Hvala. Javljam se po Poslovniku. Želim da ukažem da je u toku jučerašnjeg zasedanja prekršen Poslovnik, jer se radilo duže od 18.00 časova, a nismo dobili obaveštenje da će se raditi duže od 18.00 časova. Iskoristio bih priliku i da upoznam poslanike o inicijativi SPO koja je usmerena Agenciji za privatizaciju. Narodni poslanici SPO traže od Agencije za privatizaciju da se do donošenja zakona o restituciji obustavi svaka dalja prodaja imovine koja bi bila predmet tog novog zakona o restituciji, koji će se doneti do kraja godine. Javnost Srbije je obaveštena da bi do kraja godine trebalo da bude donesen zakon o restituciji, prvo bi trebalo Vlada da donese ''predlog'', a posle i da uđe u skupštinsku proceduru. SPO zadovoljan je porukom koju su naši koalicioni partneri...
Izvinite, jasno je koju ste poruku imali, nema povrede Poslovnika. Mi smo juče zaključili sednicu pre 18.00 časova, a i tekst koji govorite, evo, i predsedništvo konstatuje da apsolutno nije u skladu sa onim što imamo pravo da činimo na današnjoj sednici. Dobar dan, gospodine ministre, izvolite. Pretpostavljam da su se stekli uslovi... Gospodin Dragan Todorović, reklamira Poslovnik. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu člana 149, gde se kaže: ''Predlagač zakona, nadležni odbori i Vlada, dužni su da pre sednice Narodne skupštine, razmotre amandmane koji su podneti na predlog zakona i da Narodnu skupštinu obaveste za koje amandmane predlažu da ih Narodna skupština prihvati, a za koje da ih odbije.'' Bez obzira na član 141. i njegov poslednji stav, hteo bih zbog javnosti, a i zbog ostalih poslanika u Skupštini Republike Srbije, da istaknem da na zakazanu sednicu Odbora za odbranu i bezbednost, po već ko zna koji put, to se ponavlja dosta često, predstavnici, odnosno poslanici vladajućih stranaka nisu došli, zato Odbor nije mogao da se održi i zato Odbor nije mogao da razmatra amandmane, kao i da predloži Skupštini, odnosno da se izjasni da li se amandmani prihvataju ili ne. Već je postala praksa, da vi niste u stanju da se usaglasite, da se dogovorite, da poslanici ispune najelementarnije obaveze koje imaju, a to je da dođete na sednice odbora, da na vreme krenete sa Skupštinom, da na vreme završite Skupštinu, jer tačno je da ste vi juče povredili Poslovnik. Očito, morate da menjate sekretara, jer on je nesposoban da vam ukaže na neke probleme, to se događa dosta često. Vi ste juče zaključili sednicu, pa ste se posle toga naprasno setili da tu sedi i ministar. Imali smo mi do sada prilike da vidimo kako isterujete ministre pre 18.00 časova, jer vam je cilj da pređete na sledeću tačku dnevnog reda. Uopšte vas ne interesuje da Skupština radi svoj posao, da poslanici rade svoj posao u skladu sa Poslovnikom i sa zakonom, jedino vas interesuje da dobijete epitet efikasne Skupštine, odnosno da što veći broj predloga od strane zakonodavne vlasti prihvatite i potpuno obesmišljavate ulogu Parlamenta, kao neke vrste kontrolne funkcije izvršne i sudske vlasti, u krajnjoj liniji, jer prihvatate potpuno, bez ikakvih kriterijuma, sve ono što vam predlaže Vlada. Za početak, predlažem vam da promenite sekretara, posebno zbog toga što se sekretar ponaša pristrasno kada su poslanici Skupštine Republike Srbije u pitanju, na podobne ili nepodobne, na one za koje su neke stvari obezbeđene, za druge nisu. To se do sada nikada nije dešavalo. Nikada se to do sada nije dešavalo. Ili će ovde biti stvarno poslanici koji će imati ista prava ili nam recite – vi jednostavno nemate prava, vama nećemo omogućavati ono što omogućavamo …
Gospodine Todoroviću, prošlo je tri minuta, tri i po minuta govorite.
Molio bih da vi kao predsednik Skupštine stvarno povedete računa o tome i da stavite jasno do znanja da li su poslanici ravnopravni ili nisu, da li su šefovi poslaničkih grupa ravnopravni ili nisu.
Gospodine Todoroviću, vaše izlaganje je očigledno premašilo i vremenske termine koji su predviđeni i sadržaj ne odgovara povredi Poslovnika, zapravo nema povrede Poslovnika. Meni je žao što sednica Odbora nije održana, vi ste je zakazali. To što nije održana, u skladu sa članom 141, poslednji stav kaže: ''Ukoliko nadležni odbori ne dostave izveštaje, odnosno Vlada mišljenje o predlogu zakona, predlog zakona će se razmatrati i bez tih izveštaja, odnosno mišljenja.'' Dakle, nisam povredila Poslovnik. To što ćemo razmatrati i što ćemo raditi apsolutno je u skladu sa Poslovnikom. Ponovo se javljate? Nema osnova za javljanje.
Javljam se po članu 27, po Poslovniku. Imam pravo.
Javljate se po članu 27? Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, član 27. glasi: ''Predsednik Narodne skupštine: – vrši poslove predviđene Ustavom, – predsedava sednicama Narodne skupštine, – stara se o primeni Poslovnika Narodne skupštine.'' Gospođo Dejanović, pročitao sam vam član gde se kaže da su Vlada i odbori dužni, pretpostavljam, vama je to potpuno jasno šta znači reč ''dužan''. Skoro da kaže da su obavezni. To je samo malo manja definicija od toga da su obavezni, ali, podrazumeva se. Znate, nije ovo odeljenska zajednica, ipak ovo je Skupština Republike Srbije. Na dnevnom redu su izuzetno važni zakoni. Veliki broj predlagača, veliki broj amandmana trebalo je da dođe na sednicu Odbora. Jedini razlog zbog čega Odbor nije održan, nisu neke vanredne okolnosti, jednostavna stvar, samo zbog toga što poslanici vladajuće većine nisu došli. Vi ne poštujete Skupštinu, ne poštujete vašeg ministra. Ljude iz Ministarstva odbrane koji su došli da bi, pretpostavljam, branili te svoje stavove, na način na koji oni misle,odnosno Predlog zakona, vi ste onemogućili, samo zbog toga što niste u stanju da obezbedite elementarnu stvar, da prisustvujete Odboru i da obezbedite kvorum. Od vas tamo niko ništa ne traži, niti da se spremate, niti da govorite, nego, jednostavno da dođete, da vas ubeleže, da činite kvorum, jer ni ovde ne radite ništa u Skupštini Srbije. Ovaj deo Skupštine koji predstavlja većinu, služi samo da pritiska dugmiće i ništa drugo. I to je problem sa kojim se vi suočavate otkada je krenuo ovaj savez Skupštine.
Prošlo je dva minuta. Gospodine Todoroviću, mene brine vaša obeshrabrenost, odnosno to osećanje. Molim vas da to stavite na papir, sve razloge za takvu tvrdnju. Imam nameru da reagujem, makar, da nisam stekla uvid da to i postoji. Ali, molim vas, da to učinite. To je prvo. Drugo, sa vama se slažem da težište rada treba da bude na odborima i budite uvereni da ću učiniti sve, a nadam se i vi, da novim zakonom o skupštini to i predvidimo. Ovaj poslovnik nije prekršen, drugi put kažem, i podsećam vas, da vi kršite Poslovnik, što dva puta govorite iste sadržaje. Gospođa Nada Kolundžija? (Ne.) Odustaje. Hvala. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Dušan Marić, Zoran Popović, Ljubiša Petković, Milan Avramović, Filip Stojanović, Milorad Krstin, Mirko Munjić, Petar Jojić, Vlatko Ratković, Saša Dujović, Milica Vojić-Marković, Konstantin Arsenović, Aleksandra Janković, Zlata Đerić i zajedno Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković i Dragan Čolić. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, Zakonodavni odbor je odbacio, kao nepotpun, Amandman narodnog poslanika Saše Dujovića kojim se posle člana 20. dodaje novi član 20a, zbog čega ovaj amandman, saglasno članu 148. stav 3. Poslovnika, ne može biti predmet rasprave. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, stav 2. član 4. na koji sam podneo amandman glasi: ''Civilna zaštita je organizovan sistem čija je osnovna delatnost zaštita, spasavanje i otklanjanje posledica elementarnih nepogoda'', da ne čitam dalje. Podneo sam amandman da se ove reči zamene sledećim rečima – „Civilna zaštita je državni sistem zaštite, spasavanja i otklanjanja.“Moj amandman je terminološke i suštinske prirode. Terminološki deo se odnosi na ovaj termin „organizovani sistem“. Mislim da je ova reč „organizovan“ suvišna, jer se podrazumeva, ako se nešto može podvesti pod sistem da je to onda organizovano. Ako nije sistem, onda nije organizovano. Što se tiče suštinske promene, suštinske primedbe amandmana, ona se odnosi na činjenicu, da se u ovom predlogu Vlade ne zna čija je civilna zaštita. Ovako kako je Vlada predložila, ispada da je civilna zaštita samostalni nezavisni sistem, koji nema veze sa državom. Kao što znate, civilna zaštita je jedan od najvažnijih državnih sistema. Ne postoji nijedan razuman razlog da ovaj amandman ne bude prihvaćen. On nije prihvaćen iz razloga što je podnet od strane Poslaničke grupe SRS. Vi odnosom prema ovom amandmanu još jednom potvrđujete svoj bahat odnos prema opoziciji u Skupštini. Vama je opozicija dobrodošla kada je trebalo usvajati Rezoluciju o Kosovu, kada Skupština treba da donosi neke odluke kojim treba da ispravlja vaše brljotine, kada treba da otpustite s posla nekoliko hiljade radnika u ministarstvima, vaših aktivista koje ste primili na posao samo zbog toga da biste se, na neki način, odužili za njihov stranački rad. Međutim, kada treba da učinite jedan gest dobre volje, kad treba da prihvatite razumne amandmane opozicije, vi to jednostavno ignorišete. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podnela grupa od 20 narodnihposlanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Božidar Delić, izvolite.
Uvažena gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, suština izmene koje se predviđa ovim amandmanom je brisanje člana 2. predložene izmene Zakona. Postojeće rešenje u Zakonu o odbrani je mnogo bolje, nego predložene izmene. U njemu se traži poštovanje međunarodnog ratnog i humanitarnog prava, a u novom predlogu se traži samo poštovanje humanitarnog prava. Ovakvo rešenje je verovatno rezultat uticaja novih trendova iz NATO pakta, jer se tamo rat izbacuje kao pojam. Umesto toga se koriste termini: „kampanja'', ''humanitarna organizacija“, a jednu takvu pod nazivom „Milosrdni anđeo“ osetili smo i na sopstvenoj koži. Konsultujući stručnjake za međunarodno pravo, oni kažu da ova izmena apsolutno nije dobra, jer konvencije koje je potpisala Srbija, zatim i sve Jugoslavije do sada, i ponovo Srbija od 19. veka, pa evo, do 21. veka, poznaju termin „međunarodno ratno pravo“, tako da je termin „poštovanje međunarodnog ratnog i humanitarnog prava“, apsolutno mnogo bolji od ovog termina koji se predlaže izmenom – da pripadnici Vojske poštuju „humanitarno pravo“. U prvobitnoj varijanti je sve to bilo predviđeno na način kako je to najbolje usklađeno sa međunarodnim konvencijama. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Na član 2. stav 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o odbrani, podneo sam amandman tako što sam predložio da se reči „pravila međunarodnog humanitarnog prava o postupanju s ranjenicima i zarobljenicima i zaštiti stanovništva i drugih pravila tog prava i međunarodnih standarda o upotrebi sile, u skladu sa Ustavom i zakonom i potvrđenim međunarodnim ugovorima“ zamene rečima – „Ustava, zakona i međunarodnog humanitarnog prava“. Stav SRS je da u konkretnom slučaju pravnu normu ne treba opterećivati suvišnim frazama i dvosmislenim terminima. Dovoljno je reći da su pripadnici Vojske Srbije i drugih snaga odbrane dužni da se uvek i u svim okolnostima pri izvođenju borbenih i neborbenih operacija pridržavaju Ustava Republike Srbije, zakona i humanitarnog prava. Međutim, ministar Šutanovac ovde dodaje – „i međunarodne standarde o upotrebi sile“. Pitam ministra Šutanovca – ko propisuje međunarodne standarde, ko ih predlaže, i što je najvažnije kako ih tumači? Kome ti standardi odgovaraju? Ko ima najviše koristi od međunarodnih standarda o upotrebi sile? Da li su to SAD, kao globalistička i hegemonistička sila, koja ima pretenzije da porobi i osvoji što više nacija i tuđih teritorija? Treba li naša vojska da primeni baš sve međunarodne standarde koje primenjuje NATO pakt? Podsetiću vas, da je taj isti NATO pakt napravio pokolj i masakr u Srbiji, u Iraku, u Avganistanu, sve to, pozivajući se na pravila koja je sam ustanovio. Vi predlažete da Vojska Srbije bespokorno primenjuje standarde u upotrebi sile, jer je zapravo politika ove vlade, politika ulaska Srbije u NATO pakt. Zbog toga su mene moji sugrađani iz opštine Ljig zamolili da pitam ministra Šutanovca – da li je on ministar NATO pakta ili ministar u Vladi Srbije?
Vreme, zahvaljujem. (Vjerica Radeta iz sale: Ne možete da skraćujete vreme! Pa, govori dva minuta, ali imamo svi...) Na član 2. amandman je podneo poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Petkoviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, ispred Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 2. stav 2. i predložio da pripadnik Vojske Srbije i drugih snaga odbrane ima pravo da odbije usmeno naređenje pretpostavljenog lica, ako je siguran da je naređenje suprotno Ustvau, zakonu i pravilima međunarodnog humanitarnog prava. Moram da skrenem pažnju da je u Republici Srbiji još uvek na snazi zakon koji reguliše obavezno služenje vojnog roka, da se kao regruti u Vojsku upućuju uglavnom mlađe osobe, koje nisu studirale ni domaće ni međunarodno pravo i nisu u obavezi da znaju da li svojim delovanjem vrše krivično delo, suprotno Ustavu, zakonu i pravilima međunarodnog humanitarnog prava. Očigledno da je predlagač zaboravio da u regrutnom kadru ima i nedovoljno obrazovanih lica kojima su ova pravila potpuno nepoznata. Dužnost pretpostavljenog lica, odnosno oficira, jeste da prvo upozna pripadnike Vojske Srbije sa osnovnim pravilima i, drugo, da takva naređenja ne izdaje i spreči delovanje pojedinca ili grupa, suprotno Ustavu, zakonu i pravilima međunarodnog humanitarnog prava. Ako bi dozvolili da pripadnik Vojske Srbije i drugih snaga odbrane samostalno procenjuje i odlučuje o ovim pitanjima može se desiti da odbije učešće u određenim akcijama, pod izgovorom da su naređenja suprotna Ustavu, zakonu i pravilima međunarodnog humanitarnog prava, čime bi doveli u pitanje čitavu operaciju. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Vreme. Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? Izvolite.
Predloženim rešenjem Vlada predviđa da Ministarstvo odbrane ima obavezu da organizuje, modernizuje i unapređuje sistem telekomunikacionih mreža i sredstava za potrebe Vojske Srbije. Podneo sam amandman kojim predlažem da se posle reči "i sredstava" dodaju reči "i drugih vidova veze". Ovo sam učinio iz razloga što smatram da je potpuno pogrešno sistem veza jedne armije zasnivati samo na telekomunikacijama. Kasnije ću to objasniti. Praktično, evo šta bi to značilo u slučaju rata, a sve armije postoje i pripremaju se za rat pod pretpostavkom da će jednog dana ratovati? Ukoliko ostane ovo rešenje koje je predložila Vlada, prvog dana rata Vojska Srbije će ostati bez sistema veza. Praktično, to znači da bi ostala i bez sistema komandovanja. Sistem komandovanja bi se potpuno raspao. Mi imamo iskustva iz ratova od 1991. do 1999. godine. Znamo da je prilikom svih većih akcija hrvatske vojske, muslimanske vojske i šiptarskih terorista, NATO pakt, koji je tehnološki superiorniji, izvršio blokadu veza Vojske Jugoslavije, Vojske Republike Srpske i Srpske vojske Krajine. Prva stvar koju su Amerikanci uradili kada su krenuli u akciju "Oluja" jeste to da su u potpunosti blokirali veze Srpske vojske Krajine. U obrazloženju za odbijanje ovog amandmana Vlada kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga što se predloženim rešenjem uređuju poslovi državne uprave iz oblasti telekomunikacija i sistema veza koji su u nadležnosti Ministarstva odbrane, a ne određuju se vrste sredstava veza koje koristi Vojska Srbije". Slušajte još jednom šta kaže tačka 22) na koju sam podneo amandman: "organizovanje, modernizaciju i unapređenje telekomunikacionih mreža i sredstava kriptozaštite za potrebe Vojske Srbije i drugih državnih organa." Sada tražim od ministra Šutanovca...
Vreme. Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Đukić-Dejanović, mislim da jedan sekund ili pola minuta više od predviđenog vremena Poslovnikom neće škoditi ministru da čuje do kraja izlaganje svakog narodnog poslanika.
Gospodine Avramoviću, vi imate vreme u okviru koga možete pitati ministra sve što želite. Zaista vas molim da koristimo vreme racionalno. Sada ću vam vratiti vreme. Izvolite.
Podneo sam amandman na član 4. stav 1. tačka 23), koji je usko vezan za amandman kolege Dušana Marića. Dakle, odnosi se na tačku 23), gde tražim da se posle reči "telekomunikacionih mreža" doda ''zarez'' i reči "i drugih vidova veze". Ono što je suštinski bitno za usklađivanje telekomunikaciono-informacionog sistema obezbeđenja i informacionih i telekomunikacionih mreža i sredstava za potrebe odbrane, jeste da takođe treba imati i druge vidove veze. Ti drugi vidovi veze u Vojsci su se najbolje pokazali za vreme NATO agresije na našu zemlju, koji su i doprineli da imamo, na neki način, najbolji vid informisanja, kako na terenu, tako i van njega. Za mene je neprihvatljivo obrazloženje za odbijanje amandmana, s obzirom na to da se navodi da se predloženim rešenjem uređuju poslovi državne uprave iz oblasti telekomunikaciono-informacionog sistema obezbeđenja. Dakle, ova dva amandmana su usko vezana. Ako je potrebno ida država bude u službi Vojske, na neki način,ili javno preduzeće države, koje može svojim delovanjem da pomogne vojnom delovanju, ovaj član apsolutno ima uporište i u samom zadatku prilikom delovanja vojnih vežbi, vojne agresije ili bilo kojih drugih vrsta korišćenja telekomunikacionih sistema. Iz svega navedenog, informaciono-telekomunikaciona mreža, koje su u nadležnosti Ministarstva odbrane, a ne vrste sredstava veza koje se koriste u Vojsci Srbije, ne treba da budu razdvojene. Zbog toga je moj amandman i predložen.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? Izvolite.
Amandmanom sam tražio da se u članu 4. stav 1. tački 30) reč "harmonizacija" zameni rečju "usklađivanje". U istom članu u tački 23), koja je u ovom predlogu zakona neposredno iznad ove tačke 30), na koju podnosim amandman, reč "usklađivanje" stoji umesto reči "harmonizacija". Samo da vas podsetim da je svojevremeno grčki filozof Ksenofan izrekao jednu veliku misao, mudrost koja kaže: "Kada bi vo znao crtati, njegov bog bi ličio na vola." Kada bi neko mogao da prenese celokupno zakonodavstvo zapadne Evrope u zakonodavstvo Srbije mislim da bi to bilo urađeno, od reči do reči, od zareza do zareza, od tačke do tačke. Zaista, uvoditi strane reči u predlog zakona, pogotovo u predlog ovakvog zakona, jeste neprimereno i to zaista nema nikakve potrebe. Srpski jezik je prebogat jezik, svaka stvar, svaki izraz, svaka reč, svaka pojava ima adekvatnu reč u srpskom jeziku. Najbolje je da prihvatite amandman tako što će reč "harmonizacija" biti zamenjena rečju "usklađivanje". Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, podneo sam amandman na član 4. stav 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o odbrani, da se posle reči "Vojske Srbije" stavi tačka-zarez. Zbog čega? Ukoliko vladajuća koalicija nije primetila, u Srbiji ne postoje druge vojne jedinice, osim jedinice Vojske Srbije i sve su one povezane sa Ministarstvom odbrane. Da li vi mislite da uvedene neke nove oružane formacije? Koliko hvalite NATO pakt mogli bismo da pomislimo da predviđate njihove trupe kao alternativu za Vojsku Srbije, jer, po vama, ako smo u NATO paktu, ne treba nam ništa više, pa i Vojsku možemo da rasturimo. NATO pakt je jedna zločinačka organizacija koja je besomučno bombardovala našu zemlju i građane osiromašenim uranijumom 78 dana. Taj savez ovde nema šta da traži. NATO pakt opkoljava sistem vojnih baza Ruske Federacije. Oni žele da se dokopaju ruskih privrednih resursa, kako je naveo Džejms Bejker, državni sekretar SADpočetkom 90-ih godina. Da li vi želite da šaljete srpsku vojsku na našu braću Ruse, koji su nam uvek pomagali? To je verovatno u znak zahvalnosti što su 1945. godine za oslobađanje Beograda dali svoje mlade živote preko hiljadu vojnika Crvene armije. Zato vas pozivam da prihvate moj amandman i na neki način poboljšate ovaj zakonski projekat. Hvala.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Gospodin ministar, izvolite, samo se prijavite. Ne, najpre gospodin Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o odbrani u članu 4. stav 1. tačka 38) podneo sam amandman da se posle reči "za potrebe Ministarstva odbrane i Vojske" stavi tačka-zarez, a ostatak teksta da se briše. Naime, u članu 4. stav 2. menjaju se čak tačke 12), 22), 23), 30), 33), 34), 38), na koju sam podneo amandman, i 39), što znači da je ovaj zakon morao da pretrpi ove promene koje su samo u vašem interesu i onih koji vas podržavaju. Nije mi jasno da li je moguće da u mišljenju Vlade dobijemo ovakvo obrazloženje. Prosto neverovatno. Naime, rekao sam da se u tački 38), posle reči "za potrebe Ministarstva odbrane i Vojske Srbije" stavlja tačka-zarez, a ostatak teksta da se briše, koji ovako glasi – i objekta za privremeni smeštaj profesionalnih pripadnika Vojske Srbije i zaposlenih u Ministarstvu odbrane. Jasno je da se to podrazumeva. Ne znam zašto to nastavljate u daljem tekstu. Pogledajte mišljenje Vlade, šta su oni obrazložili meni kao narodnom poslaniku ispred SRS na ovaj amandman. Kaže: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što je predloženim rešenje usklađeno sa posebnim pravnim režimom pribavljanja i raspolaganja sredstvima posebne namene koje se u Ministarstvu odbrane i Vojske Srbije koriste za vojne potrebe. Sredstva posebne namene uređena su u čl. 104. do 107. Zakona o odbrani.'' Pa, jasno je, ali zato vi ovo u početku ...Hvala.
Vreme, gospodine Krstin. Završite, molim vas. Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podneo poslanik Vlatko Ratković. Da li neko želi reč? (Ne.) Pardon, Vlada je prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? Molim vas, nemojte ometati rad. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Vlatko Ratković. Vlada je prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na član 9. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodin Zoran Babić želi reč.
Hvala vam gospođo Đukić-Dejanović. Mislim da ću koristiti nešto malo vremena poslaničke grupe. Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, zajedno sa kolegama iz Poslaničke grupe Napred Srbijo SNS podneo sam amandman na član 9. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o odbrani. Tim amandmanom se predviđa brisanje drugog stava člana 9. ovog predloga zakona. Naime, sporni stav se odnosi na mogućnost da Ministarstvo odbrane može da zaključi međunarodne sporazume kojima se uređuje pitanje od zajedničkog interesa u oblasti odbrane i vojne saradnje, bez rasprave i ovlašćenja datih u parlamentu. Gde je tu demokratska civilna kontrola nad Vojskom Republike Srbije?! Da li ona postoji? Podsetiću vas da je to obaveza po članu 29. Zakona o Vojsci, koji govori o demokratskoj civilnoj kontroli Vojske Srbije. Ovaj član sadrži odredbu po kojoj demokratsku i civilnu kontrolu vrši Narodna skupština, Zaštitnik građana i drugi državni organi u skladu sa svojim nadležnostima. Takođe, pozvao bih se i na član 140. Ustava Republike Srbije, koji jasno kaže da se Vojska Srbije može upotrebiti van granica Republike Srbije samo po odluci Narodne skupštine Republike Srbije. Kako je to kada Vlada i Ministarstvo odbrane ostvaruju međunarodnu vojnu saradnju govori primer iz decembra 2008. godine kada je Vlada Republike Srbije, na predlog Ministarstva inostranih poslova, jednoglasno usvojila zaključak o učešću na vojnoj vežbi u Gruziji. Generalštab Vojske Srbije početkom februara 2008. godine zvanično je prijavio Ministarstvo spoljnih poslova, koje je nosilac saradnje sa NATO, da je Vojska Srbije zainteresovana da učestvuje na vežbi sa NATO snagama u Gruziji, na kapiji Rusije, čak je tu vežbu ocenilo kao veoma korisnu. Odluku o neučešću, odnosno povlačenju prvobitno donete odluke obrazložili ste i probali da opravdate da se nepažnjom na sednici Vlade potkrala greška. Pitam vas, gospodine ministre, da li ste samo vi nepažljivi na sednicama Vlade ili su nepažljivi i ostali ministri u Vladi Republike Srbije. Zbog toga bih vas pozvao da u danu za glasanje prihvatite ovaj amandman. Hvala. [[Aplauz.]]
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? Gospodin Petković.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, u ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 9. Zakona o izmenama i dopunama Zakona o odbrani i predložio da Ministarstvo odbrane tek nakon odluke Narodne skupštine Republike Srbije može da ostvaruje aktivnosti predviđene članom 9, odnosno da zaključuje sporazume u kojima se uređuju pitanja od zajedničkog interesa u oblasti odbrane i vojne saradnje. SRS smatra da samo Narodna skupština Republike Srbije, kao najviši zakonodavni organ, ima pravo da odlučuje koji su zajednički interesi u oblasti odbrane i saradnje i sa kojim državama će se ta saradnja ostvarivati. SRS sumnja da se u predlogu amandmana koji je dostavila Vlada radi o prikrivenim aktivnostima sa zločinačkom organizacijom NATO pakt kao strateškim partnerom. Ako se izbor država i način saradnje prepusti Ministarstvu odbrane, na čijem čelu je član DS, uveravam građane Srbije da će naši iskreni i tradicionalni prijatelji i partneri iz ove, za Srbiju, i te kako važne oblasti za opstanak Republike Srbije biti u potpunosti potisnuti. Predlažem da prihvatimo ovaj amandman kako bismo izbegli rizik od neadekvatne odbrane države, njenih građana i zavere protiv Republike Srbije, kako nam se ne bi ponovila afera poput afere "Satelit". Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite. (Poslanici dobacuju: gde je podsetnik, šta je sa podsetnikom? Treba nam podsetnik. Stvarno nema smisla!)
U ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 10. stav 2. stav 3. i stav 4. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o odbrani i predložio: – u stavu 2. da Vlada Republike Srbije reguliše pitanja vezana za obrazovanje i ukidanje vojnih izaslanstava odbrane i vojnih predstavništava. – u stavu 3. predložio sam da umesto ministra odbrane Vlada Republike Srbije postavlja i razrešava dužnosti izaslanike odbrane i vojne predstavnike, mada ne bih imao ništa protiv da to bude i na predlog ministra odbrane. – u stavu 4. predložio sam u ime Poslaničke grupe SRS da uslove, postupak, finansiranje i njihove aktivnosti u inostranstvu uređuje Vlada Republike Srbije, a ne ministar odbrane. Dame i gospodo, ako pogledate član 10. stav 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o odbrani biće vam jasno da se radi o diplomatskoj funkciji. Mene sada interesuje – kakav je odgovor Vlade Republike Srbije na pitanje ko uspostavlja diplomatsku funkciju i daje imunitet našim vojnim predstavništvima u inostranstvu? Da li je to moguće na nivou Ministarstva odbrane ili se imunitet uspostavlja na nivou Vlade preko Ministarstva inostranih poslova? Prema tome, ako diplomatski imunitet ostvaruje na nivou vlada, bilo bi sasvim normalno da Vlada uređuje, obrazuje, vrši izbor, odnosno postavlja i razrešava dužnosti, reguliše pitanje finansiranja i ukidanja vojnih izaslanstava i vojnih predstavništava. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 12. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o odbrani i predložio da se zabrana oko upotrebe naziva, simbola i drugih obeležja Vojske Srbije odnosi na sve građane i pravna lica, preduzetnike i udruženja, odnosno da ministar nema pravo da odobri upotrebu ovih simbola licima koji nisu pripadnici Vojske Srbije. Simboli koje koristi Vojska Srbije kao znak raspoznavanja moraju biti zakonom zaštićeni i iz tog zakona ne može biti niko izuzet, pa čak mi ministar odbrane. Poslaničkoj grupi SRS nije jasno koji bi to razlozi bili opravdani da ministar odbrane dozvoli pojedinim kategorijama upotrebu naziva, simbola i obeležja Vojske Srbije. Ako je pisac teksta predvideo da je zbog tesne saradnje Vojske Srbije i određenih pravnih lica, preduzetnika i udruženja, neophodno korišćenje zajedničkog prostora ili ulazak u vojne objekte, kasarne, pomenute kategorije mogu dobiti privremenu dozvolu sa vremenski ograničenim rokom i najkasnije dok ta saradnja traje. Upotreba naziva, simbola i drugih obeležja Vojske Srbije od strane lica koja nisu pripadnici Vojske Srbije, mogla bi da ugrozi bezbednost pripadnika oružanih snaga, vojne tehnike i objekte Vojske Srbije. Zato predlažem da Skupština ovaj amandman usvoji. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Dušan Marić.
Novi stav koji se predlaže glasi: „Delatnosti logističke podrške iz stava 1. ovog člana mogu obavljati vojne ustanove koje su organizaciono i funkcionalno vezane za Ministarstvo odbrane sa statusom pravnog lica ili bez statusa pravnog lica.“ Predložio sam da se brišu ove reči „sa statusom pravnog lica ili bez statusa pravnog lica“, iz razloga što je iz prethodnog teksta jasno da se radi o svim ustanovama koje su organizaciono vezane za Ministarstvo odbrane, bez obzira da li imaju status pravnog lica ili nemaju. Da banalizujem, to vam je kao da napišete da pravo na parkiranje na parkingu Narodne skupštine imaju svi poslanici Narodne skupštine Republike Srbije, a onda dodate – bez obzira da li su u vladajućoj koaliciji ili u opoziciji. Vraćam se na amandman na član 4. Želim odgovor od ministra Šutanovca na sledeće pitanje: šta je istina i šta je tačno, da li je tačno ovo što je potpisao ministar Dačić, gde se kaže u tački 22) člana 4. da je u pitanju – organizovanje i unapređenje telekomunikacionih mreža i sredstava za potrebe Vojske Srbije i drugih državnih organa? Potenciram – za potrebe Vojske Srbije i drugih državnih organa. U obrazloženju Vlade zbog čega je odbijen moj amandman kaže se da se ovim članom ne određuju vrste sredstava veza koje koristi Vojska Srbije. Smatram da dugujete objašnjenje: da li je tačno ovo što je potpisao ministar Dačić ili je starije i tačnije ovo što je potpisao premijer Cvetković? Dakle, da li su u pitanju sredstva Vojske Srbije, za potrebe Vojske Srbije, ili sredstva za potrebe bog zna čega? Insistiram da na to odgovorite, smatram da bi to bilo pitanje elementarne pristojnosti. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Ima reč poslanik Dušan Marić.
(Koristiću dva minuta vremena poslaničke grupe.) Predložio sam u članu 24. određene izmene o kojima ću govoriti, a koje se opet tiču sredstava veze u Vojsci Srbije. Ukoliko ne budu bili prihvaćeni amandmani na član 4. i član 24, koje su podneli poslanici SRS, Vojska Srbije će postati prva armija u svetu koja ne razvija žičani sistem veza i kurirski sistem veza, koja se u uspostavljanju veza između jedinica, između komandi jedinica, u potpunosti oslanja na tehniku i u potpunosti se odriče ljudskog faktora. Taj luksuz sebi nisu dozvolili ni tehnološki i ekonomski i vojno najjače armije na svetu, kao što su američka, ruska, kineska i britanska armija, ali otkako Srbijom upravlja DS i ostale Dosovske vlade, Vojska Srbije je puna ovakvih, i sličnih, nenormalnih presedana. Podsećam, Vojska Srbije, siromašna vojska još siromašnije zemlje, po naređenju tadašnjeg ministra odbrane, Borisa Tadića, uništila je dve hiljade ručnih protivavionskih sistema „Strela“ i, da apsurd bude veći, to uništavanje je izvršeno bez ikakve potrebe, samo nekoliko godina nakon što je Srbija bila izložena vazdušnoj agresiji od strane NATO. Vojska Srbije svoje tenkove prodaje švercerima gvožđa na kilogram, a da nije obezbedila adekvatnu zamenu! Vojska Srbije je bezrazložno, privremenim penzionisanjem, odnosno prevremenim penzionisanjem, u penziju poslala nekoliko stotina ratnih oficira! Vojska Srbije je jedina vojska na svetu gde trećina vojnika vojni rok odsluži a da ne vidi pušku i kasarnu! Umesto u kasarnama, srpski vojnici Vojsku služe u školama, vrtićima, domovima zdravlja, pozorištima, komunalnim preduzećima, kao čistačice, laboranti, bebisiterke, čuvari perika i šetači kučića. Ministar Šutanovac je rekao u sredu, govoreći ovde u Parlamentu, da impresionira javnost, kako je odziv na mobilizaciju, odziv regruta na služenje redovnog vojnog roka, čini mi se, 98%, pa, ako izmislite da vojnici služe vojni rok u banjama, na crnogorskom ili turskom primorju, onda postoji šansa da taj odziv bude veći od 100%. Pravite vojsku u kojoj uskoro većina vojnih obveznika neće znati kako puška izgleda, a kamoli kako se ta puška upotrebljava. Pravite vojsku koja treba da brani Srbiju, a pravite je po pravilima koja vam određuju oni koji su objektivno trenutno jedini neprijatelji, najveći neprijatelji Srbije, to su NATO pakt i SAD.
Zahvaljujem. Potrošili ste minut od vremena poslaničke grupe. Na član 24. amandman je podneo poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 24. stav 2. i predložio da lica koja obavljaju poslove planiranja odbrane i da rukovaoci planova odbrane u državnim organima, organima autonomnih pokrajina, jedinicama lokalne samouprave, privrednim društvima, drugim pravnim licima i preduzetnicima od značaja za odbranu, podležu psihofizičkoj, a sada bih dodao, i stručnoj proveri. Predlagač je u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o odbrani u članu 24. stav 2. predložio da lica podležu bezbednosnoj proveri. Termin „bezbednosna provera“ je prevaziđen, korišćen je u vreme totalitarnog režima, za vreme komunističke vladavine, kao moralno- politička pogodnost. Rekao bih da su ta vremena daleko iza nas i da se na odgovorne funkcije ili organe u planiranju i rukovanju određenim strukturama vezanim za odbranu zemlje biraju lica koja su stručna i psihofizički sposobna, a ne prema moralno-političkoj sposobnosti. Ako ne prihvatite ovaj amandman, to bi značilo da ćemo se opet deliti na partizane i na četnike, i da svako lice koje nije član DS, bez razlike na stručnu osposobljenost, nema mogućnost da bude izabrano na odgovorno mesto od značaja za odbranu Republike Srbije. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Na član 29. amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milica Vojić-Marković.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, DSS je podnela amandman na ovaj član koji glasi: „Biološkim sredstvima za posebne namene smatraju se: službene životinje, životinje sa naučnoistraživačke, biomedicinske i obrazovne svrhe i druge životinje, na osnovu posebne odluke ministra odbrane.“ Naravno da amandman nije prihvaćen i u obrazloženju ste se pozvali na druge propise kojima je ova materija regulisana. Kada sam ovaj amandman pisala i podnela ga ovde, upravo sam se pozivala na te propise i moram da vam kažem da se ti propisi zovu Zakon o dobrobiti životinja. Pogledajte članove tog zakona i videćete da je amandman koji sam podnela u ime Poslaničke grupe DSS potpuno u skladu sa tim zakonom, odnosno da ministar za odbranu ne može biti nadležan za druge stvari, odnosno za druga biološka sredstva, osim za službene životinje. Pogledajte još jednom i nadam se da ćete u danu za glasanje prihvatiti ovaj amandman, mada čisto sumnjam da to niste znali, jer ono što vidim, a poslednjih nekoliko meseci se sve više uveravam u to, da su svi zakoni koji ovde dolaze u Narodnu skupštinu, a poslati su od Vlade Srbije, zapravo u neskladu, potpuno su pomešali nadležnosti. Čak i Ustav ne poštujete. Hajde samo da vas podsetim na Zakon o informisanju, tako da nisam sigurna da, i kada pogledate budite sigurni da sam u pravu, nećete prihvatiti ovaj amandman. Hvala.
Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Izvolite, gospodine Arsenoviću.
Ja sam pozdravio ovaj član, ali s obzirom na to kako je formulisan, on ne obezbeđuje njegovu realizaciju pogotovo kada sam video kakav je odgovor na moj amandman. Moj predlog je bio da se briše reč „može“ i da se formira fond za stambeno obezbeđenje pripadnika Vojske. Međutim amandman nije prihvaćen, govori se da će to biti kad se stvore uslovi. To znači da neće nikada. Mislim da bi bilo dobro da ste prihvatili ovaj moj amandman, predlažem da ga prihvatite, jer se na taj način stvaraju uslovi da se ovaj fond formira i da se razrešavaju stambeni problemi. Nije tačno da nema uslova, uslovi postoje, postoje razni načini, samo treba to izučiti i kada se organizovano pristupi mislim da se može ovaj problem donekle rešiti.
Zahvaljujem. Gospođa Aleksandra Janković ima reč.
Ja sam podnela amandman na član 30. ovog predloga zakona, kojim se menja član 107. postojećeg Zakona o odbrani i briše se reč „može“, tako da stav 2. pomenutog člana glasi: ''Za potrebe obezbeđivanja sredstava za finansiranje stambenih potreba profesionalnih pripadnika Vojske Srbije formira se budžetski fond.'' Obrazloženje za neprihvatanje je da se ovim zakonom propisuje mogućnost osnivanja budžetskog fonda kada se za to steknu uslovi, a zavisno od raspoloživih budžetskih sredstava, znači – nikada. Ovaj amandman sam podnela u konsultaciji sa Partijom veterana Srbije, koja, bez obzira što nije prisutna u Skupštini, jeste važan politički subjekt koji okuplja i organizuje oko 500.000 veterana sa njihovim porodicama. Ljudi su insistirali na ovoj vrsti promene, zato što postoji realna opasnost da se rešavanje njihovih stambenih potreba, znači svih profesionalnih pripadnika Vojske Srbije, zaista odlaže u nedogled, i da se to pravda ekonomskom krizom ili drugim prioritetima. Imali smo, ne znam seku, ne znam deku, raznorazne krize, zaista je pitanje da li će ovi ljudi doživeti da njihova stambena problematika bude obrađena. Posebno je značajno što bi usvajanjem predloženog amandmana zapravo započeo proces rešavanja problema vojnih beskućnika, moramo ih tako nazvati, i njihovih porodica, koji već 18 godine žive u neadekvatnim uslovima. Znači, imaju punoletstvo života u neadekvatnim uslovima. Prosto ne znam koje rešenje, ali, eto, mislim da bi ministar morao da se ovim pozabavi, postoji možda jedno eksentrično rešenje, možda bi bilo najbolje da vi gospodine ministre, sa bivšim ministrom odbrane, češće odlazite na utakmice i da posle popijete neki šampanjac protivno zakonu, da dobijete novčane kazne i da ta budžetska sredstva opredelite, recimo, za ove vojne beskućnike. To bi bilo fer.
Vreme. Hoćete da koriste vreme poslaničke grupe?
Ne, neću da koristim sad.
Gospođa Janković je zapravo govorila o amandmanu, dakle, o svom amandmanu. Na član 30, takođe, amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Gospodin Božidar Delić. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, suština ovog amandmana gotovo se poklapa sa ovim što je rekla gospođa Janković, radi se o tome da se u članu 30. stav 2. menja i da se za potrebe obezbeđivanja sredstava finansiranja stambenih potreba profesionalnih pripadnika Vojske formira budžetski fond. Takođe, imali smo mnogo kontakata sa penzionisanim pripadnicima Vojske. Svi znamo da Vojsku i Ministarstvo opterećuje veliki broj nerešenih stambenih pitanja. Nekada se govorilo o cifri od preko 15.000 takvih slučajeva. Verovatno samo Ministarstvo ne može da iznese i da reši taj problem. Pitanje je da li taj problem može da reši i cela država, pa je upravo zbog toga potrebno da se kao početni korak formira taj budžetski fond. Objašnjenja da će se to učiniti kada se za to steknu uslovi mislim da nisu u redu. Potrebno je makar da ta odredba stoji i to mišljenje koje je ovde dala Vlada, pa, kada se steknu uslovi da onda praktično počne da funkcioniše taj budžetski fond, ali ne tada da menjamo zakonske odredbe zbog toga što su se, eto, stekli materijalni uslovi. Ako ostane ovako kako je rečeno i kako je rekla i gospođa Janković – onda se to praktično nikada neće desiti. Sada želim da govorim o jednom drugom problemu, ali hoću da koristim i vreme poslaničke grupe. Koristim priliku zato što je gospodin ministar tu i zato što govorimo o setu vojnih zakona. Želim da upoznam i gospodina ministra i narodne poslanike da, dok mi ovde govorimo o setu vojnih zakona, ispred Vlade Srbije štrajkuje glađu, već tri dana, odnosno stupio je u štrajk glađu Boban Stingić, ratni vojni invalid druge kategorije 100%. Hoću kratko nešto da kažem o njemu – da je 1992. godine, kada je situacija u bivšoj Jugoslaviji kulminirala, prošao svu onu golgotu Artiljerijskog školskog centra u Zadru i Sarajevu; da je tri meseca pre roka unapređen u čin vodnika i da je odmah poslat u borbena dejstva u reon Mostara i Nevesinja. Kada se 19. maja Vojska povukla sa teritorije BiH on je jednostavno zaboravljen, a pored njegovog imena je stajalo da je ''nestao u akciji“. On je u to vreme imao 19 godina. Godine 1992. ranjen je dva puta, a 1999. godine na KiM je ranjen treći put i zato je invalid 100%. Prvi put u štrajk glađu je stupio 28. januara 2008. godine, ispred Ministarstva odbrane. Tada je, sada ako treba mogu ovde i imena da pominjem, ali mislim da to nije bitno, iz kabineta ministra odbrane sa njim obavljen razgovor. Rečeno mu je – da bude strpljiv i da će njegov problem biti rešen za tri do četiri meseca. Evo, prošle su dve godine. Sada taj isti čovek štrajkuje ispred Vlade. Kako mi da govorimo o tome da reformišemo Vojsku, da vodimo računa o ljudima, govorimo o odlikovanjima, govorimo o zaslužnim ljudima i zaslužnim vojnicima, kada evo primoravamo jednog čoveka, koji je sve dao ovoj državi, da mora štrajkom glađu da traži svoja prava? Jutros je bio pozvan, da li iz kabineta predsednika ili kabineta ministara, ne znam. (Dragan Šutanovacsa mesta: Šta traži?) Šta traži? Traži da mu se odredi nadoknada na osnovu invalidnosti, odnosno po osnovu ranjavanja. Vi ste ovo dobili, gospodine. Gospodine ministre, ja ću vam pročitati šta on traži, a vi, takođe, imate sve ove podatke. Vi na kraju krajeva, gospodine ministre, treba svakako tom čoveku da odgovorite, makar i negativno. Predsednik Republike mu je u ovom mesecu dva puta odgovorio – jednom kabinet predsednik, drugi put vojni kabinet predsednika. U oba dopisa stoji da ste vi jedini nadležni za to i da su dokumenta, znači, i ovo pismo koje ja držim u ruci, upućeni vama na nadležnost. Jednostavno, u periodu od 20 meseci, kao pripadnik ove naše vojske, iako je bio u Vojsci Republike Srpske, ovde je trebalo da prima platu. Nije primao dve trećine plate, jer nije bio nigde ni postavljen. U njegovom dosijeu nema dokumenata da je bio ranjavan. Znači, apsolutno, ovo o čemu govorim, a ljudi iz Ministarstva to imaju i da imaju želje mogli bi ovaj problem i te kako brzo da reše. Pogledajte samo vaše dopise iz Ministarstva odbrane, kada već hoćete, gospodine ministre, ovo je naprosto smešno. Dana 12. februara 2008. godine upućuje se dopis Vojnoj pošti 7572 Banjaluka i traži se od nje da se dostave podaci da li se on u to vreme nalazio tamo i da li su mu isplaćene prinadležnosti. Zatim, drugi dopis šaljete sekretarijatu Ministarstva, odnosno vaša Uprava za kadrove, a treći dopis šaljete Opštoj bolnici Nevesinje da vam dostave podatke o ranjavanju. Te podatke niste imali, jer vam je dostavio taj imenovani invalid. Četvrti dopis šaljete svom računovodstvenom centru Ministarstva odbrane da vam oni dostave te podatke. Kakvo je to rukovođenje, gospodine ministre, ako ste pre dve godine uputili te dopise, verovatno da su vaše potčinjene organizacijske jedinice morale da vam na to odgovore, pa je trebalo da zaključite taj predmet i da obavestite tog vojnog invalida, kao što je obećano 2008. godine, šta ste učinili.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, izvolite.
Žao mi je što ne pročitate celu istinu, nisam ja nadležan za bolnicu u Nevesinju da bih dobio odgovor od njih, niti od vojne pošte koja je negde u Banjaluci. Kao što ste rekli, to je bilo 1992. godine. Gde ste vi bili tada, gospodine Deliću, 1992. godine? Kako je moguće da jedan vojnik doživi to sve u vremenu dok ste vi vodili Vojsku i d se nigde ne vodi da je bio ranjavan? Kakva je to priča u kojoj se sada ja okrivljujem, 17 godina nakon tog događaja, zato što u dosijeu koji smo nasledili iz vremena kada ste vi vodili Vojsku, ne postoji da je on, čovek, bio ranjavan. Ono što niste rekli, a odlično znam slučaj Stingić, on je bio ranjavan i na Kosovu, za to je dobio novac kao prinadležnost i rešeno mu je stambeno pitanje kroz kredit. Tu je mnogo bolja situacija nego kod drugih ljudi koji su bili ranjavani. To što sada vrše politički pritisak da mu se isplati nešto od pre 17 godina, nema ni pravni osnov, pošto niste ostavili ništa dokumentovano da se to dokaže. U Nevesinju, navodno, gde je on ležao u bolnici, možda jeste, nisu nam dostavili te podatke. Naprosto, da bismo nekom pomogli mora da postoji formalno-pravni osnov. Njemu formalno-pravno zbog toga ne može da se pomogne više od onoga što je već učinjeno, a verujte mi, mislim, ne bih želeo da iznosim neistinu, dobiću informaciju u roku od pola sata, da je dva miliona dinara dobio na ime odštete za ranjavanje. Ako vas zanima taj slučaj i vi, i svi drugi, dođite u Ministarstvo, nije problem, ali nemojte iznositi ovde kako mi sada ovu situaciju nećemo da rešimo i da pomognemo. Naprosto, to je neistina. Kao što je neistina da nećemo da pomognemo ljudima koji su beskućnici. A da vam kažem jednu stvar, ne postoji profesionalni pripadnik Vojske Srbije koji je u penziji ili koji je aktivan koji ne prima prinadležnosti zato što nema stan. Zašto je nečiji izbor da živi u kasarni, to ja ne znam. Takozvani uvećani troškovi stanovanja mogu da budu čak i do 200 evra za one koji nemaju stan, a zbog čega oni izaberu da žive u takozvanoj "žici" to ne znam. Naprosto, to je činjenica i činjenica je da ljudi koji žive u kasarni nemaju toliku prinadležnost. Imaju, recimo, oko 6.500, kao što je činjenica da plaćaju 1.500 dinara mesečno i da im ostane još 4.500 ili 5.000 zbog toga što žive u kasarni na ime svoje penzije ili plate. Zbog čega je njihov izbor da tako žive, zaista ne znam. Znam da je u vremenu kada se dešavao egzodus to bila privilegija i tačno je da ima ljudi koji tako žive 18 godina, i tačno je da ima ljudi, koji, što kažu, na jedan toalet ide više porodica. Nije tačno da država o njima ne brine. Svi oni dobijaju određena finansijska sredstva sa kojima mogu da iznajme stan, možda ne u centru Novog Sada i zasigurno ne u centru Beograda, ali nisu ni oni svi došli iz centra Zagreba. Naprosto, žao mi je, država ne može da pomogne stambeno apsolutno sve koji su došli, jer ne postoji taj stambeni fond koji to može da izdrži. Vi to, gospodine generale, ne poslaniče, generale, znate odlično! Znate odlično da svi koji rade u Vojsci, a nemaju rešeno stambeno pitanje ili su penzioneri, dobijaju na uvećane troškove stanovanja i da je to privilegija koju u državi imaju isključivo i jedino profesionalni pripadnici Vojske Srbije, i niko više. Zato kada se danas priča o beskućnicima mora ozbiljno da se uzme ta tema u razmatranje. Vi ste, gospođo Janković, psiholog. Da vidimo psihološki zbog čega ljudi koji su došli, ne znam, iz Titove Korenice moraju da žive na Banjici u krugu Vojne akademije. Naprosto, meni treba objašnjenje. Ne mogu da razumem, ako neko može da dobije za porodicu 150 evra, da ne želi da se izmesti i da živi u Žarkovu, u tom istom Žarkovu gde živi ne znam koliko hiljada Beograđana, da ne kažem stotinama godina. I u čemu je razlika između njih ili, recimo, pripadnika policije koji nemaju pravo na UTS, koji nemaju uvećane troškove stanovanja, i nikada se ne bune i ne izađu na ulicu da kažu – mi smo beskućnici. Ne želim da govorim o drugima koji se razmeštaju po Srbiji i koji nemaju tu mogućnost. Dakle, ne postoji forma, beskućnik je onaj kome Vojska nije na trajni način rešila stambeno pitanje tako što mu je dala stan. Ali svako od njih dobija određenu prinadležnost u odnosu na godine staža, u odnosu na porodicu kolika je, da li mu porodica radi, ne radi, da li mu je žena zaposlena ili nije. Kažem, svako od njih, a skoro je kod mene bio jedan oficir koji, takođe, potražuje stan i ima četvoro dece, na Karaburmi plaća stan 200 evra, nešto manje, a dobija UTS od nas 200 evra. Praktično mu Vlada, država, vi građani plaćate stan. Nemamo mogućnost da im to damo. To košta Srbiju, reći ću vam, otprilike, a mogu da vam izvadim i tačan podatak, recimo, godišnje oko 25 miliona evra. Dakle, 25 miliona evra budžetskih sredstava se izdvaja, i daću vam precizan podatak, da ne pogrešim, uzmite ovo sa određenom dozom slobodno sumnje, za one kojima nije rešeno trajno stambeno pitanje. A zašto nije rešeno? Zato što je ''ogromna količina'' pripadnika JNA, a kasnije valjda i Vojske Jugoslavije, došla u Srbiju; ''ogromna količina'' je došla u Srbiju iz Slovenije, Hrvatske, Bosne, pa čak i iz Crne Gore i Makedonije. Naprosto, nemoguće je izdržati taj veliki pritisak. I nije se to desilo u mom mandatu i nije se desilo u mandatu Vlade pre mene, taj problem postoji više decenija, i voleo bih da se prema tom problemu svi odnosimo na isti način – da vidimo na koji način možemo da pomognemo. Podsetiću vas da je Izvršno veće Vojvodine izbeglim licima omogućavalo da praktično za 6.000 evra kupe domaćinstvo u Vojvodini i da Izvršno veće da 3.000 evra, a da to izbeglo lice participira sa 25 evra mesečno, da ima praktično domaćinstvo, kuću, okućnicu, ne znam šta sve ne. Imamo danas stanove koje ponudimo i za koje se niko ne prijavi. Postoje stanovi koje Vojska Srbije ima, nudi ih i ne prijavljuju se. Zašto? Zato što svi očekuju da mogu da dobiju stan u centru Novog Sada ili u užem centru Beograda, ili eventualno u Nišu. U Zaječar niko neće da ide i to je cela istina. Nemam nikakav problem da pogledam u oči sve te ljude koji kažu da nemaju rešeno stambeno pitanje, da ih pitam od kada, zašto i koliko su novca u međuvremenu od države dobili zbog toga što nemaju rešeno stambeno pitanje. Podsetiću, u Gadžinom Hanu je prosečna plata 150 evra ili 14.000 dinara, a toliko dobijaju oni oficiri i podoficiri što imaju nezaposlenu ženu i za dete kao dodatak. Prema tome, ne postoje te optužbe o kojima pričate. Mislim da je žalosno to što pričate da ja treba da pijem i da plaćam kaznu. Inače, gospođo Janković, ne pijem!! Ako me vidite nekada da pijem nešto u kafani, slobodno mi se obratite, častiću i vas. [[Aplauz.]]
Replika, gospodin Božidar Delić. Mislite da niste dobro shvaćeni, osnov za repliku, da vas ministar nije dobro razumeo? Imate reč, izvolite.
Gospodine ministre, poznato je meni da vi u to vreme niste bili ministar. Međutim, vi ste ministar danas i nasledili ste, na kraju krajeva, i sve obaveze iz tog perioda. Pretpostavimo da je tačno sve što ste rekli, ali treba da znate da je u to vreme taj čovek imao 19 godina, i da je tada završio srednju školu. Pitali ste me gde sam ja bio, ja sam u to vreme bio tamo, negde, na tim prostorima i, takođe, sam ostao bez plate. Nisam mogao da se žalim jer je ta naredba napisana samo u jednom primerku i nikome nije bila dostupna. Kasnije je to svima rešeno. Međutim, vi ste dužni ako ste dobili jedan takav zahtev, vaše ministarstvo, još 2008. godine, da u roku od tri meseca pozovete gospodina Stingića pa da mu kažete – sve obaveze prema vama država je regulisala. Gospodine ministre, još nešto, što mene jako vređa, rekli ste – ako je ranjen?! Čovek je tri puta ranjen i invalid je 100%!! Što se tiče Kosova i Metohije, pošto ste pominjali, i ja sam tada bio na Kosovu i Metohiji komandant i sigurno vam se neće javiti nijedan moj vojnik i tražiti neke prinadležnosti, osim ovih rezervista, vezano za Kuršumliju, koji su greškom Vlade i Ministarstva odbrane, bili isplaćeni a posle toga se javilo možda 30 ili 40 hiljada rezervista, ali nijedan moj rezervista neće reći da nije primio dnevnice jer su ih svi primili. I nijedan moj rezervista i nijedan moj vojnik, onaj koji je bio pod mojom komandom, neće vam se javiti da nije rešio neko pitanje, a vi ste ipak ministar odbrane i vi ipak treba da se pobrinete za ovo pitanje jer je to sramota i za ovu državu i za vaše ministarstvo – da čovek koji je stopostotni invalid, evo, već treću noć spava na ulici. [[Aplauz.]]
Gospodin ministar.
Čim pređete na politiku odmah ste ostrašćeni i pričate nešto što ne postoji. Tačno je da su svi rezervisti dobili prinadležnosti za svoje dane i dnevnice, kako se to već zove. Lično sam delegacijama koje su dolazile u Ministarstvo pokazivao njihove potpise da su taj novac dobili. Ne mešam tu dve stvari. Jedna je stvar rezervisti, a druga je stvar Stingić koji je dobio novac na ime ranjavanja na Kosovu i Metohiji. Ono što je bitna, šta god ja nasledio, ja moram da radim u skladu sa zakonom, i ne samo ja, nadam se i vi i svi mi ovde zajedno, i cela Vlada. Iako je ranjen, i kad god da je ranjen, naprosto, istekao je vremenski rok i nema mogućnosti da naplati to. Znači, 17 godina je prošlo od tada, a pri tom, što je još gore, ne postoji materijalni dokaz – gde, kad i kako. Ne kažem ja, ljudi, nisam ja tog čoveka oterao u rat, pa mu sad rekao – nećemo da isplatimo, svi koji imaju dokaze i kojima smo dužni mi isplaćujemo sve što smo dužni u meri u kojoj možemo, ali svima! On, čovek, traži nešto što, naprosto, ne može niko da mu isplati, ko god sedeo na ovom mestu neće moći to da reši na način na koji on to želi, a cela priča je ta što on za ranjavanje u Bosni nije dobio neku prinadležnost a za ranjavanje na Kosovu i Metohiji jeste. Onda je on došao do zaključka da mu se duguje i za to u Bosni. Možda mu se i duguje, ali ne može da se utvrdi. Ako se utvrdi, ne može da se isplati jer je zakonski rok prošao. Stvar je i suviše jasna i jednostavna, jeste životna, ali postoje stvari u kojima je zakonska regulativa takva da ne može da se drugačije postupi. Inače, vrlo dobro znam taj slučaj i svi koji pišu, apsolutno svi dobijaju odgovore. Znam koji je general pričao sa njim. Slobodno možete da kažete, znate i vi te ljude. Ako mi kažete da su to nečasni ljudi koji su pričali sa njim, onda bi to bio vrhunac licemerja. S njim su razgovarali ljudi koji su vrlo verzirani i, takođe, bili u ratovima, ratovali, imaju medalje za hrabrost i tako dalje. Dakle, nije ništa sporno po tom pitanju.
Gospodin Vladan Batić.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u ime DHSS podržavam Predlog ovog zakona, jer on znači jednu značajnu promenu, jednu inovaciju i jedan korak napred, nešto što znači izlazak iz jednog prilično konzerviranog stanja u kome su se nalazili pripadnici Vojske, a koje je objektivno bilo loše. Mislim da ovaj zakon znači želju da se vrati dostojanstvo pripadnicima Vojske i to je ono što je i mene ponukalo da podržim donošenje ovog zakona kao i drugih zakona iz domena odbrane. Uložio sam određeni broj amandmana kao poslanik DHSS i raduje me da je prihvaćena većina tih amandmana čiji je cilj bio poboljšavanje teksta postojećeg predloga. Smatram da idemo u dobrom smeru, jer se rešava i ovo pitanje posredno ili ova prva faza u rešavanju pitanja i vojnih beskućnika i ljudi koji su bili na teritorijama bivših jugoslovenskih republika i koji imaju nerešene probleme oko radnog staža, oko neisplaćenih plata, penzija, stanova koji su tamo ostavljeni, nerešenih stambenih pitanja ovde. To je bilo jedno vrzino kolo, to je nešto što je nagomilano, što je ogroman problem i što treba polako rešavati, jer su zaista ti ljudi bili u tragičnoj situaciji, govorim o vojnim beskućnicima. Sa ove pozicije i ja sam često govorio o njihovom statusu, pominjao sam jedan slučaj, pošto živim u Obrenovcu, 17-18 porodica koje su smeštene u bivšu kasarnu Vojske Srbije sa jednim toaletom, sa jednim kupatilom. I kada se čovek sa tim suoči mora da pokuša da se pronađe neko rešenje. S druge strane, bilo je, takođe, velikih propusta u nekim minulim vremenima i dok su ovi ljudi bili stavljeni na rub egzistencije i pretvoreni u građane ne drugog, nego ko zna kog reda, setimo se da su neki ljudi, optuženi za najteže zločine, dobijali stanove od po nekoliko ari u znamenitoj ''Cvećari'' ili drugim vojnim naseljima, ne znam kako se zovu. E, pa, ne može vojska nekom da bude ''nekom majka a nekom maćeha''! Čini mi se da ovaj zakon znači promenu tog statusa i znači jedan korak napred. Pomenuto je pitanje rezervista. Ja sam, na neki način, učestvovao u toj priči. Sad ne vredi pričati da li je država napravila grešku ili nije isplatom ratnih dnevnica rezervistima iz Topličkog regiona. Na taj način su svi drugi rezervisti stavljeni u neravnopravan položaj. To je objektivan problem i država treba da nađe način da se iz tog problema izađe. Hvala.
Gospodin Šutanovac.
Zahvaljujem se i na amandmanima koje ste podneli. Prihvatili smo zaista one za koje smo smatrali da menjaju duh zakona i da su u duhu onoga što je bila naša pretpostavka. Bitno je, da kažem, činjenica jeste to što pričate da ljude žive u neuslovnim objektima, da žive jako teško, ali je, takođe, činjenica da su danas veće prinadležnosti koje dobijaju zbog toga što nemaju rešeno stambeno pitanje nego plata koju su dobijali pre 10 godina. Znači, veći je samo taj deo. Zašto neko u Obrenovcu živi u kasarni a ima mogućnost da izađe iz kasarne i da dobije 150 evra pa da iznajmi stan, to za mene više nije pitanje sistema odbrane i Vojske Srbije. To mi je jako važno da znate. Mi činimo maksimalne napore da se tim ljudima pomogne, čak imamo situaciju da ne možemo neke lokacije da otuđimo od čega bi zidali veliki broj stanova, zato što imamo izbeglice koje su se uselile, ne samo pripadnike Vojske, već imamo i ljude koji su se tu uselili ne znam na osnovu kog prava. Hvala.
Gospođa Aleksandra Janković.
Ovo je replika gospodinu ministru. Na osnovu ovog što ste vi rekli, gospodine Šutanovac, izgleda da 500 hiljada veterana laže, odnosno lažu njihovi predstavnici. Zato ću da vam dam ovaj dopis koji je dobila naša poslanička grupa da ga pročitate, jer ja nisam izmislila da ti ljudi samo traže da se prosto obezbede sredstva za finansiranje stambenih potreba profesionalnih pripadnika Vojske Srbije i da se formira budžetski fond u dogledno vreme, dok su još u ovom telu, dok nisu prešli u ''carstvo nebesko''. Drugo, kažete da postoje stanovi koje Vojska nudi a ljudi neće da se prijavljuju. Ko zna, možda bi svi da budu, ono, ''devojka iz grada'', ni vi baš niste rođeni i odrasli u centru Beograda, pa volite tu da živite. Treća stvar, pravite razdor između Vojske i Policije. Govorite kako u Vojsci ima tih bahatih vojnih lica koji neće da uzmu stanove, a Policija to ne traži. Šta to, zapravo, radite? Četvrto, ne znate zašto oni neće da napuste kasarne. Angažujte malo stručnjake! Angažovali biste vi svog prijatelja i predsednika svoje stranke da se on razume u psihologiju, ali vi svakako možete da angažujete stručnjake da se zapitaju zašto, šta je to kod tih ljudi – traumatizam, izloženost, znači, posttraumatski stres sindrom, ratna dejstva, specifičnosti službe i, na kraju, nepoverenje u vas i ustanove vaše partijske države? Znači, to su stvari koje treba ispitati i angažovati stručnjake, to bi mogla da vam posvedoči i predsednica ove skupštine. Ono što me je zaista zaprepastilo od vas, rekli ste sledeću rečenicu: ''Šta da radimo kada je ogromna količina došla u Srbiju?! Gospodine ministre odbrane, govorite o ljudima koji su prošli ratišta, koji su prošli horor film. Kažete – ''ogromna količina'' je došla u Srbiju! Ne morate meni da se izvinite, ali red bi bio da se izvinite tim ljudima. Ovo je neverovatno. Ovo čak nije ni za kafanu. A što se kafane tiče, naravno da nemate duha pa ni smisla za metafore. Nisam rekla da vi pijete, vi ste se zakačili za priču o piću, ali ispada da predsednik vaše stranke i predsednik Srbije sam pije. Da sam na Borisovom mestu čuvala bih se ovakvih ministara odbrane, koji su veoma ambiciozni. A vama predlažem da sledeći put kada predsednik gucne polomite ''čašu od kristala'', jer u tome ste verovatno najbolji. [[Aplauz.]]
Gospodin Šutanovac.
Samo da informišem poslanike, ovo nije replika. U Srbiji postoji otprilike 55 hiljada vojnih penzionera i oko 30 hiljada profesionalnih vojnih lica. Ne tretira Ministarstvo odbrane 500 hiljada vojnih veterana, već neko drugo ministarstvo. Malo su neke stvari pomešane. Dužni smo da obezbedimo profesionalne pripadnike Vojske Srbije, bilo da su sada penzioneri ili još uvek aktivni. Razlika je, apsolutno, između veterana, rezervista i profesionalnih pripadnika Vojske. Toliko. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Konstantin Arsenović.
Gospodine ministre, moram da reagujem iz prostog razloga što iz vašeg izlaganja i odbrane nekih stavova proizilazi da su ljudi beskućnici, sami oni, krivi za stanje u kojem su se našli. Bar je intonacija takva da je sve učinjeno. Međutim, lično mislim da su oni za to kao pojedinci najmanje krivi. Moram da kažem da ne mogu neke stvari da prihvatim. Znam koji su problemi. Ogromni su problemi i svesni smo toga. Zašto su stanovi građeni u Negotinu ako niko neće tamo da ide? Zašto su stanovi građeni tamo gde ljudi neće da idu? To je jedno. Drugo, moram da kažem, gospodine ministre, da morate doneti akt, rešenje, ako je neko kriv ili bespravno donosi i traži nešto, mora se doneti odgovarajući akt da taj čovek to ne zaslužuje, a neka se on onda žali drugome i neka traži svoju pravdu. Ministarstvo često ćuti na pojedine zahteve ljudi. To je očit primer, recimo, onih 60 i nešto penzionera iz Crne Gore. Ministarstvo je jednostavno ćutalo i ostavilo ih na cedilu da dve godine žive bez ikakvih primanja.
Gospodin ministar.
To, naprosto, nije tačno. Nije tačno da smo ćutali vezano za penzionere iz Crne Gore. Od prvog dana kada se taj problem pojavio imao sam veoma veliki angažman. Radi se ljudima koji su svoju penziju stekli u Vojsci Crne Gore, radi se o nekim ljudima koji čak nikada nisu službovali u Srbiji i koji su želeli da kao penzioneri pređu na naš penzioni fond. Radi se o ljudima koji su u određenom momentu kada su mogli da pređu u Vojsku Srbije odlučili da ostanu tamo, jer su imali neke prednadležnosti koje nisu imali u Vojsci Srbije. Tako da to ne stoji. Po pitanju nesreće koja je zadesila, da kažem, celu bivšu Jugoslaviju, a za sve one koji su morali da se isele, rasele itd, nikada nisam rekao da su krivi. Žao mi je što imate taj utisak. Naprotiv, mislim da su oni, ljudi, najmanje krivi zbog toga šta se njima desilo, ali je činjenica da je neprimereno da ukoliko je neko bio u Srbiji i dobio stan u Zaječaru, da nema istu mogućnost koju zagovarate ovde, a to je da dobije stan na Novom Beogradu. Ne može da se reši 15 hiljada stanova u Beogradu i Novom Sadu. To ne može. Šef vaše partije je potpredsednik Vlade Srbije. Najbolje bi bilo da porazgovarate sa njim, da on da mogućnost rešenja, pa da vidimo kako bi to moglo da se reši. Ubeđen sam da biste vi to umeli, da se posavetujete na koji način to da rešimo, jer, verujte, za ovih deset, petnaest ili osamnaest godina, od kada su počeli da dolaze ovamo, izgleda da niko nije bio dovoljno pametan da to reši.
Na član 32. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo predsednice, poštovani gospodine ministre, građani Srbije, ispred Poslaničke grupe Nova Srbija podnela sam amandman kojim tražim da se u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o odbrani predloženi član u ovom obliku, član 32, briše. Naime, rešenje koje je stajalo u postojećem zakonu je daleko bolje, jer sadržaj pojma ''zaposleni'', ''raspoređeni'' nije isti i ne podrazumeva isti odnos prema radu i obavezama. Smatramo da ovo nije bilo potrebno menjati u zakonu, jer raspoređivanje je terminološki u stvari postupak, a zaposlenost je trajno stanje. Raspoređivanje vas dovodi do nekog zaposlenja, tako da smo smatrali da je u postojećem zakonu ovaj član bio sasvim u redu i da je bio mnogo jasniji terminološki, konkretniji, a preciznost jednog zakona u mnogo čemu određuje i njegov kvalitet, tako da smo tražili da se ovaj član 32. briše. Hvala lepo.
Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, Poslanička grupa SRS smatra da je nepotrebno da u stavu 1. u tački 14) piše da je predviđena novčana kazna za sva lica koja koriste naziv, simbole i druga obeležja Vojske Srbije bez odobrenja ministra odbrane. Tu se predlagač poziva na član 33. stav 3. Želim da napomenem da je Poslanička grupa SRS podnela amandman na član 33. stav 3. Zakona o odbrani, koji glasi – ''Zabranjena je upotreba naziva, simbola i drugih obeležja Vojske Srbije pravnim licima, preduzetnicima i udruženjima.'' U skladu sa predloženim amandmanom na član 33. stav 3, koji je podnela Poslanička grupa SRS, smatram da je ovlašćenje koje se pominje u ovom stavu suvišno i da ga treba brisati. Zahvaljujem.
Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković, koji želi reč. Izvolite.
Zahvaljujem. U članu 5. stav 3. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o odbrani piše sledeće: ''Zabranjeno je isticanje i nošenje znaka, simbola i drugih obeležja iz stava 1. ovog člana na način kojim bi se narušio ugled Ministarstva odbrane.'' Kao što vidite kada je u pitanju Ministarstvo odbrane ministar nikome nije dozvolio da bilo koga ovlasti da može da koristi oznake, simbole i druga znamenja. Čak, i u sopstvenom ministarstvu nema ta ovlašćenja. To se može zaključiti i u delu koji predviđa kaznene odredbe, u stavu 5, koji glasi – ako ističe i nosi znak, simbole i druga obeležja Ministarstvo odbrane na način kojim se narušava ugled Ministarstva. A pogledajte kako glasi stav 3, odnosno tačka 6) kaže – ako bez odobrenja ministra odbrane koristi naziv, simbole i druga obeležja Vojske Srbije. Pitam se – zašto postoje dvostruki aršini, tako što ministar u sopstvenom ministarstvu ne dozvoljava nikome da nosi obeležja Ministarstva odbrane, a dozvoljava da se koriste obeležja Vojske Srbije. Zahvaljujem.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o odbrani, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O VOJSCI SRBIJE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Konstantin Arsenović, zajedno Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković i Dragan Čolić; Aleksandra Janković, Vlatko Ratković, Saša Dujović; zajedno Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Vesna Pešić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević; Radiša Ilić, Momir Marković, Vlada Milojković, Srboljub Živanović, Dušan Marić, Momčilo Duvnjak, Nikola Savić i zajedno Dragan Šormaz, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Zoran Nikolić. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika, Zakonodavni odbor je, kao nepotpun, odbacio amandman narodnog poslanika Saše Dujovića, kojim se posle člana 45. dodaju članovi 45a i 45b. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić, koji želi reč. Izvolite.
Predložio sam brisanje člana 1, koji glasi: „Službom u Vojsci Srbije smatra se i vršenje dužnosti civilnih lica na službi u Vojsci Srbije raspoređenih na radna mesta u vojnim jedinicama i u vojnim ustanovama u kojima se ne obavljaju poslovi iz nadležnosti Ministarstva odbrane, a koje su organizaciono i funkcionalno vezani za Ministarstvo odbrane.“ Smatram da je ovaj član u potpunosti suvišan, da se podrazumeva da su civilna lica na službi u vojnim jedinicama istovremeno na službi u Vojsci Srbije, koliko znam, bar zvanično, u Srbiji ne postoji druga vojska, osim Vojske Srbije. Mi znamo da je osnovna nadležnost Ministarstva odbrane odbrana zemlje. Postavlja se pitanje, ako ostane ovo Vladino rešenje – koje su vojne jedinice i ustanove u kojima se ne obavljaju poslovi iz nadležnosti Ministarstva odbrane i koji su to poslovi koje te jedinice i te ustanove obavljaju? Praktično, ako se dosledno čita ovo rešenje koje predlaže Vlada, može se steći samo jedan jedini utisak, da je ovo stvaranje nekakvog zakonskog okvira, istina, stidljivog zakonskog okvira za stvaranje još jedne vojske u Srbiji, po sistemu – ako imamo dva, tri operatera mobilne telefonije, zašto ne bismo imali dve, tri vojske.
Na član 1. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Božidar Delić.
Uvažena predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, znam zbog čega je ovaj član napisan, međutim, nekako je ovo nelogično. Možda bi najbolje bilo da ovoga stava nema u zakonu. Ministarstvo je moralo da rešava različite vojne ustanove, itd, zbog toga što su oni ranije bili na nekom dohodovnom principu, sada ih je stavilo na budžet. Ali, ako je lice raspoređeno u vojnu jedinicu ili vojnu ustanovu, onda je logično da ima taj status, moguće je. Jednostavno, ne zvuči mi kako treba. Kaže – nalaze se u vojnim jedinicama i vojnim ustanovama. Ako se nalaze u tim jedinicama i u tim ustanovama, logično je onda da imaju taj status. Možda je trebalo napisati tako da to zvuči malo logičnije nego ovo ovde. Nisam ja zadovoljan ni svojim amandmanom, jer sam njime izbacio samo ono „ne“. Onda se postavlja pitanje da li pišem nešto što se podrazumeva. Ali, taj amandman smo napravili zbog toga što nam to ne zvuči logično. Hvala.
Izvolite, gospodine ministre.
Nisu sve vojne ustanove na budžetu. Imate dobru informaciju. Mi smo Tehničko-remontni zavod u Čačku i u Batajnici „Moma Stanojlović“ doveli na budžet, ali imamo vojne ustanove od ''Morave'', ''Dedinja'', ''Karađorđeva'', Tehničko-remontni zavod u Kragujevcu, oni još nisu na budžetu i problem je zbog toga to postojanje. Inače, postoje vojne ustanove koje jesu na budžetu, kao što je i Tehničko-opitni centar, to se vodi kao vojna ustanova, ali tamo je po formaciji.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković, koja želi reč. Izvolite.
Smatrala sam da naziv zakona mora da se promeni i da glasi: „Zakon o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u mirovnim misijama za očuvanje mira sa mandatom UN“. Više puta sam, govoreći o Strategiji za nacionalnu bezbednost, isticala da nas na vojnu neutralnost obavezuje Rezolucija Narodne skupštine Republike Srbije o zaštiti suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije, a koja je usvojena na Sedmoj sednici Drugog redovnog zasedanja u 2007. godini, održanoj 26. decembara. Tada je doneta konačna odluka o vojnoj neutralnosti Republike Srbije u odnosu na sve postojeće vojne saveze. Pojam „multinacionalnih operacija“ implicitno podrazumeva uvođenje Srbije u neki vojno-politički blok, pre svega NATO, gde su pripadnici naše vojske i drugih snaga odbrane upućeni da se bore za interese određenih država ili regionalnih organizacija. Iz tog razloga sam smatrala da je termin „multinacionalne operacije“ neophodno zameniti terminom „mirovne misije“, budući da postoje operacije za nametanje mira i operacije za očuvanje mira. Važno je dodati da se radi o učešću Vojske Srbije u mirovnim misijama za očuvanje mira, jer su ove operacije za nametanje mira ''borbene''. Znači, kako Republika Srbija ima kao osnovno opredeljenje politike nacionalne bezbednosti, čuli smo od ministra, privrženost poštovanju obaveza koje proističu iz Povelje UN važno je naglasiti da se radi o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u mirovnim misijama sa mandatom UN. Osim toga, konsultujući neke vojne stručnjake, došla sam do saznanja da mirovne operacije jesu, gotovo i po pravilu, multinacionalne, dok multinacionalne ne moraju biti mirovne. U tom smislu, i dalje stojim, i Nova Srbija je, na stanovištu da mora da stoji „Zakon o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u mirovnim misijama za očuvanje mira“.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Obrazloženje je identično kao obrazloženje koje sam dala prethodno. Mislim da dovoljno pojašnjenja ne može da šteti nijednom zakonu. Drugo, konsultujući ljude koji su generalni, ljude koji su imali iskustva, došla sam do saznanja da nije baš svejedno govoriti o multinacionalnim operacijama koje ne moraju da budu nužno humanitarne. Setimo se samo našeg iskustva sa NATO bombardovanjem. NATO agresija na našu zemlju vođena je kao akcija humanitarnog karaktera i zvala se „Milosrdni anđeo“. Koliko je bio milosrdan, to znamo, ne treba da govorimo, opet, o svim onim objektima koji su uništeni, o životima koji su ugroženi, o odloženim žrtvama tog bombardovanja i te agresije. Ali, ono što je indikativno i što je praktično namera predlagača čitavog ovog seta vojnih zakona, to sam već izložila govoreći o Strategiji nacionalne bezbednosti, jeste zapravo da se nigde više ne koristi termin „NATO agresija“, nego se koristi termin „bombardovanje“, „posledica građanskog rata“, itd. Znači, ne govori se da je došlo do raspada SFRJ, i to nasilnog, da je izvršena NATO agresija, kao da u stvari mi sada treba da se izvinimo NATO agresoru i zemljama koje su nas bombardovale za to što smo bili žrtve! Mislim da većina građana Srbije takav stav ne može da podrži, a budući da su rane i posledice ove agresije i te kako prisutne, bilo bi mnogo logičnije rešenje da se u ovom zakonu barem termin promeni. Osim toga, ako je u obrazloženju Vlade rečeno da se podrazumeva da je reč o humanitarnim i mirovnim misijama, pa zašto onda to eksplicitno i ne piše?
Gospodin ministar ima reč. Izvolite.
Zašto se govori o multinacionalnim operacijama kada govorimo o operacijama u inostranstvu? Naprosto, što postoje operacije spasavanja koje mogu da budu multinacionalne, ali nisu mirovne. Postoje operacije, recimo, gašenja požara, gde učestvuje više nacija, a to opet nije mirovna operacija. Suština celog zakona u stvari treba da se gleda u članu koji decidno i jasno stavlja na znanje na koji način se oni šalju da učestvuju u multinacionalnoj operaciji: ukoliko Parlament ne da odobrenje – niko neće moći da bude poslat, kakva god ta operacija bila. Vezano za NATO bombardovanje, odnosno NATO agresiju, dakle, u Rezoluciji o kojoj smo govorili, odnosno Parlament je govorio o zaštiti integriteta, neki govore rezolucija o Kosovu, neki kažu Rezolucija protiv NATO, tamo se kaže u tački 6 – ''NATO bombardovanje''. Ta rezolucija za nas je obavezujuća i mi, takođe, koristimo taj izraz u našim dokumentima. To je Parlament doneo. [[Aplauz.]]
Narodna poslanica Aleksandra Janković. Želite repliku? Izvolite.
U Rezoluciji piše NATO bombardovanje. Ali, gospodine Šunatovac, šta će biti vaš doprinos? Da li vi možete da se odmaknete malo dalje od ovog ''NATO bombardovanja'' i da dođete do konstatacije, da je zapravo bila reč o ''NATO agresiji''? Ajde, malo se umešajte u svoj posao!
Narodna poslanice, pravo na repliku podrazumeva poštovanje prava na repliku, tako da vas molim da ne zloupotrebljavate pravo koje ima predsedavajući kao diskreciono, sa željom da diskusija bude dobrog tona. Na član 4. amandman u istovetnom tekstu podneli su poslanik Aleksandra Janković i zajedno narodni poslanici Čedomir Jovanović, Zoran Ostojić, Vesna Pešić, Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Vesna Pešić, izvolite.
Htela bih da zamolim gospodina ministra da nam zaista objasni zašto je ovaj član 4. ubačen u ovaj zakon? Obrazloženje koje je dato prilično je nemušto, a naš predlog je, Liiberalno demokratske partije, da se briše član 4. Moram da ga pročitam i da naglasim zašto je on veoma opasan. Reč je o tome: ''Profesionalnom pripadniku Vojske Srbije nije dopušteno učešće u aktivnostima udruženja kojima se ostvaruju sledeći ciljevi: reforma sistema odbrane i Vojske Srbije, usklađivanje propisa sa opšteprihvaćenim standardima i propisima Evropske unije, izgradnja strategije odbrane i doktrine Vojske Srbije, kojom se utvrđuje sastav, organizacija i formacija Vojske Srbije'' i tako dalje. Član 4. zabranjuje bilo kakav kontakt između profesionalnih pripadnika Vojske i organizacija građanskog društva, koje se posredno ili neposredno bave pitanjima odbrane i bezbednosti, a takvih organizacija u našoj Republici ima oko četrdesetak. Ova brojka je još i veća, ako tome dodamo i udruženja koja se bave evropskim integracijama, s obzirom na to da su ona, takođe, na ovaj crni spisak. Mi smo se u našoj stranci pitali, da li je profesionalnim vojnicima dozvoljene samo da sede na sastancima golubara ili udruženja ribolovaca, budući da je pohvalno da se ovolika udruženja građana, dakle, civilnog sektora, bave ovim ključnim pitanjima koja su ovde navedena i da profesionalni vojnici ne smeju da učestvuju u takvim raspravama, pa čak ni da objavljuju tekstove u naučnim časopisima i stručnim publikacijama koja ova udruženja uređuju. Konačno, ovakva ... (Predsedavajuća: Dva minuta, možete da nastavite, ako želite.) Izvolite. ... Koristiću minutažu poslaničke grupe. Hvala vam. Konačno, svaka ovakva potencijalna saradnja između organizacija građanskog društva i Vojske, koja sačinjava sastavni deo savremenih demokratskih i civilno-vojnih odnosa, bila bi u startu onemogućena. Ukazala bih na dva momenta zašto smatramo da ovaj član treba brisati. Prvo, njegova pravna utemeljenost. Taj član nije pre svega utemeljen u Ustavu, zato što u Ustavu nigde piše da se ograničava profesionalnim vojnicima da učestvuju u raspravama ovakve prirode, jer postoji poseban član gde se zabranjuje njihovo političko organizovanje, što je u skladu, što smo svi prihvatili, sa depolitizacijom Vojske, znači, da ne budu članovi, pripadnici, političkih organizacija. Ali, zaista, nigde ne stoji da oni ne mogu učestvovati u civilnom sektoru u građanskim udruženjima i u takvim raspravama. Mislim da je to jako loše, zato što se time umanjuje, a Ustavom je to predviđeno, i civilna i demokratska kontrola rada Vojske, a ovim zakonom se potpuno raskida veza između društva i vojne organizacije. Zaista ne vidimo zašto bi došlo do toga, jer imamo paradoks, navodim, da vojna lica smeju postati članovi stranog stručnog udruženja, član 50. Zakona o Vojsci, ali im je zato zabranjeno bilo kakvo učestvovanje u aktivnostima domaćih udruženja. Ovom prilikom bih htela da podsetim da su tokom 90-ih godina udruženja građana i civilni sektor bili naznačeni da su to nekakve strane organizacije, odnosno da su to neki unutrašnji neprijatelji. Postavljam pitanje – da li su sada posle 2000. godine ponovo udruženja građana stavljena na nekakvu crnu listu, da državne organizacije, kada je pre svega reč o vojnoj organizaciji ponovo nema nikakve komunikacije između građanskih udruženja i vojnih organizacija. Pored toga, moram da kažem da smo mi učestvovali kada je bilo reči o Strategiji, gospodin Ostojić je, koliko znam, učestvovao u takvim raspravama. Ne znam, otkud sada da je vojnim profesionalcima zabranjeno da komuniciraju sa ovim veoma ozbiljnim udruženjima koja danas postoje, u kojima su zaista veoma ugledni stručnjaci? Htela bih, takođe, da kažem, da ovaj raskid ima veliku političku dimenziju, zato što nas svrstava u države koje neće da komuniciraju sa civilnim društvom, da se time ukida demokratska kontrolanad Vojskom, a da svi znamo, da je izračunato od strane i ovakvih koji su mene zamolili da govorim u njihovo ime, znači, ova udruženja građana koji se pre svega bave bezbednošću i ovim pitanjima, dali su statistiku da su demokratska društva koja kontrolišu i koja imaju saradnju između civilnog i vojnog sektara mnogo uspešniji u vojnim akcijama, nego što su to ona koja se otuđuju. Konačno, zaista, savremena vojna sociologija ukazuje na to da svako otuđivanje profesionalne vojske od širih društvenih vrednosti i društava uopšte zaista ne bi mogla imati uspeha čak ni u svojim uskostručnim vojnim delovanjima, niti naš Ustav ovako nešto omogućava, nego upravo preporučuje vojnu kontrolu. I, takođe, ponovo se postavlja pitanje – da li su vladine organizacije unutrašnji neprijatelj ili normalni saradnik i vojne organizacije i vašeg ministarstva? Gospodine ministre, molim vas da ubacite nazad ovaj član.
Reč ima ministar gospodin Dragan Šutanovac.
Prvo, da pojasnimo, nije tačno da se pripadnicima Vojske Srbije zabranjuje članstvo u nevladinom sektoru. Ne, piše ''nije dopušteno učešće u aktivnostima udruženja kojima se ostvaruju sledeći ciljevi:'' recimo, ''opremljenost naoružanjem i vojnom opremom; komandovanje i rukovođenje u Vojsci Srbije i upravljanje sistemom odbrane.'' Zamislite vi to nevladino udruženje koje sada raspravlja o naoružanju i vojnoj opremi, a naš oficir prisustvuje i još učestvuje u toj raspravi. Onda, kaže: ''operativna i funkcionalna sposobnost, upotreba i popuna Vojske Srbije.'' Sada ću da vas zamolim, pošto pored vas sedi gospodin Ostojić, koji znam da zna ovu materiju, sticajem okolnosti, član je Atlantskog saveza, mislim da je još uvek, da li je u nekoj od tih atlantskih zemalja dozvoljeno da profesionalni pripadnik neke vojske razgovara sa nekim o funkcionalnoj i operativnoj sposobnosti iste, i to privatno? On ide kao privatno lice, bio on oficir ili ne, on je član nevladinog udruženja kao privatno lice. Znači, država mora da se štiti, jer time on, ako ništa drugo, dolazi u sukob interesa, da na osnovu onog što profesionalno dobije kao saznanje, kasnije naplaćuje kroz neki NGO time što iznosi informacije. Da znate još jednu stvar, vojni poziv nije poziv kao nekog drugog vladinog službenika, poziv u Policiji ili u BIA. Naprosto, ti ljudi imaju posebnu trijažu. Nažalost, tačno je da ne mogu da učestvuju u ovim javnim debatama o ovim pitanjima. Sa druge strane, verujte mi, Vojska nije bila transparentnija i otvorenija, mogu da kažem, više decenija. Učestvujemo na svim okruglim stolovima, imamo čak i prezentacije koje radi Vojska Srbije. Videli ste pre neki dan da smo učestvovali na okrugom stolu koji se ticao Zakona o Vojnobezbednosnoj agenciji i Vojnoobaveštajnoj agenciji, da prisustvuju u Skupštini visoki oficiri Vojske Srbije. Dakle, postoji apsolutna transparentnost po svakom osnovu, sem u onome što je svuda zabranjeno, a kada kažem svuda, znači i tamo gde znam da biste vi voleli da vidite naše društvo i našu državu. I tamo to ne sme, jer postoje kodeksi ponašanja u kojima ta vrsta komunikacije sa javnošću, preko NGO sektora, ne može da bude. Nema nikakve zle namere. Mene samo zanima na koji način ste mislili da ne postoji demokratska kontrola ukoliko mi zabranimo oficiru da sa vama priča o naoružanju i vojnoj opremi. Znači, nije to stvar demokratske kontrole. Demokratska kontrola je nešto sasvim, sasvim drugo. Drago mi što ste mi postavili pitanje i što sam odgovorio. Mislim da ste zadovoljni odgovorom. Hvala.
Pravo na repliku, narodna poslanica Vesna Pešić.
Gospodine ministre, nisam pročitala ceo ovaj član. Mislila sam da je moglo ovde da se precizira i da ste mogli da izađete u susret, mislim da je i gospođa Janković, takođe, tražila brisanje ovog člana, zato što ovde stoji – reforma sistema odbrane. Znači, učešće u raspravi. To smo radili, učestvovali smo. O tome je reč. Ima i nekih konkretnih stvari gde možda ne treba, nego treba da bude vojna tajna. Ali,reforma sistema odbrane Vojske Srbije, usklađivanje propisa sa opšteprihvaćenim standardima i propisima u EU. Znači, preširoko ste ovo odredili! Zbog toga je nastalo uznemirenje u građanskom sektoru i oni su zamolili da vam ovo kažem zato što postoji otvorena rasprava o reformama i policije i vojske, a koja bi bila dozvoljena. Molim vas, ako biste mogli, bar, da preformulišete ovaj član.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Nije dozvoljeno privatno angažovanje u tim raspravama! U svakoj od tih rasprava učestvuje delegacija Ministarstva odbrane. Ne može neko ko radi na poslu jednu stvar tu istu stvar privatno da sprovodi u nekom nevladinom sektoru, jer to je apsolutni sukob interesa! Inače, ovde je veoma precizno pobrojano na čemu.
Narodni poslanik Aleksandra Janković je bila prijavljena kao podnosilac amandmana. Izvolite.
Sama činjenica da predstavnici ovako udaljenih političkih opcija, kao što su LDP i Nova Srbija, podnose isti amandman, nekom ministru, koji je malo bolje volje od vas, bio bi znak da ga treba usvojiti. Znači, imam reagovanja iz profesionalnog sektora, jer se stiče utisak da je namera predlagača zakona bila da se profesionalna vojna lica isključe iz svih oblika kreativnog rada u cilju potvrđivanja, takozvane, civilne kontrole. No, u Vojsci Srbije veliki broj oficira i generala nosi zvanje magistara i doktora nauka, te bi njihovo isključivanje iz kreativnog procesa bilo pogrešno, tim pre što malo ko u civilstvu poseduje znanja i iskustva koja se mogu preneti i na problematiku Vojske Srbije. A vaše pojašnjenje, gospodine ministre odbrane, i dalje ne doprinosi rešenju ovog člana 4, te predlažem da ipak razmislite o brisanju tog člana.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić, koristi vreme poslaničke grupe. Izvolite.
Gospodine ministre, nigde iz formulacije ovog člana se ne može zaključiti da se radi o privatnom angažovanju. S druge strane, ovaj zakon o Vojsci ne reguliše pitanja vojne tajne. Profesionalni pripadnici Vojske i vojne tajne do kojih u svom poslu dolaze, regulisano je drugim zakonima. Prema tome, ovde se govori o učešću u aktivnosti, recimo, organizacija, udruženja građana u reformi Vojske. Svakako da ono što znači kršenje radne discipline podleže nekakvim sankcijama unutar Vojske i niko privatno ne može otići i govoriti o naoružanju, ako je to vojna tajna. On će odgovarati po drugim propisima i od svojih starešina, na kraju krajeva, a i po zakonu. Ovde je formulisano tako da je zakonski zabranjeno profesionalnom pripadniku da učestvuje u aktivnostima nekakve nevladine organizacije koja se bavi Vojskom i ima pravo da se bavi Vojskom, pretpostavljam da to ništa nije sporno. Znači, jedno je vojna tajna, drugo je subordinacija u Vojsci. Vi uvek možete da nepustite pripadnika da dođe. Nemojte sada da nam pričata da je ovo privatno. Postoje disciplinski pravilnici u Vojsci, postoji subordinacija. U vojsci niko ništa ne može da radi na svoju ruku. Postoji zakon o tajnama, o poverljivosti. U ovom zakonu ovakav član zaista štrči. Vi ste sada tu nabrojali krajnje široko i pozivate se na ono što je vojna tajna. Svakako da je drugim zakonima kažnjivo da neko privatno ode i učestvuje u takvim aktivnostima, na kraju krajeva, toga nema u sadašnjem važećem Zakonu o vojsci, gde lepo piše da profesionalni pripadnik ne može da bude član političke partije i nema pravo na štrajk. Sada (po ovom predlogu) ne može ni da učestvuje u aktivnosti nevladinog sektora, koji se bavi, recimo, reformom Vojske ili Strategijom nacionalne bezbednosti. Uvek će oni dobiti poziv preko Vojske, vi ćete im dozvoliti, odnosno nadležni starešina, ili im nećete dozvoliti. Svakako da im nećete dozvoliti da idu tamo ako se raspravlja o nečemu što je vojna tajna i da odaju vojne tajne, da krše zakon. Ovako, u ovom smislu, formulisano je krajnje restriktivno i mislimo da drugi propisi regulišu ovu materiju. Smatramo da nema mesta da ova zabrana postoji u ovom zakonu. Eto, prosto to.
U elektronskom sistemu prijavljen je još narodni poslanik, Tomislav Nikolić, sada više nije. Da li još neko želi reč u raspravi o pojedinostima, a o amandmanu na član 4? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šormaz, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Zoran Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, da se nadovežemo na prethodnu diskusiju. I Poslanička grupa DSS je primetila da postoji mogućnost izmene predloženog člana 14a, u kome se predviđa da nije dopušteno učešće u aktivnostima udruženja pripadnicima Vojske Srbije. Zbog toga mislim da smo mi našli pravu meru i predložili svojim amandmanom da profesionalnom pripadniku Vojske Srbije ministar odbrane može odobriti učešće u aktivnostima udruženja. To je odluka ministra odbrane, u ovom slučaju gospodina Šutanovca, ukoliko proceni da profesionalni pripadnik Vojske Srbije može doprineti, kada se raspravlja o nekim strateškim i veoma bitnim dokumentima svojim učešćem. Podsećam vas da mnogi profesionalni pripadnici Vojske Srbije imaju različita znanja, obrazovanje, koje može adekvatno da odgovori izazovima o kojima se raspravlja u pojedinim udruženjima, tako da svojim učešćem svakako mogu da doprinesu da neki dokument bude kvalitetniji, da bude bolji. Našli smo u ovom zakonu u članu 18. mogućnost da ministar daje saglasnost, odobrenje, profesionalnom pripadniku Vojske Srbije za učešće u nekim regionalnim inicijativama, u multinacionalnim operacijama itd, tako da mislim da je ovo jedan elegantan način da na ovaj način, ukoliko prihvatite amandman DSS, omogućimo ipak onim stručnim ljudima koji mogu da daju svoj doprinos, da uzmu učešće u radu ovih udruženja. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Predložio sam brisanje člana 5. iz istih razloga iz kojih sam predložio da se briše član 1. Ukoliko ostane rešenje koje predlaže Vlada, član 18, čija se izmena vrši, tačka 2) glasiće ovako: „Ministar odbrane donosi formacije i sistematizacije komandi, jedinica i ustanova Vojske Srbije i vojnih jedinica i vojnih ustanova koje su organizaciono i funkcionalno vezane za Ministarstvo odbrane“. Predlažem brisanje ovog dodatka – ''i vojnih jedinica i vojnih ustanova koje su organizaciono i funkcionalno vezane za Ministarstvo odbrane'', zato što se stvarno stiče utisak, nameće se jedan zaključak da u Srbiji postoje vojne jedinice i ustanove koje su vezane za Ministarstvo odbrane i da postoje neke druge ustanove koje su vezane samo za Vojsku Srbije, a nisu vezane za Ministarstvo odbrane. Po Ustavu Srbije postoji jedinstven sistem odbrane. Sada je zanimljivo čuti ovo obrazloženje koje je dala Vlada. Obrazloženje ću pročitati iz razloga što stvarno smatram da ni vrsni jezički stručnjaci, lingvisti, ne bi razumeli šta je pisac hteo da kaže. „Amandman se ne prihvata iz razloga što se predloženim rešenjem dopunjuje nadležnost ministra odbrane za predlaganje predsedniku Republike postavljenja, unapređenja, razrešenja i prestanak službe generala ili starešina na dužnosti, za koje je formacijom utvrđen čin generala raspoređenih van Vojske Srbije u Ministarstvu, kao i postavljenja, unapređenja, razrešenja i prestanak službe profesionalnih vojnika, profesionalnih vojnih lica Vojske Srbije na formacijskim mestima van Vojske Srbije u Ministarstvu“. Zaista stojim na stanovištu da ovo nije moguće razumeti. Izvukao sam samo jedan zaključak da ćemo mi ubuduće imati dve vrste generala – jedne koji će služiti u Vojsci, to su krupni generali i drugi, oni kabinetski generali, koji će služiti za ukras, u ovom trenutku Borisu Tadiću i vladajućem režimu. Praktično, oni će svoje vojne karijere graditi političkim putem i neće imati nikakve dodirne veze, dodirnih tačaka sa Vojskom Srbije.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
Slažem se sa kolegom Marićem. Praktično, ovaj amandman se nadovezuje i na ono što je on rekao. Naime, ideja amandmana je da se u članu 5. stav 2. u tač. 5) i 6) posle reči „generalštaba“ briše dalji tekst. Zašto? Ovim predlogom zakona predviđeno je da ministar odbrane ne samo da donosi formacije i sistematizacije komandi, jedinica i ustanova Vojske Srbije, već on to radi za sve vojne jedinice i vojne ustanove koje su funkcionalno vezane za Ministarstvo odbrane. Po ovom predlogu za bilo koje unapređenje, razrešenje ili prestanak službe generala ili starešina na dužnosti, za koje je formacijom utvrđen čin generala, osim mišljenja načelnika Generalštaba, dovoljno je i mišljenje ovlašćenog rukovodioca u Ministarstvu odbrane za profesionalna vojna lica raspoređena van Vojske Srbije. Opravdano se postavlja pitanje stručnosti bilo kog civilnog lica za obavljanje ovako širokog spektra poslova iz vojne nadležnosti, kao i pitanje uticaja politike na kadrovska rešenja. Dalje, stručnost ovlašćenog rukovodioca u Ministarstvu odbrane, o kome god da se radi, ne može se izjednačiti sa stručnošću mišljenja načelnika Generalštaba, što se čini odredbama ovog člana. Stoga, predlažem njegovo brisanje.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
To ne može da se briše, ceo zakon, ali onda bar mogu neki sporni članovi. Znači, amandman je da se član 7. briše. Obrazloženje, opet: „Ovim predlogom zakona predviđeno je da ministar odbrane ne samo da donosi formacije i sistematizacije komandi i jedinica ustanova Vojske Srbije, već on to radi i za sve vojne jedinice i vojne ustanove koje su funkcionalno vezane za Ministarstvo odbrane.'' Naravno, propisuje i zvanja u Vojsci Srbije. Ovako definisane nadležnosti ministra ne mogu nikako da se shvate kao preciziranje njegovih ovlašćenja, već pre kao neopravdana proširenja ovlašćenja, kojima ministar odbrane osim svoje osnovne dužnosti, civilne kontrole Vojske, dobija ovlašćenja koja se, pre svega, odnose na kadrovsku i strukturnu politiku Vojsku Srbije.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, Predlogom zakona je predviđeno da u profesionalnu službu Vojske Srbije ne može da bude primljeno lice koje je starije od 30 godina. Smatram da je to neprihvatljivo i predložio sam da se ta starosna granica pomeri na 40 godina. Kao što znate, isključiva namena profesionalnih vojnika je odvraćanje neprijatelja od agresije na Srbiju i učešće u odbrani zemlje, ukoliko do agresije dođe. Interes Srbije, interes Vojske Srbije trebalo bi da bude da u Vojsci ima što sposobnije, što osposobljenije vojnike. Ako ovo rešenje koje je predložila Vlada ostane, dogodiće se ono o čemu sam govorio pre nekoliko dana u raspravi u načelu, da praktično najobučeniji vojni obveznici koje trenutno Srbija ima, a to su vojnici koji su ratovali u Republici Srpskoj, u Republici Srpskoj Krajini i na KiM koji su tada imali 18, 19, 20 ili 22 godine, i nalazili se na početku životnog puta, a sada se nalaze u najboljem životnom dobu, neće moći da budu profesionalni pripadnici Vojske Srbije. Govoreći u sredu, ministar Šutanovac je rekao da to nije tačno i da će u profesionalnu službu moći da budu primljeni svi državljani Srbije starosti do 45 godina. Ponovo citiram ovaj predlog koji glasi: ''6) da nije stariji od 30 godina, ako se prima u svojstvu profesionalnog vojnika“. U obrazloženju zbog čega odbija ovaj moj amandman Vlada kaže sledeće: „Amandman se ne prihvata iz razloga što se radi o licu koje ima svojstvo profesionalnog vojnika, koji u smislu zakona ima najmanje osnovno obrazovanje.“ Mislim da suština koja hoće da se postigne jednim zakonom o odbrani, zakonom o vojsci, nije to da li profesionalni vojnik ima osnovno, srednje ili visoko obrazovanje, nego da li je taj profesionalni vojnik osposobljen, da li je sposoban da izvršava svoje zakonske i ustavne obaveze. Iz tog razloga, stvarno smatram da ovaj amandman treba prihvatiti. Ne postoji nijedan, apsolutno nijedan, dokaz da će lica koja imaju manje od 30 godina, koja budu primljena u profesionalnu službu Vojske Srbije, bolje i odgovornije obavljati svoje poslove, nego što će to činiti lica, recimo, koja imaju 32 ili 39 godina, koja ispunjavaju sve ostale preduslove da budu profesionalni vojnici. Mnogi od njih imaju ratno iskustvo, ali ne mogu iz razloga zato što su navršili više od 30 godina.
Iskorišćeno je 40 sekundi od vremena poslainčke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 9. amandman je podnela Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
Po ovom predlogu zakona, član 9. glasi: „U članu 40. stav 2. reč: „Student“, zamenjuje se rečju: „Kadet“, a reč: „Unapređuje“, zamenjuje se rečju: „Proizvodi“. Tražila sam da se član 9. briše, a u obrazloženju zašto Vlada ne prihvata ovaj amandman je rečeno nešto što meni kao plavuši stvarno nije jasno, a to je, da se ne prihvata amandman iz razloga što se radi o licima koja prvi put stiču status oficira po završetku vojne akademije, a koja prethodno nemaju oficirski čin, što znači da najpre mora da se proizvedu u oficira, tek onda mogu da se unaprede u prvi početni oficirski čin. U pogledu pojma ''kadet'', ukazuje se na obrazloženje amandmana pod rednim brojem 2, a to je još zabavnije zato što kaže da se taj termin koristi da bi se usaglasili pojmovi našeg zakona sa pojmovima koji se koriste u vojnim školama stranih zemalja. Znači, mi se sada usklađujemo sa Vest Pointom. Vi mi možete reći da pojam ''kadet'' postoji u ruskoj vojsci, ali je mnogo tipičnije zapravo za zapadnu vojnu školu da se koristi upravo ovaj termin „kadet“. Još od 1837. godine, gospodine ministre odbrane, kada je Vojna akademija počela sa radom, sa manjim ili većim prekidima, usled ratova, istorijskih i političkih okolnosti, za lice koje je pohađalo Vojnu akademiju koristio se naziv „pitomac“. Osim ovog naziva, koji je ustaljen u srpskoj vojnoj tradiciji, u Zakonu o vojsci iz 2007. koristi se termin „student“. Novim Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojsci Srbije termin „student“ se briše i uvodi termin „kadet“. Naravno da je ovaj termin svojstven tradiciji zapadnih zemalja, konkretno, ljubljenih vam, SAD, gde se koristi od samog osnivanja 16. marta 1802. godine, jedne od najprestižnijih vojnih akademija na svetu Vest Pointa. Samo smatram da uopšte nije celishodno uvoditi tuđu treminologiju ako već postoji odgovarajuća srpska reč za isti pojam, koja je svojstvena srpskoj vojnoj tradiciji. Dalje, u ovom članu se umesto „unapređuje“, zamenjuje se rečju „proizvodi“. Šta zapravo to znači? Da Srbija više neće unapređivati studente Vojne akademije koji su na njoj završili školovanje u čin potporučnika, nego ih, recimo, proizvoditi kao robu. Čak i na tom citiranom i omiljenom vam američkom Vest Pointu koristi se termin ''commission“, koji se može prevesti kao ''izdati oficirsku povelju'' i termin ''graduation'', što znači diplomirati. Moram da priznam da se ovakvim formulacijama stvarno podstiče bojazan da će u budućnosti srpski oficiri biti proizvođeni i korišćeni kao potrošna roba na raznim svetskim ratištima, poput Avganistana ili Iraka, tzv. multinacionalnim operacijama.
Iskorišćeno je minut i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Samo bih da vas upozorim na povredu Poslovnika, pa molim da mi to vreme ne uračunate u vreme za diskusiju. Naime, za vas nismo grupa od 20 poslanika i u Poslovniku nigde nemate mogućnost da grupa narodnih poslanika podnese amandman. Svaki poslanik za sebe podnosi amandman i vrlo pažljivo slušam kako čitate imena drugih poslanika iz drugih poslaničkih grupa, a nas krstite grupom narodnih poslanika. Dakle, svako od nas ima i prezime, svako od nas je podnosilac amandmana, po Ustavu, pošto to prati sudbinu Predloga zakona, pa vas molim da ubuduće pročitate ta naša imena, neće vam biti mrsko, a ako ne možete vi neka čita neko drugi, ali da nas službe tako ponižavaju i da nas, narodne poslanike, nazivaju grupom, to vam zaista neću dozvoliti; ili ćete u Poslovnik uvesti da grupa narodnih poslanika podnosi, pa ćemo onda svi biti grupa, i poslanici DSS i poslanici DS, i naprednjaci će onda biti grupa, a da samo mi budemo grupa a ostali da budu poslanici po imenu i prezimenu, to zaista nema smisla, bez obzira na to koliko vaš predsednik trenutno ne može da spava zbog našeg postojanja.
Narodni poslaniče, vreme koje ste sami izabrali kao vreme gde objašnjavate da je došlo do povrede Poslovnika jeste zloupotrebljeno pravo iz člana 100, pošto, pod jedan, član 143. spominje i naziv „grupa narodnih poslanika“ kada definiše u kojim slučajevima se ima smatrati da je amandman istovetan a, pod dva, nijedan od članova Poslovnika Narodne skupštine ne definiše i ne propisuje na koji način će biti napisan scenario koji predsedavajući čita. Pitanje prakse je da se nešto od onoga što se u scenariju piše briše, nešto se dopisuje i ne bi predstavljalo nikakvu povredu da se samo pročita da je podnet amandman a da podnosioci amandmana traže reč. Dakle, molila bih vas da pažljivo pročitamo Poslovnik, da ne zloupotrebljavamo pravo koje nam je dato, da izričemo povrede Poslovnika i da naučimo razliku između procedure i teksta scenarija, koji se čita kao praksa, a ne kao Poslovnikom propisana stvar. Amandmankoji ste podneli, podneli ste kao grupa narodnih poslanika i kao takav je u scenario unet i svaki takav amandman koji je potpisala grupa od 20, od ukupno dvadesetjednog narodnog poslanika, biće tako čitan u scenariju, a oni koji predsedavaju imaju obavezu da znaju ko nije potpisao amandman, jer nemaju pravo da dobiju reč, a svi ostali imaju. Sada možete da koristite vreme od dva minuta kao podnosilac amandmana ili vreme vaše poslaničke grupe.
Voleo bih da ste mi rekli do kog broja čitate podnosioce amandmana po imenu, a od kog broja su oni za vas grupa, pošto ovde u obrazloženjima pišete za neku poslaničku grupu imena svih članova grupe koji su podneli amandmane, a za vas smo samo grupa. Neću na to da se vraćam, vi koristite svoje vreme da držite ovde nastavu poslanicima koje ne možete u nešto drugo da ubedite. Mene nešto drugo interesuje.
Narodni poslaniče, upozoravam vas na član 104. i da vas podsetim da vas to obavezuje na uljudno ophođenje prema svim narodnim poslanicima, pa tako i prema onome ko ''slučajno'' predsedava. Ne držim nikakvu nastavu nego vas, po obavezi poštovanja člana 27, podsećam da pažljivo čitanje odredbi Poslovnika štedi meni vreme, a vama vreme za zloupotrebu prava da ističete povredu Poslovnika, koja ne postoji, tako da vas molim da se podsetimo i člana 104. o međusobnom uvažavanju i uljudnom ophođenju. Ovo vreme koje sam iskoristila da vas upozorim da postoji taj član neće vam biti računato kao vreme koje imate na raspolaganju od dva minuta kao jedan od grupe, a podnosilac amandmana. Nastavite.
Zar je vaša politička stranka u tako lošim odnosima sa nama da vas vređam kada kažem da mi držite nastavu? A, gde ste vi tu pronašli bilo šta uvredljivo ili bilo koju uvredljivu reč? Istovremeno, mene upućujete da treba da čitam Poslovnik i ne vređam se. Molim vas da me pustite da pričam o Zakonu o vojsci, a da ne raspravljam sa vama, sa vama još niko nije izašao na kraj.
A, verovatno i neće (Tomislav Nikolić, sa mesta: Znam da neće, ali to govori....to ne govori o nas...) Molim vas narodni poslaniče da koristite svoje vreme za obrazlaganje amandmana i moja obaveza je da svakog narodnog poslanika samo podsetim, jer dešava se svima da smetnemo s uma, na članove Poslovnika koje smo svi obavezni da poštujemo, tako da ni ovo vreme neće biti uračunato. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Gospođo Čomić, kada je jedan čovek čudan za drugih 249, nije problem u tih 249, nego u tom jednom čoveku! Izvinite, nisam znao da niste završili.) Imam jedina pravo i bilo ko kada predsedava Narodnom skupštinom ima pravo da prekida narodnog poslanika i da ga podseća na obaveze poštovanja Poslovnika Narodne skupštine.
Dakle, ponavljam, ako ste vi čudni za nas 249, nije u nama problem, pre će biti da je u vama.
Narodni poslaniče, niko nema nikakav problem ako striktno poštujemo odredbe Poslovnika i trudimo se svi da rasprava u Narodnoj skupštini teče po pravilima. Ništa od vreme koje smo utrošili na moju obavezu da vas podsetim, a na vaše pravo da se borite za striktnu primenu Poslovnika, neće biti računato kao vreme koje vam stoji na raspolaganju. Izvolite, nastavite obrazlaganje amandmana na član 11.
Da ste muškarac pomislio bih vam da vam žena ne da kod kuće da progovorite ni jednu jedinu reč, a ovako mislim da ste dama i da vam muž sigurno dozvoljava da sa njim raspravljate. Molim vas, pustite me da govorim o Zakonu o vojsci, a da sada, recimo, ne progovorite ništa. Da li bi moglo to? Hvala. Vidim da se Ministarstvo odbrane uči na greškama koje su činili oni koji su vodili Vojsku i Ministarstvo pre dolaska DOS-a na vlast. Zamislite da je neko rekao u vreme kada ste vi bili u opoziciji – zabranjuje se pripadnicima Vojske da učestvuju u raspravama, a oni sa vama sarađivali u tome kako će da se osnuje vlast, gde će koja jedinica da bude, kako će da se ponaša, odakle će da krene, ko će da odbije naredbu, ko će da prekine sistem veza, sistem komunikacija. Ja uopšte ne sažaljevam te oficire kojima sada komanduju nepismeni političari za Vojsku i za odbranu, počev tu od Gorana Vesića, koji ih je nogom u zadnjicu isterivao iz Ministarstva odbrane. To se nastavlja i dan-danas. Sami su dozvolili, ne čuvaju dostojanstvo svoje službe. Sada ćete vi meni da kažete – da pod tim uslovima mogu da se školuju pripadnici Vojske Srbije u drugim vojnim akademijama, gde se raspravlja i o našoj vojsci i o našem sastavu, i o sistemu odbrane. Sada ćete mi reći da je potpuno normalno da vi idete u Austriju na seminare i obuke, gde se raspravlja o našoj vojsci i sistemu odbrane, da je potpuno normalno da nam neka organizacija propiše koliko metaka da sahranimo u Jadranskom moru, u vreme dok smo imali izlaz na more, pre nego što ste došli vi na vlast. Dakle, što priliči Bogu ne priliči volu, otprilike biste to tako. A šta vama tako smeta ako neki visoki oficir učestvuje u raspravi – o svemu, o učešću naših snaga u multinacionalnim snagama? Šta vam smeta dok učestvuje u raspravi, ako izvršava sva naređenja? Možda vam smeta da neko sada razmišlja na neki drugi način? Gde vam je sada Atlantski savez? Tamo ste svi bili rado viđen gost. O čemu su oni raspravljali, nego o Vojsci Jugoslavije, pa Srbije i Crne Gore i došli do Vojske Srbije? Dakle, to je toliko ponižavanje pripadnika Vojske, eminentnih stručnjaka, koji bi u tim organizacijama makar mogli da brane stavove Vojske Srbije o pojedinim pitanjima kojima se organizacije bave –da im zabranite da se tamo uopšte pojave. Ne, nego ćete otići vi gospodine ministre, vi koji sve znate o Vojsci. Vi koji nam kažete da je ta vojska sada nešto sasvim drugo. Ako se predugo zadržite na tom mestu – ostaće toliko pripadnika Vojske da dođu na neku sednicu Narodne skupštine. Tražićete ih po kasarnama – je l' ima još neki visoki oficir da dođe ovde, a da nešto zna. Nije trebalo da nam predlažete ovaj zakon, ukoliko čuvate vojsku. I treba jednom konačno, gospodine ministre, a pre tri meseca ste bili jasni, sada ste se nešto zamutili, da nam kažete – je li to spremate vojsku za NATO ili ne? Je li je vaš cilj, kao čoveka, da Srbija bude u NATO-u ili nije, ili ne smete da kažete ono što je vaš cilj? Da li je želja oficira pored vas, koji mudro sede i ćute sada, a došli da brane Zakon o odbrani, naravno da ne mogu ni reč da progovore i ne znam zašto ste ih uopšte doveli, da Srbija bude u NATO, da li je njihova želja da Srbija bude vojno neutralna, da li je njihova želja da Srbija sarađuje sa zajedničkom odbranom Ruske Federacije?! Samo vas čujem, gospodine ministre, a ne znam šta misli Vojska? Vi ste ministar odbrane. Danas ste ministar odbrane, a sutra predsednik Vlade, preksutra ministar telekomunikacija – to kod vas tako ide. Znači, vi ste u ovom mandatu, vi vodite Vojsku. A ja mislim da Srbija treba da ima Vojsku za sve mandate i da ne zavisi od ministra šta će da bude sa Vojskom, da ne zavisi od ministrovog stava hoćemo li biti u NATO ili ne. Kada mi ovde, nas 250, izglasamo da Srbija neće da bude u NATO – ne smete da kažete da biste voleli da bude! Možete, ali kao poljoprivrednik, kao dobar inženjer, a ne kao ministar odbrane, jer to za sobom povlači ostavku, gospodine ministre. A ko to vas da nauči, kada ste vi najpametniji, najveći i najlepši, čak i u DS i ne libite se to da kažete? Malo bih ja spustio nos, poslušao dobre savete, razgovarao sa iskusnim ljudima. Pozvao bih ne samo Ponoša da se ponovo aktivira, pa to nešto čini mi se protiv vas da je urađeno, protiv vaše volje, nego bih pozvao i druge generale. Kada bih pravio neki zakon o Vojsci i Odbrani, pozvao bih barem one koji su ratovali. Koliko još takvih ima u Vojsci? Kako to, da oni koji su učestvovali u ratu sa 50 godina automatski idu u penziju, a oni koji ljube NATO mogu da se aktiviraju i kada odu u penziju, u drugim ministarstvima, ali na vrhu i pri vrhu države? Šta će da misli o vama Vojska? Šta sada oficiri, kojima ipak život zavisi od činova, misle o Vojsci Srbije, odnosno šta treba da urade da dobiju što viši čin – da steknu što više znanja ili da više budu vama po volji? Pre bih rekao da se Vojska okreće tome da bude po volji vlasti, takozvanoj civilnoj kontroli, u stvari civilnoj komandi nad Vojskom. Vi niste čovek koji civilno kontroliše Vojsku, niti smo to mi. Vi čak ne šaljete ni svoje članove na sednice Odbora. (Dragan Šutanovac, sa mesta: Moje?) Dakle, zaista još uvek niste predsednik DS, mislim na DS, ali u redu, ako vi odlučujete u DS, onda sa vama razgovaram direktno. Dakle, vi ste civilni komandant nad Vojskom Srbije, što mi strahovito smeta, jer se ni vi ni ja u to ne razumemo. Smatram da ono što uređuje Vojska treba prepustiti Vojsci, a mi to svakako odobravamo ili ne odobravamo, a da Vojska škrguće zubima šta joj se sve ovde piše i da u tome, kao, učestvuje i da svi ovde poslanici ovde podignu ruku da se glasa o Zakonu o vojsci, Zakonu o odbrani, za izmene zakona koji su se već donosili, da izbacite iz upotrebe naših snaga u mirovnim operacijama i Skupštinu i UN, da to tako prolazi, da karavani prolaze, a psi da laju... Meni to smeta. Meni se čini da Srbija ostaje bez jednog jakog, solidnog, dobrog stuba za svoju odbranu, ne da nekog napadne, ne da s nekim da nekoga napadne, nego da se samo odbrani. Čak, više ne može da se odbrani od onoga velikog od koga se brnila devedesetih, u godinama kada ste vi bili protiv da se brani. Dakle, sada više ni toliko nije moćna i ne treba, i nećemo mi da provociramo nikakav rat sa velikima, ali ih ima koji nas hoće, koji hoće da ratuju na našoj teritoriji protiv nas, a tu nam, takođe, treba Vojska. Ne vidim da vi osposobljavate Vojsku za to. Vi ovu našu vojsku osposobljavate da jednog dana bude u NATO. Želim sada to da kažem, stariji sam čovek i neka bude zapamćeno! Gospodine ministre, vaša stranka našu vojsku priprema da jednog dana bude u NATO! Kako se sve sada u ovoj našoj Srbiji dešava, možda ćete jednog dana ubediti i građane da tamo treba da budemo. Ja vam kažem da mi tamo ne treba da budemo, da naša deca tamo ne treba da budu, da mi ne treba da budemo ni u jednom vojnom savezu, i da nam ta vojna neutralnost može samo da donese...!! I to bi bilo sve uz sve amandmane koje smo podneli kao grupa poslanika, kako ste nas ovde nazvali, i koji su odbijeni zato što o ovom zakonu onaj ko čita amandmane ne razmišlja ozbiljno. Za vas je zakon Sveto pismo. Kada vam se učini da postoji dobar amandman vi odmah date svom poslaniku. Eno ga, sedi tamo, napisao je hrpu amandmana koji su prihvaćeni, da ne biste prihvatili amandman opozicije – spašće vam šapka sa glave! [[Aplauz.]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je pet minuta i 15 sekundi. Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Nažalost, to što ste vi stariji nije vezano za mudrošću. Ne znači ako imate dovoljan broj godina, da ste dovoljno mudri da nam ovde držite predavanje. Ako počnete svoj govor time "da nepismeni političari", vi ovde, koji ste student u svojih šezdeset godina, kako vas nije sramota. Obećali ste nam javno u Parlamentu Srbije da ćete završiti fakultet.
Ministre, ja vas molim. Da vas podsetim da članovi Poslovnika Narodne skupštine važe za sve učesnike sednice. Dakle, član 4. podrazumeva obavezu uljudnog ophođenja jednih prema drugima. Izvolite.
Naravno, ja vas molim, ukoliko se poslanik obrati meni i ljudima koji sede sa mnom – da smo nepismeni, ja očekujem od vas da vi reagujete. Ako vi ne reagujete, ja se ne plašim ovakvih. Nema nikakav problem. To što ste vi vojvoda, meni kao ministru...
Ministre, ovde se niko ne plaši nikoga, niti se može zaplašivati, zato vas molim da raspravu svedemo u okviru poštovanja Poslovnika.
Zato vas molim, po pitanju NATO-a, pošto me pitate da vam nešto kažem. Ništa se moj stav ne razlikuje od stava koji je nedavno gospodin Vučić izneo u Vašingtonu, u poseti u kojoj je bio pre sedam dana. [[Smeh u sali.]] Kakav problem vi imate u vašoj stranci i šta se vama tamo sprema, ja ne smem da vam kažem. Nikada nisam rekao da sve znam o odbrani, niti mislim da postoji čovek koji sve zna o odbrani. Ja sam prvi, hajde da kažemo, moderno, strana je reč, ali prihvatljivo – menadžer sistema odbrane, ali sam izabrao saradnike koji znaju ''mnogo'' više od vas. Više i od mojih državnih sekretara, sekretara koji su prisutni ovde, svi su rezervni oficiri Vojske Srbije, nisu vojvode. Činjenica je, ali su rezervni oficiri, visokoobrazovani stručni ljudi koji pomažu da se ovaj zakon uobliči, a nosioci ovog zakona su baš pripadnici Vojske Srbije. Govoriti o Vojsci Srbije danas, a ne uvažiti stanje koje ste vi ostavili 2000. godine jeste u najmanju ruku licemerno. Sve probleme koje smo danas pominjali ovde, od nerešenih stambenih pitanja do problema beskućnika itd, do problema ranjavanja i neisplaćivanja prinadležnosti nekome kome je to pripadalo, dobili smo zahvaljujući tome što ste vi bili na vlasti. I danas kada Vojska Srbije, napokon Vojska Srbije, ponosno nosi četiri "s" na rukavu, u vaše vreme su nosili nešto drugo, vi nama pričate da mi urušavamo Vojsku Srbije. Reći ću vam da to nije većinsko viđenje ne samo u Parlamentu, to nije većinsko viđenje ni među građanstvom u Srbiji. Vojska Srbije je jedna od retkih institucija koja ima povećano poverenje u proteklih godinu dana. I to dramatično poverenje u odnosu na prošlost. Vojska Srbije dramatično, kada skočite za 7% pozitivno, a negativnih smanjite za 7%, to je zaista nešto što je dramatično, dramatično u smislu da obavezuje. Činjenica je, hteli vi to da priznate ili ne, da sistem odbrane funkcioniše mnogo bolje nego ranije. U ove dve i po godine koliko god se vi trudili da postoje problemi, pre svega, koji se tiču vas lično i vaših finansijera, ti problemi zaista ne postoje. Nemamo vanredne događaje koji nisu razjašnjeni, nemamo ništa što se desilo da nije izvedeno pred javnost i transparentno objašnjeno zbog čega se to desilo. Imamo blago povećanje pripadnika vojske, s jedne strane, imamo povećanje onih koji se prijavljuju za služenje vojnog roka u uniformi, imamo višestruki pad koji se otpuštaju iz Vojske, sa gotovo 15% na tri i nešto posto. – Izvinjavam se javnosti ukoliko ne razume celu diskusiju, ali obraćam se, pre svega, ''vojvodi'', za koga znam da razume. Znači, imamo povećanje broja onih koji služe u uniformi u odnosu na one koji služe u civilstvu. Imamo jednu scenu koja je apsolutno obrnutoproporcionalna onome što ste vi radili u vreme dok ste rukovodili sistemom ne samo odbrane, mogu da kažem, celom državom. Apsolutno je netačno da ste vi bili manjina u Vladi Slobodana Miloševića. Vi ste imali podjednak broj ministarskih mesta, kao i drugi deo koalicije koji se ticao SPS i, ako se ne varam, JUL u to vreme. Vi ste kao SRS imali najveći broj ministara u toj vladi, a vi ste bili jedan od najvažnijih činilaca te vlade. Zarad istine, u protekle dve godine, a posebno u proteklih godinu dana, susreli smo se sa problemima koji su nasleđeni pre više decenija. U problemima koje pokušavamo da rešimo nismo nikoga optuživali, ako ste obratili pažnju. Nikada nisam rekao nikome od vas da ste krivi za ovo ili za ono, a ja ne mogu biti kriv za vreme u kome nisam bio na poziciji da rukovodim i da spasavam ono što se spasiti može. Pokušavamo da ostvarimo konsenzus u okviru onih snaga koje žele da vide Srbiju sa jednom snažnom, modernom, jakom vojskom, sa vojskom koja zna šta treba da radi, sa vojskom koja ne učestvuje i koja se ne meša u politički život. Netačno je da zabranjujemo pripadnicima Vojske Srbije da organizovano učestvuju u radu bilo kog nevladinog sektora ukoliko su teme one koje smatramo da su za nas adekvatne, kao što je apsolutno netačno da treba da dozvolimo da pripadnici Vojske, kako ste rekli, rade subverzivne delatnosti sa bilo kojom političkom partijom, dogovarajući se o tome gde će biti koje jedinice i na koji način će se one blokirati i šta već raditi. Žao mi je što nisam čuo šta je vaš amandman i nisam čuo obrazloženje amandmana, ali mi nije žao što sam imao priliku da vam odgovorim, imajući u vidu da retko imamo mogućnost da razgovaramo javno. A mislim da vaši komentari, koji su negativni i lično motivisani, zaslužuju da imam šansu da vam dam odgovor. Hvala. [[Aplauz.]]
Narodni poslanik Tomislav Nikolić, pravo na repliku. Izvolite.
Uopšte nema razloga da se vama lično negativno obraćam. Nikada se nismo u životu posvađali, ne znam gde ste vi to izvukli. Ima jedna latinska poslovica, kaže "miš i na brdo kad se popne, on je mali". Tako i vama ta dva metra, očigledno ništa nisu donela, očigledno, gospodine ministre. Šta ima ja vas da se plašim ili vi mene? Kakvo je ovo društvo u kome bi se neko nekog plašio, ili da se ja plašim da vam kažem ono što mislim o vama ili ono što vi mislite o meni? – O vama ne govorim maliciozno, o vama ne govorim potcenjivački sa funkcije ministra. Da sam ministar, ne bih nijednom poslaniku uputio ovakve reči koje vi upućujete poslanicima. Bio bih ministar! Ne bih bio vagabundo u Parlamentu, bio bih ministar. Po tom ministru se gleda Srbija, ne po poslaniku. Ta kravata ne služi samo da se veže ujutru, nego je oznaka neke časti. Dakle, ja vama nijednu lošu.., pa da, imate podršku sada, sada imate dobru podršku, ministre, i aplauze sa te strane. Neka, očigledno da ću morati da se izborim na više frontova, i uspeću, to vam garantujem. Dakle, o vama ništa loše ni zlo ne mislim. Samo potpuno sagledavam sve ono što vi radite i što vi tako vešto krijete. Vi kažete da vam je stav prema NATO istovetan onome koji je izneo Vučić, znači, protiv NATO ste. Odlično! Samo recite to. On je rekao otvoreno, hajde, recite i vi, ili ste možda prisluškivali neki razgovor o kome niko ništa ne zna samo vi. Hajde da čujemo i to. Gde ste to pročitali ili videli na televizijskom snimku ili čuli na radiju izjavu Aleksandra Vučića. Sve ostalo što biste ovde pomenuli je znak da ste nekoga prisluškivali. Hajde i to da vam oprostim, samo mi recite kada je to, voleo bih i ja da znam. Dakle, stav SNS koji će vam izneti svako od 150 hiljada članova jeste da Srbija nikada neće da bude u NATO. Ako je to vaš stav – hajde, sada se složite sa mnom. Ako se sada ne slažete sa mnom, to znači da biste Srbiju da vidite u NATO, onda vi niste za funkciju ministra odbrane. Onda i ti ljudi oko vas koji to ne smeju da vam kažu nisu za ta mesta na kojima se sada nalaze, jer vode politiku suprotstavljenu odlukama Narodne skupštine Republike Srbije, koja je donela odluku da vi to ne smete da radite, koja je donela odluku da smo vojno neutralni. Znači, za vas ništa ne znači ova odluka Narodne skupštine Republike Srbije. Mene samo to boli, zato što je i vaša stranka glasala za tu odluku. Kada su kamere uključene, kada javnost Srbije iščekuje šta će da se kaže, kada treba gas iz Rusije ili tako neki sporazum, vojno smo neutralni. Kada izađemo iz Skupštine i odemo u ministarstva, ma, radimo mi sa NATO, ko pita šta Skupštinu. Pa, onda nemojte da mi pričate o civilnoj kontroli Vojske Srbije zato što ona ne postoji. Nemojte da se hvalite grbom... (Predsedavajuća: Tri minuta...) Izvinjavam se...
Vreme koje vam je na raspolaganju za repliku je iskorišćeno. Da li još neko želi reč u raspravi o amandmanu na član 11? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 15. koji kaže da se u članu 15. u novom članu 53a brišu reči "u pogledu zakonitosti primene policijskih ovlašćenja" brišu. Onaj koji je pisao ovaj predlog zakona, pa i ovaj član, kao da se trudio da u njega unosi reči koje u stvari nemaju nikakav značaj. U ovom članu 15. to se najbolje vidi gde se naglašava da unutrašnju kontrolu rada Vojne policije vrši posebna organizaciona jedinica i to u pogledu zakonitosti primene policijskih ovlašćenja. Te reči amandmanom Srpska radikalna stranka briše. Samo po sebi se podrazumeva da su u pitanju policijska ovlašćenja, ako se radi o aktivnosti Vojne policije. Ovde nisu u pitanju ni ekolozi, ni veterinari, ni agronomi da bi se bavili njihovim ovlašćenjima i da sada to treba posebno naglašavati. Sama logika kaže da jedinica koja se unutar Vojske organizuje radi kontrole Vojne policije prevashodi zadatak da kontroliše da li se Vojna policija upotrebljava u skladu sa zakonom i unutrašnjim vojnim propisima i pravilima ponašanja. Sve je to lepo zamišljeno, ko će koga i kako kontrolisati, samo se bojim da već nekoliko godina unazad neko sa strane i kontroliše i diktira rad i Vojnoobaveštajne agencije i Vojne policije. Nama su verovatno ovde u Srbiji prepušteni neki nivoi kontrole da se bavimo sitnim nepravilnostima i tome slično. Šta mi uopšte kontrolišemo kada Srbija vrvi od stranih agenata i obaveštajaca, koji se šetaju slobodnije nego u svojoj zemlji? Naravno, lepo je kada sve ovo piše u zakonu, ulepšano, slikovito, ali realnost u Srbiji je sasvim suprotna. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Tekst na koji sam podneo amandman glasi: ''Pripadnici Vojne policije su dužni da vojnopolicijskom inspektoru omoguće da izvrši kontrolu i da mu u tome pruže potrebnu stručnu pomoć.'' Ja sam svojim amandmanom predložio da se briše ova reč „stručnu“ iz razloga što pretpostavljam da mu neće, ukoliko ne bude striktno predviđeno zakonom, pružiti nestručnu pomoć. U Vojsci u svakoj jedinici se znaju pravila ponašanja, tačno se zna ko šta radi, pa ako u neku jedinicu dođe viši starešina, u ovom slučaju vojnopolicijski inspektor, pretpostavljam da će se starešina te jedinice vojne policije potruditi da mu pruži svu moguću pomoć, da mu na raspolaganje stavi ona lica, one vojnike, one oficire koji će mu pružiti najviše traženih formacija. Tako je bilo do sada. Ne znam da li se nešto promenilo u Vojsci Srbije, možda vi imate neka nova saznanja, možda znate koliko ste od 2000. godine upropastili Vojsku Srbije, možda mislite da se tamo više ne zna ko pije a ko plaća, pa pretpostavljate da je neophodno zakonom propisati nižoj komandi na koji način mora da izvršava naređenje viših komandnih organa. Moram da se osvrnem na još jednu vašu konstataciju. Polemišući sa jednim poslanikom vi ste rekli sledeće: ''U Srbiji ima 500.000 ratnih veterana. Njih ne tretira Ministarstvo odbrane, već neko drugo ministarstvo“. Skrećem pažnju da nisu u pitanju biljne vrste, nije u pitanju cveće, nije u pitanju korov pa da ih treba tretirati, već su u pitanju živi ljudi, časni ljudi koji su na najčasniji mogući način odužili svoj dug otadžbini i njih ne treba tretirati, o njima treba brinuti. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo poslanik Momir Marković Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, prosto je neverovatno da se ne prihvata amandman koji do kraja definiše član i ne dozvoljava nedorečenost, improvizaciju i voluntarizam u primeni tog zakona. U najboljoj nameri, da pomognem da bar jedan član ovog zakona bude valjan, predložio sam amandmanom da se u članu 15, odnosno u novom članu 53b, stav 4, zapeta i reči „odnosno lice koje on ovlasti“ brišu, iz prostog razloga. O čemu se zapravo radi? Ovde se u članu 15. kaže, odnosno u članu 53b – dokumentacija koja ima oznaku poverljivosti vojnopolicijski inspektor, odnosno lice koje on ovlasti može pregledati itd. S obzirom na to da nije definisano koja su to lica koja može vojnopolicijski inspektor da ovlasti, pa da lista bude sužena na one koji će u svakom slučaju biti ti koji će čuvati tajnu koja se nalazi u dokumentima koja Vojna policija ima i koju vojnopolicijski inspektor kontroliše, predložio sam da se briše ovaj deo „i druga lica koja vojnopolicijski inspektor ovlasti'' . Razlog je vrlo jednostavan. Ko će biti taj koga će vojnopolicijski inspektor ovlastiti? Da li ovakvim zakonskim rešenjem vi omogućujete vojnopolicijskom inspektoru da ovlasti koga god hoće od osam miliona Srba? Tačno, jer niste definisali koja su to lica, da li može ovlastiti bilo koga ko je u Vojsci Srbije, da li može ovlastiti bilo koga ko nema nikakve veze sa Vojskom Srbije. Zbog toga sam podneo amandman i smatrao sam da će bar ovaj član biti očišćen i da će bar ovaj član moći da se primenjuje. Kao što vidite odbija se, ovaj amandman, i to sa obrazloženjem: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što se predloženim rešenjem stvaraju uslovi za kontinuirano i nesmetano vršenje ovlašćenja vojnopolicijskog inspektora.'' Niko ne zadire u ovlašćenje vojnopolicijskog inspektora, ali vrlo tražimo da se raščisti i da se definiše ovaj deo kojim on svoja ovlašćenja prenosi na neko treće lice. Zato predlažem poslanicima iz vladajuće koalicije da u danu za glasanje izglasaju ovaj amandman i da bar jedan član u ovom zakonu bude valjan i do kraja dorečen. Hvala. [[Aplauz.]]
Iskorišćeno je 40 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17 amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, prethodnim zakonom je bilo predviđeno da se oficir, odnosno podoficir, može postaviti na neposredno niži čin po svom pristanku. Sada izmenom ovog zakona brišete tu odrednicu i uvodite da se on može postaviti bez svog pristanka. Predložio sam da se zadrže odredbe ranijeg zakona, iz prostog razloga što se predloženom izmenom stvara velika mogućnost pre svega zloupotrebe funkcije, položaja, vrši se na neki način degradacija oficira i podoficira, ali u određenoj meri i njihova diskriminacija, sobzirom na njihovo zvanje, znanje koje oni imaju. Svima nam je poznato da bi se neko postavio na određeno formacijsko mesto mora ispuniti prethodne uslove, kako školske, tako i druge norme, pa prema tome ne vidim potrebu da se ovakva odredba unese u zakon i na taj način, pre svega, stvara zloupotreba da se sklone ljudi za koje pretpostavljeni smatra da su nepodobni.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Nije to bila intencija, niti smo se dobro razumeli. Naprosto, sve prinadležnosti koje oficir višeg čina ima, a dođe na mesto za koje je neophodno da bude niži čin ostaju mu. Znači, on praktično ne gubi ništa. Problem je u tome što je u vremenu koje je za nama sistematizacija formacija bila predimenzionisana, znači za vremena nekih većih država. U međuvremenu se država smanjila, smanjio se broj radnih mesta po određenim činovima i sada imamo višak ljudi koji imaju određene činove, a po ovim uslovima čak veliki deo njih nema ni školu za taj čin koji ima. U želji da ne oteramo te ljude u penziju, već ih i dalje angažujemo mi smo njima otvorili mogućnost da mogu da rade sa svim tim prinadležnostima koje imaju iz višeg čina na poziciji koja zahteva niži čin. Ne mislim da postoji bilo šta što bi tu bilo sporno, naprotiv, verujte mi, na taj način ćemo ostaviti jedan veliki deo ljudi koji bi inače bili neraspoređeni u sistemu, jer novom formacijom koju spremamo moramo da smanjimo broj visokih, pogotovo visokih, činova na meru koja je neophodna Vojsci Srbije, jer je nelogično da ima toliki broj pukovnika u Vojsci koja ima brojčano stanje koje trenutno ima Vojska Srbije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Ako ne, određujem pauzu u trajanju do 15 časova i završavamo prepodnevni deo najavom da će popodnevni početi raspravom u pojedinostima na član 19, na koji je amandman podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Hvala vam. [[Posle pauze – 15.10]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad u popodnevnom delu sednice raspravom u pojedinostima i to 4. tačkom dnevnog reda – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojsci Srbije, gde je u pretresu u pojedinostima član 19, na koji je amandman podnela grupa od 20 narodnih poslanika, Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč u raspravi u pojedinostima? (Da.) Reč ima narodni poslanik Božidar Delić.
Uvažena predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, svrha ovog amandmana na član 19. je sledeća – u članu 19. govori se o tome da oni koji nisu završili Vojnu akademiju prilikom prijema u profesionalnu službu, a da bi mogli samostalno da obavljaju određene dužnosti, da se obavezno upućuju na pripravnički staž. Inače, ovaj član kada se pogleda osnovni Zakon, baš je preživeo priličnu transformaciju, jer se u osnovnom Zakonu govorilo da se oni koji su završili Vojnu akademiju upućuju na pripravnički staž. U to vreme mi je to bilo čudno, ali, kažem, može, na kraju krajeva, i takva mogućnost. Sada se govori o sasvim drugoj kategoriji lica i naš stav je da to ne stoji samo kao mogućnost, da se mogu uputiti, već da se obavezno upućuju, jer je Vojska specifična organizacija. Trebalo bi, makar, da nauče one druge dužnosti van njihove stručne kompetencije ili profesionalne kompetencije, a koje su vezane za Vojsku, kroz neki staž koji će ministar propisati, jer je predviđeno da ministar propisuje i dužinu, kao i taj nastavni plan i program po kome treba da se obavi taj pripravnički staž.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Vrlo kratko. Postoje određene dužnosti koje nisu popunjene adekvatno u Ministarstvu odbrane, odnosno u Vojsci Srbije i nelogično je ako primimo nekog profesora doktora da bude profesionalno vojno lice i koji je profesor, recimo, na Medicinskom fakultetu, a sada postaje oficir na VMA, da ga uputimo na staž. Naprosto, ta stvar nije prirodna, ali je ovde rečeno da se mogu uputiti, što znači, u odnosu na potrebe vojne službe, za one koji nemaju neophodno iskustvo da mogu da se upute. Ovo je, da kažem, relaksiralo situaciju, jer objektivno ne bismo mogli da dovedemo stručni kadar ni u VTI, ni na VMA, pa čak i ni u nekim drugim pozicijama koje su neophodne, koje su uskostručne a nisu direktno vezane za samu Vojsku, kao što je pravna služba, finansijska služba itd.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, nije mi jasno zašto amandman niste prihvatili iz prostog razloga što su ova pitanja, a govori se o obavezama pripadnika Vojske koji su obučeni za učestvovanje u multinacionalnim operacijama da moraju učestvovati u skladu sa ugovorom, kada je to već regulisano, ista takva odredba ili slična nalazi se u Zakonu o upotrebi Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama. Prosto, ne vidim zašto stoji potreba da se u ovom zakonu, čak se može izvući pogrešan zaključak ovako kako je složen ovaj član 80, sada, da su i oni pripadnici koji su bili na školovanju u inostranstvu obavezni da učestvuju u snagama koje učestvuju u multinacionalnim operacijama, jer je ovim zakonom koji sledi lepo složeno, tačno se govori da mora prethodno njihova obuka, priprema, sklapanje ugovora itd, pa ne vidim potrebe da se ovo pitanje po dva zakona definiše i reguliše.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, suština amandmana koji sam podneo jeste da prava koja pripadaju vojnom licu koje se nalazi na službi u inostranstvu u diplomatsko-konzularnom predstavništvu da ta ista prava pripadaju i vojnom licu koje se nalazi u inostranstvu u privrednom predstavništvu. Iskoristiću ovu priliku da ministru Šutanovcu postavim jedno pitanje, da ukažem na jedan problem koji se po meni tiče i nacionalne bezbednosti, nacionalne odbrane i nacionalnog dostojanstva. Zanima me, zašto Vlada Srbije nije reagovala na jučerašnje divljanje hrvatskih navijača na utakmici Srbija-Hrvatska? Svi ste mogli da vidite da bukvalno nije bilo ni jednog jedinog minuta, za sve vreme trajanja utakmice, da hrvatski navijači nisu skandirali „Srbe na vrbe“, „Ubi, ubi Srbina“, „NDH“, „Hrvatska do Zemuna“!! Celo vreme utakmice su pevali ustaške pesme, skandirali o Vukovaru, Jasenovcu, Anti Paveliću! Lično me je bila sramota da gledam utakmicu, a verujem da su se tako osećali i ostali građani Srbije. Tvrdim da nema reprezentacije koja sinoć ne bi napustila stadion da se našla na mestu reprezentacije Srbije. Apsolutno tvrdim da ne postoji ta reprezentacija. Da ne govorim šta bi uradio delegat ili sudija i da se na mestu reprezentacije Srbije našla neka druga reprezentacija – odmah bi prekinuo utakmicu. Naši uopšte nisu reagovali i zbog toga me je bilo stid. Nisu reagovali iz razloga što njih i sve građane Srbije u poslednjih devet godina učite da budu mazohisti, da nose u sebi osećaj krivice, a da čak ne znaju ni zbog čega ga nose. Zbog čega? Samo zbog toga što su Srbi. Sinoć smo sat i po vremena slušali ponižavanje od Hrvatske, od pripadnika naroda koji je za vreme Drugog svetskog rata ubio milion Srba, samo u Jasenovcu 700.000, pre 15-20 godina, u poslednjem ratu ubili su 7.000 Srba, proterali 14.000, počinili najveće etničko čišćenje u Evropi nakon Drugog svetskog rata, proterali više od 600.000 Srba, oteli 50.000 stanova i pričinili materijalnu štetu koja se meri, negde, na 30 do 40 milijardi evra. Za mene je potpuno neshvatljivo da reprezentacija ne reaguje, da ne reaguje rukovodstvo reprezentacije, a još neshvatljivije da danas ne reaguje Vlada Srbije. Podsećam vas na nedavnu situaciju uoči utakmice sa Francuskom. Deset danas javnost u Srbiji je slušala pretnje, bukvalno pretnje, predstavnika vlasti u Srbiji da navijači slučajno ne pokušaju da na utakmici između Francuske i Srbije zvižde francuskoj himni. Znate li koji bi to zločin bio? Sada uporedite zviždanje francuskoj himni i uporedite ono što se dešavalo sa Hrvatskom. Sledeća stvar, vi ste od onog nesrećnika iz Francuske, navijača koji je poginuo ovde u Beogradu, od te nesreće ste napravili svetski događaj prve vrste. Pokoj mu duši, jeste nesreća, jeste greh što je poginuo, ali, znate šta, takve nesreće na utakmicama, sportskim događajima, bukvalno, događaju se svakog dana širom sveta, pa niko nije napravio takvu dramu oko toga kao što ste vi uradili. Isto tako, podsećam vas da je vaš gradonačelnik zapretio ako se dogodi nepristojno skandiranje na nekoj utakmici u "Pioniru", da će on zabraniti odigravanje sportskih utakmica, košarkaških utakmica, u hali "Pionir". Sada vas pitam, s obzirom na sve to – kako je moguće da Vlada Srbije dozvoli da ne reaguje na ono sinoćno ponižavanje? Hvala vam. [[Aplauz.]]
Iskorišćeno je dva minuta od vremena poslaničke grupe. Podsećam vas da smo u obavezi da poštujemo Poslovnik i da govorimo o temi dnevnog reda, na osnovu člana 106. Sve drugo podrazumeva upozoravanje i reakcije predsedavajućeg. Da li još neko želi reč? Na član 22. amandman, u istovetnom tekstu, podneo je narodni poslanik Konstantin Arsenović i grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, pa posle njega narodni poslanik Konstantin Arsenović.
Hvala vam. Dame i gospodo narodni poslanici, zajedno sa kolegama iz Poslaničke grupe Napred Srbijo-SNS, podneo sam amandman kojim se predviđa brisanje člana 22. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vojsci Srbije. Ovim članom vi predviđate plivajuću platu pripadnicima Vojske Srbije, u zavisnosti od sredstava u budžetu, ako sam dobro razumeo ovaj predlog zakona, a kako je stanje u budžetu hronična oseka, tako će usvajanjem ovog predloga zakona i plate pripadnika Vojske Srbije biti sve manje. Kakve su trenutno plate u Vojsci Srbije? Koeficijent za obračun plata profesionalnog vojnog lica sastoji se od osnovnog i dodatnog koeficijenta. Mislim da u podeli tih dodatnih koeficijenata postoje nepravilnosti. Na primer, pripadnici Bataljona vojene policije za obezbeđivanje i specijalne namene "Kobre" imaju maksimalni dodatni koeficijent od 25% samo zato što obezbeđuju tri čoveka u Srbiji: načelnika Generalštaba, vas, gospodine ministre i predsednika Republike. Trenutna osnovica za profesionalno vojno lice koju ovakvim predlogom zakona želite da umanjite je 22.000 dinara, ako se ne varam, tako da sada razvodnik prima platu od 23.643 dinara, desetar 24.183 dinara, mlađi vodnik 25.542 dinara, a zastavnik prve klase 33.533 dinara. Može li se sa takvom platom plaćati stan, školovati deca, izdržavati porodica u Srbiji? Mislim da na jedan dostojanstven način ne može, a vi još planirate da je smanjite. Plate pripadnika Vojske Srbije povećane su u izbornoj 2008. godini, a kako najavljujete da je Vlada Srbije stabilna i da će na nesreću građana Srbije izdržati pun mandat, što iskreno sumnjam, znači li to da će se plate u Vojsci povećati tek 2012. godine? Pozivam vas da u danu za glasanje prihvatite ovaj amandman i ne dozvolite umanjenje plata u Vojsci Srbije. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović.
Podneo sam amandman isto na ovaj član, u smislu da se on briše. Mislim da ovakav predlog nije prikladan i nije prihvatljiv sa stanovišta sigurnosti primanja pripadnika Vojske Srbije, iz prostog razloga što bi mogli da ostanu i bez plate. Zbog toga smatram, pogotovo što ovde nije ni dat nikakav limit do kog nivoa se može smanjivati ta osnovica, sem ako nema sredstava. U budžetu se moraju obezbediti sredstva, to je logično. Mislim i da ovakav jedan predlog ni u kom slučaju ne služi za sigurnost života pripadnika Vojske, za zadovoljenje njihovih ličnih potreba. Zato mislim da bi ovaj predlog (u amandmanu) trebalo prihvatiti i da ostane rešenje kakvo je bilo, a da se Vlada mora postarati da obezbedi zakonom garantovana primanja pripadnika Vojske Srbije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Član 25. reguliše starosnu granicu posle koje oficirima, odnosno podoficirima prestaje služba u Vojsci Srbije. Po ovom predlogu zakona, podoficir, oficir, do čina potpukovnika, moraju po sili zakona da odu u penziju nakon 53. godine života, a ja predlažem da se ta granica produži na 55 godina; oficiru do čina pukovnika u 54. godini, a ja predlažem da to bude 56. godina života; oficir čina brigadnog generala u 55. godini, a ja predlažem da to bude 57. godina; oficir čina general-majora u 56. godini, a ja predlažem da to odloži do 58. godine života; oficir u činu general-potpukovnika po ovom predlogu zakona treba da bude penzionisan u 57. godini života, a ja predlažem da to bude u 59. godini i, na kraju, oficir u činu generala treba da ode po sili zakona u penziju u 58. godini života, a ja predlažem da to bude u 60. godini života. Jednostavno, smatram da je nedopustivo penzionisati u 53. godini života jednog potpukovnika, u čije obrazovanje je uloženo izuzetno mnogo i novca i znanja. Pedeset treća godina života je biološko doba u kojem čovek, posebno muškarac koji je vojno lice, koji je čitavog života vodio dosta brige i o svom mentalnom i fizičkom zdravlju, znači, nalazi se u najboljim godinama i ne postoji nijedan razlog takvo lice slati u penziju. Stičem utisak da su ove starosne granice u funkciji dalje čistke iz Vojske ratnih kadrova, ratnih oficira. Agresija NATO pakta i rat za Kosovo i Metohiju bili su zlo i niko normalan ne želi da se to zlo ponovi. Ako je u tom zlu bilo nešto dobro, to je znanje i iskustvo koje su stekli naši vojnici i pre svega naši oficiri – sada Vojsku Srbije ostavljate bez toga. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
Amandman glasi: "Član 32. se briše". Već sam rekla da smatram neadekvatnim i necelishodnim zamenu reči "unapređuje" rečima "proizvodi", jer bi to značilo da Srbija više ne unapređuje studente Vojne akademije koji su na njoj završili školovanje, nego će ih jednostavno proizvoditi kao robu. Rekla sam kako to izgleda na Vest Pointu, takođe, omiljenom ministru, i isto tako istakla da postoji bojazan da će ubuduće srpski oficiri služiti kao potrošna roba na raznim svetskim ratnim žarištima. Sada sam htela nešto da vas pitam. Neću vas, gospodine Šutanovac, pitati koliko je sati, zato što vi nosite satove koji govore o vašoj preferenciji NATO snaga i onih koji vole te evroatlantske integracije. Pogledaću na svoj sat, koji je kineske proizvodnje, imam i ruski, što praktično metaforično (znam kakve nosite, izlazilo je u nastavcima) izražava ideju o onima koji su dovoljno veliki da budu strateški partneri Srbije, a da je tretiraju kao dostojnog partnera. Za vašu informaciju, pretpostavljam da to kao ministar odbrane ne znate, danas je opredeljenje na zajedničke, istorijske i duhovne vrednosti srpskog i ruskog naroda, koji su u prošlosti bili saveznici, a u budućnosti saradnici na političkom i ekonomskom planu, rezultiralo potpisivanjem Sporazuma o obnovi ''ruskog nekropolja'' u Beogradu. Sporazum su potpisali predsednik ekonomskog saveta DSS, Nenad Popović i prvi zamenik šefa Poslaničke grupe Jedinstvena Rusija u Državnoj Dumi, Valerij Rizanski. Jedinstvena Rusija snažno podržava sve inicijative koje vode zbližavanju Srbije Rusiji, a potpisivanjem Sporazuma želimo da damo pun doprinos razvoju rusko-srpskih odnosa, ne samo u pogledu politike i ekonomije, nego i u oblastima u kojima su naše države tradicionalno sarađivale, kao što su kultura, nauka, obrazovanje i duhovnost, izjavio je Rizanski. Sporazumom je dogovorena obnova ruskog groblja i verske kapele, i spomenika ruskim borcima iz Prvog svetskog rata. Ali, rekla sam da vas neću pitati to, ono što moram da vas pitam jeste – da li ste vi, baš, lično, predložili zamenu termina, znači, vraćam se na amandman, ''unapređuje'' terminom "proizvodi"? Niti je u duhu srpskog jezika, niti u duhu hrišćanskih vrednosti da ljudi budu tretirani kao "proizvodi". No, obzirom na vašu današnju omašku, gde ste za ljude koji su vojna lica, koji su ratovali, ranjavani, traumatizovani i psihološki i fizički, rekli da su se pojavili u ogromnim količinama, počinjem opravdano da sumnjam, da ste baš vi tvorac ovog termina "proizvodi". Jer, to zapravo znači da će u ovoj osiromašenoj, opustošenoj, ojađenoj i obespravljenoj Srbiji, da se proizvodi roba široke potrošnje – oficiri za raznorazna ratna žarišta gde ćete ih vi slati. Gospodine Šutanovac, vi ste zaboravili, i da smo 27. aprila pokrenuli inicijativu za vašu smenu. O tome ću govoriti i nadalje kada bude priča o učešću naše vojske u multinacionalnim operacijama. Tada je bila pokrenuta inicijativa za vašu ostavku, baš zbog slanja naših trupa na NATO manevre u Gruziju. Bila je prilična kampanja kojoj se pridružio veliki broj nevladinih organizacija, od kojih bih da spomenem: ''Dveri'', ''1389'', ''Obraz'', ''Nomokanon'', ima tu i raznih organizacija, neki od njih su u zatvoru, ali izaći će, relativno uskoro. Znači, 20-tog, negde, uoči posete gospodina Medvedeva...
Narodna poslanice, molim vas, da svojim izjavama ne vršite uticaj na pravosuđe, na istragu, na tužioca.
Kako mogu da vršim uticaj na pravosuđe?!
Narodna poslanice, javna reč izgovorena za govornicom u Narodnoj skupštini je reč velike težine. Ukoliko želite da o svojim stavovima govorite, kada su u pitanju policija, tužilaštvo i sudstvo, na konferencijama za štampu, naravno da možete i bićete predmet zakona koji može da smatra da li ste uradili svoje objavljivanje na konferencijama za štampu u skladu sa zakonom ili ne. Ali, u Narodnoj skupštini, moramo svi da budemo svesni odgovornosti za javnu reč. Ako narodni poslanik za vreme rasprave želi da utiče na tužilaštvo, na sudstvo i na policiju, moja obaveza je da ga, ili je, opomenem da se to ne može raditi. Potrošili ste tri minuta od vremena vaše poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Želite da nastavite od vremena poslaničke grupe? Izvolite.
Prekinuli ste me i na pola pitanja i protumačili moj uticaj na tužilaštvo, što je potpuno fantastično. Pa, zaista sam onda super žena.
Narodna poslanice, uvidom u stenogram, možete da vidite šta ste rekli. Ako niste imali svest šta izgovarate, meni je žao, ali ja slušam ono što je izgovoreno, ne slušam ono što ste vi mislili da ste kazali. Dakle, pre nego što nastavite da kršite Poslovnik, imam da vam saopštim svoje poslednje upozorenje da to neće biti tolerisano i da vas uputim na stenogram, da imate uvid i vi i da reagujem samo na no što čujem da je izgovoreno. Ako niste mislili to što ste rekli, nakon što budete pročitali, vaša je volja da li ćete uputiti izvinjenje ili ćete na drugi način opravdati ono što je izrečeno, a ne može biti izrečeno u javnom govoru u Narodnoj skupštini. Ako želite da dalje govorite o amandmanu, izvolite.
I, ovako nesvesna bih da govorim o amandmanu. Kako sam shvatila, Srbija će za potrebe NATO proizvoditi ogromnu količinu robe široke potrošnje – naših srpskih oficira, za razna svetska žarišta poput Avganistana ili Iraka. Pitanje koje je upućeno jeste pitanje lično ministru – da li je on uticao da bude ovako formulisan novi član? Jer, znate, nije ovo ko iz pesme "luckasta si ti, luckast sam i ja". To ne može da se kaže Srbiji! Ovo je stvarno korak više, ovo je svojevrsna arogancija prema poslanicima. Prošli put ste tražili od predsednika Poslaničke grupe Nove Srbije da vam zahvaljuje za nešto što ste vi uradili, a što predstavlja, prosto, predmet vašeg posla. Znači, on treba da vam zahvaljuje zato što se vi povremeno mešate u svoj posao. Danas ste ovde pretili poslanicima i plašili, a generalno izražavate prezir prema narodu. Stoga, vrlo me zanima da li je ovo nešto što ste vi lično uradili? Mislim da je vreme da na to pitanje odgovorite pre nego što dođe do novih izbora, gde će narod izneti i potpuno nova uverenja.
Reč ima ministar, Dragan Šutanovac. Izvolite.
Moram da kažem da sam jako zadovoljan što mi je Velimir Ilić zahvalio za ono što činimo za odbrambenu industriju u Čačku. Mislim da i vi možete da pomognete u tome, barem da ne smetate, bilo bi dovoljno. Po pitanju mržnje prema narodu, mislim da mi nešto gnusnije odavno neko nije rekao. Pripadnik sam ovog naroda, ne znam koliko godina unazad. Rođen sam u Srbiji, roditelji su mi iz Srbije, dva sina mi rastu u Beogradu. Imao sam priliku da se odselim iz ove zemlje, nisam želeo. Volim svoj narod, ali volim i sve ljude koji žive u Srbiji i ne mrzim nikoga. Ako je problem u meni to što ja ne mrzim nikoga, žao mi, gospođo Janković. Razumem zašto vi imate mržnju, razumem zašto prosipate ovde gnev danima. Imam potpuno razumevanje za vas. I za vas važi isto kao i za gospodina Ilića, neću se nikada naljutiti na vas, ma šta vi govorili ovde. To što mi vređate familiju, mislim da to mnogo više govori o vama, nego o meni. Verujte mi, sa te pozicije tu gde sedite, svi ljudi znaju na koji način se vi ovde obraćate, tako da me to ni malo ne pogađa. Po pitanju proizvođenja u činove, to je, da kažem, prvi čin. Reklo bi se kao kod sveštenika kad se zarede, znate? Dakle, nije to proizvođenje kao proizvodnja. Unapređenje je kada ima neki čin, pa ga onda unapredite iz nekog čina u neki viši čin. Proizvođenje je oficirsko zvanje, kada po prvi put mladi kadet ili neko drugi dobija svoj oficirski čin, koji može da bude od potporučnika, pa naviše, u zavisnosti koju poziciju i koji čin dobija. Verujte mi, u ovom zakonu teško da ima nešto arhaičnije od toga. To je srpski terminološki izraz koji postoji dugi, dugi niz godina, kao iz 1837. godine, nije istina da su bili pitomci, istina je da su bili kadeti. Bilo bi mi drago ako odvojite malo vremena, da dođete na Vojnu akademiju, da porazgovarate sa ljudima koji se bave tom vojnom istorijom. Tamo postoji jedna lepa biblioteka, skupila bi se ta mogućnost da nešto više naučite o onome što želite da znate i da saznate, da je reč ''pitomac'' u jednom periodu našeg naroda je bila pogrdna reč za štićenike kazneno-popravnih domova, za one koji su bili na učenju zanata. Zato je ta reč izbrisana iz rečnika vojne terminologije, zato što nije ulivala ni na koji način poverenje ljudima koji rade. Da bi neko bio pitomac'', trebalo bi da vidimo ko njega pripitomljava. Verujte mi, na Vojnoj akademiji takve stvari ne radimo. Bićete nam jako dragi gost, vidim da ste radosni što sam vam odgovorio. Primićemo vas da vam pojasnimo apsolutno sve. [[Aplauz.]]
Narodni poslanik Srđan Milivojević želi da govori o povredi Poslovnika. U vremenu korišćenja poslaničke grupe, izvinjavam se, narodni poslanik Srđan Milivojević želi da koristi vreme poslaničke grupe u raspravi o amandmanu. Posle njega, narodna poslanica Aleksandra Janković će imati prava na repliku.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, usled nekih jezičkih nedoumica imam potrebu samo da se kratko obratim ovom uzvišenom domu. Samo kratko podsećanje. Godine 1914, nakon herojske pobede srpske vojske na Ceru, general Živojin Mišić je proizveden u čin vojvode. Sedmog decembra 1941. godine Dragoljub Mihajlović je proizveden u čin brigadnog generala, a nešto kasnije je proizveden u čin divizijskog generala, i to stoji u ukazima koji su srpski vojnici i oficiri dobijali. Godine 1914. na Ceru, posle bitke na Tekerišu, više od 150 srpskih vojnika proizvedeno je u čin podnarednika, među njima i moj deda. Ponosan sam na to da je srpska vojska proizvodila podnarednike, proizvodila oficire u vreme kada nije postojao NATO pakt. Hvala. [[Aplauz.]]
Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković, pravo na repliku ministru Šutanovcu.
Niste me pažljivo slušali. Nisam rekla da mrzite narod. Rekla sam – prezir prema sopstvenom narodu. To ipak nije ista kategorija. Verujem da vi mešate neke pojmove. Meni samo nije jasno, ako je to stari srpski termin, što mi nismo ovde bili proizvedeni u poslanike? Što vi niste proizvedeni u ministra? Baš vi odgovarate opisu nekoga ko bi mogao da bude proizveden u ministra. Ne bi bilo loše da je ostao termin „pitomac“. Za mnoge od vas dobro bi bilo da vas je neko pripitomio, naučio kako se komunicira u Parlamentu, kako se komunicira u Vladi i kako se komunicira sa narodom. Što se zahvalnosti tiče, ovo nisam htela da pročitam, ali ću pročitati deo gde neko ko vrlo dobro poznaje vojnu istoriju i sa kojim sam razgovarala o tome, o našoj vojnoj tradiciji, i saznala za tu 1837. godinu, kaže sledeće: „Posebno mi se svideo govor gospodina Velimira Ilića, deo u kome je govorio da je za vreme agresije NATO odlazio u kuće nesrećnih roditelja, koji su izgubili decu na Kosovu i Metohiji od šiptarskih terorista i avijacije NATO-a. Nažalost, i moj vojnik S.M. iz Čačka je poginuo u sastavu moje PVO jedinice u Đakovici.“ (Namerno ne govorim ovo zbog zaštite podataka o ličnosti.) „Kada sam nakon godinu dana došao u Čačak, sa namerom da lično upoznam roditelje i posetim grob mog ratnog druga, vojnika S.M, njegovi roditelji su mi pričali da se gospodin Velimir Ilić lično založio i naredio da se obezbedi mesto u groblju koje je najbliže nesrećnim roditeljima. Ispričali su mi da su mu na tome neizmerno zahvalni. I ja sam mu na tome zahvalan“. Velimir Ilić nikada nije tražio zahvalnost, a vi se pripitomite i učite od njega.
Da li još neko želi reč u raspravi po amandmanu na član 32? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da završnu reč? Da li ministar želi da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O VOJNOJ, RADNOJ I MATERIJALNOJ OBAVEZI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Konstantin Arsenović, zajedno narodni poslanici Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oton Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković i Dragan Čolić, zatim, narodni poslanik Vlatko Ratković, Vladan Batić, Zoran Antić, Nataša Jovanović, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević, Milorad Buha, Gordana Pop-Lazić, Slađan Mijaljević, Nikola Savić, Momir Marković, Vjerica Radeta, Ljubiša Petković, Milan Škrbić, Aleksandar Martinović, Sreto Perić, Dušan Marić, Milan Avramović, Mirko Munjić, Zoran Krasić i zajedno narodni poslanici Dragan Šormaz, Jovan Palalić, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić, Aleksandar Pejčić i Zoran Nikolić. Pisanim putem amandmane su povukli narodni poslanici: Konstantin Arsenović na čl. 4, 8, 24, 32, 42, amandman kojim je predložio dodavanje novog člana 46a. i na čl. 49, 51. i 75, zajedno Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković i Dragan Čolić, na član 54, da se član 55. briše i na čl. 56, 69. i 70, zatim Dušan Marić na član 4. stav 1. i Zoran Antić na čl. 27. i 33. Predloga zakona. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Ministar je na sto predsedavajućeg dodao Odluku Vlade o prihvatanju i kada amandman bude na dnevnom redu, onda će biti i usmene izjave o prihvatanju. Zahvaljujem, ministre. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, u ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 1. i predložio da se iz teksta Predloga eliminišu suvišne i nepotrebne reči, kako bi član 1. dobio formu i polaznu osnovu kao temelj ostalih članova ovog zakona. U najboljoj nameri, predložio sam da se tekst promeni i da se iz prve rečenice, posle reči „vojna obaveza“ brišu reči „regrutna obaveza, obaveza služenja vojnog roka; rezervni sastav“. Opšte je poznata činjenica da reči „vojna obaveza“ predstavljaju opšti pojam koji je definisan u članu 3. Predloga zakona i da u sebi podrazumeva obaveze izvršavanja, regrutne obaveze, obaveze služenja vojnog roka, kao i služenje u rezervnom sastavu Vojske Srbije. Predlagač je, takođe, u ovaj član uneo jednu nedefinisanu kategoriju vojnih obveznika, koji bi trebalo da budu raspoređeni, takođe, u nedefinisanu formaciju bez jasnih zadataka i ciljeva. Pojam „radna obaveza“ u jedinicama radne obaveze je jedinstven i nepoznat u vojnoj terminologiji i formaciji, a predviđen je samo za lica koja su svesno i namerno izbegavala služenje vojnog roka. Jedinice radne obaveze nisu vojna formacija, već civilne službe, a predlagač zakona ima nameru da se ad hok formiraju prema potrebi, i to prvenstveno od lica koja su neraspoređena u rezervni sastav Vojske Srbije, odnosno lica koja bi prema vašem predlozima vojni rok zamenila civilnom službom. Predlažem da se prihvati ovaj amandman koji sam podneo ispred Poslaničke grupe SRS, a sve u cilju jačanja Vojske, odnosno odbrambene moći Vojske Srbije. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković.
Zahvaljujem. U ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 2. i predložio da se posle stava 3. doda stav 4. koji glasi – izvršenje vojne obaveze u uslovima vanrednog ili ratnog stanja odnosi se i na lica sa dvojnim državljanstvom koji imaju prebivalište na teritoriji Republike Srbije. Ovaj amandman je i te kako važan i ja očekujem da će ga ministar bez razmišljanja prihvatiti, jer je u potpunosti u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Da bih argumentovao i potkrepio obrazloženje i potrebu za usvajanjem ovog amandmana moram da navedem činjenicu da u Republici Srbiji ima na stotine hiljade građana sa dvojnim državljanstvom koji imaju prebivalište na teritoriji Republike Srbije, a koji potiču iz drugih republika bivše Jugoslavije. Takođe, nije zanemarljiv broj građana Republike Srbije koji imaju svojstvo dvojnog državljanstva Republike Srbije i nekih uglavnom zapadnih država, a koji žive i borave u Republici Srbiji. Predlog da se usvoji ovaj amandman ima za cilj da se spreči da se građani Republike Srbije sa prebivalištem na teritoriji Republike Srbije, sa dvojnim državljanstvom, pozivaju na državljanstvo druge države i da na taj način izbegnu obaveze iz člana 2. stav 2. Predloga zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi. Ukoliko ne prihvatite ovaj amandman direktno biste bili odgovorni za podrivanje borbene gotovosti, slabljenje obrambene moći i sprečavanje obaveza koje po Ustavu ima Vojska Srbije. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović.
Amandman je prihvaćen, kao i prethodni, pa molim da se konstatuje da je prihvaćen.
Stenograma radi, narodni poslanik Ljubiša Petković je podneo amandman i na član 3. Pročitala sam taj amandman ili sam preko reda pročitala. Izvinjavam se, nisam pročitala taj amandman, pročitala sam amandman na član 3. koji je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović, uz scenario u sinopsisima koje imaju poslanici to je na strani 7. a amandman na član 3. koji je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković je na strani 6. Sada je on u raspravi, pa, ako želite reč imate pravo. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, u ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 3. Predloga zakona i predložio da se stav 1. menja a da sledeći glasi – vojna obaveza je opšta i podležu joj svi državljani Republike Srbije, a sastoji se od regrutne obaveze, obaveze služenja vojnog roka i obaveze u rezervnom sastavu, koja se vrši pod uslovima propisanim ovim i posebnim zakonom. SRS smatra da obaveza vršenja civilne službe, kao zamena za služenje vojnog roka po bilo kom osnovu, umanjuje borbenu gotovost i odbranu suvereniteta i celovitosti Republike Srbije. Osim toga, civilno služenje vojnog roka, kako se u prevodu može reći, u suprotnosti je sa članom 21. stav 1. Ustava Republike Srbije, koji glasi: ''Pred Ustavom i zakonom svi jednaki.'' Voleo bih da ministar objasni kako su to svi građani pred zakonom i Ustavom jednaki, ako neko mora da brani otadžbinu, pa čak i život položi za nju, dok drugavojno sposobna lica tu obavezu nemaju. Molim vas, gospodine ministre, pogledajte u ovom istom članu, u stavu 1. Predloga zakona, gde predlagač kaže: „Vojna obaveza je opšta i podležu joj svi državljani Republike Srbije“. Da li mislite da će oružane snage Vojske Srbije imati neke koristi, u vezi sa odbranom zemlje, od lica koja su vojni rok zamenila civilnom službom zbog nekog, navodnog, prigovora savesti i šta će se desiti ako se ogromna većina izjasni i zbog prigovora savesti vojni rok zameni civilnom službom. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Konstantin Arsenović. Izvolite.
Molio bih da učinimo jasnim. U ime Partije ujedinjenih penzionera podneo sam amandman na član 2. i član 3. Imam informaciju da je prihvaćen, ali to ovde nije rečeno, pa vas molim da mi kažete – da li je prihvaćen ili nije prihvaćen?
Vlada je prihvatila amandman i Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. S obzirom na to da nemamo odluku o prihvatanju amandmana na sednici Odbora za bezbednost, amandman u ovom delu naše rasprave ne može da postane sastavni deo Predloga zakona, nego se o amandmanu u danu za glasanje narodni poslanici izjašnjavaju i tada će, pretpostavljam, biti prihvaćen, ako obezbedite amandmansku većinu. Na član 3. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Podneo sam amandman na stav 2. koji glasi: „Vojnu obavezu u miru građani izvršavaju u komandama, jedinicama i ustanovama Vojske Srbije, osim lica koja zamene služenje vojnog roka civilnom službom, a u ratnom i vanrednom stanju u Vojsci Srbije, policiji i ostalim snagama odbrane i civilnoj zaštiti, u skladu sa Planom odbrane i odlukama nadležnih organa“. Podneo sam amandman kojim predlažem da se brišu ove reči – „osim lica koje zamene služenje vojnog roka civilnom službom“ i taj amandman je u skladu sa stavom SRS, da se ukine civilno služenje vojnog roka. Ukoliko ovo rešenje ostane vi ćete praktično ozakoniti kriminalizaciju savesnih građana Srbije, savesnih vojnih obveznika u odnosu na nesavesne. One koji se ponašaju u interesu otadžbine, one koji se spremaju za njenu odbranu, one koji uvažavaju njene interese vi ćete dodatno kažnjavati time što će imati obavezu da nakon završetka redovnog služenja vojnog roka dolaze na vojne vežbe, da učestvuju u svim aktivnostima koje se tiču odbrane Srbije. One koji vojni rok služe kao portiri, čistačice, bebisiterke, vaspitačice, koji se zajedno sa vama sprdaju sa odbranom zemlje, sa srpskom vojničkom tradicijom, sa srpskom Vojskom, vi ovim predlogom zakona, praktično, nagrađujete. Nakon što završe takozvani vojni rok, jer to se ni u kom slučaju ne može nazvati vojnim rokom, kako neko može odslužiti vojni rok a da pušku nije uzeo u ruku, praktično prestaće bilo kakva njihova obaveza po pitanju odbrane Republike Srbije. Pitam vas, vojni rok se služi do 27. godine i, recimo, pod pretpostavkom da svi služe vojni rok u 27 godini, civilni vojni rok –kako je moguće, moguće je ali je suludo, ta lica u 27 godini osloboditi bilo kakve obaveze kada je u pitanju odbrana otadžbine? Kao formalni izgovor služi takozvani prigovor savesti. Uz sve uvažavanje, tvrdim da većina tih ljudi koji se odluče na civilno služenje vojnog roka i nemaju savest. O čemu se ovde radi? Što kaže kolega Radiša Ilić, u pitanju su foliranti, koji žele da odsluže formalno vojni rok, da ne snose zakonske posledice, a da se ne oznoje.
Narodni poslaniče, upozoravam vas da izričite kvalifikacije, etiketirate i diskvalifikujete ljude na osnovu njihovog, našim Ustavom, garantovanog prava. Podsećam i vas na obavezu i težinu javne reči kao narodnog poslanika. Prigovor savesti je Ustavom definisano i upozoravam vas da se uzdržite od diskvalifikacija, etiketiranja i projektovanja sopstvenih stavova, koji su sa ili bez predrasuda, na ljude koji imaju prava data Ustavom.
Zahvaljujem na ovoj primedbi, međutim, gospođo Čomić, imam pravo kao narodni poslanik i kao građanin Srbije da iznesem svoj vredonosni sud. Što se tiče Ustava Republike Srbije, Ustav Republike Srbije obavezuje sve građane Srbije da daju maksimalan doprinos odbrani zemlje i pripremama za odbranu zemlje. Odgovorno tvrdim da se civilnim služenjem vojnog roka organizovano podriva borbena gotovost Vojske Srbije.
Narodni poslaniče, ne možete takvu stvar da tvrdite kao narodni poslanik u okviru odgovornosti za javno izgovorenu reč. Podrivanje odbrambenog sistema zemlje je kategorija koja je kažnjiva zakonom, ili imate informaciju o tome ko podriva odbrambeni sistem zemlje ili se, poslednji put vas upozoravam, uzdržite od diskvalifikacija i etiketiranja u odbrani stava na kojeg vi imate pravo, ali mora biti izrečen u okviru onoga što je Ustavom zapisano, da svi imamo pravo, molim vas.
Gospođo Čomić, završiću svoje izlaganje sledećom konstatacijom – poslanici Srpske radikalne stranke već sedam dana otkada je na dnevnom redu set vojnih zakona iznose argumente koji govore u prilog tvrdnje koju sam izneo. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li želi reč? (Da.)
U ime Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 4. stav 1. tačku 3) gde kažemo – da se tačka 3) briše, odnosno reči "lice u civilnoj službi". Dakle, pred Ustavom su svi jednaki, a u ovom zakonu o vojsci vidimo da su neki manje jednaki, a neki više jednaki. Član 21. Ustava glasi: "Pred Ustavom i zakonom su svi jednaki. Svako ima pravo na jednaku zakonsku zaštitu, bez diskriminacije. Zabranjena je svaka diskriminacija, neposredna ili posredna, po bilo kom osnovu, a naročito po osnovu rase, pola, nacionalne pripadnosti, društvenog porekla, rođenja, veroispovesti, političkog ili drugog uverenja, imovnog stanja, kulture, jezika, starosti i psihičkog ili fizičkog invaliditeta.'' Stav, dakle, za SRS je principijelan – ili jesi ili nisi, ili si vojnik ili nisi vojnik?! Takođe, tek kada se odsluži vojni rok i kada se uđe u rezervu, mogu se razvrstavati ljudi na rezervni sastav i civilnu zaštitu. Dok su vojnici u kasarnama 24 sata i samo uz posebne dozvole mogu napustiti kasarnu, za izlazak u grad, na vikend, na redovno, pri tome, ovi drugi imaju mnogo povlašćeniji status – šetkaju se po kafićima, idu na žurke, ručkaju kod mamice, spavaju kod devojčice, i vila, i oni će jednog dana reći da su služili vojsku. Ovo je omalovažavanje i jednih i drugih. Dok vojnici daju određenu žrtvu, civili su prevareni da su, kao, odslužili vojsku, a u stvari neko ih je prevario da češljaju perike, šetaju trudnice, nose guske i lopate po bolnicama i oni će reći da su služili vojsku. Zaista, ovo je jedno neprimereno ponašanje i jedan deo u zakonu koji apsolutno treba da se izbriše, jer širi defetizam u društvu i u odbrani države. Hvala. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Podneo amandman kojim predlažem da se nakon stava 5. u članu 4. doda novi stav 6. koji glasi: "Rezervnom sastavu Vojske Srbije podležu i lica koja nisu regulisala vojni rok u predviđenom zakonskom roku". O čemu se ovde radi? Radi se o tome što mi u Srbiji imamo izuzetno veliki procenat vojnih obveznika koji iz raznoraznih razloga u poslednjih nekoliko godina, pa i u poslednjih 10 godina, nisu odslužili vojni rok. Ukoliko ovo zakonsko rešenje bude usvojeno oni praktično prestaju da budu vojni obveznici, prestaju njihove obaveze prema rezervnom sastavu Vojske Srbije. Neki od njih vojni rok nisu odslužili iz objektivnih razloga, možda zbog studiranja, neki zbog privremene bolesti, a neki zbog toga što im porodica možda živi u inostranstvu, pa su iz nekih razloga, jednostavno, iz praktičnih i moralnih razloga, bili u situaciji da im je bilo teško da dođu u Srbiju, da odvoje godinu dana, šest meseci, da odsluže vojni rok. Međutim, najveći broj vojnih obveznika koji nisu odslužili vojni rok nije to učino smišljeno iz razloga što su napustili Srbiju ili su, da uprostim, dezertirali iz nekog drugog razloga. Ukoliko ovo zakonsko rešenje bude usvojeno oni će biti favorizovani u odnosu na one građane Srbije, u odnosu na one vojne obveznike – koji na korektan i odgovoran način rešavaju svoje obaveze prema Republici Srbiji i njenoj odbrani. Praktično, ova lica koja su izbegla služenje vojnog roka, ukoliko ovo zakonsko rešenje, koje predlaže Vlada, bude prihvaćeno, odnosno ukoliko ne bude prihvaćen amandman SRS, biće nagrađena. Prvo, biće nagrađeni amnestijom. Mi znamo koja je praksa posle 2000. godine – vi amnestirate za sve i svašta, kada je u pitanju odbrana Srbije, a nakon toga biće dodatno nagrađeni time što neće morati da učestvuju na vežbama rezervnog sastava. Hvala. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Ne.) Ako ne, na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 8. stav 1. jer je predloženi tekst u suprotnosti sa članom 2. stav 3, članom 3. stav 2. i članom 9. stav 1. Predloga zakona, na koji je SRS, takođe, podnela amandman. U dva minuta koliko je predviđeno Poslovnikom za obrazlaganje amandmana, nemam vremena da čitam koje su to suprotnosti, ali je mnogo važnije da je predloženi tekst u suprotnosti sa članom 21. Ustava Republike Srbije koji kaže: "Pred Ustavom i zakonom svi su jednaki". Predloženi tekst u članu 8. stav 1, koji nam je dostavila Vlada, u suprotnosti je i sa članom 15. Ustava Republike Srbije, koji glasi: "Država jemči ravnopravnost žena i muškaraca i razvija politiku jednakih mogućnosti". Građani Srbije, ovo je dokaz, u članu 8, da državno rukovodstvo krši Ustav i pravi diskriminaciju prema osobama ženskog pola. Skrenuo bih pažnju da je nekada bilo nezamislivo da žena može da obavlja poslove u policiji, a u praksi se pokazalo da su mnogo savesnije, bilo kao pozornici ili saobraćajni policajci. Podsećanja radi, u nekim državama je obavezan vojni rok kako za muškarce, tako i za žene. SRS samo traži da se njihovo pravo poštuje i to smo predložili ovim amandmanom koji glasi: "Žene ne podležu regrutnoj obavezi i obavezi služenja vojnog roka. Žene na sopstveni zahtev mogu biti upućene na služenje vojnog roka". Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Ne.) Ako ne, na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković.
Zahvaljujem. U ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 10. stav 3. i predložio da stav 3. glasi: "Opšti poziv upućuje se u slučaju rata, neposredne ratne opasnosti ili proglašenja vanrednog stanja i ima isto pravno dejstvo kao i pojedinačni poziv". Da bi građanima Srbije bilo jasnije o čemu se radi i u čemu je osnovna primedba Poslaničke grupe SRS, morao bih da pročitam stav 2. i stav 3. zajedno. U članu 10, u stavu 2. piše sledeće: "Vojni obveznik se poziva radi vršenja vojne obaveze opštim i pojedinačnim pozivom". U stavu 3. piše sledeće: "Opšti poziv proizvodi isto pravno dejstvo kao i pojedinačni". SRS smatra da se u mirnodopskim uslovima poziv za vršenje vojne obaveze vojnom obvezniku može uputiti samo pojedinačnim pozivom. Opšti poziv se može uputiti samo u slučaju rata, neposredne ratne opasnosti ili proglašenog vanrednog stanja i tada ima za to opravdanje. Opšti poziv se može uputiti putem sredstava javnog informisanja, odnosno pisanih, elektronskih medija, putem javnog oglašavanja i na drugi način. Dame i gospodo, građani Srbije, krajnje je neprimereno da se u mirnodopskim uslovima vojni obveznici pozivaju opštim pozivom radi vršenja vojne obaveze, osim ako tekstopisac nije planirao da zbog neodazivanja na poziv, zbog te neinformisanosti, novčano i na drugi način kažnjava, kako bi napunili budžet Republike Srbije. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? Ako ne na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Podneo sam amandman na član 10. stav koji glasi: ''Regrut, odnosno lice u rezervnom sastavu, koga teritorijalni organ pozove u vezi sa vršenjem vojne obaveze dužan je da se javi na mesto i u vreme koji su navedeni u opštem ili pojedinačnom pozivu i da sa sobom ponese stvari i isprave koje su određene u pozivu.'' Suština mog amandmana, koji ću vam sad pročitati, sadržana je u izlaganju kolege Petkovića, on glasi – ''Regrut, odnosno lice u rezervnom sastavu, koga teritorijalni organ pozove pojedinačnim pozivom u vezi sa vršenjem vojne obaveze u mirnodopskim uslovima dužan je da se javi na mesto i u vreme koji su navedeni u pojedinačnom pozivu i da sa sobom ponese stvari i isprave koje su navedene u pozivu.'' O čemu se ovde radi? Radi se o tome što SRS smatra da je neozbiljno i pomisliti na mogućnost, a kamoli tu mogućnost još i ozakoniti jednim ovako ozbiljnim zakonom, da se regruti na služenje vojnog roka pozivaju opštim pozivom. Smatram da je to neozbiljno. Nadam se i verujem da to nije posledica mog patrijarhalnog vaspitanja i činjenica da sam smatrao izuzetnom čašću kada sam dobio poziv da služim vojni rok u tadašnjoj JNA. Smatram da se na taj način budućim braniocima otadžbine ukazuje izvesna čast, ako im se dostavi pojedinačni poziv. Danas omladina, drugovi, jedni druge pozivaju na rođendan, pa ne pozivaju ih opštim pozivom. Pozovu ih u toku školskog odmora, pozovu ih u škole i kažu imamo rođendan u nedelju u 10 sati, dođite, ali ih ispoštuju na taj način što im upute pojedinačne pozivnice. Dakle, smatram da treba razdvojiti ove dve stvari kada je u pitanju pozivanje vojnika na redovno služenje vojnog roka, to treba učiniti pojedinačnim pozivom. Kada je u pitanju pozivanje rezervnih vojnih lica na vežbe rezervnog sastava to, takođe, treba učiniti pojedinačnim pozivom, a, ne daj bože, ako zemlja dođe u vanredno stanje ili ratno stanje, onda se podrazumeva i zbog niza tehničkih problema i zbog brzine da postoji zakonska obaveza da se svi vojni obveznici jave, u najbliže, u svoje vojne jedinice, znači u najkraćem vremenskom roku, bez pojedinačnog poziva. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo, građani Srbije, narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 11. stav 2. i predložio da stav 2. glasi: "Ako se regrut, odnosno lice u rezervnom sastavu ne odazove pozivu, a izostanak ne opravda, biće sproveden postupak u skladu sa zakonom i utvrditi razlog i okolnosti neodazivanju na poziv." Sada bih građanima Srbije pročitao predlog koji je DS preko Vlade Srbije predložila u stavu 2, koji glasi: "Ako se regrut, odnosno lice u rezervnom sastavu ne odazove pozivu, a izostanak ne opravda, biće prinudno priveden". Ovaj predlog je potvrda da se svesno radi na razbijanju Vojske Srbije i slabi borbene gotovosti, čime se ugrožava odbrana države Srbije. Prosto je neverovatno da se koriste stare komunističke metode represija prema građanima koji su časno služili vojni rok i koji su spremni da brane otadžbinu, dok na drugoj strani na hiljade vojno sposobnih lica zbog, navodnog, prigovora savesti oslobađate svih obaveza i odgovornosti u odbrani države. Da li se pitate da li je vojni obveznik u rezervi u mogućnosti da baš uvek odgovori obavezama, da li je sprečen zbog bolesti ili jednostavno nije trenutno u mestu prebivališta, ili postoji još ozbiljniji razlog? Ne, vas to ne interesuje. Vi biste odmah u zatvor, novčanu kaznu, a možda i jedno i drugo. Ako se usvoji sadržaj teksta u stavu 2, kao u Predlogu zakona, to će dodatno destimulisati vojno sposobne obveznike na služenje vojnog roka u kasarni, pod oružjem i uniformom. Zahvaljujem.
Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Amandman koji je podneo kolega Aleksandar Martinović i ja odnosi se na član 12. koji govori o pozivanju vojnih obveznika radi vršenja vojne obaveze i to onih koji su zatražili otpust iz državljanstva Republike Srbije. Mislimo da nije dobro predloženo rešenje i da vojni obveznik koji je podneo zahtev za otpust iz državljanstva Republike Srbije i o tome obavestio teritorijalni organ da se poziva radi vršenja vojne obaveze, dok je u zakonu predloženo da se ne poziva, i u tom kontekstu stav 2. predloga ovog člana trebalo bi da se briše, a taj stav 2. govori da – izuzetno, od ove prethodne odredbe, na služenja vojnog roka se poziva regrut koji je podneo zahtev za otpust iz državljanstva, koji u toj kalendarskoj godini navršava 27 godina života. Interesantno je obrazloženje zašto nisu prihvaćeni ovi amandmani, pa, Vlada kaže da se amandman ne prihvata zato što bi se takvim rešenjem omogućilo da veliki broj vojnih obveznika podnese zahtev za otpust iz državljanstva u 27 godini života, kao i u toku ratnog i vanrednog stanja, čime bi se mogao ugroziti sistem odbrane. Naši amandmani su suprotni od ovoga što je napisano u ovom obrazloženju. Intencija našeg amandmanskog rešenja je upravo suprotna od ovog, jer mi mislimo da ni na koji način ne sme da se ugrozi sistem odbrane države, niti bezbednost države Srbije. Nažalost, reforma Vojska, koju je započeo Boris Tadić, a koju će dokrajčiti očigledno sadašnji ministar Šutanovac, ide upravo u ovom pravcu da se ugrozi sistem eventualne odbrane države Srbije. Amerikanizacija naše vojske je najveće zlo koje je moglo da se desi u našoj vojsci, a to je suština ove reforme i to je suština svih ovih zakona o kojima se ovih dana raspravlja. Uostalom, da bi neko napustio zemlju u vreme ratnog ili vanrednog stanja, ne mora ni da podnese zahtev za otpust iz državljanstva. Nije tako daleko, u vreme NATO bombardovanja 1999. godine, za vreme agresije, trebali da podsećamo ko je sve dezertirao, ko je napustio državu, ko je iz inostranstva pokazivao NATO agresorima koje ciljeve treba bombardovati, a kasnije na krilima ''buldožer revolucije'' došao, i došli, na visoke državne funkcije. Hvala.
Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Da.)
U amandmanu koji sam podneo na član 12. stav 3. menja se i glasi: "Vojni obveznik kome je odobren privremeni boravak u inostranstvo ne poziva se radi vršenja vojne obaveze najkasnije do septembra kalendarske godine u kojoj navršava 26 godina života". U ovom zakonu stoji sledeće: ''Vojni obveznik kome je odobren boravak u inostranstvu ne poziva se radi vršenja vojne obaveze do isteka odobrenog boravka.'' Mislim da je ovo moje rešenje ili ovaj moj predlog mnogo precizniji. Ovo objašnjenje ukazuje na to da je ovaj stav nedovoljno definisan, a naročito u našoj situaciji u kojoj se nalazi zemlja, kada grcamo pod korupcijom i raznoraznim neželjenim ponašanjima ljudi koji stavljaju pečate na određena dokumenta, pa se može desiti da neko ukaže mali znak pažnje određenom organu koji sedi u vojnom odseku i dobije malo poduži vremenski rok koji prelazi ovo vreme koje se ovde pominje, a to je septembar mesec kalendarske godine, kada vojni obveznik navršava 26 godina, te može da ostane i dalje. Predlažem da ovaj moj predlog usvojite, jer je precizniji od vašeg. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, da je ministar tu, pitao bih ga, pre nego što pređem na odbranu mog amandmana, a pretpostavljam da bi da je tu i prihvatio moj amandman posle mog obrazloženja, šta znači ''vreme koje kadet Vojne akademije provede'' itd. Koliko znam, postoji ''opel kadet'', a onaj ko se školuje za oficira, podoficira itd. zove se ''pitomac Vojne škole ili pitomac Vojne akademije.'' Toliko o poštovanju jezika i starih dobrih načela koje je Vojska u Srbiji negovala sve do današnjih dana. Podneo sam amandman na član 13 i tražim da se 3. stav promeni i da glasi: „Uputstvo o regrutovanju i popuni Vojske Srbije u miru donosi Ministarstvo odbrane“, a da ovaj drugi deo koji se odnosi na član 13. da glasi – „a u ratu vrhovna komanda“. Pre svega, ministar je načelnik organa koji se zove Ministarstvo, dakle, državne institucije i Ministarstvo donosi uputstvo o regrutovanju itd. a ne donosi ministar. Drugo, ministar za sebe uzima previše prava da i u ratu zameni vrhovnu komandu u smislu popune jedinica, u smislu trenutne mobilizacije i trenutnog regrutovanja, i pripreme za odbranu zemlje. Naravno, ministra nema, a gospoda koja sede iz Ministarstva mogu samo tu da sede, jer nemaju pravo da uzmu reč i da mi objasne zašto moj amandman nije prihvaćen. Pretpostavljam da bi ministar obrazložio tako što bi rekao – izvinite, ali ja bih da i u ratu budem ''tata'' svim oružanim snagama. Nažalost, dešava se često da ministri sednu i onda se pokupe i odu i ostanu činovnici iz Ministarstva koji nam ovde samo popunjavaju te klupe, a ne mogu ništa da urade. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 16 . amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodi poslanik Ljubiša Petković.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 17. i predložio da se stav 2. menja, a novi tekst da glasi – „Regruti koji se upućuju u posebne jedinice Vojske Srbije i kandidati za rezervne oficire podležu stručnoj i psihofizičkoj proveri'', umesto ''bezbedonosnoj'' kako je to predviđeno u Predlogu zakona. SRS smatra da je prošlo vreme totalitarnog režima, kada je Komunistička partija birala i postavljala kadrove prema moralno političkoj podobnosti i na određena mesta postavljala kadrove iz svojih redova. Danas to radi DS, ali pod novim nazivom – ''bezbedonosna provera''. SRS smatra da regrut koji se upisuje u posebne jedinice ili školu za rezervne oficire treba da bude bezuslovno fizički i psihički zdrava osoba, kao i da pokazuje zadovoljavajuću stručnost a ne moralno-političku podobnost. Druga stvar je provera da li kandidat iza sebe ima krivični dosije, koji može biti smetnja prilikom njegovog izbora. SRS predlaže da se stav 3. menja, a da novi glasi – „Propise po kojima se vrši stručna i psihofizička promena regruta donosi Ministarstvo odbrane'', a ne ministar odbrane kako stoji u Predlogu zakona. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima potpredsednica Nataša Jovanović.
Gospodo iz Ministarstva odbrane, s obzirom na to da ministar Šutanovac nije ovde, želim da vam kažem da sam u ime Poslaničke grupe SRS podnela amandman zato što ovaj način na koji se obrazuje regrutna komisija po Predlogu zakona uopšte nije dobar. Uredba o vršenju vojne obaveze, koju je donela Skupština Srbije, odnosno Vlada Srbije i Crne Gore još 2005. godine, kao i zakon iz 1991. godine mnogo bolje regulišu način obrazovanja regrutne komisije nego što ste vi sada dali u ovom sistemskom zakonu. Evo zbog čega. Pre svega zbog razloga koji sam imala, imajući u vidu da ovde ima mnogo i lekara raznih specijalnosti u našim poslanički grupama, kako u SRS-u tako i među drugim kolegama, koji će se složiti sa mnom da je taj psihološki aspekt prilikom prigovora, odnosno mogućnosti koje zakon daje, sada, doduše, dva puta, treći put je ili – ili, ili si sposoban ili nisi za vojnu obavezu, veoma važan. Ako u regrutnoj komisiji, a upravo sam to predložila, nema specijaliste neuropsihijatrije, to najbolje zna i gospođa Đukić-Dejanović, koja trenutno nije ovde, jer u kragujevačkom vojnom odseku, kada je on postojao, nažalost, kako je upropašćena Vojska, odnosno kako se napravio taj plan da se ukine Vojni odsek Kragujevac, da se izmesti Garnizon itd, više nema nijednog vojnika ni oficira u mom gradu, ali veoma dobro znate da je najveći broj onih koji traže odlaganje vojnog roka, ima i nekih, nažalost, drugih bolesti, ali, to su uglavnom te, kako oni kažu, ''psihičke smetnje'' – ko je taj u regrutnoj komisiji, ako nema lekara specijaliste, koji će to da procenjuje? Moram da vas podsetim, gospodo, gospodine Jovičiću i vas i vaše kolege, kako je to bilo regulisano ranije uredbom. Uredba je rekla: ''Na zahtev nadležnog Vojnog odseka nadležni vojni organ uređuje potreban broj profesionalnih vojnika i regruta'' i tako dalje, ''koji su potrebni za tu oblast'' i kaže da je broj članova regrutne komisije bio promenljiv, ovde ne mora, neka ima najmanje tri člana, može da bude i veći broj, dalje kaže – ''za člana regrutne komisije određuje se profesionalni oficir, lekar koga na zahtev nadležnog vojnog odseka odredi nadležna komanda vojnog okruga ili oficir-lekar rezervnog vojnog sastava.'' Ovde uopšte nema. Znate, sad jednog avijatičara odredite u vojnu komisiju, onda to nije logično. Morate, ako brinete formacijski o jedinicama Vojske Srbije na način koji je to utvrdio Zakon o vojsci, onda morate da brinete i o tome ko će da procenjuje sposobnost tog budućeg regruta. To je bila vrlo eksplicitna primedba na način određivanja regrutne komisije. Nemojte da zanemarite taj faktor jer, opet kažem, to možete i po statistici da vidite unazad ko zna koliko godina, decenija, da su najčešći razlozi zbog kojih neko odlazi kod lekara da ne služi vojni rok uglavnom te ''psihičke prirode''. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Ljubiša Petković.
U ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 19. stav 2. i predložio da se posle tačke 3) doda tačka 4) Član 19. Predloga zakona uglavnom reguliše pitanja vezana za rod vojske i zdravstvenu sposobnost vojnog obveznika, odnosno regruta u vezi sa služenjem vojnog roka. Tu su objektivno i realno navedeni svi elementi koji su bitni za određivanje roda u koji bi regrut bio evidentiran. Između ostalog, navedeno je da će prilikom regrutacije regrutna komisija voditi računa o stečenoj kvalifikaciji, zatim o određenom znanju iz neke oblasti ili veštinama, ali i rezultata lekarskih i drugih pregleda. U stavu 2. navedene su ocene koje regrutna komisija konstatuje. Tu su navedene sledeće ocene: ''1) sposoban za vojnu službu; 2) privremeno nesposoban za vojnu službu; 3) nesposoban za vojnu službu.'' SRS predlaže da se unese ocena pod tačkom 4) ''ograničeno sposoban''. Kao razlog navodim da postoji jedan broj građana koji su proglašeni nesposobnim za služenje vojnog roka jer imaju problema, primera radi, sa očnim vidom na daljinu ili ne raspoznaju boje ili neki drugi problem, a imaju žarku želju da služe vojni rok. Lica koja bi od strane regrutne komisije bila ocenjena – ''ograničeno sposobnim za služenje vojnog roka'', ne bi imala obavezu služenja vojnog roka, ali bi na njihov zahtev mogla biti upućena, imajući u vidu da mogu obavljati određene aktivnosti na nekom računara, u magacinu, u kuhinji ili biti zadužena za neke druge aktivnosti koje nisu vezane za upotrebu oružja i učešće u ratnim operacijama. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha . Da li neko želi reč? (Ne.) Predlog za dodavanje novog člana. Narodni poslanik Konstantin Arsenović podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 21. doda novi član 21a. Ima reč narodni poslanik Konstantin Arsenović.
Poštovana predsedavajuća, ne bih navodio, pročitao bih ovaj predlog novog stava koji glasi: Vojni obveznici koji su pravosnažno osuđeni za krivično delo sa elementima nasilja, za koja se gone po službenoj dužnosti ili po privatnoj tužbi, kao i za učestvovanje u neredima i tučama, pre upućivanja na služenje vojnog roka, podležu naknadnom specijalističkom pregledu radi utvrđivanja njegove sposobnosti za služenje vojnog roka sa oružjem.'' Ovim sam hteo da izbegnem bilo kakve nesreće u jednom kolektivu kakva je Vojska. To je bio i ranije problem. Obrazloženje koje je dato za mene je neprihvatljivo, da to nije predviđeno u uputstvu za preglede, a svako, uputstvo se prilagodi postojećem zakonu. Neprocenjiva je šteta koja može proisteći prijemom takvih ljudi, koji su skloni nasilju, uz to još da mu date oružje u ruke, pa ne vidim razloga, kada smo ovako liberalizovali služenje Vojske, da se ovaj amandman ne prihvati i da ne dozvolimo svesno dovođenje ljudi koji će možda sutra izazvati katastrofu, nesreću, i da ne govorim dalje. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Čomić, ovo je džepno izdanje Ustava Republike Srbije, Mao Ce Tung izdanje, tu postoji registar pojmova. Tražeći pojam – ''civilno služenje'', došli smo do slova ''c'' i tu postoje samo dva pojma – cenzura i crkva. U članu 45. Ustava Republike Srbije govori se o oslobađanju ispunjavanja neke obaveze koja podrazumeva upotrebu oružja. To je služenje Vojske bez oružja – može sa kazanom, sa nožem za ljuštenje krompira, sa konjima, sa drugim stvarima, ali bez pištolja i puške, tako da se ograničimo na to. Moj amandman nije prihvaćen, a uopšte ne znam razlog zašto nije prihvaćen. Tražio sam da sve ono što je navedeno u stavu 2. člana 22. bude izbrisano, jer videćete i sami da se sve to već nalazi u stavu 1, tiče se ispunjavanja regrutne obaveze tokom vanrednog stanja i tokom ratne opasnosti. Genijalci su se dosetili pa su napisali stav 2. koji kaže ovako: ''Radi izvršavanja regrutovanja u ratu'', već je proglašeno ratno stanje, oružani napadi su krenuli, ''Plan regrutovanja za prvu godinu rata''...Kako vam nije čudno? Zašto prvu godinu rata? Zašto nije pokriveno Prvim stavom? Valjda za vreme mirnodopskog stanja praite planove za vanredno stanje i za ratno stanje? Jeste li vi služili Vojsku? Da li znate da kada je krenulo NATO bombardovanje prva bomba što je pala u Srbiji pala je na rezervni položaj Vlade Republike Srbije? Pa, prvo što pada neprijatelju to su ratni planovi, a vi se ovde hvalite kako se u miru radi ratni plan potpune regrutovanja u prvoj godini rata. Nama nisu potrebni špijuni, uopšte. Vi sve lepo napišete. Ne treba ni ovaj mlađi Veljko Kadijević, ni Hadžić, niko nam ne treba. Vi sve napišete, a malopre smo se svađali oko toga da li vojno lice može kao profesionalac da prisustvuje nekim sastancima i tako dalje. A vi lepo napisali u zakonu sve. Sa kojim ciljem? Da kontrolišemo navodno državne organe da li ispunjavaju svoje obaveze u skladu sa zakonom. Stav 1, ovog člana, znači da u mirnodopskim uslovima pravite planove. Vi tumačite na potpuno uvrnut način. Da li vaši prijatelji sa kojima delite zmije, guštere, iz Dejtona, iz države Ohajo ovako nešto primenjuju? Pa, ne primenjuju. Ajde, prođite vi u tajne CIA, Pentagona i tako dalje. Jeste li gledali skoro emisiju o Karli del Ponte? Šetala se skoro celim svetom, razgovarala u raznim ministarstvima, za njom ide kamera i sve snima. Došla je do Pentagona, kamera ispred vrata – curik, nema! Ne može sa vama, gospođo, da se uđe u zgradu i kraj priče. Nema demokratije, nema priče. Nema bajki. Nema civilne službe. Nema ničega. Zna se red. A vi sve na izvol'te. Kao da nemate iskustva, prvo se napadaju ti planovi, prvo se to uzima da bi se znalo kakva je naša snaga, pa onda po tim planovima, za koje računamo da su tajna, oni nas napadaju, eventualno, i ne daj bože. Čuvajte, vi ste vojna lica, ovi civili ne moraju da znaju, ovo je čisto vojna stvar. Dakle, u mirnodopskim uslovima svakodnevno se rade planovi za regrutovanje i to nije nikakav problem. A vi, stavite na izvol'te sve što ne treba da bude u zakonu. Apsolutno sam siguran, gospodine Šutanovac, da ćete da prihvatite ovaj moj amandman, jer on pojačava prvi stav tog člana. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Božidar Delić.
Ovako kako je dat ovaj zakonski predlog ispada da svi regruti moraju biti upućeni na služenje vojnog roka u godini kada navršavaju 19 godina života, osim onih kojima je po zahtevu, da li zbog studiranja ili nekih drugih obaveza, odobreno da tu obavezu regulišu kasnije. Ako bi se povećao odziv mladih za služenje vojnog roka sa oružjem, obzirom na broj jedinica koje danas imamo, ovo ne bi bilo moguće. Da je samo dodata jedna reč – najranije u kalendarskoj godini u kojoj navršavaju devetnaest godina života, onda bi to moglo da znači da mogu biti najranije upućeni u devetnaestoj godini, ali isto tako i u dvadesetoj, dvadesetprvoj i tako dalje. Svrha našeg amandmana je da se ovo popravi, jer ste to tako decidno rekli da znači da se onda ne bi moglo u dvadesetoj godini, da morate svakome obezbediti da u devetnaestoj godini bude upućen na služenje vojnog roka. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković.
Dame i gospodo, građani Srbije, u ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 25. stav 1. i predložio novi tekst koji glasi – ''Na služenje vojnog roka upućuje se regrut koji je ocenjen sposobnim ili ograničeno sposobnim za vojnu službu, u skladu sa članom 19. ovog zakona, i to u kalendarskoj godini kada navršava 19 godina.'' SRS smatra da se na lični zahtev u Vojsku Srbije može uputiti i lice sa ograničenom sposobnošću, ukoliko se služenjem vojnog roka neće narušiti njegovo zdravstveno stanje. Ovaj amandman je u skladu sa amandmanom koji sam u ime SRS podneo na član 19. stav 3. Predloga zakona. Želeo bih da dodam da se u vojnu legitimaciju upisuje da je ograničeno sposoban i da se na osnovu ocene regrutne komisije može raspodeliti u skladu sa svojim stručnim znanjem, kvalifikacijama i stečenim sportskim ili nekim drugim veštinama. Ne bih navodio konkretne slučajeve, ali poznato vam je da su neki vrhunski sportisti bili proglašeni nesposobnim za služenje vojnog roka, a postizali odlične rezultate. Zašto se takva lica ne bi ocenila kao ograničeno sposobnim i na lični zahtev bila upućena na služenje vojnog roka, ako ništa drugo, ono bar kao instruktori u obuci u raznim disciplinama? Imajući u vidu, da u Vojsci Srbije ima raznih rodova vojske u kojima lice sa ograničenom sposobnošću može da ostvari značajne rezultate, predlažem da prihvatite ovaj amandman, jer sam siguran da će lice sa ograničenom sposobnošću dati veći doprinos u odbrani zemlje, u odnosu na vojno sposobna lica koja bi služila u civilnoj službi umesto u Vojsci Srbije. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Posle naslova: "Obaveza služenja vojnog roka" od člana 24. do 38, član 25. reguliše pitanje kada se regrut upućuje na služenje vojnog roka i ko donosi odluku o tome, odnosno ko donosi naređenje o tome. U ovom članu stavom 2. vi predviđate da to čini ministar odbrane, a mi predlažemo amandmanom da to čini Ministarstvo odbrane, dakle, kao institucija i kao jedino merodavno telo koje može da planira i vrši popunu jedinica i mirnodopskim uslovima. Ministar je samo jedna ličnost u tom ministarstvu, doduše, po položaju, po zvanju, po rangu, jeste prvi, ali ipak, dozvolićete, to je samo čovek od krvi i mesa, čovek koji normalno može i da pogreši. Skoro se desi, pre par dana, ministar reče da u državi Srbiji ima oko 55.000 vojnih penzionera, ako se dobro sećam, i da je to, kako je ministar rekao tada, ''velika količina'' za ovu državu. Čini mi se da je i danas ministar upotrebio neku sličnu reč za vojne obveznike, rekao je da i njih ima u ''velikoj količini''. Rekao bih da jednom čoveku, pa bio on i ministar vojni, može da se desi da u jednom momentu kaže da u Srbiji ima velika količina i vojnih obveznika, koji mogu sutra da predstavljaju neko topovsko meso u nekim multinacionalnim snagama negde u Iraku, Avganistanu i tako dalje. Da ne bi to bila velika količina i da ne bi ta količina ljudskog topovskog mesa srpskih vojnika bila upotrebljena za tako nešto, mislim da je mnogo adekvatnije i pametnije prihvatiti ovaj amandman, da ipak to radi Ministarstvo odbrane, jer Ministarstvo odbrane kao institucija mislim da je jedino merodavna da planira i da vrši popunu jedinica u mirnodopskim uslovima. Hvala. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman u ime SRS, da se menja član 26. koji bi bio na neki način koncizniji i precizniji, pismeniji i terminološki lakše shvaćen. Predlažmo da član 25. glasi, umesto postojećeg člana: ''Regrut upisan na fakultet dužan je da do kraja novembra tekuće godine teritorijalnom organu dostavi dokaz da je upisan na fakultet, odnosno drugu visoku školu ili strukovne studije na početku studija.'' Dakle, ''na početku studija'', da to podvučemo. U stavu 2. kažemo: ''Vojni obaveznik dužan je da obavesti vojno teritorijalni organ ukoliko promeni ili napusti fakultet, visoku školu ili strukovne studije ili na drugi način izgubi pravo za odlaganje vojne obaveze.'' Da bih obrazložio ovaj moj amandman i da bi građani lakše shvatili, moram da naglasim sledeće, da je materija vezana za odlaganje prekid i oslobađanje od služenja vojnog roka regulisana ovim zakonom u članu 39, i da sam zbog toga, u ime SRS, smatrao da stav 1. iz člana 26. treba fiktivno ugraditi u tačku 8), koju treba didati, člana 39. Zbog čega? Zbog toga što je nepotrebno da student koji je upisao fakultet, drugu visoku školu ili strukovne studije, svake godine podnosi dokaz da je redovni student upisan na fakultetu, i to, prvenstveno, iz razloga uprošćavanja administracije. Mi iz SRS smatramo da je predloženi amandman u skladu sa članom 39. stavom 1. tačkom 8), a funkcija ovog amandmana jeste bila da spreči nepotrebno odlaganje i izbegavanje služenja vojnog roka. Zbog toga, u članu 39. koji obuhvata odlaganje, prekide i oslobađanje od obaveza služenje vojnog roka, treba staviti tačku 8) koja će precizirati, a i moj amandman koji će pomoći da ovaj predlog zakona ne bude dvosmisleno tumačen ili na način na koji možda odgovara nekom studentu. Hvala.
Da li još neko želi reč? Na član 27. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, i vi i javnost Srbije mogli ste se uveriti da Poslanička grupa SRS poseduje zavidno znanje iz ove oblasti. Imali smo dilemu kada je u pitanju član 27. da li ga potpuno brisati ili uložiti amandman na njega, da se proba nešto popraviti. Jer, u članu 24, 25. i 26. se reguliše i stil služenja vojnog roka, mi bismo tako rekli. A stil može biti: sa oružjem ili bez, dužina trajanja, najranije kada se može otići na odsluženje vojnog roka i rekao bih, najkasnije u životnom dobu jednog čoveka, odnosno vojnog obveznika. U članu 27, kažete: ''Regrut koji zahteva da bude upućen na služenje, odnosno dosluženje vojnog roka.'' Ukoliko imamo ovakav zakon, posebno imajući u vidu odredbu člana 24, 25. i 26, onda nema potreba da upućuje zahtev. Na osnovu ovoga je stvorena i obaveza, odnosno izuzetak pod određenim uslovima. I onda, u skladu sa potrebama Vojske, u skladu sa ovim zakonom, odlazi se na odsluženje vojnog roka. Zbog čega smo amandmanski intervenisali? Više zbog stava 2. člana 27, nego zbog stava 1, iako smo neke izmene predložili u kompletnom članu. Stav 2. kaže: ''Regrut koji se sa odobrenog privremenog boravka u inostranstvo vrati u zemlju i zatraži da bude upućen na služenje vojnog roka, upućuje se u prvom uputnom roku.'' Mi smo rekli –''upućuje se u skladu sa zakonom.'' U obrazloženju zbog čega se ne prihvata ovaj amandman navodi se – da je neko otišao privremeno u inostranstvo, pa se vratio da odsluži vojni rok. Ne, neko je mogao da ode sa 18 godina, kada inače po ovom zakonu ne može biti vojni obveznik, ne može služiti vojsku, i ako se vratio, ne možemo ga slati u narednom roku, ali može da se desi još jedan praktičan problem. Ako postoji odlazak na odsluženje vojnog roka u decembru, i ako su sve pripremne radnje završene, recimo, uslovno, da je to 10. decembar, a on se vraća iz inostranstvo 29. ili 30. novembra. Prvi uputni rok je ta klasa u decembru, a sve pripremne radnje su završene. Da, biće to sledeći, a onda smo mi rekli, da bismo precizirali, da ne bismo izazvali nikakvu zabunu i nedoumicu, dakle – ''u skladu sa zakonom''. A to bi već bio sledeći uputni rok. Mislim da bi ovaj amandman trebalo prihvatiti. On bi u dobrom delu poboljšao i pojasnio ovu odredbu. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč je zatražio i reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, svrha svakog zakona je da bude jasan i da reguliše oblast za koju je namenjen. Međutim, mišljenja sam da je ovaj predlog zakona u mnogim delovima poprilično elastičan, odnosno postoje određeni segmenti ovog zakona koji dozvoljavaju ministru odbrane da na svoju ruku propisuje određene uslove. Tako je i sa članom 28. ovog predloga zakona, kojim se stvaraju uslovi za zloupotrebe i diskriminacije. Ovim članom ostavlja se mogućnost da ministar odbrane oslobađa služenje vojnog roka umetnike, naučne radnike i vrhunske sportiste, i da ih ujedno regrutuje za kampanju svoje političke partije. Na taj način se vrši diskriminacija, iako je ovaj saziv Narodne skupštine pre nekoliko meseci usvojio Zakon protiv diskriminacije, pa ćemo opet na predizbornim mitinzima DS od takvih vrhunskih umetnika i sportista čuti da postoje građani višeg i nižeg reda. Takođe, podsetio bih vas da je član 28. ovog predloga zakona u koliziji sa članovima 19, 20, 21. i 32. ovog predloga zakona, koji definišu uslove i način na koji se lica oslobađaju vršenja vojne obaveze. Ocene regrutne komisije mogu biti sposoban za ''vojnu vežbu'', ''privremeno nesposoban'' i ''nesposoban za vojnu službu.'' U koju kategoriju spadaju vrhunski sportisti, umetnici i naučni radnici? Na kraju, kako će se definisati i situacija kada naučni radnik, vrhunski sportista i umetnik ipak želi da služi vojni rok? To ovakav predlog zakona ne prepoznaje. Zbog toga vas pozivam da u danu za glasanje prihvatite ovaj amandman, jer građani Srbiji bili oni umetnici, naučni radnici, sportisti, radnici, seljaci ili doktori, vojnu obavezu moraju regulisati pod istim uslovima. Hvala. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković, koji želi reč. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 31. stav 1. i predložio da se menja, a novi tekst bi glasio: ''Prilikom izbora slušalaca kursa za rezervne oficire, prvenstvo imaju regruti vojni stipendisti, regruti koji su sa boljim uspehom završili odgovarajuću školu.'' Predlagač ovog zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi u stavu 1. u članu 31. predložio je da se prilikom izbora slušalaca kursa za rezervne oficire prednost daje, kako kaže, ''regrutima mlađeg godišta''. Meni ova definicija nije baš jasna. Šta znači – mlađeg godišta? Ako se u Vojsku Srbije upućuju lica od svoje navršene 19-te do 27-me godine starosti, kakva je razlika između lica od, recimo, 22 ili 24 godine? Svi regruti su mladi i tu ne treba praviti razlike. Hoće li, prema vašim kriterijumima, slušalac kursa za rezervne oficire sa 21-om godinom starosti, makar i sa slabijim ocenama, imati prednost u odnosu na slušaoca koji ima 24 godine, a tom prilikom je završio kurs sa najvećim ocenama? Rekao bih da ste ovaj stav dobro osmislili kako biste imali prostora za manipulaciju i izbor negativne selekcije po partijskoj liniji. Očekujem da prihvatite amandman SRS na stav 1. ovog člana i prilikom izbora slušalaca za rezervne oficire date prednost regrutima, vojnim stipendistima i slušaocima koji su imali bolji uspeh i završili odgovarajuću školu. Zahvaljujem.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac. Izvolite.
Tačno sam znao da ćete da pokvarite obrazloženje. Prilikom izbora slušalaca kursa za rezervne oficire prvenstvo imaju regruti, vojni stipendisti, regruti koji su sa boljim uspehom završili odgovarajuću školu i regruti mlađeg godišta. Zbog čega? Zato što ukoliko su mlađi – sistem ih ima duže u rezervnom sastavu. Ova odluka nema nikakve veze sa dnevnom politikom, što ste vi hteli da prikažete, već je strateški važno ako neko ima 19, neko 27 godina, osam godina razlike u rezervnom sastavu poboljšalo bi, mi smatramo, naš rezervni sastav. Ništa tu nema što je sporno. Ukoliko je neko odličan i malo stariji, budite sigurni da će i on biti upisan. Nažalost, nije toliko sad interesovanje, kao što vam izgleda.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović.
Poštovana predsedavajuća i gospodine ministre, podneo sam nekoliko amandmana, da kažem, malo radikalnijih, svestan čak da ih verovatno nećete prihvatiti. Moj cilj je bio da na neki način doprinesem da se kroz ovaj zakon i zakon o civilnoj i zakon o radnoj i materijalnoj obavezi utvrde stimulativne mere, odnosno destimulativne mere za služenje vojnog roka pod oružjem. Jednim od tih amandmana predložio sam da se i slušaoci kursa za rezervne oficire vreme provedeno na tom kursu računa kao pripravnički staž. U obrazloženju je dato zbog čega se amandman ne prihvata. Isto tako, moglo bi se razmisliti da se ovo razreši, ako ne sada, bar na neki način, kroz regulisanje drugih zakonskih propisa. To bi bila stimulativna mera, jer ne vidim zašto lekaru koji je u školi rezervnih oficira ne može za vreme dok je u toj školi i praktično radi taj posao, da se to vreme računa kao deo vremena pripravničkog staža.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Imam blagi osećaj, dame i gospodo narodni poslanici, da ministar prvo pogleda zaglavlje, pa vidi koja je poslanička grupa, pa ovo dole nije ni bitno, jer kad pogledate amandmane koji su usvojeni, usvojeni su amandmani poslaničke grupe DS, koje potpisuje Vlatko Ratković, vidim pet njegovih amandmana je usvojeno. Ako nije tako, onda stvarno ne znam zašto ovaj moj amandman nije usvojen. Radi se o amandmanu na član 32, koji kaže: ''Na služenje vojnog roka ne upućuje se regrut: 1) koji je pravosnažno osuđen na kaznu zatvora, 2) prema kome je primenjena vaspitna mera, 3) protiv koga je pokrenut krivičnih postupak.'' i tako dalje. Tražio sam da se kao stav 1. upiše – ''koji je ocenjen nesposobnim za vojnu službu.'' U obrazloženju zašto mi amandman nije usvojen, piše: ''Amandman se ne prihvata zato što je predmetna materija već regulisana članom 25. stav 1. Predloga zakona.'' A član 25. kaže: ''Na služenje vojnog roka upućuje se regrut'' i tako dalje. Pa, nisam podneo amandman na član koji kaže – ko se upućuje na služenje, nego, upravo, ko se ne upućuje na služenje. Vidite kako vam je malo trebalo da shvatite i da prihvatite amandman. A ovamo kaže – u skladu sa članom 19. Članom 19. je regulisano kako regrutna komisija ocenjuje sposobnost regruta i kakve su ocene – sposoban za vojnu službu, privremeno nesposoban za vojnu službu i nesposoban za vojnu službu. Ministre, prihvatite amandman, ovde upišite ovo – da se ne poziva nesposoban za vojnu službu, i liči će vam zakon na nešto. Hvala.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović.
Ovde se govori o pravu na služenje vojnog roka bez oružja, odnosno navedeni su uslovi pod kojima se ne može ostvariti to pravo. Napravljene su razlike prigovor savesti za služenje vojnog roka u uniformi bez nošenja oružja i u odnosu na prigovor savesti za služenje vojnog roka u civilnoj službi. Ne vidim razloga zbog čega su napravljene te tplike razlike. Mislim da postoji jedan prigovor savesti, da nema tu nekih bitnih razloga, jer onaj koji je u uniformi, a ne nosi oružje, u suštini samo mu je, da kažem, pogodnost što je u kasarni. Međutim, ne vidim razlog. Dodao sam da ne može ostvariti to pravo onaj 1) koji je posedovao ili poseduje dozvolu za nošenje ili držanje oružja, 2) koji je neposredno obavljao ili obavlja poslove u procesu proizvodnje oružja, 3) koji je obavljao ili obavlja poslove obezbeđenja i tako dalje, da to ne čitam. Suština je da bi trebalo ova prava ili ograničenja, bolje rečeno, izjednačiti i u jednom i u drugom zakonu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Slađan Mijaljević.
U članu 33. stav 2. menja se i glasi: „Pravo na služenje vojnog roka bez oružja ne može ostvariti regrut koga je vojna lekarska komisija ocenila vojno sposobnim za služenje vojnog roka.“ Principijelni stav SRS je da se ukine civilno služenje, naravno, i taj čuveni prigovor savesti, odnosno služenje bez oružja. Kakva je to savest koja može prigovoriti tome da je neki ili svaki čovek dužan da štiti ili brani sebe i svoje bližnje? Ne postoji ni prigovor savesti niti bilo kakvo religijsko opravdanje, iz bilo koje zvanične religije sveta, koje može opravdati čoveka da se ne obuči da brani sebe i svoje bližnje, jer je na taj način počinio ili čini neko samoubistvo na odloženo vreme ili na odloženi rok. Kada uđemo u ratnu situaciju i kada vas neprijatelj napada, ne možete da kažete – imam prigovor savesti, nisam obučavan, molim te, nemoj da me diraš. Čovek je dužan da štiti sebe i štiti druge, dužan je da se obuči, dužan je da nauči da koristi i oruđa i oružja, dužan je da nauči da koristi i kramp i lopatu, ali je dužan i da nauči kako se koristi i ašovčić vojni, kao i kako se koristi puška ili neko drugo oružje. Moramo da zaštitimo ove nesrećnike kojima ste omogućili da Vojsku služe kao civili u nekim institucijama, a kako reče ministar, u nekim neposrednim ratnim dejstvima, opasnostima, oni će biti upotrebljeni za kopanje rovova ili nečega sličnog. To je apsurdno, to je nemoguće. Takvog čoveka postaviti na neku vatrenu liniju, da vam iskopa rov, pa on ne zna šta je ašov, inžinjerijsko oruđe, kramp, on je šetao pudlicu, imao je opasnost da mu pudlica ne trzne, da mu ne iščaši ruku iz ramena, i sada njemu treba dati kramp da iskopa rov za vatreni položaj haubice od 122 milimetra. O čemu mi to pričamo, ljudi? Zaštitite ove nesrećnike. Oni koji su otišli da časno odsluže, koji su obučeni, oni su već nešto naučili, u većoj ili manjoj meri, ali znaju da upotrebe i lopatu i top. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 33. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega bih da iznesem generalni stav Srpske napredne stranke kada je u pitanju služenje vojnog roka bez oružja, da smo jako nezadovoljni kako je to rešeno u zakonu. Čini mi se da se preko toga prešlo u nekoliko članova i da ima jako puno toga što je nedorečeno u samom zakonu. Ono što piše u Ustavu, naravno, da mora da se poštuje i neophodan je taj institut, pozdravljamo to što je ispoštovan Ustav, ali mislim da je u zakonu, kada je u pitanju služenje vojnog roka bez oružja, trebalo regulisati tako da se onemogući bilo kakva zloupotreba, da eventualni troškovi takvog služenja vojnog roka ne padnu na teret poreskih obveznika. Dakle, da se kroz neke prateće zakone onemogući da ljudi koji nisu služili vojni rok sa oružjem, eventualno, sutradan, mogu u nekim državnim institucijama da ostvare neko pravo, neko zaposlenje koje podrazumeva neko elementarno ili ozbiljnije poznavanje upotrebe i korišćenja oružja. Amandman je i predložen sa tim ciljem. Svesni smo da je on delimično i kontroverzan na neki način i da svako ima pravo i da se predomisli u nekom narednom roku u svom životu da shvati da je pogrešio kada se odlučio za takav način služenja vojnog roka, ali i da je u zakonu moralo da se na neki način odvoji i da se destimuliše služenje vojnog roka bez oružja. Mislim da je to generalno stav Srpske napredne stranke i svih narodnih poslanika. To je razlog zbog čega smo podneli ovaj amandman. Hvala. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 34. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Konstantin Arsenović podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 35. doda novi član 35a. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović.
Koristiću deo vremena poslaničke grupe za obrazloženje ovog amandmana. U principu sam, kao čovek, protiv služenja civilnog vojnog roka, no, Ustav je to pravo stvorio, ne mogu protiv Ustava i ne želim da se suprotstavljam ni zakonu ni Ustavu. Smatram da neke stvari ipak moramo učiniti pravednijim, pravičnijim, u odnosu na one ljude koji će služiti vojni rok, koji će sutra ratovati, možda, u odnosu na one koji će ići u civilnu službu, da obrezuju trave itd, a sutra se u ratu mogu baviti ratnim profiterstvom. Nemamo nikakvih ograničenja, čak sam podneo amandman da onaj ko se opredelio za služenje civilnog roka ili bez oružja sutra mora da snosi neke posledice u pogledu prava koja može koristiti. Prema tome, ako je on ostvario određeno pravo – da služi civilnu službu ili drugu, onda ne može sutra, ponovo, da to ne važi. Dakle, ako neko jedanput ne nosi oružje, nema pravo da nosi, on ne može nikad više da ostvari to pravo. Da bi bio koncizniji i jasniji, pročitaću amandman: „Vojni obveznik koji je služio vojni rok bez oružja ne može biti u radnom odnosu ili zasnivati radne odnose u jedinicama i ustanovama Vojske Srbije, Ministarstva odbrane, Ministarstva unutrašnjih poslova, u ustanovama i zavodima za izvršavanje krivičnih sankcija, pravnim licima koja su registrovana za obavljanje poslova iz oblasti zaštite i obezbeđenja lica, stvari i objekata, koja su registrovana za proizvodnju i promet oružja i municije i sredstava i opreme za potrebe vojske i policije. Vojni obveznik koji je služio vojni rok bez oružja ne može posedovati niti podnositi zahtev za nošenje ili za držanje oružja.“ Prema tome, ni posle to pravo ne može da ima. Misli se, jednostavno, on je to obavio za tih devet meseci i posle ima sva prava kao i drugi građani. Mi imamo jedne građane koji će ginuti, koji će prolivati krv, ali ovaj misli da posle može po svome i da može da ostvaruje svako pravo kao i svaki drugi građanin. Dakle, mora da se snosi posledica. Zato sam malo ogorčen zašto ovaj amandman nije prihvaćen kao vid sankcije za one koji služe vojni rok u civilstvu ili bez oružja. Hvala lepo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković.
U ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 36. stav 2. i predložio da se tekst menja i da glasi: „Vojni obveznik koji je oslobođen služenja vojnog roka pod uslovima propisanim zakonom, prevodi se u rezervni sastav Vojske Srbije prema školskoj spremi i radnom iskustvu, u slučaju neposredne ratne opasnosti, proglašenog vanrednog stanja ili se prevodi u civilnu zaštitu.“ Razlika između predloženog amandmana, Poslaničke grupe SRS i Predloga zakona je prvenstveno u tome što u Predlogu zakona stoji da se lice koje je oslobođeno služenja vojnog roka prevodi u rezervni sastav Vojske Srbije, dok SRS smatra da se lice koje nije sposobno za služenje vojnog roka može pozvati u rezervni sastav Vojske Srbije samo u slučaju neposredne ratne opasnosti ili proglašenog vanrednog stanja. Meni nije jasno šta bi moglo da radi lice u rezervnom sastavu Vojske Srbije od svoje 20 do svoje 60 godine života u rezervnom sastavu, ako je oslobođeno služenja vojnog roka. Koliko je meni poznato, u sadašnjim uslovima, oslobađanje od služenja vojnog roka ocenjuje i daje rezultate regrutna komisija i to pravo ostvaruju vojni obveznici, odnosno regruti iz zdravstvenih razloga. Pitam ministra, da li je humano da lice koje je oslobođeno služenja vojnog roka iz zdravstvenih razloga, potežete 40 godina po vojnim vežbama i manevrima a, pri tom, na stotine hiljade vojno sposobnih lica koja će izbeći služenje vojnog roka zbog lažnog prigovora savesti ne pozivate na obavezu i dug prema otadžbini? Zahvaljujem.
Na član 37. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Jovanović koja želi reč. Izvolite. Reč ima Nataša Jovanović.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman sam podnela iz humanih razloga i to bi bila baš radikalna promena u zakonu, zato što ste i vi, gospodine ministre, prilikom služenja vojnog roka, verujem, barem jednom dali dobrovoljno krv i dobili dva dana oslobađajućih, je li tako, ili dva puta, četiri dana ste uštedeli, dobro vi ni sada niste malokrvni čovek tako da vi sada možete kao građanin to da uradite, ali ovde je način da stimulišemo vojnike da budu deo humanog društva zbog činjenice da je sve veća i, nažalost, teško ostvariva potražnja za krvlju u Srbiji. Zbog toga imamo te akcije i apele Republičkog zavoda za transfuziju i onda se stiče utisak da mi nismo humano društvo zato što kada dođu periodi letnjih meseci tada je povećana, nažalost, zbog učestalih nesreća, pre svega na putevima, potražnja krvi tako da zavodi u svim kliničkim centrima dođu u izuzetno tešku situaciju, da su čak tada i neke operacije dovedene u pitanje. To je dobar način da vojnika stimulišete tako što će svojim doprinosom i davalaštvom krvi da dobije ta četiri, umesto do sada, apsolutno se to do sada nije menjalo, evo, proverila sam kod svih kolega koji su služili vojni rok, uvek je bilo dva dana, ali sada je zbog neophodnosti da se pomogne društvu, pre svega, Republičkom zavodu za transfuziju, onima kojima je to neophodno, to bi bio dobar gest da prihvatite ovaj amandman i da vojnici dobiju četiri dana, ne računajući onaj dan samog davalaštva. Do sada smo imali neke više nego degutantne akcije samoproklamovanja humanosti nekih ljudi na delu. Vas nisam videla na tim snimcima, ali Borisa Tadića jesam, raznih drugih sportista koji su bliski Demokratskoj stranci, koji pre svega treba da se afirmišu u disciplini kojom se bave, a ne na taj dan, i uvek sa Tadićem. Ovi vojnici nikada neće biti pod nekim objektivom ili na naslovnoj strani nekih novina, ili udarna vest u Dnevniku RTS, ali će bar znati da su uradili neko dobro za društvo i humano delo i da na taj način, dakle, kroz to podsticanje oni za uzvrat dobijaju mogućnost da ranije odu kući. Onaj koji je spreman da na takav način pomaže najugroženijim u Srbiji svakako je neko ko će na najbolji mogući način i najsavesnije da služi vojni rok. Ne vidim zašto ne biste prihvatili ovaj amandman.
Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici: Dragan Šormaz, Jovan Palalić, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić, Aleksandar Pejčić i Zoran Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, uvaženi predstavnici Vlade, Ministarstva, grupa poslanika DSS uložila je amandman na član 37. u vezi odsustva vojnika, oficira i podoficira. S obzirom na to da je ova materija regulisana i podzakkonskim aktom, gospodine ministre, Pravilom službe Vojske Srbije, mi predlažemo da povučemo ovaj amandman i tehnički da ga obradimo, i ono što piše u Pravilima službe Vojske Srbije da taksativno navedeno u ovom osnovnom zakonu. Mislim da bi to bilo korektno prema ostalim vojnicima, oficirima i podoficirima da znaju šta su njihova pravila u vezi tih opštih privatnih poslova. Zahvaljujem. (Govori sa mesta: Izvršićemo samo tehničku redakciju amandmana.)
Da li još neko želi reč? (Ne.) Molila bih i narodne poslanike, podnosioce amandmana i predstavnike Vlade, da konsultacije, koje obavljaju oko amandmana, budu sa prijavom za reč, da ne bih morala da prepričavam šta je tema razgovora. Dakle, niko ne želi reč u raspravi o amandmanu na član 37. Na član 37. amandman je podneo poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
U članu 38. imamo novu sankciju kada su u pitanju vojnici koji služe vojni rok pod oružjem. Malopre sam imao priliku da govorim o tome kako smo nezadovoljni sa kojom lakoćom se Ministarstvo odlučilo da, na neki način, bez neke dodatne zakonske regulative, vojnike koji služe bez oružja prepusti, faktički, da ne kažem same sebi, ali i jako sumnjivoj pravnoj regulativi. U ovom članu 38. imamo pokušaj da se za vojnike koji služe vojni rok sa oružjem uvede jedna dodatna sankcija, koja podrazumeva – zabranu izlaska iz kasarne i to u trajanju od 15 dana. Dakle, sa jedne strane, imamo za one koji služe bez oružja dosta liberalne propise i zakonsku proceduru, a to se odnosi i na civilno služenje vojnog roka. Ja sam i u načelu govorio malo o tome – da vojnici koji civilno služe, em što služe u mestu odakle su, em osam sati dnevno služe, em imaju, nekih, 13 dana redovnog odsustva, recimo, u odnosu na vojnike koji služe sa oružjem, gde je redovno odsustvo 10 dana, em se vojnicima koji služe sa oružjem nameću neke dodatne sankcije. Smatram da ako jedna pravila važe za vojnike sa oružjem, ista moraju da važe i za one koji su u civilnom služenju vojnog roka. Ako se pooštravaju sankcije sa ove strane, moraju da se poštravaju i sa one strane. Čini mi se da ova dva zakona, kada su u pitanju sankcije, nisu usaglašena. To je razlog što smo kao poslanička grupa podneli amandman. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Ako ne na član 38. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Vlatko Ratković, koji je Vlada, sa ispravkom, prihvatila. Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Narodni poslanik Vlatko Ratković želi reč. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo potpredsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, član 38. Predloga zakona normira mogućnost izricanja disciplinske mere zabrane izlaska iz kasarne ili drugog vojnog objekta, i to u stavu 1, a u stavu 2. propisuje da povrede vojne discipline za koje se izriče ova mera propisuje svojim aktom predsednik Republike, a na predlog ministra odbrane. Amandmanski sam intervenisao na ovaj član, ali iz razloga terminološke konzistentnosti. Naime, uočio sam da Predlog zakona o Vojsci Srbije barata i koristi termin – zabrana udaljenja iz posebnih prostorija u vojnom objektu. Smatram da je terminološki ispravnije da imamo jednu konzistentnu situaciju u ova dva zakona. Dakle, iz tih razloga, ponavljam, podneo sam ovaj amandman, ne menjajući suštinu predloženog rešenja. Kao implikacija ovako podnetog amandmana na član 38. podneo sam amandman i na član 46. Ovde se radi o terminološkom usklađivanju ove disciplinske mere. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
S obzirom na to da ovo što je u članu 40. ima poprilično veze sa ovim što je u članu 28, moram da vam kažem da je u članu 28. dobro rešenje, jer se propisuju uslovi pod kojima vojni rok služe regruti, pa sada: naučni radnici, sportisti, umetnici itd. Međutim, u članu 40. mislim da ste napravili jednu grešku, jer učesnik u ovom postupku odlaganja odlaska na odsluženje vojnog roka jeste, praktično, nadležno Ministarstvo, a služenje vojnog roka je pojedinačna obaveza fizičkog lica. Fizičko lice nije učesnik u postupku nego, navodno, neko nadležno ministarstvo koje podnosi predlog Ministarstvu odbrane da odloži za godinu dana. Ne ulazim u ove tri situacije koje ste naveli. Mislim da je tu napravljena jedna velika greška. Moram da vam kažem da nije dobro rešenje ni ovo koje predlažem amandmanom. Ukoliko zadržite ovo, onda nadležno ministarstvo, verovatno su to tri ministarstva, kulture i umetnosti, sporta i nauke, oni bi morali da imaju svoje interne kriterijume na osnovu kojih se opredeljuju. Te kriterijume već imaju instituti: Olimpijski savez, sportski savezi, umetnička udruženja itd. Zašto vam skrećem pažnju na ovo? Zato što je ovo rešenje polazište u prvom stavu gde kažete – nadležno ministarstvo pokreće postupak kod drugog ministarstva. Izvinite, molim vas, to je korespondencija između dva nadležna državna organa. A gde je pojedinac? Njegovo je to pravo da mu se eventualno odloži upućivanje na odsluženje vojnog roka. Nemojte sada da mi pričate o velikim interesima. Veliki interesi su i ''Zvezde'' na takmičenju, a ne samo reprezentacije. Izvinite, molim vas. Drugo nešto, pročitajte malo u vašim arhivama, ovo rešenje iz člana 38. stav 1. tačka 5) jeste moje rešenje iz 1980. godine kada sam dobio na upravnom sporu Vojsku. Moje rešenje! Dobio sam vojsku JNA 1980. godine u upravnom sporu, jer je trebalo istog dana da se javim i na posao i na odsluženje vojnog roka, a propisa nije postojalo, primenjivao se neki propis iz vremena Nikole Ljubičića. Služio sam, kako nisam, služio sam Vojsku, nego na pola vojnog roka je meni došla presuda Vrhovnog suda po kojoj nisam bio dužan da se javim na odsluženje vojnog roka, jer su bili opravdani razlozi zbog čega su morali da mi odlože dolazak na odsluženje vojnog roka. Jeste, pa ja sam jedan od retkih koji je dobio i Vojsku u sporu. Ali, šest meseci je prošla Vojska i onda mi je pukovnik rekao – sinko, završi ovo i otkači se ove obaveze, gde ponovo da se vraćaš. Hoću da vam objasnim da morate do detalja da predvidite. Vi ste ovde izgubili pojedinca. Izgubili ste iz vida fizičko lice, izgubili ste iz vida regruta, nego se pojavilo nadležno ministarstvo. Sada vi meni kažite, na osnovu čega će, recimo, nadležni ministar za sport da procenjuje zašto je važan ovaj fudbaler koji igra u reprezentaciji, a nije važan ovaj što igra za ''Zvezdu'', navijam za ''Zvezdu'', volim Srbiju. Ili što imamo situaciju, doduše, nije primer zato što su žene, ove odbojkašice iz ''Poštara'', pa, važan je naš interes da one učestvuju kao ekipa u toj ligi. Molim? Dobro, uzeo sam i rekao sam da to nije dobar primer. Negde su sportski klubovi interes države, zašto samo reprezentacija ili učešće na svetskom prvenstvu i tako dalje. Kamo sreće da mi imamo nekoga u Ligi šampiona, pa da nekome treba da odložimo odlazak na odsluženje vojnog roka, neka izgura tu sezonu, pa da budu dobri rezultati. To je interes ovog naroda. To je interes i Ministarstva i države, afirmacija države, u krajnjem slučaju. A ovde, niste pojavili ni sportski klub, ni tog vrhunskog sportistu, vrhunskog umetnika, vrhunskog naučnika. Kod naučnika stoji potpuno neka druga oblast, da je ne otvaram. Ali, nemojte članom 40. da kvarite rešenje koje je dobro u članu 28. Dobro je rešenje u članu 28! Kamo sreće da smo mi u mogućnosti i da naučnoistraživački rad vežemo za Vojsku, kao što to rade neke velike razvijene države. Drago mi je ako radite. Imate moju podršku.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Kao što rekoste, Poslanička grupa Napred Srbijo podnela je ovaj amandman i smatram da je ovaj amandman stvarno bio prihvatljiv za Ministarstvo, (ali, nažalost, jako malo amandmana je prihvaćeno) jer samo pojašnjava već diskreciono pravo, koje je ranije ustanovljeno, ministra i Ministarstva da eventualno odloži služenje vojnog roka naučnim radnicima, vrhunskim sportistima, ljudima iz kulture koji imaju težinu za samu Republiku. Ono u čemu se mi razlikujemo od Ministarstva i ono što je suština našeg predloga, to je da se Ministarstvo obaveže da u nekom razumnom roku, mi smo predložili neki rok od osam dana od prijema tog zahteva, uz neku komisiju u okviru Ministarstva, odluči o tom zahtevu. Čini nam se da je to sasvim razumljivo. Toga nema u Predlogu zakona. Ubeđeni smo, mi iz SNS, da je to jedna manjkavost kada je u pitanju ovaj član i kada je u pitanju ovaj institut. Hvala.
Hvala vama. Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Za reč se niko ne javlja. Na član 41. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman je podneo poslanik Mirko Munjić. Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
U članu 42. tražio sam da se na obrazloženi zahtev naučnih instituta, sportskih ili kulturnih organizacija može prekinuti služenje vojnog roka naučnom radniku, istraživaču, zatim, vrhunskom sportisti i članu reprezentacije Srbije ili umetniku. Obrazloženje Vlade kaže: ''Amandman se ne prihvata zato što nadležno ministarstvo treba da verifikuje da li vojnik za koga se traži prekid služenja vojnog roka pripada kategoriji vojnika naučnog radnika, istraživača, vrhunskog sportiste i umetnika.'' To je u stvari isto kao ovo što mi tražimo, samo što vi kažete da to treba neko drugo ministarstvo da utvrdi, a mi tražimo da to uradite vi. Zašto? Sada ću da vam obrazložim da vi to treba da uradite. Prvo, vi znate da, naučni radnik, a pogotovo vrhunski sportista, viđali ste ih ovih dana i na stadionu ''Marakana'', na primer, ukoliko se desi da taj vrhunski sportista, fudbaler, sutra ode na služenje vojnog roka, recimo, u maju meseci, pretpostavka, u junu mesecu je svetsko prvenstvo u Africi, gde smo ostvarili učešće, pa, zašto vam treba verifikacija od strane nekog drugog ministarstva da biste vi znali da je to vrhunski sportista i da je to fudbaler koji je član reprezentacije Srbije, i da takvom jednom vrhunskom sportisti treba da bude prekinut vojni rok. Da li treba da vam to potvrdi neko drugo ministarstvo ili vi to sami znate? Jednostavno, skraćuje se i pojednostavljuje postupak, a svi su razlozi da mu to vaše ministarstvo verifikuje, da mu dozvoli, prekidanje vojnog roka. Ne treba ovi vrhunski umetnici, a posebno vrhunski sportisti da vam služe samo za slikanje na balkonu, ovde, ispred Skupštine grada. Učinite nešto za njih! Skratite im taj postupak i omogućite im da prekinu služenje vojnog roka dok traje to svetsko prvenstvo. Mislim da postoje svi razlozi da se prihvati ovaj amandman.
Reč ima ministar, izvolite.
Šta je problem ovde, gospodine Saviću, je l' tako beše prezime, izvinite, Munjiću? Da smo mi kojim slučajem stavili da ja odlučujem o tome ko je vrhunski sportista, vrhunski umetnik ili vrhunski istraživač, vi biste danas principijelno rekli da sam ja u sukobu interesa, zato što postoji kategorizacija koju vrše ministarstva nadležna za te, da kažem, Ministarstvo sporta, Ministarstvo kulture i tako dalje. Da bismo mi izbegli tu kritiku, koju biste vi nama uputili, gotovo izvesno, a poznajem vas, vidim da biste to uradili, mi smo sad rekli da se to radi u Ministarstvu sporta, Ministarstvu za nauku, ili već koje vrste naučnik, i u Ministarstvu kulture, i onda kad oni nama daju kategorizaciju mi nemamo više nikakav razlog da se mešamo u to, da sumnjamo, da dovodimo pod znak pitanja, naprosto, znamo šta jeste, oni su plaćeni da rade tu vrstu stvari, a ne mi. Inače, na koji način bih ja mogao da vršim kategorizaciju istaknutih estradnih umetnika, ili istaknutih glumaca, ili istaknutih slikara ili istaknutih reditelja? Verujte mi, niko u Ministarstvu nije nadležan da to radi. Znači, jedina je želja da ne biste vi rekli. Inače, objektivno, da li mislite da bi bilo dobro da ja to mogu da radim? Vi biste mi onda zamerili, ko god ne bi služio Vojsku rekli biste – taj će biti sutra na stranačkim skupovima. Da li je tako? Pošteno, rekli biste to, znam. Znači, to je jedini razlog. Imate jedan stepen više kontrole u odnosu na ono što vi predlažete, a mi volimo da imamo kontrolu. Hvala.
Hvala vama. Mirko Munjić, replika. Izvolite.
Meni je samo drago, gospodine ministre, što smo se ovoga puta i upoznali, ovako zvanično, iako niste znali moje prezime, ali dobro, drugi put ćete možda i znati. Tačno je da bismo mi principijelno bili protiv toga da vi to radite. Tačno je! Međutim, ne bismo bili protiv toga da to uradi vaše ministarstvo. Prvo, izuzetno bi se skratio postupak. Prođe, ministre, svetsko prvenstvo dok to neko ministarstvo utvrdi i vama dostavi da je taj vrhunski sportista! Ode svetsko prvenstvo, nećemo imati možda Kuzmanovića, nećemo imati nekog od onih dobrih momaka na svetskom prvenstvu! Prihvatite ovaj amandman, mislim da stoje svi razlozi.
Hvala. Na član 42. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman, sa ispravkom, podnela je grupa od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Mićo Rogović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u članu 44. stoji klauzula kojom se određuje da vreme koje je student Vojne akademije proveo na studiranju u Vojnoj akademiji, nakon određenog perioda, računa kao vreme preovedeno na odsluženju vojnog roka, u Predlogu ovog zakona stoji da je to šest meseci, a Poslanička grupa SNS amandmanom predlaže da bude 12 meseci. Kada sam osamdesetih godina bio na Vojnoj akademiji, imam razloga da vam ovo objašnjavam, u toj prvoj godini Vojne akademije stiču se teoretska znanja i upoznavanje, i iz dela predmeta iz opšteg stručnog vojnog obrazovanja, taj period proveden na školovanju u Vojnoj akademiji ne može se poistovetiti sa periodom koji je u rangu šest meseci služenja vojnog roka. Zato je ovaj amandman i upućen vama, mislim da bi zaista bilo logično da onom ko je posle prve godine Vojne akademije odslužio svaki dan bude računat kao vojni rok, a ne nekom ko je posle šest meseci, iz ovih razloga o kojima vam govorim, a koji su prisutni i sada na Vojnoj akademiji, može se utvrditi takva činjenica, to i gospoda oficiri i generali znaju. Šta je problematično u članu 44. pored ovog zahteva? To je ono što Zakon o vojsci reguliše – da studenta Vojne akademije naziva kadetom, ranije pitomcem, sada kadetom, i da ovaj zakon, u setu zakon o odbrani, za isti termin koristi student Vojne akademije. Znači, ta neusaglašenost u nazivu trebalo bi da bude promenjena, jer se radi zaista o istoj materiji, odnosno član 44, dakle, vreme koje student... U redu, zahvaljujem.
Izvinjavam se, samo da otklonimo ovaj nesporazum. Dakle, Vlada je prihvatila amandman, sa ispravkom.To je amandman grupe od 20 narodnih poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo, član 44. menja se i glasi: "Vreme koje kadet Vojne akademije provede na studiranju u Vojnoj akademiji, nakon prvih šest meseci, računa se kao vreme (u danima) provedeno na služenju vojnog roka". Taj amandman je Vlada prihvatila. Hvala. Na član 45. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Konstantin Arsenović. Reč ima gospodin Arsenović.
Radi se o amandmanu koji reguliše obaveze služenja vojnog roka kojim se regruti oslobađaju, pa, pored ostalog, a kako je to navedeno u članu 45, predložio sam da se u tu kategoriju svrstaju i regruti koji se nalaze u stalnom radnom odnosu u inostranstvu. Posle sam predložio i dopune da bi se ovo bliže uredilo –''Regrut koji je oslobođen obaveze služenja vojnog roka'' (po ovom osnovu) ''po osnovu stava 1. tačke 8) dužan je da otkupi služenje vojnog roka. Visinu iznosa otkupa služenja vojnog roka zavisno od stručne spreme određuje Vlada, na predlog ministra odbrane. Nadležni organ Ministarstva odbrane donosi rešenje u roku od 30 dana u kome reguliše obaveze regruta, način i rok uplate otkupa i status lica nakon otkupa služenja vojnog roka.Bliže odredbe o uređenju otkupa služenja vojnog roka donosi Ministarstvo odbrane.'' Pre svega, ovo nije neka novina, ona je prisutna i u nekim zemljama EU, a mislim da bi jedan ovakav amandman, ako bi se prihvatio, doprineo značajno da se razreši problem tih mladih ljudi koji se nalaze u inostranstvu. Da vas podsetim, prema nekoj mojoj evidenciji, oko 10 hiljada mladića se odrekne srpskog državljanstva. Vreme je i mislim da je ovo prilika da taj problem razrešimo. Da li je ovo prava mera? Taj otkup može da bude simboličan, može se na neki način urediti, ali mislim da je logično i neophodno da vežemo tu mladost za ovu zemlju a ne da ih teramo od sebe, samo zbog toga što bi morao da dođe da odsluži vojni rok od šest meseci ili devet meseci, a onda izgubi svoju egzistenciju i ne zna više gde će da se vrati. Hvala lepo.
Hvala i vama. Reč ima ministar. Izvolite.
Ovo je jedna jako ozbiljna tema koja je pokrenuta ovim amandmanom, a u stvari se tiče ozbiljne analize Ustava Republike Srbije po kome je u članu 21. zabranjena diskriminacija po imovnom stanju. Ukoliko bi lica imala mogućnost da, iz ma kojih razloga, otkupe vojni rok, time bismo doveli u nezgodan ili nezavidan položaj, ili diskriminatorski položaj one koji nemaju mogućnost da otkupe vojni rok. Rekli ste da postoji više zemalja EU u kojima postoji taj princip otkupa vojnog roka. Voleo bih da mi kažete u kojim zemljama to postoji, pa da pogledamo njihovo zakonodavstvo i da pokušamo da nađemo sličan primer, ali nas Ustav po tom pitanju veoma ograničava, iako je bila ideja, i moja, da nađemo način da ljudi mogu da otkupe vojni rok i za taj novac da se plati profesionalni pripadnik Vojske Srbije koji bi taj posaovodio na bolji način. Međutim, Ustav isključuje mogućnost te vrste diskriminacije, jer bi onda praktično deca, da li su u inostranstvu ili ne, koja imaju mogućnost, odnosno mladići koji imaju mogućnost da njihovi roditelji plate njihov vojni rok, došla u bolju poziciju od onih koji nemaju, i došli bismo u situaciju da Vojsku služe samo oni koji to izuzetno žele ili oni koji nemaju novac, što bi bilo jako loše. Ali, bilo bi mi drago da nam kažete u kojim zemljama postoji ta mogućnost služenja plaćanjem.
Gospodin Konstantin Arsenović ima reč.
Gospodine ministre, pokušaću da vam pribavim tu informaciju, ali ipak imam malo neslaganje sa vama. Vidim da Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć, pa to obrazloženje po osnovu Ustava mislim da je to,, malo ipak, da kažem, iskorišćena prilika da se odbrani neprihvatanje amandmana. No, u svakom slučaju potrudiću se da vam dostavim ovu informaciju.
Hvala. Na član 46. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šormaz i Jovan Palalić, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić, Aleksandar Pejčić i Zoran Nikolić. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, predstavnici Vlade, naime, grupa poslanika DSS uložila je amandman na član 46, to jest brisanje tačke 4) koja glasi – ''U služenje vojnog roka ne računa se: vreme na izdržavanju disciplinske mere zabrane izlaska iz kasarne ili drugog vojnog objekta koju nadležni vojni starešina, prema propisima u ovoj vojnoj disciplini izriče u ukupnom trajanju od preko dva dana.'' Dobili smo ovde i objašnjenje Vlade, koje glasi, ja bih da ga pročitam zarad istine i zarad građana Srbije, dakle: ''Amandman se ne prihvata zbog toga što predmetna disciplinska mera, pored preventivnog karaktera, sadrži i posledični karakter tako što se vreme na izdržavanju ove disciplinske mere ne računa u služenju vojnog roka, jer lice kome je izričena ova mera ne obavlja poslove i zadatke kao drugi vojnici u jedinici dok izdržava ovu meru.'' Naime, mi smo za brisanje ove tačke, iz jednog prostog razloga, pošto ne vidimo na koji način može starešina da izoluje vojnika koji je disciplinski kažnjen, a to mu ulazi u vojni rok, i ja bih ujedno i vas pitao i vaše kolege tu, koji su prisutni, na koji način starešina može da izoluje vojnika koji je u kasarni, a nije u zatvoru? Zahvaljujem.
Gospodin Šutanovac.
Stvar je jako delikatna i jako ozbiljna. Reći ću vam samo primer, mi trenutno imamo, ako se ne varam, 10 ili 11 baza koje se nalaze u okolini Administrativne linije sa Kosovom i Metohijom, nema veze, koji je broj centara veze i može da se desi, recimo, da vremenski uslovi budu takvi da nekoliko dana ne može da se dođe do tih centara veze ili konkretno do tih baza zbog vremenskih prilika. Da bismo omogućili da ta baza funkcioniše i da taj neko ko je napravio prekršaj ili to krivično delo, na kraju krajeva, moramo da nađemo mogućnost da ga, kažem, izolujemo. Ne možemo svuda da pravimo pritvorske jedinice, nije ni logično, i onda smo uveli u zakon da postoji ta mogućnost kao opravdanje ukoliko dođe do nečega što bi bilo ugrožavanje bezbednosti drugih vojnika. Biće, vrlo precizno, regulisano našim podzakonskim aktima na koji će način to biti izvršavano.
Gospodin Šormaz.
Slušao sam obrazloženje ministra, sada se pozivamo na baze na Administrativnoj liniji, ali je pomalo nelogično, ovo je kazna, tako piše u zakonu, koja se izriče – disciplinska mera. Verovatno je već podzakonskim aktima poznato ili pravilima službe zašto se nekome izriče mera – zabrane izlaska u grad, jer se o toj meri radi. Sigurno da postoje mere zatvaranja. Znamo da postoje mere zatvaranja sedam dana, više dana. Logično je, tako smo i rekli i to uvek podržava, ako neko dobije sedam dana pritvora, sedam dana duže u Vojsci. Molim lepo. Treba tako. Ali, dva dana izlaska u grad, zašto mu se onda ne da dva dana pritvora? Šta ćemo sa onima koji služe u Subotici ili Beogradu, i onda mu se ne računa dva dana. Kažnjen je, ne izlazi u grad, i to je kazna za onoga ko je vojnik. Oni koji su služili Vojsku to znaju. Ovi što civilno rade po bolnicama ili na 988 – za njih je lako, ali onaj ko je služio Vojsku zna, kada mu je zabrana izlaska ugrad, to je zabrana izlaska u grad. Zašto ta dva dana ostaje u vojnoj jedinici, radi sve poslove kao i drugi vojnik? Nije mi logično. Nije zatvoren, nigde ne piše da je zatvoren. Piše da mu je zabranjen izlazak u grad. Ako mu je dva dana samo zabranjen izlazak, onda ne vidim zašto bi mu bio produžen vojni rok. On može i dalje da čisti stepenice, da pere, da bude kažnjen na drugi način, da bude više požarni i tako dalje. Ima toga koliko hoćete. Zašto mu se produžava rok dva dana? Ne pričam o Administrativnoj liniji, pričam o tome da može doći da se ovo koristi...Vojsku služe mladi momci, treba tu energiju sputati, može svašta da se dogodi. Inače, predsednice, ovo je od vremena poslaničkog kluba, samo da vam kažem. Ujedno, neću se više javljati, videli ste da nismo mnogo učestvovali u raspravi, zato što smo već u načelnoj raspravi rekli da podržavamo ovaj zakon o vojsci i odbrani, oni su dobri, zakon o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi je čak korak napred, kao i o civilnoj službi. Sutra, kada dođemo na sledeća dva zakona, onda ćemo biti malo više aktivni, oko mirovnih misija i multinacionalnih snaga, oko VBA, VOA, onda ćemo se više uključivati u ovu raspravu. Hoću da kažem da je bio još jedan amandman, možda nam nije dobro odgovoreno, možda je trebalo da nam se kaže – hoće Vojska i dalje da ima pristup životinjama koje nisu samo službene, jer ipak smo mi u pravu, kako je to gospođa Vojić-Marković obrazložila, poslanica DSS. Zna se da je Ministarstvo zdravlja otprilike za to nadležno i u nekim slučajevima Ministarstvo poljoprivrede, ali ostalo je ovakvo rešenje. Jedino je logično pošto je jasno napisano da se radi o kazni zabrane izlaska u grad, ako je ta kazna on nije izolovan. Njemu je samo zabranjen izlazak u grad. Da je u pritvoru složili bismo se sa vama, ali on nije u pritvoru. Zabranjen mu je izlazak, znači, može da služi i dalje, može da bude na straži, da čisti krug, može da radi sve, da ide na obuku. Ne vidim zašto bi mu bio produžen vojni rok.
Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 46. stav 1. tačka 4). Kako bi građanima Srbije bilo jasnije o čemu se radi, prvo moram da naglasim da ovaj član Predloga zakona reguliše pitanja vezana za vreme koje se vojniku ne računa, a koji se nalazi na redovnom odsluženju vojnog roka. U Predlogu zakona o vojnoj, radnoj i materijalnoj obavezi u članu 46. stav 1. stoji sledeće – ''U služenje vojnog roka ne računa se'', pa onda čitam tačku ''4) vreme na izdržavanju disciplinske mere zabrana izlaska iz kasarne ili drugog vojnog objekta koju nadležni vojni starešina, prema propisima o vojnoj disciplini izriče u ukupnom trajanju od preko dva dana.'' Građani Srbije, na vama je da procenite kako DS stimuliše regrutni kadar da se odluče na služenje vojnog roka. Predlagač zakona nije jasno razgraničio šta je zabrana izlaska iz kasarne ili drugog vojnog objekta, a šta je zatvor. Zabrana izlaska iz kasarne može biti ako se, recimo, uspavao i nije pojavio na smotri, ako se u kasarnu vratio pod dejstvom alkohola i starešina ga kazni zabranom izlaska iz kasarne, recimo, mesec dana. Hoće li se takvom nekom vojniku, koji ima strogog starešinu, nakupiti duplo služenje vojnog roka? Nasuprot vojnicima, obveznicima koji služe vojni rok u kasarni i pod oružjem, licima koja bi vojni rok zamenili civilnom službom nema ko da naredi zabranu izlaska iz kasarne ili zatvorsku kaznu. SRS predlaže da tačka 4) glasi – ''vreme na koje je vojnik disciplinskom merom kažnjen i proveo u zatvoru duže od tri dana.'' Predlažem da ispravite nepravdu i prihvatite ovaj amandman. [[Aplauz]]
Gospodin Dragan Šormaz.
Samo bih vas sada podsetio na član i 38. iz tog zakona stav kaže: ''Povrede vojne discipline za koje se izriče mera zabrane izlaska iz kasarne ili drugog vojnog objekta, kao i postupak za izricanje disciplinske mere zabrane izlaska iz kasarne ili drugog vojnog objekta, svojim aktom bliže određuje predsednik Republike, na predlog ministra odbrane.'' Sve to možete bliže da uradite i da se tačno zna o čemu se radi. Potpuno je nelogično da čovek koji dobije zabranu izlaska u grad bude kažnjen produženjem vojnog roka za tih 12, ovde čak piše i 15 dana, a on, čovek, u kasarni. Onda ga stavite u pritvor, a ne da radi sve 15 dana, zabranjeno mu je da izađe iz kasarne. Sve što treba da radi – radi, i još je 15 dana duže u Vojsci. A, onaj što radi na 988, nema veze, za njega je lako, i dobija pare.
Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Arsenoviću.
Ovo je isto jedan od tih amandmana koji daju neku novinu u smislu stimulisanja mera. Predložio sam da se vojniku koji je vojni rok odslužio sa oružjem – vreme provedeno na služenju vojnog roka uračunava u radni staž. To bi bila jedna od značajnih stimulativnih mera, po meni, da se mladi ljudi opredeljuju za služenje vojnog roka pod oružjem. Obrazloženje koje je povodom mog predloga dato, po meni, ne stoji, mislim da se ovo zakonom može regulisati, ovo bi bilo značajno i, na kraju krajeva, ne vidim razloga jer oni stvarno služe državi i na neki načintreba im se i odužiti kroz taj radni staž.
Zahvaljujem, gospodine Arsenoviću. Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, prvo bih želeo da znam ko je davao odgovore na ove amandmane narodnih poslanika, posebno, ko je pisao obrazloženje? Neka obrazloženja stvarno nemaju veze sa amandmanima i onda bi bilo malo i diskutabilno razmatrati obrazloženja ili voditi diskusiju po tompitanju. Ali, elem, da ne bih trošio vreme, moj amandman se odnosi na posebna prava po osnovu služenja vojnog roka sa oružjem, u kome tražim da se vojniku koji vojni rok služi u skladu sa ovim zakonom – obezbedi dodatak za novčana primanja iz člana 91. Zakona o Vojsci Srbije. U datom predlogu kaže se: ''Vojniku kojivojni rok služi u skladu sa ovim zakonom,'' (sa oružjem) ''obezbeđuje se dodatak na novčana primanja iz člana 91. Zakona o Vojsci Srbije.'' Treba uzeti u obzir i to da u ovom predlogu zakona nema posebnih prava za lica koja služe vojni rok bez oružja, kao što to ima, metaforično u članu 67. stav 2. koji, tačnije, deli ove dve vrste vojnih obveznika, pročitaću, na kraju, član 67. stav 2, koji kaže: ''Vojniku na služenju vojnog roka sa oružjem ili bez oružja pripadaju troškovi putovanja prilikom korišćenja redovnog i nagradnog odsustva'' i tako dalje. Ako postoji terminološka razlika da se ne zloupotrebi ovo da li je vojnik u vojnoj službi sa oružjem ili bez, svakako se slažemo sa tim da u vojnom roku imaju svi novčana primanja u skladu sa članom 91. Zakona o Vojsci. Pošto je ovim zakonom predviđeno da vojni rok bez oružja mogu služiti samo žene koje su izrazile želju da odsluže vojni rok, zatim, verska lica priznatih verskih zajednica u Republici Srbiji, lica sa ograničenom sposobnošću, smatram, i u ime SRS, da ovoj kategoriji vojnika, takođe, treba obezbediti novčana primanja u skladu sa članom 91. Zakona o Vojsci, kako ne bi bilo nedoumica da ovi koji ne služe vojni rok sa oružjem imaju finansijskih problema u toku služenja vojnog roka.
Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, od vas tražim da me dobro pratite, a nisam iz Čačka, Čačak je lep, kao uostalom i cela naša otadžbina, ali sam video da se trudite da razumete principe SRS, no, niste to u dovoljnoj meri savladali, zbog toga samo i tražim da me pratite. Kada je kolega Munjić podneo amandman na član 42, i tražio da to radi Ministarstvo odbrane, a ne neko drugo ministarstvo, vi ste to rekli – pa da me onda kritikujete. Ne, vi niste razumeli princip SRS. Ministarstvo odbrane je postojalo i pre ministra Dragana Šutanovca, i sada, postojaće, naravno, i posle toga. Podneo sam amandman na član 47. stav 2, ovog zakona, i nismo rekli da Ministarstvo odbrane nema pravo da donese odluku u vezi posebnih prava vojnika koji služe sa oružjem. Inače, da vas podsetim, po nama članovima SRS, prava regruta i vojnih lica su opšta i posebna, posebna su, za nas je pre svega, služenje vojnog roka pravo, pa tek onda vojna obaveza. To je uspostavljeno zakonom. Ali, postoji posebno pravo vezano za novčanu naknadu i samo da to ne čini pojedinac, da ne čini ministar, nego da čini Ministarstvo odbrane. Ukoliko ste pažljivo slušali, gospodine ministre, od danas pa nadalje, naučićete jedan princip SRS. Zahvaljujem vam.
Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Htela bih samo da vas obavestim, pre nego što dam reč gospodinu Mariću, da smo u direktnom prenosu do 17.50 časova, još, praktično, jedan govornik može da govori, pa predlažem da danas završimo u 17.50 časova, a sutra u 10.00 časova da nastavimo sa radom. Udirektnom prenosu smo, u to vreme se intonira naša himna, počinje jedna značajna sportska manifestacija. Izvolite, gospodine Mariću.
Izvinjavam se, koliko još vremena imam tačno, do televizijskog prenosa? Iskoristiću ovu priliku da ukažem na činjenicu da pojedinim zakonskim rešenjima i svojom ukupnom politikom, vi na direktan i indirektan način, vređate srpsku vojničku tradiciju i tekovine oslobodilačkih ratova. Posledica te politike jeste činjenica da mi 20. oktobar i dolazak u Srbiju predsednika bratske Rusije, gospodina Dmitrija Medvedeva, dočekujemo sa glavnim gradom Srbije, bez ulica sa imenima ruskih generala. Da bi sramota, koju ste vi načinili, bila što manja Odbornička grupa SRS u Skupštini grada Beograda podnela je Predlog, Komisiji za spomenike i nazive ulica i gradova i trgova, da se beogradskim ulicama vrate nazivi sa imenima ruskih generala. Iskoristiću ovo vreme da pročitam Predlog – ''Na osnovu člana 10. Odluke o utvrđivanju naziva ulica i trgova na teritoriji grada Beograda podnosimo inicijativu da se ulici Južni Bulevar promeni naziv u – ulica Bulevar Crvene armije, ulici Resavska promeni naziv u – ulica Generala Ždanova, ulici Severni Bulevar promeni naziv u – ulica Maršala Tolbuhina. Obrazloženje – Združene jedinice Crvene armije i Narodnooslobodilačke vojske Jugoslavije su u beogradskoj operaciji nanele težak poraz nemačkoj armijskoj grupi. Beogradska operacija to jest beogradska ofanziva jedna je od najvećih i najznačajnijih bitaka na Balkanu u Drugom svetskom ratu. Operacija koja je trajala od 12. do 20. oktobra 1944. godine predstavljala je deo obimnog operativnog plana Trećeg ukrajinskog fronta Crvene armije i Narodnooslobodilačke vojske Jugoslavije. Združene jedinice su u ovoj ofanzivi oslobodile Beograd i velike delove Srbije.''
Gospodine Mariću, i vreme, a i sadržaj je apsolutno neusklađen sa tačkom dnevnog reda. Samo da kažem da se radi o utakmici, rukomet je u pitanju, Srbija – Grčka. Nastavljamo sutra u 10.00 časova. Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 114 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da su u sali prisutna 92 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad. Gospodine Todoroviću, izvolite, po Poslovniku.