neće pomagati. Da se malo osvrnemo, šta predstavlja ovaj sporazum. U članu 3. u oblasti saradnje kao podnaslov kaže se: "Saradnja saglasno ovom sporazumu, ostvarivaće se u sledećim oblastima". Tu imate nekih devet tačaka, izvinjavam se, za početak bih se osvrnuo na ovu prvu tačku koja je kaže – Bezbednosna politika i planiranje odbrane. Sada vas pitam, o kakvom planiranju odbrane možemo da govorimo zajedno sa Hrvatskom kada se vrlo dobro zna, da kroz istoriju srpski vojnik i hrvatski nikada nisu bili u istim rovovima niti su se ikada borili na istoj strani. U Prvom svetskom ratu bili su u Austro - ugarskoj vojsci, u Drugom svetskom ratu 1941. godine Hitlerovu vojsku su dočekali sa cvećem i odmah proglasili ustašku nezavisnu državu Hrvatsku, na čelu sa Ante Pavelićem, uz blagoslov kardinala Alojza Stepinca i podrške i pomoć Vatikana. Istine radi, postoji jedan broj Hrvata koji nisu krvarili ruke, ali taj deo hrvatskog naroda zanemarljiv jeste, ali je postojao i oni su bili pod udar ustaškog terora. Višegodišnja politika u Hrvatskoj ostavila je stravične posledice po biološki opstanak srpskog naroda u Republici Srpskoj Krajini i delova BiH koje je pokrivala ustaška država 1941. godine. U tom periodu, kao i u poslednjem ratu, stradali su uglavnom civili, nedužni ljudi, žene, deca i starci i to samo zato što su bili Srbi pravoslavne veroispovesti. Bacani su u jame i završavali su u logorima. O kakvoj zajedničkoj saradnji sa Hrvatskom bi mogli da razgovaramo ako se vrlo dobro zna da je 80-tih godina Zagreb bio centar separatističke pobune na KiM? Predsednik hrvatske vlade Jadranka Kosor kao nastavljač Pavelićeve i Tuđmanove ustaške politike i danas, osim verbalne podrške, daje i vojnu pomoć šiptarskim separatistima na KiM. Gospođo ministre to znate i potpisujete ovakav sporazum sa Hrvatskom? Da vas podsetim, "Hrvatski jutarnji list" objavio je izjavu ministra Šutanovca – visoko cenim ulogu hrvatske vojske na Kosovu. Imam tekst, mogu kasnije da vam dam da proverite verodostojnost ovoga što sam rekao. Molim vas, u tački 6. kaže se operacija za podršku miru. Gospođo ministre ili neko iz Vlade Srbije, recite u kojim se to mirovnim operacijama nalazi Hrvatska? Ne postoji ni jedna. Od srpske javnosti se krije da se 450 hrvatskih vojnika nalazi u Avganistanu pod zastavom NATO pakta. Krije se da bi se ovaj sporazum potpisao i prihvatio u Vladi Republike Srbije, odnosno danas u ovoj Skupštini. Da li gospodin ministar odbrane razmišlja o bezbednosti srpskih vojnika koji bi bili rame uz rame sa hrvatskim vojnicima bilo na kom delu terena, pogotovo ako bi bili u nekoj agresivnoj vojsci? U članu 7. ovog sporazuma u tački 1. predviđena je razmena tajnih podataka sa obavezom da ti podaci ne smeju se preneti nekoj trećoj strani. Ovo je vrhunac cinizma. Pa, ne mislite valjda da Hrvatska kao članica NATO pakta neće izneti sve ove podatke koje bi razmenila Republika Srbija sa Hrvatskom, bilo da su vojni ili neki drugi podaci, sa Nemačkom i sa Amerikom? Uostalom, pitam i ministra da li neko iz Vlade Republike Srbije može da objasni kako je moguće da Srbija kao vojno neutralna zemlja učestvuje sa hrvatskom vojskom u operacijama pod komandom zločinačke organizacije NATO pakta. Dame i gospodo, poštovani građani Republike Srbije, hajde da se osvrnemo, da vidimo šta kaže i šta predviđa ovaj sporazum. Kao prvo, Hrvatska je članica NATO pakta. Ona je inače okružena zemljama u prijateljskim odnosima i uglavnom koje su članice NATO pakta, osim BiH koja to još uvek možda nije. Kao drugo, vrana vrani oči ne vadi. Zašto će Hrvatskoj ovakav sporazum? Zar neko iz Vlade Srbije nije shvatio da se upecao i da mu ni jednog trenutka nije palo na pamet da će ovaj sporazum obavezivati Vladu Srbije da učestvuje u progonu srpskog naroda iz Republike Srpske Krajine ukoliko bi srpski narod u Republici Srpskoj Krajini eventualno napravio bilo kakvu pobunu? Gospođo ministre, molim vas da mi odgovorite na pitanje zašto ova Vlada Republike Srbije skriva istinu da će Vojska Srbije nositi hrvatske uniforme? To imate na hrvatskom sajtu. Podsetiću vas, "Hrvatski jutarnji list" objavio je da će srpski vojnici biti obučeni u uniformama i šlemovima koje su izradile i dizajnirale hrvatske firme "Kroko" i "Šesten- Buš", a gospodin ministar odbrane, gospodin Šutanovac se apsolutno sa tim složio i rekao je da će se uzeti najbolja ponuda, bez obzira na zemlju porekla. Dostaviću vam taj dokument. Vidim da vrtite glavom, nevericom, ali i sami imate na sajtu. Dame i gospodo, i sami znate da je najbolju opremu za opremanje Vojske Srbije dala firma "Mile Dragić" iz Zrenjanina još 2005. godine, a onda je nekome palo na pamet da napravi aferu oko te firme koja je dugo trajala. Šta se desilo? Ta firma je trebala biti diskreditovana, da ispadne iz dalje trke oko opremanje Vojske Srbije, firma koja za elitne jedinice izvan Republike Srbije snabdeva mnoge elitne jedinice vojnom opremom. Ta firma je morala biti diskreditovana. Želim još da vam kažem da je 2009. godine presudom potvrđeno da ne postoje nikakva krivična dela u vezi sa firmom "Mile Dragić". Država Srbija je trebala toj firmi da isplati, ako se sećam, negde oko 176 miliona evra na ime odštete. Mile Dragić je rekao – meni ne treba nikakva odšteta, samo želim da sprovedem ugovor i da radim za dobrobit naše zemlje i našeg naroda. Gospođo ministre, zašto od javnosti skrivate istinu da ovaj sporazum nije plod rada i saradnje između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Hrvatske? Zašto skrivate istinu da je tvorac ovog zakona Amerika? Reći ću vam šta piše o tome hrvatska štampa. "Hrvatski nacional" je objavio da su SAD na ovom sporazumu radile od 2009. godine i da su u avgustu 2009. godine organizovale tajni sastanak načelnika Generalštaba Vojske Srbije, general potpukovnika Miloja Miletića sa njegovim hrvatskim kolegom koji je održan u jednom apartmanu u blizini Malog Lošinja. U vezi istog sporazuma, američki "Vašington post" je objavio ministra odbrane, gospodina Šutanovca, da Srbija sada ima čvrstu saradnju sa NATO od prošle godine i dodaje da je ministar Šutanovac izjavio da svi vojni oficiri koji su učestvovali u zločinima u Hrvatskoj mogu odgovarati pred hrvatskim nadležnim organima. Dame i gospodo građani Republike Srbije, želim da dodam još na kraju, ne bih hteo da pominjem pitanje genocida i učešće hrvatske vojske na KiM, o tome je kolega Marić već govorio, a govoriće i još neki drugi, želim da pročitam samo jednu rečenicu koju sam pronašao u tekstu preko Hrvatske u NATO objavljeno u listu "Pečat" 16. juna 2010. godine. Kaže se – srpska vlast, tačnije njeno natovsko krilo, predvođeno ministrom odbrane, Draganom Šutanovcem, ubrzano po nalogu američke administracije čini sve potrebne korake brzom prisjedinjenju naše države NATO. Dame i gospodo narodni poslanici, građani Republike Srbije, ma kakav sporazum potpisala ova antisrpska Vlada sa Hrvatskom, SRS će nastaviti da pomaže srpskom narodu sve do kraja zapadnih granica Velike Srbije, Karlovaga, Ogulina, Karlovca i Virovitice. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je 14 minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha, a posle njega narodna poslanica Nataša Jovanović.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, prvo ću početi izlaganje u vezi Predloga zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Hrvatske o saradnji u oblasti odbrane. Odmah da kažem da je to najšizofreniji zakon koji sam mogao pročitati i ono što smo mi kao poslanici mogli dobiti. Zašto je šizofren? Zbog toga što je u toku sudski spor i sa jedne i sa druge strane, jedna i druga strana su se međusobno optužile za genocid, etničko čišćenje, najteže zločine genocida, a evo mi ovde sada raspravljamo i većina će usvojiti ovaj zakon i mi ćemo sarađivati u oblasti odbrane. Kako se može sarađivati? Kako mogu sarađivati države koje su pre dvadesetak godina, a genocid sa Hrvatske strane teče i danas, kako se može sarađivati u oblasti odbrane, ako smo se ubijali, ako je počinjen genocid, ako je počinjeno etničko čišćenje itd? Ko je tu licemeran? Gde su granice licemerstva u svemu ovome? Hajde da krenemo redom. U preambuli ovoga sporazuma stoji sledeće – Vlada Republike Srbije, Vlada Republike Hrvatske, imajući u vidu potrebu da doprinesu jačanju mira, stabilnosti i razvoja između zemalja u Evropi i svetu u duhu povelje UN, ocenjujući pozitivne procese integracija u Evropi, izražavajući želju za obostrano korisnom saradnjom, zasnovanom na uzajamnom poštovanju i poverenju. Tu ću malo stati. Radi se o korisnoj saradnji, kako ste ovde naveli, to je potpisano od strane ministra, zasnovanoj na uzajamnom poštovanju i poverenju. Ista ta Hrvatska je među prvima priznala KiM, bez obzira na činjenicu da je potpisan Sporazum o normalizaciji odnosa, kojom je zabranjen taj vid komunikacije između država, jer su se jedna i druga država međusobno priznale u granicama, nažalost, administrativnim i danas nismo rešili pitanje granica u Hrvatskoj. I svaki vid jednostranog određivanja odnosa između ove dve države je zabranjen. Nažalost, to je jednostrano. Hrvati rade šta hoće. Oni zloupotrebljavaju te ugovore, ne samo taj Ugovor o normalizaciji odnosa, nego i kasnije ugovore o socijalnom osiguranju, Sporazum o sukcesiji, Sporazum o izručenju, Sporazum o pravnoj pomoći itd. Gde je tu poverenje? Kako može jedna država koja poruši međusobni odnos, dogovor između država da bude sa naše strane tretirana kao dobar partner i međusobno se i uzajamno poštujemo i imamo poverenje? Kako možemo imati poverenje u takvu državu? To je država koja je počinila genocid, koji je konstatovan i kontratužbom ove vlade. Priložili ste na hiljade dokumenata, činjenica, papira koji su otišli pred Međunarodni sud pravde, gde dokazujete da je počinjen genocid. Činjenica je da je nad Srbima iz Republike Srpske Krajine, Republike Hrvatske počinjen genocid. Proterano je između 500 i 800 hiljada Srba. Oduzeta je sva imovina. Sva imovinska i socijalna prava su Srbima oduzeta i do dana današnjeg nisu vraćena. Gde je tu uzajamno poštovanje? Ministar pravde, gospođa Malović, reče sledeću rečenicu – odnosi između dve države se razvijaju. Kako se razvijaju? Da li je to razvijanje? Da krenemo od ovog uzajamnog poštovanja. Predsednik Hrvatske Vlade Jadranka Kosor je pre mesec dana otvoreno rekla – međunarodni sporazumi i bilateralni sporazumi između Srbije i Hrvatske nisu u korist Hrvatske i nećemo ih primenjivati. Vidite kako to rade Hrvati. Oni pljuju na vas, pljuju na sve ono što ste potpisali. To isto čine i sa ovim sporazumom. Jednostrano ne primenjuju, a mi primenjujemo sve ono što je potpisano. Priznali su Kosovo. Zašto Vlada nije priznala Republiku Srpsku Krajinu onog trenutka kada je priznato Kosovo? Kada predsednica Vlade u Saboru kaže – nećemo primenjivati ništa što nije u interesu Republike Hrvatske, bez obzira na potpisane sporazume, zašto mi isto to ne kažemo ovde? Ne možemo primenjivati. Sporazumom o normalizaciji rečeno je da će se Srbi vratiti na slobodan i bezbedan način u Republiku Hrvatsku. Ni 5% se nije vratilo. Nema slobode, tamo je diskriminacija, tamo su svi nosioci genocidne politike i danas na vlasti. Kako da se Srbi tamo vrate? Nijedno od bitnih elemenata međunarodnog prava, koji se odnose na ljudska prava i privatnu svojinu nije Srbima vraćeno. Sporazumom o sukcesiji je predviđeno da se vrate sva stečena prava, pravo na penzije, pravo radnog staža koji su Srbi ostvarili u Republici Srpskoj Krajini i Republici Hrvatskoj. Šta je vraćeno? Ništa. Gde su akcije hrvatske imovine koje pripadaju Srbima? Nijedna akcija. Diskriminacija na svakom koraku. I mi sada ulazimo u dobrosusedske odnose samo zato što to Hrvatima odgovara. Hrvati moraju zadovoljiti sva poglavlja koja su predviđena u njihovom putu prema EU, između ostalog i ove elemente vezane za odbranu sa državama regiona, sa kojima graničimo. Mi izvršavamo sve ono što Hrvatska traži. Zašto ova vlada ne traži ono što nam u ljudskom smislu pripada, što Srbima pripada u Hrvatskoj, prvo, bezbedan slobodan povratak? U Hrvatskoj su to sporazumi koji su validni, koji su sada deo međunarodnog prava, deo nacionalnog prava. Zašto to ne poštujete? Šta je sa ljudskim i stečenim pravima koja su oduzeta ljudima? Jedan od bitnih elemenata o kojima se svi zdušno zalažete, ali ništa se ne čini da se vrati, je pitanje stanarskih prava. Ako su stanarska prava vraćena Srbima u Sloveniji, ako su vraćena u BiH, u Makedoniji, Crnoj Gori itd, zašto to nije slučaj sa Hrvatskom? Zašto ne pomognete ljudima koji su imali to pravo? Oko 50.000 stanova u društvenom vlasništvu sa stanarskim pravom, koji su imali Srbi, ni jedan stan nije vraćen. Zašto nije vraćen? Oko tri, četiri milijarde je vrednost tih stanova ili ukupna vrednost imovine je tridesetak i više miliona. Ako tome dodamo izgubljenu dobit u ovih dvadesetak godina zbog zlopaćenja, zbog genocidne politike Hrvatske države prema srpskom narodu, to je pedesetak milijardi. Pričamo ovde o rebalansima budžeta itd, sa nekoliko milijardi. Samo nam vratite to što iskonski pripada. Gospođo Malović, moram još jednom da vas upozorim, vezano je za ovaj sporazum, a to je odluka Hrvatskog Sabora, za sve ono što se dešavalo u periodu rata i ništavost propisa, i juče sam rekao, po sistemu reciprociteta, ako su oni rekli – ne važe za nas optužnice, a najtragičnije je to što niko te optužnice nije od 1991. godine otvorio, nego ste ih poslali tamo. Šta su Hrvati rekli? To nas ne obavezuje, to je ništavo i donesu takvu odluku. Za njih zločini ne postoje. Šta je to? To je necivilizacijska odluka. Najtragičnije je to što EU, kojoj se vi kunete, o svemu tome ćuti. Još je tragičnija situacija da i vi o svemu tome ćutite. Što bi se vi sada usprotivili odluci Hrvatskog Sabora, jer je to najviša državna instanca? Tog trenutka kada oni naprave po sistemu reciprociteta, vi morate predložiti odluku, odnosno zakon ovde i tog trenutka nema više gonjenja. Dostavili ste tamo 44 predmeta, 1.549 koje kakvih predmeta u optuživanju presuđenih postoji sa hrvatske strane. Vi zdušno radite na tome. Sa oduševljenjem to provodite, jer su Srbi zločinci. Vi mrzite te Srbe. To je evidentno. To je tragično sa aspekta srpskog nacionalnog bića. Mrzite vlastiti narod. Među njima, evo, i vaš državni sekretar je rekao jedan primer, da je jedan Srbin udario konja, konj je bio od nekog Hrvata, i osuđen je za ratni zločin zbog toga što je udario Hrvata i on se ismejava tome. Kaže, zamislite, evo tako. Ali ništa nije učinio da taj predmet izvadi, da kaže – tog čoveka moramo osloboditi. On mora da odgovara po nekim propisima. To je jedan običan prekršaj. Ali, taj čovek odgovara za ratni zločin kao da je ošamario nekoga, kao da je ubio nekoga. Vi te primere znate. Vi znate da je 99% tih optužnica u pravilu politički pamflet hrvatske države i hrvatskog pravosuđa. Koliko ste izvadili takvih predmeta i koliko ste Srba oslobodili u dogovoru? Od 2006. godine traju pregovori između dva tužilaštva. Kada ste preuzeli resor, vi ste u nekoliko navrata bili sa ministrom pravosuđa Republike Hrvatske, itd, uz obećanje da će se izvršiti revizija. Gde je revizija? Hrvati su jasno rekli – ne dolazi u obzir nikakva revizija. Za nas su svi Srbi ratni zločinci. Svi koji su na spisku su ratni zločinci, a i oni koji su proterani i oni su ratni zločinci. Ne smeju se vratiti. Vidite kakvu politiku vodite. I dokle to može tako ići? Dokle ide taj cinizam hrvatske države? Dokle vi to možete trpiti? Ali, očito da vi možete puno toga podneti. Međutim, narod to ne može više trpiti. Ne može više to srpski narod trpiti, jer je to zulum vlastite vlasti nad vlastitim narodom. Hvala vam.
Jedanaest minuta i 45 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, a posle nje narodni poslanik Mirko Munjić.
Gospođo Malović, u ovom trenutku, danas na Svetu Petku, dok mi razgovaramo o ovom najsramnijem sporazumu srpskih vlasti i ministra Šutanovca sa ustaškom hrvatskom vojskom, ustaški helikopteri prevoze šiptarske carinike na mesta gde naš napaćeni narod na barikadama na Jarinju i Brnjaku brani vekovnu srpsku zemlju. Dobro je što je general, kolega iz PUPS , ušao u salu, general Arsenović, pošto je on svedok toga, da smo mi kao predstavnici ovog parlamenta pre nekoliko meseci, a u toj delegaciji smo učestvovali kolega Boris Aleksić i ja, kao i kolega general, saznali od brigadnog generala NATO koji je ustaški vođa i kako se hvalio, bio je komandant svih operacija tzv. hrvatske vojske u Šibeniku i na području Dalmacije, nama rekao da treba da sarađuju Srbija i Hrvatska, da je to dobro za NATO i da je to dobro za budući ulazak Srbije u NATO pakt, o čemu nam je govorila i zamenik generalnog sekretara NATO pakta Rasmunsena, gospođa koja je bila ministar inostranih poslova u Sanaderovoj vladi i koja sada ima tako visoku ulogu u zlikovačkom NATO paktu. O čemu mi onda da razgovaramo dalje, kada smo mi svedoci toga, da su takve sporazume, ovaj, i mogućnost da Srbija uđe u NATO pakt, na šta nas Ustaše u NATO otvoreno pozivaju, oberučke pozdravili svi poslanici iz vlasti, osim mene, kolege Aleksića i uvaženog gospodina generala. Mi smo tamo doživeli bruku i sramotu. Mi smo doživeli da delegacija Skupštine Srbije u poseti tim zlikovcima kojima smo kolega Aleksić i ja, uz pokazivanje sada već zlikovački ubijenog pukovnika Gadafija usred NATO pakta, rekli da su ubice i da su načinili najveća zverstva u novijoj istoriji. Doživeli smo da nam predavanje i susret organizuje jedan ustaški general koji je pobio toliko Srba. Ustaška zverstva i sve ono što su oni kroz vekove činili, najbolje je opisao u svojoj knjizi naš predsednik prof. dr Vojislav Šešelj, u knjizi koja je sada prevedena i na engleski jezik i koja se zove "Rimokatolički zločinački projekat veštačke hrvatske nacije". Nemam danas vremena ovde, to je jednim delom napomenuo i kolega Marić, da govorim o ustaškim zverstvima u toku Drugog svetskog rata. Ne mogu da govorim ni o tome kako su kao najamnici drugih učestvovali i vršili najmonstruoznija zverstva, o čemu je pisao naš predsednik u toj knjizi za vreme zverskog rata od 1614. do 1648. godine, između katolika i protestanata. Oni su najveće dželate za vreme inkvizicije u 15. veku nadmašili u svojim zverstvima i zločinima. I 1941. godine kada su krenuli na srpski narod, i kada su to specijalci MUP Hrvatske otpočeli 31. marta 1991. godine, kada su napali goloruki narod na Plitvičkim jezerima. Gospođo Malović,zato ću, podsećanja radi, pa da vidimo da li će neko od vas da se zacrveni u ovoj sali, ili Šutanovac koji danas nije došao ovde da brani ovo i nije smeo da dođe, da se zacrveni i postidi pred činjenicama i pred nekim dokumentimakoje ću da pročitam, tek da vas podsetim, a verujem da znate, šta su Ustaše uradile od 1991. godine do 1995. godine Srbi ma. Taj napaćeni srpski narod, o čemu je govorio kolega Buha, za koga verovatno znate da je predsednik Vlade Republike Srpske Krajine, međunarodno priznate zapadne srpske zemlje, koji je naš kolega i koji sedi ovde, je prikupio, kao i svi ministri iz Vlade koji sada deluju u progonstvu, izgnanstvu, kako oni kažu, ogromnu građu o tome, kako su ugrožena prava i kako Srbi ne smeju da se vrate na svoja vekovna ognjišta. Šta, da idu ponovo pod ustaški nož? Išao je ovaj nesrećni Vučić, kome je Sanader uzor, pre nekoliko godina i obilazio Kninsku Krajinu i kada je pokušao da izvrši zajedno sa Nikolićem puč u SRS, u neka sela u okolini Knina. Kaže – kako tu narod dobro živi. Eto, vraćaju se starci i dolaze njihovi da pomažu. Tamo nema života, gospođo Malović. Nijedno dete koje tamo živi ne može da kaže da je pravoslavne vere. Vi vrlo dobro znate da je isti projekat koji su otpočeli Amerika, Nemačka i Vatikan, 1991. godine, da okupiraju Kordun, Baniju, Dalmaciju, Liku, Slavoniju, Zapadnu Srpsku Krajinu su sinhronizovano činili do sada ovih ključnih trenutaka da obezbede Šiptarima nekakvu šiptarsku državu na suverenoj teritoriju naše zemlje. Zašto smo mi ponosni, a verujem i većina srpskog naroda na to što se borimo za zapadne granice srpskih zemalja na liniji – Karlobag, Ogulin, Karlovac, Virovitica? Zato što su i srpski manastiri, baš kao i na KiM, koja je kolevka srpstva, na zapadnoj liniji srpskih zemalja, obeležili tu granicu, gde su Srbi pod nemogućim uslovima, posle Drugog svetskog rata, pod Brozovom komunističkom diktaturom, uspeli da se podignu i sačuvaju srpstvo, da bi 1991. godine zverskim i mučkim genocidom, ustaških hrvatskih vlasti, oni ponovo bili proterani sa svojih ognjišta. `Na Miljevačkom platou, juna 1992. godine se desio neverovatan zločin i masakr od strane ustaške hrvatske vojske i to što su oni tamo uradili, o čemu ima brojnih svedočenja onih koji su preživeli, i porodica koji su na takav način ubijeni, nešto je što ljudska civilizacija i normalan ljudski um, ne može da prihvati. Kasnije ću pročitati izjavu jednog zarobljenog srpskog vojnika o tome, kako su ga ovi sa kojima danas potpisujete sporazum, maltretirali, zlostavljali kao i njegove prijatelje, drugove i saborce. U Gospiću u oktobru 1991. godine, samo u toku jedne noći, između 16. i 17. oktobra 1991. godine, pripadnici ustaške vojske hapse150 Srba i odvode ih u nepoznatom pravcu. Među njima je bilo 48 žena, gospođo Malović. Od tog broja vraćeno je na srpsku stranu 26 ugljenisanih tela u kojima je bilo i devet žena. Do današnjeg dana ne zna se sudbina preostalih lica, o čemu je govorio gospodin Marić. Ne zna se njihova sudbina. Ne znaju njihove porodice gde se nalaze njihovi leševi, jer se ne dozvoljava, kao što je on rekao, za nekoliko hiljada srpskih vojnika ekshumacija. U periodu od 11. oktobra 1991. godine do 29. marta 1992. godine pripadnici ustaških oružanih snaga ubili su oko 2.500 civila srpske nacionalnosti na području zapadne Slavonije. Masovne likvidacije izvršene su u Marinom Selu, Pakračkoj Poljani. Ovaj zločin počinila je vojna policija zenge Ustaša, a neposredno odgovorne starešine za ovaj zločin su Širad Damir, komandir logora i starešina jedinice policije ustaškog ZNG-a i Ribarska Koliba u Marinom Selu i Tomislav Marčad, komandir jedinice za posebne namene, kako su oni rekli, MUP-a Hrvatske. Ne mogu, jer nemam više vremena, da vam govorim detaljno o zverstvima na Miljevačkom platou, Ravnim Kotarima, u Milović Polju, u Medačkom Džepu, o zarobljenima, o poginulima, o patnjama njihovih porodica, ali ću, gospođo Malović, jer je to pre svega moja obaveza kao pripadnika SRS i kao pravoslavne Srpkinje svima njima i njihovim porodicama da odam priznanje na herojstvu i na tome što su branili i život dali i ubijeni od strane ustaških zlikovaca na takav način, jednom porukom koja glasi: "Blago njima koji znaju srpstvo svoje da čuvaju, da delima srpskim sjaju svakom novom naraštaju". Mi se borimo za takvu Srbiju i tako učimo buduće generacije – da brane vekovne srpske zemlje.
Iskorišćeno je 10 minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić. Posle njega narodni poslanik Petar Jojić.
Gospođo Malović, ja ću reći nekoliko rečenica o ovim ugovorima sa Slovenijom, kako bih bar malo pokazao da ti ugovori odnosno da ti odnosi sa Republikom Slovenijom nisu ni malo idilični i dobri kako se to želi prikazati ovim ugovorima. U razlozima za donošenje Zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Slovenije o pravnoj pomoći u građanskim i krivičnim stvarima, tvrdite da su to sledeći razlozi: prvo, nepostojanje bilateralnog ugovora, drugo, tvrdite da su odnosi između Republike Srbije i Republike Slovenije jako intenzivni i treće, da će oni biti još jači i još intenzivniji nakon ovih ugovora. Ugovor je, koliko se sećam, potpisan na Brdu kod Kranja u ovoj godini, 15. aprila ove godine, na srpskom i slovenačkom jeziku. Međutim, hteo bih da se vratimo malo nazad i da se podsetimo zajedno šta je u stvari geneza ovog ugovora i šta se dešavalo u jednom periodu pre ovoga. Jedan od prvih dokumenata koje su bivše države SFRJ potpisale jeste onaj dokument koji je potpisan i koji se zove Sporazum o pitanjima sukcesije. Ovaj sporazum je potpisan u Beču, 2001. godine, stupio je na snagu 2004. godine, međutim, taj sporazum uopšte nije primenjivan. Do dan-danas taj sporazum se ne primenjuje. Da vas podsetim, gospođo Malović, da Srbija po ovom osnovu, po razno-raznim osnovama potražuje negde oko 700 miliona evra. Zašto se ne primenjuje ovaj sporazum? Razlozi su prilično banalni. Prvi je prilično ozbiljan, a to je zbog toga što su spornu imovinu već prigrabili lokalni tajkuni, tako da nije bilo nekih posebnih interesa da se ovo reši, a drugi razlog je zaista veseo. Naime, Sporazum je zaključen na engleskom jeziku. Mislim da ste imali prilike da vidite ovaj sporazum koji je, na neki način, preteča ovog današnjeg ugovora o kome pričamo i problem je nastao oko tog sporazuma zbog netačnog prevoda. Znate one dve engleske reči: "ez of", pa se nepravilno tumači da li se radi o ugovorima do 31. 12. 1990. ili od 31. 12. 1990. godine. Ovaj sporazum, u stvari, zbog te banalne stvari nije mogao da zaživi. Opet kažem, radi se o imovini vrednoj 700 miliona evra, imovini koju Republika Srbija potražuje. Potom je doneto neko uputstvo za sprovođenje ovoga, ali po osnovu tog uputstva takođe ništa nije urađeno, osim što je neka imovina vraćena bivšim republikama. Posle toga se u ovu priču uključio, 2007. godine i Božidar Đelić, tu je bio i Gašo Knežević, a znate, gde se Božidar Đelić uključi, tu trava ne niče i ništa nije urađeno povodom ovoga, a imovina Republike Srbije u bivšim Republikama SFRJ jeste imovina "Centrotekstila", "Utve", "Jugobanke", "Geneksa", "NIS-a", "Zastave", "Jumka", "Beteksa", "PKB-a", "JAT-a", "EPS-a" itd. Ogromna imovina. Ko će, gospođo ministre, da bude odgovoran za svu ovu imovinu do danas? Da li će da budu odgovorni bivši ministri od 2000, 2001. godine do danas, bivši ministri finansija, trgovine i usluga, da li će tu da bude odgovoran Mlađan Dinkić, Mirko Cvetković, Goran Pitić, Gašo Knežević, Božo Đelić, Aleksandar Vlahović ili Bojan Dimitrijević, ne znam da li sam koga preskočio, ko je od njih odgovoran za sve ovo? Najpoštenije bi bilo da budu svi odgovorni, neko više, neko manje je učestvovao u svemu ovome, ali svi su odgovorni. Kada je u pitanju pravna pomoć u građanskim stvarima, vi tamo predviđate više instituta koji se odnose na državljane obe države ugovornice. Predviđate oslobađanje od plaćanja određenih troškova sudskih postupaka, predviđate davanje obezbeđenja, predviđate oslobađanje od legalizacije, isprave o ličnim statusima, kao i zaostavštine. Međutim, ono što u ovom ugovoru između Republike Srbije i Republike Slovenije se ne rešava i što nije predviđeno, gospođo ministre, jesu u stvari lični, životni, odnosno egzistencijalni problemi koje imaju Srbi u Republici Sloveniji. Zbog toga sam malo čas rekao da ti odnosi između Srbije i Republike Slovenije apsolutno nisu tako idilični, kao što se na prvi pogled može zaključiti iz ovih ugovora ili kao što vi to želite prikazati. Naime, osnovni problem u Savezu srpske dijaspore u Sloveniji nisu ta individualna građanska prava. Srpska dijaspora u Sloveniji, gospođo ministre, je najbrojnija nepriznata etnička manjina. Mislim da je to i vama jasno, da i vi to znate i u rešavanju ovih problema, u rešavanju problema koje ste predvideli ovim ugovorom, zaista nema rešavanja ovih pitanja. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, ja vas molim o temi dnevnog reda. Dakle, prava dijaspore ne mogu biti tema dnevnog reda, pažljivo vas slušam i molim vas o temi dnevnog reda. Ugovori se potpisuju između dve države time što svaka država preuzima obaveze na sebe za svoje građane i za bilateralne odluke koje imaju u ugovoru. Molim vas o temi dnevnog reda.) Umesto da se prethodno pregovara o nekim drugim statusima, vi ovde govorite o zamolnicama, govorite o ličnim ispravama, govorite o uverenjima, o imovnom stanju, govorite o sticanju imovinskih i drugih prava itd, a ne rešavate neke druge egzistencijalne probleme koje imaju naši građani i koje imaju naša pravna lica u odnosima sa Republikom Slovenijom i sa njihovim pravnim i fizičkim licima. To je ono što je nedostatak ovog vašeg ugovora i to je ono što je trebalo kao neko prethodno pitanje rešiti, a nakon toga tek donositi ove i ovakve ugovore. Hvala.
Iskorišćeno je sedam minuta i 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a posle njega narodni poslanik Zoran Krasić. Narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Gospođo Čomić, vreme, ako mogu da čujem. (Predsedavajuća: Na raspolaganju je 24 minuta i 30 sekundi.) Ima mnogo ovih predloga koji su u jedinstvenom pretresu, pa ja bih da krenemo redom. Ono što je pretpostavljam ideja predlagača bila – čim se usvoje ovi predlozi zakona, odmah će svim građanima Republike Srbije da svane. Osetiće odmah boljitak, strašan boljitak ima da se desi, samo je potrebno da se ovde ratifikuju ovi sporazumi i sve smo rešili. Rešili smo problem dobrosusedskih odnosa, zato što EU ne želi neke nove članice, koje imaju neke neraščišćene odnose. Da bi se ti neraščišćeni odnosi uredili, potrebni su ovakvi sporazumi, oni koji se tiču statusa, pravne saradnje u građanskim i krivičnim stvarima, a pogotovo ovi koji se tiču odbrane. Tako se nama nude različiti sporazumi. Danas imamo nekoliko i ne računajući Nigeriju, svi ovi su u NATO paktu. Samo da vas podsetim, NATO pakt nam otima Kosovo i Metohiju. Znači, treba da nam svane. Očekivao sam da kada neko ide da razgovara sa vlastima u Sloveniji prvo što mora da ih pita jeste – da li je napokon slovenačko pravosuđe pokrenulo neki postupak protiv onih ljudi koji su izvršili ratne zločine 1991. godine nad regrutima, vojnicima na odsluženju vojnog roka? Sećate se, to su ona deca koja je Ante Marković poslao na granicu da se tamo prelazi zauzmu. Išla deca, nosili su puške, ali nisu imali municiju. Sačekali ih teritorijalci, komandovao Janez, ne Janez Nikolić, nego Janez Janša, a glavni glasnogovornik da obavesti svet o zverstvima JNA, koja vrši agresiju na svojoj teritoriji, bio je Jelko Kacin. Nadao sam se, možda im je neprijatno kada Jelko dođe u Beograd da ga pitaju… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas, o temi dnevnog reda. Dakle, radi se o ugovoru između Republike Slovenije i Srbije o izručenju i o pravnoj pomoći i građanskim i krivičnim pravima. Tako da vas molim da ovo što ste počeli kao izlaganje dovedete u vezu sa sadržajem oba ugovora.) Pričam o zakonu koji se tiče izručenja. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, znam šta piše u ugovoru, tako da vas ne bih prekidala da nije potrebno, da bi prestao da se krši Poslovnik. Dakle, molim vas da to što želite dovedete u vezu sa onim što je sadržaj i tema oba ugovora, odnosno Zakona o potvrđivanju.) Evo, gospođo Čomić, samo što sam ja malo bolje to čitao. Uzmite član 8. Sporazuma o izručenju, neće se odobriti izručenje. Šta kaže? Slovenci svog državljanina neće nikome da isporuče. Da li je tako? Molim? Neće Slovenci da isporuče svog državljanina Republici Srbiji. Šta onda dalje pričamo? Treba nam saradnja da bi nam se isporučivali naši građani. Je li tako? Kojim slučajem da je naš građanin Miroslav Mišković otvorio tamo neku svoju firmu, pa nije platio porez Srbiji, nego njemu dragoj Sloveniji, kao što je sad uradio sa njemu dragim Kiprom, samo bi nas obavestili – postoji sporazum o izbegavanju dvostrukog oporezivanja. Ovde ste stavili – ukoliko Slovenci smatraju po mišljenju zamoljene države, recimo mi molimo Sloveniju, da se radi o političkom krivičnom delu, neće da ga isporuče. Po njihovom mišljenju! Njihovo mišljenje više vredi nego Ustav Republike Srbije. Idemo dalje, tačka 10, sve mogu da smeste u vid diskriminacije. Ako oni zaključe da to što Srbija traži predstavlja diskriminaciju po osnovu, pa teraju sve, počeli su od pola, rase, vere, etničkog porekla, državljanstva, jezika, političkog uverenja… Političko uverenje Caneta Subotića je dovoljno. Političko uverenje Bogoljuba Karića je dovoljno. Političko uverenje Milana Beka je dovoljno. Šta smo onda potpisali? Šta smo onda potpisali? Da li ovo njih obavezuje? Ne. Zašto? Pa, priznali su nezavisno Kosovo. Njihovi vojnici se nalaze na teritoriji KiM u okviru KFOR NATO snaga, kao što se nalaze i Hrvatski vojnici. Hrvatski helikopteri prebacuju carinike. Prosto je neverovatno, ovamo se priča o crvenim, žutim, zelenim linijama, i Kosovo i EU, pa makar ste mogli ovo da odložite. Ratifikaciju da odložite. Ali, ne, morate do decembra da dokažete da ste u stanju da sve pojedete, samo da dobijemo paraf. Samo da bi se dobio paraf, zaključiće se i ono što je protiv vitalnih interesa ovog naroda. Znate i sami da u hrvatskom ustavu postoji odredba koja zabranjuje svim budućim hrvatskim vlastima bilo kakve, političke, teritorijalne, državne ili bilo kakve odnose sa Srbima, što bi ličilo na bivšu SFRJ. I oni imaju Zakon o vraćanju imovine, ali kažu da je otimanje imovine učinila zločinačka jugoslovenska komunistička vlast. Oni sebi nisu oduzimali. Naravno, ovo je moralo da dođe na dnevni red, zato što je gospodin bio kod Janeza Janše, a sada je to Janez Nikolić. Razvijaju saradnju. Šta da radimo? Ko je zainteresovan kod ovih vojnih ugovora? NATO i SDPR. SDPR je sada u Ministarstvu. Čim je to potpisao Šutanovac u ime Srbije, znao sam da je neka katastrofa. Zašto katastrofa? On je 2002. godine dobio 40 plata otpremninu, samo da ne radi u državnoj službi. Nije zbog toga došlo, zato što ja to stalno pričam. Gospodo, šta kaže gospođa Kosor? Kaže - šta nas interesuju vaše optužnice iz Srbije, mi zakonom ima da spasimo svakog našeg. Kako dalje možete da razgovarate sa vlastima u Hrvatskoj, kada vam oni u oči kažu – ništa nas ne obavezuje? Ode gospođa Kosor u Prištinu. Šta kaže gospođa Kosor? Bratski narodi koji su zajednički učestvovali u rasturanju SFRJ. Kaže – imali smo zajedničkog neprijatelja. Jadranka Kosor u centru Prištine kaže Tačiju – imali smo, gospodine Tači, zajedničkog neprijatelja. Već 12 godina Republika Hrvatska, bez obzira ko je na vlasti, priprema osoblje za poslove državne uprave nezavisne države Kosovo. Isto to radi i u Sloveniji. Zamislite, najveća bruka koju smo mogli da doživimo, u preambuli ovog sporazuma o saradnji u oblasti odbrane kaže Šutanovac u ime Srbije da on ima u vidu doprinos jačanju mira. Onda je imao stabilnosti. Kako može biti neka stabilnost, kada ste čuli ove podatke o Srbima kao žrtvama na teritoriji administrativne Hrvatske? Što niste pitali Rasima Ljajića? Što niste pitali komesara za izbeglice? Srbija je na prvom mestu po broju izbeglica u Evropi, a na 13 mestu u svetu, i dan danas, toliko godina posle prekida oružanih sukoba. Ne, to vas ne interesuje. Vas interesuje šta je rekao Brisel. Imali smo pre nekoliko meseci vojnu vežbu. Poslali ovu našu jadnu vojsku da sa Hrvatima na poligonu Eugen Kvaternik, kako beše, pripremaju se da bi bili u sastavu budućih snaga u Avganistanu. Zašto? Zato. Gospođo Čomić, to je taj Šutanovčev sporazum sa Hrvatskom. Član 14: "Sporazum će se privremeno primenjivati od dana potpisivanja", a potpisan juna 2010. godine. Pa, šta je onda Narodna skupština ovde? Kako može nešto da se primenjuje pre nego što se ratifikuje? To je nepoštovanje prema Narodnoj skupštini, da ne pričam dalje da je ovo sa gledišta Ustava suprotno Ustavu. Kako ovaj ministar može sutra da dođe na posao? On mora biti razrešen odmah. Vidite šta se radi. Zašto? Imamo zajednički projekat tenk M-84, SDPR. Hoćete da ga prodajete? Kome ćete da ga prodajete? To će biti posao koji će da podigne srpsku ekonomiju do neslućenih razmera. Da li znate koliko kvadratnih kilometara zemljišta u Vojvodini je u vlasništvu hrvatskih firmi? Ne znate. I oni kada budu vršili promet svojih preduzeća i akcija, neće porez da plate Srbiji. Ako ne može Mišković i ne želi da plati Srbiji, zašto bi Todorić ili neko drugi? Ova vrsta samoubistva koja se sprovodi u Republici Srbiji, sa ovakvom vlašću koja nema azimut, ovo je stvarno nepodnošljivo. Da li ste upozorili Hrvatsku da njihovi helikopteri ne bi smeli da voze carinike, pa da im kažete – imaćemo problema sa onim radikalima kako da ratifikujemo ovaj sporazum, a on je važan i Hrvatskoj, koja ide prema EU do 2013. godine, ali tada neće ni biti EU? Šta je vama važno, kada je sasvim sve jasno – EU ne želi Srbiju, ne ovakvu, nego nikakvu. Ne želi, a vi i dalje – EU, dobrosusedski odnosi. Zamislite smešne situacije, član 7. Možete da razmenjujete informacije i Šutanovac kaže – ovo je tajna informacija, nemojte je reći nikome, hrvatski ministar ima da čuva tu informaciju i neće nikome da saopšti. Kako je to moguće kada je Hrvatska u NATO paktu? Ovde su najavljivani toliki sporazumi i sa SAD, da njihova vojska prolazi, da gazi naše, može i ministar da gazi, u krajnjem slučaju, da ne odgovara. Sve negativni potezi. Za 11 godina kažite jedan zakon koji je usvojen u Narodnoj skupštini, da je od tog zakona bilo nešto bolje građanima Republike Srbije. Nema ga nijedan. Zašto se na ovaj način forsiraju ovakvi sporazumi i ovakvi zakoni? Da bi oni u EU i NATO paktu rekli – šta se bunite vi, Srbi, vi ste to izglasali, vi ste na to pristali. Tako kažu i za Euleks. Šta kukate na Euleks, vi ste ga doveli krajem 2008. godine. Ko vam je kriv? "To smo pod pritiskom". Njihov zadatak je da vas pritiskaju, a vaš zadatak nije da prihvatate. U tom prihvatanju smo došli danas u ovu situaciju. Ne bi me iznenadilo da naša vojska ima i šahovnice na rukavima. Zamislite šta znače ovi sporazumi za ono malo ljudi u Republici Srpskoj Krajini, koji tamo žive. Koje je to nepoštovanje tih ljudi? Šta oni da razmišljaju, da su oni što su ubili porodicu Zec bili u pravu, da oni što su pobili u Pakračkoj poljani one ljude, da su bili u pravu? Izvinite, molim vas, ovde su vam puna usta da se borite protiv fašizma i nacizma. Šta ste uradili u toj borbi, zaključili ugovor sa protagonistima takve politike nad srpskim narodom. Da li ste čuli pre nekoliko dana, u Hrvatskoj se otvoreno prozivaju ljudi koji se kandiduju po imenima i prezimenima, da bi se upozorili Hrvati da ne glasaju za neku listu, jer se tamo nalaze ljudi sa srpskim imenima i prezimenima. Kada se to dešavalo u Srbiji? Nikada. Vi ne stajete, vi gurate dalje. Oko Purde i oko ovih drugih stvari, ni jedno iskustvo se nije izvuklo, ide se dalje. Zašto? Evropska unija je naredila, NATO pakt je naredio. Kada oni kažu, nema tu šta da se razmišlja. Što reče Šutanovac, piše u "Vikiliksu" ona depeša – gde ćemo mi da pitamo Skupštinu i narod za NATO pakt, o tome će Vlada da odluči, ako neće Vlada, ja kao ministar ću da odlučim. Da li čitate vi te poruke? Amerikanci kažu da su tačne, ali vi ne smete da kažete da nisu tačne, zato što ste vi pod monitoringom od strane Amerikanaca…
Narodni poslaniče, osim ako u beleškama koje spominjete nema elemenata ugovora koji su na dnevnom redu, molila bih vas – tema dnevnog reda.
Ima, gospođo Čomić, u depešama koje je objavio "Vikiliks".
Na njih i mislim, povežite ih sa temom dnevnog reda. Sada vas upozoravam.
U depešama američki ambasador obaveštava centralu, gde je čovek NATO pakta zadužen za saradnje u okviru NATO, Dragan Šutanovac. Oni ga hvale…
Narodni poslaniče, drugo upozorenje. O poštovanju teme dnevnog reda, o kojoj ste obavezni da govorite. Pažljivo vas slušam, znam šta piše u svakom ugovoru i kada vas podsetim da morate da povežete vaše izlaganje sa temom dnevnog reda, to radim sa dobrim razlogom, o čemu možete izvršiti uvid u stenograme.
Gospodin Dragan Šutanovac je ministar odbrane u Vladi Republike Srbije. U depešama "Vikiliksa" nalaze se činjenice, podaci, opis i sve da njihov igrač, koji treba Vojsku Republike Srbije da uvede u NATO pakt…
Narodni poslaniče, sada pred izricanje opomene, upozoravam vas da to što govorite povežete sa temom dnevnog reda. Pažljivo, molim vas, zato što je vaša i moja obaveza da poštujemo Poslovnik.
Dobrosusedski odnosi i saradnja na planu odbrane se dešava pod okriljem NATO pakta i naloga NATO pakta. To nije teško da se shvati.
Narodni poslaniče, ne verujem da je teško da se shvati da ste u obavezi da govorite o temi dnevnog reda. Ako ne želite da poštujete odredbe Poslovnika Narodne skupštine, znate da to mene obavezuje da vam izričem mere opomene.
Gospođo Čomić, ja najbolje znam Poslovnik, u to nemojte da sumnjate.
Zato se i čudim što ga kršite.
Ja sam najveći sponzor za inkubatore. Vi mene kaznite, pa onda uplatite za inkubatore.
Upravo se zato čudim što ga kršite. Dakle, tema dnevnog reda.
Objašnjavam vam, gospođo Čomić, da ovi sporazumi o saradnji u oblasti odbrane tiču se Vojske Republike Srbije i tiču se nadležnih organa za odbranu Hrvatske, Mađarske. Oni su u NATO paktu. Nalog da se uspostavi ova prijateljska saradnja između naše vojske, koja nije u NATO paktu i ovih u našem susedstvu, koji su u NATO paktu, došao je, ne smem da kažem odakle, ali svi znaju odakle. Dalje, gospođo Malović, kako stoje stvari sa isplatom penzija iz Slovenije? To su građanske stvari, odmah da vas podsetim. Kako stoje stvari sa krivičnim predmetima? Ne znate, sledeći put ću da vam objasnim koji su predmeti i šta je problematično, pošto ih nisam poneo. Vi znate da uvek nosim, kad ste vi tu, hrpu materijala, gde mi ljudi sve dostavljaju i pišu o čemu se radi, ali sad neću, da ne bi pogrešio neko ime i prezime, da se desi neki veći problem. Objasnite vi meni kako je moguće da pripadnici naše vojske budu na poligonu, nama ne baš mnogo drage, Hrvatske i da učestvuju u zajedničkoj vojnoj vežbi sa hrvatskim oružanim snagama? Na osnovu kog zakona i ko je doneo tu odluku, s obzirom da sporazum o saradnji po pitanjima odbrane između Srbije i Hrvatske nije ratifikovan? sporazum je samo formalno pravno tehnički zaključen, potpisan, ali ne može da stupi na snagu dok se ovde ne završi, pa makar sa ovih 126 glasova. Kako je to moguće? Ako je to urađeno, a mediji su objavili, onda proizilazi ona stara narodna izreka – kupus gleda meso vadi, odnosno jedno pričate, drugo mislite, a treće radite. To mora sve da se usaglasi, znači misaoni čin, čin govora i delovanja mora da bude u jedinstvu. Kada nema tog jedinstva onda neko nas vara. Mi za ovih 11 godina imamo toliko iskustva da možemo unapred da znamo, čim kažete tačku dnevnog reda, možemo da kažemo ko je nalogodavac, ko će da budu izvođači radova, vi ste izvođači radova, to je terminologija DS. Zašto radite sporazume koji su protiv i vitalnih interesa Republike Srbije kao države i srpskog naroda kao celine svih Srba ovoga sveta? Da li znate koliko naše ljude vređate, naše Srbe u Hrvatskoj, Srbe u BiH, Srbe u Čikagu, Srbe svuda? Oni vode kampanju u svetu da prikažu šta su uradile Slovenija i Hrvatska na rasturanju bivše SFRJ. Objavljuju se filmovi, studije i onda, prosto da ih šlog pogodi kada pročitaju agencijsku vest – sporazum o saradnji u oblasti odbrane. Ko im je bio zajednički neprijatelje, za Hrvatsku i za Srbiju, molim vas, kažite mi da li je postojao neki zajednički neprijatelj? Da li ste vi slušali onu grupu "Galija"? kaže – vole se kao Grci i Turci, to je jedna parodija o ljubavi koliko se ljudi mrze. Vole se kao Grci i Turci, kao Slovenci i Hrvati, kao Amerikanci i ceo svet. Ko u svetu voli Amerikance? Osim Šutanovca. Zašto nas terate tamo, aman ljudi? Hrvatska država, zvanična vlast, i slovenačka učestvuje najdirektnije, po dva osnova u otimanju KiM. Kao članovi EU, kao države koje su priznale nezavisno Kosovo i kao države koje su članice NATO pakta, znači tri osnova. Šta može biti prijateljsko posle ta njihova tri čina. Vidite, pola reprezentacije im je sa prezimenom "ić" u Sloveniji. Dajte da raščistimo. Kako je moguće da se priča o dobrosusedskim odnosima ako nismo raščistili neka pitanjaiz bliske prošlosti? Streljana 44 regruta, ljudi. Da li pita neko njih tamo ko je odgovoran za to? Da vam ne pričam, porodica Zec, da vam ne pričam ove druge stvari koje su se dešavale u Hrvatskoj. Da li vi mislite da to može da se zaboravi tek tako jednostavno? Ne može da se zaboravi. A ako niste zaboravili, onda tražite odgovore, pa uslovite u pregovorima i vi nekoga nečim. Dok nam ne kažete da ste završili postupak za odgovorna lica koja su za 44 vojnika, molim vas,o čemu da razgovaramo. Kako Jelka Kacina primate ovde? On je drugi sprat u podrumu, Cankarev dom u Ljubljani. Dizao galamu, helikopteri, avioni, sateliti napadaju Ljubljanu. Janez Janša bio komandant, on je komandovao svim jedinicama. Njih će pre da obriše borba protiv kriminala nego odgovornost za ratne zločine. Radi javnosti, znate i sami, idu neki naši, pa se slikaju, jedva čekaju. I tako, sada smo dobili Janeza Nikolića. I on priča o dobrosusedskoj saradnji. Oni su buduća vlast i on je kobajagi buduća vlast. Doduše, postao je i Tomislav Zukorlić u međuvremenu. Stiropor je opasna materija, ima puno hemije.
Da ima ikakve nade da vam izreknem meru opomene nakon što ste iskoristili ukupno vreme poslaničke grupe, ja bih to učinila. Znam da nema nade i mogu samo da izrazim žaljenje što po sopstvenom izlaganju, sa odličnim znanjem svih odredbi Poslovnika Narodne skupštine svesno kršite te odredbe i time mi odmažete u staranju o redu. Očekivala bih da bude drugačije. Pošto na listama poslaničkih grupa nema više prijavljenih za reč, a pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitamda li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96? Narodni poslanik Dušan Marić ima pravo na devet minuta, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, i ova rasprava pokazuje da krv iz poslednjih ratova koju je izazvala Hrvatska, u kojima je ubijeno 120.000, ranjeno 550.000 ljudi još nije prestala da ključa, 2.000 srpskih žrtava još nije sahranjeno, 450.000 Srba ne mogu da se vrate u Hrvatsku svojim kućama. Hrvatska vojska svojim helikopterima prevozi šiptarske carinike Brnjak i Jarinje. Imamo nerešeno pitanje granice na Dunavu. Pred Međunarodnim sudom pravde vodi se sudski postupak po tužbi Vlade Republike Srbije protiv Hrvatske za najteže zločine, za zločin protiv mira, za zločin genocida, za agresiju. Parlament u Zagrebu donosi odluku da Hrvatski ratni zločinci koji su masovno ubijali Srpske civile ne mogu da odgovaraju za te zločine, a pet dana kasnije mi u Beogradu, u Srpskom parlamentu raspravljamo o sklapanju sporazuma sa Hrvatskom u oblasti odbrane, o dobrosusedskim odnosima. Samo pitam – gde je tu pamet, gde je tu minimum pameti, minimum nacionalnog dostojanstva, minimum nacionalne i državne odgovornosti? Osvrnuću se na nekoliko razloga za sklapanje sporazuma sa Hrvatskom koje smo čuli. Prvo, upoznavanje sa iskustvima Hrvatske u međunarodnim misijama. Ne znam čemu nas Hrvati mogu da uče? Kako za račun Amerikanaca učestvuju u okupaciji KiM ili kako za račun Amerikanaca ubijaju nesrećni narod u Avganistanu? Drugo obrazloženje, razmena iskustava u transformaciji vojske. Kakva crna transformacija, pa po diktatu Amerikanaca obe vojske svedene na nivo 10 bataljona. Slušajte samo kako se zovu brigade Vojske Srbije – Prva brigada, Druga brigada, Treća brigada, Četvrta brigada. U Hrvatskoj – Prva brigada , Druga brigada, Treća brigada, Četvrta brigada. U Bosni isto tako. Jedino o čemu mogu da razgovaraju to je kako da se prepoznaju ako dođe do neke nove klanice, da znaju ko je iz koje Prve brigade. Sledeće obrazloženje, organizacija zajedničkih vojnih vežbi. Čuli smo da je jedna od tih vojnih vežbi već održana na poligonu Eugen Kvaternik. Taj poligon se nalazi kod Petrinje, na teritoriji koja je pod zaštitom UN, koju je Hrvatska protiv pravno okupirala. Sada postavljam jedno pitanje, bez obzira na sve što ste uradili da li je zaista moguće da Vlada Republike Srbije srpske vojnike poslala da vežbaju na poligonu koji nosi ime onog čuvenog ustaškog zločinca? Zove se Eugen Faternik. Ovde smo čuli da se ovaj sporazum već uveliko primenjuje. To je rekao i predstavnik vladajuće koalicije Saša Dujović. Ja još jednom postavljam pitanje – kako je moguće da Vlada Republike Srbije primenjuje jedan sporazum, posebno sporazum koji se tiče osetljive oblasti, kao što je oblast odbrane, a da taj sporazum nije potvrđen u parlamentu. Čemu onda služi ova rasprava? U sporazumu piše da ćemo mi sa Hrvatskom sarađivati u izgradnji planova odbrane. Svi znamo, mala deca u Srbiji, svako srpsko malo dete zna da je Hrvatska uvek bila najverniji i najveći saveznik svih onih koji su napadali Srbiju, kao što znamo da je Hrvatska potencijalni saveznik svih onih koji potencijalno mogu da ugroze Srbiju. Koga će to nas Hrvati da brane zajedničkim planovima? Možda od Nemačke sa kojom su u poslednjih 60, 70 godina, tri puta izvršili agresiju na srpski narod. Izvršili dva zločina genocida. Možda zajednički plan odbrane od NATO pakta, sa kojim su isplanirali i sproveli ove zločinačke akcije "Bljesak" i "Oluju", ili možda zajednički plan odbrane od Hašima Tačima. Jadranka Kosor u trenutku najveće krize na KiM kad je objektivno postojala opasnost da dođe do rata, brže bolje žuri u Prištinu i huška Hašima Tačija da izazove rat. Izjavljuje tamo kako su Hrvatska i Kosovo odvajkada najveći prijatelji. Sad ja postavljam pitanje, zaista kako je moguće da Srbija bude prijatelj sa nekim ko je najveći prijatelj Hašima Tačija? Da li je normalno da Boris Tadić bude prijatelj sa Jadrankom Kosor i sa Ivom Josipovićem. Ako su Ivo Josipović i Jadranka Kosor prema sopstvenom priznanju najbolji prijatelji Hašima Tačija. Postavljam pitanje, zašto sa Hrvatskom nije potpisan sporazum o razgraničenju. Vi znate da imamo sporno pitanje razgraničenja na Dunavu. Zato što oni neće da potpišemo taj sporazum. Oni su uzeli zapadnu i istočnu Slavoniju, uzeli Baranju, uzeli Srem, uzeli Liku, Baniju, Kordun, srednju Dalmaciju i to im nije dosta. Imaju desnu obalu Dunava, ali bi ako mogu da otmu i leve obale. Kako je moguće da dve zemlje potpisuju sporazum o saradnji u oblasti odbrane a nemaju rešeno pitanje razgraničenja. Na koju se onda to teritoriju odnosi? Recimo postignemo dogovor o zajedničkoj odbrani, antiraketni štit. Mi tražimo da se postavi na desnoj obali Dunava, oni kaže u ne postavićemo ga na levoj, to je naša teritorija. U članu 11. kaže se dok boravi na teritoriji države primaoca osnov je države pošiljaoca, u ovom slučaju Hrvatske, uživaće pravnu nedodirljivost. Znači odgovaraće u skladu sa nacionalnim zakonodavstvom. Znate šta ovo znači? Znači da će hrvatski vojnici na teritoriji Srbije biti pravno nedodirljivi kao što su pravno nedodirljivi vojnici NATO pakta. Ovo praktično znači da pripadnik hrvatske vojske koji je ubijao srpske civile u Gospiću, u Pakračkoj Poljani, na Kupresu, hipotetički, znači postoji mogućnost da dođe u Srbiju kao član ove misije i može ponovo da počini zločin na teritoriji Srbije. Znate šta će se dogoditi po ovom sporazumu? Ništa. Čovek će sesti u vozilo kojim je došao na teritoriju Srbije, napustiti teritoriju Srbiju, i otići u Hrvatsku. Vlada ovde predlaže i sklapanje dva sporazuma sa Slovenijom o izručenju i sporazum o saradnji u krivičnim stvarima. Nemamo ništa protiv toga, ali skrećemo pažnju da se ti sporazumi odnose na beznačajno mali broj ljudi, uglavnom na kriminalce. Postavljam pitanje zašto pre niste rešili pitanje 10.000 Srba poreklom iz Srbije koji žive u Sloveniji kojima je Vlada Republike Slovenije 1991. godine oduzela državljanstvo. Ti ljudi već 10 godina žive kao građani drugog reda. Žive ilegalno u Sloveniji. Žive kao taoci slovenačke vlasti. Da završim. Mi iz SRS ne mrzimo Hrvate, imamo članova stranke koji su Hrvati, imamo funkcionera stranke koji su Hrvati. Naprotiv, smatramo da u budućnosti Srbi i Hrvati treba da žive u dobrim odnosima, da granica između Hrvatske i velike Srbije na liniji Virovitica, Ogulin, Karlobag treba da bude granica spajanja, a ne granica razdvajanja. Međutim, u postojećim okolnostima, okolnostima kad na sledećim parlamentarnim izborima jednu hrvatsku listu predvodi Branimir Glavaš, čovek koji je pravosnažno osuđen na 11 godina za zločine koje je počinio nad srpskim civilima u uslovima kad Hrvatska neguje rezultate ratnih zločina etničkog čišćenja, u situaciji kad bi nas hrvatska vlast, oni javno izjavljuju, popili kao čašu vode, mi ne možemo da pristanemo da glasamo za ovaj sramni i uvredljivi sporazum.
Reč ima ministarka pravde Snežana Malović. Izvolite.
Poštovano predsedavajuća, dame i gospodo, uvaženi narodni poslanici, zahvaljujem se svima koji su diskutovali i učestvovali u današnjoj raspravi povodom Ugovora i sporazuma koji su na dnevnom redu. Želim sve da vas podsetim, da je ova vlada Republike Srbije formirana na pet ciljeva i jedan od tih pet ciljeva, dva cilja se odnose na intenziviranje borbe protiv kriminala, naročito organizovanog kriminalai korupcije, a drugi cilj je međunarodna saradnja. Ukoliko nemamo izrazito aktivnu regionalnu saradnju svakako da ne možemo u potpunosti da odgovorimo na ta dva cilja. Drugo, želim da vas podsetim i na nedavnu prošlost, na politiku izolacije i politika zatvaranja, bez aktivne saradnje sa susedima jednostavno nije dobro doprinela, kako građanima unutar naše zemlje, tako i srpskom narodu koji se nalazi i živi izvan granica Srbije. Prema tome, ukoliko razgovaramo sa našim susedima, uverena sam da ćemo moći da ostvarimo mnogo veći stepen prava za naše građane koji žive i u Hrvatskoj,i u Bosni i Hercegovini, i u Makedoniji, i u drugim zemljama. Što se tiče Ugovora o saradnji sa Republikom Slovenijom o saradnji o građanskim i krivičnim stvarima, kao i Ugovor o izručenju, želim da kažem da i ovaj ugovor će doprineti kako efikasnijem odvijanju krivičnih postupaka, naročito ono o čemu posebno poklanjamo pažnju predmetima koji se tiču organizovanog kriminala ali svakako da će doprineti i rešavanju nekih pitanja kada je pokrenut parnični postupak. Razumem vašu brigu da je trebalo razgovarati i o nekim drugim stvarima, kao što su statusna i egzistencijalna pitanja i pitanja penzija, i pitanja državljanstva i to jesu bitna pitanja ali ono što je nadležnost Ministarstva pravda jeste međunarodna javna pravna pomoć u građanskim i krivičnim stvarima i mi tome poklanjamo pažnju i upravo je rezultat te pažnje i ovaj ugovor. Sa drugim zemljama u regionu smo zaključivali takvu vrstu ugovora,želim i ovom prilikom da naglasim da je Republika Srbija potpisala ugovor sa Hrvatskom o izručenju sopstvenih državljana i da jedna od prvih rezultata, izvršenje tog ugovora je bilo izručenje Kalinića koji je i osuđen prvostepeno za učešće u ubistvu premijera dr. Zorana Đinđića, pa sam taj predmet ukazuje ili taj slučaju ukazuje na neophodnost te saradnje. Takođe, imamo i ugovore sa Crnom Gorom koji smo zaključili, rekla bih da je to jedan od najvećih stepena prava koji smo dali jednim ugovorom i duboko sam uverena da će izvršenje tog ugovora doprineti, kao što sam rekla efikasnijem odvijanju krivičnog postupka. Što se tiče sporazuma o saradnji u oblasti odbrane i sa Hrvatskom i sa Mađarskom i sa Nigerijom, koji su ovde na dnevnom redu, naročito ovi koji se tiču saradnje sa Hrvatskom i sa Mađarskom i one upravo doprinose regionalnoj saradnji. Kao što sam rekla, regionalna saradnja nije nešto čemu mi poklanjamo pažnju isključivo zbog evropskih integracija, iako moramo da se osvrnemo na to da u smernicama koje je EU zacrtala za zemlje koje imaju pretenzije da pristupe tom telu, prvenstveno i veoma bitno je uspostavljanje regionalne saradnje, ali prvi efekat je efekat koji se tiče podizanja prava naših građana. Ovde je neko spomenuo prvi efekat je efekat koji se tiče podizanja prava naših građana. Ovde je neko spomenuo i zakon o ništavosti pravnih akata koji je Zakon o ništavosti pravnih akata koji je nedavno Hrvatska usvojila. Ne bih rekla da je to zakon koji treba da služi na čast Hrvatskoj. U krajnjem slučaju videćemo i pravnu sudbinu tog zakona, s obzirom da smo iz medija, a i zvanično smo obavešteni da će predsednik Republike Hrvatske Ivo Josipović pokrenuti inicijativu za ocenu ustanoviti pred Ustavnim sudom Hrvatske. Dovoljno je reći da ovaj zakon u njihovom parlamentu nije branio ministar pravde, već ministar za državnu upravi itd, što dovoljno govori okontraverzni izglasavanja takve vrste zakona. Nisam za retrozivne mere zbog togašto prosto te retrozivne mere ne mogu da doprinesu, ali svakako da u pravnim, diplomatskim i dozvoljenim kanalima ćemo ukazivati na štetnost takvog zakona. To sam činila i u svojim razgovorima sa Misijom OEBS u Srbiji. Činila sam i sa predstavnicima Evropskih komisija, a verujem da će se i na nekim drugim forumima razgovarati o tome. Saradnja sa Hrvatskom je bitna, kao što ste i sami rekli,zbog toga što, po podacima, postoji 120 hiljada ubijenih, 550 hiljada ranjenih iz sukoba koji su se dešavali na tom području. Mislim da smo obavezni i prema porodicama i prema žrtvama da sarađujemo i da pokušamo da uspostavimo kao što sam rekla mnogo veći stepen prava, a to možemo učiniti samo ukoliko razgovaramo. Takođe, ovde je u jednom momentu spominjano i nedavno obeležavanje događaja streljanja đaka u Kragujevcu kao jedan stvarno monstruozni čin. Mislim da ne treba toliko o tome dalje pričati jer svi smo svesni i to smo od osnovne škole pa nadalje učili o tome i mislim da naša osećanja i naš odnos prema tome je iskazan i u poslednjem obeležavanjem, ali me je to podsetilo na činjenicu da je 27. januara 2010. godine, predsednik Izraela govorio u Bunderstagu, pa i to govori o tome da iako se dešavaju takvi sukobi i monstruozni zločini između naroda, ne znači da ne treba da razgovaraju i da ne znači ukoliko je naravno vlast odgovorna i racionalna i željna za saradnju ne treba uspostaviti kontakte i interese. Duboko sam uverena da će ovi sporazumi biti ratifikovani. Takođe, želim da ukažem i na činjenicu da je ovaj sporazum o saradnji u oblasti odbrane ratifikovan u Hrvatskoj, pošto je ovde bilo najviše reči o tome i da će doprineti i daljoj saradnji između naših zemalja. Zahvaljujem se.
Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Slovenije o izručenju, Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Slovenije o pravnoj pomoći u građanskim i krivičnim stvarima, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Hrvatske o saradnji u oblasti odbrane, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Mađarske o saradnji u oblasti odbrane i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Savezne Republike Nigerije o saradnji u oblasti odbrane. Ovim završavamo prepodnevni deo našeg današnjeg rada. Rad nastavljamo danas u 16,00 časova, koji će trajati do 19,00 časova, gde na osnovu odredbi Poslovnika, s obzirom da je poslednji radni četvrtak u mesecu,će Vlada Republike Srbije sa članovima biti prisutna u sali, a narodni poslanici imati pravo da postavljaju poslanička pitanja. Hvala. [[Posle pauze]] Poštovani narodni poslanici, s obzirom da je danas poslednji četvrtak u mesecu, u skladu sa članom 205. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pristupamo postavljanju poslaničkih pitanja u vremenu od 16.00 do 19.00 časova. Pre nego što pređemo na postavljanje poslaničkih pitanja, dozvolite mi da vas podsetim na odredbe Poslovnika Narodne skupštine koje se odnose na način postavljanja poslaničkih pitanja: narodni poslanik ima pravo da postavi poslaničko pitanje pojedinom ministru ili Vladi, iz njihove nadležnosti, u skladu sačlanom 204. stav 1. Poslovnika; poslaničko pitanje mora biti jasno formulisano, što je isto propisano članom 204. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine i na kraju, izlaganje narodnog poslanika koji postavlja pitanje ne može da traje duže od tri minuta, što je takođe definisano članom 204. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine; predsednik Narodne skupštine upozoriće narodnog poslanika, koji postavlja poslaničko pitanje, ako pitanje nije postavljeno u skladu sa odredbama ovog Poslovnika, odnosno ako nije upućeno nadležnom organu, što je propisano članom 204. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine. Na usmeno postavljeno poslaničko pitanje, Vlada, odnosno ministar, moraju odmah usmeno odgovoriti. Ako je za davanje odgovora potrebna određena priprema, oni to moraju odmah moraju obrazložiti, a odgovor narodnom poslaniku dostaviti u pisanom obliku, u rokuod osam dana od dana kada je pitanje postavljeno, u skladu sa članom 206. stav 1 Poslovnika Narodne skupštine. Takođe, prema članu 207. Poslovnika, posle datog odgovora na poslaničko pitanje, narodni poslanik koji je postavio pitanje ima pravo da, u trajanju od najviše tri minuta, komentariše odgovor na svoje pitanje ili da postavi dopunsko pitanje. Po dobijanju odgovora na dopunsko pitanje, narodni poslanik ima pravo da se izjasni o odgovoru u trajanju od najviše pet minuta. U toku trajanja postavljanja pitanja i davanja odgovora, shodno se primenjuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, s tim što nisu dozvoljene replike i ukazivanja na povredu Poslovnika, što je regulisano članom216. Poslovnika Narodne skupštine. U skladu sa tim, molim narodne poslanike da podnesu prijave za postavljanje pitanja. Molim sve narodne poslanike da to urade čim pre, da bi mogao da se odredi spisak sa imenima i prezimenima narodnih poslanika koji žele da učestvuju u postavljanju poslaničkih pitanja Vladi Republike Srbije. Istovremeno vas podsećam da će redosled postavljanja poslaničkih pitanja biti utvrđen prema dosadašnjoj praksi rada, tako što će naizmenično najpre reč dobijati narodni poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, a zatim narodni poslanici od najmanje prema najvećoj poslaničkoj grupi. Prelazimo na postavljanje poslaničkih pitanja. Narodni poslanik Riza Halimi ima pravo da prvi postavi poslaničko pitanje. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, članovi Vlade, u vezi sa veoma ozbiljnim životnim problemima koji se pojavljuju na našem području Preševo-Bujanovac-Medveđa, postavio sam pitanje Vladi i na pismeni odgovor koji sam dobio 18. avgusta, potpisan od strane zamenika predsednika Vlade, direktno se ne odgovara na pitanja u vezi sa tim problemima. Na kraju imate ovu interesantnu rečenicu, gde se kaže – stoga i dijalog sa privremenim institucijama samouprave u Prištini, jeste usmeren na preovlađenje rešenja za osnovna životna pitanja sa kojima se suočavaju građani koji žive na prostoru Kosova. Prethodno o tim istim problemima sam pitao premijera i on mi je odgovorio da će niz tih problema, veoma osetljivih, očekuje se da će se rešiti u predstojećem dijalogu između Beograda i Prištine. Na osnovu odgovora koji sam pisano dobio, ispada da će se u tom dijalogu rešavati samo životni problemi građana Kosova, a ne u ovom slučaju problemi za koje sam postavio pitanja, a koji se odnose na Albance u Preševskoj dolini. Zato sada tražim objašnjenje da znamo na čemu smo. Dodatno, mislio sam ministra Ćirića da pitam, a pošto njega nema, opet premijeru Cvetkoviću postavljam pitanje – najavljeno je u sredstvima informisanja da će se preispitati niz veoma loših privatizacija u dosadašnjem periodu. Znamo da će to po običaju biti za velike firme koje su od interesa države. Međutim, šta će biti sa veoma frapantnim, veoma lošim privatizacijama u manjim mestima, kao na primer Preševo? Ovde sam ko zna koliko puta iznosio da je prodata firma i to zaštitna, zaštitno preduzeće je prodato za 260 hiljada dinara, uz neke obaveze manje od 200 hiljada dinara da investira. Bez posla je ostalo 30 radnika i šta sad? Imovina vredi verovatno više od 500 hiljada evra. Da li tu treba nadležni državni organi da vide, da se to preispita, jer ne može ova pljačka naočigled, u sred bela dana da se tako krade i to društvena imovina i da ljudi ostanu na ulici. Opet, bio sam čak dosadan sa onom pričom o trgovinskom preduzeću "Bratstvo", kada sam svojevremeno pre aukcije pitao šta će ministar privrede pre tri godine tamo da uradi da spreči diskriminaciju, jer su sprečeni domaći biznismeni da kupuju trgovinska preduzeća, poslovni prostor po Preševu.
Tri minuta. Zahvaljujem. Predsednik Vlade Mirko Cvetković, ima reč. Izvolite.
Poštovani narodni poslaniče, vezano za ovo prvo pitanje oko problema Albanaca iz Preševske doline, sećam se da smo onda razgovarali na temu pitanja priznanja diploma i da su njihovi problemi zbog toga što oni studiraju u Prištini, dobijaju diplome koje onda nisu priznate kod nas. U tom kontekstu, ovo pitanje koje će biti predmet dijaloga, u suštini, vezano je za sve diplome, a ne za pojedince koji stanuju u jednoj državi kao što je naša, možda u Albaniji itd, već je uopšte pitanje da li se ta diploma može priznati kao validna kod nas i pod kojim uslovima. Tom prilikom sam rekao da je to pitanje koje će biti predmet dijaloga i verovatno znate da ono jeste jedno od pitanja koja su na listi. Kada dođe na red, o njemu će se takođe razmatrati. Ne znam za druga pitanja na šta mislite, kada kažete – vezano za probleme Albanaca na jugu Srbije. Što se tiče loših privatizacija, to nažalost nije stvar koja ima bilo kakav nacionalni kontekst, već prosto, imate loših privatizacija svugde i ono što mogu da kažem jeste da Agencija za privatizaciju i Ministarstvo ekonomije, ima obavezu, a ono je to do sada i radilo, da vodi računa o zakonskim propisima, da li se ispunjavaju ugovori koji su potpisani prilikom privatizacije ili ne. U tom kontekstu, privatizacija može biti preispitana. Ukoliko je pak situaciji da je ugovor u celini ispoštovan, onda su mogućnosti za poništenje privatizacije minimalne, odnosno ne postoji zakonski osnov za to. Nažalost, imamo situaciju da jedan broj privatizacija, odnosno tih vlasnika koji su došli do preduzeća, doduše, na transparentan i otvoren način, kasnije su bila zbog toga što su bili, da kažem, nedovoljno spremni i sposobni da se upuste u koštac sa tržištem, pa su onda izgubili i preduzeća nisu mogla da kvalitetno vode, ali ima i situacija kada je neko ušao u privatizaciju gledajući samo na imovinu preduzeća, a ne toliko sa željom da preduzeće nastavi sa radom. U tom kontekstu, ti ugovori o privatizaciji su uključivali i obavezu održavanja delatnosti u nekoliko narednih godina. Naravno, ukoliko imamo situaciju da je neko otpuštao radnike, nije se držao delatnosti, onda ima puno osnova da se ta privatizacija raskine ili traži novi kupac, ili na neki način, vidi kako da se reši pitanje tog preduzeća.
Narodni poslanik Riza Halimi. Tri minuta dopunsko pitanje.
Hvala. Oko privatizacije, mislim da ako firma ima 6000 kvadratnih metara i to urbanizovanog, pored magistralnog puta, ima najmanje jedan stan, a proda se i mašine se prodaju kao staro gvožđe, možete zaključiti da je sve to prodato za 2600 evra i da je obaveza bila manja od 200 hiljada da se uloži. Kada sam pokušavao u Agenciji za privatizaciju da ukažem na manipulacije, ubeđivali su me da firma proizvodi, iako je prodavalo proizvode koji su tu proizvedeni 20 godina ranije. To je bila očigledna manipulacija, da ne kažem i pljačka. Jasno je da je u pitanju više od 500 hiljada evra prodato za 2600 evra to trgovinsko preduzeće. Vi znate, a maločas sam počeo o tome da pričam, ali nisam završio, da je u pitanju pranje novca, stečenog prodajom droge, tog konzorcijuma na relaciji Vranje-Budva. Čak je to bilo multietničko. Država, kada je trebala da proda društvenu firmu, nipošto nije htela da omogući domaćim ljudima da kupe tu firmu. Ovo je stvarno za ozbiljnu brigu. Što se tiče diploma koje ste već spomenuli, mislim da ste čak spomenuli diplome Albanije, i to je svojevrsni problem. Tri puta potpredsednik Vlade iz Albanije dolazi u Beograd, da se konačno nekako dogovore dve vlade da međusobno priznaju diplome. Taj problem se već 10 godina ne rešava. Da ne govorim o ovom političkom problemu koji tek treba da se reši, kada su u pitanju diplome Prištine. Ispaštaju naši ljudi, građani ove države zbog toga. Vodi se visoka politika, a životni problemi ljudi na terenu se ne rešavaju. I onda, na čemu smo? Drugih problema ima na pretek. I pitanje penzija koje ljudi ne mogu da ostvare ako su radili jednim delom na Kosovu. Da budemo tu veoma jasni, to ne mogu Albanci. U pitanju je i etnička diskriminacija. Albanci koji su radili na teritorijiKosova i u tim firmama, ne mogu taj deo da ostvare preko penzije, jer se kaže da Beograd ne raspolaže originalnom dokumentacijom. Originali su ostali na Kosovu. Taj problem nikako da se reši. Ljudi umiru. Kada će, u ovom slučaju, između Prištine i Beograda da se reši? Nije ni najavljen dijalog na tu temu. Kada će ti ljudi da ostvare taj deo penzije? Možda je neko čitavo vreme radio na Kosovu, a građanin je Preševa, Bujanovca ili Medveđe. Imaju i drugih problema. Hvala vam.
Tri minuta. Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše i svoje ime pozdravim studente Studijskog programa za srpski jezik i književnost Filozofskog fakulteta u Nikšiću, koji su danas gosti i trenutno prate deo današnje sednice sa galerije velike sale. Prisutni su: prof. dr. Goran Radonjić, prof Milorad Durutović, Bojana Pejović, Jelena Martinović, Sanja Bojić, Tamara Milošević, Jovan Krušić, Pero Kaluđerović, Danilo Simičević, Ivana Kilibarda, Dubravka Pantović, Petruša Božović, Kristina Žugić, Marija Nenezić, Vasilije Savić, Marko Stevanović, Goran Kovačević, Velika Perutović, Maja Simović, Filip Jovović, Milica Tomašević, Ana Simović, Ivan Grbović, Jelena Anđelić, Dragana Rajević, Milica Svrkota, Jelena Vlahović, Ivona Vulić, Ana Kilibarda, Jadranka Bojović, Mirjana Rajković, Dragana Pajović, Milena Dragović, Danka Bajčeta, Goran Radojčić, Milica Sekulić, Dragana Marković, Nikola Petković, prof Dušan Krcunović, Gordana Krcunović, Slađana Golubović, Vladimir Milunović, Ognjen Jovović, Savka Ljujić, Slavica Karadžić, Miloš Nenezić, Marija Kipa, Margita Bećirović, Nemanja Bubanja. Dobrodošli u Srbiju, dobrodošli u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Reč ima predsednik Vlade Mirko Cvetković.
Vrlo kratko, pošto ste komentarisali moj odgovor vezano za privatizaciju i zaista postoji jedan deo na koji nisam dao odgovor. Govorio sam o mogućnosti raskidanja privatizacije po osnovu toga da ugovor nije ispoštovan. Međutim, kada se pogleda sam model i koncept privatizacije, aukcija koju ste vi pomenuli, aukcija je način prodaje na kome imaju pravo svi da učestvuju. To je javan način prodaje, gde se pojedini učesnici nadmeću podizanjem cene i davanjem maksimuma onoga što oni misle da to preduzeće vredi. Ukoliko je tako postavljen model, onda mi ne možemo više da govorimo o tome da li je cena visoka ili je niska, jer onaj ko smatra da je cena preniska je ispustio šansu da sam učestvuje na aukciji i da da veću cenu koja bi bila odgovarajuća. Ta cena koja možda naizgled izgleda da je mala, može da bude posledica pre svega činjenice da je preduzeće prezaduženo, da njegovi dugovi, kad se saberu, su u stvari veći od imovine, pa da je to neka rezidualna razlika ili, naravno, može da bude rezultat toga da je neko oterao kupce, zabranio im fizički ili na drugi način da se pojave na aukciji, što je jedan kriminalni akt i to, ukoliko se utvrdi, može biti osnov za poništaj aukcije i, praktično, takva osoba će onda biti gonjena od strane nadležnih organa. Ukoliko se poseduje takva informacija da se to desilo u tom slučaju i da je cena veštački manja zbog toga što je izvršena restrikcija onih koji bi bili učesnici na tome, onda je to sasvim druga priča i to je nešto sa čime moramo ozbiljno da se pozabavimo. Pozivam sve koji imaju takva saznanja da se obrate nadležnim organima koji će odmah reagovati.
Ministar Rasim Ljajić ima reč.
Vrlo kratko, mi smo već odgovarali na ovo pitanje vezano za ostvarivanje prava na penziju. Sigurno da jeste problem, s obzirom da jedan deo radnika iz opština Preševo, Medveđa i Bujanovac je deo osiguranja ostvario na području KiM, ali naprosto zakon je tu izričit i jasan. Bez jasnih dokaza o uplati doprinosa za socijalno osiguranje mi ne možemo ni na koji način pomoći da se u ovom trenutku ovaj problem reši.
Narodni poslanik Riza Halimi, dva minuta komentar.
Hvala. Zapravo, od zamenika predsednika Vlade, gospodina Dačića, sam dobio nešto drugačije tumačenje, da nije problem i da je utvrđeno da su oni uplatili i izvršili obaveze što se naknada tiče, nego je u pitanju postupak i procedura utvrđivanja penzijskog prava u nedostatku originala koji su trebali da budu u Prištini, a Beograd ih nema. Ovo je odgovor koji sam ja povodom ovog pitanja od zamenika Dačića dobio. Opet se vraćam na ono oko privatizacije. Mislim da ne stoji to što je gospodin Cvetković rekao, da su dugovi bili veći od vrednosti, jer postoji praksa, van ova dva slučaja koja sam spomenuo, da se samo deo imovine prilikom aukcije isticalo u konkursu, a ne cela imovina i to je jedan deo manipulacije i apsolutno je disproporcija u srazmeri od 100 do 200 puta. Ako je u pitanju vrednost od 2500-2600 evra koja je uplaćena, sa druge strane imate, po meni, najmanju vrednost od 500.000 evra. To je velika disproporcija i nedostatak elementarne odgovornosti da se društvena imovina na takav način uništava, a 30 radnika samo u jednoj, da ne govorim o drugim firmama, da ostaju na ulici. Ovo je po meni osnovni problem. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Saša Dujović, poslaničko pitanje, tri minuta.
Uvažena predsedavajuća, poštovani predsedniče Vlade i ministri, dame i gospodo narodni poslanici, imam dva pitanja i krenuću, pošto ministri koji treba da odgovore nisu tu, krenuću od pitanja Vladi. Pitanje za Vladu je – šta Vlada preduzima, nastaviću tu gde je kolega Halimi stao, on je bio konkretan sa Preševom, a ja ću pitati – šta je sa privatizacijama u Vojvodini, zemljoradničkih zadruga, poljoprivrednih dobara, koje ovih dana u velikoj meri mali akcionari, dokazujući da je privatizovano zemljoradničko zemljište koje je privatizovano, po njima, protivzakonito, šta Vlada radi da bi taj deo utvrdila, da li je tačno da je dokumentacija koju podnose mali akcionari ispravna ili su u pravu agencije za privatizaciju i vlasnici koji su to kupili? Naime, svedoci smo da su posle svake kupovine jedne zemljoradničke zadruge ili poljoprivrednog dobra ljudi u kratkom vremenskom periodu ostajali bez posla, tako da su nam zamrla mnoga sela, otpuštani su radnici zato što su vlasnici imali kod sebe ideju da mogu da rade sa mnogo manje radnika i ta sela su zamrla. U mnogim mestima živi se od penzija i ljudi su skupili dokumentaciju, predali je i ovde skupštinskom Odboru za predstavke i predloge i tužilaštvu i agenciji za privatizaciju i odgovora ni odakle. Drugo pitanje je da je u postupku dokazivanja da država duguje korisnicima borilačko-invalidske zaštite određena sredstva iz namene isplata njihovih prinadležnosti koje je država zakonom regulisala. Jedan izvestan vremenski period sudovi su presuđivali u korist korisnika borilačko-invalidske zaštite koji su naplaćivali svoje zaostavštine, tj. zaostala primanja i usklađena primanja, a onda jednim stavom Kasacionog suda je sve to presečeno. Imamo priliku da mnoge naše kolege će ići sve do Strazbura kako bi dokazali, jer bukvalno po jednom istom osnovu nekome je presuđeno, a za drugoga ne postoji mogućnost da se vodi postupak, a kamoli da dobije presudu u svoju korist. To bi bila ta dva pitanja i očekujem odgovor.
Da li predsednik Vlade želi da odgovori? Ministar Dušan Petrović, izvolite.
Mi ćemo, naravno, gospodinu Ćiriću proslediti ovo vaše pitanje, ako može meritorno da odgovori na onaj deo koji se odnosi na suštinski tok postupka privatizacije, na raskinute privatizacije i na to šta sve Ministarstvo ekonomije u ovom trenutku čini, kada je jedan deo pravnih lica o kojima ste ovde govorili u pitanju. Ono što vam generalno mogu reći, pre svega da razdvojimo zemljoradničke zadruge od privatizovanih preduzeća. Nalazimo se blizu, pred usvajanjem Predloga zakona o zadrugama i onda će jedan značajan broj pitanja dobiti odgovor. Uostalom, taj predlog će se naći pred poslanicima, pa će bitno i značajno pitanje proći debatu u parlamentu. Vrlo značajan broj, ne samo broj nego značajne firme i kompanije iz ove oblasti su ušle u postupak i taj postupak je čak završen, raskida privatizacije, sa druge strane u nekim sudskim postupcima su donete mere privremenog oduzimanja nekih od privatizovanih poljoprivrednih preduzeća, tako da u ovom trenutku mogu precizno da vam kažem da je Ministarstvo ekonomije napravilo jedan zaključak koji je Vlada usvojila, gde su date određene preporuke lokalnim samoupravama oko državnog zemljišta koje se nalazi u postupku obrade kod ovih poljoprivrednih gazdinstava. Dakle, prosto govoreći, država u ovom trenutku upravlja tim preduzećima i mislim da će biti neke vrlo važne i značajne odluke koje bi trebalo da daju nekakvu putanju kako će se iz ove situacije izaći. Ono što je najvažnije, Vlada je napravila korake da ne dođe do daljeg urušavanja ekonomskog ovih poljoprivrednih gazdinstava, da ovo o čemu ste vi govorili se ne bi našlo u još goroj situaciji, da još više ljudi ne ostane bez posla. Nadamo se da će ta rešenja biti takva da, kada ove vlasničke situacije budu razrešene, imaćemo vrlo snažne i bitne kompanije u poljoprivredi jer Vlada čini sve da podrži mala poljoprivredna preduzeća, a isto tako je važno da ove kompanije koje imaju krupne zemljišne komplekse dobiju adekvatan tretman, jer će to takođe povećati BDP u zemlji, biće odskočna daska za vezivanje velikog broja kooperanata, a nije samo stvar da te kompanije funkcionišu dobro, nego da one budu jedna platforma, da bi veliki broj porodica, vezujući se za te firme i ta preduzeća, mogao da živi bolje nego što živi sada.
Narodni poslanik Saša Dujović, tri minuta, dopunsko pitanje.
Dopunsko pitanje odnosilo bi se konkretno na preduzeće a.d. "Njegoš" iz Lovćenca. Radi se o poljoprivrednom preduzeću koje je privatizovano i koje je u toku postupka privatizacije od same privatizacije izdvojilo određena značajna sredstva, negde oko šest miliona evra trenutno stoji kod poslovnih banaka, od čega sami mali akcionari poseduju negde oko dva miliona evra koja treba da im se isplate shodno onome što su godinama radili i ulagali u samo to preduzeće. To je negde čak i uslov ugovora o privatizaciji i kupoprodaje. Znači, pitanje je zašto se to ne sprovodi? Veoma je prosto pitanje. Ljudi ne očekuju da se poništi ta privatizacija, već očekuju samo da se shodno svojim dugogodišnjim radnim stažom to pomnoži sa određenim brojem novčanih sredstava i oni isplate. Taj novac je, kako su nas iz Agencije za privatizaciju obavestili, kod poslovnih banaka. Prosto, malo je nelogično, a ne treba, naravno, biti previše pametan pa shvatiti šta bi dva miliona evra u poljoprivredi značilo za taj potez tamo Bačke ili samog Lovćenca i samih građana. Znači, pitanje je kada i kako će se to regulisati?
Ministar Dušan Petrović.
Prosledićemo gospodinu Ćiriću i siguran sam da ćete dobiti u Poslovnikom predviđenom roku odgovor.
Da li narodni poslanik Saša Dujović želi dva minuta za komentar? (Ne) U tom slučaju reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, tri minuta, poslaničko pitanje. Izvolite.
Hvala. Mislim da predsednik Vlade i prisutni ministri već znaju šta ću ja pitati. To se odnosi na ovu buduću raspravu, koju se nadam da ćemo imati, o KiM u našem parlamentu. Naime, vi ste, kao što su i građani mogli do sada pratiti, pratili sva ova zbivanja i imali ste prilike da komunicirate sa šefom najveće poslaničke grupe u parlamentu, Nadom Kolundžijom, kao i sa potpredsednicom Skupštine, Gordanom Čomić. Oni su nas izveštavali o tome da su bili u komunikaciji s vama vezano za održavanje sednice. Dakle, prosto ne mogu da odolim. Vi ste sad ovde prisutni, mi smo ovde, sve je uživo, pa moram da vas pitamnešto što nisam imao prilike ovih dana, nego smo posredno komunicirali. Pod jedan, imali tog izveštaja Vlade koji ste vi dužni tromesečno da podnosite? Da li je on pripremljen? Da li je prošao sednicu Vlade? Mi do momenta kada smo sišli u salu ništa nismo dobili, tako da me to interesuje. Sve je ovo jedno pitanje, samo je više aspekata, a odnosi se na jednu stvar. Dakle, druga stvar u vezi sa tim je kako ste vi to zamislili? Naša predstava o tome, i to ću vam otvoreno reći, je vrlo prosta. Dakle, izveštaj je forma u kojoj se razgovara o jednom predmetu rasprave. Izveštaj govori o činjeničnom stanju, o nečemu što je bilo iza nas u nekom periodu od dva do tri meseca. Za mene lično je nezamislivo da kroz taj izveštaj ili da se na kraju tog izveštaja ne pojavi bar jedan ili dva zaključka o onome šta dalje ili kako dalje vidimo tu stvar. To je ono što je jako važno. Naše duboko uverenje je bilo, i još uvek je, da od momenta kada su se stvari zaoštrile pre nekoliko dana, da je besmisleno i uprkos činjenici da forma postoji u kojoj ovaj parlament radi, on se njoj povinjava, ali da uprkos tome mi ne možemo razgovarati o koje čemu u ovom parlamentu, sem o ovoj važnoj stvari. Tako da je i vremenski okvir tu vrlo važan, a to znači kada očekujemo tu sednicu. Predsednica će zakazati Skupštinu, ali to zavisi od vas. Mi smo, takođe, uverenja da inicijator te sednice mora biti Vlada, s obzirom na sve okolnosti. Znači, pitanje koje iz ovog proističe je vrlo prosto – kada, šta je na dnevnom redu i kako će se to obaviti? Šta je vaša ideja u vezi svega toga?
Reč ima predsednik Vlade Mirko Cvetković.
Dakle, deklaracija koju je usvojila ova skupština, a tiče se Kosova, u jednoj od svojih tačaka je obavezala Vladu da tromesečno daje izveštaj o tome šta je Vlada učinila na Kosovu i kakva je situacija u tom izveštajnom periodu, da ga tako nazovem. Tri meseca od deklaracije ističe, mislim da je 90 dana, možda nije tri meseca, nije važno, ističe 29. ovog meseca, što znači u subotu. Međutim, Vlada je, zapravo resorno ministarstvo je taj izveštaj već pripremila i ono ga je uputilo na sednicu Vlade. Vlada ga je danas razmatrala. Razmatranje je bilo dosta široko i nakon toga ga je usvojila kao materijal koji može i koji treba da se preda Skupštini. U ovom trenutku mislim da se on tehnički samo sređuje. Dakle, ništa ono što se zove pravno-tehnička redakcija, ništa suštinsko. Očekujem da u toku kasnijih poslepodnevnih sati danas ili svakako u toku današnjeg dana će taj izveštaj biti formalno predat Skupštini. Ne znam da li ćete vi to večeras dobiti ili sutra ujutru, ali možete računati da ćete od Vlade to dobiti u toku današnjeg poslepodneva ili večeri. Što se tiče same sednice Skupštine, na kojoj bi se taj izveštaj razmatrao, mi smo skloni, to još uvek nije formalno, ali mislim da ćemo mi predložiti, sada se vode konsultacije u Vladi, da ćemo predložiti da se sednica Skupštine održi 2. novembra i da taj izveštaj bude razmatran na toj sednici. To je sreda sledeće nedelje. Imaćete vremena da ga detaljno pročitate i da o njemu zauzmete svoje stavove. Poslanički nisam baš upoznat sa detaljima kako funkcioniše Skupštine, u smislu šta se glasa, šta se ne glasa, ali striktno posmatrajući zahteve koji su dati u toj deklaraciji, Vlada je bila dužna da dostavi izveštaj o aktivnosti i to jeste izveštaj o dosadašnjoj aktivnosti. Verujem da će se na samoj sednici Skupštine pokrenuti pitanje šta dalje, na koji način itd, ali to nije stvar tog izveštaja, jer ta deklaracija od nas to nije zahtevala. Suprotno tome, deklaracija je zapravo dala smernice kako treba rešavati probleme. Naravno, Vlada se držala tih smernica do sada i držaće se i u budućnosti. Ovde će se otvoriti rasprava kakva se već bude otvorila. Ono što želim da kažem, jeste da će to biti, naravno, predlog Vlade. Vlada ne može da zakaže sednicu, ali mi ćemo dati takav predlog, a vi onda pretpostavljam da ćete sednicu zakazati na odgovarajući način.
Narodni poslanik Miloš Aligrudić, tri minuta, dodatna pitanja.
Dobro, ovaj vaš odgovor je tehnički informativan. Ono što u njemu ja primećujem i iz čega će proisteći moje sledeće pitanje, dopunsko pitanje, primećujem da je problem. Nakon tri meseca raznih događaja izveštaj je nesumnjivo potreban, nesumnjivo moramo znati činjenice. Ko će nam ih, verovatno, bolje prezentovati, nego Vlada preko svojih kancelarija i ministarstava, koji su bili uključeni u pregovore, u sve događaje itd? To nije sporno. Problem je što danas razgovaram sa premijerom Srbije i ne mogu da verujem da, iako mi vodimo jedan tehnički razgovor u prvom delu o događaju, o sednici i onome što sledi, ne mogu da verujem da ne postoje političke refleksije u vašem odgovoru. Ne mogu da verujem da ne postoji makar najava obrisa koraka koji se imaju učiniti u narednom periodu. Prosto mi je neprihvatljiv odgovor – znate kako, nije do nas, do nas je da vam damo činjenice, a vi ste tu Skupština, pa ćete vi raspredati, to ja naravno interpretiram na svoj način, ali smisao je taj, raspredati o mogućim daljim koracima. Čekajte, kako vi zamišljate da mi to radimo? Zašto Skupština bira Vladu? Da vodi politiku. Skupština ocenjuje rad Vlade kroz ocenu te politike. Ocena politike se ne vrši u normalnim državama samo retroaktivno, nego procenjujemo ono što ste uradili i šta predlažete da ćete uraditi. Ne radite to vi samo jednom kada biramo Vladu ili kada vršite rekonstrukciju. To se radi i u svim drugim ključnim momentima, osim ako vi mislite da ovaj momenat nije ključni, u kojem se mi nalazimo. Druga stvar, iz toga proističu određena pitanja dalja. Znači,mene interesuje šta će biti sutra, ne mogu samo da analiziram šta je bilo pre nedelju ili dve dana. Meni se, recimo, uopšte nije dopalo to što smo ušli u SSP na ovakav način, što smo ušli u jedan sled ucena koji je usledio zahvaljujući našem izboru – EU nema alternativu. Onda smo se doveli do toga da trpimo svakodnevne ucene s te strane. Hajde da tu priču svedemo na sledeće. Šta je ono što ćemo sutradan uraditi, kako ćemo se prema ovoj stvari postaviti? Evo konkretnog dopunskog pitanja, to se priča ovih dana. Jedno pitanje je već postavljeno ovde, hajde da ubrzamo tu stvar, možda mogu dobiti odgovor od vas sada. Da li će sutradan, kada budu bili raspisani izbori, tj. pitanje za Vladu, vi vodite politiku, da li će ti izbori biti raspisani, republički izbori, i na KiM i da li će lokalni izbori biti raspisani na KiM? Imate li vi uopšte obrise onoga što će se dešavati? Koja je donja granica, koja je linija ispod koje vi ne možete ići? Da li možete to da nam kažete danas? Dajte nam makar nešto, što bi Englezi rekli – hint. Recite nešto, da znamo. Problem je u tome što mi tu vrstu komunikacije sa vama nemamo, a ni iz čitanja tekstova iz novina ne možemo ništa pametno zaključiti.
Reč ima predsednik Vlade Mirko Cvetković.
Na tehničko pitanje dobijaju se tehnički odgovori. Vaše pitanje je glasilo da li uopšte postoji taj izveštaj, rekao sam da postoji, Vlada ga je usvojila i dobićete ga danas. I da li će biti Skupštine, rekao sam da. Vi naravno po Poslovniku Skupštine imate mogućnost za tzv. tematsku sednicu. Mogli ste nju da tražite, to bi bilo nešto drugačije nego ovo, ali prosto ste izabrali taj tip sednice i nemam ništa protiv toga. Što se tiče konkretnih pitanja, naravno da niko u Vladi nije očekivao da će sada od poslanika da dobije operativna uputstva šta da radi, ali, na kraju krajeva, kada se prodiskutuje ono što se usvoji u Skupštini, Vlada je dužna da sprovodi. Mi sprovodimo ono što je u Skupštini usvojeno i napisano u toj deklaraciji. Naravno, tu je bilo i raznoraznih drugačijih ideja i predloga, ali ono što usvoji većina tako će se i odigrati. Kada se radi o izborima, još uvek izbori nisu ni zakazani ni kod nas. Mi idemo u jedan regularni izborni ciklus i onda ćemo u narednom periodu doneti odgovarajuće odluke na koji način i šta će se raditi. Dakle, to nije danas na dnevnom redu.
Narodni poslanik Miloš Aligrudić, komentar, dva minuta.
Tu je komentar vrlo prost. Iz ovoga se vidi da mi zapravo nemamo politiku o KiM. Ne postoji mogućnost da premijer jedne zemlje na neposredno pitanje poslanika koja je donja granica, u ovom trenutku na to pitanje odgovori neposredno. Ako takva mogućnost ne postoji od strane predsednika Vlade, onda znači da je ova politika, bar što se tiče KiM, jer o tome sada pričamo, propala. Ne postoji ta donja granica, ko zna gde je ona. Ko zna šta se sve može utvrditi. Vi ste brzoglavo i brzopleto uleteli u generalnu skupštinu UN, u onu rezoluciju koja nas je praktično obavezala, jer je pisano zapravo od strane EU, da sa njima sarađujemo, istisnut je Savet bezbednosti UN, prešlo se na posredovanje EU u toj celoj priči, formalizovao se Euleks na terenu. Euleks i KFOR sve vreme rade za albanski separatizam. Mi nemamo ključ, mi nemamo nikakvu vrstu postupka, niti ga je Vlada artikulisala. Na koji način taj proces može da se zaustavi? To curi kao pesak kroz šaku i ne postoji donja granica. To je suština onoga o čemu vi govorite. Prosto je neverovatno i začuđujuće da ste uopšte pristali da se dogodi skupštinska rasprava. Znate šta, znam ja proceduru, ali na vama je teret vođenja politike. Vi ste ti koji, ako ne formalno inicijatori, morate biti suštinski inicijatori debate. Vi ste onaj od koga treba da se čuju predlozi i vi ste poslednji koji može da kaže da ne znate kako će se primeniti zakoni Republike Srbije na njenoj celoj teritoriji. To prosto nije normalno. I, na kraju, krajeva, da završim time, ako ovako nastavite, a loše ste jako krenuli i to već dugo traje, to je onda klin u mrtvački kovčeg integriteta ove države. Ali, jedno znam sigurno, zato postoje imena koja će za to biti odgovorna. Jedna od tih imena ste vi, premijer.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, pravo da postavi poslaničko pitanje, tri minuta.
Postavljam pitanje Vladi. Odmah na početku, moje pitanje nema veze sa ovim prethodnim pitanjem. Nadamo se da ćemo o tome u sredu da razgovaramo. Gospodine Cvetkoviću, ljudi na KiM smatraju da je na delu institucionalna diskriminacija građana KiM, državljana Republike Srbije. Namerno upotrebljavam ove termine zato što po Ustavu Republike Srbije i po Rezoluciji 1244 vi kao premijer i Vlada Republike Srbije dužni ste da vodite unutrašnju i spoljnu politiku i da vodite računa o svim građanima Republike Srbije i svim državljanima Republike Srbije. Postavljam pitanje, kako je moguće da se tako brutalno vrši diskriminacija prema tim građanima dole? Odgovorite mi na pitanje u čemu se razlikuje pasoš koji dobije državljani Republike Srbije u Beogradu i pasoš koji treba da dobije državljanin Republike Srbije u Kosovskoj Mitrovici? U čemu se ogleda razlika kada je u pitanju lična karta, u čemu se ogleda razlika kada treba da se popiše onaj koji živi na Dorćolu i onaj koji živi u Banjskoj? S kojim pravom ste vi do sada pozivali državljane Republike Srbije, građane Republike Srbije da na KiM izlaze da glasaju za institucije lažne države Kosovo, a to vi kažete, ako imate u vidu da je jedno pitanje postavljeno Međunarodnom sudu pravde, a došao je potpuno drugi odgovor? Prema onom odgovoru Međunarodnog suda pravde mi tamo imamo pevačko društvo koje je proglasilo svoju neku nezavisnost. Usput da mi odgovorite na pitanje ko je dao građevinsku dozvolu da EU napravi svoje institucije u Kosovskom Mitrovici? Ko je omogućio da dobiju trafo stanicu, da dobiju telefonsku centralu? Da mi odgovorite na pitanje kako je moguće da bude različiti tretman ili nivo ili vid prometa roba na lokaciji Jarinje i recimo na lokaciji Merdare? Ko je ovlastio Vladu Republike Srbije da vrši diskriminaciju prema svojim građanima, prema svojim državljanima, prema svom narodu? Pričam u populističkom smislu reči, a ne u etničkom smislu reči.
Reč ima predsednik Vlade Mirko Cvetković.
Poštovani narodni poslaniče, kao što vam je poznato, Rezolucijom 1244 teritorija KiM proglašena je posebnom zonom nad kojom nema država Srbija, odnosno ne uspostavlja poresko pitanje, odgovaram na ovo što ste pitali o trgovini, gde ona praktično, administracija UN je zadužena za tu teritoriju. Mi ne mislimo da diskriminišemo ni jednog našeg građanina, ali ova rezolucija je zapravo postavila nešto drugačiji sistem na Kosovu i mi se pridržavamo toga. Uostalom, treba imati u vidu da sve te propise o kojima sada govorimo nije donela ova Vlada, već su oni doneti pre toga i ona ih se pridržava, a propisi su vezani upravo za Rezoluciju 1244. Ovo što vama izgleda kao diskriminacija zapravo jeste poštovanje te rezolucije koja je za nas veoma značajna, jer iz nje izvlačimo praktično osnovu da je KiM deo teritorije Srbije.
Narodni poslanik Zoran Krasić, dopunsko pitanje, tri minuta.
Gospodine Cvetkoviću, ja sam računao da ne obaveštenost je karakteristika nekih drugih, ali hajde da vas obavestim. Oni koji priznaju Republiku Srbiju kao svoju državu i državljani Republike Srbije koji imaju prebivalište na teritoriji AP Kosovo i Metohija, pa recimo neka budu iz Zubinog Potoka, kada dobijaju pasoš Republike Srbije gospodine Cvetkoviću, dolaze u Beograd, ne izdaje MUP nego koordinaciono telo za Kosovo i Metohiju, a sa tim pasošem ne mogu čak ni da se slikaju. Jer ukoliko bi hteli negde da izađu moraju da dođu u Prištinu da bi dobili vizu. Izvinite, molim vas. Građanin iz prvog susednog mesta, Raške, pasoš dobija u Raškoj ličnu kartu dobija u Raškoj, registruje kola u Raškoj. Nemojte da ne sedate na priču o paralelnim institucijama. To što neko priča o paralelnim institucijama to su nelegalne institucije, laže države Kosovo. Naše institucije ukoliko postoje, a moraju da postoje gospodine Cvetkoviću, na celokupnoj teritoriji AP Kosova i Metohija, su originalne institucije. Gospodine Cvetkoviću, NATO pakt je napravio kosovske odbrambene snage. Gospodine Cvetkoviću, da li vi znate šta znače stečena prava? Državljani Republike Srbije imaju stečena prava. To, što neko od Albanaca ne priznaje Republiku Srbiju kao svoju državu, to je njegov lični problem. Ali, svi oni koji priznaju Republiku Srbiju kao svoju državu bez obzira gde im se kuća nalazi, bez obzira gde im je prebivalište, Vlada Republike Srbije ne sme da čini diskriminaciju prema njima. Gospodine Cvetkoviću, da li ste podigli glas protiv upotrebe hrvatskih helikoptera, slovenačkih oružanih snaga, hrvatskih oružanih snaga, koje na teritoriji Kosova i Metohije u okviru KFOR vršljaju. Niste mi odgovorili na pitanje ko je dao građevinsku dozvolu da EU napravi svoje prostorije i svoj objekat u Kosovskoj Mitrovici, ko im je dao telefonske priključke, ko im je omogućio korišćenje struje? Gospodine Cvetkoviću, ova vlada i ni jedna Vlada Republike Srbije ne sme da sarađuje sa onima koji ne priznaju Republiku Srbiju na celoj teritoriji AP Kosova i Metohije. To je ono što mi tražimo od Vlade Republike Srbije. Ustav i rezoluciju u ruke i od toga ne odstupajte. A to znači da sva sporna pitanja Kosova i Metohije pod hitno morate da vratite u Savet bezbednosti. Gospodine Cvetkoviću .
Tri minuta. Da li predsednik Vlade ili ministar želi da komentariše, na dopunskog pitanja? (Ne.) Narodni poslaniče, nemam nameru da oduzimam vreme namenjeno postavljanju poslaničkih pitanja, na citiranje svih odredbi Poslovnika Narodne skupštine kojima se uređuje tok sednice poslanička pitanja, pa vas samo upućujem na čl. 204, 206. i 207. Narodni poslanik Radoslav Milovanović ima reč. Tri minuta. Jedno pitanje poslaničko.
Poštovana potpredsednice Narodne skupštine Republike Srbije, uvaženi premijeru, poštovani članovi Vlade, koleginice i kolege narodni poslanici, za razliku od prethodnika pohvalio bih rad Vlade koja je u najtežim uslovima svetske ekonomske krize obezbedila stabilnost u zemlji, kako finansijskih tokova tako i drugih projekata. Pohvalio bih rad Fonda solidarnosti Republike Srbije koji je brinuo o radnicima firmi u stečaju, 50 hiljada radnika firme u stečaju je dobilo sredstva od ovog fonda. Istakao bih dobar rad Fonda za razvoj Republike Srbije koji je dodelio malim i srednjim preduzećima 12,5 milijardi dinara ove godine. Preko 550 firmi je dobilo sredstva od Fonda za razvoj. Ono što bih želeo da istaknem jeste da, pre nego što postavim ova pitanja, a vezano je za strategiju razvoja malih i srednjih preduzeća, jeste i ukazivanja na rad lokalnih samouprava koje treba da pripreme teren i prosto da lokalne, komunalne takse prilagode trenutnim uslovima u kojima rade ove male firme. A sada moje pitanje Vladi jeste kakva je strategija Vlade Republike Srbije, a vezana je za razvoj i opstanak malih i srednjih preduzeća u Republici Srbiji?
Reč ima predsednik Vlade Mirko Cvetković.
Pre svega, želeo bih da kažem da mala i srednja preduzeća predstavljaju, iako se zovu mala i srednja, zapravo većinu naše privrede, iako pogledate to nije retkost. Zapravo najrazvijenije zemlje imaju učešće malih i srednjih preduzeća daleko više nego velikih. Naravno, mi ne možemo da živimo bez velikih preduzeća, jer su oni glavni klijenti malih i srednjih, ali mala i srednja preduzeća jesu preduzeća koja su moto razvoja i u osnovi ona zapošljavaju najviše ljudi kroz mnoštvo tih preduzeća. Zbog toga Vlada Republike Srbije u najvećoj meri razmatra pitanje malih i srednjih preduzeća i načina kako da u proseku ostvari jednu takvu situaciju u kojoj bi ona mogla da opstanu i da idu, da se dalje razvijaju. Jedan od glavnih problema naše privrede u ovom trenutku jeste, praktično nedostatak finansijskih sredstava i to pre svega nedostatak finansijskih sredstava koja bi bila dugoročnog karaktera i koja bi bila sa prihvatljivim, relativno niskim kamatnim stopama. Vlada, naravno ne može da utiče na tržište i na kamatne stope, pa ne može da utiče u principu i na obezbeđenje dugoročnih depozita koji bi bili osnov za dugoročne kredite. Ali mi radimo na tome da obezbedimo određene povoljne kreditne linije i u tom kontekstu jeste obezbeđena, već od sledeće nedelje će biti operativna, ta apeks linija preko Evropske investicione banke kojima se 250 miliona evra, namenjeno upravo malim i srednjim preduzećima će se dati pod izuzetno povoljnim uslovima. To su uslovi dve, tri godine grejs perioda, dakle, ne plaćanja glavnice, zatim, sedam godina otplate sa kamatnim stopama koje su niske. Tako da će taj kredit, mi smo to pregovarali već duže vremena, on je operativan i on će već sledeće nedelje, prvi krug tih kredita da bude raspoloživ i jedan dobar deo tih preduzeća je upoznat sa tim i oni već konkurišu preko poslovnih banaka. To će biti jedan sistem u kome će se ići na banke, a banke će onda dati, jednoj uslovno rečeno, Vladinoj komisiji, koja će pogledati da li su to odgovarajući sektori koje mi želimo da podržimo, pre svega, sa izvoznom orijentacijom u okvirima realnog sektora, a onda će ići u Evropsku investicionu banku koja će definitivno da donese odluku o tome. Pored ovoga mi ćemo obezbediti i određene depozite, o čemu će početi razgovori narednih desetak dana, koji će omogućiti komercijalnim bankama da značajno obezbede dodatna sredstva za finansiranje malih, srednjih preduzeća i da ih prate u investicionom smislu. Takođe, na dugi rok krediti bi bili dinarski i sa kamatnim stopama koje su prihvatljive. To su ta dva, da kažem, te dve važne stvari sa kojima idemo kada se radi o onome što može da uradi Republička Vlada. U isto vreme da bi podstakli izvoz malih i srednjih preduzeća, više malih nego srednjih, mi smo razradili sa Poštom Srbije jedan model prema kome bi se Pošta Srbije uključila u izvoz naših preduzeća za pošiljke koje bi bile manje od hiljadu evra. To je, takođe jedan novi model koji bi trebao ovih dana da bude i operacionalizovan sa svega dva dokumenta, sa minimalnim troškovima ljudi koji imaju male radionice i hoće da izvoze recimo u Republiku Srpsku, BiH i Makedoniju, moći će bez traženja špeditera i svih onih komplikacija da to urade uz pomoć pošte. Iskustvo koje smo primenili i koje ćemo primeniti jeste preuzeto iz Brazila, gde je za kratko vreme tripliran izvoz malih i srednjih preduzeća i mislimo da će to biti dosta dobar podsticaj i sa ove strane. Kada govorite o taksama i o potrebi da se lokalne takse praktično smanje, želim da kažem da je to stvar lokala. Apelujemo na lokalne samouprave da takse prilagodi snazi malih i srednjih preduzeća, te da na taj način oni mogu da ne dođu u situaciju da zbog tih nekih prihoda koji nisu na osnovnoj liniji, odnosno rashoda da ne mogu da posluju. Konačno, želeo bih da kažem još dve stvari. Jedna jeste pitanje smanjenja doprinosa koja su zaista značajna ako se radi o novozaposlenim radnicima i to je nešto što već postoji. Svi oni koji sada otvaraju preduzeća, zapošljavaju nove radnike koji nisu radili u poslednjih šest meseci, moći će da prepolove doprinose i da im ta radna snaga bude daleko jeftinija nego što je ona bila bez toga. Konačno, razmatrali smo, ali o tome možemo kasnije malo detaljnije, Vlada je razmatrala i donela jednu uredbu danas kojom se ograničava rok plaćanja prema privredi, a prevashodno će to se odnositi na mala i srednja preduzeća.
Narodni poslanik Radoslav Milovanović, tri minuta dodatno pitanje.
S obzirom da se mnoge stvari prepisuju ovoj vladi, nažalost, sve ono što se dešavalo ranijih godina i što sada mora da se ispravi, moje pitanje bi bilo vezano za spekulacije u medijima, vezane da se zatvorilo više od hiljadu ili na hiljade firmi, malih i srednjih. Kako bi ste to prokomentarisali?
Reč ima predsednik Vlade, Mirko Cvetković.
Pre svega moram da kažem da zaista dolazi u isto vreme i do otvaranja i do zatvaranja preduzeća. Zašto to kažem? Zato što smo uspeli da u zadnjih nekoliko godina, pri tome ne mislim na ovu vladu već na prethodne vlade, da u cilju stvaranja jednog povoljnog privrednog ambijenta, praktično, omogućimo vrlo lako otvaranje preduzeća. Sa 500 evra za nekoliko dana vi možete otvoriti preduzeće, što je često bio i slučaj raznih spekulacija, pa su ljudi otvarali i na desetine preduzeća, a onda su ih kasnije zatvarali. No, bez obzira na te spekulativne stvari, stalno imamo jedan talas otvaranja novih i zatvaranja starih preduzeća. U neto situaciji kad pogledate, jesmo izgubili određeni broj, ali tu pre svega mislim na preduzetnike, ne toliko na preduzeća, što je posledica ekonomske krize. Taj podatak je malo nesiguran zato što kada neko ima tu preduzetničku firmu vi niste sigurni da li on radi, ne radi itd. Zbog toga sam, gledajući broj zaposlenih, gledao samo broj zaposlenih u pravnim licima i upoređivao kako se on kretao i zaista je opadao u periodu krize, naročito 2009. godine, pa i 2010. godine. Kasnije se nešto oporavio. Kada se posmatra stanje sa krajem septembra ove godine i uporedi sa stanjem krajem septembra prošle godine imamo nešto malo više zaposlenih ove godine nego ranije, no to nije dovoljno i mi i dalje smatramo da je ključni problem u ovoj državi visoka nezaposlenost i u tom kontekstu Vlada ima i čitav niz podsticajnih mera od koje sam neke spomenuo za mala i srednja preduzeća. Osim toga, ima i drugih mera kojima utičemo na to da nam privredni ambijent bude atraktivan i da obezbedimo interes velikih investitora koji bi došli, i velikih i malih.
Da li želite dva minuta komentara? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radoslav Milovanović.
Zahvalio bih se na odgovorima i dodao bih da je Vlada puno učinila što se tiče nerazvijenih opština u Srbiji. Dolazim iz jedne od najnerazvijenijih opština u Srbiji, opštine Kučevo gde je kamatna stopa, recimo, kod Fonda za razvoj Republike za mala i srednja preduzeća samo 1% i kada je grejs period godinu dana, a tako malo kamatna stopa, to je stvarno velika prednost. Sa druge strane, Nacionalna služba za zapošljavanje je bila vrlo revnosna što se tiče zapošljavanja ljudi koji se nalaze na birou i koji se vode na zavodu, tako da mislim da je tu politika bila dobra. Ono što možda nedostaje to je saradnja lokalnih samouprava, ta regionalna saradnja i ta priprema nam je korisna kada dođemo u situaciju da koristimo Fondove EU. Mislim da je to moj savet svim predsednicima lokalnih samouprava, da ne budu zagledani samo u svoj atar, već da trebaju zajedno da sarađuju, jer to je i te kako značajno za nas s obzirom na period koji nas očekuje u budućnosti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Željko Tomić, tri minuta poslaničko pitanje.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine premijeru, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, za moje pitanje inspiraciju sam našao u vestima, naravno. I pored strogo kontrolisanih i cenzurisanih medija u Srbiji nije moglo da se ne vidi šta je država Albanija predložila i šta je učinila. Nažalost, moraću da citiram premijera Albanije Salji Beriše, kada već ne mogu sopstvenog premijera, a to je da se 20. oktobra doneo sporazum o zajedničkom konzularnom predstavljanju Albanije i Kosova u inostranstvu. Država Srbija se tim povodom nije oglasila i od vas očekujem da čujem komentar na tu vest. Između ostalog, premijer Albanije Beriša kaže – Albanci treba da se isto osećaju u Tirani i Prištini. Beriša kaže da sličnu praksu treba slediti i u oblastima kao što su carina, kultura i obrazovanje. Poseban akcenat stavljam na carinu i pitam šta je sa zajedničkim predstavljanjem na carinama o kojima se toliko govori i sa strane Vlade Republike Srbije? Dalje Beriša da bi se doprinelo smanjenju birokratije i približavanju dve sestrinske države. Država Srbija je oćutala. Protestne note nema. Ćutite kao zaliveni svi i predsednik Srbije Boris Tadić i vi kao premijer, gospodine Cvetkoviću. Da li to znači da bi kosovski carinici, koji bi se instalirali na Brnjaku i Jarinju, da tako kažem, predstavljali Salji Berišu ili bi možda vas predstavljali, gospodine Cvetkoviću? To je pitanje za vas, zašto nije bilo diplomatske note? Zašto Vlada Republike Srbije ćuti kada se dve, citiram, sestrinske države na ovaj način solidarišu za dalja neka vremena? Vi danas ne umete da nam odgovorite šta taj izveštaj o kojem ste toliko govorili znači za buduća vremena za Srbe na severu Kosova i uopšte na Kosovu i za nas sve? Moje pitanje glasi: zašto država Srbija ćuti na ovako otvorenu provokaciju? To nismo mogli da pročitamo u velikim naslovima, to smo morali da tražimo po sajtovima skriveno, negde zabašureno. Vaši mediji su gori nego ikada što su bili u Srbiji. Morate da odgovorite na ovo pitanje. Hvala.
Reč ima predsednik Vlade Mirko Cvetković. Izvolite.
Vlada Republike Srbije ne priznaje nezavisnu državu Kosovo i samim tim sve njene aktivnosti kojim pokušava da se prikaže da ima državnost za nas su ništave i njih ne prihvatamo. Znači, ako vas interesuje koji je moj stav, to je moj stav i to je stav Vlade Republike Srbije. Ako mislite da ćemo se za taj stav boriti oružjem, nećemo, ali ćemo se boriti dijalogom i pokušajem da se taj problem razreši. To je način na koji Vlada Republike Srbije vidi kao jedini mogući da taj problem razreši.
Reč ima narodni poslanik Željko Tomić, tri minuta, dopunsko pitanje.
Gospodine Cvetkoviću, uz svo uvažavanje, ništa vam ne verujem. Vi ste rekli da ne priznajete nezavisnost Kosova. To mi govori premijer, jedini kojeg pamtim i za svog života i čitajući nešto iz istorije, koji nije bio na KiM i bar je dužan da podrži Srbe na Kosovu, koji su danas u najtežoj situaciji možda u istoriji Srbiji. Kako da vas pitam – da li se vi isto osećate u Beogradu i Kosovskoj Mitrovici? Ako je cilj Albanije, kako je Beriša rekao – da je cilj Albanaca da se isto osećaju u Prištini i Tirani, toplo vam želim da se vi osećate isto u Beogradu i Kosovskoj Mitrovici, u Beogradu i Prizrenu, u Beogradu i Peći. Ali, vi to niste u situaciji. Vi tamo niste došli i ova vlada nema poverenje u Srbe sa Kosova. Jedino što je donekle dobro u ovoj opštoj nesreći je što ni Srbi sa Kosova nemaju poverenja u ovu vladu. To je mnogo dobro. Ali, moram da pitam, ponovo, zar je moguće da država Srbija ćuti, na najotvorenije moguće provokacije? Država Albanija tvrdi da su Kosovo i Albanija sestrinske države. Svedoci smo, da ne idem daleko u digresiju, da Srbija maltene nema sestrinsku državu, da ne kažem bratsku. Svi će naći neke saveznike, jedino je ova država pod vašom vlašću ostala bez saveznika, makar u borbi za nezavisno Kosovo. Niste sposobni da ostvarite jedinstvo sedam i po miliona građana, da svi u glas kažemo Kosovo jeste Srbija, baš kako bi svaki evropski narod tvrdio da mu se ovo događa, što se događa Srbiji.
Da li neko od članova Vlade želi da da komentar, pošto dopunskog pitanja nije bilo? (Ne.) U tom slučaju, reč ima narodna poslanica Marina Toman, tri minuta poslaničko pitanje. Izvolite.
Dame i gospodo, želim da postavim pitanje premijeru. Želim da mi konkretno odgovorite - koji su to konkretni razlozi zbog kojih Vlada, poput vaših kolega iz drugih zemalja nije usvojila predlog zakona o kriznom tranzicionom oporezivanju stranih banaka koje posluju u našoj državi? Naime, ovaj porez su usvojile Španija, pre toga je Mađarska, a pre nekoliko dana je usvojila to i Slovačka. Inače, da vas podsetim slovački Parlament je to jednoglasno usvojio. Slovačka Vlada očekuje da će od tog poreza godišnji priliv biti oko 83 miliona evra. Želim konkretno da mi odgovorite – zbog čega Vlada nije predložila ovakav zakon? Zbog čega Vlada štiti zapadne banke i zbog čega se Vlada odriče prihoda u visini od nekoliko desetina miliona evra? Dok građani, privreda i sama država se suočavaju sa katastrofalnim ekonomskim problemima, banke su te koje u kriznim vremenima posluju pozitivno. Za prvih šest meseci 2011. godine 25 banaka koje posluju na tržištu Srbije ostvarilo je dobit od 17,8 milijardi dinara, što je za 17% više nego 2010. godine. Takođe, želim da postavim još jedno pitanje – zašto Vlada kada se usvajao Zakon o zaštiti korisnika finansijskih usluga nije tražila da se ovaj zakon retroaktivno primenjuje i zašto nije tražila da se bankama odrede veće kazne? Banke iz EU koje posluju u Srbiji, posluju sa najvećim kamatnim stopama. Kamatne stope u Srbiji su dvocifrene. Prosečna kamatna stopa u Srbiji je 12%, u Francuskoj 3%, recimo, a u Nemačkoj 8%. Samo da vas podsetim, više od 100.000 građana ili svaki deseti dužnik u bankama ne može da izmiruje na vreme svoje obaveze po osnovu zaduživanja. Želim konkretno da mi odgovorite – čije interese ova Vlada štiti, da li štiti interese građana, da li štiti interese zapadnih banaka i da li štiti interese privrede i na koji način?
Reč ima predsednik Vlade, Mirko Cvetković.
Poštovana narodna poslanice, pitanje bankarskog sistema je relativno kompleksno i mnogo kompleksnije nego što to vama izgleda na prvi pogled. Bankarski sistem je u suštini neka vrsta infrastrukture čitavog ekonomskog sistema i bilo koje aktivnosti koje sada preduzimate u bankarskom sistemu, a koje odudaraju od nečega što je uobičajena i standardna praksa, moraju biti dobro proučene, jer mogu da izazovu velike neželjene efekte. Neću da govorim o ovim državama koje ste vi spomenuli. I sami vidite da je profit svih banaka oko 17 milijardi, to je 170 miliona evra. Kako god ga dodatno oporezivali preko ostalih poreza, nije to neka dramatična cifra. Ali, nije to smisao mog odgovora. Zbog kompleksnosti posebno bankarskog sistema, pored Vlade koja prevashodno vodi fiskalnu politiku, monetarnu politiku vodi Narodna banka i te dve politike zajedno čine ekonomsku politiku jedne države. Ne možete da vodite sada različitu jednu u odnosu na drugu politiku i pitanje nivoa kamatnih stopa jeste pitanje koje je svakako vrlo stručno i ozbiljno, ali je nemoguće da Vlada donese dekret ili bar ja mislim kao ekonomista, da se kamatne stope ne mogu sprečavati time što će se one dekretom sniziti na neki niži nivo, jer to nije smisao. Mi grdimo slobodnu tržišnu privredu. Zbog toga kamatne stope može da obori samo povećana konkurencija u sistemu. Ono na čemu mi insistiramo jeste da imamo što veću disperziju različitih banaka, različitih nepovezanih lica, koji bi sada kroz konkurenciju omogućavali da se dobiju povoljniji uslovi, da kroz konkurenciju, de fakto naša kamatna stopa padne. Moram da vam kažem da je naša kamatna stopa vezana uglavnom sa kretanjima kursa koji predstavljaju, da kažem, jedan stub, a sa druge starne, sa tzv. referentnom kamatnom stopom i mogućnostima da se viškovi sredstava koje banka ima plasiraju u papire Narodne banke. Do sada je zbog visoke domaće inflacije referentna stopa bila prilično visoka. Ona je bila 13,5%, 14% i to je samim tim uticalo na visinu kamatnih stopa, jer vam je to, ono što bi ekonomisti rekli, oportunitetni trošak. Dakle, kada imate relativno stabilan kurs i imate oportuniteti trošak visok, onda vi ne možete da zajmite po nižim stopama. Naravno, sa smirivanjima inflacije, čiji smo svedoci u poslednjih nekoliko meseci, praktično nakon aprila, pa evo do dana današnjeg, mi imamo prvo pad inflacije na godišnjem nivou, ali u isto vreme imamo i pad referentne kamatne stope, koja će nastaviti da pada. Sa padanjem referentne kamatne stope uz nisku inflaciju i stabilnost kursa mi ćemo imati prilike da vidimo da će i kamatne stope koje se nude privredi takođe biti znatno niže nego što su te na tržištu. Već sam ranije govorio da mi obezbeđujemo za određene grupe, mala i srednja preduzeća, i povoljnije uslove. Dakle, hoću da kažem da je ovo ipak malo više stručna nego politička rasprava i bolje je ne voditi je u parlamentu, nego da napravimo neki kružok stručni, gde bi došli ljudi koji to mnogo bolje znaju i od mene, da razgovaramo šta bi značilo uvođenje vođenje novog poreza itd.
Narodna poslanica Marina Toman. Dodatno pitanje, tri minuta.
Slažem se da je ovo vrlo kompleksna tema, ali niste mi objasnili, odnosno niste mi odgovorili na moje pitanje – da li Vlada namerava da uvede porez na ekstra profit zapadnih banaka? Znači, konkretno sam tražila. To su vaše kolege u drugim državama uradile. Vaše kolege su, upravo najavljivanjem ovog poreza na neki način poslale signal i poruku bankama, da će uvesti taj porez ukoliko ne smanje kamatne stope. Znači, pitanje kamatnih stopa je vrlo kompleksno pitanje, ali s druge strane i Vlada i te kako može na njega da utiče. Međutim, to je pre svega jedno političko pitanje, a ne ekonomsko pitanje - koliko Vlada ima hrabrosti da se upusti u oporezivanje u zapadnih banaka? Samo da vas podsetim na izjavu ministara finansija, recimo, Kanade, Južne Afrike, Britanije i Australije. Ta njihova izjava oslikava vaše ponašanje. Znači, oni su rekli -potrebna je politička hrabrost za globalni ekonomski oporavak, jer su najveće prepreke tom oporavku političke. Tako i najveće prepreke u ovoj državi za ekonomski oporavak Srbije su upravo političke, odnosno, nedostatak političke hrabrosti Vlade. Takođe želim da vas podsetim, da nije tačno da referentna kamatna stopa treba da prati inflaciju, uzmite primer Velike Britanije, gde je referentna kamatna stopa manja od inflacije.
Reč ima predsednik Vlade, Mirko Cvetković. Izvolite.
Ne bih raspravljao o referentnoj stopi, to je stvarno čisto pitanje monetarne politike. Mislim da duboko grešite ako mislite da vi možete sada nekoga dekretom da uplašite i da on zbog toga smanji cene. Mislim da je to možda moguće na vrlo kratak rok, ali mi moramo da pravimo jednu tržišnu privredu gde će postojati tržišne snage koje će dovesti do tako niskih stopa. Što se tiče toga da su neke naše kolege to učinile, da, neke jesu, ali neke i nisu. Ne bih želeo pojedinačno da govorim o efektima tih koji su to učinili, a naročito ne onih koji su to učinili ranije. Mislim da to nije korektno. Sačekajmo, već ćemo imati analize da vidimo da li su ti efekti bili tako pozitivni, kao što ja mislim da vi mislite da jesu, ili su možda bili malo drugačiji. Kažem, ne želim ovde to su ipak moje kolege, da ja sada nekome dajem savete. Ako mene pitate da li imam hrabrosti -imam, nemam nikakvih problema sa hrabrošću. Ovde se po meni samo radi o jednom stručnom pitanju, da li bi najstručniji ljudi u ovoj zemlji dali savet da to treba da se uradi? Ukoliko bi dali savet, ja bih to uradio u roku od 15 sekundi, jer uopšte se ne plašim. Prosto mislim da bi jedna takva aktivnost imala vrlo negativne efekte, ali to je moje stručno mišljenje. Ukoliko ljudi koji bolje znaju, mi kažu da to nije tačno, svakako da bih to uradio. Još samo na kraju da vam kažem, pošto vi to politizujete kroz tipa - ovo su zapadne banke, ovu su istočne, ili ne znam koje. Sve banke koje su ovde jesu formirane, ne kao filijale nekih banaka, već su formirane kao domaće banke. U našem bankarskom sistemu mi imamo domaće banke, čiji su većinski vlasnici kod nekih stranci, a kodnekih su naši. Sve su banke firme koje su registrovane po našim propisaima i funkcionišu po našim propisima. Nema u tom kontekstu bilo kakve razlike, a niti biste vi mogli da pravite distinkciju, pa ćete sada da uvodite ovome da, ovome ne. To apsolutno nije moguće. Ako uđete u takvu arbitrarnost, vi uvodite potpuni haos u sistem i onda mislim da je to mnogo, mnogo veća šteta nego korist.
Reč ima narodna poslanica Marina Toman. Dva minuta komentar.
Sigurna sam da stručna javnost ne bi imala ništa protiv, čak bi naprotiv, u uslovima ogromnog budžetskog deficita rekla - samo napred, bravo Vlada, slobodno oporezujte banke, jer ipak nekoliko desetina miliona evra nije mnogo. Međutim, vi ste i danas izbegli konkretan odgovor. Kao što sam vas pitala za vreme rasprave o rebalansu budžeta, kojim kriterijumom se Vlada rukovodi kad je Fond za razvoj odobrio sedam miliona evra kredita "Delata agraru" sa kamatnom stopom od 2,5 do 4,5%? Znači, to je zaista kamatna stopakoju u ovoj državi dobijaju samo privilegovana preduzeća i to preduzeća gospodina Miškovića, koji kao što možemo da vidim danas, ponovo izbegavaplaćanje poreza. Odnosno, država ništa ne radi po tom pitanju.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Marinković. Tri minuta, poslaničko pitanje. Izvolite.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovani gospodine predsedniče Vlade, gospodine Cvetkoviću, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici,, moja pitanja će biti usmerena Ministarstvu poljoprivrede, trgovine, šumarstva i vodoprivrede, tj gospodinu ministru koji je ovde prisutan. Znamo da je ovo jedna vrlo rodna godina što se tiče žita. Takođe znamo daje u tom vremenskom smislu vrlo teška godina sa dosta suša. Znači, u klimatskom smislu, ipak je dala dobar rod. Siguran sam da su na ovo u velikoj meri uticale mnoge mere koje je ministarstvo preduzelo, a jedna od njih je i 14 hiljada dinara po hektaru za dobru pripremu zemlje, zasejavanje kvalitetnog semena i đubrenja. U tom smislu, dobili smo u bilansu ogromnu količinu žitarica, po cenama koje su u potpunosti bile berzanske cene drugih evropskih zemalja. Moje pitanje je – hoće li ovakvi preduslovi koji su praktično izgrađeni, stvoreni, uticati i na smanjenje, odnosno formiranje cene hleba? To je jako bitno za građane Srbije, s obzirom da svaka proizvodnja, pa i poljoprivredne, se bazira na finansijskim bilansima, znači, koliko smo uložili. Država je ovde uložila, otprilike, po proračunu negde oko 52% inputauzasejavanje tih zemljišnih površina , a dobili smo dobar rod. Hoće li to uticati na smanjenje, odnosno na formiranje cene hleba u narednom periodu?
Reč ima ministar Dušan Petrović.
Što se tiče roda pšenice, definitivno je on preko dva miliona tona u ovoj ekonomskoj godini, iako su manje površine nego u 2009. godini, a za setvu 2010. godine zasejane. Rod je bio veći, jer smo imali veoma uspešnu godinu. Podsetio bih vas da je negde u drugoj polovini marta meseca bilo najavljivano vrlo značajno poskupljenje cene hleba. U tom periodu, što proizvođači, što trgovci, trgovinski lanci a i druga trgovinska preduzeća, najavljivali su preko sredstava javnog informisanja da bi vekna hleba tipa "Sava", to je osnovna vekna hleba, ili narodni hleb, kako se to popularno kaže, mogla da bude čak i 70 dinara.. U tom trenutku, Vlada Republike Srbije je imala potpuno jasan odgovor. Podsetiću vas na to, da smo imali veoma značajan izvoz pšenice u to doba. Negde već sredinom marta meseca je izvoz bio oko 500 hiljada tona. Tada smo zabranili izvoz pšenice. Ostavili smo otvorenu mogućnost da bude izvoz brašna nastavljen, jer je to važno za našu mlinsku industriju. U tom trenutku smo doneli jednu meru koja je dosta polemika izazvala među stručnim krugovima, među ekonomistima. Doneli smo odluku kao Vlada da hleb tipa "Sava", jedna vekna ne može da bude skuplja od 55 dinara. Tada sam rekao, a i sada sam u to uveren, i vreme je to pokazalo, da sva tržišna utakmica u Srbiji može da se odvija ispod te cene i da smo mi na ovaj način sprečili da bilo kakvo otvoreno ili prikriveno udruživanje u trgovini ili među proizvođačima, mislim na pekarsku industriju, dovede do jedne vrste zloupotreba koje bi trebalo da plate građani Srbije. Posle toga smo se, kao što sam rekao, susreli sa veoma dobrom žetvom. Vlada Republike Srbije je preko robnih rezervi izašla sa ponudom prema poljoprivrednim proizvođačima i otkupila je 100 hiljada tona pšenice. Ovde ću takođe podvući da smo mi pšenicu otkupili od registrovanih poljoprivrednih gazdinstava, dakle, od individualnih poljoprivrednih proizvođača i jedan manji deo od zadruga i platili smo u tom trenutku 20 dinara. Ta cena nije ni tada bila, a nije ni dan-danas, dakle, oni zemljoradnici koji su odlučili da državi prodaju pšenicu su zaradili najbolje što je bilo ko zaradio od žetve do danas. Mi u ovom trenutku imamo više nego dovoljne količine pšenice za obezbeđivanje stabilnosti tržišta, sa jedne strane, a sa druge strane, da bi nam to omogućilo da donesemo jednu novu meru, odnosno da noveliramo ovu cenu koju smo utvrdili na 55 dinara, tako da je poslednja odluka Vlade da hleb tipa "Sava", dakle narodni hleb u Srbiji, ne može da bude skuplji od 44 dinara. Ova cena omogućava potpuno fer i normalnu tržišnu utakmicu. Niko u lancu proizvodnje, a tu mislim i na proizvođače pšenice, na mlinarsku industriju, na pekarsku industriju, nije bez zarade, već naprotiv, ima solidnu zaradu, tako da je Vlada odlučnom merom zaštitila standard građana i to onih koji su najlošijeg imovnog stanja. Mislim da smo napravili jednu veoma dobru stvar, da smo štiteći standard zaštitili i legitimne poslovne interese, kako mlinarske tako i pekarske industrije. Mi ćemo to činiti i kada su druge životne namirnice u pitanju. Dakle, ne postoje dva ista slučaja i mi ćemo primenjivati adekvatne mere. Mislim da Vlada ima pun kapacitet i da ima vrlo jasnu predstavu o tome šta treba da radimo i sa drugim životno važnim namirnicama i da ćemo sprečiti svako povećanje cena osnovnih životnih namirnica koje nije utemeljeno na stvarnim ekonomskim činiocima i da ćemo primeniti sve mere koje nam zakon daje da tu stvar uradimo, jer ćemo na taj način zaštititi interes građana. Moje je mišljenje da smo krenuli dobrim putem i da makroekonomski pokazatelji daju vrlo jasnu sliku o tome kako stvari stoje. Podsetiću vas i na to da je inflacija koja je bila vrlo značajna u drugoj polovini 2010. godine i u prvoj polovini 2011. godine, a koja je pre svega bila generisana visokim cenama hrane i porastom cena hrane, u poslednjih nekoliko meseci je potpuno zaustavljena. Ja očekujem da takav trend bude nastavljen. To će imati veoma dobre reperkusije ne samo za standard građana, nego generalno za ekonomsko stanje stvari u zemlji. Mislim da je vrlo jasno i potpuno nedvosmisleno da mi možemo da zavedemo jedan legitiman red u ovoj oblasti koja je od vitalne važnosti.
Da li narodni poslanik Miroslav Marinković želi da postavi dodatno pitanje? Izvolite, tri minuta.
Moje sledeće pitanje je – kakva je to strategija i karakter agrarne politike, Ministarstva poljoprivrede, u smislu upošljavanja preko 1.500 agronoma, inženjera poljoprivrede i kakva će korist biti za seljaka od toga?
Ministar Dušan Petrović ima reč. Izvolite.
U Srbiji se dva miliona ljudi bavi poljoprivredom. Mi smo zemlja koja ima najveći procenat poljoprivrednog stanovništva u ukupnom stanovništvu – gotovo 800 hiljada porodica živi od poljo-privrede. Otprilike, polovina od ovih gazdinstava ima poljoprivredu kao isključivu delatnost a druga polovina kao dopunsku, pretežnu ili kao dopunski izvor prihoda. Nesporna je stvar da mi imamo poljoprivredni budžet koji je daleko manji od budžeta evropskih zemalja, ali i od zemalja u našem okruženju, izuzev nekih. Mi ćemo se, naravno, tim pitanjem baviti u granici ekonomskih i fiskalnih mogućnosti zemlje i vodićemo jednu dosta otvorenu i važnu debatu kada bude budžet na dnevnom redu. Ali, mislim da imamo jedno prethodno pitanje. Postoje određeni manjkovi u našoj poljoprivredi, nedostaci koje mi možemo da otklonimo sa malo novca ili bez novca. Sa druge strane, suočavajući se sa činjenicom da je u Srbiji bilo 2.000 nezaposlenih poljoprivrednih inženjera, mislim da smo napravili veoma dobru stvar što smo otvorili mogućnost tim ljudima da ih država zaposli, i to da ih zaposli na najvažnijem poslu i za poljoprivredu i jednom od najvažnijih poslova za celu zemlju, a to je da oni pruže obaveštenja, savete, pomoć za 300-400 hiljada poljoprivrednih gazdinstava. Oni koji najbolje zarađuju u poljoprivredi jesu upravo poljoprivredni proizvođači koji najviše koriste pomoć stručnjaka, kao što je to, uostalom, i u drugim sferama. Najuspešniji privrednici i industrijalci najviše koriste pomoć stručnjaka. Dakle, u ponedeljak će ovi ljudi početi da rade, jer ćemo u subotu sa njima da potpišemo ugovore i potpuno sam siguran da ćemo u 2012. godini imati jedan vrlo značajan pomak, da će ljudi dobiti ne samo tehnička obaveštenja i konsultacije o tome šta bi mogli da poprave u poljoprivrednoj proizvodnji, već da će dobiti sva obave-štenja iz prve ruke, i to odmah, o tome koje im sve državne mere stoje na raspolaganju, kakve kredite mogu da uzmu, kakve im subvencije stoje na raspolaganju, kako na najbrži i najbolji način da do tog novca koji će država staviti na raspolaganje dođu. Sa druge strane, mi ćemo prvi put kao država dobiti potpuno jasnu sliku o tome šta se dešava u našoj poljoprivredi, kako se koriste subvencije, po kojoj ceni poljoprivrednici prodaju svoju robu trgovcima i prerađivačkoj industriji, ko u kom roku plaća, ko je koliko dužan. Imaćemo jednu jasnu sliku i mnoge senke i tamna polja će biti uklonjena. To je takođe posao ovih savetodavaca, da daju i vama kao poslanicima i Vladi Republike Srbije jednu potpuno jasnu sliku o tome kakvo je životno stvarno stanje u našoj poljoprivredi danas. Dakle, zaposlićemo sve one koji žele da po pravilima koja smo postavili, koja su pravična i logična, da uđu u ovaj posao. Ima 1.571 područje i svako od tih područja će po jedan savetodavac, agronom, da pokriva. U ovom trenutku ostalo je upražnjeno još 86 tih područja, a ima 286 onih poljoprivrednih inženjera koji su položili ispite i ja očekujem da će se oni prijaviti da idu iz svog mesta prebivališta u drugo mesto. Jer, potpuno je očigledno da ovoliki broj poljoprivrednih inženjera u Beogradu ne može da nađe posao, niti onoliki broj poljoprivrednih inženjera u Novom Sadu, takođe, ali mogu da ga nađu u Babušnici, u Trgovištu i svako ko želi da radi, dobiće priliku da radi. Dakle, niko ko bude iskazao želju i volju da uđe u ovaj aranžman sa državom i sa poljoprivrednicima neće ostati uskraćen i neće biti bez prilike da pokaže koliko može da pomogne i sebi i drugima. Mislim da je ovo jedna vrlo velika stvar i sa veliki nestrpljenjem očekujem da vidim kakve ćemo efekte imati. Biću veoma zadovoljan i srećan da to vrlo brzo podelim sa vama i na Odboru za poljoprivredu, a i ovde, na nekoj od plenarnih sednica Skupštine.
Narodni poslanik Miroslav Marinković, dva minuta komentar.
Samo želim da se zahvalim ministru na ovim iscrpnim informacijama koje smo dobili, mislim da su one od izuzetnog značaja, ne kako bi ohrabrile proizvođače, nego kako bi prikazali jedan novi duh i odnos u poljoprivredi, gde taj tradicionalni način bavljenja poljoprivredom predstavlja dobru osnovu uz edukaciju, pravilno savetovanje i daje mogućnost svakom domaćinstvu da kroz porodični posao praktično razvije načine da ostvari svoje prihode koji su dovoljni i mogući da što bolje živi. Zahvaljujem se još jedan put.
Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić, tri minuta, poslaničko pitanje.
Moje pitanje biće upućenu premijeru Cvetkoviću, a odnosi se na Ministarstvo odbrane. Gospodine Cvetkoviću, nije mogla da prođe ni jedna poseta Parlamentu gospodina Šutanovca, ministra odbrane, a da on u pogledu naše vojne industrije nije punim ustima i na sva zvona tvrdio da, zahvaljujući reformi vojske, će doći do ekspanzije odbrambene industrije, zatim, da je Srbija lider na Balkanu, zatim, da je Srbija garant regionalnog mira, da će Srbija privući brojne investitore u ovoj oblasti, kao i da će doći do prave ekspanzije u ovoj oblasti. Ovo je sve ono što je gospodin Šutanovac ovde tvrdio u Parlamentu. Šta je naša stvarnost? Čačak, iz koga ja dolazim, Valjevo, Kragujevac, Užice, Lučani, Kruševac, Trstenik i drugi gradovi, nekada veliki i moćni centri namenske industrije, sada su dovedeni na rub propasti, od ove vlade i od ovog ministarstva. Osiromašena nam je namenska industrija, radnici ostali bez posla, osiromašili su i ovi gradovi. Gospodine Cvetkoviću, moje pitanje – koliko država po raznim osnovima duguje namenskoj industriji? Naravno, ne možete precizno odgovoriti, ali interesuje me šta Vlada konkretno radi da bi se ova dugovanja prema namenskoj industriji smanjila. Zatim, gospodine Cvetkoviću, zašto je SDPR favorizovano preduzeće, kada je u pitanju izvoz vojne opreme i naoružanja? Zašto je dozvoljeno da SDPR formira više preduzeća u zemlji i inostranstvu, iako na to ne bi imao pravo i ne bi mogao, a to su, ne znam da li su vam poznati "Atera plus", "Agro plus", "Jutra", "Belon", "Jugoinport", "Mont Podgorica" itd? Želeo bih da mi odgovorite na ova pitanja. Sa druge strane želim samo da kažem da su namenska u Srbiji bukvalno bačena na kolena, ali ono što je važno, sve zakonske promene iz oblasti odbrane i vojske Srbije, kao i zakoni koji se odnose na bezbednost zemlje i za međunarodnu saradnju, donose se u vreme mandata gospodina Šutanovca samo sa jednim ciljem – Srbija treba da ostane bez pravog odbrambenog sistema i da takva uđe u NATO. Dakle, šta Vlada čini povodom ovoga i da li su vam poznate ove činjenice vezane za SDPR?
Reč ima predsednik Vlade Mirko Cvetković.
Postavili ste čitav niz pitanja od kojih su mnoga specifična i zaslužuju odgovor i u tom kontekstu mi ćemo pripremiti odgovore na ova pitanja. Želeo bih samo da prokomentarišem ono kad ste rekli da se radi o nekada velikim centrima i proizvođačima, to jeste tačno, ali iz vaše diskusije neko bi mogao da pomisli da su oni pre četiri godine bili veliki i ogromni proizvođači, a kad je došla ova vlada oni su odjednom pali na kolena. Istina, na žalost, jeste sasvim suprotna od toga. Oni jesu bili veliki i značajni proizvođači, ali ne pre četiri godine, nego pre 24 godine. Onda su oni pali na kolena i oni su na kolenima već 20 godina i nakon tih 20 godina oni se polako uzdižu sa tih kolena. Naravno, nisu svi uspeli da se podignu, naravno, nismo zadovoljni sa tim, naročito što se pojavljuju neka koja imaju teškoće od kojih su mnoge možda nepremostive, ukoliko ne dođe do ozbiljne reorganizacije, ali jedno je sigurno, da u tom sektoru jeste učinjen pozitivan pomak upravo u mandatu ove vlade. Kada se radi direktno o pitanjima za konkretna preduzeća SDPR itd, dobićete odgovor u skladu sa Poslovnikom, odnosno pisanim putem.
Narodni poslanik Mirko Munjić, da li želite tri minuta dodatno pitanje? Izvolite.
Gospodine Cvetkoviću, ako mogu da prokomentarišem samo ovo što ste rekli, da su nekada bile dobre firme, da su pale na kolena, pa da se sada uzdižu – da li se to one uzdižu time što im SDPR uzima 1,5% provizije ili harača? Pretpostavljam da znate za tu činjenicu. Ministarstvo odbrane, gospodine Cvetkoviću, rekorder je u aferama nekada i sada. Setimo se samo afere pancir, afere satelit, afere "Stanovi", afera "Pohulek", afera "Farmakologija", afera "protekcija u deobi stanova", afera oko nesuglasica sa Generalštabom, afera oko poslovanja preko sumnjivih of-šor kompanija, dodela stanova onima koji hoće da se slikaju na televizijama, a onima koji ne žele prevremeno penzionisanje, zatim afera oko dovođenja stranih visokih oficira za savetnike u Ministarstvu odbrane, gospodine Cvetkoviću, zatim smeštaj oficira NATO-a na isti sprat gde je minisar odbrane, da vam ne pominjem afere koje objavljuje "Vikiliks". Da li je tačno, gospodine Cvetkoviću, da je na Vladi, neka od afera koje sam pomenuo, trebala da bude i da je ta afera naprasno skinuta po nalogu gospodina Šutanovca? Da li je vama u znanju, a vama mora da bude u znanju jer ste vi taj koji ste nadležni za to, o čemu se tu radi i zašto je to skinuto sa Vlade? Očekivao sam da nam ipak vi nešto više kažete o SDPR, da nam nešto više kažete zašto je ovom preduzeću izdata dozvola da se može baviti proizvodnjom naoružanja, iako je samo trgovinsko preduzeće, da se može baviti i proizvodnjom vojne opreme, da nam nešto više kažete o ovih 3% koje SDPR uzima namenskoj industriji, pa ga tako diže sa kolena, tu našu namensku industriju. Pa da nam kažete, gospodine Cvetkoviću, da li u ovom preduzeću i da li u Ministarstvu odbrane možda smeta nepotizam? Znate da je gospodin Šutanovac postavio svog kuma za pomoćnika, za resurse. Da li smeta taj nepotizam možda poslovanju i SDPR i Ministarstva odbrane? Ali ono što želim da vas pitam, dakle, koje su to afere skinute sa Vlade? Da li vam je to u znanju?
Reč ima predsednik Vlade Mirko Cvetković. Izvolite.
Ne znam da je bilo koja afera skinuta. Ove afere koje ste spomenuli za neke od njih nisam ni čuo, za većinu onih koje sam čuo i koje su značajno obeležile neki trenutak, naročito naš finansijski, one su se desile pre ove vlade. Ova vlada je bila u situaciji da mora finansijski da pokriva to što se desilo. Meni je to jako žao, iskreno da vam kažem. Želeo bih da kažem vezano za SDPR i zašto, jer iz vaše diskusije ispostavlja se kao da je to maltene neko privatno preduzeće koje sada koristi neke posebne okolnosti. Zapravo, radi se o državnom preduzeću koje je potpuno pod našom kontrolom i logika je stvari da državno preduzeće se i bavi izvozom, naročito naoružanjem. To je posebno važno da vam kažem kada, imajući u vidu da je izvoz naoružanja jedna od veoma osetljivih aktivnosti, pod oštrim monitoringom i međunarodne zajednice, pa i nas. Davanje izvoznih dozvola je takođe pod posebnim režimom, tako da je u stvari bavljenje privatnim biznisom u tom domenu u nekim slučajevima unosno kao i bavljenje drogom. Zbog toga država preferira da ima pod kontrolom taj segment. I zato je naravno SDPR tu naš partner, ali ujedno i naše preduzeće koje je u punom našem vlasništvu. Ukoliko su potrebne dodatne informacije oko tih preduzeća koje je ono formiralo, razlozi, itd, kao što sam rekao, daćemo vam pismeni odgovor.
Narodni poslanik Mirko Munjić, komentar, dva minuta.
Hvala. Bilo bi dobro da dobijemo to u pismenom obliku. Gospodine Cvetkoviću, znam da SDPR nije privatno preduzeće, ali se u mnogim situacijama ponaša baš kao da je privatno. Gospodine Cvetkoviću, vaš ministar odbrane je taj koji sprovodi i nastavlja politiku koju je započeo Boris Tadić kada je bio ministar odbrane. Vaš ministar odbrane sadašnji je taj koji je zajedno sa Tadićem drastično smanjio broj, odnosno stanje vojske u Srbiji. Vaš ministar odbrane je taj koji dovodi Vojsku Srbije i čitavu namensku industriju do prosjačkog štapa. Vaš ministar odbrane, gospodin Šutanovac, je taj koji tako uporno, sistematski i sve vreme dovodi Srbiju u situaciju da njena kompletna odbrana zavisi od stranog faktora. On je taj koji zajedno, rekao sam malo pre, sa nekim ljudima iz Ministarstva odbrane zaista srozava to ministarstvo. On je taj koji planski i sistematski pokušava da ubije i mit o srpskoj vojsci, koji je živeo dugo godina, i legendu o srpskoj vojsci. Istovremeno, gospodine Cvetkoviću, mnogi u ovom ministarstvu, kao i u čitavoj vašoj vladi, češće zavlače ruke u državnu kasu nego u svoje džepove. Tvrdim da mnogima od njih džepovi do sada nisu ni bili potrebni za vreme trajanja mandata ove vlade. Ali, gospodine Cvetkoviću, kad dođe vreme da se naplate računi, onda će bogami biti svašta. Onda će svako morati da odgovara u svom domenu za ono što je uradio. Mislim da vam je to potpuno jasno i da se to vreme, rekao bih, približava. Hvala.
podsećam narodne poslanike da način obraćanja tokom poslaničkih pitanja, bez obzira što nema pozivanja na povrede Poslovnika i nema replika, obavezuje na ophođenje koje je propisano, bez vređanja, bez obmanjivanja i bez iznošenja neistina, pogotovo ako se radi o informacijama koje se mogu saopštiti i u skladu sa Poslovnikom. Zaista vas molim da ne pokušavamo da omalovažavamo ni instituciju Narodne skupštine ni sednicu na kojoj se postavljaju poslanička pitanja time što ćemo pokušati koloritnim jezikom da vređamo ljude koji nisu prisutni. To iziskuje izricanje opomena. Narodni poslanik Srđan Milivojević, tri minuta, poslaničko pitanje.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine predsedniče Vlade, dame i gospodo ministri, od 1999. godine od kada je SRS bila na vlasti u ovoj zemlji KiM nisu u ustavno-pravnom poretku Republike Srbije. potpisan je Kumanovski sporazum, naša vojska i policija su napustile KiM, SRS je naš narod ostavila na milost i nemilost. Moram da uputim samo jedno pitanje ministru unutrašnjih poslova. Koliko organizovanih kriminalnih grupa ima registrovano na KiM, koliko njih se nalazi u Beloj knjizi organizovanog kriminala? Ako neki od tih podataka i tih odgovora predstavlja državnu tajnu, neka mi se kao članu Odbora za KiM i kao zameniku člana Odbora za bezbednost dostavi u pisanoj formi. S obzirom da ćemo imati posebnu sednicu o KiM, a uvažavajući i poštujući vaše vreme, odustaću od daljih pitanja, jer smatram da ćemo o svim drugim temama važnim za stanje na KiM razgovarati na toj sednici. Zahvaljujem se.
Da li neko želi da odgovori? Ne. Narodni poslanici koji su prijavljeni ne žele da koriste svoje pravo. Zahvaljujem. U tom slučaju, iscrpljivanje liste govornika, odnosno narodnih poslanika koji su želeli da koriste svoje pravo i da postave poslaničko pitanje u vremenu od 16,00 do 19,00, a poslednjeg četvrtka u mesecu, dakle, iscrpljivanjem liste zainteresovanih narodnih poslanika završavamo rad za danas. Zahvaljujem se svim učesnicima sednice, predsedniku Vlade Republike Srbije gospodinu Mirku Cvetkoviću i članovima Vlade, prisutnim ministrima, na ispunjavanju Poslovnikom Narodne skupštine utvrđene obaveze da odgovaraju na poslanička pitanja četvrtkom 16,00 do 19,00 časova. Za danas završavamo rad, a Skupština nastavlja rad u utorak 1. novembra u 10,00 časova.