Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Šesnaestog vanrednog zasedanja Narodne Skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 135 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutan 131 narodni poslanik i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Vesna Martinović, Branko Ružić, Vesna Besarović i Branko Đurović. Saglasno članu 86. stav 2. i članu 87. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine i izuzetno za ponedeljak, dakle, mimo dana utvrđenog u članu 87. stav 1. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv sednice Šesnaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u ovoj godini, koja je sazvana na zahtev Vlade, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 48. stav 3. Zakona o Narodnoj skupštini i članu 249. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen je i zahtev za održavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine sa određenim dnevnim redom. Određen je sledeći D n e v n i r e d 1. Predlog zakona o posebnim uslovima prodaje određenih nepokretnosti u svojini Republike Srbije; 2. Predlog zakona o obavljanju plaćanja pravnih lica, preduzetnika i fizičkih lica, koja ne obavljaju delatnost; 3. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama; 4. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu; 5. Predlog zakona o izmenama i dopuni Zakona o rokovima izmirenja novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama; 6. Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora o izmenama i dopunama Finansijskog ugovora između Republike Srbije i Evropske investicione banke za Projekat Klinički centri/A; 7. Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora o izmenama i dopunama Finansijskog ugovora između Republike Srbije i Evropske investicione banke za projekat Klinički centar/B; 8. Predlog zakona o načinu određivanja maksimalnog broja zaposlenih u javnom sektoru; 9. Predlog zakona o registru zaposlenih, izabranih, imenovanih, postavljenih i angažovanih lica kod korisnika javnih sredstava; 10. Predlog zakona o prevozu tereta u drumskom saobraćaju; 11. Predlog zakona o prevozu putnika u drumskom saobraćaju; 12. Predlog zakona o udžbenicima; 13. Predlog zakona o izmenama Zakona o visokom obrazovanju; 14. Predlog zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Narodni poslanik Igor Bečić na osnovu člana 92. stav 2. član 157. stav 2. i člana 170. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o posebnim uslovima prodaje određenih nepokretnosti u svojini Republike Srbije; Predlogu zakona o obavljanju plaćanja pravnih lica, preduzetnika i fizičkih lica, koja ne obavljaju delatnost; Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu; Predlogu zakona o izmenama i dopuni Zakona o rokovima izmirenja novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama; Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o izmenama i dopunama Finansijskog ugovora između Republike Srbije i Evropske investicione banke za Projekat Klinički centri/A; Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o izmenama i dopunama Finansijskog ugovora između Republike Srbije i Evropske investicione banke za projekat Klinički centar/B; Predlogu zakona o načinu određivanja maksimalnog broja zaposlenih u javnom sektoru; Predlogu zakona o registru zaposlenih, izabranih, imenovanih, postavljenih i angažovanih lica kod korisnika javnih sredstava. Zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o prevozu tereta u drumskom saobraćaju; Predlogu zakona o prevozu putnika u drumskom saobraćaju. I, zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o udžbenicima; Predlogu zakona o izmenama Zakona o visokom obrazovanju; Predlogu zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Da li narodni poslanik Igor Bečić želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 128, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 10, od ukupno prisutnih 138 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da sam pozvala da današnjoj sednici prisustvuju: potpredsednik Vlade i ministar državne uprave i lokalne samouprave dr Kori Udovički, ministar finansija dr Dušan Vujović, sa svojim saradnicima. Zajednički načelni i jedinstveni pretres, znači, tačaka od 1. do 9. dnevnog reda. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 170. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o posebnim uslovima prodaje određenih nepokretnosti u svojini Republike Srbije; Predlogu zakona o obavljanju plaćanja pravnih lica, preduzetnika i fizičkih lica, koja ne obavljaju delatnost; Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu; Predlogu zakona o izmenama i dopuni Zakona o rokovima izmirenja novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama; Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o izmenama i dopunama Finansijskog ugovora između Republike Srbije i Evropske investicione banke za Projekat Klinički centri/A; Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o izmenama i dopunama Finansijskog ugovora između Republike Srbije i Evropske investicione banke za projekat Klinički centar/B; Predlogu zakona o načinu određivanja maksimalnog broja zaposlenih u javnom sektoru i Predlogu zakona o registru zaposlenih, izabranih, imenovanih, postavljenih i angažovanih lica kod korisnika javnih sredstava. Da li predstavnici predlagača dr Dušan Vujović, ministar finansija i dr Kori Udovički, potpredsednik Vlade i ministar državne uprave i lokalne samouprave žele reč? (Da.) Reč ima dr Dušan Vujović. Izvolite.
Dozvolite mi samo nekoliko uvodnih napomena o jednom broju zakona, a onda bih zamolio koleginicu Kori Udovički da vam kaže par uvodnih napomena o zakonima za koje je ona neposredno bila zadužena. Znači, ovde imamo jedan skup zakona kojim se velikim delom nastavljaju i kompletiraju institucionalne i ekonomske reforme koje smo definisali prošle godine i sprovodimo ih gotovo kontinuelno. Verovatno ćete reći da je ovo heterogena grupa zakona, neki od njih jesu samo zato što imamo rokove da obezbedimo nesmetano funkcionisanje pojedinih kredita i pojedinih transakcija, a neki zakoni su sastavni deo suštine naših ekonomskih reformi. Dozvolite mi da krenem od zakona koji možda ne zvuči kao važan zakon ali se nalazi praktično u centru naših reformi, a to je Zakon o izmenama i dopunama Zakona o rokovima izmirenja novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama. To je nešto što mi popularno zovemo „rino“ kod nas, a to je zakon koji funkcioniše već čitav niz godina i koji de fakto efektivno reguliše odnose u plaćanju između javnog i privatnog sektora, na jednoj strani, unutar privatnog sektora i sada prširenom unutar javnog sektora. Šta se izmenama zakona predviđa? Predviđa se da posle donošenja ovog zakona podignemo nivo finansijske discipline u sistemu do onog stepena koji će omogućiti nesmetano obavljanje svih finansijskih transakcija. Kao što znate primeni starog zakona, to je bilo obaveza, pre svega, korisnika budžetskih sredstava, odnosno javnog sektora da izmiri svoje obaveze prema privatnom sektoru da bi mogla da uživa neke od privilegija koje javni sektor ima i da između ostalog da može da isplaćuje plate i sve ostale obaveze iz normalnog obavljanja delatnosti. Unutar privatnog sektora to je funkcionisalo kao sistem plaćanja koji je u praksi se sprovodio sa većim ili manjim stepenom finansijske discipline, a između korisnika budžetskih sredstava, odnosno unutar javnog sektora smo imali nedostatak jasnih pravila. Ova izmena zakona de fakto definiše ta pravila i kaže da sa efektivnošću ovog zakona uvodimo sistem testiranja, plaćanja u javnom sektoru do 60 dana. To su čuvena plaćanja lokalnih nivoa samouprave, komunalnih delatnosti prema dobavljačima, gasa, prirodnog gasa, struje i svega ostalog, s jedne strane, a sa druge strane to je praktično proširenje jednakog stepena finansijske discipline na ceo sistem u zemlji. Da vas podsetim između javnog i privatnog sektora rokovi su bili 45 dana u privatnom sektoru su, ustalila se praksa da su rokovi do 90 dana, mada se u praksi to često prolongira i mnogi subjekti koriste svoju ekonomsku moć da prošire na male subjekte rokove mimo onoga što je propisano zakonom. Cilj ovog zakona je da generalizuje finansijsku disciplinu na sve elemente sistema, da pojača sprovođenje zakona, da ovlasti odgovarajuće organe, da sprovode taj zakon i da time omogući svima jednake uslove poslovanja. Jedna je stvar kada neko ima obavezu, a druga je stvar da li tu obavezu plaća. Najbolnija će biti primena ovog zakona na lokalnom nivou, gde će morati da se plaćaju obaveze prema dobavljačima svih materijala gasa, struje, itd. Drugi nivo će biti podizanje opšte finansijske discipline u sistemu. Ovaj zakon je direktno u skladu sa obavezama koje preuzimamo pristupanjem EU. Ovaj zakon je direktno deo programa koji je podržao Fond, ovaj zakon je direktno ono što je tekovina svih uređenih finansijskih sistema u svetu. Znam da neće biti laka primena ovog zakona, ali bez primene ovog zakona, praktično se derogira funkcionisanje tržišta. Način primene ove tačke izmene i dopune zakona koje ćemo diskutovati danas i u sredu u detaljima, primenjivaće se danom stupanja na snagu ovog zakona, ali će sankcije primenjivati tek od 1. januara, imajući u vidu rok od 60 dana,de fakto, početkom marta. Znači, ostavljamo dovoljno dugačak period vremena da se pređe na evidentiranje svih faktura, da se sagleda stanje i obaveze koje će proizaći iz ovog zakona, i da se zatim pronađe način da ovaj zakon bude efektivno primenjen u praksi. Drugi povezani zakon koji se tiče finansijske sfere je Zakon o obavljanju plaćanja pravnih lica, preduzetnika i fizičkih lica koja ne obavljaju delatnost. Reč je o zakonu koji nije lako razumeti, ako ne znamo kontekst, a kontekst je sledeći, vi znate da smo u ovom parlamentu doneli Zakon o platnim uslugama, koji je zamenio stari Zakon o platnom prometu. Donošenjem ovog zakona o platnim uslugama, de fakto su ostale nepokrivena neka polja koja se tiču osnovnih instituta koji su neophodni za normalno obavljanje platnog prometa u zemlji. Reč je o otvaranju obaveza, otvaranju tekućih računa, izveštavanju o prometu na tekućim računima, podnošenju svih finansijskih izveštaja. Narodna banka koja je bila predlagača Zakona o platnim uslugama, držala se standarda EU, gde ovi detalji nisu predviđeni. Prema tome, 1. oktobra kada stupi na snagu taj zakon, ostao bi vakum u definisanju osnovnih pretpostavki funkcionisanja, odnosno uređenog platnog prometa i zbog toga donosimo ovaj zakon, da bismo to popunili, da bismo obezbedili kontinuitet onih delova zakona o platnom prometu koji bi inače trebalo da nastavi da važi, i ovo je jedna tehnička omaška, otvorilo se polje u definisanju pojedinih instrumenata o platnom prometu i mi ovim izmenama to zatvaramo i obezbeđujemo kontinuitet, tako da svi pravni subjekti moraju da otvore račun u banci kada registruju svoje aktivnosti, a drugo, moraju da podnose izveštaje u skladu sa standardima o prometu na tim računima, samim tim i da podižu nivo poreske i ukupne finansijske discipline u sistemu. Ako bude potrebno, o tehničkim detaljima ćemo razgovarati kasnije. Treći zakon koji je ovde najobimniji i koji bih želeo da pomenem, to je Zakon, Nacrt zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama. Ovim zakonom mi u skladu sa Akcionim planom, ovo smo se obavezali da ćemo u četvrtom kvartalu ove godine izvršiti tekuće usklađivanje sa novim direktivama EU i dogovorima koji su postignuti u sklopu Poglavlja V, de fakto vršimo inovacije i usaglašavanje ovog zakona sa novim direktivama, ostavljamo neke slabosti u funkcionisanju i omogućavamo da naš sistem javnih nabavki ostvaruje one ciljeve koji mu po zakonu pripadaju. Da budemo malo konkretniji, danas je kod nas otvoren postupak javnih nabavku u 2014. godini, prosečan rok od početka do kraja procedure je bio oko 124 dana, kada se dodaju dani za žalbe i ostala povezana, mislim na procedure, stiglo se do 199. Znači, 200 dana je u proseku trajao proces javnih nabavki. Po našim procenama, to je dosta sporo, to ne odgovara ni onome što se očekuje u skladu sa direktivama EU, što u stvari uspevaju mnoge zemlje u svetu da ostvare. Drugi problem koji smo imali to je da su minimalne vrednosti, odnosno, maksimalne, minimalne vrednosti za pune nabavke, odnosno maksimalne vrednosti za tzv. male nabavke bile na dosta niskom nivou. Znači, one su bile na nivou od tri miliona dinara, a mi predlažemo da se one za standardne nabavke podignu sa tri miliona na pet miliona, odnosno da se u oblasti energetike, vodoprivrede, saobraćaja i poštanskih usluga, podignu sa tri na 10 miliona, drugim rečima da obezbedimo pojednostavljene procedure za ono što se suštinski može smatrati malim nabavkama, da obezbedimo pojednostavljene procedure, za ono što se suštinski može smatrati malim nabavkama, da ne opterećujemo te procedure dugačkim i komplikovanim procesima. Sem kraćih rokova, o kojima možemo detaljnije da diskutujemo, kada bude reč o amandmanima, mi prelazimo na modernizaciju sistema komuniciranja. Umesto starog sistema da svako ko se nalazi u nekom pravnom poslu, u nekom poslu nabavke, čeka da poštom dobije neku informaciju o tome kako je završena prethodna faza, izbegava da potpiše i time prolongira sve rokove i idemo na moderni sistem objavljivanja svih rezultata na sajtu Vlade gde će oni biti dostupni svima, zadovoljavamo i princip transparetnosti i princip dostupnosti informacija svima i princip da efikasno koristimo državne resurse, ubrzavamo proces. Prema tome, umesto prijema kao dokaz da se podiže na fazu u postupku da je završila, objavljivanje na sajtu Vlade i na odgovarajućim sajtovima zainteresovanih ministarstava koji su deo tog procesa, će se smatrati taj proces završenim i ići će se dalje. Drugo, u skladu sa evropskim i ne znam zbog čega se to nije dogodilo u prethodnoj verziji zakona, mi smo proširili domen primene tzv. pojednostavljenih procedura, lajt procedura, koje se sada proširuju i na pojedine usluge koje su sastavni deo, usluge i javne nabavke male vrednosti, nezavisno od procenjene vrednosti i na čitav niz usluga u socijali, zdravstvu, usluga hotela, restorana, obrazovanja, profesionalnog osposobljavanja itd. Treća oblast o kojoj želimo da unapredimo primenu ovog zakona je što je jako važno, a da pri tom ostvarimo suštinske ciljeve povećanja efikasnosti, konkurentnosti i postizanja najbolje cene za sve učesnike u procesu javnih nabavki, jeste definisanje tzv. aktivne legitimacije onih koji imaju pravo da o tom procesu javnih nabavki ulože prigovore i time dodaju vreme administrativnog dodatnog odlučivanja u procesu. Ranije to nije bilo jasno definisano, jer pojedini učesnici su zbog zaštite sopstvenih interesa, mogli u više navrata, direktno ili indirektno sa preko povezanih lica da ulažu prigovore i time prolongiraju proces. Ako kažemo da je prosečno vreme prigovora 74 dana onda možete da razumete da nekoliko zainteresovanih učesnika mogu da podignu rok trajanja procesa nabavke na preko godinu dana i time praktično obesmisle smisao glavnog cilja sistema javne nabavke, odnosno produže postojeće ugovore koji su iz validnih razloga trebali da se obnove, poboljšaju, unaprede, podignu stepen konkrurentnosti, transparentnosti itd. Još jedna važna inovacija u ovom Zakonu je da prigovori nemaju automatsko suspenzivno dejstvo. Znači, drugim rečima, prigovor ne odlaže radnje, sem izvršnih, konačnih, znači sklapanje ugovora itd. Prema tome, prigovorima se ne mogu zaustaviti procesi koji mogu da se obavljaju. To su suštinske odredbe, postoji čitav niz manjih tehničkih odredbi. Jako je važno da vašim pažljivim oko pogledate ovaj Zakon. Cilj nam nije niti da otvorimo breše u ovom sistemu, niti da dozvolimo ne konkurentna rešenja. Cilj nam je da ojačamo konkurentna rešenja, da skratimo rokove, da ubrzamo proces, da postignemo najbolje cene za realizaciju upotrebe javnih resursa u svim oblastima koje su definisane ovim Zakonom. Naredni zakon, koji smo stavili na dnevni red, povezan sa ovim Zakonom o javnom dugu, kojim se de fakto u sklopu našeg dogovora sa MMF, odnosno dogovora koji je podržao MMF, prilagođavaju odredbe Zakona o javnom dugu. Vi se sećate kada smo diskutovali o budžetu za 2015. godinu da smo eksplicitno stavili da neće biti finansiranja likvidnosti, niti izdavanja ni preko garancija, ni preko direktnog finansiranja, ni na bilo koji drugi sakriveni način. Šta je smisao? Smisao je da je dug sredstvo da se finansiraju investicije i dugoročne potrebe, a ne kratkoročna likvidnost. Kratkoročna likvidnost se finansira izdavanjem instrumenata duga, ali kratkoročnih instrumenata duga, javni dug treba da budu ona sredstva koja državi obezbeđuju dugoročne izvore finansiranja, pre svega u oblasti infrastrukture i u onim oblastima gde svojom tekućom štednjom, tj akumulacijom ne možemo da pokrijemo te obaveze. Mi smo, pored ovih eksplicitnih obaveza koje smo stavili u budžet, se dogovorili da ćemo i u Zakonu o javnom dugu da uvedemo odgovarajuće odredbe, tako da sprečimo nekontrolisano povećanje javnog duga i time stvorimo sebi prostor da optimiziramo javni dug, minimalno smanje, odnosno do minimuma smanjimo troškove javnog duga po svim instrumentima, svim ročnostima i svim valutama i tako postignemo to da se postojeći trošak javnog duga od oko milijardu i sto miliona evra u budžetu smanji na 200-300 miliona u narednih godinu, godinu i po dana. Znači, to stvara preduslove za efikasnije upravljanje javnim dugom, za optimalnu ročnu strukturu, za optimalnu valutnu strukturu i za najmanju cenu duga. Dva konkretna zakona odnose se, odnosno dva zakona koji su de fakto sastavni deo onoga što zovemo ratifikacijom, na izmene Zakona o potvrđivanju Ugovora o finansiranju Kliničkog centra A i Kliničkog centra B. Oni su potpisani 8. i 12. decembra 2006. godine i tražimo da se zbog sporijeg korišćenja sredstava prolongiraju rokovi za povlačenje do 31. decembra 2018. godine, odnosno za trošenje odobrenih sredstava do 31. decembra 2019. godine. Naravno, da bi bilo bolje da smo uspeli na vreme da pripremimo sve projekte i povučemo sredstva u originalnim terminima, ali prvo moram da konstatujem da su originalni rokovi dosta kratki i drugo da mi nismo uspeli, prema tome ovo produženje rokova za povlačenje do kraja 2018. godine i za trošenje 2019. godine neće bitno povećati troškove zbog interkalarnih kamata, ali će nam pružiti mogućnost da ispoštujemo, između ostaloga, i obaveze koje proizilaze iz Zakona o javnim nabavkama i na najbolji način realizujemo ove kliničke centre koji će pružati, nadam se, kvalitetne, jeftine i opravdane medicinske usluge stanovništvu. Konačno, možda za vas najinteresantnije, najkontraverznije, Nacrt zakona o registru zaposlenih, izabranih, imenovanih. O tome će govoriti Kori Udovički, a za mene je ostalo da kažem par reči o Zakonu o posebnim uslovima prodaje određenih nepokretnosti u svojini Republike Srbije. Kao što znate, mi od prošle godine primenjujemo, odnosno definisali smo i realizujemo opširan program fiskalne konsolidacije. Jedan od ključnih elemenata tog programa – smanjenje i kontrolisanje trošenja sredstava, smanjenje deficita, itd, se realizuje sa jako dobrim rezultatima. Sa petkom imamo minimalni suficit u julu. Ukupni deficit od početka godine reda veličine između 25 i 30 milijardi, sa dodatkom države možda malo više kao što je bilo u maju, dve ili tri milijarde više, ali četiri, pet puta ispod ciljanih vrednosti koje su postavljene u dosta konzervativnom planu koji je podržao MMF. Sem upravljanja tekućim budžetom, nama je cilj da efikasnije upravljamo ukupnom imovinom koja je dužnost, odnosno zadatak Ministarstva finansija ispred Republike Srbije. Kao što znate, mi nemamo detaljan popis imovine još, nemamo jasne kriterijume kako upravljati ukupnom društvenom svojinom. Želimo da se u nekoliko koraka približimo tome da definišemo nešto što bi bio bilans stanja Republike Srbije, da tačno znamo šta imamo u tom bilansu stanja, kako raspolažemo tim bilansom stanja i kako na najbolji način da rešimo pitanje svojinske strukture tih resursa i da se pripremimo za sve ostale obaveze koje pred nama stoje, kako u boljoj fiskalnoj konsolidaciji, tako i odgovaranju na obaveze koje imamo po Zakonu o restituciji i sve druge obaveze, a između ostalog i međunarodnih sudova koji presuđuju da Republika Srbija mora da plati određene troškove. Cilj nam je da onaj deo imovine Republike Srbije, koji nije funkcionalno povezan sa operativnim funkcionisanjem države, prevedemo što pre u optimalno dugoročno svojinsko stanje, tj. da obezbedimo privatizaciju onih objekata koji nisu nužni za funkcionisanje države Srbije. Šta to konkretno znači? U prvom koraku, Zakon koji se danas predlaže i vama stavlja na uvid, reč je o prodaji određenih nepokretnosti poslovnog prostora i stambenih objekata koji se već nalaze po ugovorima o korišćenju, odnosno nisu na raspolaganju Republici Srbiji, ali održavanje tih objekata jeste, ubiranje rente jeste i pitanje obnavljanja tih ugovora je takođe pitanje koje je odgovornost države Srbije. Imamo posebnu upravu koja se bavi pitanjima upravljanja imovinom i ona upravo želi da rastereti taj fond imovine. Ovo se ne odnosi na tekući fond diplomatsko-konzularnih predstavništava koji se aktivno koriste, već se odnosi na one delove fonda, na stanove, poslovni prostor i ostalih objekata koji su nasleđeni iz perioda federalne, socijalističke i drugih naziva Republike Jugoslavije, a koji su bili namenjeni određenim funkcijama koje su postojale u vreme federalne države, a danas više ne postoje. Reč je o čitavom broju stanova, objekata i povezanih elemenata svojine koje želimo u dogledno vreme da evidentiramo i prodamo. Danas je pred vama zakon kojim se definiše de fakto ono što se u narodu pravno zove – pravo preče kupovine postojećih korisnika poslovnog prostora i stambenog prostora. Bilo je nekoliko pokušaja u prošlosti da se slična stvar uradi. Neki su rezultirali značajnim stepenom privatizacije, a neki nisu. Suština je bila da se u prethodnim pokušajima vršio pokušaj privatizacije kroz fiksno definisanje vrednosti u zakonu, odnosno u uredbama države. To ovde nije slučaj. Ovde us kladu sa opštim intencijama reforme to radimo po tržišnoj vrednosti gde će se tržišna vrednost određivati na osnovu procene. U našem slučaju predlažemo da procenjivač bude poreska uprava i da se zakon ograniči, trajanje zakona i predmet zakona. To može biti samo poslovni prostor ili stambeni prostor koji je bio pod ugovorom 31. decembra 2014, odnosno 1. januara 2015. godine. Znači, ovaj zakon sprečava mogućnost da neko naknadno sklapa ugovore kako bi koristio pogodnosti iz ovog zakona. Sem toga da bi bio realan i primenjiv, za razliku od nekih zakona koji to nisu bili i po njima se nije realizovala ni jedna transakcija, ovaj zakon predlaže da se u transakciji valorizuju ulaganja zakupca do 20%, 25% tržišne vrednosti stana da osnovu kompetentne procene veštaka. U našem slučaju to će biti Gradski zavod za veštačenje Beograda. Stari zakoni su predviđali različite forme ispunjenja obaveza u ovoj tzv. zameni ispunjavanja, ispunjenja. U datoj situaciji to je jedan konkretan oblik koji je u stvari ono što bi se na engleskom reklo „det ased svob“ to bi bila zamena potraživanja za neku aktivu. To je bilo u nekim prethodnim zakonima predviđeno i kao zamena stare devizne štednje za ostvarivanje prava u svojini aktive. To u ovom zakonu nije predviđeno. Ovde se očekuje isključivo plaćanje gotovinom ili nekim finansijskim instrumentom koji neka banka podržava. Znači, cilj, da se vratim na početak, je pribavljanje neophodnih sredstava da bismo mogli da ispunimo ostale silne obaveze koje imamo u strukturnom delu budžeta. Drugo, definisanje jasnih svojinskih odnosa. Treće, definisanje prvog koraka u procesu optimizacije veličine, vrste, strukture i funkcije vlasništva države u stambenom fondu, u poslovnom prostoru, u infrastrukturi. Za mene poslednje i najvažnije – afirmisanje principa tržišne vrednosti finansijske discipline transparentnosti i plaćanja svojih obaveza u celini. Hvala lepo. Dajem reč kolegini Kori Udovički.
Izvolite.
Uvažena gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, pred vama je Zakon o načinu određivanja maksimalnog broja zaposlenih u javnom sektoru koji predstavlja jedan instrument, jedno sredstvo kojim će Vlada, ali i šira država, znači i druge grane vlasti raditi na tome da troškove rada u državi svedemo u održive okvire, a da istovremeno unapređujemo organizaciju i efikasnost rada državne uprave. Ovaj zakona pokriva sve korisnike javnih sredstava koji nisu javna preduzeća, odnosno koji ne posluju po uobičajenim pravilima privrednog poslovanja sa izuzetkom lokalnih javnih preduzeća, o kojima ću govoriti malo kasnije. Dakle, on obuhvata i nezavisna tela i druge grane vlasti i to prateći istu logiku kontrole i odlučivanja koje se primenjuju i na njihova budžetska sredstva, odnosno način odobravanja, sistematizacije zaposlenih. Ovaj široki obuhvat proizilazi iz toga što moramo svi da podelimo odgovornost i da prihvatimo principe i način rada sa kojim će država Srbija postati održiva ne samo u kratkom, već i u sredem i u dugom roku. Moram da kažem da ovakav zakon ne bi bio potreban u zemlji koja je već završila tranziciju u smislu da u njoj zaista postoji budžetska disciplina u kojoj je čvrsto uspostavljeno da niko ne može da troši više nego što ima. Prema tome se broj zaposlenih i to optimalan broj i optimalna struktura zaposlenih, određuje na osnovu toga koliko ima određenih budžetskih sredstava. Mi to u Srbiji još nemamo čvrsto postavljeno. Mi imamo dugu tradiciju izbegavanja promene organizacije, bilo da su u javnom sektoru, a čak i u privatnom sektoru. Znači, ne umemo da prilagođavamo organizacionu strukturu postojećim sredstvima. Nadamo se tome da ćemo nekako negde neka sredstva naći, odložiti ono što mora da se uradi, a da bismo se uklopili u ono koliko imao i da idemo dalje i da radimo što bolje sa onim što imamo. Dakle, ovaj zakon za razliku od prethodnih racionalizacija koje su bile linearne, i koje su išle linijom manjeg otpora i koje su zapravo ostavile uvek za sobom oslabljenu javnu upravu ovaj zakon postavlja okvire, daje instrument i mogućnost da ovog puta to bude drugačije. Time što ga ograničavamo na trajanje kao leks specijalis samo do 2018. godine, takođe kažemo da očekujemo da u vreme primene ovog zakona promenimo način ponašanja, promenimo sistem tako da na kraju ovog perioda neće više biti potreban, nego će budžetsko ograničenje biti dovoljno da diktira okvire u okviru kojih možemo efikasno, zdravo, dobro organizovano da poslujemo. Bez obzira što on kao sistem, mi smo se šalili dok smo radili, ovo je loš sistem, ali je najbolje moguće rešenje za ovu situaciju koja postoji sad. Jedna odlična stvar koju daje kao rešenje, koja je vrlo važna, to je da se sa ovim zakonom prevazilaze već zaista neodrživi efekti i neodrživ način odlučivanja koji trenutno postoji sa zabranom zapošljavanja u javnom sektoru. Sa ovim zakonom se omogućava da od početka 2016. godine dokle god se korisnik javnih sredstava drži okvira maksimalnog broja zaposlenih određenih ovim zakonom da više ne bude potrebno posebno dobijanje dozvole za zapošljavanje, odnosno zamenu onih zaposlenih koji moraju da se zamene. Naravno, s obzirom da će ti plafoni za mnoge biti restriktivni, to i dalje znači da će morati rukovodioci i odgovorni u tim korisnicima javnih sredstava da nađu način da stvore prostor da za one kadrove koji su im najpotrebniji nađu mesta. Isto tako je vrlo važno da naglasimo da ovaj zakon ni u čemu i ni po čemu ne nameće i ne zahteva da se broj zaposlenih smanjuje svugde i u svim organizacijama i organima, državnim organima i u javnom sektoru, odnosno izuzev velikih javnih preduzeća. Šta to znači? Ovaj zakon omogućuje da odgovorni i na odgovoran način uz odgovarajuće jasno izložene kriterijume u zakonu odrede ko je to, gde je to gde zapravo možda treba i više novih zaposlenih. Mi smo analizama koje smo sprovodili u prethodnim mesecima utvrdili da i toga postoji. Postoje ozbiljne potrebe za zapošljavanjem novih profila, za uvođenjem novih poslova, za zamenu nekih od onih zaposlenih koji su otišli u penziju u prethodnim godinama, u prethodnih godinu i po dana, a kako bi se unapredilo i modernizovalo poslovanje države. Moramo u narednom periodu, pogotovo na putu pridruživanja EU i kako bi sebi omogućili da ostvarimo sve finansijske koristi koje nam EU nudi na putu za pridruživanje njoj, da bismo to ostvarili moraćemo i da zapošljavamo nova lica, moraće neki organi da se povećavaju. Često govorimo o Upravi za agrarna plaćanja koja mora da se popuni kako bi bili u stanju da povlačimo sredstva za razvijanje ruralnog sektora u Srbiji, a na to čekamo već duže vremena. Vrlo je važno da nam bude jasno da ovo nije zakon o linearnom smanjivanju zaposlenih svugde i u svakom delu javne uprave. Naprotiv ovo je zakon koji zahteva da se dobro promisli i da svako u toj hijerarhiji, piramidi odlučivanja odgovara za voj resor. U ovom slučaju ministarstva su ta koja odlučuju, koja predlažu, analiziraju gde su to njihovi viškovi ili gde ima prostora za smanjenje, za povećanje efikasnosti, koga treba spojiti, koje funkcije su duplirane itd, i predlažu generalnom sekretarijatu Vlade, odnosno predlažu i daju svoje obrazložene stavove Ministarstvu državne uprave i lokalne samouprave, i Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave i Ministarstvo finansija daju svoje mišljenje generalnom sekretarijatu Vlade koji predlaže Vladi i sama Vlada donosi odluke o toj ukupnoj raspodeli, da tako kažemo, sredstava ukupnog broja zaposlenih u nadležnosti ministarstava, a zatim ministarstva takođe predlažu raspored u okviru korisnika javnih sredstava koji su u njihovim resorima. Zatim, odgovorni i rukovodstva u korisnicima javnih sredstava moraju da se drže pravila ovog zakona, kriterijuma ovog zakona kada određuju konkretno o radnim mestima, odnosno ljudima koji će biti zaposleni ili koje treba zaposliti ili koji moraju da se racionalizuju. Ovim zakonom predviđene su i stimulativne otpremnine, kao i u prethodnim racionalizacijama, s tim što se veoma sužava prostor za zloupotrebu javnih sredstava, tako što bi se jednostavno stimulativno otpremnine dale i tamo gde ćete nekoga zaposliti sutradan pošto je otišao sa stimulativnom otpremninom, tako što anketom za socijalni program ne mogu biti obuhvaćeni zaposleni za čijim radom postoji potreba ili koji rade na poslovima na kojima je neophodno obezbediti odgovarajući broj izvršilaca u periodu sprovođenja racionalizacije. Zatim, ukoliko neko ode sporazumno, on ne može da se zaposli u javnom sektoru za vreme trajanja ovog zakona, a evidencija o tome da je neko bio sporazumno odvojen od posla se vodi u registru zaposlenih, o kojem će biti reči za koji minut, to je drugi zakon. Predviđene su inače otpremnine u skladu sa Zakonom za racionalizaciju koja nije sporazumna i predviđeno je da svi zaposleni koji su stekli uslov za penziju treba u penziju i da idu, osim ukoliko je opet odgovorno lice u organizaciji identifikovalo njihove poslove i radna mesta kao neophodna. Jer, onog trenutka kada oni odu u penziju opet, oni neće moći da rade u tom istom licu ako nije bilo tako određeno. To traje, naravno, za vreme trajanja ovog zakona. Nadalje, kad je reč o jedinicama lokalnih samouprava, ovaj zakon daje jedan vrlo široko postavljeni okvir, da kažemo maksimum za zapošljavanje u javnom sektoru, u sistemu javnog sektora lokalnih samouprava, koji takođe, nadamo se i verujemo, mora da bude prevaziđen za vreme trajanja ovog zakona, ali je najbolji mogući način da se prevaziđu problemi koji su nastali u prethodnim godinama time što je postojao čvrsto određeni maksimum za zaposlene u upravama i ustanovama lokalnih samouprava, a nije postojao mehanizam koji je ograničavao zapošljavanje u javnim komunalnim preduzećima, odnosno u javnim preduzećima osnovanim od strane lokalnih samouprava ili u pravnim licima osnovanih od strane tih javnih preduzeća. Ono što se desilo, to je da, pošto ta preduzeća ipak ne posluju kao što bi trebala, po privrednim principima i po principima profitnim, i pošto mnoga od tih javnih preduzeća zapravo uopšte i nisu javna preduzeća, već vrše funkciju ustanova, u tim organizacijama dolazi do veoma velikih racionalnosti, koje se u krajnjoj liniji na kraju prenose na teret budžeta same lokalne samouprave, a u dugom roku i cele države. Zbog toga je određen metod maksimizacije broja zaposlenih u svim institucijama, odnosno u svim organizacijama u sistemu javnog sektora lokalne samouprave, koji se ravna po praksi. Znači, za nekoliko tipova veličina i drugih karakteristika lokalnih samouprava prepoznato je da postoji jedna vrsta pravilnosti o broju zaposlenih za tu veličinu i kriterijumi su postavljeni tako da se traži od svih lokalnih samouprava da se u periodu racionalizacije, koja u ovom slučaju može da traje i duže od 2018. godine, usklade, tj. dovedu na standard onih 20% najboljih lokalnih samouprava u toj kategoriji. Znači, kriterijum je sledeći - ako mogu najgori među 20% najboljih koji su kao vi, onda verovatno možete i vi. To je logika kojom je određen taj opšti okvir. Iz godine u godinu Vlada će svojim aktom donositi odluku koja određuje tačne kriterijume za tu godinu, koji deo od ove racionalizacije sve lokalne samouprave treba da sprovedu i on neće biti linearan. Znači, tamo gde lokalnim samouprava broj zaposlenih odstupa više, kod njih će morati da bude i veće racionalizacije u svakoj od tih godina, nego lokalne samouprave koje su bliže potpunoj racionalnosti. Kod onih lokalnih samouprava koje su ispod kriterijuma o maksimumu, opet kao i sa drugim korisnicima javnih sredstava, dok traje 2015. godina moraće da traže dozvolu za zapošljavanje, a od 2016. godine na dalje njihov broj zaposlenih neće morati, odnosno moći će da zapošljavaju u okviru tog maksimuma koji kod njih nije restriktivan. Još bih samo da kažem da će se u sprovođenju ovog zakona koristiti mogućnost da se onima koji se ne racionalizuju uskrate budžetska sredstva, transferi privremeno, ne može da bude trajno, ali i da se uzme u obzir da ukoliko se nisu racionalizovali u toku jedne godine onda budžetska sredstva u narednoj godini ne moraju da pokrivaju i taj neracionalni deo sredstava za zarade koji je ostao, ukoliko se lokalne samouprave nisu uskladile sa propisima. Znači, nadzor nad sprovođenjem ovog zakona vrše različite više inspekcije u zavisnosti od sektora, jer ovo je vrlo široko. Još da spomenem da u 2015. godini za otpremnine na nivou jedinica lokalnih samouprava, koje su potrebne u iznosu većem od onog koji je već predviđen i morao je da bude odvojen budžetskim sredstvima, biće moguće da se koriste sredstva iz republičkog budžeta. Dakle, to je kada je reč o Zakonu o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u javnom sektoru. Kada je reč o Zakonu o registru zaposlenih, izabranih, imenovanih, postavljenih i angažovanih lica kod korisnika javnih sredstava, ovde je reč o jednom, da tako kažem, više tehničkom aktu. Razlozi za njegovo donošenje su pre svega da omogući praćenje sprovođenja reforme javne uprave, a naročito Zakona o načinu određivanja maksimalnog broja zaposlenih. On omogućava i praćenje politike isplate ličnih primanja i analize sistema zarada u zemlji. Vrlo je važno da ovim zakonom uređujemo i prikupljanje i obradu ličnih podataka zaposlenih u skladu sa Zakonom o zaštiti podataka od ličnosti. Ovaj registar je do sada bio vođen od strane Ministarstva finansija i uređen uredbom, a ipak njegova važnost i pre svega činjenica da je reč o ličnim podacima zahteva da to ipak bude uređeno zakonskim instrumentom. Ovaj zakon takođe u svojim propisima, u svojoj organizaciji posla oko registra prepoznaje činjenicu da Zakonom o ministarstvima postoji podela nadležnosti između Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu i Ministarstva finansija, tako da se Ministarstvo za državnu upravu bavi radnim odnosima i odnosima zarada, dok se Ministarstvo finansija bavi finansijskim efektima zapošljavanja u javnom sektoru. Obuhvat ovog zakona je širi od obuhvata Zakona o načinu određivanja maksimalnog broja zaposlenih, jer pokriva sve korisnike javnih sredstava. Ja ovde to neću nabrajati, jer je jasno u samom zakonu. U ovom registru suštinski jedino što se razlikuje od registra kakav bi trebao da bude, kakav ciljamo da stvorimo u naredne dve godine i koji većina uređenih država ima, znači registar svih zaposlenih u javnom sektoru, razlika je u postupku. Ovaj registar se zasniva na samoprijavljivanju zaposlenih od strane korisnika javnih sredstava, dok će taj veliki, trajni i pravi, da tako kažemo, registar zaposlenih u državi, kada bude uspostavljen, biti vezan za proces zapošljavanja i za isplatu zarada, na takav način da će onemogućavati bilo kakve greške ili mogućnost neprijavljivanja zaposlenih. Toliko. Mislim da su ostale teme iz ovog zakona vrlo tehničke prirode. Ako bude potrebno razjašnjenje, tu smo. Hvala.
Prvi prijavljeni narodni poslanik je Balint Pastor. Izvolite.
Poštovana gospođo potpredsednice Vlade Udovički, gospodine ministre Vujoviću, gospodine ministre Tasovac, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću govoriti ispred poslaničke grupe SVM o Predlogu zakona o načinu određivanja maksimalnog broja zaposlenih u javnom sektoru i o Predlogu zakona o registru zaposlenih, izabranih i imenovanih, postavljenih i angažovanih lica kod korisnika javnih servisa, a moj kolega Zoltan Pek će govoriti o setu predloga zakona iz oblasti finansija. Nas nikada nije u SVM krasila demagogija i populizam, i ja neću govoriti o tome, kao što niste ni vi ni najmanje, gospođo Udovički, o tome, da tu ima nekih drugih mogućnosti i drugih rešenja. Nažalost nema. Mi smo došli, ova država je, zahvaljujući prethodnih decenija i prethodnih godina, došla do zida i donošenje jednog ovakvog zakona je neophodnost. Bilo bi neodgovorno kada bih ja govorio o tome da postoje neka druga rešenja i ima nekih drugih mogućnosti. Reforma javnog sektora je svakako neophodan preduslov i za efikasniju javnu upravu i za konsolidaciju javnih finansija u Republici Srbiji i zbog toga sam rekao da bez ovog zakona mi jednostavno ne možemo razmišljati o ostvarivanju ovih ciljeva. Svakako je cilj koji moramo podržati - smanjenje troškova i povećanje kvaliteta javnih usluga. Jako je dobro što Vlada nije izabrala metod linearne racionalizacije, metod lineranog otpuštanja, tzv. sistem kosilice, kolokvijalno, kako to ljudi i građani nazivaju. Dobro je što ćemo doći u situaciju da će se ukinuti Zakon koji je predviđao zabranu zapošljavanja, a taj Zakon je dovodio do apsurda u jako puno slučajeva. To je svakako pozitivna strana ovog zakona, odnosno ovog Predloga zakona. Mogao bih da se slažem sa vama i u tome da neće doći do otpuštanja kod svakog korisnika javnih sredstava u svakoj organizaciji, u svakom državnom organu, u svakoj javnog službi i to tvrdim na osnovu toga što će za određene poslove ova država morati da angažuje i novozaposlena lica za određene poslove, za određene nadležnosti. Ova država i organi javne službe nemaju dovoljan broj izvršilaca, tu pre svega mislim na proces pridruživanja EU i na čitav set tih pitanja. Zbog toga mi ne možemo govoriti o ovom zakonu kao o zakonu o otpuštanjima, mada, kao što sam rekao na početku, treba nedvosmisleno reći, kao što ste i vi rekli, da će dolaziti do racionalizacije.Pretpostavljam da do te racionalizacije do kraja 2018. godine neće dolaziti samo u manjoj meri da te racionalizacije ne mogu biti, nažalost, samo kozmetičke, ali je to posledica prethodnih godina, pa čak i prethodnih decenija. Svakako je za pozdraviti i nadamo se ispunjenju cilja koji je spomenuti u obrazloženju ovog predloga zakona, a to je da se rashodi na zarade zaposlenih sa sadašnjih 11,8% BDP smanje na 8% godišnje. Ako će se to desiti, onda će to svi građani Republike Srbije osetiti jer će ta sredstva ići u razvoj infrastrukture, u izgradnju novih škola ili obnovu škola, vrtića itd, i doći će do rasterećivanja privrede. Zbog toga sam rekao i sada već drugi ili treći put ponavljam da je ovaj zakon, nažalost, neophodan. Nije prvi zakon koji je ovu oblast regulisao ili koji će ovu oblast regulisati, a koji je donet od strane ovog visokog doma, od Narodne skupštine Republike Srbije. Godine 2009. doneta su dva zakona. Ti zakoni još uvek važe. Jedan je Zakon o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u lokalnoj administraciji, a drugi zakon je Zakon o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji. Želeo bih da jednim primerom potkrepim svoju tvrdnju da se ovde ne radi o lineranoj racionalizaciji ili o sistemu kosilice, kako to ljudi kolokvijalno nazivaju, a odnosi se na buduću racionalizaciju vezano za lokalnu administraciju. Prema ovom zakonu iz novembra 2009. godine bilo je predviđeno da, bez obzira na razne objektivne parametre, lokalna samouprava može angažovati četiri zaposlena na 1000 stanovnika, znači, četiri zaposlena izvršioca na 1000 stanovnika određene lokalne samouprave, znači, opštine ili grada. Prema ovom predlogu zakona, u zavisnosti od pažljivo odabranih objektivnih kriterijuma, taj broj se kreće u rasponu od 9,5 do 18,5 zaposlenih na hiljadu stanovnika. Znači, ovde se sa jedne strane radi o povećanju, a sa druge strane se radi o uzimanju u obzir određenih vrlo jasno postavljenih kriterijuma za određivanje broja zaposlenih na 1000 stanovnika u lokalnoj samoupravi. Kada smo kod ove teme, želeo bih da istaknem jedno rešenje koje je predviđeno Predlogom zakona. To se odnosi na broj zaposlenih na neodređeno vreme u jedinici lokalne samouprave i taj broj se uvećava za 0,3 zaposlena na 1000 stanovnika za svaki jezik nacionalne manjine koji je u službenoj upotrebi u jedinici lokalne samouprave. Želim i zarad javnosti da kažem u ovom visokom domu da je, prema Zakonu iz 2009. godine, još uvek važećem, koji reguliše istu ovu oblast, predviđeno da se obezbedi 0,1 zaposleno lice na1000 stanovnika za svaki jezik koji je u službenoj upotrebi na teritoriji opštine ili grada. Znači, umesto 0,1, sada ćemo imati cifru od 0,3. Kada smo pisali amandmane, o tome ću govoriti malo kasnije, imamo i amandmane jer se uvek sve može još više poboljšati, mi smo razmišljali da li da povećamo ovu cifru od 0,3, ali smo odlučili da to ne činimo zbog toga jer bi to bilo s jedne strane nekorektno, s naše strane, a sa druge strane, to bi bilo neodgovorno. Zašto to tvrdim? Tvrdim zbog toga što je 2009. godine ovaj od mene spomenuti Zakon o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u lokalnoj administraciji, taj predlog zakona nije predviđao uopšte izuzetak, s obzirom na to koliko jezika je u službenoj upotrebi na teritoriji opštine ili grada i bio je naš amandman da se to predvidi. Mi smo sa tadašnjom vladom uspeli da se dogovorimo da to bude 0,1. Taj naš amandman je tada usvojen, 2009. godine, tako da je postao deo zakona. Sada je Predlogom zakona predviđeno umesto 0,1 – 0,3. Ako je to Vlada na takav način regulisala i ako imamo u vidu vrlo tešku ekonomsku situaciju, onda mislim da bi bilo nekorektno i neodgovorno sa naše strane da mi tu predložimo umesto 0,3 – 0,4 ili 0,5 ili ko zna već koliko. Sa druge strane, želim da podvučem da je izuzetno bitno što je ovo predviđeno Predlogom zakona, jer nije svejedno da li je u jednoj, bilo kojoj lokalnoj samoupravi, u službenoj upotrebi samo srpski jezik i ćirilično pismo, ili je u službenoj upotrebi jezik još određene nacionalne manjine ili više nacionalnih manjina, kao što je primer za to u Novom Sadu, Subotici i, hvala Bogu, u bezbroj lokalnih samouprava na čitavoj teritoriji Republike Srbije, a ne samo na području AP Vojvodine. Takve lokalne samouprave postoje i u istočnoj Srbiji, i u južnoj Srbiji i skoro svugde na teritoriji Republike Srbije. Malo pre sam rekao da imamo i određene amandmane i mislim da se nećete iznenaditi kad budete videli te amandmane, jer se radi o temi o kojoj smo mi već prethodnih meseci, pa čak i prethodnih godinu dana, prethodnih 14 meseci, razgovarali. Mi jednostavno ne želimo da propustimo priliku da ova rešenja ugradimo u ovaj Predlog zakona, jer bi to bilo neodgovorno sa naše strane, to bi bio veliki propust, kao što bi bilo neodgovorno kada bismo predložili 0,4 umesto 0,3, o čemu sam malo pre govorio. Imamo vrlo laku situaciju mi u poslaničkoj grupi Saveza vojvođanskih Mađara, zbog toga što ste vi, gospođo Udovički, zaduženi i za manjinska pitanja u Vladi Republike Srbije i ne treba nekom drugom članu Vlade da govorimo o tome, pošto to spada u vaš resor. Vi odlično poznajete situaciju i znate da je Ustavom predviđeno da se pri zapošljavanju u državnim organima, javnim službama, organima autonomne pokrajine, jedinice lokalne samouprave, vodi računa o nacionalnom sastavu stanovništva i odgovarajućoj zastupljenosti pripadnika nacionalnih manjina. Znate i to da je trenutna situacija, što se ovog pitanja tiče, daleko od ove ustavne garancije, od ovog rešenja koji Ustav predviđa od 2006. godine. Za to, naravno, ne može da bude kriva ova Vlada, nije kriva ni prethodna, nije kriva ni ona pre te vlade, nego je to rezultat okolnosti koje smo mi imali prethodnih 25 godina, a možda i više. Zahvaljujući tim okolnostima, pripadnici nacionalnih manjina, ja tu naravno ne govorim samo o mađarskoj manjini nego govorim i o bošnjačkoj i o albanskoj i o romskoj, bugarskoj, rumunskoj i svakoj drugoj nacionalnoj manjini, pripadnici tih nacionalnih manjina ni izbliza nisu zastupljeni u državnim organima, organizacijama, javnim službama, pokrajinskoj ili lokalnoj samoupravi, kako bi to trebalo da bude i daleko su ispod srazmere koju čine u stanovništvu i Republike i određenih pojedinih svih lokalnih samouprava. Pošto sam započinjao time da će nesporno dolaziti do otpuštanja, smatramo vrlo bitnim da se prilikom određivanja maksimalnog broja zaposlenih u određenim organima, organizacijama, javnim službama, pokrajinskoj i lokalnoj administraciji, vodi računa o ovoj ustavnoj obavezi, o članu 77. stavu 2. Ustava i da se vodi računa o tome da se ne desi da se otpusti i onaj mali broj zaposlenih u lokalnoj, pokrajinskoj ili državnoj administraciji ili u javnim službama, jer ćemo onda doći u još veću disproporciju i onda će nam trebati još više vremena da bismo uključili pripadnike nacionalnih manjina u rad državnih organa i da ne nabrajam sve ostale organizacije, lokalne, pokrajinske, javne službe itd. Vlada je u ovom Predlogu zakona, u članu 7. definisala na koji način se određuje maksimalan broj zaposlenih. To je jedan vrlo detaljan član, jedno vrlo detaljno, sveobuhvatno rešenje. Ovde ima više kriterijuma i mi smo našim amandmanom predložili da se doda još jedan kriterijum, a suština tog kriterijuma jeste da su organi nadležni za dostavljanje predloga o maksimalnom broju zaposlenih, dužni da svoje predloge zasnuju naročito, i onda ide, između ostalih – obavezi vođenja računa o nacionalnom sastavu stanovništva, odgovarajućoj zastupljenosti pripadnika nacionalnih manjina i poznavanju jezika koji se govore na području državnog organa, javne službe, autonomne pokrajine ili jedinice lokalne samouprave. Šta bi to trebalo da znači u praksi? Naravno da ne znači pozitivnu diskriminaciju za pripadnike nacionalnih manjina u smislu da sad ne sme neko da bude otpušten zbog toga što je Mađar, Albanac, Bošnjak itd. Ali, radi se, prema našem predlogu, o tome da ukoliko imamo dva zaposlena koji imaju iste rezultate u radu, a može da ostane samo jedan, sada ja uprošćavam maksimalno, onda zbog toga da bi građani koji žive na području određene lokalne samouprave i da bi mogli da konzumiraju svoja prava vezano za službenu upotrebu jezika, onda ostaje onaj koji ume da komunicira na njihovom maternjem jeziku. Ovde čak i ne ulazimo u to ko se kako izjašnjava, nego je bitno da građani mogu da konzumiraju i ostvaruju svoja prava. Ovo rešenje ne treba da vam se čini kao neko novo rešenje, ovo rešenje smo praktično usaglasili tokom novembra, kada smo razgovarali o Nacrtu zakona o zaposlenima u autonomnim pokrajinama i jedinicama lokalne samouprave. Ovde se radi o istovetnom rešenju. Zašto je bitno da ovo rešenje, ovaj naš amandman bude usvojen i da bude deo Predloga zakona odnosno usvojenog zakona? Zbog toga što ako ovo ne bismo uradili, onda bismo došli u situaciju da početkom 2019. godine, uveren sam, tada bismo imali još gore pokazatelje, vezano za nacionalnu strukturu zaposlenih, nego što imamo sada. Ovo rešenje će doprineti tome da se to stanje popravi. Naravno, ne preko noći. Mi smo svesni toga da je to jedan izuzetno dugačak period, ali mora da se krene. Ne radi se o novom rešenju ni zbog toga što je suština ovog rešenja predviđena i našim koalicionim sporazumom, koji je SNS sklopila sa Savezom vojvođanskih Mađara, a sa druge strane, ovo rešenje je predviđeno i Akcionim planom za Poglavlje 23. To je jedan javni dokument, koji je bio na internet prezentaciji određenih državnih organa. Sada se radi novija verzija tog Akcionog plana, možda je već i završena i poslata, ali je ovo rešenje inkorporirano u taj akcioni plan i zbog toga smatramo da ne bi trebalo da amandman bude sporan. Još vrlo kratko, o drugom predlogu zakona, o zakonu o registru zaposlenih, izabranih, imenovanih, postavljenih i angažovanih, lica kod korisnika javnih sredstava, tu imamo dva amandmana, i suštinski se radi o jednom rešenju. Amandman se odnosi na to da taj registar koji će sadržavati oko 40 raznih podataka vezano za svakog zaposlenog, imenovanog, postavljenog, angažovanog lica sadrži i podatak o nacionalnoj pripadnosti, uz naravno, poštovanje ustavne odredbe o dobrovoljnosti, prema kojoj niko nije u obavezi da se izjašnjava o svojoj nacionalnoj pripadnosti i kao korektiv tome ili toga, podatak o tome, pošto je to jedan objektivan podatak, na kom jeziku je stečeno osnovno i srednje obrazovanje za datog zaposlenog, imenovanog, postavljenog, angažovanog lica. Mislimo da je ovo neophodan preduslov, jednostavno moramo da znamo koliko mi imamo zaposlenih da bismo mogli da povećavamo udeo pripadnika nacionalnih manjina. Ja se nadam da će ti naši argumenti biti uvaženi i amandmani usvojeni. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Ivan Bauer. Izvolite.
Zahvaljujem predsednice. Uvaženi ministri, cenjene koleginice i kolege, narodni poslanici, građani Republike Srbije, poslanička grupa SDPS podržaće Predlog zakona iz oblasti finansija kao i Predlog koje je predložila potpredsednica Vlade, Kori Udovički, koji su više iz domena državne uprave, ali i te kako imaju implikacije na finansije, iz razloga što smatramo da će oni doprineti povećanju finansijske discipline, naročito ovi zakoni vezani za finansije, ali i ostvarenju proklamovanog cilja trajne i potpune fiskalne konsolidacije, što mislim da tom cilju doprinose i jedna i druga grupa zakona. Mi danas imamo pred nama prilično veliki set zakona – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o rokovima izmirenja novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama, Predlog zakona o obavljanju plaćanja pravnih lica, preduzetnika i fizičkih lica koja ne obavljaju delatnost, Predlog zakona o posebnim uslovima prodaje određenih nepokretnosti u svojini Republike Srbije, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama. Imamo dve izmene i dopune finansijskih ugovora vezano za kredit Evropske investicione banke, imamo kao što rekoh dva predloga zakona vezanih za državnu upravu, odnosno za maksimalan broj zaposlenih i za registar zaposlenih koje je predložila, odnosno koji je kao predlagača ovlastila Vlada, potpredsednik Vlade Kori Udovički. Više ću se fokusirati na ove finansijske zakone onoliko koliko mi vreme dozvoli. Imamo nažalost ograničeno vreme, samo 20 minuta pa ću pokušati da o svim zakonima kažem ponešto. U drugom delu rasprave će moj kolega verujem nastaviti tamo gde ja budem stao. Prvo bih rekao nekoliko reči o Zakonu o rokovima izmirenja novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama o kojima je u priličnoj meri govorio i ministar Vujović kao važnom zakonu. Ja delim to isto mišljenje kao i ministar, da je ovo jedan izuzetno važan zakon, Zakon koji smo doneli u prethodnom sazivu u Narodnoj skupštini Republike Srbije, u decembru 2012. godine, sa početkom važenja od 2013. godine. upravo sa idejom da rešimo problem plaćanja, odnosno da dovedemo plaćanje u red, da rešimo problem rastuće nelikvidnosti u privredi i da, u krajnjem slučaju harmonizujemo naše zakonodavstvo sa pravnim tekovinama EU, odnosno sa jednom direktivom koja je doneta 2011. godine, direktiva 2011/7 koja je doneta 16. februara 2011. godine, a u odnosu na koju su imale sve države članice EU, obavezu da se harmonizuju do 16. marta 2013. godine. Dakle, mi smo u priličnoj meri harmonizovali naše zakonodavstvo sa ovom direktivom u tom trenutku, i očigledno je da sama činjenica da je EU imala potrebu da donese jednu ovakvu direktivu pokazuje da nije Srbija bila jedina koja se u tom trenutku suočavala sa problemom kašnjenja u plaćanjima, odnosno da je to bio jedan, ako ništa drugo, kontinentalni fenomen, ako ne i globalni fenomen. Jeste zajedničko i EU da su imali problem sa kašnjenjem u plaćanju, ono što nam nije zajedničko, odnosno što Srbiju jeste izdvajalo u tom trenutku, jeste da je ona bila lider u kašnjenju u plaćanju. Naime, u vreme donošenja ovog zakona 2012. godine, prosečno vreme plaćanja u zemljama EU je bilo 40 dana, a u isto vreme u Srbiji je prosečno vreme plaćanja bilo 134 dana, tri puta više nego u zemljama EU, a ako hoćete, dva puta više od proseka zemalja bivše Jugoslavije, odnosno zemalja regiona gde je to bilo 69 dana. Ovaj zakon je u prvom trenutku dao dosta dobre rezultate, odnosno došlo je do izvesnih poboljšanja i moram da kažem da osim što smo bili lideri po broju dana kašnjenja u plaćanjima, bili smo, neki rezultati su bili porazniji jer u nekim sektorima plaćanja smo kasnili čak i preko 200 dana. Dakle, jasno je kao dan da je u tom trenutku donošenja jednog ovakvog zakona bilo jednostavno imperativ. Zakon je propisao rokove plaćanja, kao što je rekao ministar, između privrednih subjekata, između subjekata iz privatnog sektora, ali između subjekata iz privatnog sektora i subjekata iz javnog sektora i time trebalo bi da se stvore pretpostavke da privreda povrati izgubljenu likvidnost, što je trebalo da doprinese snažnijem ekonomskom rastu. Međutim, u praksi se pokazalo da stvari nisu funkcionisale tako dobro kao što smo očekivali u prvom trenutku, jer kažem, on je počeo da daje dobre rezultate, ali su nakon toga ti rezultati, otprilike su se vratili na neku početnu poziciju i na to je, nadležno ministarstvo ukazivala celokupna zainteresovana javnost, tzv. „stej holdersi“, pretpostavljam da je to jedan od vrlo važnih razloga, a ima i drugih razloga zbog kojih se odlučilo da se ide na izmene i dopune ovog nama važnog zakona. Ono što je prvo kao jedan od problema, koji bih ja naglasio, jeste, moram priznati da je meni, a verujem i mnogima drugima nejasno zašto na samom početku kada su zakonom propisani određeni rokovi, dakle, rokovi plaćanja, zašto obuhvat nije bio potpun, odnosno zašto nisu u isto vreme obuhvaćeni i subjekti javnog sektora. U tom smislu poslanička grupa SDPS pozdravlja ovaj obuhvat javnog sektora ovim zakonom i smatra da je to rešenje i svrsishodno, i ako hoćete kvalitetno i potpuno ispravno. Da je zakonodavac zaista u pravu, što proširuje obuhvat kada je u pitanju ovaj zakon, verujem da ima priličan broj primera i ja bih izdvojio samo dva koja su meni zapali za oko. Jedan se tiče rokova plaćanja javnog sektora, a podatak sa sajta Ministarstva finansija, ne smem da tvrdim odgovorno, da li se ovo odnosi, pošto nije na sajtu eksplicitno navedeno, na kašnjenje plaćanja javnog sektora prema privatnom sektoru ili prema javnom sektoru ili prema svima zajedno, ali sam siguran da rezultati nisu dramatično različiti o bilo kome da se radi. Dakle, ovi zvanični podaci kažu da javni sektor u proseku kasni preko 200 dana, a ima nekih predstavnika javnog sektora koji kasne i preko 600 dana i da je vrednost tih plaćanja koja su u kašnjenjima preko devet milijardi dinara. Drugi primer na koji bih ukazao i zašta mislim da je vrlo važno, i cenjenim kolegama, narodnim poslanicima, ali i građanima koji gledaju ovaj prenos, jer verujem da se mnogi sećaju, jeste primer državnog preduzeća „Budimka“ iz Požege, koja se pre 10, 15 dana našla pred totalnim kolapsom. Naime, ovo preduzeće ima neki dug za struju 2010. godine, a gde je u međuvremenu napravljena neka nova dinamika plaćanja, ali je preduzeće u jednom trenutku bilo u nemogućnosti da ispoštuje tu dinamiku plaćanja. Struja je bila isključena i u tom trenutku, ovo preduzeće je na stanju imalo 1400 tona svog kompletnog zamrznutog asortimana, koji je pretio da propadne. Ovo preduzeće se, zarad informacije građana, nalazi u procesu privatizacije i to sa veoma dobrim šansama da iz tog procesa izađe sa novim vlasnikom, odnosno da nastavi da funkcioniše i da poštuje, nadamo se, pozitivno, u budućnosti, a u jednom trenutku je pretila potpuna propast, odnosno da se radnici nađu na ulici i da njihove porodice postanu socijalni slučajevi. Dakle, da nije bilo reakcije države pravovremene, koju u tom smislu pozdravljam, to preduzeće bi propalo. Ono što želim da istaknem, kao poentu, jeste da nije posao države da pronalazi ad hok rešenja za ovakve probleme, mada naravno da, kada do njih dođe, ona mora da reaguje. Posao države jeste upravo da napravi pretpostavke da do takvih problema nikada ne dođe. I u tom smislu mislim da je ovo o čemu sam govorio veoma važno. Drugi problem, koji sam primetio, a o kojem je govorio i ministar, vezano za, još uvek aktuelno zakonsko rešenje, tiče se praktično nadzora nad sprovođenjem ovog zakona i to je razlog zbog koga je on, čini mi se, u određenom trenutku počeo da prestaje da daje prave rezultate. Dakle, očigledno je jednom ozbiljnom analizom zaključeno da nije dobro opredeljeno ko će vršiti nadzor nad sprovođenjem ovog zakona i napravljene su izvesne izmene koje mislim da su potpuno ispravne, jer idu u pravcu toga da nadzor, odnosno monitoring nad sprovođenjem ovog zakona rade oni koji imaju najbolje kapacitete, koji su najobučeniji, koji imaju u krajnjem slučaju i tehničko tehnološke sposobnosti da to obavljaju na najkvalitetniji mogući način. I u tom smislu je potpuno ispravno rešenje da se sa ministarstva koje je ranije bilo zaduženo za nadgledanje privrednih subjekata, kada je reč o ovom zakonu, nadležnost prenese na poresku upravu koja jasno ima daleko bolje kapacitete za tako nešto, a da se sa druge strane za javni sektor, čiji se sada nadzor centralizuje, nadležnost prenese na budžetsku inspekciju koja se inače bavi nadgledanjem javnog sektora, dok će trezori od sada pa na dalje praktično samo prikupljati informacije i prosleđivati ih nadležnom organu odnosno budžetskoj inspekciji. Na taj način i rasterećujemo trezore koji više neće morati da se bave nečim što, da tako kažem, pod znacima navoda, im nije u sklopu posla i nisu imali dovoljne makar ljudske kapacitete, ako ništa drugo. Ovim dvema intervencijama na zakonu, koje bih izdvojio kao najvažnije, smatramo da će biti učinjen još jedan korak u ispunjenju obećanja koje je Vlada dala, a to je borba protiv sive ekonomije, nelikvidnosti i finansijske nediscipline, što treba da doprinese trajnoj održivosti javnih finansija. Na kraju, mislim da je važno reći da je donošenje ovih izmena i dopuna zakona u isto vreme i naša međunarodna obaveza, na prvom mestu međunarodna obaveza usklađivanja sa direktivama EU, jer se ovim izmenama, što je rekao i ministar ili možda jedna odvaših koleginica na Odboru, posle konsultacija sa Evropskom komisijom je zaključeno da smo u potpunosti harmonizovani sa odgovarajućom direktivom. Uostalom i neki drugi zakoni o kojima danas govorimo, naročito Zakon o javnim nabavkama se, između ostalog, donosi upravo zbog važnosti harmonizacije sa direktivama EU, ali iz obaveza koje smo preuzeli prilikom potpisivanja trogodišnjeg „stand by“ aranžmana iz predostrožnosti sa MMF-om, zbog koga, odnosno zbog tog aranžmana takođe menjamo i neke druge zakone o kojima danas govorimo, recimo Zakon o javnom dugu. Nekoliko reči o Predlogu zakona o obavljanju plaćanja pravnih lica, preduzetnika i fizičkih lica koja ne obavljaju delatnost. Kao što ste vi rekli, ovim zakonom se uređuju pitanja koja nisu obuhvaćena Zakonom o platnim uslugama. Zakon o platnim uslugama smo, ako se ne varam, doneli decembra prošle godinei on počinje da se primenjuje od 1. oktobra 2015. odnosno, 1. oktobra ove godine i iz razloga što određena pitanja njime nisu obuhvaćena, mi smo bili praktično u obavezi da donesemo jedno ovakvo zakonsko rešenje, jer u suprotnom bi se dogodilo da postoji izvesni pravni vakuum. Taj pravni vakuum bi nastao u onom delu koji se tiče prestanka važenja Zakona o platnom prometu i tu su nekakve disproporcije viđene, odnosno uočeno je da postoje određene stvari koje se ukidaju prestankom važenja ovog zakona, a koje nisu predviđene Zakonom o platnim uslugama. Ovaj zakon, dakle, u sadejstvu sa Zakonom o platnim uslugama stvara uslove za jačanje konkurentnosti na tržištu plaćanja usluga, odnosno na tržištu platnih usluga, na taj način što se stvaraju pretpostavke za pojavu novih subjekata davanja platnih usluga, odnosno za razliku od dosadašnjih rešenja koja su na to, da kažem, pod znacima navoda, imali monopol ili duopol, kako god hoćete, banke i pošte, sada novim rešenjem se pojavljuju i nove mogućnosti, odnosno mogućnost za stvaranje novih subjekata pravnih davanja platnih usluga koje do sada to pravo nisu imale. Propisuje se, kao što su i ministri rekli, zakonska obaveza otvaranja tekućeg računa za pravna lica i preduzetnike, plaćanje preko tih tekućih računa, uplaćivanja gotovinskih pazara na taj račun, dakle potpunog poslovanja preko tih računa, što je u funkciji ostvarenje planirane fiskalne konsolidacije, odnosno, povećanja fiskalne discipline, as druge strane dajemo mogućnost fizičkim licima koja ne obavljaju delatnost da otvaraju tekuće račune da preko njih obavljaju određene transakcije i, što je vrlo važno, da preko njih obavljaju transakcije elektronskim novcem. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu, kao što sam i rekao, kada sam govorio o Zakonu o izmirenju novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama, i ovaj zakon je nastao kao posledica određenih obaveza koje smo preuzeli prilikom pregovora sa MMF, ali mislim da je u svakom slučaju i te kako važan i jeste na izvestan način nešto što se nadovezuje na budžet za 2015. godinu koji smo usvojili krajem prošle godine. Citiraću vaše reči, ministre, rekli ste, sećam se, u raspravi tada – sve ono što je bilo ispod crte, sada je iznad crte. Rekao bih, ispravićete me ako grešim, da je to u stvari ključ onoga o čemu danas govorimo. Dakle, ovim izmenama mi praktično prestajemo sa jednom jako lošom praksom koju smo imali godinama, a to je da imamo ne transparentna zaduženja za koje je garancije davala država, a koje su najčešće bila prikazivana ispod crte i koja su bila na jedan ne produktivan način opredeljena. Šta je poenta ovog zakona? Suština je izmena načina, odnosno izmena situacije u kojima država može da se pojavi kao garant. Država neće moći više da se pojavljuje kao garant lokalnim samoupravama, javnim preduzećima za njihovo tekuće poslovanje ili poboljšanje tekuće likvidnosti, nego će moći da se pojavljuje samo kao garant za one stvari koje dugotrajno doprinose ekonomskom rastu, a to su kapitalna ulaganja. Krajnja posledica toga treba da bude, odnosno krajnja posledice, prvo treba da postignemo relaksaciju rashodne strane budžeta, a onda nakon toga treba da kroz sve ove izmene na kratak do srednji rok stabilizujemo, a potom počnemo da smanjujemo procentualno učešće javnog duga u BDP-u. Kada je reč o Zakonu o posebnim uslovima prodaje određenih nepokretnosti u svojini Republike Srbije, govoreći o nepokretnostima, u krajnjem slučaju, imovini Republike Srbije i njihovom upravljanju koje se pokazalo kao loše, da podsetim i kolege narodne poslanike, ali i građane Republike Srbije, da je predsednik naše stranke Rasim Ljajić, ali čitava SDPS godinama ukazivala na nepostojanje popisa državne imovine, na postojanje jednog velikog problema gde možda nismo u potpunosti svesni koje razmere taj problem ima. Mi smo u kampanji 2014. godine govorili o nekim idejama na koji način da se ta imovina stavi u funkciju, odnosno da prestane da se ovom imovinom posluje, odnosno upravlja na jedan ne domaćinski način. Predlagali smo da se imovina koja nije ni u kakvoj funkciji, odnosno koja je višak, da po izuzetno povoljnim uslovima preduzetnicima, malim poljoprivrednicima ili socijalno ugroženim porodicama, jer jednostavno mislimo da mora da se stane na put jednoj paradoksalnoj situaciji u kojoj danas, ne retko, imamo slučaj da postoji određena državna imovina koja nije ni u kakvoj funkciji, odnosno koja na izvestan način predstavlja trošak za državu, ako ništa drugo, onda zato što gubi vrednost, a da sa druge strane postoje državni organi, naročito agencije, koji iznajmljuju prostor, bez obzira na višak nepokretnosti koji država ima, koji plaćaju po izuzetno visokim cenama. Dakle, to je jedna vrlo ozbiljna oblast koja mora da se reši na jedan trajan način donošenjem određenih reformskih zakona, na tome smo doduše već i radili, ali i uspostavljanjem jedne ozbiljne baze podataka koja će se baviti ovom problematikom, odnosno koja će ići u rešavanje tog problema. Moram da pohvalim, u tom smislu, direkciju za E upravu, ali i Direkciju za imovinu Republike Srbije koje rade na implementaciji ovog softvera, odnosno uspostavljanja ove baze podataka koja, koliko sam ja upoznat, treba da bude gotova negde do kraja jula meseca ove godine i nakon toga treba da počnu da se unose podaci u bazu podataka i da na taj način investitori imaju pravu informaciju o tome šta država Srbija ima od imovine, ali da istovremeno i građani na transparentan način mogu da provere na koji način se upravlja imovinom Republike Srbije. Očekujem da će u neko dogledno vreme doći do toga, odnosno da ćemo imati jedan ozbiljan, jednu ozbiljnu bazu podataka sa svim podacima o imovini u vlasništvu Republike Srbije. U međuvremenu, naravno, moramo da uradimo neke korake jer ovaj će proces trajati, da stavimo u funkciju ono što u ovom trenutku znamo da postoji i znamo da se njime ne upravlja na najbolji mogući način. Državni revizor je rekao da se ova imovina koja dakle znamo da postoji i koja se daje u zakup, vrlo često se daje u zakup po ne tržišnim cenama ili se daje u zakup tako da zakupac praktično tu imovinu i ne plaća. Pa, rekao bih da u tom slučaju je daleko bolje rešenje da tu imovinu na jedan funkcionalniji način stavimo u upotrebu, odnosno da je prodamo i mislim da je to prvi korak u ostvarenju cilja boljeg upravljanja državnom imovinom. Uostalom, gospodin Mijailović je rekao na odboru da taj neko ko tu imovinu kupi će morati da počne da plaća određene poreze, doprinose, dakle počeće na izvestan način ta imovina koja u ovom trenutku, s kojom se u ovom trenutku ne posluje domaćinski, počeće da daje određene pozitivne finansijske efekte na naš ukupan finansijski sistem.
Vreme.
Samo još jednom da kažem. Dakle, poslanička grupa Socijaldemokratska partija Srbije će podržati sve ove zakone. Zahvaljujem predsedavajući.
Zahvaljujem se. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, narodna poslanica Dubravka Filipovski.
Zahvaljujem predsedavajući. Gospodo ministri, uvaženi članovi Ministarstva, kolege i koleginice narodni poslanici, poslanička grupa Nove Srbije će u Danu za glasanje podržati sve ove zakone iz oblasti finansija, iz oblasti državne uprave. Prvo bih rekla nekoliko reči o Zakonu o maksimalnom broju zaposlenih u javnom sektoru. Cilj ovog zakona je smanjenje troškova i povećanje kvaliteta i efikasnosti državne uprave. Potpuno je jasno, gospođo Udovički, da smo došli do crvene linije, da je ovaj zakon apsolutno bio neophodan. Očekujem da on ima jasne kriterijume na osnovu kojih će lokalne samouprave do 2018. godine izvršiti racionalizaciju državne uprave i da će ona biti sprovedena po ovom zakonu apsolutno u roku i kako on nalaže u svim segmentima državne uprave. Ono što je neophodno pored racionalizacije, ne bih koristila taj termin smanjenja broja zaposlenih, zato što verujem da će pored smanjenja biti i zapošljavanja, to mi, ovo što ste rekli i uopšte Predlog zakona, otprilike oslikava, ali uz ovaj zakon i racionalizaciju državne uprave potrebna je i modernizacija. Ja očekujem u narednom periodu da praktično ta dva segmenta budu paralelna da ćemo, znači, kao država paralelno sa racionalizacijom i modernizovati našu državnu upravu jer ćemo samo na taj način doći do te efikasnosti koja nam je neophodno potrebna. Što se tiče finansijskih zakona, apsolutno su oni usmereni na konsolidaciju finansijskog sistema. Ja ću ukratko reći o Zakonu o obavljanju plaćanja pravnih lica, da je predlagač u obrazloženju naveo da ovaj Zakon o platnim uslugama prestaje da važi praktično do 1. oktobra, da je potrebno ovim zakonom prevazići tu pravnu prazninu i imati novi pravni osnov. Po mom mišljenju je dobro što su u ovaj zakon inkorporirana rešenja i Zakon o platnim uslugama koja su se pokazala efikasnim u dosadašnjoj praksi. Mislim da su u ovom zakonu najvažnije dve odredbe i to u članu 2. i u članu 3. Vrlo je važno da vlasnici tekućih računa, da pružaoci platih usluga, odnosno da se sve platne transakcije vrše preko tekućeg računa i da praktično gotovine ima što manje. To nam je cilj i mislim da sa ovim zakonom idemo ka tom cilju. Mislim da je dobro i ovo rešenje da banke bez naknade u iznosu od 600 hiljada dinara uplaćuju novac bez naknade, a ništa manje važna nije ni zabrana izmirivanja međusobnih novčanih obaveza i potraživanja asignacijom, odnosno kompenzacijom ili na neki drugi način koji poznaje Zakon o obligacionim odnosima. Mislim da se na ovaj način sprečava da se izigravaju poverioci, a pre svega, država kao poverilac po osnovu poreskih dugova. Što se tiče izmena koje se predlažu u Zakonu o rokovima izmirenja, novčanih obaveza, mislim da treba konačno staviti tačku i na dugovanja u nedogled, na taj začarani krug, da treba izaći iz tog začaranog kruga u kojem se kao društvo i kao država nalazimo. Naravno da u tom zakonu treba da budu i pripadnici i članovi javnog sektora koji su do sada na neki način bili izuzeti. Pre tri godine smo doneli ovaj zakon, ali nismo jednostavno u njega ubacili obuhvat proširenja na javni sektor. Mislim da je u dogovoru sa MMF postignuto da se i ovim zakonom uređuju i rokovi izmirenja novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama između pravnih lica koja pripadaju javnom sektoru, što do sada nije bio slučaj. Razlika je u roku. U pitanju je 60, a ne 45 dana, koliki je inače opšti rok u zakonu i dobro je što će kontrolu sprovođenja ovog zakona vršiti Ministarstvo finansija, odnosno Odeljenje za budžetsku inspekciju, koje će imati ovlašćenje da podnosi prekršajne prijave u slučaju kršenja odredaba ovog zakona, a Uprava za Trezor će negde predstavljati servis Ministarstvu finansija, odnosno Odeljenju za budžetsku inspekciju sa informacijama koje će davati, odnosno dostavljaće podatke o neizmirenim obavezama javnih preduzeća. Zbog građana Srbije bih rekla jednu novinu, da će i parlament Srbije uskoro, da su članovi GOPAK-a sa Odborom za finansije inicirali uvođenje portala na osnovu kojeg će i narodni poslanici i službe zaposlene u parlamentu pratiti kontrolu budžeta, odnosno rashodnu i prihodnu stranu i mislim da je to jedan takođe veliki pomak u obavljanju kontrolne funkcije Narodne skupštine RS. Što se tiče predloženog Zakona o posebnim uslovima prodaje određenih nepokretnosti, idejapredlagača je da se izvrši i tu racionalizacija i da se država na neki način oslobodi imovine koja se neracionalno koristi, da se ona proda i da se državna kasa zahvaljujući tom prihodu uveća. Ono što je problem je što mi kao država nemamo pouzdan, ni do kraja razvijen inventar svoje sopstvene imovine. Mislim da je to veliki problem. Imamo različite podatke. Na probleme sa kojima se u toj oblasti suočavamo upozorava i DRI koja godinama unazad ukazuje da država nema još sve nepokretnosti popisane, pa samim tim i nemamo informacije sa koliko zaista, koliko u stvari vredi imovina kojom raspolažemo. Direkcija je svojevremeno procenila da u vlasništvu države imamo oko šest milijardi evra u oblasti nepokretnosti, dok je DRI utvrdila da je vrednost te imovine u završnom računu za 2012. godinu iznosila čak oko 20 milijardi evra, a mreže za restituciju pokazuju da se sa činjenicama koje oni raspolažu, da se imovina prodaje pre kompletiranja svojinske evidencije. To su zaista problemi koje u narednom periodu moramo rešiti. Iako je Direkcija za imovinu na svojim portalima ukazivala javna objavljivanja transparentno da traži od korisnika informacija o popisu imovine, do neke konačne cifre i konačnog podatka se još uvek, nažalost, nije došlo. Kada je u pitanju postizanje optimalnog finansijskog efekta za državu, možda je trebalo razmisliti i o ideji da se ne ide na zatvoreni postupak prodaje i time favorizuju aktuelni zakupci, nego da se jednostavno nekretnine ponude na otvorenom tržištu putem licitirane prodaje. Kada pominjem poresku upravu kao organ koji je nadležan da utvrdi tržišnu vrednost nepokretnosti, želim da vas obavestim da je poslanička grupa Nove Srbije intervenisala sa nekoliko amandmana, a u ovom slučaju sa amandmanom u članu 6. stav 1. Predloga zakona, sa željom da tekst zakona bude precizniji i jednostavniji za tumačenje i primenu. Amandmanom smo predložili da poreski organ jedinice lokalne samouprave, na čijoj teritoriji se nalazi predmet prodaje, bude isključivo nadležan za utvrđivanje tržišne vrednosti, koristeći analogno rešenje u nedavno usvojenom Zakonu o konverziji građevinskog zemljišta. Predloženi zakon vidimo kao šansu da se stanje u velikoj meri popravi kada je u pitanju evidencija o nepokretnostima, jer će aktuelni zakupci, u skladu sa odredbom u članu 7, imati dosta kratak rok, od 30 dana od dana stupanja zakona na snagu, da se obrate direkciji sa zahtevom za kupovinu nepokretnosti koju trenutno koriste i da se pri tome deklarišu sa validnim papirima, kojima dokazuju svoje svojstvo zakupca. Naravno, dobro je i što u ovom slučaju zakupci prethodno moraju da imaju sve svoje finansijske obaveze izmirene. Samo želim da navedem jedan podatak, da je u 2012. godini potraživanje direkcije po osnovu nenaplaćenih kirija za lokale, kancelarije, garaže i otkup stanova iznosilo 180 miliona dolara. Kada pominjem odredbu u članu 7. Predloga zakona, moram da pitam da li država u ovom slučaju ima plan B? Šta se dešava ako se ne prijavi dovoljan broj zakupaca u predviđenom roku? Da li će u tom slučaju na snazi ostati status kvo, ili će se zatečeno stanje menjati na neki drugi način? Ponovo ponavljam, mislim da je bilo bolje rešenje ići na otvoreni postupak prodaje, jer postoji realna opasnost da celokupan proces otuđena navedene nepokretne imovine bude u velikoj meri obesmišljen ukoliko nemamo adekvatan odziv zakupaca. Još jedan detalj mi je zapao za oko. U članu 8. stav 3. navodi seda će Direkcija, nakon dobijanja povratnih informacija od Agencije za restituciju i Poreske uprave, obavestiti zakupca da li ispunjava uslove propisane zakonom, kao i o datumu zaključenja ugovora o prodaji nepokretnosti. Ovde vidim nelogičnost i ona je u tome da ukoliko se zakupac određene nepokretnosti obrati Direkciji sa zahtevom za njenu kupovinu, normalno bi bilo da u nekom razumnom roku bude obavešten i o njenoj ceni, koju je naravno utvrdio nadležni organ. Jer, kako možete pristupiti zaključenju ugovora o kupoprodaji, a da pri tome sam kupac nije upoznat sa njegovim najbitnijim elementima, a to je cena? Pošto ovde govorimo o nepokretnostima kao o predmetu kupoprodaje, u pitanju su sigurno ozbiljne cifre koje za ovako kratak rok, od mesec, dva ili tri, može veoma mali broj potencijalnih kupaca da praktično pripremi. Na kraju bih želela da postavim još jedno pitanje, a ono se odnosi na imovinu Vojske Srbije. U Predlogu zakona se navodi da predmet prodaje, u skladu sa njegovim odredbama, ne mogu biti vojni objekti. Međutim, uvidom u oglase Direkcije ustanovila sam da je više od 20 vojnih kompleksa koji nisu neophodni zafunkcionisanje Vojske Srbije oglašeno za otuđenje u prethodnih mesec dana, tako da je jasno da je napravljena suštinska razlika između imovine Vojske koja može da bude predmet prodaje i ona koja to nikako ne može biti. U svakom slučaju, poslanička grupa Nove Srbije će u Danu za glasanje podržati ove predloge zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se, gospođo Filipovski. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Reč ima šef poslanike grupe DS, narodni poslanik Borislav Stefanović.
Gospodine predsedavajući, uvažena gospodo ministri i gosti, uvažene kolege narodni poslanici, ovde imamo set nekoliko zakona koji se ponovo donose na brzinu, u sred leta, bez neke ozbiljnije javne rasprave, sa očiglednom željom vlasti da ove stvari što pre završi, zakopa ispod debelih slojeva sećanja i da niko više u septembru ne zna šta ste vi ovde danas uradili. Ono što planirate da uradite, ja ću govoriti samo o dve stvari, jedno je otpuštanje 9.000 građana Srbije iz javnog sektora, a drugo je ovaj zakon koji omogućava zakupcima da kupe imovinu države Srbije. Prvi zakon o kojem ću govoriti je ovaj zakon, hajde da ga pojednostavljeno nazovem zakon o otpuštanju 9.000 građana Srbije iz javnog sektora, bez javnih preduzeća. Javna preduzeća se ovde ne tretiraju, tj. ovaj zakon se ne odnosi na zaposlene u javnim preduzećima. Tačno je da su određene kvote na lokalu. Tačno je da se sada zna procentualno koliko ko treba da ima zaposlenih u lokalnim upravama. Tačno je da smo sličnu stvar imali i do sada, pa se nije poštovala. Tačno je da je dobro da imamo zabranu zapošljavanja u javnom sektoru, ali je tačno i to da se vaša vlast toga ne pridržava. Tačno je i to da se, poštovani građani Srbije, pripremaju da otpuste 9.000 zaposlenih i 9.000 porodica da bace na ulicu, a istovremeno Siniša Mali prima 1.000 komunalaca. Tačno je da u „Elektrošumadiji“ za dan primite 125 ljudi u radni odnos. Tačno je da u svakom lokalnom javnom komunalnom preduzeću, recimo u Novom Sadu, u Nišu ili u Kragujevcu nemaju više ljudi gde da sede, sede jedni drugima na glavi. Tačno je i to da su to radile i prethodne vlasti, ali, ponavljam, vi ste birani da budete bolji. Ja vas uporno molim da budete bolji od samih sebe, a vi nikako to da postignete, niste u stanju. Kako ćete objasniti tu nekonzistentnost? Šta će Beogradu 1.000 novih komunalaca, dok otpuštate 9.000 ljudi iz javnog sektora, iz školstva i zdravstva? Ona vlast, uvažene kolege i uvažena ministarko, koja počiva na otpuštanju spremačica i servirki u bolnicama, ta vlast nema nikakvu perspektivu, nikakvu. Znate li šta rade, uvažene kolege? Otpustiće servirke i spremačice iz naših bolnica, a staviće ljude, tj. žene koje će da čiste tamo za 7.000 socijalne pomoći koje dobijaju od Vulina. E to ste smislili. To je budućnost u koju verujete – ima da radite za socijalnu pomoć. Devet hiljada ljudi ide na ulicu, devet hiljada porodica će dobiti otpremnine i naknade, tačno je, koje će potrošiti da vrate stare dugove, jer Srbija, ponavljam, jede na crtu, dame i gospodo. Kada to pojedu, moje pitanje je šta će biti sa tim ljudima? Otići će u privatni sektor? Pa, nemojte da se zasmejavamo ovde. Ovo je kraj, gospodo. Dalje nema od ovoga. Ko uradi ovakvu stvar, a ovo je tek početak sa otpuštanjima koje ste pripremili, taj više nema čemu da se nada. Da ne pričam o firmama u stečaju, pa kada se udruže sa ovih 9.000, recimo ljudi iz Sindikata „Vršačkih vinograda“. Dobili ljudi otpremnine jer su ukazivali na nepravilnosti u svojoj firmi. „Vršački vinogradi“ ako vam propadnu, pa vi onda ne znate ništa da uradite, sem da otvarate liftove. Devet hiljada ljudi. Po kom kriterijumu će se određivati devet hiljada ljudi? Ne piše nigde, piše procenti, piše alokacija. Ne piše po kom kriterijumu. Hajde, da ja predložim kriterijum. Neki tih devet hiljada bude delić, mali deo, naprednjaka od 50.000 koje ste primili od kada ste na vlasti. Evo, nemojte od demokrata, krenite od vaših. Hajde da predložim još jednu stvar. Zašto ne pretresete sve ugovore o privremenim i povremenim poslovima, gde vam armija ljudi radi danas, armija vaših ljudi. Jel se neko od vas može usuditi da ode na aerodrom Beograd? Pa idite da vidite šta se tamo radi. Koliko ljudi su primili? Gde će oni da lete? Leteće u istoriju kada padnete sa vlasti, eto gde će da lete. Moram da vam kažem da je rađeno bez kriterijuma, da je rađeno na brzinu, da je vruć krompir dat ministarki Udovički da u Skupštini ponovo obrazloži nešto što se ne može obrazložiti, sem rečenicama - moramo zbog tržišta, moramo jer je država loš poslodavac. To nije istina. To nije istina. Kao što država ne može biti loš titular vlasništva. To nije tačno. Može biti loš menadžer. Ovo što vi radite je, da kažem, jedan tih, stidljiv način na koji pratite tu vašu doktrinu i pratite doktrinu neoliberalizma i privatizacije i svega ostalog i otpuštanja i štednje i sve ostalo što radite. U tome ste genijalni, jer to ne primenjujete na vas, nego na građane. I sada kada imamo ovakav zakon i kada se neko usudi da pita zašto, po kom kriteriju, devet hiljada zaposlenih u javnom sektoru Republike Srbije procentualno manje je zaposlenih, nego u zemljama EU i zemljama kandidatima EU. Manje. Pričali ste o sedamsto i nešto hiljada u javnoj upravi, a sada je ispalo 500.000. Tako ste pričali, da su, ne znam, prethodne vlade otpustile 600.000 zaposlenih, a ono je ispalo ispod 400.000, iako je ijedan previše. Ijedan je previše. Ja se tu slažem, vi znate da nikog ne aboliram. Samo što nikako da budete bolji i već se plašim, imam jezu da vi ne možete da bude bolji. To je problem. Koliko bi se građani Srbije radovali kada umesto ovih devet hiljada bi bilo devet hiljada zaposlenih za konkursu, bez članske karte bilo koje partije. U Srbiji u kojoj je stranačko zapošljavanje krivično delo, kao što predlažu, to bi obradovalo građane Srbije, da vide pravdu, da vide jednaku šansu, da vide jednakost u zemlji u kojoj ispod 2% radničke dece ide na univerzitet, da vide neku jednakost, gde preko milion građana Srbije nema šta da jede. Danas u Srbiji ne što ste smanjili plate i penzije, nego imamo devet hiljada ljudskih sudbina koje niko od vas neće hteti da obrazloži, nego ćete pričati samo o tome da ima previše zaposlenih. A gde su ljudi? Gde će oni da rade? To je naše zajedničko pitanje, tu nema stranačkih boja. Šta će biti sa njima? Koje je to tržište koje će da uposli servirku iz Kliničkog centra? Gde će da radi ta žena? Ja ću vam reći – nigde. Nigde. Juriće socijalnu pomoć, koju Vulin naplaćuje kroz radno angažovanje, a deca moraju doneti potvrdu da idu u školu svaki dan, da ne bi jedan dinar falio. Uveli ste prvi put u evropskoj istoriji da je socijalna kategorija - tržišna kategorija. Svaka čast. Ja ovo nisam do sada video, zaista. Zakon koji će omogućiti da 1.800 ljudi u Nišu ostane bez posla i čime će približiti, recimo, uzimam za primer grad Niš, 40% nezaposlenih. Neko hoće da ga ugasi, da svi odu u Beograd ili u inostranstvo. Na primer, da ne govorim o manjim opštinama, dok mi ovde raspravljamo o devet hiljada, uvažene kolege, ja znam da me tu podržavate, ja znam da vi to takođe osuđujete, neki ljudi na lokalu dan-danas primaju ljude preko partije u radni odnos, dan-danas, na poslove koje ne mogu ni na koji način, po bilo kom kriterijumu da se opravdaju, uvažena ministarka, ne mogu. Kako objašnjavate da pomoćnik gradonačelnika Novog Sada ima preko 10 pomoćnika, pa svaki pomoćnik ima zamenika pomoćnika, pa to su sve partijski ljudi, to je sve novac građana Srbije. Nebitno iz koje su partije, svi ga plaćaju. Zašto to niste zaustavili? Zašto niste odredili jasne kriterijume? Zašto partijsko zapošljavanje nije bilo glavna meta vaše oštrice? Ono što prvo udarate su ljudi koje ste vi doveli. Tu je vaša snaga i konzistentnost. Ja bih prvi aplaudirao tome. Verujte, uopšte me ne interesuje iz koje ste partije. Tu bi se pokazala politička snaga vaše uvažene partije. Ovako, hajde da stavimo gospođu Udovički,neka ona to nekako sprovede. Devet hiljada je samo početak. Otpustićete Srbiju. Vama je višak, vama je knjigovodstvena stavka građanin Srbije koji je na budžetu. To je ta filozofija. To je toksična neoliberalna kapitalistička doktrina. To je čist trošak. Onda dolazimo do sledećeg zakona – imovina. Šta će nama državna imovina? Dajte da napunimo budžet malo, MMF je rekao da napunimo budžet, pazite vi taj kriterijum. Ko je birao MMF? Ko je glasao za njih? Jeste li vi glasali? Jesu li vaši u Krupnju glasali za MMF? Ne. Glasali su za Vučića, a Vučić treba da sluša svoje birače. On je premijer moje Republike. On ne treba da sluša Marija Dragija i ljude iz Evropske komisije oko našeg budžeta, za koji smo mi glasali. Zakon koji omogućava zakupcu državne imovine, koju niste popisali, za koju ne znate kolika je, za koju ne znate koliko vredi, koja je po 30 puta ista nekretnina upisivana. Vi ne znate šta mi imamo, kao država. Mi ne znamo šta imamo, kao država. Nijedna vlast to nije uradila. Pa tri godine ste na vlasti, valjda ste mogli smeniti direktora Republičke direkcije za imovinu pa dovesti, šta ja znam, Veroljuba Arsića, on bi to dobro uradio. Evo, to kažem zaista pozitivno kao primer. Mogao bi i Jovičić to da uradi. Isto kažem pozitivno. Znači, mislim da nije ništa uvredljivo. Pa uzmete, popišete šta Republika ima, pa onda da vidimo šta ćemo sa imovinom. A ovako, bez tendera, pazite, direktnom pogodbom, na inicijativu zakupca, bez javne licitacije, prodajete stanove, lokale, garaže, nekretnine Republike Srbije zakupcu, uz 25% umanjenja za ulaganja koja utvrđuje kroz proceduru, dakle, utvrđuje se kroz veštačenje, do 25%, na osnovu ulaganja. U redu. Ali, šta to znači? Koja to država otuđuje svoju imovinu? Grčka? Pa mi smo Grčka, gospodo. Pa pogledajte šta radite. Mene samo zanima jedna stvar. Ovo kažem zaista u pozitivnom smislu. Mene samo zanima jedna stvar. Uvaženi kolega koji se smešite, kažite mi - zašto u Predlogu zakona nema veb-sajt, nema jasan spisak ko su zakupci koji će da kupe ove nekretnine? Voleo bih da vidim njihova imena, recimo. Znam da biste i vi, uvaženi kolega, voleli da vidite njihova imena. Ovo je pozitivno, složićete se.
Molim vas, gospodine Stefanoviću, nemojte da se obraćate kolegama. Vrlo dobro znate da, po Poslovniku, možete da se obraćate samo meni.
Dobro, usredsrediću se na vas. Na vas ću se orijentisati. Dakle, zašto nema javnog nadmetanja? Zašto nema sajta? Zašto ne možemo da vidimo u svakom momentu, svakog dana ko je kupio te nekretnine, kako se ta osoba zove i preziva? Ko su ti ljudi? Ja želim to da vidim. To je kao Zakon o poreklu i imovini, urbana legenda, svakih 15 dana se najavljuje, a ono – op, pa nećemo baš sva povezana lica. Pa nećemo baš u zadnjih deset godina, nego samo sada. Ne, u stvari, pro futuro, samo za budućnost. Šta vi mislite, da to niko ne vidi šta radite? Pa normalno da će svaki građanin Srbije da posumnja u ovaj zakon, da nameštate da neko kupi državnu imovinu, kao što je bilo ono za tajkune, konverzija. Opasna je to stvar za budućnost Srbije. Ja vas molim da razmotrite, nije kasno da se ova stvar povuče. Ko su ljudi, koji su zakupci, koji će da kupe lokale i stanove? Kako se oni zovu? Gde rade ti ljudi? U kojim preduzećima? Kako su stekli imovinu? Ko ih je ovlastio? Kada su uzeli zakup, pod kojom vlašću, pod kojim ministrom? I, to da znamo. Da vidimo ko im je to dao, pa da onda vidimo, još zanimljiviju stvar, ko im sada omogućava da to kupe. Pazite to, niko im nije omogućio da kupe, sada će im omogućiti da kupe. To bih ja voleo da vidim. Hvala vam na strpljenju i vremenu, ako može na određena pitanja da se odgovori. Mislim da, zaista imamo ove zakone pred skupštinom. Bez dovoljne rasprave, previše na brzinu, u ubrzanoj proceduri, po hitnom postupku, nejasno je zašto. Nejasno je šta ćemo dobiti ovim. Nejasno je kakvo je to opterećenje kada znamo da neko sa osnovnom i srednjom školom u javnom preduzeću, recimo EPS-u ima veću platu od hirurga u ovoj zemlji. Kada znamo da ljudi koji će ponovo biti oštećeni su već prekarijat, kada je uništen srednji sloj u zemlji u kojoj je nezaposlenost najveći problem ove države. Apsolutno najveći problem je nezaposlenost. Normalno je da kada Vlada dođe ovde da nam vrlo širok prikaz i socijalnih mera i podsticaja i bilo čega drugog kada se dolazi za devet hiljada sudbina. Umesto toga, čuli smo stručne, sveobuhvatne, ali nemojte se ljutiti, fraze. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Stefanoviću. Reč ima šef poslaničke grupe SNS narodni poslanikZoran Babić.
Znam gospodine predsedavajući da bi neko voleo da je i u Beogradu Atina i Solun, znam da bi neko voleo da od Srbije napravi Grčku, a od sebe Sirizu. Niti je najpopularniji, niti je Siriza, niti ispred bankomata u Beogradu stoje penzioneri u redu da dnevno mogu da podignu par desetina evra, što im nije dovoljno ni za normalan život, ni za lekove, niti za bilo šta. Niti ćemo dozvoliti takvu vrstu nestabilnosti, niti ima nemira, niti ima paljenja, niti ima sukoba na ulicama Beograda i ako se to nekome u ovoj sali, koji je tako vešto levičari, priviđalo još u predizbornoj kampanji, pa je predviđao samo grčke scenarije, već i ukrajinske scenarije, već i mnogo drastičnije i lošije stvari, samo da bi došao na vlast. Neko se ovde zabrinuo na devet hiljada ljudi. Nije devet hiljada ljudi zato što tih devet hiljada ljudi, tri hiljade ide u penziju i prirodnim odlivom odlazi iz javnog sektora. Zato što 4. 939 će otići sa otpremninama, a šta ćemo sa 400 hiljada ljudi kasirki, običnih ljudi, bez otpremnina koje ste otpustili i koje ste pustili niz vodu i nije vam bilo briga, za četiri godine, 400 hiljada ljudi. Tada nije postojala Siriza u Grčkoj, tada nije postojao levičar u Srbiji, koji će reći, pak šta ćemo sa tim ljudima, koji je tada mogao i Tadića i Cvetkovića da pita šta radite sa tim ljudima. Ne, nije, radio je važnije poslove, nije mu bilo do levičarenja. Je li to život u Srbiji? Da, jeste. Četiri stotine hiljada ljudi ste ostavili bez posla, bez budućnosti, bez egzistencije,400 hiljada porodica. Imaju li ti ljudi decu? Koga su oni slali na posao, koga su slali u školu? Sa kojim novcem su slali u školu? Tada niste brinuli, a sada brinete za, nad šest hiljada ljudi od kojih će 4. 939 dobiti otpremninu. Sa druge strane, niko da se zapita, a ko plaća te ljude u javnom sektoru? Da li u javnim preduzećima, ili u lokalnoj samoupravi, ili u autonomnoj pokrajini? Ko plaća? Građani Republike Srbije, porezima, privreda, oni plaćaju. Zašto ne pitate da li imaju da plaćaju ovakvu državnu upravu. Lako je reći, pa pođite od naprednjaka, pa naravno, jer ne možete da kažete pođite od demokrata, jer oni više ne postoje. Hajde kažite mi ko to podržava DS sa ovakvom politikom koji su vodili i sa primenjenom politikom koju su vodili zadnjih 15 godina. Pokažite mi te ljude koji će reći, ja sam demokrata i podržavam DS. Pa, nema ih. Naravno, da ćemo poći od onih drugih. Naravno, da ćemo poći od sebe.
Vreme, hvala. Izvinjavam se.
Kaže te, a zbog čega nije…
Tri minuta, vreme, molim vas
Uredu, samo jednu rečenicu, ako mi dozvolite.
Dobro, daću njemu…
Rekli ste, zašto niste popisali? Pa, nismo popisali tri godine, a vi niste popisali 15 godina.
Daću repliku dužu i Stefanoviću, jer pričala sam sa Živkovićem, moj je propust. Izvolite.
Hvala gospođo predsednice. Ne znam čime sam zaslužio ovakvu repliku, s obzirom na to da uvaženog kolegu nisam spomenuo niti čini mi se stranku, ako jesam izvinjavam se, spomenuo sam neke druge kolege. Pa, znate kako, slab vam je taj ili što biste vi rekli tanak vam je pokušaj da vezujete nasilje za ono što ja propagiram i što tražim. Prvo zato što naši penzioneri bi se verovatno gurali ispred bankomata kada bi imali šta da podignu, ali nemaju zahvaljujući vašoj vlasti. Znate, i 70 evra dnevno, 60 evra dnevno je misaona imenica za njih, gospodine Babiću, ako niste znali, najviše zahvaljujući vašim makro i mikro ekonomskim merama i smanjivanju penzija. To je prva stvar. Drugo, nemojte da vređate ljude koji su glasali za DS, nemate vi tu menzuru. Znate, ne možete vi da izmerite to o čemu sada pričate. To se zove vaš subjektivni osećaj, kao kad znate da vam je toplo i vruće ili hladno. Dakle, kako vi to možete da znate? To je prosto nešto što vi mislite da je to tako ali ovim vređate jedan značajan deo građana Srbije bez obzira što ne misle isto kao vi i to je blago rečeno nekorektno. Znate, ja ne vređam ljude koji glasaju za vas oni imaju pravo na to. Oni sve manje imaju smisla i pronalaze smisao u glasanju za vas, ali to je nešto drugo, zato što se smisao nalazi u ispunjenim obećanjima i realizovanom boljem životu, sada toga nema. Sada toga nema, to je činjenica. A ta vaša arheološka politika, to pričamo o onome što je bilo bez ikakvog gledanja napred nas je dovela u ovu situaciju pošto vi gledate stalno unazad, udaramo glavom u banderu uporno. To je Srbija danas. Dobro, izvinjavam se što nije 9.000, 6.000. Isto pitanjeostaje, šta ćemo sa tim ljudima? Gde će oni da rade? Kako ćete da ih obezbedite? Po kom kriterijumu ćete da ih otpustiti?Hvala.
Izvolite. Replika.
Znate, kada neko 15 godina priča o 90-im, a onda se poziva, odnosno kritikuje zašto se neko poziva na zadnjih sedam, osam godina pogubne vlasti bivšeg režima onda mi stvarno nije jasno. Jesmo 15 godina slušali da im za sve krive 90-te godine i za sav mogući izbor izgovori su bili u 90-im godinama. Prema tome, nemojte pričati o toj nekoj zaostavštini, jer ste se hvatali za nju veoma često pa se hvatate i sada. Što se tiče toga na koji način se meri podrška, pa 6,09% to je vaš rezultat na prošlim izborima, a u Vojvodini 5,86%. U toj larvi demokratije, 5,86%. To nisam rekao ja, to nije rekao kolega Martinović, to su rekli građani i građanke koji žive u Srbiji. Vam smeta to, smeta vam taj odnos, pa najbolje ljudi u Srbiji znaju koga hoće, koga neće i pod čijom vlašću žive bolje ili gore. Sa druge strane, ako već hoćete i pokazujete tu demokratičnost i kako treba krenuti od sebe, a zašto ne krenete od sebe. Zašto ne pokažete i ne popišete jednom spisak zaposlenih u AP Vojvodini i koliko se ljudi zaposlilo u prethodnih 15 godina. Pa, ima li nekoga da se zaposlio, a da mu je komšija naprednjak. Pa, ni to niste dali, a kamoli da on bude član neke druge političke stranke. I, to je bilo malo, pa ste čak i fondove AP Vojvodine, budžet ste praznili na taj način što ste samo davali članovima DS. Pa, samo su se demokrate bavile humanitarnim radom u Vojvodini. Niko drugi nije mogao da dobije novac, a uslov je bio član DS. Hajde, da popišemo malo i te ljude. Hajde, da vidimo koliko ste opteretili „Vojvodina vode“, „Vojvodina šume“. Koliko ste opteretili javna preduzeća i koliko je narastao broj zaposlenih.
Hvala vam. Idemo dalje. Ko od ovlašćenih želi reč? Molim ovlašćene da se javljaju i da ne pitamo posle svakog govornika da li neko želi da govori. Pošto ne možemo da planiramo sednicu ako niko ne želi. Prelazimo onda na listu govornika. Prvi je Zoltan Pek. Ja lepo molim, molim i poslanike da učestvuju u raspravi, nemojte mahati rukama, niti vikati, već na moj poziv molim ovlašćene da se prijavljuju. Daću vam reč, ali stvarno molim da netaktizirate do besvesti, nego da se javite. [[Dejan Radenković, s mesta nešto dobacuje, ali se ne čuje.]] Reč ima Veroljub Arsić. Nemojte se odjavljivati, kada vam ne odgovara redosled. Ne kažem vama, molim vas da ne vičete poslaniče, moraću i vama da izreknem opomenu, ako budete vikali na predsedavajućeg. [[Dejan Radenković, s mesta nešto dobacuje, ali se ne čuje.]] Izvolite gospodine Arsiću. Molila bih vas da me ne vređate, pošto sam jednaka sa vama, pa ne mogu da uzvratim.
Nisam se ja odjavljivao iz neke taktike, nego sam razumeo da kolega koji pripada manjoj poslaničkoj grupi, ima prvenstveno, ali to je sada neki drugi problem. Pažljivo sam slušao svoje kolege kada su pričali o ovom setu zakona i ipak, kada su neke diskusije u pitanju, ne mogu da se ne začudim. Znači, imamo priču i postavlja se pitanje šta ćemo sa zaposlenima u javnom sektoru. Slažem se. Ni jedna sudbina, i jedan čovek kada ostane bez posla je teško, a kamo li kada to bude sa 4000, 5000 ili 9000 ljudi, ali hajde da pogledamo nešto drugo. Šta je potrebno da država ima, a da ne otpušta te radnike? Mora da ima privredu, mora neko da radi, mora neko da zarađuje, mora neko da stvara novu vrednost. Nemaju građani ništa protiv, kolega iz DS, oni samo jednostavno ne žele više da ta stranka vodi Srbiju, zato što su oni ostajali bez svojih fabrika koje su izdržavale te zaposlene u državnoj upravi. Na sednici Odbora za finansije, moj zamenik, koga je izuzetno cenim, napadao je, takođe iz DS, način obračuna vrednosti imovine koja može da bude predmet prodaje po ovom zakonu. Kada čovek tako razmišlja, ja samo postavljam jedno drugo pitanje – u čemu je razlika bila za DS između društvene imovine i državne imovine koju sada branim. Ta društvena, to nije bilo naše, to smo prodavali po pedeset puta jeftinije nego što stvarno košta na tržištu. Onda ćemo da zamenjujemo teze, kako i šta uraditi u nekim ovakvim okolnostima. Možemo da pričamo i to je uvek popularna tema, smanjivanje penzija, smanjivanje plata u javnom sektoru. Postavljam ponovo jedno pitanje, a šta puni taj budžet, neka kaže – građani plaćaju porez, ne bre, puni ga privreda. Privreda puni budžet, ali to nema. Ako neko očekuje da to može da reši jedna vlada za godinu, dve ili tri, gospodo, godine su vama trebale da se to uništi, a mnogo je lakše uništavati nego stvarati. Sada imao takve zakone i nismo srećni zbog njih, mnogo su iznuđeni, pokušaj da se nešto reši na pravi način. Pričamo o tajkunima, što će neko stanove da kupi,kome živi zakupac tog stana, a zaboravili smo kako su se rasprodavali stanovi 90-tih godina i niko se tada nije ljutio što se to dešava. Kome su odlazili ti stanovi? Najčešće tim ljudima koji su živeli u njima. Nema neke velike razlike između društvene i državne imovine, bar tada nije bilo, samo zbog nekih ustavnih ograničenja i načina rukovođenja, eto imali smo neku društvenu imovinu. To je bilo državno, tako da mene čude ovakve diskusije. Hajde dajte alternativu, kažite šta ova Vlada može da uradi da ne otpusti te ljude? Hajde da pogledamo, sa javnim dugom, koliki je, 66%, 68%, javni dug za koji nije kriva ova Vlada. Čini mi se da je 135 milijardi samo kamata, dinar da se ne zadužimo. Dakle, 135 milijardi su kamate, to je oko 3% BDP, kamate 5%, 6%, 7%, 8%, a nekome je to smešno, a meni nije. Zakon o javnim nabavkama. Očekivao sam da će bar neko nešto da kaže u vezi tog zakona, ali nije sada trenutno politički aktuelan zakon, a što, što ne pogledamo šta piše u tom zakonu?
Poslaniče, meni se samo obraćajte. Meni kao predsedavajućoj.
Pričam poslanicima, nikome posebno. U redu. Zašto niko nije od kolega pažljivije pročitao izveštaj Komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki, a ta komisija preko naše javnosti, bukvalno je čerečena preko sredstava javnog informisanja. Dakle, rešavaju 2400 predmeta, 100 predmeta dnevno. Jedan član Komisije 15 predmeta, koji imaju 20, 30, 40, pa i 100 strana obrazloženja. Da li je ta Komisija postigla svrhu postojanja? Jeste. Da li je zloupotrebljen Zakona o javnim nabavkama? To jeste bio jedini problem Zakona o javnim nabavkama koji je donet u ovoj Skupštini predve i po godine. Samo jedan problem ima, samo jedan nedostatak, sprovodi se u Srbiji. Imate profesionalne podnosioce žalbi za postupak javne nabavke, pa čak odlaze da pregovaraju sa ponuđačima, da povuku svoju žalbu za neka sredstva. Zato smo zakon morali malo da promenimo. Zato taj postupak biće još brži, još efikasniji i niko neće moći ni u jednom jedinom trenutku da ucenjuje ni naručioca javnih radova, ni izvođače javnih radova. Mogu samo još da vam kažem i pored toga što su ovo izmene i dopune zakona, potpuno smo svesni toga da ništa nije večito, da ništa nije savršeno, da treba nastaviti sa uređivanjem zakonodavstva u oblastima javnih nabavki, zato što mi nikada nismo zadovoljni sa kvalitetom zakona, zato što hoćemo mi u SNS da imamo najbolje zakone na svetu koji se sprovode u Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem. Poslaničke Stefanoviću, nema zaista uslova, ničeg pežurativnog nije bilo, niti je spomenuto i na moje pitanje, rekao je da se obraća uopšteno poslanicima, ima pravo da objašnjava – poštovane kolege poslanici, itd. (Borislav Stefanović, s mesta: Stranka je spomenuta.) Doktor Dušan Vujović i ovako ima prednost kao predlagač. Izvolite.
Ja želim ponovo da se vratim, kao da smo na prethodnoj sednici iz jula meseca, juna meseca, maja meseca, marta meseca, decembra meseca. Ponavlja se isti nivo nerazumevanja onoga što radimo, socijalnih troškova, ukupnih ekonomskih troškova i smisla programa. Dozvolite mi da, po ko znam koji put, ponovim suštinu. Suština fiskalne konsolidacije je da otklonimo strukturne debalanse da bismo mogli da izađemo iz ovog perioda sa održivim nivoom troškova, a pod troškovima, mislimo pre svega dugoročne obaveze koje imamo, a po strukturnim prihodima ono na šta možemo da računamo na dugi rok nezavisno od kratkoročnih oscilacija u domaćoj konjukturi i međunarodnoj konjukturi. Tu je fond samo svedok tog procesa i neko ko potvrđuje validnost, a mi sami pravimo program. Program nije lak, program smo teškom mukom skockali, pod znakom navoda, i dogovorili prošle jeseni. U tom programu je prvi korak bio najbolniji, a to je bila žrtva koju građani Srbije i uvek građani Srbije na kraju snose žrtvu, nema ko drugi u ovoj zemlji sem njih, a to je da nam pomognu da napravimo prvi korak. Posle tog prvog koraka, čini mi se, od novembra meseca, ali sigurno sedam meseci ove godine ostvarujemo dva, tri puta bolje rezultate, nego što smo se obavezali sami prema sebi i dobili podršku i fonda i međunarodnih kreditora i međunarodne zajednice. U svemu tome, moram da kažem da tu nema nikakvih protivurečnosti i to je sve očekivano i predviđeno. Da li se to nekome sviđa ili ne sviđa, da li mu se to uklapa u ideološku viziju sveta, to je drugo pitanje. Znači, ovako. Za ono što smo do sada uložili i ostvarili postoje verifikovani empirijski dokazi. Rezultate neću da ponavljam. Rezultate u ekonomskom rastu, revizija sa minus 0,5 na nula, na plus 0,5, najverovatnije vrlo skoro rezultate na fiskalnom planu. Nema potrebe da ponavljam, ali ću vam reći, sa današnjim danom, odnosno sa petkom ove godine imamo suficit u julu, nešto preko jedne milijarde. Od početka godine deficit između 25 i 30 milijardi. Ako od početka godine uzmete da je oko 330 milijardi mesečni BDP po linearnoj proceni od četiri hiljade milijardi godišnje, vi imate situaciju da je posle sedam meseci to oko 2,5 hiljade milijardi, 25 milijardi je 1%. To je tri puta manje od Mastrihta. To je bolje nego 95% zemalja u Evropi, bez obzira da li smo članovi EU ili ne. Sa stanovišta zaposlenosti i svega ostaloga stvari se kreću nabolje, ali će biti i potrebno jako mnogo još truda i jako mnogo vode da protekne Savom i Dunavom da se vratimo tamo gde bismo želeli da budemo, ali su rezultati u prerađivačkoj industriji pozitivni, ali su rezultati u vraćanju proizvodnje u Smederevu pozitivni, ali su rezultati na vraćanju proizvodnje u hemijskom kompleksu pozitivni i očekivanja mnogo bolja nego što su bila prošlog jula kada sam u ovom parlamentu, odnosno 4. avgusta, potvrđen na mestu ministra finansija. Kako je to protivurečenost sa socijalnim očekivanjima i kretanjima u domenu zaposlenosti, u domenu određivanja potrebnog i održivog obima javnog sektora? Kori Udovički će vam govoriti detalje, ja vam govorim filozofiju. Mi smo u budžetu već ugradili okvire koliko treba da se izdvaja na plate, koliko treba da se izdvaja na penzije i mi ostajemo u tim okvirima. U realizaciji za sedam meseci i do kraja godine. Narod ove zemlje očekuje da to uradimo, za to smo se obavezali i to ćemo uraditi do kraja. Možemo da lementiramo na devet hiljada ili pet hiljada, ali ono što je za mene bitno je 7,5 miliona ljudi i šta oni očekuju? Oni očekuju da ova zemlja konačno pet ili šesti put do sada izađe kao pobednik iz procesa restrukturiranja, privuče investicije treće generacije, krene da otvara nova radna mesta i pokaže da je moguće na pošteni način rešiti sve probleme koje smo nasledili iz prošlosti. Prema tome, tu nema protivurečenosti, ni u licitiranju brojevima, 700 hiljada jeste ukupni javni sektor, jer on uključuje javna preduzeća od preko 200 hiljada ljudi, a ovaj javni sektor o kome ovde govorimo jeste definisan u zakonu. To je ukupan javni sektor, minus javna preduzeća. Prema tome ovo što smo definisali, treba i da poštujemo. Nemojte da manipulišemo informacijama koje su vrlo jasne i vrlo precizno definisane u svim zakonima. Nije ovo kraj. Ovo je početak i ovo je dobar početak. Srbija se nalazi na dobrom putu i ima jako dobar početak. Za koga je ovo kraj, ja ne znam. Za Srbiju ovo nije kraj i ovo je, čini mi se, dobar početak još boljeg puta u budućnost. Ko gubi mesta na tržištu rada u svetu? Pogledajte nismo mi jedina zemlja. Ja ne znam, ovo novo levičarenje apsolutno ne razumem, pogotovo posleočiglednog poraza tog levičarenja, jer je rezultat tog levičarenja neodrživi nivo deficita i duga, i to vam svi kažu. Nema potrebe da bacamo prašinu u oči. Nemamo potrebe da zavaravamo ljude potpuno netačnim empirijski ne ustanovljenim tvrdnjama. Ne otpuštamo mi nikoga. Morate da prenesete, da delegirate odgovornost svima u javnom sektoru, privatni sektor to već radi, koji uslovi su potrebni, koji poslovi su poslovi budućnosti, a koji poslovi gube mesto na tržištu. To je nešto što ne određujemo mi, nego ceo svet. Prema tome, Srbija pokušava da kombinacijom onoga što radimo i kombinacijom promene sistema obrazovanja, sticanja dopunskih kvalifikacija prilagodi svoju ponudu radne snage onome što budući investitori očekuju, o onome što se traži u svetu, a ne onome što je lament nad prošlim. Ne postoje više dodavači pene, ne postoje šuvarice. Postoji potreba da ljudi budu sposobni da odgovore na tražnju za radnom snagom koju nude investitori koji mogu u svetu da prodaju svoje proizvode i ostvare onaj nivo dohotka koji ljudi očekuju. To je istina. Ne postoji nikakva socijalna utopija u kojoj ljudi mogu da pokušavaju u prošlosti da verifikuju svoje znanje ili ne znanje, svoj rad ili ne rad. Hvala lepo.
Znači, opet se niko ne javlja za reč? Ja to govorim zbog javnosti, a vi kako hoćete. Da li mogu da pređem na listu poslanika? (Dejan Radenković dobacuje s mesta.) Niste se javili, poslaniče. Sem buke, konkretnih dela nema. Izvolite.
Očigledno je vreme došlo da i ja dobijem neku opomenu, ali ne znam da li sada smem da krenem sa dame i gospodo narodni poslanici, pošto ne smem da se obraćam poslanici, ili samo da kažem uvažene predsednice i da se vama obraćam, ni ministrima, ni nikom?
Samo uzmite Poslovnik. Ja nemam zamerke.
Koliko se sećam, mi Poslovnik nismo menjali. Sedam godina sam poslanik i znam neke stvari. Izvinjavam se ako grešim…
Trošite vreme na nešto što nije po Poslovniku, ali izvolite.
Ne, mislim da je redosled od najmanjeg ka najvećem, ali sada malo remetimo red. Nema veze. To u Poslovniku ne piše. Počeću ipak sa dame i gospodo narodni poslanici, iako možda ne smem i zabranjeno je Poslovnikom da vam se obraćam, moram da kažem da današnji paket od ovih devet predloga zakona predstavlja donekle raznorodan skup zakonskih unapređenja koji treba da omogući da se ostvare ciljevi reformske ekonomske politike i da se sistemski i na dugi rok reše problemi koji postoje u onim najbitnijim segmentima našeg društva. Rešenja iz ovog zakona su na tragu najboljih praksi i daju odgovore na neki izazove koji su se javili u sprovođenju postojećih zakona i predstavljaju olakšanje za privredu, ali i za budžet Republike Srbije, jer će se smanjiti prostor za neke loše prakse. Najveću pažnju u ovom paketu posvetiću izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama, ali ću izlaganje ipak početi sa dva predloga zakona koji definišu maksimalan broj zaposlenih u javnom sektoru i nalažu stvaranje odgovarajućeg registra zaposlenih, imenovanih i izabranih lica kod korisnika javnih sredstava. Mislim da je najbolje krenuti od onoga što je najbitnije u ovom trenutku i što je najatraktivnije, a to je stvaranje uslova za efikasniji javni sektor. Kao što je svima poznato, SPS nikada nije prekomerno zapošljavala u javni sektor. Javni sektor, kada je SPS dominantno oblikovao ekonomske i druge politike, u Srbiji je bio značajno manji nego danas, posebno kada se pogleda dokle se stiglo sa privatizacijom u to vreme. Takođe, to se sve dešavalo u vreme kada se počinjalo sa uvođenjem informacionih tehnologija. U današnjim evociranjima istorije parlamentarizma u Srbiji sve manje se govori i retko o kadrovima koje je SPS zaposlio u javni sektor, a posebno o masovnom zapošljavanju koje je tada, navodno, sprovođeno. Ja bih nešto još jedanput da objasnim, što sam i ranije govorio prilikom nekih rasprava, da mi jednostavno ne smemo ostati fascinirani štednjom i ne videti da imamo i druge izlaze za koje je potrebno samo malo više kredibiliteta, a koje ćemo steći ako kao društvo pokažemo preko potrebnu ozbiljnost i kontinuitet razvojnih ekonomskih politika. Stvari moramo da posmatramo dinamično, a jedinica analize mora da nam bude firma i pojedinac. Ne smemo da se igramo igrom velikih brojeva. Samo ako razumemo kako zaposlenost u javnom sektoru pogađa ove osnovne jedinice analize, a posebno kako pogađa zdrave firme i socijalnu ulogu ugrožene grupe, možemo govoriti o sinergiji različitih aspekata vođenja ekonomske politike. Ako zanemarimo rešavanje problema u oblasti privrede i nadamo se da će neko drugi umesto nas samih da reši te probleme, sva stezanja budžeta će, nažalost, biti uzaludna. Javni sektor je paradoksalan na neki način. Mi imamo višak zaposlenih u nekim oblastima i to višak koji bode oči svojim odsustvom doprinosa našoj privredi i našim građanima, a na drugim mestima imamo očigledan manjak kvalitetno zaposlenih. Moram da iskoristim ovu priliku da pohvalim ovu brošuru, koja nam je dostavljena danas neposredno pred sednicu koje je uradilo ministarstvo ministarke Kori Udovički. Mislim da je to ono što jasno pokazuje gde se mi nalazimo i šta treba da uradimo. Mislim da mi nemamo drugog puta. Mislim da je sistemski pristup ključ, i ne samo da se otpusti nekoliko hiljada onih koji se bave poslovima koji se mogu ugasiti, a doprinose kvalitetu usluga javnog sektora, nego da stvori standard učinaka i da znamo šta je to tačno javni sektor i na koji način i po kojoj ceni on nešto isporučuje. Inače ćemo doći do paradoksa gde mere štednje jedu samu supstancu i smisao samog javnog sektora. Što se tiče SPS za nas mislim da nema rešenja koja su brza, i kao što u ovoj brošuri stoji ne treba ništa praviti preko kolena. Mogu reći da nema rešenja koje će biti socijalno neprihvatljivo. Neće biti konsolidacije javnog sektora koji će imati u sebi elemente socijalne nepravde i ugrožavanja položaja grupa koje i sada žive na ivici egzistencije. Mi verujemo i znamo da jedina budućnost ovog društva u konsenzusu, na zdravim osnovama i u zdravom ambijentu, koji pokušavamo svi zajedno da stvorimo. Mi verujemo da u partnerstvu vidimo budućnost ove zemlje i da će to biti prepoznato samo tako, jer samo tako možemo da idemo napred. Isto tako verujemou razumna rešenja koja rezultiraju dogovorima jednih i drugih strana. Isto tako verujemo da moramo da imamo dogovore i da zadržimo zdravu konkurenciju, i nadamo se da ćemo biti narod koji je poštovan u svetu jer imao šta da ponudimo istom. Mi smo svesni da smo deo jednog tima i smatramo da nije najbolji potez otpuštati, nego naći mehanizme i oceniti učinke i tako voditi pravilnu politiku, jer će za posledice imati porast efikasnosti. Nadamo se da ćemo sa ovim zakonom imati bolja rešenja i dobro promisliti o tome šta su poslovi koje država mora da radi i kako da te poslove obavi na pravi način. Isto to važi i za druge oblasti. Mi podržavamo što ćemo konačno stvoriti uslove da damo odgovore na mnoga pitanja pošto se to dugo izbegavalo, a ono glasi – kakva nama država treba i čime treba ona da se bavi? Nama ne treba država koja je apstraktna i lažno potentna kategorija kojoj se pripisuju ona svojstva koja nema, nego država kao skup kompetentnih produktivnih realizatora politika. Mi mislimo da postavka koja nam govori koliko nam tačno treba kakvih ljudi i koja predviđa da ti podaci ne budu jedna od najvećih misterija u Srbiji, nego javna baza podatka stvaraju plodno tle. To tle u tom registru, koji je predmet Predloga ovog zakona, videće se jasno i oni koji rade za osrednje plate i videće se razlika od onih koji rade za velike plate. I, tu nemamo nekog velikog izbora, nego izbor mora da bude izuzetno logičan i moralan. Takođe bi bilo vrlo bitno da predvidimo veće sankcije i podneli smo taj amandman za one koji će za registar poželeti da vide kao fakultativan ili kao registar koji registruje samo ono što neko želi da vidi i šta ne treba da bude u istom. Znači, jednostavno,mi moramo konačno da imamo taj registar koji je pravi, realan i pregledan. Ipak, ja bih da se vratim na zvezdu današnje rasprave, kako bih ja to rekao, bar što se mene lično tiče, jer je to moj omiljeni zakon i vodili smo raspravu i kada smo ga donosili pre nekoliko godina, a i pre par meseci prilikom rasprave o jednom amandmanu kada smo menjali i kada sam isto govorio da nije dobro da menjamo jedan član zakona, nego da nas čeka u ovoj godini da menjamo i da ispravimo one nedostatke koji su se prilikom primene zakona pokazali kao neprimenjivi. Ono što moram da, i koristim priliku da istaknem da ono sve što smo govorili tada u raspravi i ono sve što smo isticali kao potencijalne probleme i početkom ove godine, meni je drago i moram da pohvalim da je to sve ono što je implementirano u ovim izmenama i dopunama zakona i mislim da su one odlično urađene i da će dati prave efekte nakon izglasavanja u ovom parlamentu. Svi znamo da treba da imamo nultu toleranciju kada je u pitanju korupcija, a korupcija, hteli mi to ili ne da priznamo, da se pogledamo u oči, nam upravo negde leži u tim javnim nabavkama. Ono što ne bih mogao da ne kažem, a setiće se ovde i poslanici koji su tada bili, vodili smo raspravu sat i po vremena o jednom amandmanu SPS da se na portalu javnih nabavki objavljuju svi planovi javnih nabavki. Tada je to odbačeno. Bilo je naprihvatljivo, ali došli smo do tog trenutka da to danas bude predmet izmene i dopune ovog zakona i meni je drago i pogotovo što je ona stavka izbačena kada je u pitanju „Službeni glasnik“, i tada smo tvrdili da je to bespotrebno i da su to bespotrebne procedure zato što imamo portal javnih nabavki koji je dostupan svima. Moram da kažem da taj plan javnih nabavki na portalu je jedna potpuno logična stepenica, još jednom da ponovim, u razvoju boljeg sistema javnih nabavki. Ona je oruđe za bolje planiranje i za bolju efikasnost i transparentnost, a to govorim upravo zato što smo skoro dobili izveštaj DRI gde je rađena revizija 73 subjekta i onda možete da zamislite da je bilo zaključenih ugovora bez sprovedenih postupaka javnih nabavki u iznosu od 2,8 milijardi dinara, a to je od ukupnenepravilnosti 37%, da ne pričamo da su bile izvršene javne nabavke koje nisu predviđene u godišnjem planu nabavke odnosno nisu predviđena sredstva u finansijskom planu od 16% od 1,23 milijardi i tako milijarda po milijarda i to se skupi i mislim da ćemo ovim novim sistemskim izmenama dovesti da toga bude što manje. Socijalistička partija Srbije, još jednom kažem, a meni je posebno drago što ćemo imati plan na portalu jer je to jedno krajnje tehničko rešenje koje će javne nabavke učiniti kako i samo ime kaže – izuzetno javnim. Mi znamo da naši partneri imaju velike zasluge za unapređenje sistema javnih nabavki, ali isto tako ćemo i ovaj put istaći da su naši amandmanski predlozi, kao što sam rekao, dodatno popravili zakon i tada kada smo radili nacrt prihvaćeno je 90% nekih naših sugestija koje smo tada dali i mislim da to govori da mi razmišljamo na jedan sličan način i da je ovde reč o kontinuiranom timskom radu oko istih principa. Ne treba amandmane shvatiti tragično, naravno osim onih koji se pišu – briše se, briše se. Mislim da amandmansko doterivanje zakona je izuzetno bitno i to je bar svima jasno. Drugo, kada želite da sistem učinite lišenim vratašca za korupciju ponekad otvorite prostor za čudna ponašanja i čudne linije poslovanja. Sistem javnih nabavki do danas ima procedure koje su vrlo jasno usmerene ka prevenciji negativnih iznenađenja i neracionalnog trošenja sredstava. Kao takav, ima dosta ugrađenih mehanizama koji štite javna sredstva i imovinu građana, a sastavni deo toga su mehanizmi koji omogućavaju da ponuđači brane svoje interese i građana, ako se uoče nepravilnosti. Nažalost, ono što nismo mogli da predvidimo, da ne misle svi na način sadašnje većine, da mehanizmi za zaštitu mogu da se pretvore u mehanizme za iznudu. Na tržištu javnih nabavki se razvila nekolicina firmi, koje u svom opisu posla, a to je rekao i ovlašćeni predstavnik SNS, a ja mogu da kažem da im je ona njihova šifra u opisu posla – profesionalni obarači javnih nabavki. To je poslovni model koji se svodi na korišćenje procedure za zaštitu interesa građana i preduzeća, kao način da se tenderi obore ili odlože. Svako obaranje ili odlaganje tendera košta. Košta i korupcija, a pogotovo kada se efikasnost lažno iskazuje. Međutim, vrhunski košta kada se tender obara bez pravog razloga, kada je očigledno da se tender ruši da bi on onome ko koristi te procedure koje su pisane sa stanovišta čestitosti, to moram da kažem, a ne sa stanovišta obesmišljenosti, znači, donekle je mogućnost da na sofisticiran način pošalju poruku – koliko vam se isplati da ja to ne činim. Izmene koje će smanjiti, ali ne mogu reći da će u potpunosti otkloniti mogućnost postojanja industrije dežurnih obarača tendera su dobre izmene. Te firme nisu uzbunjivači. To je model koji svoju egzistenciju svodi na pretnji da će ovo biti, što bi se narodski reklo – vo zaklan zbog kilo mesa. Naša slabost je to što nismo predvideli, ali je naša snaga u tome što priznajemo greške danas. Sada smo učinili sve da se institucija zaštite javnog interesa ne pretvori u ruglo. Za one koji misle da je ovu patologiju bilo lako predvideti, ja mislim da je to čista demagogija. Navešću jednu anegdotu. U Austriji, negde početkom 90-ih, nije bilo krivično delo loviti ribu sa kablovima sa visokim naponom. Jednostavno, ljudi nisu tada mogli da predvide tu patologiju koja stoji iza ovakvog ponašanja. Nama je bitno da i ovaj predlog sve čini da se jačaju kapaciteti državnih institucija koji treba da osiguraju da nam javne nabavke sve više liče na one u uređenim zemljama. Samo razvoj kontrole i kontrolisanih tela može stvoriti tle za realizaciju osnovne mudrosti država na koje se ugledamo. Nije presija način da se pobedi loše ponašanje, nego izvesnost da sistem kada se uoči štetno ponašanje reaguje tako što štetnika nepogrešivo i efikasno treba sankcionisati i kažnjavati. Dakle, kredibilna pretnja je osnova a ne represija, a izvesnost je osnova kredibilnosti. Mi bi voleli da odemo i dalje, jer smo stali sa razvojem regulatornih tela kada su u pitanju dokumenta i sektorskog i multisektorskog tima, tj. tipa. Drugim rečima, moram da kažem i da smo podneli amandman, vodićemo raspravu i u pojedinostima, kada bude došlo vreme za to. Mislim da mi treba da imamo model internog plana za sprečavanje korupcije u javnim nabavkama i da to ostane kao što je bilo u prethodnom zakonu i da ne sme da to bude uopšteno predviđeno nekom nacionalnom strategijom, nego, jednostavno, Vlada mora da donese plan za suzbijanje korupcije u javnim nabavkama. Ali, o tome ću više pričati u pojedinostima. Moramo da imamo regulatorna tela koja nas ponekad i malo nerviraju što ne vide širu sliku, ali moram i da kažem, pa možda to nekoga i pogodilo, nama i ne trebaju ljudi u tim telima koji se prihvataju funkcije a onda podnesu ostavke. Samo tako možemo napred, u vladavinu institucija, a ne u vladavinu ljudi. Dame i gospodo, vreme kojem smo svedoci je komplikovano i izazovno. Naša je želja da reforme budu stvar oko koje ćemo imati konsenzus, kao što sam već rekao. A na pitanja da se nešto dnevno politizuje, iako prostora za različitosti ima toliko malo da je samo svedeno na jedan narcizam malih razlika, moramo učiti iz sopstvenih grešaka, jer nismo znali da učimo iz tuđih. Najgore što nam se može desiti je da se iznova spotičemo o isti kamen, što bi rekla stara kineska poslovica. Sistem je ono što razlikuje uspešne zemlje i uspešne vlade od onih koje to nisu. A ovde ima sistemskog pristupa i samo na onima koji to realizuju je da se duh zakona pretoči u praksu. Još jednom moram da kažem da naša poslanička grupa, Poslanička grupa Socijalističke partije Srbije, daje jasnu podršku zakonima koji Srbiju približavaju standardima koji od Srbije prave uređeno društvo, u kome se jasno definišu prava i obaveze svih, i gde je zdrav razum i efikasnost osnov i princip na kojem se zasniva privreda i javni sektor. Ovaj set zakona nam pomaže i u planiranju javnih finansija, jer ćemo imati bolji okvir za budžetske projekcije i uvođenje više odgovornosti u javnom sektoru. Mi kao socijalisti smo uvek polazili od želje da imamo odgovorno društvo konsenzusa, bili u opoziciji ili bili sada na poziciji. I nismo bežali od rešenja koja su nam de fakto bavljenje javnim poslovima činili kompleksnijim, a bez koristi koje mnogi, bez ikakvih dokaza, pripisuju našoj partiji i ljudima koji su imenovani, u bezizlaznim ili teško mogućim situacijama. Ja vam se zahvaljujem na pažnji, a imaćemo prilike, pošto vidim da je podnet prilični broj amandmana, nadam se da među tim preko 300 amandmana ima stvarno onih koji žele da poprave ove zakone. Mislim da ćemo imati konstruktivnu i vrlo stručnu raspravu. Hvala na pažnji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Senić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Gospodo ministri, ja sam dugo tražio reč kojom bih mogao da opišem ovaj set zakona i možda vas neće svideti, ali ja sam izabrao reč sunovrat. Dakle, sunovrat pravnog sistema Republike Srbije. Predložili ste zakone koji su u subotu ušli u proceduru. Šest zakona došlo je ovde u subotu. Neki od njih su i životno važni, da kažem sistemski. Ministar u obraćanju kaže da pogledamo zakone, da nađemo najbolje rešenje. Gospodine ministre, samo to i možemo, da ih pogledamo, ali da ih pročitamo mnogo je teško. Mi smo kao poslanička grupa Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije dali preko 60 amandmana i to ne „briše se“, nego konstruktivnih amandmana sa adekvatnim predlozima i boljim zakonskim rešenjima, ali i sada uočavamo određene propuste i mislimo da smo mogli da damo još toliko amandmana, da smo imali samo još jedan dan. Dakle, jednostavno je nedopustivo da ovako ozbiljne zakone predlažete u subotu, a da ih imamo na dnevnom redu u ponedeljak. Da krenemo redom - Zakon o posebnim uslovima prodaje određenih nepokretnosti u svojini Republike Srbije. Ja sam ga preimenovao u zakon o pljački imovine u svojini Republike Srbije. Osim sintagme koju ste ovde upotrebljavali na nekoliko mesta - investiciona ulaganja, što pretpostavljam da je vaš doprinos novom naprednom srpskom rečniku, rekli ste i da Srbija nema strategiju upravljanja javnom imovinom, da treba rasteretiti Fond imovine i da se ostvari prihod da bi se ispunile druge silne obaveze. Ali, poslednju rečenicu koju ste izgovorili u današnjem obraćanju ja zaista ne mogu da shvatim. Dakle, rekli ste – za mene poslednje i najvažnije, afirmisanje principa tržišne vrednosti, finansijske discipline i transparentnosti. Pa, gde je javni postupak za prodaju imovine, ako je to za vas poslednje i najvažnije? Dakle, prodaja samo zakupa i to tako što će poreska uprava da proceni vrednost objekta. Evo, jedno iskustvo od pre deset dana. Stan u Gospodar Jovanovoj, vlasništvo Grada Beograda. Grad Beograd je odlučio da proda nepokretnost. Poreska uprava je procenila na devet hiljada evra. Znate li za koliko je prodata? Za 39. Kako možemo da ostvarimo adekvatne prihode i da, kako vi kažete, ispunimo druge silne obaveze ako ne dozvolimo otvorenu tržišnu utakmicu za prodaju nepokretnosti, ako ste već odlučili da ih prodajete? Da li ih treba prodavati, o tome posebno, ali pošto je zakon ovde i pošto će sigurno biti usvojen, pričamo o tome na koji način to uraditi. Dakle, postojala su dva zakona. Ne znam, gospodine ministre, da li se vi tih zakona sećate. Dakle, jedan je bio 1999. godine, Zakon o posebnim uslovima prodaje određenih nepokretnosti u državnoj svojini, koji se zvao „Šešeljev zakon“ i koji je manje-više sličan ovom, dakle, namera je slična. Prihodi su korišćeni za obnovu zemlje posle bombardovanja. Drugi je iz 2000. godine - Zakon o prodaji određenih nepokretnosti u državnoj svojini, radi izmirenja obaveza Republike Srbije po osnovu devizne štednje građana i zajma za privredni razvoj u Republici Srbiji. Prvo, ovi zakoni još uvek važe. Predvideli smo jednim amandmanom, pošto mislimo da ćete usvojiti ovaj novi zakon, da ova dva stavimo van snage. Ali, postojala je i kod prvog i kod drugog zakona, iako su donošeni 1999. i 2000. godine, svrha prodaje imovine. To može npr. da bude razvoj agrara ili za obezbeđivanje kreditne podrške poljoprivrednih gazdinstava. Imamo situaciju da će se napokon, ja se nadam, naša Uprava za agrarna plaćanja, naše Ministarstvo finansija i naš državni sistem akreditovati za korišćenje sredstava iz IPARD fonda. Imamo veliki problem kako će naši poljoprivrednici, tj. poljoprivredna gazdinstva, da predfinansiraju investicije da bi mogli da ostvare povraćaj iz IPARD fondova i onda smo predvideli da se od prodaje imovine ta sredstva koriste za kreditnu podršku, dakle ne za potrošnju, već za kreditnu podršku i da ta sredstva ne budu potrošena nego da budu dati, odobreni razni krediti koji će, naravno, biti vraćeni kada naši poljoprivrednici npr. ostvare povraćaj od sredstva iz IPARD fonda. Dakle, nema zakon ni svrhu. Piše samo da se prihodi slivaju u budžet. Znači, prodajemo imovinu zbog javne potrošnje i to je to. Ali ipak, ono na čemu želim da insistiram je postupak prodaje. Na početku smo dali amandman da se zakon ne zove ovako kako ste vi predložili, već da se zove – zakon o posebnim uslovima prodaje i postupku prodaje, dakle, da se uredi i postupak prodaje javne imovine, tj. imovine u svojini Republike Srbije. Dakle sve, bukvalno sve članove zakona smo promenili, na taj način da se uvede javno nadmetanje. Ponovo pitam - kako mislite da ostvarite što veći prihod za budžet, ako ne omogućite da i druga lica mogu da učestvuju u kupovini imovine i na taj način imovina bude prodata za višu cenu? Mi se slažemo sa tim da zakupac ima određene privilegije, u smislu prava preče kupovine ili ako on izlicitira na kraju tu nepokretnost, da mu se priznaju prethodne investicije, a ne investiciona ulaganja. To je sve, iz amandmana u amandman, predviđeno na taj način da se ispoštuje i ovo što ste vi rekli, dakle, da za vas zaista bude najvažnije afirmisanje principa tržišne vrednosti i transparentnosti. Već sam vam naveo slučaj stana iz Gospodar Jovanove, koji je bio u vlasništvu Grada Beograda i koji je po proceni poreske uprave procenjen na devet hiljada evra, a prodat za 39. Zato vam postavljam pitanje – zašto procenu vrednosti da vrši poreska uprava, zar nije bolje da to rade sudski veštaci sa liste veštaka? Oni postoje, javno su dostupni i mislim da su stručniji za taj posao od ljudi koji rade u poreskoj upravi. Takođe, kada postoje prethodna ulaganja, u zakonu ste naveli da će veštačenje ili procenu tog ulaganja da vrši Gradski zavod za veštačenje iz Beograda. Mislim da, pod jedan, nismo otvorili tržišnu utakmicu pa da to radi onaj ko je najpovoljniji, uz svo poštovanje prema kolegama iz Gradskog zavoda, dakle, bez želje da osporim njihovu stručnost, ali opet pričamo o konkurenciji i o tržišnom nadmetanju, a i još veći problem - zašto nekome iz Vranja nametnuti da taj posao koji treba da uradi da radi Gradski zavod za veštačenje iz Beograda? Koliko će to zakomplikovati i produžiti proceduru? Vi na ovaj način osporavate sve veštake sa liste stalnih sudskih veštaka, osporavate i Ministarstvo pravde koje njih imenuje. Jednostavno, moje pitanje je – zašto ne omogućiti i sudskim veštacima da rade svoj posao? Na kraju, utisak je da je zakon, zbog svega navedenog, pisan za nekog konkretno. Isto kao što je ovde izglasan zakon o ukidanju konverzije krajem 2012. godine, kada nam je ministar Velimir Ilić pričao da dve milijarde evra evo samo što nisu ušle u Srbiju, svi čekaju samo da se ukine Zakon o konverziji. Naravno, od investicije nije bilo ništa, a određena preduzeća su uspela da izvrše besplatnu konverziju zemljišta kojom su raspolagala i onda je posle, koliko ima, dve i po godine ponovo vraćena konverzija jer su oni koji je trebalo da završe posao to uradili. Dakle, ponovo pišemo zakon za nekog konkretno. Zakon o javnim nabavkama za mene je priznanje propasti sistema za javne nabavke koji je ustanovila ova vlast. Pod izgovorom da se vrši usklađivanje sa pravnim tekovinama EU, što se donekle i radi, mi pre roka koji je zahtevan od nas vršimo to usklađivanje, što svakako nije loše, ali koristimo za popravku ili bolje da kažem – koristite za popravku onoga što smo pričali da je loše, protiv čega smo i glasali pre dve i po godine. Jedino što mogu da se nadam je da ćete sada konačno uspostaviti sistem javnih nabavki, da prosečno trajanje javnih nabavki u Srbiji ne bude 199 dana, čime smo verovatno rekorderi najmanje u okruženju, a možda i u celom svetu. Ono što me zanima je koji su kriterijumi za podizanje vrednosti na 500.000 dinara, na koje se novi zakon neće odnositi. Takođe, koji je kriterijum da vrednost ispod pet miliona dinara bude za nabavke male vrednosti? Da li ste izvršili analizu koliko će sredstava biti utrošeno mimo Zakona o javnim nabavkama, kao i za koliko će sredstava biti primenjen sistem nabavki male vrednosti? Ali, ono što me više zanima je pitanje koliki je procenat neuspelih javnih nabavki. Dakle, koliko javnih nabavki nije ostvareno iako je naručilac imao želju i nameru da izvrši nabavku određenih dobara i usluga. I, još više me zanima gde je tih 600 miliona evra koje su naše kolege ovde pričale da će biti ovde svake godine ušteđeno zbog novog Zakona o javnim nabavkama, neki su pričali i 800 miliona. Mi smo predlagali da se napravi budžetski fond gde će ta ušteda da se sliva i da se tačno i jasno prikaže da su određene uštede i izvršene. Naravno, to je odbijeno jer je sve bila maska. Javni dug Srbije je sve veći. Zdravstvene ustanove nemaju ni opremu ni materijal za rad, a uštede očigledno ne postoje. I, da ne budemo da smo protiv svih predloga, jednu promenu i podržavamo. Dakle, izuzima se oblast nauke, obrazovanja, kulture i sistema javnih nabavki, o tome smo pričali pre tri godine, davali amandmane, objašnjavali koliko je to pogubno, ali očigledno ovoj garnituri je trebalo tri godine da shvate da to moraju da izuzmu iz sistema javnih nabavki. Mi smo dali amandman gde kažemo ne da se ograničava na 12 miliona. Nema ograničenja. Dakle, jednostavno za te oblasti nema potrebe da postoji primena Zakona o javnim nabavkama. Što se tiče Predloga zakona o načinu određivanja maksimalnog broja zaposlenih u javnom sektoru, prvo pitanje je zašto se ne odnosi na javna preduzeća čiji je osnivač Republika? Da bi moglo i dalje da se nastavi partijsko zapošljavanje, moj odgovor, jedini koji je meni prijemčiv, jer logika je sledeća. Lokalne samouprave imaju suficit u budžetu, a upravo su generatori budžetskog deficita neka javna preduzeća koja su ovim zakonom izuzeta i logika njihovog izuzimanja jednostavno mi nije jasna. Takođe, po meni, o tome možemo da pričamo i voleo bih, veća opština ima veći broj radnika. Po kojoj logici? Dakle, i opština sa 10.000 stanovnika i opština sa 50.000 stanovnika mora da ima građevinskog inspektora, saobraćajnog inspektora. A to je jedan, ne možete da uzmete 0,37 građevinskog inspektora. Kada se uzmu u obzir i kvote za gradove Kragujevac, Niš, Beograd, Novi Sad, jasno je da se radi o političkim kvotama i da ste uglavnom vodili računa o tome gde pretežno SNS ima svoje gradonačelnike. Nisu uzete u obzir institucije od nacionalnog značaja čiji su osnivači opštine i ukoliko se primeni ovaj zakon, te institucije će morati da se zatvore. Evo, konkretno pitanje, šta uraditi sa Resavskom pećinom u Despotovcu ili sa Prirodnjačkim centrom u Svilajncu? Oni ulaze u ovu kvotu. Ovako kako ste definisali. Takođe, nisu uračunati građani koji su na privremenom radu u inostranstvu. Vi znate da je određeni procenat naših građana, naročito iz istočne Srbije, na privremenom radu u inostranstvu, a ako uzimamo statistički broj, dolazimo u situaciju da npr. opština Svilajnac ima 23.000 stanovnika, jer je 8.000 privremeno u inostranstvu, da ima 26.000 birača, a ti ljudi, koji privremeno žive u inostranstvu svakako zahtevaju i izvode iz matične knjige rođenih i npr. opremanje lokalnom infrastrukturom itd. Takođe, nije uzet u obzir i nivo servisa koje lokalne samouprave pružaju svojim građanima. Kako napraviti razliku i kako predvideti otpuštanje u opštini koja ima svoje javno preduzeće npr. za sakupljanje i iznošenje smeća, od opštine koja je taj posao poverila nekoj privatnoj firmi ili nekom preduzeću koje nije javno preduzeće. Dakle, zakon je u tom smislu ne primenjiv i neprecizan. I, evo, još jedan razlog, dakle, mnogo zakona na dnevnom redu. Mislio sam da govorim o još tri zakona, ali na žalost, 20 minuta je već isteklo, bar vas molim da odgovorite na pitanje koje sam postavio. Zahvaljujem.
Reč ima potpredsednik Vlade. Izvolite.
Zahvaljujem se poslaniku na prilici da razjasnim neke od dilema koje sam sigurna da ovaj zakon otvara ili nejasnoće. Jeste jedna od najtežih objašnjenja koje imamo, a to je ne zašto nisu u zakonu republička javna preduzeća, to se podrazumeva. Republička, odnosno javna preduzeća posluju po principa poslovnim, komercijalnim i oni broj zaposlenih treba da određuju u okviru svojih poslovnih planova koji se podnose Vladi na odobravanje. U ovom trenutku dobar deo velikih javnih preduzeća jeste u procesu restrukturiranja i optimizacija njihovog broja zaposlenih ide kroz te mehanizme koji su primereni privrednim društvima. Bolje je pitanje zašto su lokalna javna preduzeća uključena u zakon koji bi trebao da se odnosi samo na tzv. javnu upravu, državu u smislu funkcija države koje nisu komercijalne. To sam pitanje malo apostrofirale u mom uvodnom izlaganju, ponoviću, reč je o tome da mi nemamo budžetsku disciplinu dovoljno uspostavljenu u Srbiji i da u ovom trenutku bolji mehanizam za kontrolu nekontrolisanog broja zapošljavanja i u lokalnim javnim preduzećima nemamo. Na tome mora da se radi.Nadamo se da će se do toga doći pre nego što ovaj zakon dovede sve jedinice lokalne samouprave do toga da su već zaista vrlo racionalne, pa da počinjemo da rizikujemo, da grešimo, da se negde traži višak gde ga nema. U ovom trenutku smo uvereni da nam taj rizik ne preti. Zašto? Zato što smo u ovom zakonu, u pripremi ovog zakona uradili smo baš obilate analize,posmatrali smo kako se kreće broj zaposlenih u lokalnim samoupravama, kako u upravama tako u ustanovama tako i u javnim preduzećima. Poslanik je bio u pravu kada kaže da je za izdavanje, recimo matičnih izvoda, manje više isti broj zaposlenih potrebno i u manjoj i u većoj upravi, tačnije u jedinici lokalne samouprave. Broj zaposlenih u upravama blago opada po broju stanovnika sa rastom broja stanovnika u lokalnim samoupravama. Međutim, već broj ustanova, a pogotovo broj zaposlenih u javnim preduzećima po stanovniku, odnosno na hiljadu stanovnika rasti sa veličinom mesta. Kada smo to bolje istražili utvrdili smo nešto što možda nije uvek intuitivno, a to je da što je veće i urbanije naselje, veći je broj funkcija komunalnih, kolektivnih koje moraju da se obavljaju za sve stanovnike. U tom smislu, nema jednog savršenog kriterijuma, ali smo posmatrali sve jedinice lokalnih samouprava koje po svojim karakteristikama liče jedna na drugu i onda smo, ponavljam objašnjenje s početka mog izlaganja, onda smo rekli – hajte da vidimo petinu najefikasniji, odnosno petinu onih koji zapošljavaju najmanji broj po stanovniku u svakoj od grupa jedinica lokalnih samouprava. Tu ima onih koji prosto pružaju manje usluga, međutim u toj petini postoje najgorih nekoliko od tih 20%, pod navodnicima najgorih, znači oni koji najviše zapošljavaju. I kada pogledate, oni su dobro merilo za nešto što je razuman, racionalan broj zaposlenih za jedinice lokalne samouprave, odnosno dosta su komotno merilo. Mogli bi i oni da su racionalniji, ali najvažnije je da mi sada imamo za svaku grupu jedinica lokalnih samouprava merilo ka kome svih drugih 80% treba da teže. Imamo vremena da se u svakoj od njih nađe odgovarajući višak. Negde će to biti u jednim funkcijama, drugde će to biti u drugim funkcijama ali za tri godine ne verujemo da ćemo doći do toga da ugrozimo bilo koju lokalnu samoupravu u kapacitetu da pruža funkcije. U krajnjoj liniji, nije loša ideja da podstaknemo i veći broj lokalnih samouprava da razmotre mogu li još funkcija i oni po ugledu na one koji zapošljavaju najmanji broj, da privatizuju ukoliko je to jedini razlog zašto neka lokalna samouprava ima veći broj zaposlenih. Znači, ne izlažemo nikoga riziku od toga da će da odseca neophodne kadrove i funkcije, a sa druge strane podstičemo promenu i restrukturiranje i po prvi put u racionalizacijama koje se rade u Srbiji ne kažnjavamo one koji su se zapravo racionalno ponašali. Njih uzimamo kao uzor. Nije savršen zakon. Ne bi trebalo da se na ovaj način reguliše broj zaposlenih u javnim preduzećima. Ova država nije nasledila instrumente, nije nasledila fiskalnu disciplinu, budžetsku disciplinu, mogućnost da nije dovoljno transformisala usluge koje se pružaju na lokalnom nivou da bi danas mogli samo na osnovu nekakvih standarda ili samo na osnovu te discipline da se obezbedimo da lokalne samouprave odgovorno vode svoje budžete i ne troše na zapošljavanje umesto na ulaganje i na razvoj svojih lokalnih samouprava. Pošto to još uvek nije dovoljno razvijeno, pošto se ova Vlada obavezuje da na tome radi i očekuje da te mehanizme razvije u roku od tri godine. Mehanizam koji nudi ovaj zakon je najbolja moguća i racionalna zamena za savršen sistem. Hvala.
Zahvaljujem. Samo da produžimo radno vreme. Saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18 časova zbog potrebe da što pre donesemo zakone iz dnevnog reda današnje sednice. Reč ima Dušan Vujović.
Zahvaljujem se i za mogućnost da razgovaramo o pojedinim detaljima o dva zakona koja ste pominjali. Znači, ovako. Terminološku razliku, prihvatam razliku. Vi verovatno imate svoje podele, ovo je ta uobičajena sintagma narodska. Investicije jesu trajna ulaganja, znači mogu da budu trajna ulaganja ili investicije. Potpuno se slažem. To možemo da ispeglamo, izvinjavam se, to je više lapsus nego namerna greška. Prema tome, tu ćemo lako da nađemo zajednički jezik. Znači imamo tekuće održavanje, investiciono održavanje investicija. Nema problema, to je, izvinjavam se, to je više bio lapsus nego namera da uvedem novi termin. Što se tiče suštine, pomenuli ste Zakon iz 1999. godine, iz 2000. godine, bile su uredbe pre toga, bile su razne stvari. Što se tiče tih zakona i stavljanja van snage, mislim da nismo gledali to i mislim da nema potrebe, pošto je prvi zakon imao rok od 30 dana za prijavljivanje i samim tim je sebe u stvari zatvorio. Pošto je posle 30 dana od stupanja zakona na snagu, istekao je rok i samim tim je zakon van snage. Tamo je postojao i termin dokle je mogla sa bude oformljena pravna osnova za kupovinu i to takođe stavlja zakon van snage, a mogli smo to da stavimo van snage, jer su nam pravnici rekli da je to pravno nepotrebno. Drugi zakon, ovaj iz 2000. godine je imao šest meseci kao rok i taj rok je davno istekao i tu takođe mislim da nema potrebe da se taj zakon stavlja van snage, pošto je on sam sebe takođe pravno iscrpeo. Što se tiče suštine ovih zakona i svega ostalog, mogu da se složim sa vama da bismo trebali da se vratimo i da gledamo zašto smo mi pravili privatizaciju stanova u društvenoj svojini, svih stanarskih prava, državnom, društvenom vlasništvu, itd. To je neka predistorija koja je mnogo složenija i mislim da ona nije politički obojena, ona je više obojena socijalno. Prema tome, to ima dugu predistoriju, možda bi posebna rasprava bila na mestu, jer svi su kupovali stanove u bescenje, za par hiljada maraka su kupovani stanovi, stanarska prava konvertovali u svojinu. Taj deo možemo da objašnjavamo, ali mislim da je on sastavni deo tradicije neke. Što se tiče pravične naknade, ja se potpuno sa vama slažem, iskoristite amandmane i tamo je napisano rešenje koje je jednostavno. Ljudi su mi rekli, uveravanja, da poreska uprava precenjuje, obzirom na to da ona sporo menja procenu vrednosti nekretnina, da precenjuje. Ovaj slučaj koji navodite je specijalan slučaj, i ispalo je pet hiljada evra po kvadratnom metru, a to nije dobar primer. Ja ne znam da li je pravno moguće, ako je moguća aukcija, pa posle toga pravo preče kupovine, predložite to i neka pravnici kažu da li je to moguće. U ovoj situaciji mislim da je bolji metod da se utvrdi cena koja će biti realna tržišna cena, ovo ne bi trebalo da ima elemente subvencije, uopšte. To nije namera. Namera je da prestanemo da brinemo o stanovima, posebno o poslovnim prostorima, koji ne treba da se nalaze u vlasništvu države, da nađemo način da po pravičnoj nadoknadi država to prenese u privatno vlasništvo. Isto se odnosi na poseban status koji je dobila gradska, za veštačenje, pa dodajte amandman, imate moju podršku, sto posto. Znači, to ili bilo koja druga relevantna kompetentna ustanova, a ovde se pošlo od toga da će gro ovih prostora biti na teritoriji grada Beograda i zbog toga, jednostavnosti radi, stavljeno je, a inače pravno i suštinski, apsolutno nemam ništa protiv amandmana, da se doda to, pa ostavite to ili neka kompetentna organizacija, kvalifikovana organizacija na teritoriji gde se nalazi poslovni objekat ili stambeni objekat. To su amandmani koji su potpuno prihvatljivi, potpuno su u sklopu logike. Zašto mi to radimo? To je prvi korak koji je najjednostavniji. Drugi korak će biti prodaja svih nepokretnosti koje je lako evidentirati, a to će biti stotine stanova u Beogradu koji se nalaze u potpuno neupotrebljivom stanju. Nekada su korišćeni za potrebe ljudi koji su putovali iz bivših republika i pokrajina u Beograd da rade u Vladi, Skupštini i to su stanovi gde ljudi kažu da ne mogu da ih izdaju po normalnim tržišnim uslovima, pošto se nalaze u neupotrebljivom stanju. Potrebno je uložiti ogromna sredstva da se unutrašnje uređenje stana koje je završeno 60-tih i 70-tih godina dovede do današnjeg nivoa, pa tek tada vidite šta znači posle 20 godina da su toaleti, kuhinje i ostalo, potpuno neupotrebljivi. Prema tome, curi vodovod, kanalizacija, grejanja itd. Država želi, to će se prodavati na aukciji, tamo gde nema važećih ugovora o korišćenju, DKP se izuzima, ovo će se prodavati na aukciji i mislim da je cilj da građani dođu do relativno pristojnih cena, a do stambenih prostora u Beogradu i mislim da to treba da bude i socijalno, a za državu pozitivna stvar. Što se tiče sugestija za zakon, koleginica Udovički vam je već rekla za javna preduzeća, a ja želim da dodam da za najkrupnija javna preduzeća, oni nisu ovde time što su izuzeti iz zakona, na protiv, nije smanjen zahtev za njihovo restrukturiranje, nego je pojačan, EPS, „Srbija gas“, „Železnica“ i ostali će biti predmet trogodišnjih, četvorogodišnjih strukturnih kredita koji će detaljno ulaziti u pravno, menadžersko, korporativno, proizvodno i organizaciono restrukturiranje tih preduzeća sa kriterijumima povećanja efikasnosti, performansi i svega ostalog. Prema tome, tamo će biti mnogo, mnogo oštriji kriterijumi i broja zaposlenih i performansi. Konkretno, recimo, u EPS-u, program restrukturiranja EPS-a predviđa i smanjenje tehničkih gubitaka i povećanje naplate i smanjenje broja ljudi i povećanje performansi sistema koji će biti spreman da privuče strane investicije, itd. Znači, da ne ulazimo u detalje, ali to nije predmet ovih zakona. Mi smo to namerno isključili. Koleginica Udovički je objasnila zašto smo ostavili javna preduzeća na lokalnom nivou jer je bilo nemoguće da ih isključimo na logičan način i da time ne napravimo neupravljivu situaciju u praćenju i definisanju ciljnih veličina i performansi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Mira Petrović.
Poštovana predsednice, uvažena ministarko Udovički i ministre Vujoviću, htela bih samo da u ime poslaničke grupe PUPS-a kažem da ćemo mi u danu za glasanje podržati ovaj set zakona koji je danas pred nama. Ja nemam sada ovde neki literalni sastav. Mi smo zaista ovaj materijal dobili u subotu, ali u sklopu svih promena koje su neophodne u ovoj državi, imamo puno razumevanje za hitnost postupka i usvajanja ovih zakona ovom brzinom. Ono zbog čega sam se najviše javila jeste da u ime PUPS-a i Pošte Srbije, odakle dolazim, prosto uputim pohvale ministru Vujoviću i njegovim saradnicima upravo za neke izmene u Zakonu o javnim nabavkama koje će nama mnogo značiti. To se posebno odnosi na ovaj član 124a, koji će omogućiti da taj povećani iznos malih javnih nabavki sa tri miliona na deset upravo olakšaju efikasnost tih velikih preduzeća, a do sada nam je to zaista bila onako velika kočnica, tako da je to jedan od razloga što sam se javila. Drugo je da ja smatram da je dobro što država nije ušla u reorganizaciju, odnosno određivanje maksimalnog broja zaposlenih u javnim preduzećima. Recimo, Pošte Srbije je, na čijem čelu se nalazi naš predsednik Milan Krkobabić, jedno od najuspešnijih javnih preduzeća, sama krenula u racionalizaciju i reorganizaciju i tamo gde ima viškova prebacuje ih u tehnologiju gde uvek ima manjka. Otvaramo nova radna mesta, odnosno osmišljavamo nova radna mesta i imamo teoriju da nema viška radnika, nego manjka posla. Znači, ono što mi želimo, kao poslanička grupa, to je da damo podršku ovom setu zakona, uz puno razumevanje hitnosti koja je bila neophodna. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoltan Pek, izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani ministri sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću probati da iznesem stavove Saveza vojvođanskih Mađara u pitanju finansijskih zakona koji su pred nama ovde. Ima sedam zakona, a ja ću probati redom da iznesem naše stavove. Kao prvo, Zakon o rokovima izmirenja novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama, znamo da 2013. godine je u funkciji takozvani famozni rino sistem, ali nažalost u ovom sistemu smo izostavili, kad smo doneli ovaj zakon, komercijalne transakcije između javnog sektora, znači, subjekata javnog sektora, između dva subjekta javnog sektora, nego su samo ovde javni sektor i privatni sektor u pitanju. U to vreme lokalne samouprave su iskoristile ovu rupu u zakonu i onda nažalost oni sve manje i manje plaćaju ove usluge, takozvane komunalne usluge ili usluge za grejanje, znači oni ne plaćaju, možda plaćaju nakon 90 dana ili 120 dana, znači odugovlače vreme plaćanja. Mislim da je u ovom zakonu bitna novina da smo stavili i ove obaveze što se tiče komercijalnih transakcija između subjekata u javnom sektoru. Znači, primena ovog zakona će početi od 1. januara 2016. godine i, kao što je gospodin ministar rekao, ja mislim da će za ovo vreme do primene ovog zakona biti dosta vremena da lokalne samouprave plaćaju svoje račune i da stignu do onih 60 dana, što je rok u ovom zakonu predviđen. Kao što znamo da u zakonu, koji je u primeni rok je 45 dana, druga novina je ova da smo ovaj rok pomerili 15 dana naviše, znači 60 dana je u pitanju. Mislim ko nije plaćao do 45 dana svoje obaveze, teško će da ih plaća za 60 dana, ali ovih 15 dana puno znače, naročito u finansijskom sektoru. Treća novina je kod nadzora, kao što smo videli da je nadzor prenet sa Uprave trezora na Ministarstvo finansija – Odeljenje za budžetsku inspekciju. Dakle, od sada će trezori prikupljati podatke o izmirenim obavezama i preko IT sistema dostavljati podatke Odeljenju za budžetsku inspekciju. Kao što sam rekao, primena ovog zakona je od 1. januara 2016. godine i mislim da će doneti neki red u plaćanje obaveza prema subjektima u javnom sektoru, bar ja mislim da će taj red ispoštovati ove rokove ili ove rokove ispoštovati lokalne samouprave. Drugi zakon je Zakon o javnom dugu. Po meni je ključna rečenica u ovom zakonu, a ona je u članu 10, Republika može dati garancije samo ako se sredstvima kredita za koji se daje garancija finansiraju kapitalna ulaganja dužnika. Republika ne može dati garancije ako se sredstvima kredita za koji se daje garancija finansira tekuće poslovanje dužnika, odnosno za potrebe likvidnosti dužnika. Ove garancije su u prethodnim budžetima iznosile više desetina milijardi dinara, i to su bila veća sredstva, nego sredstva koja smo u to vreme dali AP Vojvodini. Mislim na transferna sredstva lokalnim samoupravama. Kao što znamo, u Zakonu o budžetu za 2015. godinu, transparentno smo stavili oko 30 milijardi dinara za ove garancije, koje će biti aktivirane kod onih javnih preduzeća gde je država dala garancije. Nadam se, kao što je gospodin ministar rekao, da će ovaj zakon biti ispoštovan, ako ćemo rešiti dosta veliki problem, što se tiče naših rupa ili rashoda u budžetu. Sledeći zakon je Zakon o posebnim uslovima prodaje određene nepokretnosti u svojini Republike Srbije. Ovim zakonom predlaže se prodaja nepokretnosti u državnoj svojini radi ostvarivanja dodatnih prihoda budžeta, i to ovde moramo istaći, bez povećanja poreskog opterećenja za građane i za privredu. Predmet prodaje, kao što smo čuli, su stanovi, stambeni objekti, poslovni prostor, itd. Važno je napomenuti da predmet prodaje nisu one nepokretnosti na kojima su korisnici, odnosno nosioci prava korišćenja AP, lokalne samouprave, itd. To je važno istaći. Kao što smo videli u zakonu, pravo na kupovinu ovih nepokretnosti imaju ona fizička lica ili pravna lica koja imaju zasnovani ugovor o zakupu. Mislim da bi ovde bilo preciznije da odredimo da oni koji imaju ovaj zakup da imaju preče pravo kupovine. Po mom mišljenju ovo bi bilo korektnije, ali i ovako možemo da prihvatimo ovaj zakon. Važno je da je istaknuto da oni moraju izmire, oni koji imaju zakup svoje obaveze prema zakupu, prema plaćanju ove obaveze. Zašto je to važno? U našem društvu, nažalost, ovo nije uobičajeno…
Vreme, poslaniče, završite samo.
…da svako plaća ove naknade. I ovde je važno da je ovo isto.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Hvala lepo. Pet minuta, devet zakona, stotine stranica preko noći došlo i odmah posumnjamo da ispred toga stoji prevara i delimično su tačni. Od ovih devet zakona poslanici Nove stranke će bez komentara i amandmana podržati pet, dva ćemo pokušati da popravimo sa nekoliko amandmana, a za dva mislimo da treba da treba da ih povučete, a ako to nećete da uradite naši amandmani su-briše se, oni popularni amandmani u ovoj Skupštini. Šta su posebna, tri najvažnija? Znači, govoriću o dva za koja mislimo da su jako loši, da im nema popravke i za jedan koji može da se popravi. Nadam se da će biti usvojeni naši amandmani. Da počnemo od prodaje. Pitanje zašto samo zakupci imaju pravo da kupe nekretnine u svojini države? Ti zakupi su inače bili povoljniji, nego na tržištu, i sada dolazimo do toga da neko ko je imao privilegiju godinu, dve, pet, 10, 50 godina da bude zakupac po upola nižoj ceni od tržišne nekog državnog prostora da sad može i da ga kupi jedini on od sedam miliona ljudi koliko živi u ovoj zemlji. Ako je cilj da se prodaju nepotrebne nekretnine, onda se one stave na licitaciju ko da više, a aktuelni zakupci mogu da imaju prednost da pod jednakim uslovima, oni mogu to da kupe. To znači ako se dođe do iste cene sa nekim drugim kupiće već zakupac te nekretnine. Zašto se ovo radi? Za koga se ovo radi? Ne postoji ni jedno drugo objašnjenje. Koliko kvadrata je biti deo te prodaje? Koliko kvadrata će biti po mestima u Srbiji i kuda idu te pare? U budžet za dnevnu potrošnju? Znači, te nekretnine su nacionalno blago ove države koje se jednokratno prodaje da bi se krpile rupe u budžetu koje su pravile razne loše vlade, posebno u zadnjih 10 godina, i to je nedopustivo, i vrlo je upitno, ova moderna reč, da li je po Ustavu i to ćemo da istražimo i da na to reagujemo. Zašto se menja Zakon o javnim nabavkama kad u obrazloženju za menjanje imate ceo prvi pasus, koji je hvalospev postojećeg zakona - koji je odličan, ko je pomerio sve napred, sve je fenomenalno, pa zašto ga onda menjate? Kažete da postoje profesionalni obarači javnih nabavki. Ma, nije tačno. Javna nabavka može da se obori samo ako nije napravljena kako treba, ako nije raspisana kako treba, i ne postoji drugi način. Predsednik Odbora za finansije, ovde prisutni, je rekao na odboru da je prethodni zakon odličan, ali da ima problem samo zbog toga što se sprovodi u Srbiji. Znači, ako je odličan što ga menjate? Drugo, otkud pravo predsedniku Odbora za finansije da vređa Srbiju? Ja sam siguran da u Srbiji dobar zakon može da se sprovede dobro uvek, makar bila i ova vlast, ali ovo je loš zakon i pitanje zbog koga se to pravi? Koje su to javne nabavke koje sad treba da budu sakrivene pod ovim novim Predlogom zakona? Treća stvar je Zakon o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u javnom sektoru. Moje pitanje, a gde su tu javna preduzeća čiji je osnivač Republika Srbija? Kako to da javna preduzeća u Pokrajini i lokalnim samoupravama mogu da se stave u red, da se uteraju u te neke brojeve, a samo ne mogu ova velika državna? Zato što je tu najveći nivo prezaposlenosti, zato što je tu najveća korupcija i zato što su tamo otišli najveći broj kadrovskih zaposlenih, dovedenih – kategorija dovedenih u poslednjih 10 godina jer u državnoj upravi, to znaju ljudi oko vas, mora i da se radi. U javnim preduzećima ne mora da se radi ništa. Polovina radnika u bilo kom javnom preduzeću ne radi ništa i svi su dovedeni u zadnjih 10 godina. Proverite. Naš predlog je naravno da ovaj zakon važi i za javna preduzeća i neophodno je da sindikati učestvuju u tome, u proceni ko je višak a ko nije. Nažalost, to je pet minuta.
Replika, gospodin Arsić.
Ja izbegavam kada se u neku materiju ne razumem da nešto pričam o tome, pa bih onda to preporučio i drugima. Profesionalni obarači tendera, kako je to kolega Radenković nazvao na sednici odbora, ne znači da će on da obori tender. Dovoljno je da napiše žalbu na bilo koji deo postupka i da zaustavi sve radnje do okončanja pred komisijom. Komisija koja trenutno radi oko 100 predmeta dnevno rešava otprilike za 70 do 75 dana. Neki zakonski rok je 30 dana i to je najveći problem bio kada su javne nabavke u pitanju, ne loš zakon, nego mogućnost da se zloupotrebi zakon da bi se ostvario neki svoj finansijski cilj. Da li mislite da ne treba da postoji Komisija za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki? Da li ne treba da se žali neko ko smatra da mu je neko pravo povređeno garantovano Zakonom o povređenom postupku ilihoćete da ukinemo Komisiju za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki i da prebacimo na sudove? Znate li kada ćemo da završimo javnu nabavku? Nikad. Nikad. Koliko vam traju sudski postupci? Po godinu dana. Problem je bio taj jednostavno što je postojala jedna želja da se jedan dobar zakon zloupotrebi, izmanipuliše sa njim i stvori usko grlo. Sada smo povećali broj članova komisije na osam. Napravićemo još neka zakonska rešenja…
Dva minuta.
Završavam. I videćete da će zakon mnogo drugačiji da bude.
Ministar Vujović ima reč. (Zoran Živković, s mesta: Replika.) Ministar Vujović treba da odgovori. Po Poslovniku ima prednost kad god se javio predlagač. Izvolite.
Samo bih hteo da ponovim, možda niste bili u sali. Apsolutno se slažem da je problem u javnim preduzećima jednak ili veći. Ovde je i mi smo kod odluke o smanjivanju budžetskih sredstava, kod budžetskih korisnika to sve opredeli i željom pre svega razdelom koji se odnosi na plate. U javnim preduzećima nemamo nadležnost da na takav način radimo. Prema tome, mi njima preko godišnjim planova poslovanja odobravamo ono što radi i koristeći sredstva, recimo, strukturnih zajmova, konkretno i ostalih instrumenata ćemo koristiti splet tih instrumenata pravnih kredita, finansiranje i ostalog, restrukturiranja programa, da javna preduzeća postignu ono što mi mislimo da bi treba da postignu. Da li će oni to uraditi, da li će biti otpora? To je posebno pitanja i sa vašom brigom se potpuno slažem, ali ovo ne stavljamo u ovaj zakon zato što to nije predmet ovog zakona, nego je predmet drugih instrumenata, programa restrukturiranja, finansiranja i ostalog. Mi ne možemo zakonom da kažemo EPS – smanjite broj zaposlenih, ali možemo da kažemo – podržaćemo ovaj sistem finansiranja i restrukturiranja EPS kome sudeluju npr. Svetska banka i Evropska banka, kao što će biti slučaj kod EPS, pod uslovom da uradite program koji je prihvatljiv, kao što će se pokazati programom restrukturiranja, program finansijskog restrukturiranja i program razvoja za narednih pet godina. Znači, instrumenti su drugačiji. Cilj je sličan, sredstva su drugačija.
Hvala. (Zoran Živković, s mesta: Replika!) Vi ste tražili repliku na izlaganje gospodina Arsića? (Zoran Živković, s mesta: Da.) (Dušan Vujović, sa mesta: Samo još jednu stvar da kažem. Dobili smo mišljenje o ustavnosti da je u skladu sa Ustavom.) Ovde Ustavni sud treba neku proceduru da pokrene, Gordana.
Znači, ako ste dobili ocenu ustavnosti, ko vam je rekao da je to po Ustavu, onda taj treba da ide u zatvor, pošto samo Ustavni sud može da definiše šta je po Ustavu…
Poslaniče, vi replicirate gospodinu Arsiću.
Inače sam pomenut i od ministra, pa da iskoristim to u dva minuta.
Dobro, u dve minute.
Što se tiče gospodina Arsića, da je slušao svoju mudrost sa početka svog govora u replici ne bi ništa dalje rekao, tako da o tome neću više da pričam. Ovde je vrlo čudno kako je Vlada Srbije nadležna za rešavanje broja radnika u „Vodovodu“ u Nišu, ili na groblju u Novom Sadu, ili u dečijem vrtiću u Novom Pazaru, a nije nadležna, recimo, na koridorima i na putevima Srbije. Je li to jedna firma ili dve? Više ne mogu da pohvatam, pošto ministarka priča da je jedna, a koliko znam dve su. Naravno da imate ingerencije. Naravno da Vlada Srbije postavlja članove upravnog odbora. Većinu upravnih odbora u svim javnim preduzećima ima Vlada. Naravno da ste mogli da stavite u zakon i to može da se uradi sa izmenom koju smo mi dali kroz amandman, da upravni odbori na početku godine, koji su pod direktno vašom kontrolom, ali da to piše u ovom zakonu, a ne da u pet zakona rešavamo isti problem, jasno definišu koliko može da bude zaposleno radnika. Da vidim tog heroja koji će da kaže da u EPS-u ima 30% viška zaposlenih, da u „Telekomu“ ima 15-20% viška, a da ne govorim u drugim preduzećima. Imamo preduzeća koja ništa ne rade, a koja postoje i javna su ili su ustanove i to niko ne dira, zato što je to dobro mesto, toplo mesto, sigurna kuća za partijske kadrove, posebno za one neradnike. To mora da bude promenjeno i postoji šansa da to uradite sada.
Dve minute. Reč ima ministarka Kori Udovički. Izvolite.
Htela sam da iskoristim ovu priliku da još malo elaboriram na to pitanje, jer ja znam da je najveći deo viška u javnim preduzećima, lokalnim i republičkim, nije to sporno, i da to građane onda intrigira - zašto je ovaj zakon ostavio republička javna preduzeća izvan? Ministar Vujović je već objasnio da se na tim preduzećima rade programi, a ja hoću da obrnem taj argument i da kažem: „Hajte da ih stavimo tu, hajte da stavimo te upravne odbore“. Da bi smo mi nagađali koliko je pravilno, koji je cilj, za koje vreme, šta je moguće da se za svako od tih javnih preduzeća uradi, mi bi opet morali da se vratimo u procedure i vrlo složeni posao koji se već radi na restrukturiranju tih preduzeća, sa svim tim informacijama. Zašto to ne moramo da uradimo kada je u pitanju „Vodovod“ u Leskovcu ili u nekoj drugoj lokalnoj samoupravi? Zato što se ovaj zakon ne bavi pojedinačnim javnim preduzećima. Upravo smo analizirali i razmišljali kako, ja sam to već rekla na početku, da napravimo manju nepravdu od nekakvog linearnog smanjivanja, na osnovu informacija koje možemo da imamo, a da ne napravimo veliku grešku. Baš zato što gledamo sve zaposlene u lokalnoj samoupravi i svim javnim preduzećima u lokalu istovremeno, mi znamo da će za procente viška, koji će se određivati u odnosu na to, sigurno uvek sama lokalna samouprava moći da identifikuje ona javna preduzeća gde naročito ima viška, a da ne moraju da diraju… Recimo, mi sada ovako i ovde ne bi mogli da propišemo koliko zaposlenih treba da bude u svakoj lokalnoj samoupravi, recimo u vodovodu, jer postoje vrlo velike razlike u uslovima poslovanja. Zbog toga to mora da bude sada posao koji se radi u naredne tri godine. Znači, da se razvijaju standardi za pojedinačne oblasti, za lokalne samouprave, odnosno za komunalna preduzeća na lokalu, ali ako uzmete sve skupa nećete pogrešiti. Hvala.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, po Poslovniku.
Zahvaljujem se, gospođo predsednice. Reklamiram povredu Poslovnika, član 108. stav 1. Malopre je gospodin Živković govorio o tom toplom gnezdu za partijske kadrove, koje se zove upravni odbor. Ja vas molim da podsetite gospodina Živkovića da već dve godine ne postoji više dvodomno upravljanje javnim preduzećima, da ne postoje upravni odbor, za razliku od vremena kada je Srbiju vodio on i njegovi pajtosi koji sede u klupama ispred, kada su postojali i upravni i nadzorni odbori, kada je postojalo samo pravilo da postoji neparan broj…
Poslaniče, uvredljivo ste se izrazili što se tiče poslanika, molim vas.
Pajtosi? Pa, to su drugovi, saradnici. U našoj književnosti se koristi taj termin. Nikoga nisam vređao, nisam nikoga nazvao stokom, đubretom, ološem.
Ne, nemojte molim vas, samo replika, tj. povreda.
Replika je sledeća. Za razliku od tog perioda, kada je postojalo dvodomno upravljanje, kada su postojali i upravni i nadzorni odbori, kada su samo znali da u upravnim i nadzornim odborima moraju da stave neparan broj ljudi, koliko je to, sedam, devet, jedanaest, trinaest, ma nije ih bilo briga uopšte, za razliku od Zakona o javnim preduzećima koji je usvojila skupštinska većina u kojoj je učestvovala SNS, koja je ukinula upravne odbora, ostavila samo nadzorne odbore koja za lokalna javna preduzeća iznose tri člana, a za republička pet članova tih nadzornih odbora i uvela pravo u rukovođenja i pravilo rukovođenja javnim preduzećima.
Hvala. Član 108, ja mislim da ste vi više replicirali, ali vaša je pravo da glasamo ili ne? (Ne.) Hvala. Dejan Radenković se javio za reč. (Dejan Radenković, s mesta: Replika, pomenuo me je kolega Arsić.) Prvo po Poslovniku. Izvolite.
Zahvaljujem. Povređen je član 27. koji u drugom stavu obavezuje predsedavajućeg da se stara o redu, kao i član 108. koji govori o propisima međusobnog obraćanja. Tako da, molila bih predsednicu Narodne skupštine da interveniše, bez obzira koliko delila sa njom sklonost ka žaru diskusije, ali postoje trenuci kada se prekardaši u žaru diskusije u nepristojnosti, u prostakluku i u potrebi da se uvredi neko ko sedi ispred narodnog poslanika Zorana Živkovića. Šta god bude bilo ko želeo u dijalogu sa mnom, ja sam na raspolaganju, ali takođe uz poštovanje osnovnih pravila komunikacije, jer naša zajednička želja je da dijalog o ovim rešenjima bude takav da ljudi na koje će se odnositi razumeju o čemu se radi. To da se mi ovde bavimo jedni drugima, mislim da to ljudi odavno razumeju i mislim da je to šteta. Ne očekujem da se kolega narodni poslanik izvini ni predsednici Narodne skupštine ni meni, ali bih zamolila da ako može bude primene Poslovnika kada je u pitanju ophođenje prema narodnim poslanicima koji sede ispred narodnog poslanika Zorana Živkovića. Zahvaljujem.
Hvala. Inače, ne delim vašu strast prema burnoj raspravi. Mogu vam reći, tu ne. (Zoran Živković, s mesta: Replika.) Samo momenat jedan, pošto se kao i obično kada dugo radimo zaglavimo nekako u čitavoj toj diskusiji, da vidim šta mi je činiti. Član 27. i član 108. Reagovala bih ja burnije, ali vi znate da je reč pajtos izvedena iz mađarske reči. To znamo Gordana Čomić, ja i još par poslanika. Dakle, na ivici je. Znači, nisam burnije reagovala, prihvatam to. Na ivici je, jer kada upotrebite stranu reč u svom rečniku, da li je neko povredio ili ne, ne mogu da maštam. Nego, ja sam sklona sada, pošto smo došli do 14.00 časova, u skladu sa članom 87. Poslovnika, da odredim redovnu našu poslovničku pauzu do 15.00 časova, a onda ćemo nastaviti šta god budete želeli, jer mislim da imamo zaista puno da radimo i ministri i mi. Sve ćemo nastaviti kao što je bilo, samo da se malo odmorimo.
Dame i gospodo, nastavljamo sa radom. Prijavite se samo.
Hvala potpredsedniče. Javnost koja se sada uključuje da prati ovaj prenos, samo sam se javio za repliku. Kolega Arsić me je pomenuo jer sam u svom izlaganju rekao da postoje profesionalni obarači tendera. To je jedna istina koju sam više puta ovde isticao i prilikom ranijih rasprava, prilikom ranijih izmena i dopuna ovog zakona, prilikom usvajanja i razmatranja izveštaja Komisije za zaštitu prava ponuđača u postupcima javnih nabavki. Ovi koji kažu da to ne postoji, da je to neko izmislio, mogu samo da kažem da je prosto neverovatno da je neko bio premijer ove zemlje i da on ne zna šta se dešava u ovoj zemlji. Znači, postoje ljudi koji bez ikakve aktivne legitimacije se prijavljuju i reaguju, daju zahtev za zaštitu prava da se jednostavno uspori ta javna nabavka. Kasnije se oni ne pojavljuju uopšte kao ponuđači. Prosto je neverovatno i ovim izmenama i dopunama zakona je to regulisano, da ne može pekar iz Beograda da uloži zahtev za zaštitu prava kada je u pitanju konkursna dokumentacija za neki tender za Termoelektranu Đerdap. To su prosto neverovatne stvari. Svi dobro znamo, a možda to treba da bude predmet istražnih organa, da se vidi koje su to firme jer se one pojavljuju često. To ljudi koji ovde sede znaju, to je opšte poznata stvar. Znači, jednostavno, iznuđivanje onih ponuđača koji bi hteli da nešto urade, usporavaju se tenderi, ti ponuđači gube jer ne može da dođe do realizacije nabavke koja je predmet nabavke. Toliko. Ako nekome nešto nije jasno, mogu još da se javim da objasnim, a mogu i ovako u neformalnom razgovoru nekim bivšim premijerima da objasnim kako to sve funkcioniše.
Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović.
Poštovane koleginice i kolege, na početku svog izlaganja citiraću Aristotela sa ovog flajera koji smo danas dobili od Ministarstva za lokalnu samoupravu. On kaže – država postoji u korist dobrog života građana, a ne samo u korist života. S druge strane, treba da imamo na umu i zakletvu koju smo položili ovde gde smo se obavezali građanima Srbije da ćemo sve raditi u njihovom interesu, pa se nadam da je to i praksa i običaj i u ovoj Skupštini, da će biti tako i ubuduće. Sa tog aspekta ja posmatram i ove predloge zakona koje su na dnevnom redu. Zakon o posebnim uslovima prodaje određenih nepokretnosti u svojini Republike Srbije je neminovnost, barem kako piše u Predlogu zakona, vezano za razloge koji su doveli do toga da se ovaj zakon nađe u proceduri, gde Vlada iskreno priznaje da je zbog smanjenja penzija i plata došlo do manje potrošnje, odnosno do manjeg priliva sredstava u budžet i samim tim Vlada je u neku ruku priznala da je primorana da proda te nepokretnosti. S druge strane, kritike opozicije i pojedinih govornika izražavaju sumnju da prilikom te prodaje može da dođe do nekih neželjenih efekata, odnosno malverzacija. Nadam se da će i Vlada i ministarstva i komisije koje su budu tim poslom bavile imati dovoljno snage da se suprotstave eventualnim nepravilnostima u tom poslu i da nećemo dovoditi u sumnju jedan posao koji treba i mora da se obavi. Vezano za Zakon o javnim nabavkama, evo iz govora kolege Dejana Radenkovića, moralo je da dođe do ovih izmena, jer su uočene određene nepravilnosti. Što se mene tiče, ja sasvim drugačije gledam taj posao i mislim da nismo ni morali tom snagom da ulazimo u procese tih tendera jer zbilja se to odugovlači i dođe do toga da i po godinu dana traju neki tenderi, a samim tim vidimo da to ometa razne procese koji bi trebalo da se završe nakon tih tendera. Mislim da će svi ovi predlozi zakona koje imamo danas na dnevnom redu doprineti da imamo bolju situaciju u Srbiji i da će omogućiti građanima Srbije makar malo bolji život. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ivan Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsedavajući. Poštovani ministre, predstavnici ministarstva, kolege i koleginice narodni poslanici, govoriću od četiri zakonska predloga, pre svega o Predlogu zakona o posebnim uslovima prodaje određenih nepokretnosti u svojini Republike Srbije. Mislim da je ovaj zakon potpuno nepotreban i da smo, po postojećoj uredbi koja je kao podzakonski akt doneta u odnosu na Zakon o javnoj svojini, mogli mnogo transparentnije, na jedan javan način da dobijemo tržišnu vrednost. Kažete, gospodine ministre, da će poreska uprava proceniti tržišnu vrednost. Tržišnu vrednost ne može da proceni poreska uprava i to se vrlo često dešava, da ta procena poreske uprave je daleko od tržišne vrednosti. Jedina tržišna vrednost koja je ispravna je tržišna vrednost koja se postigne na licitaciji ili prilikom podnošenja više ponuda. Tržišna vrednost koju će neko arbitrarno da proceni ne postoji. Što se tiče prodaje državnih nepokretnosti, mislim da je bilo daleko celishodnije da smo umesto rasprodaje državne imovine omogućili da neko domaćinski i sa dobrim menadžerskim iskustvom upravlja tim nekretninama i da te nekretnine donose neki prihod, a ne da koštaju državu. U obrazloženju se kaže da je ono što mi posedujemo kao imovinu – prepreka razvoju, prepreka rešavanju budžetskih problema, ali ja mislim da imovina ne može biti prepreka. Imovina koju poseduje država može biti samo jedna od mogućnosti, jedna nova komponenta razvoja i ključ, odnosno osnovni razlog problema koji se tiču lošeg raspolaganja državnom imovinom je nečinjenje države. Prošle nedelje je državni revizor, prilikom objavljivanja ocene svrsishodnosti i raspolaganja državnom imovinom, tačno naveo šta su problemi. Problemi su nedostatak adekvatne baze. Država ne zna koje nekretnine i koju imovinu poseduje, zemljište takođe. Nema podatke o broju nepokretnosti, nema podatke o vrednosti. Knjigovodstvene vrednosti se razlikuju, nema velike koristi od njih. Nema kontrolu nad raspolaganju nepokretnostima, nepokretnosti se neadekvatno koriste, cene koje se ostvaruju u zakupu su netržišne. Republika Srbija, kaže Državni revizor propušta priliku da uveća svoje prihode po osnovu imovine koje poseduje. Mislim da je ovaj izveštaj bio dobar osnov da krenete pre svega u popis imovine da se tačno utvrdi, da se napravi baza, da se tačno utvrdi šta država ima od imovine i da se onda odredi ko će sa tom imovinom raspolagati na jedan bolji način, da se odredi neki menadžer ili neko ko je sposoban da upravlja tom imovinom. Jer, ako mi kažemo da država ne može da upravlja imovinom na domaćinski način, na način koji će doneti državi prihod od te imovine znači da država onda verovatno nije sposobna da upravlja ni sa jednom institucijom, ni sa jednim drugim javnim preduzećem, ni sa jednim drugim pravnim licem. Pa, onda nije rešenje da se sve rasproda. Nije rešenje da se rasproda i ne možemo prebacivati stvari na socijalnu komponentu, jer verovatno da oni koji iz socijalnih razloga koriste zakup državnih stanova neće moći ni direktnom pogodbom da kupe, ni ako im je omogućeno da oni direktno otkupe stan, neće to moći da učine, ali je verovatno da neko drugi ko će neki komercijalni objekat otkupiti direktno, od toga ima koristi. Najveću cenu bi postigli licitacijom, a mogli ste da pogledate postojeću uredbu, u njoj lepo postoji opisani način na koji se može otkupiti, odnosno otuđiti objekat u svojini Republike. Mogao je da se napravi preferencijal, odnosno mogućnost zakupcu da ima prednost, ako postigne uporedno najveću cenu, da prvi ima mogućnost da kupi po najvećoj ceni postignutoj na licitaciji i to bi onda bilo sasvim ispravno. Ovako čak i oni koji su zakupili imovinu u decembru, prošle godine, imaju mogućnost da bez licitacije dođu u vlasništvo te imovine. Mislim da Predlog zakona nije transparentan i da postoji ozbiljna sumnja da se donosi za nekog ko je u zakupu neke komercijalne imovine. Kada se radi o proceni investicionog ulaganja, takođe, u postojećoj uredbi, gospodine ministre, iz 2012. godine imate precizno definisano na koji način se priznaju ta ulaganja kada je u pitanju zakup. Zašto niste prepisali stavove ove uredbe bili bi korisniji za državu, država bi više uštedela. Ovako idete ponovo na procenu i to je još jedan razlog da sumnjamo da se to čini za nekog koje u zakupu određene imovine koja se komercijalno koristi. Mislim da je način na koji ovaj zakon ulazi u proceduru i način na koji se o njemu diskutuje i način na koji je on definisao i prodaju, i ugovaranje, i povraćaja investicionog ulaganja dovoljno netransparentan i dovodi u sumnju ceo zakon. Povucite ovaj predlog zakona doradite ga i onda možemo da raspravljamo iako smatram da državna imovina ne treba da se prodaje, ona treba da se proširuje da se povećava državna imovina i da se koristi ko komponenta razvoja. Drugi predlog zakona koji je danas takođe na dnevnom redu je Predlog izmena i dopuna Zakona o javnim nabavkama. U subotu popodne su narodni poslanici dobili na portalu mogućnost da vide predlog ovog zakona. Gospodine ministre, nije moguće samo pročitati uredbu EU na koju se poziva obrazloženje 24/2014 i Predlog zakona i pripremiti adekvatne amandmane za nešto više od 24 sata. Zaista, nije moguće. I, nije moguće sagledati sve ono što ove izmene donose. Ono što je poseban skandal je da Skupština nije imala pojma o tome da se priprema izmena i dopuna Zakona o javnim nabavkama, prosto zato što smo mi imali Radnu grupu koja se bavila donošenjem novog zakona o javnim nabavkama. Jutros kada smo imali Odbor za finansije, kolega Dejan Radenković, je frapiran saznanjem da mi danas od Vlade dobijamo Predlog zakona na kome radimo inače paralelno, podneo ostavku na članstvo u Radnoj grupi, što sam i sam učinio nakon toga. Mislim da je ovo pravi pokazatelj na koji način se Vlada odnosi prema Narodnoj skupštini, na koji način je ponižava i to naročito kada imamo u vidu da odborom predsedava poslanik najveće stranke u vladajućoj većini. Ovaj hitan postupak je naročito problematičan, imajući u vidu brojne probleme koji su pratili donošenje postojećeg zakona. Sećamo se svih hvalospeva kako će on uštedeti milijardu dinara budžetu Republike Srbije, a danas vidimo da budžetu Srbije uglavnom uštedu donose nastavnici, penzioneri, oni sa najmanjim primanjima, oni koji ostaju bez posla, oni donose uštedu danas budžetu Republike Srbije. Što se tiče javnih nabavki afera do afere. Pre dvadeset dana Saša Varinac je podneo ostavku i onda se o tome ćutalo 15 dana. Petnaest dana ostavke nigde nije bilo da bi se objavila tek nakon toga. Onda se pojave špekulacije da čovek trpi pritiske, da ima mnogo slučajeva, da ipak taj zakon nije tako savršen kao što se o njemu govorilo. Onda ćemo na brzinu da ga promenimo. Na brzinu ćemo da izmenimo njegove odredbe i tobož onda neće biti, recimo, ukrupnjavanja poslova kao što je učinjeno na primeru Prokopa. Šest miliona je naduvana javna nabavka za Prokop i o tome se ćuti takođe. Kada se traži izveštaju o izvršenju za Tamnavu, šest meseci kao narodni poslanik, iako postoji zaključak Odbora za finansije, ne mogu da dobije izvršenje za Tamnavu. E, to su problemi gospodine ministre koje je trebalo da rešite oko sprovođenja postojećeg zakona, a ne da donosite novi za koji unapred imamo sumnju da se donosi da bi se lakše omogućilo pojedinim dobavljačima da dođu do poslova. Danas u Srbiji kada se govori o tome da postoje firme koje obaraju namerno tendere, danas u Srbiji samo određeni imaju pravo da posluju, oni posluju odlično, ostali ne mogu ni da posluju. Zato imamo ovako stanje u privredi i ne vredi nama ni zakon koji sam sledeći želeo da prokomentarišem, a odnosi se na rokove plaćanja javnog sektora zato što imamo direktore koji zadržavaju sredstva, stoje na računu, zato što žele da budu bitni i uticajni, pa privrednici moraju da idu i da ih mole da dobiju sopstveni novac, a onda tu nastaje korupcija. Ne kažem, nije to danas, to već nekoliko godina, a kad će sa tom praksom da se prekine. Umesto da donosimo nove zakone mogli bi da počnemo da sprovodimo postojeće. Nemam puno vremena, naša poslanička grupa, moraću da završim ranije, ali stvarno, ovakav dnevni red, sa ovoliko tačaka, veoma važnih i na ovaj način predložen Narodnoj skupštini, mislim da ne doprinosi kvalitetu rasprave i neće doneti zakone koji će Srbiju izvući iz ekonomskih problema i iz recesije u kojoj smo kao jedna od retkih država Evrope. Hvala.
Replika. Izvolite, spomenuti ste.
Hvala uvaženi potpredsedniče. Morao sam da se javim, pomenut sam i moram da kažem da ja nisam bio frapiran, možda je neko drugi bio frapiran. Ja sam očekivao da dobijemo izmene i dopune Zakona od ministarstva koje je inače predlagač. Jesam prihvatio učešće u Radnoj grupi i u Radnoj grupi su bili predstavnici državnih organa i predstavnici Ministarstva finansija i predstavnici Uprave za javne nabavke, predstavnici republičke komisije, predstavnici svih relevantnih činioca i tu se krenulo sa razmatranjem i eventualno u kom smeru bi trebalo da idu izmene i dopune zakona. Mislio sam da postoji neka koordinacija. Ne znam šta se dešavalo, jednostavno samo sam podneo ostavku zato što mislim da je prestao smisao postojanja Radne grupe za izmenu i dopunu Zakona o javnim nabavkama, jer smo dobili predlog. Nemam ništa protiv zakona, to sam rekao u uvodnom i kao partija i nama je drago zato što je sve ono o čemu smo pričali ranije predmet ovih današnjih izmena i dopuna. Urađeno je odlično i pogotovo da skrenem pažnju kolegama da ne pričaju protiv zakona ako je on urađen, izmene i dopune zakona, ako su urađene u skladu sa direktivama EU. Mislim da svi nemamo, možda oko tog roka dostave, jeste možda problematično, to sam i ranije pričao, to je praksa iz prošlih vremena. Mi moramo, kao što sam vam danas rekao na Odboru da zajednički menjamo te stvari, a ne kada sedimo u poziciji, ćutimo, a kada smo u opoziciji, kolega Ivan Jovanović, pričamo kako treba to ovako ili onako. Kada smo bili zajedno u koaliciji, onda vam to nije smetalo. Znači, nemojteni sada da vam to bude kao neka glavna primedba što se tiče dobijanja zakona u skupštinsku proceduru. Hvala vam.
Hvala. Jovanoviću, nije vas spomenuo. On je samo demantovao. Nemojte. Molim vas, on je samo obrazložio vaš komentar na njegovu ostavku. Mislim da je bila korektna i ništa vas nije ni povredio. Ne, hvala vam lepo. (Ivan Jovanović, s mesta: Sada me je pomenuo, moje ime i prezime.) Nemate osnova. Ništa vas nije ni povredio. Nemate osnova, ništa nije uvredljivo. Ovo je bila izjava vaša. Ne. Hvala lepo. Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovana potpredsednice Vlade, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, jako uvažavam ono o čemu je govorio prethodni govornik, gospodin Jovanović i njegovu elaboraciju o tome zašto ovaj zakon treba povući iz procedure, ali želim da napomenem da se ovde radi o jednom jasnom i strateškom opredeljenju Vlade Republike Srbije, a nadam se i većinski parlamenta, ka tome da se država maksimalno izvuče, odnosno da se izvuče iz upravljanja kada su u pitanju određene oblasti društvenog života. Smatram da je to dobro. Gospodin, prof. Ljubiša Stojmirović je citirao Aristotela, ja ću citirati bivšeg američkog predsednika Ronalda Regana, koji kada je došao na svoju dužnost 1981. godine, gde je rekao da u ovoj krizi država je apsolutno problem, država nije rešenje problema. Ovaj zakon kada je u pitanju javna svojina i prodaja imovine države, dakle, javne svojine, ide u prilog tome da se državna svojina može prodati i da se utilizuje kroz privatne ruke, kroz privatnu inicijativu i privatni sektor, na najbolji mogući, najefikasniji, najproduktivniji način. No, malo kasnije ću govoriti o tome. Fokusiraću se, pošto ja imam malo vremena za sve ove zakone koji su danas na dnevnom redu, na ovaj Zakon o maksimalnom broju zaposlenih u državnoj upravi, odnosno u javnom sektoru. smatram da je koncepcijski jako značajno da se sve ono što je definisano strategijom razvoja javnog sektora i kroz akcione planove implementira u narednih nekoliko godina, što ovaj zakon i uz zakon o platama koji ćemo, nadam se imati u narednih nekoliko meseci na dnevnom redu, želi da postigne. Šta Vlada Republike Srbije, odnosno Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave želi da postigne kroz implementaciju ovog zakona? Prvo želim da napomenem to da konačno ministarstva, a to nije do sada bio primer, dakle, nije bio primer u poslednjih 15-ak godina, se uključuju u proces definisanja i ostvarivanja jednog povoljnog i kvalitetnog ambijenta za nove investicije i za poslovne poduhvate, kako za strane tako i za domaće investitore. Sve ovo što se radi, radi se samo iz razloga da se napravi jedan, kako u samoj brošuri to lepo piše, kvalitetan i dobar servis države kada je u pitanju njen odnos prema građanima i ono što je najbitnije, gde se pristup države drastično menja to je taj pristup kada su u pitanju privrednici i servis koji država treba da bude u tom domenu i na taj način da bude jasan servis privrednicima i da učini sve da oni koji plaćaju porez ovoj državi, koji pune budžet, budu oni na koji će državna politika biti fokusirana, i u tom smislu da bude fokusirana na deregulaciju, da bude fokusirana na decentralizaciju i da oslobodi prostor i mesto da se privatna inicijativa u našoj zemlji razvija, a ne kao što smo imali do sada, do skora primer do 2012. godine,kada su ministarstva, recimo pravosuđa, isto to ministarstvo državne uprave lokalne samouprave, nije ih bilo briga za poslovni ambijent i smatrali su, imali su takav pristup da delokrug njihovog rada apsolutno ne utiče na poslovni ambijent u našoj zemlji. Dakle to je ono najbitnije što se menja, menja se sam pristup. Ono što je partiji kojoj ja pripadam, dakle, SDPS, važno to je jedan od glavnih aspekata „kondicio sine kva non“ ovog zakona. To je ista plata za isti rad. To nismo imali do sada. Imamo i dan danas slučajeve da za isti posao zaposleni primaju drastično različite, odnosno imaju različite nivoe zarada i to nije dobro i to ću uporediti sa time da imamo takve slučajeve da kada su u pitanju radnici koji rade na lizing, koje agencije za lizing unajmljuju budu drastično niže plaćene, nego oni zaposleni koji su u radnom odnosu na određeno i neodređeno vreme i ovaj zakon će definitivno rešiti taj problem i on ima tu komponentu koja je orijentisana na to, da se uradi fleksibilizacija samog tržišta rada, radnih mesta, da se urade jasne sistemazizacije radnih mesta, platni razredi na konto kojih će prema svom učinku radnici, dakle, zaposleni u državnoj upravi, javnom sektoru biti plaćeni. Ono što snažno podržavam, to je jače uključivanje privatno sektora u onaj domen javnih usluga koje su do sada radile državne i javne instituzcije i to je dobro, oslanja se na tu američku doktrinu reforme javnog sektora, koji za glavni cilj ima produkvitnost zaposlenih u javnom sektoru, ima konkurentnost, i naravno aursorsovanje, odnosno preuzimanje određenih usluga od privatnog sektora koje država nema interes da radi, ili nema dovoljno ljudskih, finansijskih, materijalnih i bilo kojih kapaciteta,kako bi se taj posao radio na najefikasniji način. Ono što je isto tako važno i tu vam želim da što pre dođete do dobrih i kvalitetnih rezultata, to je „gavrment“ to je kod nas ovde – E-parlament, potpuno definisanje, uspostavljanje elektronskog poslovanja u kompletnom javnom sektoru i javnoj upravi. Ja ću samo navesti primer Makedonije koja je dosta na više mestu po Duing biznis listi Svetske banke i Svetskogekonomskog foruma, a koja je uvela elektronsko plaćanje poreza i 98% je naplata PDV u Makedoniji. Oni su još pre tri ili četiri godine uveli elektronske građevinske dozvole, što je otvorilo prostor za nove strane, direktne investicije i ja se nadam da ćemo u narednom periodu i mi imati kompletno elektronsku državnu upravu koja bi doprinela tome da naša uprava bude efikasnija, ali da bude servis, kako domaćim, tako i stranim investitorima. Isto tako, želeo bih da napomenem da nažalost, u vašim ingerencijama nisu javna preduzeća i definisanje maksimalnog broja zaposlenih u javnim preduzećima, ali zato mnogo toga može da se uradi u Fondu PIO, Fondu zdravstvenog osiguranja, Nacionalnoj službi za zapošljavanje, koji treba da preuzmu jednu proaktivniju, mnogo bolju i mnogo efikasniju ulogu upravo u samom upravljanju imovinom i upravljanju troškovima, pošto 45% transfera iz budžeta ide isključivo za ove tri institucije. Ono što bih isto tako napomenuo, a u čemu će ovaj zakon doprineti pozitivno, to je da su naši javni rashodi, negde oko 47,4%. Kada izuzmemo ova plaćanja za penzije, za socijalnu pomoć, za trensfere, za kamate koje će u 2015. godini biti 3,5%, zarade u javnom sektoru koje u odnosu na BDP jesu visoke. Opet ću da uporedim sa Albanijom i Makedonijom, tamo je taj udeo zarada ispod 7%, a kod nas je 12% i podržavam to da u narednom trogodišnjem periodu svedemo to na nivo od 8,5%. Ostaje nam samo 14% za investicije, za kapitalne investicije, za određena programska ulaganja i investicije. Ovo što se radi kroz uspostavljanje jasnih sistematizacija, platnih razreda, uspostavljanje jednog modernog sistema ljudskim resursima u javnoj upravi će upravo doprineti tome da ne dolazimo u situaciju da nemamo dovoljno projekata i da ne možemo da iskoristimo na pravi, kvalitetan način onaj novac koji dobijemo kroz grantove ili su to fondovi EU, ili su to jeftini krediti. Danas ćemo razgovarati o sporazumima i kreditima Evropske investicione banke koje nismo iskoristili, upravo zbog nedostatka tog kapaciteta u ljudskim resursima, njihovim sposobnostima, prvenstveno organizacionim, znanju, kako bi na jedan kvalitetan način i u pravom roku mogli da realizujemo te projekte. Ono što bih isto tako napomenuo to je da Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave je definisalo i izradilo jasnu metodologiju na koji način će se implementirati ovaj zakon i to je dobro, postoje jasni parametri, postoje jasni standardi kako se određuje maksimalni broj zaposlenih u lokalnim samoupravama i kompletno u državnom sektoru. Ono što je jako bitno, to je da se ta strategija zasniva na odnosu imputa, dakle, ulaganja novca, broja zaposlenih u ono što dolazi kao dodatna vrednost, odnosno ono što treba da bude rezultat svega toga i što treba da bude merljivo. A šta je to? To je poverenje građana upravo u državnu upravu, to je poverenje privrede, a siguran sam da je ministarka Udovički fokusirana na dijalog sa privredom, to smo videli, to je dokazala nebrojeno puta i to je ono što će biti glavni rezultat kada je u pitanju implementacija ovog zakona. Šta kažu privrednici, šta kažu građani Republike Srbije i kakav je regulatorni okvir? „NALED“ je izradio isto tako jednu dobru metodologiju regulatornog indeksa. Gotovo za sve parametre tog regulatornog indeksa vezan je rad i efikasnost državne uprave i državne administracije, počevši od parafiskalnih nameta, samog okruženja i svega onoga što je potrebno da se privrednici rasterete i da u našoj zemlji dođe do većeg priliva, kako stranih, tako i domaćih investicija. Na kraju ću samo reći da u sektorima zdravstva, školstva, sporta, obrazovanja, nadam se, konačno će doći do isto tako promene tog pristupa, pogotovo menadžerskog. Mi smo jedna od retkih država u Evropi i na svetu gde se menadžerskim poslovima bave oni koji sa organizacionim naukama, menadžerskim naukama, ekonomskim naukama, nemaju nikakve veze. Znači, ne može se novcem, resursima, upravljati, bez jasnog znanja, kapaciteta, veština i sposobnosti da se one utilizuju na na najbolji mogući i efikasniji način i želim vam da maksimalno date trud kako bi se to promenilo. Što se tiče upravljanja državnom imovinom, moram da napomenem da smatram da se može razgovarati o ideji, staroj ideji doajena ekonomske nauke i struke kod nas, profesora Miladina Kovačevića, o stvaranju jednog zemljišnog fonda koji bi upravljao državnom imovinom i koji bi na najbolji mogući način utilizovao na tržišnim principima tu državnu imovinu, na korporativni način. To je jako važno ako se ima kapaciteta. Ja mislim da se ima.
Vreme.
Završavam. Ima se, zato što je upravo projekat „Beograd na vodi“ ono što pokazuje da država ima snage, ima mogućnosti, ima znanja i dobre međunarodne pozicije da realizuje velike projekte kao što je ovaj projekat od 3,2 milijarde evra. Hvala vam.
Povreda Poslovnika. Izvolite.
Poštovani gospodine Arsenoviću, imam za vas pitanje, član 104. Da li se ovaj Poslovnik odnosi podjednako i na članove parlamenta iz opozicije i na članove parlamenta iz vlasti? Pročitaću vam član 104, da bi razjasnio: „Ako se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku koji nije član iste poslaničke grupe, navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje, narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku.“ Niste mi dali pravo na repliku, iako sam pomenut po imenu i prezimenu, iako sam pogrešno protumačen, a ja u svom izlaganju niti sam uvredio poslanika Radenkovića, niti sam bilo šta loše rekao o njemu, a njemu ste dali repliku. Zaista, nije prvi put da vi ovo činite. Ne znam da li imate nešto lično protiv mene, a to možete i da mi kažete, ali, nijednom ne mogu da dobijem repliku kada mi se pomene ime i prezime kada vi predsedavate. Hvala.
Zašto sam dao pravo replike gospodinu Radenkoviću – vi ste pomenuli njegovo ime i prezime. I mislim da niste vi njegov advokat da tumačite i da javno objavljujete njegov postupak i čin u vezi ostavke na određenu funkciju. Vi imate pravo da to kažete za sebe, ali ne za drugoga, pogotovo što je narodni poslanik Radenković tu, bio u Skupštini. Iz tog razloga sam smatrao da on ima pravo da da dodatno obrazloženje. I ništa drugo. Vas ni po čemu nije uvredio. Naprotiv, samo se pozvao da ste vi to izjavili i na tome se završilo. Zbog toga smatram da niste imali pravo na repliku. Smatram i da nisam povredio Poslovnik. Još jednom podvlačim – stvarno nemam ništa protiv vas, niti protiv bilo koga drugoga. Ako želite, možete da se u Danu za glasanje izjasnimo? (Da) Reč ima narodni poslanik Jovan Marković. Izvolite.
Poštovani ministri, poštovani predstavnici Vlade, poštovani kolege poslanici, gospodine ministre Vujoviću, ja mogu da zamislim koliko je vama drago i kako je veliko vaše zadovoljstvo, koje i sam osećam kada čujem poslanike nekih drugih stranaka koji su godinama bili u koaliciji sa Demokratskom strankom, a koji sada imaju neku naknadnu pamet i kako sada hoće, onako prilično sa neke ozbiljne vremenske distance, da pokažu kako nekada nisu bili za neka rešenja, a sada su, zaboga, prihvatili sve reforme i kako su neki drugi krivi za mnoge propuste u ovoj državi, kao da oni nisu godinama bili deo koalicija, deo vlasti. Ja mislim da i vas čeka ono što su govorili nekad o nama, odnosno danas govore o nama, ali to je neko drugo pitanje. Gospodine Vujoviću, smatram da je vaša obaveza bila danas u prvoj rečenici, kada se obraćate ovom parlamentu i građanima Srbije, da kažete da povlačite iz procedure zakon, pre svega o javnim nabavkama i još neke druge zakone, iz više razloga. Prvi razlog – poslanici opozicije su u subotu posle podne, a neki i u večernjim satima, dobili ove predloge zakona koji su vrlo ozbiljni. Zakon o javnim nabavkama, gospodine ministre, ima 92 nova člana. Ako uzmemo u obzir da je prethodni zakon imao 178 članova, dolazimo do saznanja da se u ovom predlogu zakona menja više od 50% članova. To, gospodine ministre, dalje znači da je danas trebalo da pričamo o novom zakonu, a ne o izmeni postojećeg zakona. Ja vama hoću da čestitam na hrabrosti što ste ovim činom predlaganja zakona u stvari potvrdili sve ono što je DS govorila tri godine, a to je da je prethodni zakon bio jako loš. Pre tri godine smo pričali o tome da Zakon o javnim nabavkama, koji je do 2012. godine podrazumevao oko tri i po do četiri milijarde evra, postoji u transakcijama između institucija ove države, da ste samo zbog populizma, neznanja i nesposobnosti predložili zakon koji je sve to ukinuo, odnosno doveo do toga da smo u 2012, 2013. godini imali obrt novca u iznosu između 800 miliona evra i milijardu evra, tri do četiri puta manje, nego što je to bilo ranije. Vi ste možda neposredno ili posredno, kako god, u svojoj izjavi potvrdili da su procedure koje su predviđene ovim zakonom, odnosno ranijim zakonom, bile takve da ste imali prigovore koji su trajali mesecima. Po vašoj izjavi ti prigovori su bili 120 do 190 ili 200 dana. To znači šest meseci ste ostavljali pravo nekom da opstruiše procese. To znači da ste svojim nepostupanjem i u školama doveli do toga da nema krede, da nema papira, da nema energenata, u vrtićima da nema mesa, mleka i jaja, hrane. Doveli ste do toga da u zdravstvenim ustanovama nema mogućnosti… Gospodine Babiću, ne znam šta je smešno, vi to možda ne osećate jel imate prolaze svuda, ali u zdravstvenim ustanovama ljudi zbog toga što nemaju mogućnosti da se sprovedu javne nabavke čekaju mesecima na operacije, na intervencije, nema gaze, nema hrane, nema sanitetskog materijala. Znači dozvolili smo da upravo zbog lošeg zakona sve stoji u Srbiji i sam gospodin Arsić, koji je godinama pričao kako je to dobar zakon, danas kaže kako se dnevno rešava preko sto zahteva. Znači, nešto gospodo nije dobro sa zakonom i ne možete danas doći u Skupštinu i praviti se kao da ništa nije bilo, kao da je tri godine bilo sve u redu u državi i reći nam kako predlažete neke izmene zakona, a u stvari predlažete novi zakon. Pokušali smo da u ovih manje od 30 sati predložimo desetine amandmana. Ukazali smo na to da nije dobro da nemate ovde rokove recimo za usvajanje plana javnih nabavki. Dali smo rešenja, dali smo mnogo amandmana koji ukazuju kako da se popravi ovaj zakon, ali je to, verujte, nemoguće. Nemoguće je u 30 sati dati toliko amandmana da se popravi nešto što je loše. Očekivali smo da upravo zbog toga što imate autoritet i što verujem, u to, hoćete da napravite najbolje rešenje danas predložite povlačenje ovog zakona, da se on vrati u raspravu da se svi nedostaci i problemi isprave i da se ponovo pojavite ovde u parlamentu sa dobrim rešenjem. Takođe, što se tiče zakona koji se tiče načina i kriterijuma za broj zaposlenih u javnoj upravi, mislim da je jako loše da se danas u ovoj atmosferi sa ovako malo poslanika priča o ovom zakonu. Ranije smo na odborima ukazali na sve štetne posledice primene ovakvih predloga. Rekli smo da je najvažnija stvar koja treba da se desi posle usvajanja ovog zakona i ishodi i zaista mi je drago da je velika razlika u izjavama koje je gospođa Udovički govorila pre godinu, godinu i po dana, kada se pričalo o desetinama hiljada otkaza i viškova došli smo do jednog vrlo racionalnijeg predloga i rešenja, ali žao mi je što gospođa potpredsednica Vlade ćuti u ovoj istoj Skupštini pre mesec dana kada ministar Vulin priča o 850.000 – 870.000 zaposlenih u javnom sektoru, a ona je dva, tri dana pre toga rekla da postoji 495.000 zaposlenih u javnom sektoru i da je bila greška što ste pre godinu dana pokušali da u jednoj vrlo lošoj atmosferi napravite potpuni kolaps u funkcionisanju javnog sektora zastrašujući ljude otkazima. Ne govorimo više o tome koliko je desetina i stotina ljudi zaposleni u vreme kada ste rekli da nema zapošljavanja u lokalnim upravama, preduzećima itd. Primer Užica, mogu da vam pričam kakve su katastrofalne posledice zapošljavanja 200 ljudi u periodu kada vi kažete - nema zapošljavanja. Ali, takođe, verujem da je ovaj princip koji ste danas postavili o tome da se ide korak po korak dobar. Ima mnogo propusta. Jedan od propusta je, po meni, ono što ste rekli malopre, veliki gradovi, veliki broj korisnika. Veliki broj stanovnika zahteva i mnogo drugačiju uslugu. Znači, pođite od toga da ishod svih procesa mora biti kvalitet i mora biti to što je usluga prema ljudima. Hteo sam da vam ukažem da nije dobro da regionalni centri kao što je recimo Užice bude u ovim principima koje ste vi uspostavili, kao što je nekoliko drugih gradova u Srbiji zanemaren, odnosno da nemate uvida ili da nemate obzira prema tome što je to regionalni centar koji ima, recimo, Narodno pozorište koje je profesionalno. Narodno pozorište kao stub kulture u tom regionu ima saradnju ne samo u regionu nego i šire. Ono mora da ostane kao takvo, ono mora da ima na neki način uticaja na druge lokalne uprave koje su u okruženju ili Narodni muzej koji vrši usluge za još deset opština u okruženju ili regionalna deponija koja prikuplja otpad za deset gradova i opština u okruženju. Znači, ne možete imati iste aršine i dobro je da se donekle to promeni..
Vreme.
… ali vas pozivam, nemojte otpuštati ljude. Zaposlite ljude.
Hvala lepo.
Samo još minut, pola minuta.
Završite, ako je toliko stala ta rečenica, ali već minut skoro duže govorite. Izvolite. Prijavite se ponovo.
Gospođo Udovički, nije dobro da pričate o otpuštanju ljudi u isto vreme kada u analizi funkcionisanja i lokalnih uprava i institucija u ovoj državi kažemo, u Užicu, Čačku, Kraljevu i Valjevu izdato je po pet, šest dozvola građevinskih godišnje. U svim oblastima i u svim sektorima imate problem da ljudi nemaju uslugu. Zaposlite ljude…
Hvala. Stvarno vam ne mogu više tolerisati. Hvala. Reč ima ministar dr Kori Udovički. Izvolite.
Ja bih samo da odgovorim i da dam razjašnjenje jer razumem da je veoma zbunjujuće ovo sa brojevima zaposlenih. Nije jednostavno. Ima puno definicija. Znači, kada izlazimo sa brojem od oko 494 do 500 hiljada zaposlenih, to je ono što bi se zvalo nivo opšte države, što MMF klasifikuje. Znači, tretira kao institucije koje pružaju državne usluge koje su, opet se vraćam na ono, nekomercijalnog tipa, ne radi se o privrednim društvima. Brojke koje prelaze 700 hiljada, 780 hiljada, 800 i nešto hiljada, ja čak znam jednu vrlo verodostojnu analizu koja dolazi blizu 900 hiljada. To su, da tako kažem, koncentrični krugovi uključivanja definicije ovakvog ili onakvog javnog vlasništva u privrednim društvima. Kada uključite sve živo u čemu država ima vlasništvo, pa čak i ona preduzeća koja su privatizovana još 90-tih pa je ostao jedan deo u državnom vlasništvu itd. tu može da se dođe čak do 900 hiljada zaposlenih i zato nastaju zabune. Kada ministar Vulin govori, on govori na osnovu podataka iz Ministarstva za rad i Nacionalne službe za zapošljavanje i verovatno je imao tu mnogo širu definiciju pojma, odnosno tu je onda reč o javnom sektoru, a ne o nivou opšte države ili onome što mi skraćeno zovemo državni sektor. Hvala.
Repliku zbog spominjanja imena ima Veroljub Arsić pa Zoran Babić. Izvolite.
Pa ja ne mogu da se načudim nekim stvarima koje su ovde izrečene. Šta je problem bio kod starog Zakona o javnim nabavkama? Da li je mogao svako ko je ispunjavao uslove da učestvuje u postupku javnih nabavki? Nije. Ako nije bilo nekog da mu od naručilaca šapne, nije mogao ni da zna da se sprovodi javna nabavka. To je bilo po zakonu koji je donela DS. Koliki je bio pregovarački ili burazerski postupak javne nabavke? Oko 30% pregovarački, a danas je 5%, što je čak i bolje nego što je prosek EU. Hoćemo li da pogledamo ta čuvena rešenja komisije koja je postupala po žalbama u postupcima javnih nabavki, da vidimo koji su njeni rokovi bili, da li je bilo neke odgovornosti za članove komisije i da li je bilo odgovornosti za naručioca ukoliko se krši zakon? Nije bilo nikakve odgovornosti. Ili, samo Fond zdravstvene zaštite u prvih devet meseci primene zakona uštedeo je 35 miliona evra. Znači, sa istom količinom lekova koji su bili na tržištu svim građanima ušteda je 35 miliona evra. Očigledno je da neko ne razume šta je ušteda. Ušteda je kada sa isto novca uradite više. Ušteda je kada uradite isto sa manje novca. Da ne pričam o načinu rada baš te komisije koja je trebalo da brine i sprovodi nadzor nad Zakonom o javnim nabavkama.
Vreme, Arsiću.
Malo je tih dva minuta da im ispričam šta su sve uradili sa javnim nabavkama.
Reč ima Zoran Babić.
Gospodine predsedavajući, razumem zašto bivši režim žali za bivšim Zakonom o javnim nabavkama. Evo, sada ću i vama da objasnim zbog čega je ta patetika i žal u glasu. Bezbednosno-informativna agencija kupila je, u decembru mesecu 2011. godine, nameštaj za opremanje svojih prostorija od preduzeća „Nitea d.o.o. Beograd“. Bez obzira što je ukupna vrednost kupljenog nameštaja 7.232.000 dinara, BIA nije raspisala javni poziv koji propisuje Zakon o javnim nabavkama, pravdajući to kao poverljivu nabavku. Pazite, nameštaj i stolice poverljiva nabavka. Da problem bude veći, suvlasnik i direktor preduzeća za trgovinu kancelarijskim nameštajem „Nitea“ je Vesna Ječmenica, verenica tada potpredsednika Vlade Republike Srbije, Božidara Đelića. Znači, to su bile nabavke gde ne kvalitet, ne cena, verenica, otac, majka, brat, firma povezana, to je bio preduslov za te javne nabavke koje su izvršene veoma transparentno. Pored BIA, u pet godina, od 2007. do 2011. godine, preduzeće „Nitea“ iz Beograda opremalo je kancelarijskim nameštajem nekolicinu državnih organa, agencija i ustanova i na tom poslu inkasiralo preko 40 miliona dinara. Pazite koje su to agencije bile: Agencija za kontrolu leta, samo tamo gde ima novca, Agencija za lekove, Uprava zajedničkih poslova republičkih organa, Fond PIO, Opština Savski venac, Akreditaciono telo Srbije, itd, itd, itd. Dovoljno da uđeš negde, dovoljno da učestvuješ u javnim nabavkama, kažeš - ja sam verenik ili verenica visokog funkcionera DS-a i naravno da se dobija posao odmah.
Hvala, gospodine Babiću. Reč ima narodni poslanik Jovan Markoviću. Izvolite
Poštovani predsedavajući, nije prvi put da našu želju ili nameru da zaista damo doprinos kako bi se neki zakon poboljšao, gospodin Babić i njegovi saradnici pretvore u potpunu banalnost. Znači, moja tema je bila da iskustva koja su postojala kod građana Srbije u prethodne tri godine nisu dobra, da smo imali kolaps u funkcionisanju, od dečijih vrtića, preko škola, preko institucija ove države, preko zdravstvenih institucija posebno. Ljudi su čekali mesecima na obične operacije i zbog toga što se svi pozivaju na to da nije završen proces javne nabavke ili se neko žalio. Kreatori prethodnog zakona danas umesto da kažu – izvinite, građani Srbije, danas se menja 92 člana prethodnog zakona. Zašto? Jer nije bio dobar. Zašto? Jer su građani Srbije bili u kolapsu zbog primene ovog zakona. Umesto svi da pomognemo gospodinu Vujoviću i da kažemo – hajde da odložimo danas raspravu o ovom predlogu, jer imamo 200 amandmana koji su na ove predloge predati, mi i dalje pričamo o prošlosti, pričamo o banalnostima, pričamo o tome da je neko iz BIA kupovao stolice. Pa, ako je neko kupovao stolice, gospodine Babiću, dajte proces, ali nemojte pod tim izgovorima da i dalje usvajate loše zakone, da usvajate loše predloge zakona i da ponovo pravite iste greške. Dakle, tri godine u Srbiji ne mogu da se završe procesi po devet meseci javnih nabavki za najosnovnije stvari. Vas nije briga što građani ne mogu da dođu u priliku da se operišu, da se prevoze, da normalno deca odu u školu, itd. To je problem, a nije problem to što vi govorite o procesima. Naravno da se podržava sve ono što je bilo loše i da treba da se istraži, ali nemojte zbog toga da zaustavljate nešto što je dobro. Hvala.
Hvala. Molim poslanike da ne prozivaju druge poslanike, jer time omogućavaju repliku. Znači, uzvratnu repliku po osnovu samo spominjanja imena neću dozvoliti, Markoviću, ako budete tražili, unapred vam kažem, zato što imam osećaj da namerno prozivate drugu stranu da bi oni izazvali repliku, tako da bi se sada ova rasprava pretvorila u repliku. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika. Izvolite.
Ako negde nema novca, nema ga zato što je potrošeno po takvim kriminalnim zakonima o javnim nabavkama, na takve neke stolice i neki nameštaj. I ne samo u BIA, nego i u seriji drugih organa i organizacija. Da to nije jedan i samo poseban, separatan primer, preduzeće „DG kompani d.o.o“ iz Subotice, čiji je vlasnik otac, a direktor brat bivšeg ministra životne sredine i rudarstva Olivera Dulića, dobilo je u avgustu 2010. godine posao sanacije deponije u Subotici, čija je vrednost 47 miliona dinara. Bez ikakvog tendera, direktnom pogodbom. Opet je bilo dovoljno samo pojaviti se na tenderu i reći – ja sam otac bivšeg ministra ili ministra ne znam koga. Da li možete da kažete da je neko od moje familije, od porodice gospodina Martinovića, gospodina Vujovića, gospođe Kori Udovički i drugih ljudi u Vladi Republike Srbije, da se koristio na takav način i na takav način dolazio do posla? Ono što sa ponosom mogu da kažem, jeste da su važećim Zakonom o javnim nabavkama u značajnoj meri smanjene mogućnosti za zloupotrebu i korupciju u odnosu na 2011. godinu. Jedan od najznačajnijih preduslova stvoren je značajnim smanjenjem učešća pregovaračkog postupka, ovog po kojem je Đelić dobijao posao. Oliver Dulić je dobijao posao sa 28% u 2011. godini, a u 2014. godini je to 5%, evropski prosek. Pa mi valjda guramo i idemo ka evropskim vrednostima, a ne vraćamo se nazad. Ne može jedna trećina svih javnih nabavki da bude tako što ću ja otići kod gospodina Markovića u Užice i kao – ti meni ovo, ja tebi ono i to smo se dogovorili. Ne sme više na takav način. Zbog toga smo menjali. Zbog toga je ovaj Zakon o javnim nabavkama čedo Srpske napredne stranke. Dičimo se, ponosimo se Zakonom o javnim nabavkama koji smo doneli i zbog ušteda, ali i zbog smanjenja korupcije koja je bila osnova bivšeg režima.
Hvala. Gospodine Arsiću, vas nije spomenuo prethodni govornik, prema tome ne vidim osnova za repliku. Dejane Radenkoviću, vas takođe nije spomenuo, tako da ni tu ne vidim osnova za repliku. Gospodine Markoviću, rekao vam da vam neću dati sada repliku. Jeste, spomenuo je vas, ali po tom osnovu vam neću dati, zato što ste vi izazvali repliku i ja negde moram da završim i da idemo dalje. Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović. (Dejan Radenković, s mesta: Poslovnik!) Izvinjavam se, Dragane. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Dejan Radenković. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče, zamolio sam vas da mi date kao ovlašćenom predstavniku SPS-a reč na repliku na izlaganje prethodnih govornika. Dali ste jednom, dali ste drugom, a meni ne dozvoljavate. Hajte vodite sednicu kako treba, uz puno poštovanje. Ja sam samo hteo da iznesem neki podatak i ništa više, a ne da ulazim u bilo kakvu diskusiju. Hoću da ovu diskusiju preokrenem u konstruktivnu diskusiju. Samo sam hteo da napomenem da je nakon donošenja Zakona o javnim nabavkama 2012. godine broj pregovaračkih postupaka pao na 5% sa 37%. Taj podatak sam samo hteo da kažem, kao i da ove izmene što su urađene, urađene su po direktivama EU. Nemojte da pričamo ovde, pa šta ste vi, protiv EU sada? Sada se ne slažete sa direktivama EU? Hvala.
Hvala, ali to je već replika, gospodine Radenkoviću. Gospodine Radenkoviću, ja vas molim da pročitate dobro član 104, kada imate pravo replike. Niste imali osnova za repliku i ja smatram da nisam učinio povredu Poslovnika. To što vi imate želju, ja mogu da razumem potrebu da to kažete, ali jednostavno ne po ovom osnovu. Imate pravo da tražite da se izjasnimo u Danu za glasanje o povredi? (Ne.) Reč ima gospodin Marković, povreda Poslovnika. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, pozivam se na član 106. Poslovnika, prvi stav koji govori da je govornik obavezan da govori o tački dnevnog reda. Zaista mislim da je bila vaša obaveza da gospodina Babića prekinete u momentima kada je ponovo, po ko za koji put, optuživao ljude da su nezakonito prisvojili dobit, optuživao ljude da uzimaju neki mito i korupciju. Optužuje ljude ovde da urušavaju sistem ove države. Znači, čovek koji nije ovde u sali ne može da se brani na sve ove optužbe. Razume da vi nemate hrabrosti da se suprotstavite, ali red je… [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Markoviću, neću vam dozvolite sada repliku. Ja mogu da prihvatim samo da obrazložite povredu Poslovnika i ja nisam uopšte shvatio u čemu je sada moja povreda Poslovnika. (Jovan Marković, s mesta: Mogu da obrazložim?) Pokušali ste i niste uspeli. Hoću da vam pročitam član 109, da se opomena može izreći licu koje se neposredno obraća drugom narodnom poslaniku. Ja sam do sada vama mogao tri opomene da izreknem. Nemate pravo da se obraćate drugom narodnom poslaniku po imenu i prezimenu. Pre nego što nisam dao repliku, upozorio sam vas da vam po tom osnovu, zato što ste izazvali po imenu i prezimenu, a ovaj drugi uzvratio takođe po imenu i prezimenu, neću dati pravo na repliku. Prema tome, nisam povredio Poslovnik. Ja vas molim, nema razloga, neću ja sada da dozvolim, evo došla je i predsednica, ali dozvoliće da završim ovo što sam započeo, neću dozvoliti sada da mi ovu sednicu razvučemo u nekom drugom pravcu i da jednostavno sada se prepričavamo ko je šta uradio, gde je šta uradio. Tu postoje istražni organi koji to treba da rade i nije moje da ja utvrđujem istinu. Ja sam ovde da slušam, da vodim računa da neko nekoga ne uvredi, da poštujem Poslovnik i to je to. Molim vas sedite, Markoviću. Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović. Izvolite Dragane. Prijavite se samo.
Uvaženi predsedavajući, gospodine ministre Vujoviću, iskreno, žao mi je što u ovom trenutku u sali nije potpredsednica Vlade gospođa Udovički. Dolazim iz opštine Topola koju vodim deset godina, koja je u tih 20% opština koja nema višak zaposlenih ni po ovom najnovijem predlogu zakona. Ali, moram se najviše osvrnuti na ovaj Predlog zakona o maksimalnom broju zaposlenih. Nelogično mi je, uvaženi sada ministre Vujoviću, neke moje kolege su već to pomenule, da ovaj zakon uređuje do tančina lokalne samouprave, a da ne uređuje javna preduzeća na republičkom nivou. To mi prosto nekako ne ide. S druge strane, moja dodatna pitanja vezano za ovaj zakon su jasna, a tiču se maksimalnog broja zaposlenih na hiljadu stanovnika u odnosu na manje sredine i na velike gradove. Beograd na hiljadu stanovnika – 18,5 zaposlenih, a neka lokalna samouprava koja ima do 45 hiljada stanovnika – devet i po zaposlenih. Ja se stvarno pitam nekad, uvaženi ministre, zašto mi ovde svakoga dana govorimo o ravnomernom regionalnom razvoju i da li neki stanovnik, ne znam ovde, Sopota, koji živi na 20 kilometara od centra Beograda, ima manja prava od nekoga ko živi ovde na Starom gradu, Vračaru ili Savskom vencu. Ne mogu prosto da razumem i da shvatim, okej ako vi imate određene nadležnosti uprave u velikim gradovima koja nisu uslovno potrebna manjim sredinama, ali razliku u tome da jedan građanin Beograda ima duplo veće privilegije nego što ima neki stanovnik npr. u Aranđelovcu, Topoli ili Rači kragujevačkoj, to apsolutno ne mogu da shvatim jer ovde u Beogradu su i središta vladinih institucija, republičkih javnih preduzeća i tim pre smatram da bi na hiljadu stanovnika ta razlika mogla biti najviše jedan i po, a nikako da bude celih dva. Tu je moja osnovna primedba. Tamo gde imam još primedbi, uvaženi ministre, ali ne znam da li možete vi da mi odgovorite ili gospođa Udovički, jeste - šta se odnosi na domove zdravlja? Domovi zdravlja u lokalnim samoupravama, osnivač je lokalna samouprava stopostotno. E, sada, mi imamo u sredinama po Srbiji, a naročito kod nas u Šumadiji, koji su razuđeni, imamo veliki broj sela koja pripadaju opštinama, imamo određeni broj lekara koje mi sufinansiramo sa domovima zdravlja. Negde ih plaćamo stopostotno, a negde ih plaćamo sa 50%. Evo, uvažena gospođa Udovički ulazi, pa bi ovo pitanje bilo i za nju. Šta se sada dešava? Znači, zašto u ovoj kvoti nisu domovi zdravlja? Šta se dešava sa osnovnim školama, gde smo mi takođe osnivači, gde imamo i određeni broj nastavnika na seoskom području koji se finansiraju iz lokalnih budžeta i šta će sada biti sa tim isturenim odeljenjima? Znate kako, kada se u selu zatvori škola, nema crkve, selo se gasi. Zbog toga bih molio, prosto, da nam se da objašnjenje šta se dešava i da li će ti zaposleni biti u ovim kvotama koje ulaze u devet i po zaposlenih u upravi, u odnosu na ukupan broj stanovnika. Pažljivo sam slušao u prepodnevnom delu što je uvažena ministarka Udovički rekla – komercijalizacija republičkih javnih preduzeća. Ali, ja dolazim iz opštine koja ima apsolutno solidna javna preduzeća i komunalno javno preduzeće koje ne isplaćuje dinara platu iz opštinskog budžeta. I kakve ima veze plata u komunalnom preduzeću jedne opštine sa opštinskim budžetom? Sa druge strane, mi iz istog tog budžeta dajemo platu doktoru koji radi u selu koje je od opštine udaljeno 35 kilometara i za koje Republički zavod za zdravstveno osiguranje nema nikakav, kažu, interes da ga finansira. Da li ima interes dom zdravlja iz sopstvenih prihoda sa sufinansira sa 10% ili 20% nečiju platu? Ovo, gospođo, znači život u jednom selu, koje bez ovakvih stvari ne može da funkcioniše. Još jedna stvar koju moram da vas upitam, a koja je životno značajna. Vi u Predlogu zakona ostavljate mogućnost da imamo dogovore između lokalnih samouprava, da možemo da racionalizaciju vršimo, da kažem, na zajedničkom osnovu. Evo, ja ću vam reći primer, opština Topola i Rača kragujevačka, gde smo mi njima pozajmljivali, pod znacima navoda, građevinskog inspektora, jer Rači je prosto potrebno da bar jedan dan ima građevinskog inspektora i onda dođe upravni inspektor iz Kragujevca i kazni nas što smo to radili, kažu – nije po zakonu. A vi sada kažete ovde u Predlogu zakona da mi možemo zajedno da rešavamo na ovakav način konkretne probleme. Kada sam rekao da dolazim iz opštine koja se nalazi u ovih 20%, moram da kažem da je kvota za Topolu, ako smo mi to precizno izračunali, 212 zaposlenih. Mi imamo trenutno negde oko 200 ili 201. Ali je pitanje za vas i za ministra Vujovića - da li to znači, kada usvojimo novu sistematizaciju, a imamo potrebu, šest meseci pišemo, svakoga meseca molimo da nam se dozvoli da se zaposli jedan ekološki inspektor jer je prethodni otišao u penziju, nama se to ne dozvoljava? Ne možemo da ga iznajmimo od susedne opštine. Postavlja se pitanje - šta će se desiti kada donesemo novu sistematizaciju? Da li će nam ministar Vujović dozvoliti da mi onda uvećamo masu zarada? To treba isto da nam se kaže, znači, za opštine koje su u ovih 20%, kada usvoje nove sistematizacije, da li će odmah moći da rade rebalanse budžeta i da onda za te kadrove koji su im potrebni, a koji će biti u okvirima nove sistematizacije, jer mi sada imamo zakovanu masu plata i nećemo biti, prosto, i ako možemo eventualno da primimo nekog, to bi značilo da smanjimo plate svima ostalima. Takođe, još jedno pitanje koje se tiče pre svega ministra Vujovića. Imamo Predlog zakona o registru zaposlenih, izabranih, imenovanih, postavljenih, angažovanih lica kod korisnika javnih sredstava. Znate šta, gospodine Vujoviću, meni se to ponekad čini da mi donosimo zakone, a mi već sve to imamo. Mi u lokalnim samoupravama, kada dajemo plate, svaki spisak zaposlenih sa tačnim dinarom koji se isplaćuje iz opštinskog budžeta ide upravo za javna plaćanja. Zar vi samo ne možete da uzmete taj jedan spisak i da date dvojici vaših službenika da to reše …
Vreme ste potrošili.
… nego smo mi u situaciji da donosimo nov zakon da bismo gledali svaki dinar?
Hvala. Reč ima narodna poslanica Vera Paunović.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani ministri i ostali članovi Vlade, pred nama se nalaze zakonska rešenja koja su vezana za sektor finansija i finansijskog poslovanja, a kojima se stvaraju zakonske osnove za viši stepen finansijske discipline i bolje poslovanje između privrednih subjekata, ustanova i fizičkih lica. Najpre, Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o rokovima, izmirenja novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama, po prvi put se prepoznaje i komercijalna transakcija između subjekata javnog sektora, kao predmeta zakonskog regulisanja, kroz dopunu definicije datu u članu 2. tačka 1. sada važećeg zakonskog teksta. Da podsetim, ovaj član definiše šta su komercijalne transakcije, da su to radnje ugovorom definisane između javnog sektora i privrednih subjekata, između samih privrednih subjekata, kao i između subjekata javnog sektora. Predmet ovih ugovora i transakcija su isporuke dobara i pružanje usluga uz naknadu, u koje se ubrajaju građevinski i investicioni radovi, kao i komunalne usluge. Faktura u smislu ovog, je dokument kojim se obračunava naknada za isporuku dobara, odnosno pružanje usluga u komercijalnim transakcijama. Privremena ili konačna situacija je dokument kojim se obračunava naknada za izvršene građevinske i investicione radove i u smislu ovog zakona predstavlja odgovarajući zahtev za isplatu. Neizmirenje ovih obaveza u roku povlači sankcije, odnosno kamatu obračunatu prema odredbama Zakona o zateznoj kamati koja stupa na snagu i njena primena od 1. januara 2016. godine. Nameru da se i ova oblast reguliše svakako treba pozdraviti jer obim ovih transakcija svakako nije mali bez obzira što se tu uglavnom radi o prebacivanju sredstava sa jednog računa ustanova i organa na druge ustanove i organe. Ovim predlogom dopune biće postignut jedan viši stepen finansijske discipline u poslovanju tih ustanova i organa. Dodavanjem novog stava 2. u postojeći član 4, predviđeno je da rok za plaćanje između dva subjekta iz javnog sektora ne može biti duži od 60 dana, što se uklapa u postojeće okvire našeg zakonodavstva. Trećom izmenom predviđa se bolja i efikasnija kontrola cele ove oblasti, finansijskih transakcija, s obzirom da će ubuduće vršiti budžetska inspekcija Ministarstva finansija uz pomoć Uprave za trezor, a ne samo Uprava kako za Trezor, kako je to do sada bilo. Na ovaj zakon nadovezuje se novi Predlog zakona o obavljanju plaćanja pravnih lica, preduzetnika i fizičkih lica koja ne obavljaju delatnost. Ovim zakonom biće zamenjene pojedine odredbe Zakona o platnom prometu koji je još uvek na snazi, novim i osavremenjenijim zakonskim rešenjima. Predviđena je obaveza da se sva dinarska gotovina koja se primi po bilo kom osnovu u roku od najviše sedam dana uplati na tekući račun koje privredno društvo ili preduzetnik imaju kod banaka ili Uprave za trezor. Takođe, ovim zakonom se predviđa da se isplate gotovine do 600.000 dinara moraju izvršiti odmah, a preko tog iznosa najkasnije narednog radnog dana. Posebno je važna odredba člana 5. koja predviđa da se međusobne obaveze mogu izmirivati i putem ugovornog prenosa obligaciono-pravnih odnosa, asignacija, cesija i slično što će svakako stvoriti mogućnost za brže uplate i isplate u poslovanju. Poštovani narodni poslanici, poslanička grupa PUPS-a smatra da ovi predlozi zakona predstavljaju još jedan doprinos stvaranju bolje klime za finansijsko poslovanje, a time i za razvoj privrednih aktivnosti u celini, pa će stoga u danu za glasanje isto onako kako je govorila moja koleginica, ovlašćeni predstavnik Mira Petrović, podržati sve zakonske predloge koji su ovih dana na dnevnom redu. Hvala na pažnji.
Reč ima ministar Kori Udovički.
Prvo se izvinjavam poslaniku Nove Srbije što sam morala da izađem na kratko, baš je tada imao konkretna pitanja. Jedan deo tih pitanja će svejedno, i može lepo da odgovori ministar Vujović, ja bih na ovo što sam čula i što se direktnije tiče mog Ministarstva. Kada je reč o domovima zdravlja, osnovnim školama kojima je osnivač lokalna samouprava, maksimum zaposlenih mora da se gleda u odnosu na celu organizaciju. Činjenica što u nekim domovima zdravlja ili školama postoje zaposleni koje plaća lokalna samouprava, u stvari u osnovnim školama ne, nego samo deo ovih jubilarne nagrade, itd, a u domovima zdravlja ima kombinovanih izvora sredstava, ima i sopstvenih sredstava. To je posledica jedne u suštini neuređenosti još iz devedesetih, kada više država nije imala novca, morao je svako da se snađe. Sada uvođenje finansijske discipline zahteva da vi gledate i organizaciju kao celinu. Znači, morate da ne bi bilo prebacivanja, ako će da se iz budžeta odredi maksimum za ono što se plaća iz budžeta, a zatim da treba lokalna samouprava da odredi za svoj deo. Nema tog procesa koordinacije pomoću koga ćemo doći do stvarno bolje organizacije. Znači, razumemo da to nije optimalno, odnosno da to nije idealan sistem, ali ne vidimo u ovom ovakvom sistemu bolji način da se zapravo zahteva od institucija da unaprede svoje poslovanje. Drugo je pitanje i o tome trebam razmišljati da li sada kada počnemo da razmišljamo stvarno o tome koliko je zaposlenih potrebno da se obavljaju funkcije koje su pre svega potrebne stanovništvu, građanima jedne opštine, da li nije možda bolje celu odluku prebaciti na lokalni nivo i onda tražiti odgovornost na drugi način. Ove podeljene nadležnosti koje sada imamo u državi između ne samo, ali pogotovo između lokalnog i centralnog nivoa skidaju odgovornost i sa jednih i sa drugih za rezultat poslovanja. Znači, na kraju ne znamo da li je loša struktura zaposlenih posledica odlučivanja ministarstva ili lokalne samouprave. Ovako će se gledati u odnosu na jasne standarde šta je potrebno da bi se obavio taj posao. Toliko je zaposlenih, a koja će struktura finansiranja biti, to je posebno pitanje. Vidim, iza vaše reakcije ako želite da nastavimo i da posle razgovaramo, ako postoje unapređenja vrlo konkretna, uvek sam otvorena za njih. Ovo jeste jedno od problematičnih stvari, ali takav nam je nesređen sistem koji ne stavlja jasno odgovornost za svaki ceo posao na jedno mesto, pa da znamo ko je odgovoran. U ovom slučaju za domove zdravlja i školstvo je za sada finansiranje u potpunosti, odnosno u najvećem delu iz budžeta i mora da bude na ministarstvima. Kada je reč o primeru sa građevinskim inspektorom, mi mislimo da zakon sada daje mogućnost da nađete rešenje za ovu situaciju. Vi ne možete da iznajmljujete radnu snagu zaposlenu u lokalnoj samoupravi. Možda postoji neki modalitet sporazuma o kome opet možemo da razgovaramo, koji bi obezbedio opet da bude jasno na kome je odgovornost, na kome su troškovi itd, ali to onda postaje upravo ta vrsta zajedničkog posla za koje ovaj zakon otvara vrata. Možda treba paziti na formulaciju, ali cilj nam je upravo da otvorimo mogućnost za kreativnija rešenja koja ne skidaju odgovornost jasno sa svakog ko zapošljava i ko obavlja posao. Hvala vam.
Reč ima ministar Vujović.
Samo dve dopunske napomene, da ne bude nesporazuma, znači oko registra. Narodski rečeno, Zakon o registru sada donosimo zato što ono što je bilo predviđeno Zakonom o budžetskom sistemu, član 93. gde je rečeno da će registar, sadržaj registra, vođenje, raspolaganje podacima biti rešeno podzakonskim aktima, nije više bilo moguće zato što registar sadrži lične informacije koje zahtevaju da zakonom bude regulisano prikupljanje, analiza i raspolaganje tim podacima. Zbog toga mi odustajemo od podzakonskog akta, odnosno regulative koja definiše registar i prelazimo na ovaj zakon koji definiše registar. To je prvo, potreba da se zakonom to definiše. Drugo, proširujemo sadržaj registra sa tim informacija koje ste pomenuli koje inače imamo. Ono što novo unosimo to su tzv. podaci, kadrovski podaci koji trenutno u registru ne postoji. Znači, čitav niz podataka koje Ministarstvo javne uprave i lokalne samouprave definisalo za vođenje, za analizu i vođenje kompletne kadrovske strukture javnog sektora će biti dodati u registar. To će biti dopunski napor u narednih šest meseci, da se registar proširi na tu oblast. Kada se to završi onda će to u registru preći na vođenje u Ministarstvo javne uprave i lokalne samouprave, a u međuvremenu će Trezor nastaviti da pruža tehničke usluge dok se to ne uradi. To je upravo definisano ovim zakonom. Da budemo jasni šta želimo da postignemo, znači, mi imamo podatke danas, ali te podatke ne možemo da objavljujemo pošto nemamo način da objektivno proverimo šta tu ulazi, to je samo prijavljivanje svih korisnika budžetskih sredstava i drugo, pošto nemamo zakon, mi ne možemo da vršimo konsolidaciju. Primera radi doktor neki radi i u klinici i na fakultetu i u Akademiji nauka mi nemamo načina da legalno konsolidujemo njegova primanja na osnovu jedinstvenog matičnog broja građana, zato što ta informacija ne može da bude prikupljena i ne može sa njom da se raspolaže dok nije zakonom definisano njeno korišćenje, eto, to je suština. Što se tiče drugog dela oko javnih preduzeća samo da napomenem jedno. Javna preduzeća jesu predmet uticaja države na njihov nivo, efikasnost, poslovanje i sve ostalo, ali ne direktno zakonom, nego preko godišnjih planova rada, programa, strategija, restrukturiranja itd, javna preduzeća osnovana na nivou Republike imaju svoje poslovodne strukture koje po zakonu imaju nadležnost za te stvari. Ne može Republika, sem preko članstva u upravnim odborima itd, da utiče na njihovu politiku. Ona može preko odobravanja godišnjih planova, poslovnih planova, planova zapošljavanja i ostalog da utiče na odobravanja sredstava, zbog toga moramo da regulišemo na drugi način, a ne ovim zakonom. I treća napomena koju je koleginica već pomenula u domenu građevinskih inspektora sve zajedno će se promeniti situacija u zapošljavanju. Znači, Odluka o zamrzavanju, zapošljavanju iz decembra 2013. godine sva su rešenja bila rešenja na predlog resornih ministarstava koja su išla na odobrenje i posle toga na komisiju koja je odobravala ograničene kvote zapošljavanja po ministarstvima. Hvala.
Dozvolila sam ministrima iako nisu reagovali da vam odgovore, ali neću dozvoliti da se vratimo unazad sa radom. Ipak je Vera Paunović govorila. (Dragan Jovanović, s mesta: Pogrešno sam protumačen.) Neću dozvoliti nazad pošto su oni odgovorili tek posle diskusije Vere Paunović što nije baš po Poslovniku. Žao mi je. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se predsednice, uvaženi ministri sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, kao što je nagovestio u načelnoj raspravi naš ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, naš drug Dejan Radenković, SPS će nesumnjivo podržati kompletan set zakona o kojima danas raspravljamo. Ja ću se u svojoj diskusiji fokusirati na dva zakona. Zakon o načinu određivanja maksimalnog broja zaposlenih u javnom sektoru i Zakona o posebnim uslovima prodaje nepokretnosti u vlasništvo Republike Srbije. Naravno da postoje kvalitetna rešenja u zakonu koji se vezuje za racionalizaciju javnog sektora i tu imate našu podršku, kako sa aspekta poštovanja onoga što Vlada radi, a to je konsolidacija finansijskog sektora u celosti, tako i u pravcu podizanja stepena efikasnosti javnih službi, jedinica lokalnih samouprava, AP, i na kraju krajeva državnih organa Republike Srbije. Međutim, uvažena ministarko, i gospodine Vujoviću, kao ministru, moram postaviti nekoliko pitanja koja se konkretno vezuju za grad iz koga dolazim, a na ta pitanja me je na neki način stimulisao i uvaženi kolega Dragan Jovanović, pa sam očekivao da će ta pitanja postaviti i moj sugrađanin Jovan Marković, ali nažalost, ta pitanja su izostala. Ja ih moram postaviti kako bi konačno shvatili da li Užice zaista kao grad doživljava jednu dimenziju, neću reći diskriminaciju, ali u svakom slučaju, nepovoljniji položaj u odnosu na ostale gradove. Zašto ovo govorim? Zbog toga što ste u uvodnom izlaganju istakli da će se pokušati izbeći to tzv. linearno smanjenje broja zaposlenih. Da li uvažena ministarko u toj situaciji dolazimo u jednu drugu opasnost? Ako nije linearno, onda je zaista moj grad u jednom problemu. Evo zašto, Užice ima sedamdeset osam hiljada i nešto više, možda blizu 80.000 stanovnika. Prema zakonu je kategorisano po članu 8. prema Predlogu zakona. Ako uzmemo parametar koji ste vi predložili u zakonu, da je broj zaposlenih ograničen na 11,50 na 1.000 stanovnika to znači da je 900 stanovnika manje, izvinjavam se 900 zaposlenih, kao ograničavajući broj. Ako od 1.600 oduzmemo 900, onda će taj višak da se manifestuje kroz veliki broj i to je blizu 700 zaposlenih koji će morati da budu otpušteni iz javnog sektora. Uvažena ministarko, to je u odnosu na Kragujevac, na Niš, na Novi Sad, na Beograd, ogroman procenat, to je preko 40%. Postavljam pitanje svima nama ovde, jer će se desiti da i neki drugi gradovi, možda ne samo Užice, budu opterećeni jedinim ovakvim, po meni, kao građanin grada Užica, nepravednim teretom. Drugo pitanje, ako već idemo u tom pravcu, zbog čega se onda ovaj parametar, pa čak ni ovi korektivni parametri koje ste naveli u sledećem stavu, član 8. ne prilagode onome što jedan grad zaista može da izdrži. Užice je našlo nevolju sa jedne strane, a na sreću sa druge strane izdržavalo je mnogo štošta, nestašice vode, zagađenje vode, poplave, itd. Nadam se da ćemo i ovo izdržati bez mnogo tereta, ukoliko uvažite ove primedbe koje u ime građana Užica ističemo. Postavlja se pitanje, ako ovoliki broj tretiramo kao višak, ogroman procenat, kako ćemo onda osposobiti funkcionalnost javnog sektora, kako će funkcionisati javna preduzeća, kako će funkcionisati javne službe, kako će funkcionisati državna uprava i svi ostali sektori i organizacioni oblici, koji predstavljaju tzv. javni servis građana? Da li ćemo doći u situaciju da pojedina preduzeća, upravo zbog ovog problema imaju određene probleme koji ih mogu dovesti do kolapsa? Sledeće pitanje, opet se vezujem za ono što mi je najpraktičnije da vam predočim i sa činjenicama da ukažem na probleme. Užice je prema popisu iz 2013. godine imalo ukupan broj zaposlenih od 1.564, a 2015. godine je taj broj smanjen za 53. Znači, od 2013. godine do 2015. godine u Užicu je smanjen broj zaposlenih u javnom sektoru za 53, tako da je taj broj sveden na 1.511. Ako sada dodatno opteretimo moj grad sa ovom primenom parametra, izvinjavam se, iz predloženog zakona, onda je to dodatni procenat viška koji je zaista, najblaže rečeno, nepravičan. Naredno pitanje koje će se ovde postaviti vezuje se za opasnost od kolizije ovog zakona sa nekim drugim zakonom. Da li je možda bilo preuranjeno rešavati na ovaj način, pitanje metodologije utvrđivanja viška zaposlenih u javnom sektoru? Zašto govorim da li je negde u koliziji sa drugim zakonima, iz dva razloga? Prvo, što su određenim zakonskim regulativama propisani standardi koji su preuzeti od EU kao međunarodni standardi za zapošljavanje na pojedinim pozicijama. Recimo, na bazenima broj spasilaca se vezuje za površinu vode. Gradski bazen u Užicu po tom standardu, mora da zaposli i ima zaposlenih devet spasilaca. Zašto devet? Zbog toga što je to taj standard koji podrazumeva standard obezbeđenja prisutnih na bazenu, standard koji poštuje stanovište bezbednosti i sigurnosti i taj standard podrazumeva imperativnu normu. Šta to znači? To znači obavezu da morate imati devet spasioca. U ovoj situaciji ako krenemo sa ovim parametrom da li ćemo morati doći u taj problem da više nemamo devet spasilaca nego, možda ću parafrazirati sedam, pet, četiri i da li tada dolazimo u koliziju sa onim što podrazumeva standard koji smo prihvatili i gde težimo da prihvatimo bukvalno sve ono što EU od nas traži, kako bi postali njen stalni član i putem kojim vi sigurno idete i Vlada Republike Srbije, ali sa druge strane, ovim zakonom dolazimo u problem. Kakva će biti situacija u vrtićima? Vrtići takođe po standardima podrazumevaju obavezu zaposlenih vaspitačica prema broju dece određenih starosnih kategorija, a taj standard opet mora biti poštovan na način koji je propisan i ovim zakonom. Onda dolazimo u problem da li ćemo taj broj zaposlenih imati na taj način, ako se konkretno ovi parametri primene na te situacije. Ja sam ova pitanja otvorio i na Odboru za pravosuđe i državnu upravu, pošto sam tada imao prilike da mišljenja razmenim sa vašim državnim sekretarom. Sledeće pitanje koje se ovde postavlja, a ja se nadam da ćete vi pojašnjenjem na ova pitanja mojim Užičanima pomoći da ovo ne prihvataju kao jednu vrstu bojazni da će doći do jednog bukvalno socijalnog udara u gradu Užicu kad je upitanju javni sektor. Da se ne bih odvajao od pitanja, konkretno ću postaviti i obrazložiti problem koji se vezuje za radna mesta koja podrazumevaju obaveznost poštovanja kriterijuma kako u pogledu stručnih referenci tako i provedenog radnog iskustva. Ako na tim radnim mestima, shodno parametrima koji su ovde postavljeni smanjimo broj zaposlenih i imamo prirodni odliv u penziju, postavlja se pitanje kako ćemo onda doći do mogućnosti da zaposlimo one koji će steći mogućnost da nakon pet godina radnog iskustva zauzmu tu poziciju, to radno mesto, bez obzira da li se radi o opštinskim, gradskim upravama ili drugim javnim službama i servisima? Dakle, radi se o nečemu što podrazumeva deficit struke, a taj deficit struke postoji opasnost da se ne može nadomestiti ukoliko dosledno primenimo ovaj zakon. Ova pitanja, u svakom slučaju, su samo izneta zarad mogućnosti da još jednom razmotrimo kompletne odredbe ovog zakona u smislu njihove praktične primene i eventualnih posledica praktične primene ovog zakona, kako bi možda još jednom mogli odreagovati i na neki način poboljšati odredbe ovog zakona. Naravno da to ni u kom slučaju ne dovodi u sumnju podršku zakonu koja je bezrezervna. Na samom početku sam rekao, pre svega poslanička grupa Socijalističke partije Srbije i te kako stoji na stanovništvu da u javnom sektoru postoji višak zaposlenih, da se tog viška zaposlenih Vlada Republike Srbije na neki način mora, neću reći osloboditi, već racionalizovati, ali u svakom slučaju po veoma jasnim kriterijumima i merilima koja podrazumevaju ono što ni u kom slučaju ne podvodi bilo koga pod načelo zabrane diskriminacije kao ustavno načelo, bukvalno tako. Ne bih više o ovom zakonu, imajući u vidu da sve ostale odredbe imaju sa stanovišta posmatranja poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije afirmativnu podršku. Afirmativnu zbog toga što nije dovoljna samo podrška, već je potrebno i afirmisati sve ono što je ovde navedeno. Dosta dobro je usklađeno i ono što se vezuje za zaštitu, odnosno nadzor nad sprovođenjem ovog zakona. Čini mi se i da su dobra rešenja koja se odnose kako na isplatu novčanih naknada, tako i na isplatu otpremnina. Moram samo skrenuti pažnju na određene reakcije koje su, faktički, usledile zbog nedovoljnog učešća u javnoj raspravi povodom ovog zakona. Radi se o reakcijama Reprezentativnog sindikata i radi se o reakcijama nekih drugih društvenih slojeva koji se opet vezuju za javni sektor, koji smatraju da su kroz javnu raspravu mogli poboljšati odredbe ili barem pojedine odredbe ovog zakona. Zašto? Zbog toga što je od strane Reprezentativnog sindikata zauzet stav da je Vlada prilikom donošenja predloga, odnosno izrade predloga ovog zakona imala faktički komunikaciju ujedno samo sa Stalnom konferencijom gradova i opština, a da je na neki način Reprezentativni sindikat zaobiđen. Takođe, Reprezentativni sindikat ima i određeni stav koji se vezuje za isplatu otpremnina za ceo radni vek. Naravno, ja ne istupam u ime Reprezentativnog sindikata, već kao član Socijalističke partije Srbije i socijalista, član moje poslaničke grupe, smatram da su samo ovo neka pitanja koja samo mogu da dodatno omoguće vama da odgovorite na sve ono što podrazumeva nejasnoće kod bilo koga ko ovaj zakon nije dovoljno ili na vreme pročitao i analizirao. Jedino što mi kao stranka koja se bori za program socijalne pravde imamo obavezu da vam skrenemo kao pažnju jeste da treba razmisliti da vraćanje zarada po Uredbi Vlade Republike Srbije kada su u pitanju zaposleni u javnom sektoru sa srednjom stručnom spremom na iznos od 24.000 dinara nije dobar zbog jednog više socijalnog aspekta posmatranja zato što se radi o jednom veoma niskom iznosu zarade koji je vrlo blizu minimuma održivosti egzistencije. Tako da bi u tom pravcu trebalo razmisliti da li je ovaj način opredeljivanja visine zarade, kada su u pitanju oni koji podrazumevaju srednji sloj, odnosno oni sa srednjom stručnom spremom, zaposleni u javnom sektoru adekvatno nagrađeni za svoj rad. Što se tiče zakona kojim se reguliše prodaja posebne imovine ili nepokretnosti u vlasništvu Republike Srbije, moram da skrenem pažnju da ovde imamo jedan ili da možemo imati jedan problem koji je više sistemske prirode. Obratiću se i gospodinu Vujoviću. Da li je prodaja koja se vezuje za posebnu imovinu, kao što su stanovi, kao što su garaže, kao što je poslovni prostor, prodaja koja odgovara načelima obligacionog prava? Da li je u skladu sa odredbama Zakona o obligacionim odnosima? Zašto ovo govorim? Zbog toga što po ovom zakonu ekskluzivitet za kupovinu ove nepokretne imovine imaju isključivo zakupci. Prihvatio bih ovo rešenje da postoji potpuna autonomija volja ugovarača. Prihvatio bih ovo rešenje da postoji mogućnost da se ugovarači među sobom dogovore da zakupac ima pravo preče kupovine, što je dozvoljeno u obligacionim odnosima da ima pravo preče kupovine, i to ne bi bilo sporno. Sistemskim rešavanjem i davanjem sistemskim putem ekskluziviteta zakupcima da se pojavljuju kao kupci, privilegovani, bez bilo koga drugog, mislim da nije u skladu sa onim što propisuje Zakon o obligacionim odnosima, nije u skladu sa načelom ekvivalencije, nije u skladu sa duhom obligacije koja je inače nešto što u ovom slučaju nije moglo i nije smelo da se izbegne. Naravno, mi u SPS prihvatamo vaše razloge koji se odnose na popunjavanje budžeta i na finansijsku konsolidaciju sa ovog aspekta i tu imate našu podršku, ali sa druge strane moramo da skrenemo pažnju samo na jedan pravi okvir, na načelo legaliteta i sve ono što se mora imati u vidu kada je primena zakona u pitanju, a da se ne dovede u situaciju kolizije sa drugim zakonom. Na samom kraju, želim da još jednom istaknem da imate podršku poslaničke grupe SPS, da imate podršku za ovaj set zakona, da ćete i ove primedbe, kao i primedbe gospodina Dragana Jovanovića, još jednom dopunski analizirati i da eventualno kroz amandmane, u raspravi u pojedinostima, možemo učiniti još jedan izvestan pomak napred u pravcu poboljšanja kvaliteta ovog zakona. Nemojte mi zameriti što sam Užice, jer nije Užice jedini grad u Srbiji, nije Užice jedina jedinica lokalne samouprave u Srbiji koja na neki način mora da prihvati sva ona rešenja o kojima ovde danas raspravljamo, a koja ćemo verovatno usvojiti u smislu zakona, ali ne želim da kao građanin Užica i one koje predstavljam, pre svega, dovedem u situaciju svojim glasom, pa i mi u poslaničkoj grupi SPS, nose teret veći nego što bi trebalo. U svakom slučaju, podrška za zakone postoji. Hvala.
Dragan Jovanović, po Poslovniku? (Dragan Jovanović, s mesta: Replika.) Nemate pravo na repliku, ali možete po Poslovniku. Nemojte replicirati, nego recite u čemu je povreda.
Član 104. Dva puta sam pomenut imenom i prezimenom, pogrešno sam protumačen od strane resornog ministra Vujovića, tako da vas molim da mi na osnovu člana 104. Poslovnika Narodne skupštine omogućite pravo da imam repliku i da kažem to što sam hteo, a što sam pogrešno protumačen. Sa druge strane, od kolege Jovanovića sam dva puta pomenut imenom i prezimenom. Zato vas još jednom molim da mi omogućite repliku.
Sama činjenica da se pominje ime i prezime nije osnov za repliku. (Dragan Jovanović, s mesta: Pogrešno tumačenje.) Ministar kaže da vas nije pogrešno protumačio. (Dragan Jovanović, s mesta: Kakav je to način?) Sada ne znam kakav je to način, ali ministar ima pravo da izgovori da vas nije pogrešno protumačio. Nismo sada ovde da bismo vodili ovakav razgovor. Nemam ja ništa protiv, ali jednostavno kada nešto ne stoji, ne stoji. Ministar Kori Udovički traži reč da odgovori Neđi Jovanoviću.
Hvala poslaniku Jovanoviću na iscrpnom komentarisanju i sugestijama. Mi smo otvoreni i dalje za svaku konkretnu sugestiju sa kojom možemo da unapredimo ovaj zakon. Konkretno moram da kažem vezano za primer Užica da mi imamo npr. grad Loznicu i Sremsku Mitrovicu, gde oba imaju više stanovnika od Užica, a Loznica ima 910 zaposlenih a Sremska Mitrovica 1.082. Ne kažem da su oni nužno dokaz da i Užice može da se svede na taj broj. Ukazujem vam na ove primere upravo da bismo istražili i pogledali koji su to razlozi za tako veliku razliku u broju zaposlenih između Užica i ova dva mesta. Međutim, u svakom slučaju imamo vremena da to istražimo i imamo vremena da ako treba unesemo korektive kasnije u zakon. U ovoj prvoj interaciji, u ovome kada budemo određivali maksimum do kraja godine, čak i u mestima koja imaju recimo 40% više zaposlenih nego što je normativ nećemo odrediti nikome da smanjuje, da mora da smanji broj zaposlenih za više od desetak posto. Radimo još uvek i pokušavamo sada anketom da utvrdimo koliko to ima što možda može da ode odlivom pa da ne moramo do kraja da preciziramo, da tako kažem, ove maksimume bez obzira na odliv i zbog toga još uvek nije završeno. Međutim, u svakom slučaju imaćemo vremena da ispravimo kriterijume za naredne godine da bi ovo ograničenje ovako kako je postavljeno ovim zakonom postalo možda ozbiljan problem za neka mesta koja imaju recimo zaista opravdane razloge kojih mi nismo bili svesni kada smo stavljali korektive za sve za šta smo stavili. Vraćam se na to da ovo nije savršen sistem. Ovako se ne upravlja brojem zaposlenih u lokalnim samoupravama, u javnim preduzećima u uređenijim sistemima, ali je ovo način da sada uredimo nešto bolje od linearnog i da počnemo ovaj proces koji ste vi započeli upravo vašom diskusijom. Mi smo otvoreni. Mi smo vam sada dali primer druga dva grada i sada hajde da poredimo jedno po jedno u čemu je stvar. Hvala. (Neđo Jovanović, s mesta: Replika.)
Ne mogu da vam dam. Kao kolega, ili obojica da dobijete ili da ne dobije ni jedan. Pošto sam njega odbila, ne mogu stvarno zaista. Reč ima Aleksandra Tomić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, kolege poslanici, danas imamo jedan set zakona koji obuhvata praktično nastavak reformskih zakona iz oblasti finansija i jedan deo koji se odnosi na ekonomske reforme i zakone koji su dugo najavljivani, a to je upravo ono što je obaveza ugovora sa MMF da napravimo jednu novu državnu upravu koja treba da bude efikasnija, koja treba praktično da pokaže da može da se nosi sa novim tendencijama, odnosno ono što je gospodin Vujović rekao, sa povlačenjem investicija treće generacije. Kao država nismo spremni za sve ove promene koje inače postoje u EU i u svetu i jednostavno zbog velikog napretka i kada govorim o tehničko-tehnološkom smislu i u investicijama koje prate ta tehničko-tehnološka i razvoj u svetu, Srbija kao zemlja koja želi da bude članica EU onda mora na određeni način sa svojim zaposlenima u državnoj upravi da se adekvatno nosi sa svim tim. Prvi zakon o kome smo dosta toga govorili i slušali, a koji je izazvao, da kažem, jednu polemiku i pokušaj da se na određeni drugačiji način zakon prikaže je Zakon o posebnim uslovima prodaje određenih nepokretnosti u svojini Republike Srbije. To je zakon koji govori o tome da daje mogućnost svim onim ljudima koji su zakupci u formalno-pravnom odnosu sa Direkcijom za imovinu Republike Srbije, da na osnovu zahteva za otkup otkupi, odnosno kupi po tržišnoj vrednosti svoju nekretninu. Da li je u pitanju stan ili je u pitanju poslovni prostor, potpuno je svejedno, ali treba reći da takvi ugovori postoje već dugo godina unazad. Znači, takvi ugovori su stari više desetina godina. Ono što je dobro je što ne potpadaju konzularna predstavništva u sve to i ono što treba reći, a mislim da nije toliko poentirano, je to da je to državna imovina, da ljudi koji su stekli takve ugovore su obično radili u državnim institucijama. Njihovi šefovi i njihovi direktori i njihovi upravni odbori su na takve vidove ugovora jednostavno davali saglasnost, donosili kao jedan akt ili javnih preduzeća ili lokalnih ili državnih institucija i onda kao takav jednostavno su na taj način rešavali stambena pitanja državnih službenika. Takav je i zakon u tom domenu i postojao. Sada, nakon toliko godina, možete da vidite da je bilo tu mnogih zloupotreba, tipa da većina tih ljudi koji nisu živeli u tim stanovima su mogli da daju na crno u zakup takvu vrstu nekretnina, što naravno, kada imate sada mogućnost otkupa na određeni način vi ustrojavate praktično ugovorni odnos između tih fizičkih lica i države. Sa druge strane, ako ćemo da pričamo o izveštaju DRI, koji je inače u ovu Skupštinu došao 15. jula 2015. godine, o tome kako raspolaže država svojom imovinom u raspolaganju nepokretnosti u svojini RS videćete da je dala preporuke Vladi po neke četiri tačke i Republičkoj direkciji za imovinu kako da seponaša upravo sa ovom imovinom. Na kraju, imaće ovakav vid zakona svoje ekonomske efekte. Sav novac koji će biti od prodaje nepokretnosti sliće se u budžet RS i samim tim, to će izvršiti procenu Republička uprava javnih prihoda zavisno od lokalnih samouprava u kojima se nalaze određene nekretnine, država će imati koristi. Ono što je važno reći je da Predlog zakona o obavljanju plaćanja pravnih lica, preduzetnika i fizičkih lica predstavlja jedno uređenje koje smo do sada u platnom prometu imali, ali postoje određeni delovi samog procesa upravljanja platnim prometom koji nije bio obuhvaćen i ovim predlozima je tačno definisan. Kada dolazimo do Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama, onda se tu ne bih složila sa nekim prethodnim govornicima koji su govorili da je ovakav zakon donesen na prečac, da se do sada nije nešto pokazao u praksi. Samo ću vas podsetiti da zakon koji je donesen prvi u ovoj skupštinskoj većini posle izbora 2012. godine je upravo bio Zakon o javnim nabavkama, da su posle toga usledili mnogi zakoni koji su se vezivali praktično za modernizaciju ovog postupka. To je pre svega Zakon o uzbunjivačima, zatim Nacionalna strategija za borbu protiv korupcije koja je od 2013. godine do 2018. godine usvojena prošle godine i na kraju dolazimo do onog najvažnijeg trećeg nacrta – Akcionog plana za pregovore za Poglavlje 23 koji je jako vezan za Direktivu 24 EU koja je usvojena prošle godine. Znači, mi smo u obavezi da menjamo ovaj zakon. Zašto? Upravo zbog toga što otvaramo pregovore. Mi se nadamo da će to Poglavlje 3 biti otvoreno. Prema tome, moramo da usaglasimo te direktive sa našim postupkom koji se odnosi na zakonodavstvo u oblasti javnih nabavki i tu će mnogo toga jednostavno se pokazati da je dobro što je ovakav zakon donet 2012. godine, da sve ono što su bili loši pokazatelji ovog zakona pada. Pre svega, imali ste 17% učešće malih nabavki u ukupnim javnim nabavkama 2013. godine, a 2014. godine su se sveli na 8%. Čuli smo ovde da je sam postupak i proces ugovaranja pao sa 28% na 5% koji je praktično evropski standard. Ono što je bitno reći to je da ćete sada imati jedan portal koji neće biti samo portal za objavljivanje javnih nabavki, nego će se ponude davati preko tog portala, nego će plan javnih nabavki biti objavljen na tom portalu. Znači, svima će biti dostupno šta koja institucija planira da nabavlja. Dakle, vi jednostavno dobavljače spremate za ovakve postupke. Znači, ta transparentnost treba da se pokaže u punom svom kapacitetu. Ono što je bitno, je to da do sada nije korišćen u Srbiji taj instrument okvirnog sporazuma, koji je karakterističan za otvorene postupke i restriktivne postupke. Znači, on je vezan za velike javne nabavke. Sada će se praktično sa ovim instrumentima i ovim zakonskim rešenjima potpuno otvoriti. Na kraju, treba reći da što se tiče Zakona o javnim nabavkama, on će sigurno dati svoje dobre pokazatelje i posledice ovog usvajanja, a to je pogotovo kada pričamo o primeni ove direktive, obrazovanje, zdravstvo, kultura, koja jednostavno neće dozvoliti da više po šest meseci, samo zbog toga što je određeni dobavljači koji nisu zadovoljni određenim postupkom javne nabavki, nisu zadovoljni što su čak bili skuplji, a nisu pobedili na tenderu, jednostavno ulaganjem žalbi odlažu sam završetak postupka javne nabavke. Ono što je važno još da se kaže, jeste da ovaj set zakona koji se odnosi na izmene i dopune Zakona o javnom dugu treba pozdraviti, zato što se limitira princip koji je do sada važio kada govorimo o garancijama javnih preduzeća. Pre svega zbog toga što smanjujete tu rashodnu stranu i ukida se taj termin kontragarancija, koji je praktično, ja mislim, relikt prošlosti iz onog zakona dok je postojala još zajednička država Srbija i Crna Gora, pa je Srbija davala kontragarancije za određene mere garancije kada su u pitanju javna preduzeća, pa čak i neke državne institucije koje su bile pola preduzeće, a pola državne kompanije. Ono što još treba nagovestiti, jeste da sa ovim predlogom zakona, kojim se govori o rokovima izmirenja novčanih tokova, za 60 dana vi uvodite jednu stabilnost i sigurnost svih onih koji žele sa državom. Mi smo do 2012. godine potpuno imali jednu ankcioznu sliku o strane dobavljača. Prvo, niko nije hteo zbog lošeg Zakona o javnim nabavkama više da se javlja na konkurse o javnim nabavkama. Drugo, jednostavno nisu imali poverenja u državu da će ikada biti isplaćeni do kraja njihovi ugovori. Zbog toga ste vi otprilike, kada su u pitanju javne nabavke, imali jednog, dva, eventualno tri dobavljača koji se javljaju, a najčešće jednog. Zbog toga su mnogi postupci javnih nabavki bili unapred obarani. Stoga je ova sigurnost od isplate od 60 dana, do sada smo imali 45 dana kao obavezu, a otprilike bilo je nekih zahteva da to bude 90, neka mera da je dva meseca rok u kojem država treba da izmiri svoje obaveze, a na osnovu kasnije izveštaja koji postoje u odnosu na komisije koje će utvrditi da li je zaista posao završen potpuno optimalan. Na kraju treba reći, što se tiče ugovora o finansijskom produžavanju uopšte projekata koji se odnose na Klinički centar, fazu A i B za 2019. godinu, da je to potpuno u skladu sa tim da projekte zaista ne treba završavati ad hok, nego treba raditi onoliko koliko treba da bude povlačenje u smislu radova. Znači, ne treba avansno plaćati ono što nije završeno, nego jednostavno treba zaista to terminiranje projektnog finansiranja da bude u roku kako je definisan projektom. Ovo odlaganje tog roka do 2012. godine ja vidim samo kao nešto što pokazuje jednu odgovornost i stabilnost ka izvršenju ovakvih važnih projekata kao što je rekonstrukcija Kliničkog centra. Na kraju dolazimo do ova dva zakona koja su vezana za Ministarstvo za državnu i lokalnu samoupravu. Kada govorimo o načinu određivanja za broj zaposlenih u javnom sektoru, onda treba reći da se praktično sada definišu jasni kriterijumi koji će se odnositi na posao u javnom sektoru. Svi su ranije trčali da se zaposle u javnom sektoru, ali sada kada vi dođete u situaciju da treba da imate određenu stručnu spremu, sa određenim zanimanjima za određeno radno mesto, sa određenom praksom ili radnim iskustvom za to radno mesto, i kada dođete u situaciju da treba svaki od poslodavaca, a to govorim i za lokalne samouprave, znači predsednici opština i načelnici lokalnih samouprava da treba da izaberu sposobne ljude sa kojima će moći da danas-sutra da rade, a pri tome su stisnuti sa brojem ljudi i onim okvirom para u vezi plata, onda će se sigurno birati najbolji. Zaustaviće se praktično taj deo koji je bio neka praksa da se zapošljavaju po nekoj partijskoj liniji, a čuli smo da ne samo zapošljavanje, nego da su i javne nabavke išle u tom smeru. Sada jednostavno to nije moguće. Srpska napredna stranka je donela odluku da je zaustavila ta partijska zapošljavanja, a sada racionalizacijom i programom optimizacije radnih mesta dobićete adekvatnu organizacionu strukturu kada govorimo o zaposlenima. Dakle, treba reći da je to jedan proces. Treba reći da kada se govori o 8923 zaposlena u javnom sektoru u ovoj godini, treba apostrofirati da 3008 radnika idu prirodnim odlivom u penzije, odnosno ostaju praktično ta radna mesta u tom sistemu racionalizacije i optimizacije, a da ovaj broj koji obuhvata i tehnološki višak i onaj deo koji se odnosi na otkaze, odnosno otpremnine koje su definisane kolektivnim ugovorima, a neki će biti i određenim podzakonskim aktima kada govorimo o otpremninama, onda treba reći da se u tom planu podrazumeva jedan broj – 1353, koji treba da budu zaposleni u određenim sistemima, zbog toga što ne smemo dozvoliti da stručni ljudi odlaze iz državne uprave. Pogotovo kada govorimo o tome da postoji tih 493.508 zaposlenih ukupno, da je pola od toga u republičkim organima, a pola toga u lokalnim samoupravama, kada govorimo o sektorima koji su u državnoj upravi negde u višku, a to su zdravstvo, prosveta, MUP i Vojska Srbije, onda govorimo najviše o određenom administrativnom delu zaposlenih. Kada govorimo o tome da neka mesta kojima je izuzetno potrebna struka, što imamo običaj da kažemo da su stručni ljudi uvek tu u manjku, a pogotovo kada govorimo, recimo, o lekarima, kada vi govorite o određenim mestima koja su vezana za određene sofisticirane delove medicine i rad zdravstvenih ustanova, onda treba biti jako pažljiv kada govorimo praktično o tom spisku ljudi koji bi trebali da uzmu naknade ili da uzmu otpremnine. Na kraju, kada govorimo o ovom Predlogu zakona o registru, treba pohvaliti da najzad posle 20 i nešto godina Srbija treba da dobije registar svih zaposlenih u javnim finansijama, tako da nazovem, zato što su svi oni praktično na budžetu Republike Srbije. Znači da taj deo koji se odnosi na registar zaposlenih obuhvata i izabrana lica, a tu su i poslanici i odbornici skupština opština i gradova i pokrajina. Prema tome, imamo i imenovana lica, sva ona koja se odnose na izvršni deo vlasti, kao i sva ona koja se odnose na postavljena i angažovana lica. Najzad ćemo znati ko je u kom statusu, da li je neko u privremenom statusu, da li je na određeno, da li je na neodređeno. Tačno ćemo znati na tom spisku koliki je taj obim bruto i neto plata. Na kraju krajeva, znaćete tačno u budžetu kolika su ta sredstva. Do sada smo stalno lutali i stalno govorili da li je to sve ukupno sa zdravstvom i prosvetom, da li je to zajedno sa javnim preduzećima 780.000, da li je nešto manje, da li je nešto više itd, ali sada ćemo tačno imati taj registar na osnovu kojeg će jednostavno država vršiti kontrolu upravo paralelno sa ovim kada govorimo o racionalizaciji radnih mesta, a to će važiti ne samo za zaposlene u lokalnim samoupravama, već i za političare, jer pred nama su i usvajanje statuta glavnih gradova, a pred nama je i promena praktično Zakona o izbornom zakonu. Znači, mnoge stvari će se ovde menjati u Srbiji. Prema tome, svi segmenti društva, i oni koji praktično povlače finansijska sredstva iz budžeta, menja će se i to je ono što je dobro. Država će postati sve efikasnija, racionalnija i time suštinski kada imate na jednoj strani otvaranje i priliv stranih direktnih investicija i novih radnih mesta jačate privatni sektor, praktično racionalizujete i optimizujete državni sektor, dolazite do praktično tog ekonomskog rasta i razvoja, o kome jednostavno nismo mogli da razmišljamo proteklih sigurno deset godina. Zahvaljujem se svima što ste pokušali na adekvatan način da obrazložite ove predloge zakona, s obzirom da postoji u javnosti potpuno nerazumevanje šta znači racionalizacija javnih mesta u državnoj upravi i što postoje praktično oni ljudi koji pokušavaju sa neadekvatnim obrazloženjima da plaše zaposlene u javnom sektoru. Jednostavno, svi smo okruženi određenim promenama i sistema funkcionisanja, kako privatnih preduzeća, tako i državnih, tako i državne uprave i svi treba praktično tim promenama, ne samo da se prilagodimo, nego da odgovorimo na adekvatan način. Dobro je što ste spomenuli da će biti novih edukacija, preorijentacija, u smislu struke, obuka, jer mislim da jedino tim učenjem suštinski mi možemo da napredujemo i kao državna uprava i kao država, da možemo da sprovodimo te strateške projekte o kojima jednostavno ima interesovanja da se ovde gradi, to je ono što nama treba da donese neku novu vrednost, neka nova radna mesta u privatnom sektoru. U danu za glasanje, ovaj set zakona sigurno će biti podržan od SNS. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite, gospodine Đukanoviću.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Gospodine Vujoviću, gospođo Udovički, prvo da vam se zahvalim što ste ovde došli da branite ove vrlo nepopularne zakone, posebno vama, gospođo Udovički, jer sigurno nije popularno kada morate da kažete ljudima da će da dobiju otkaz. Ali, sreća prati hrabre. Znate, onaj ko se odluči da preduzme nepopularne mere, kad-tad će u nekoj budućnosti ipak biti cenjen od naroda. Moram da priznam, gospodine Vujoviću, veliki sam protivnik onoga što je MMF uopšte ovde radio na ovim prostorima, ali ovo danas što donosimo je na neki način uvođenje rada. Inače, mislim da je do nereda upravo došlo neadekvatnom politikom MMF-a na ovim prostorima, jer oni su sve ove ljude koji su imali jedan krajnje divljački, ako hoćete, neoliberalni koncept, znači, ne onaj neoliberalni koncept koji je zdrav, nego krajnje jedan divljački, gde ste imali potpuno jednu pljačkašku privatizaciju, uništavanje svega što je država imala, oni su na to blagonaklono gledali. Nikada nisu nikoga opomenuli, sve negde do 2011, 2012. godine, kada su počeli da daju primedbe na zaista neracionalno trošenje novca i sredstava iz našeg budžeta jer su i sami videli da taj novac koji ovde dolazi odlazi pitaj Boga gde i da to uopšte ne ide u korist građana. Sada, dobro je što oni ovo danas predlažu i dobro je što ćemo mi to da usvojimo, ali kamo lepe sreće da mi nikada nismo morali da dođemo u situaciju da ovakve stvari usvajamo. Gospodin Jelašić je nedavno dao intervju za NIN. Vrlo pažljivo sam pročitao taj intervju, kada je on na pitanje novinara, posebno za povećanje penzija, koje je bilo krajnje neracionalno, za 10% je neko povećao penzije 2008. godine, pitao, između ostalog, tadašnje rukovodioce u ovoj državi - na osnovu čega mislite da date penzionerima tih 10%, oni su rekli – pa to je dogovoreno koalicionim sporazumom. Znate, ovde se ekonomija vodila na osnovu koalicionog sporazuma. Nije se vodila na osnovu nekog racionalnog shvatanja, odnosno onoliko koliko zaradite, toliko možete da potrošite. Mi smo imali potpuno jedan sumanuti koncept, a to je - dajte da se dodvorimo biračima, da kupimo birače, i na taj način, jel tako, da opstanemo na vlasti. Bogu hvala, to je prekinuto 2012. godine. Da se nije to dogodilo, mi bi danas bili u poziciji Grčke, bez ikakvih problema, i pitanje je da li bismo ikada mogli da se izvučemo, s obzirom da je neko u tom periodu, a to gospodin Jelašić potvrđuje, uzimao kredite po kamatama od 7,28%, i to u dolarima, bez želje da vodi računa o riziku, eventualno, zato što dolar može da ojača a npr. evro da padne, niko o tome nije vodio računa, uzimao je sumanute kredite. Mi danas to vraćamo, dragi građani, da znate. Mi danas iz tog perioda u ovoj godini moramo da vratimo kamate, mislim, ispravite me vi, gospodine Vujoviću, milijardu i 300 miliona evra negde otprilike kamata bi trebalo da vratimo, što je potpuna katastrofa. Ali, iz ove kože se ne može i zato moraju da se donose ovakvi zakoni. Prvo, vezano za ovaj zakon o ovoj situaciji vezano za racionalizaciju državne uprave. Žali bože što mi imamo danas situaciju da, evo, gospođa Tomić je to veoma lepo obrazložila, onako profesorski, mi imamo danas veliki problem što mi nemamo dovoljan broj ljudi npr. u inspekcijama. Imate situaciju u Poreskoj upravi, npr. Filijala Voždovac, ima samo šest poreskih inspektora. Da li zaista neko misli da može šest inspektora da čitavu teritoriju tolike opštine pokrije? Pa nema nikakve šanse. Ali, zato smo nagomilali u administraciji toliko ljudi da to se ne zna ko kada ulazi na posao i za jednim računarom koliko njih radi. Sada kada se kaže da morate nekog da otpustite, e onda odjednom skoče ovi koji su inače takav koncept zagovarali, pa kažu – jao, vi ne mislite na ljude. Pa neko mora valjda da misli i na državu i na taj budžet. Pa ne možemo doveka da sipamo novac u nešto što nema apsolutno nikakvu produktivnost. Koja je produktivnost bila zapošljavati tolike ljude u administraciji? Mi nemamo nikakve proizvode kapacitete danas. Mi smo privredu upropastili, ali smo zato na budžet stavili toliko ljudi da to ne može jedna Kina da izdrži, a ne Srbija. Tako da, ovo što sada radite jeste nepopularno, ali ja vam čestitam baš zato što radite ovakvu nepopularnu meru. To je nešto što mora da se preduzme. Kao što nije bilo popularno da kažete ljudima – moramo da vam smanjimo platu i penziju jer to ljudi neće da prihvate, ali znate šta, druge solucije nije bilo. Svi oni koji se protive ovome neka kažu za šta su. Da li ćemo i dalje da sipamo novac u preduzeća u restrukturiranju? Da li ćemo i dalje da sipamo novac u administraciju? Da li ćemo i dalje da uništavamo privredu, da uzimamo kredite do beskonačnosti, a da zaista ništa ne pokrećemo po pitanju proizvodnje? Ono što ja moram da pozdravim, vezano za samozapošljavanje, to ovde niko ne želi, valjda to nije popularno, da neko piše nekakvu pohvalu o Vladi, recimo, mi imamo fantastičan rad Inspekcije rada, zato što smo smanjili broj nezaposlenih, između ostalog, jednim delom zato što su počeli ovi koji su držali radnike na crno da prijavljuju radnike. Navijam upravo, pošto 1. avgusta, gospođo Udovički, trebalo bi da krene sa primenom novi zakon o inspekcijskom nadzoru, da još žešće inspekcije rade. Morate naterati i poresku i Inspekciju rada i sve ostale inspekcije da budu još rigidnije, zato što mora da se uvede red u državi. Moram da pohvalim i zakon koji planirate da donesete, odnosno koji planiramo svi ovde da izglasamo, Predlog zakona o posebnim uslovima prodaje određenih nepokretnosti. To je nešto što je zaista revolucionarno. Mi do skoro nismo imali nikakav popis šta imamo od imovine, posebno nepokretnosti, šta Republika Srbija sve poseduje. Onda ste imali neverovatne situacije. Recimo, neko u nekom organu zna da npr. taj organ, recimo, ako radite u pravobranilaštvu, znate da negde postoji neki državni stan, pa onda kažete nekome – idi, kao, čuvaj taj stan i onda vremenom ti dođeš do tog stana na jedan volšeban način, tako što mu se umanjuje cena itd. E, ovo je sada nešto zaista revolucionarno. Uspostavlja se neki red, da će neko konačno proceniti te nepokretnosti koje država poseduje i da ih konačno popišu, da znamo što to imamo, kako bi država mogla da zaradi. Čitam danas da je neko dao procenu da bi država mogla tu da zaradi ogromna sredstva i ja to apsolutno podržavam. Kao što, naravno, podržavam i ovaj zakon o registru jer neverovatno je, mislim da je gospodin Krstić, dok je bio vaš prethodnik, o tome pričao, da mi nismo imali uopšte popisane ljude koji rade u javnom sektoru. Mi nismo imali pojma koga plaćamo. To je neverovatno nešto. Dajete negde novac, a ne znate ko vam radi. Konačno ćemo sada i tu da uvedemo neki red i mislim da je to nešto što je jako dobro i što bi svakako trebalo podržati. Ono što moram i da vas pohvalim vezano za ovaj zakon o plaćanju od strane javnog sektora dobavljačima, znate, mi smo imali sad jednu krajnje sumanutu situaciju, da ljudi urade posao da niko ništa ne plati. Onda čekate do besvesti dok vam neko plati taj novac, zapravo i zaboravite kada ćete da dobijete. Sada je to nešto što je zaista dobro, uvodi se disciplina, u roku od 60 dana morate da platite dobavljačima i to je nešto što bi zaista svako normalan podržao. Ovde bi se zadržao kod Zakona o javnim nabavkama. Vidim neverovatne kritike na prethodno donete izmene koje su 2012. godine ovde donete i kritike idu u tom smeru - eto niste postigli šta ste hteli. Izvinite, a kako niste postigli šta ste hteli? Možda nije cifra u uštedi tolika, ali je svakako, imate strahovitu uštedu i imate pad korupciju u javnim nabavkama. Fantastičan pad. Mi smo imali do tada situaciju u javnim nabavkama na sledeći način, imate pregovarački postupak bez objavljivanja javnog poziva i tačno nameštate firmama koje vi želite, odnosno firmama gde su vaši partijski prijatelji vlasnici. Tako su oni dobijali posao. Da ne pričam, što ste tako pljačkali javna preduzeća do, zaista neslućenih razmera, jer su, posebno ona koja imaju monopol. Na primer, kada bi trebalo da plate reklamu, pazite monopolsko preduzeća plaća reklamu nekom mediju i onda se tačno zna koji mediji bi trebalo da dobije taj posao, tako se izvuče jedno 10, 20 miliona dinara, zavisi kako koji mediji, da bi se zapravo tako platila buduća kampanja za izbore. To je sada prekinuto. Mi imamo pad, upravo takvih nabavki, pregovarački postupak bez objavljivanja javnog poziva sa na svega 5%. To je vrlo pozitivno. E, sada, naravno da postoje negde problemi gde se koče javne nabavke, gde su neke institucije ostajale bez elementarnih sredstava, ali evo ovim sada se to popravlja i nadam se, elementarnih sredstava za rad, zato što, zaista tu je postojala neka regidnost, dobro je da se to uočilo i to će se sada popraviti. Znate, šta je bilo bolje, da li uštedeti 100 miliona evra, ko što, čini mi se, da je negde tolika procena oko te uštede, ili dopustiti da se i dalje pljačka država? Pa, mislim da ovo bilo mnogo bolje da uštedimo taj novac, bez obzira što smo imali određenih tih anomalija koji se ovde spominjane, ali evo ovim zakonom se to sada popravlja i to je, naravno za svaku pohvalu. Koleginica Tomić je lepo obrazložila ovo oko javnog duga. Konačno i tu se uvodi red. Konačno skidamo sa grbače one koji su bez veze nam sisali novac i koji su na neki način nam pravili toliki javni dug. Mislim da je ovo nešto što je zaista dobro i zaista ne vidim ni jednog jedinog razloga zašto bi neko glasao protiv ovakvih zakona. Činjenica je dato može amandmanima koliko-toliko da se popravi u određenim segmentima, ali čini mi se da mi polako postajemo država i da se ovde uvodi red. Mi smo dosada bili takva država da zapravo su tajkuni pisali zakone. To je ono što je najviše uništilo ovu zemlju. Prilagođavali su sve ovakve zakone sebi i njihovim potrebama. Ovde konačno država staje tome na put i postaje, zaista institucija, odnosno postaje neko u koga možemo da verujemo. Mi do sada smo, zaista imali veliki problem, upravo zbog ovakvih anomalija koje sam nabrojao da verujem uopšte u instituciju države. Ovo je prvi put da donosi se zakon i nadam se da će država imati snage da ga sprovode i da će tu pokazati svoju jačinu u odnosu na one koji su prilagođavali zakone sebi i naravno da ću ovako nešto, svim srcem podržati, kada dođe dan za glasanje. Hvala vam.
Zahvaljujem gospodine Đukanoviću. Reč ima narodni poslanik Goran Kovačević. Izvolite gospodine Kovačeviću.
Dame i gospodo, današnju raspravu u načelu sastoji se od seta ekonomskih zakona kojima regulišemo ekonomsku funkcionisanje, nekima i fiskalno uređenje. Suštinski u ovih devet zakona, ja mogu da prepoznam sedam tehničkih i dva koja menjaju stvari. U jedinstvenoj evidenciji nepokretnosti, u svojini Republike Srbije nalazi se 551.946 jedinica, odnosno unosa, koji su javna svojina, a to jeste društvena svojina, državna svojina i javna svojina. Broj tih unosa nije jednak sa brojem nepokretnosti koji su u vlasništvu Republike Srbije. Imovina Republike Srbije, u stvari je vlasništvo svih njenih građana, a ona je poverena na raspolaganje i upravljanje nekim ljudima koji rade u državnoj administraciji. Skupština Republike Srbije ima svoju odgovornost, pre svega kao zakonodavno telo koje definiše funkcionisanje imovine Republike Srbije. Predlog ovog zakona stigao je nekako u isto vreme kada i izveštaj DRI, o svrsishodnosti upotrebe nepokretnosti u imovinu Republike Srbije. Imovina Republike Srbije iznosi 683 milijarde dinara ili polovina budžetskih prihoda u jednoj fiskalnoj godini. I to je samo 20 % ukupne upisane imovine, jer ostatka od 80% nema nikakvu vrednost. Tih 20% u stvari je imovina koja ne prolazi proces revalorizacije, pa je zato njena cena toliko mala. Država Srbija od svoje imovine u toku jedne fiskalne godine, konkretno 2013. godine ostvari prihod u visini od šest milijardi, a u budžetu se preko opštih prihoda slije samo 852 miliona dinara ili 0, 08822% ukupnih planiranih budžetskih prihoda za 2013. godinu. Dve hiljade 652 unosa nema oznaku vrste, 27 hiljada 520 unosa nema podatke o površini, 30 hiljada 330 unosa nema adresu, 43 hiljade 907 unosa nema podatke o katastarskoj parceli, 165 hiljada 147 unosa nema podatke o vrsti. Dame i gospodo, ne mogu ni da pretpostavim kada poreska inspekcija, poreska kontrola, drugi državni organi kontrole uđu u neko malo, veliko privredno društvo na periferiji nekog veliko grada i pitaju vlasnika, knjigovođu, nadležno lice, da kaže šta ima u evidenciji osnovnih sredstava, a onda oni kažu, ono što je nama Državni revizor rekao da imamo neku imovinu, da smo nešto i kupovali, ne znamo kada i po kojoj ceni, da nešto dajemo i u zakup, ne znamo kome, a i to što smo dali u zakup nije po tržišnoj ceni i to niko ne plaća. Naravno da smo svi svesni da takva situacija je nemoguća u našoj državi. Još jedan primer, ovo je primer o upisu imovine, kako raspolažemo imovinom građana Srbije. Znači, da ne govorim ulicu u gradu Beogradu, radi se o centralnoj ulici u centru Beograda, tamo je zakup stambenog prostora, 2,11 evra po kvadratnom metru, odnosno 4,7 evra. Prosečna tržišna cena 5,7. Poslovni prostor u toj ulici izdaje sepo ceni od 13,06, a lokal pored njega iste veličine, istog vlasnika, ista struktura, za 7,4 evra. Ovaj drugi jeftiniji je za 56%. Sve to stoji u izveštaju na strani 68, a ako okrenete još dve stranice u izveštaju, na stranici 70 videćete da se ni ti lokali ne plaćaju. Vlada nema kontrolu nad raspolaganjem imovinom i nepokretnostima. Sada možete kako god hoćete da kažete da je to posledica prethodnih decenija što jeste. Prethodnih generacija koje nisu vodile računa, ali je činjenica da jedan birokratizovani državni aparat koji funkcioniše godinama nije vodio računa. Primali su plate iz budžeta Republike Srbije o imovini Republike Srbije. Danas ja čujem da tu imovinu trebamo da tržišno aktiviziramo, da je stavimo u funkciju. Ja sam ubeđen da je ona već u funkciji samo što prihod od te funkcije nije u budžetu Republike Srbije. To mora da se promeni i ne sme da se ostavim budućim vladama i budućim generacijama posle nas. Zato je danas ovaj predlog zakona mnogo bitan i ključan, radi se o jednom vrlo prostom, jednostavnom zakonu koji se sastoji od 12 članova, 12 činjenica koje se neupitne. Da se ne nastavljam na ostale rasprave, hajde da vidimo koje su prednosti ovog zakona. Pre svega, ključno je, govori se o povećanju i smanjenju fiskalnog deficita, u stvari, pretpostavljamo da ćemo prodajom imovine ostvariti veće prihode, to će se prebaciti preko ostalih prihoda u budžet Republike Srbije, u prihodovnu stranu i samim tim nastavićemo tempo smanjenje fiskalnog deficita koji je nužan da bi makro ekonomski parametri počeli da funkcionišu. Ovde se govori lepa foskula, fiskalni deficit i smanjenje. Fiskalna konsolidacija, u stvari treba reći građanima Srbije istinu. Da, mi skupljamo novac da platimo obaveze koje su nastale u prethodnim godinama prema međunarodnim institucijama u vidu različitih kreditnih aranžmana i Međunarodni monetarni fond nije došao danas, on je došao onog trenutka kada smo se prezadužili. Naravno da postoji i drugi efekat. Umanjenjem osnovnih sredstava, praktično u vlasništvu Republike Srbije učinićemo da rashodovna strana budžeta bude drugačija. Učinićemo da troškovi za ta osnovna sredstva budu manja, a istovremeno ćemo omogućiti zakupcima, da jedan deo sredstava koji je izmešten, a oni su vlasnici, vratimo u platni promet i da oni reše ključne poslovne i stambene odluke i sve u skladu sa članom 6. gde jasno definišemo način tržišne cene po kojoj ćemo izvršiti prenos imovine. Naravno da će se razviti i tržište nekretnina, jer će primar u prvom trenutku, se na tržištu pojaviti značajni broj objekata, a istovremeno u procesu prometa koji je neosporan na sekundarnom tržištu ostvariće se efekti. Predlog ovog zakona je svakako u tome što će jedan oblik svojine koji je danas u državnoj svojini preći u funkcionalniji, mnogo bolji, efikasniji privatni oblik svojine. Jedna od nedoumica koja je svakako prisutna, tiče se člana 5. i ona govori o pravu da nekretnine mogu da kupe zakupci. Meni je žao što gospodin Vujović ministar nije ovde, zato što mislim da je Vlada imala želju da sačuva odgovarajuću socijalnu komponentu. Znate, ako ste vi zakupac stana 10, 20 godina, generacijama i ako niste u situaciji da danas taj stan kupite, a taj stan bude prodat po nekim tržišnim mehanizmima, dolazite u situaciju da ta porodica ima ozbiljne i značajne probleme. Tako da ja mogu da razumem to odsustvo jasno od tržišnog mehanizma u prodaji osnovnog sredstva. Iz ovog zakona i izveštaj DRI u stvari moraju da proteknu dva zaključka i dve stvari. Prva je, da država Srbija, Ministarstvo finansija, Odbor za budžet, Vlada Republike Srbije, Narodna skupština mora da reši problem upisa i raspolaganje imovinom države Srbije, jer od 1996. godine, to smo uradili osam puta preko različitih zakona i uredbi i očito je jasno da danas efikasno i efektivno ne kontrolišemo imovinu. Druga stvar, treba prestati sa davanjem u zakup imovine Republike Srbije koja se primarno ne koristi i treba je praktično na tržištu, pod jasnim tržišnim mehanizmima, otuđiti od korisnika koji ne zna sa njom na pravi način da rukovodi. Za mene, za moje komšije u Kragujevcu, potpuno je nebitno da li država Srbija, da li mi kao građani imamo u milionima procenata imovinu u nekom stanu u Beogradu, jer ako imamo blato na ulicama, barake od škola, infrastrukturu koja nije urađeno, to je ono što nas zanima. To nama nisu, gospođo ministarka, obezbedili zaposleni u državnoj upravi. Ja danas slušam da govorimo o zakonu o otpuštanju, o racionalizaciji ne, ovaj zakon o efikasnoj i efektivnoj državnoj upravi. To je suština. Jer, kada govorite da se državna uprava plaća iz republičkog budžeta, budžeta lokalnih uprava, u stvari to jeste samo delimično tačno. Plaća se i škola, zgrada, infrastrukture koje nedostaju mojim komšijama. Kada iz budžeta lokalne uprave date 30 do 40% i kada su vam to rashodi za zaposlene, kada javna preduzeća na lokalu imaju 80 do 90% rashoda za zaposlene, kada pojedina ministarstva imaju 90% u rashodima za zaposlene, kako možete da govorite o održavanju, da ne govorimo o investicijama. Ključno pitanje koje se meni postavlja jeste, a čemu nama služi javni sektor, da li je to socijalna institucija ili je to institucija koja kod investiranja treba da omogući da građani Srbije bolje žive? Zaposleni u javnom sektoru u lokalnim upravama, državnoj administraciji, svi bez izuzetka, javnim preduzećima, funkcionišu na principima već 50 godina koji se ne menjaju. Radi se poveravanju poslova koja čini država, poveravajući poslove vrlo često u vrlo profitabilnim granama, pri čemu tim preduzećima i tim institucijama daje monopol. Ustvari imamo problem zato što imamo monopol u visoko profitabilnim poslovima, gde ne ostvarujete profit uopšte, a tek ekstra profit, a u stvari imate institucije koje posluju sa gubitkom. Ista je situacija i sa zaposlenima. Vi nemate fruktuaciju radne snage u tim institucijama, pa praktično se ništa i ne dešava. Od tri najgora monopola koja mogu da postoje imate monopol koji je državni monopol nad kontrolom i nemogućnošću da se ulazi slobodno u granu i drugi loš monopol teoretski, monopol radne snage. Tek treći je monopol na tržištu. Neosporno je da je usluga koju pruža država preko svojih institucija fiksirana. To je tražnja koju ne možete da promenite. Nesporno je da školstvo, obrazovanje, javni sektor nešto što mora da se koristi, ali nije dokaz prihvatljivosti, činjenica da to radi preduzeće, institucija koja je u državnom vlasništvu. Ovaj zakon, budući zakon morao je suštinski da promene shvatanje po kome je država, lokalna uprava, istovremeno i korisnik odnosno neko ko poverava poslove u ime građana radeći u njihovom najboljem interesu. To poverava preduzećima koja u njenom vlasništvu a na teret građana koji plaćaju neefikasnost. Ja nemam nikakvu dilemu. Ajmo da izvršimo jednu demonopolizaciju javnog sektora, ajmo da sve to školstvo, zdravstvo, javne usluge prebacimo na konkurenciju i da građanina Srbije koji je suštinski bitan, sedam i po miliona ljudi, stavimo u centar da sami odlučuju, pa da kažu – ja ću da kupujem uslugu školstva ovde, uslugu zdravstva ovde, uslugu u lokalnoj upravi, komunalnom poslu, prosto ne želim više da plaćam iznošenje smeća ako nisam u zemlji. Ne želim da plaćam parkiranje na ulicama, već tamo gde su garaže koje su napravljene. Dame i gospodo, demonopolizacija svega je, suština rasta ekonomije. Demonopolizacija ustvari podrazumeva osvajanje ekonomskih sloboda. Danas u državnoj administraciji ne postoji ni jedan zaposleni koji jedino on zna da radi posao i niko drugi. Možda on jedini i uspeva da ga radi, ali je to posledica državnog monopola. Kada se danas kaže …
Gospodine Kovačeviću, malo se vratite na temu.
Ovo je tema, gospodine Bečiću. Ja razumem da …
Ako mislite da je tema nastavite, ali imamo reakciju poslanika da niste na temi.
Ovim zakonom mi danas ne gubimo radna mesta zato što radna mesta ne mogu da se izgube jel postoji tražnja za tim proizvodima. Mi ovim zakonom u stvari samo vršimo demonopolizaciju drugačije pakovanje onih koji ove poslove rade. Brisanje povlašćenog položaja u državnoj administraciji svakako jeste problem, ali je to problem, pre svega, psihičke kategorije i činjenice da vreme ne stoji, ono se menja. Zato, ako hoćemo ozbiljne promene i ozbiljna dešavanja ovakvi zakoni su nužni.
Zahvaljujem, gospodine Kovačeviću. Reč ima narodni poslanik Nikola Jolović. (Nije tu) Reč ima narodni poslanik Radmilo Kostić. (Nije tu) Reč ima narodni poslanik Veroljub Matić. Izvolite, gospodine Matić.
Hvala. Gospodine predsedavajući, gospodo ministri, ja ću se zadržati isključivo na zakonu, odnosno Predlogu zakona o načinu određivanja maksimalnog broja zaposlenih u javnom sektoru. Neću biti dug, pošto je ovo zakon o racionalizaciji, pa treba i naši govori da budu racionalni. Interes svake lokalne samouprave je da ima optimalan okvir, odnosno optimalan broj zaposlenih u lokalnoj samoupravi, odnosno u kompletnoj lokalnoj organizaciji, odnosno u javnom sektoru na lokalnom nivou. To je prosto interes svake lokalne samouprave da ima taj broj, da može da izvršava svoje poslove u korist građana i drugih korisnika, a da nema preveliki broj, da jednostavno ostanu veća sredstva za ukupan lokalni privredni ekonomski i infrastrukturni razvoj. Po prvi put, najlakše je bilo da se linearno smanji broj zaposlenih u javnom sektoru, ali sigurno da je ovo jako, jako bolje rešenje, tako da praktično i one lokalne samouprave koje su se racionalno ponašale itd, nisu u statusu da trpe možda greške nekih drugih koji su u prethodnim periodima neplanirano i dosta primali radnika u javnom sektoru. Ovde je nešto rečeno što ja želim da iskomentarišem. Što se tiče lokalnog nivoa, tu je dat jedan okvir, pa će lokalni nivo u okviru pojedinačnih javnih preduzeća vršiti određivanje optimalnog broja zaposlenih u tim javnim preduzećima. Ministarka je ovde rekla, u jednom delu, mislim da je odgovor bio na određeno pitanje, da će se kasnije vršiti, verovatno ulaziti i dublje u lokalne samouprave u smislu javnih preduzeća, a da bi se dobio optimalan broj radnika u javnim preduzećima, npr. vodovodu. Ja nisam siguran da li su to dobra rešenja na lokalnom nivou, zato što, ako sve izmerimo i normatizujemo, onda ne dajemo prostor lokalnoj samoupravi za neki svoj deo kreativnosti, itd,i mislim da tu treba debelo razmisliti. Svaka odgovorna lokalna samouprava će taj posao raditi dosta dobro. Zašto mi imamo veliki broj zaposlenih na lokalu? Mislim da je to neodgovornost rukovodstva na lokalnom nivou. Mislim da je ovde bilo, možda ovo nije do kraja utemeljeno, ali određeno finansiranje na lokalnom nivou ili duplo finansiranje republika, lokala. Jednostavno, moj je predlog da, pošto je ministar finansija tu i ministarka, jednostavno zakonska rešenja koja dolaze, kao što je finansiranje obrazovanja, osnovnog i srednjeg, jednostavno to se nije pokazalo kao dobro, ni rukovođenje ni finansiranje. Jednostavno nema odgovornosti. Čim nema odgovornosti, onda to ne može dobro ni da funkcioniše. Ja želim da iskomentarišem i, recimo, rad, ne rad poreske uprave, nego podeljenost lokalne uprave. Mi imamo dve poreske uprave, paralelne. Mislim da one mnogo više koštaju, nego jedna poreska uprava,a da lokalna poreska administracija bude jedno odeljenje republičke poreske uprave.Mislim da pravimo duple troškove. Opština u kojoj sam radio je ispod crte i želim da tu prokomentarišem nešto što, čini mi se, treba opštinama, a to je komunalna inspekcija. To nedostaje jednostavno u funkcionisanju opština, jednostavno nedostaje komunalna inspekcija i mislim da bi tu trebalo brzo tražiti rešenja da i opštine dobiju komunalnu inspekciju. Mislim da je ovaj zakon o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u javnom sektoru smislen i da na taj način rešava problematiku i ja ću ga zajedno sa svojom poslaničkom grupom podržati. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Matiću. Reč ima potpredsednik Vlade, dr Kori Udovički. Izvolite gospođo Udovički.
Hvala poslaniku Matiću na komentarima. Ja bih samo da razjasnim da slučajno ne bude pogrešno protumačeno šta sam ja rekla. Ne mislim ja da mi treba sve više da propisujemo kako lokalne samouprave treba tačno da zapošljavaju i sve dublje da ulazimo u to, naprotiv. Mislila sam, više kao odgovor, mada sam to rekla pre nego što je poslanik Jovanović govorio, u ove tri godine, ako mi sada u dijalozima otkrijemo da i ova merila koja imamo tu, moramo da podesimo jer, recimo, da Užice ima neke jake razloge da ima mnogo više zaposlenih nego Loznica i Sremska Mitrovica, hajde da razradimo. U svakom slučaju, hoćemo da pružimo to kao instrument svim lokalnim samoupravama, da počnemo da razvijamo neke standarde u indikativnom smislu. Pravi cilj reforme je da se kroz tri godine, zato je ovaj zakon oročen, ovakve stvari određuju na osnovu obične finansijske discipline. Nećete vi zapošljavati tamo gde nisu ljudi potrebni i bacati novac, ako možete zapravo ta sredstva bolje da ulažete u razvijanje novih radnih mesta, u unapređivanje rada cele lokalne samouprave, investicije, itd. No, nije još ceo sistem odgovornosti dobro postavljen. Pozdravljam ovo razmišljanje gospodina Matića o tome da vidimo koje to nadležnosti treba skroz da prebacimo na lokal, a koje to nadležnosti treba skroz da prebacimo na centar, a ovo kako je sada samo nam stvara nedostatak odgovornosti. Tu se 100% slažemo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik mr Miloš Tošanić.
Poštovanje predsedavajući, potpredsednice, ministre, dame i gospodo iz ministarstava, dame i gospodo narodni poslanici, u ovom setu koji je pred nama od devet zakona osvrnuću se najviše na izmene i dopune Zakona o javnim nabavkama. U ovom Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama se odmah može videti da se težilo uprošćenju samog zakona kao i promenama određenih stavova. To u velikoj meri pospešuje primenu samog zakona, olakšava, odnosno smanjuje procedure koje su potrebne, a propisane trenutno važećim Zakonom o javnim nabavkama. Kao prva prednost novog zakona je ta da se iz pojedinih članova brišu određene tačke, odnosno stavovi koji su realno gledano suvišni, što samo komplikuje primenu zakona, kao i to da se pojedini stavovi mogu tumačiti na više načina, što nikako ne sme biti slučaj, jer svaki stav, odnosno svaki član u bilo kom zakonu, pa i u ovom treba biti jasan svima i nedvosmislen u svakom slučaju. Kao drugu prednost bih istakao promenu, odnosno dopuna pojedinih stavova u članovima, i to je jako bitno, jer promenom samo par reči u samom stavu nekog člana menja se njegova suština, domen primene, kao i ograničenje koje on postavlja, a što se tiče Zakona o javnim nabavkama mislim da to ima poseban značaj i posebnu težinu. Navešću ovog puta jedan primer. U tački dva tačka tri se briše, gde se takođe briše da, citiram, Vlada na predlog ministarstva nadležnog za poslove finansija u Upravi za javne nabavke na početku budžetske godine utvrđuje spisak naručilaca, završen citat, a kaže se da, citiram, Vlada na predlog ministarstva nadležnog za poslove finansije i Uprave za javne nabavke utvrđuje spisak naručilaca iz stava 1. tačka 1) ovog zakona, završen citat. Želim napomenuti da je ova nova novina zaista potpuno opravdana i maksimalno svrsishodna sa svih aspekata i eliminiše ograničenje da se spisak naručilaca mora utvrditi na početku budžetske godine. To u velikoj meri olakšava rad velikih preduzeća, jer je jako teško planirati nabavke za celu godinu, pa i mogućnost otvaranja nove javne nabavke ukoliko je ona potrebna zbog povećanja obima posla preduzeća. To u određenoj meri koči i sam napredak kako preduzeća tako i privrede uopšte, jer zbog jednog neprikladnog stava preduzeće mora da čeka novu budžetsku godinu, a to je dug period u današnjem vremenu pogotovo kada znamo da svaki učinjeni korak danas u ovom trenutku mora da bude za tri koraka ispred zbog svega učinjenog iza. Svaka od promena novog zakona ima više konkretnih ciljeva. Na primer, tu su pojednostavljene same procedure javnih nabavki što direktno utiče na sniženje ukupnih troškova, kao i potrebnog vremena da se nabavka realizuje. Sledeći činilac je usaglašenost sa evropskim zakonom, tačnije Direktivom 24. iz 2014. godine, što je jako bitno za Srbiju jer smo na putu za ulazak u EU, što bi trebalo da omogući i lakši pristup EU. Takođe, uzete su u obzir i primedbe ponuđača na pojedine propuste sadašnjeg zakona što dokazuje da je potrebno uvažiti sve predloge koji će pomoći da se donesu odgovarajuće izmene, a sve u cilju postizanja što veće efikasnosti, ekonomičnosti i efektivnosti samih preduzeća kao i privrede uopšte. Sledeća bitna stavka je uvođenje proaktivnog postupka u predlozima za izmenu zakona što jasno podrazumeva pogled u budućnost, odnosno način razmišljanja na duge staze. To podrazumeva da treba predvideti koliko će neke oblasti biti prosperitetne i na osnovu toga pripremiti zakon koji neće ograničavati taj prosperitet za koju godinu, već u suprotnom ponovo će biti situacija za koju će zakon stvarati nepotrebne probleme i naravno troškove. Zbog toga ovaj Predlog zakona je jako koristan, jer sve promene koje on navodi su od velikog značaja, kako za trenutne prilike tako i za naredni period. Još jedna od bitnih stvari koje treba pomenuti i ne smemo izostaviti, a ovaj Predlog zakona ih reguliše kao vrlo bitan segment, jeste pitanje korupcije. Novi Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama pored transparentnosti koji je imao u prethodnom sadržaju, to sada podiže na još viši nivo kao i mehanizme za jači nadzor svih postupaka, što bi trebalo da dovede, a siguran sam i da hoće, do još većeg smanjenja korupcije. U ovom Predlogu zakona jasno su postavljene odredbe kojima se reguliše taj deo zakona što će u velikoj meri zaštiti poručioca i ponuđača i dovešće do stvaranja realne konkurencije, čime će se u velikoj meri izbeći situacija da se na obavljenim konkursima ne javi nijedan ponuđač, što opet za sobom povlači potpuno otvaranje konkursa, ponovnu potrošnju, zastoj u pro-izvodnji ukoliko se radi o nabavci repromaterijala ili sirovina potrebno za rad itd. Za kraj, još jedna velika prednost ovog Predloga zakona je ta što se on implementira u gotovo sve oblasti pa je samim tim efikasnost kojoj on teži jako velika. Napomenuću, naravno, da ništa nije savršeno i večito. Ali, usavršavanjem ovog Zakona o javnim nabavkama kao i usvajanje ostalih u celom ovom setu koji su danas na dnevnom redu treba usvojiti i to baš iz razloga što je ovo jedan korak ka boljem, savršenijem i plodotvornijem sutra. Potpredsednici Vlade, ministru, gospodi iz ministarstva, Vladi želim puno uspeha u radu, a svima ostalima se zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem se gospodine Tošanić. Reč ima narodni poslanik Zoran Bojanić. Izvolite.
Gospođo ministarko, gospodine ministre, članovi ministarstava, koleginice i kolege, stvarno neću dužiti s obzirom da su kolege pre mene, počev od Aleksandre, preko Gorana i Tošanića dosta toga rekle o svim zakonima. Na kraju krajeva i obrazloženje koje su oba ministra dala bila su krajnje korektna. Reći ću samo da su ovo afirmativni zakoni i da svih devet zakona govori upravo ono šta i radi Vlada Republike Srbije, da pokušava da ustanovi državu i da najzad Srbija bude jedna uređena država. Na kraju krajeva, to govori pre svega i ova dva predloga zakona u načinu određivanja maksimalnog broja zaposlenih u javnom sektoru, gde je najzad došao trenutak da vidimo koliko je to stvarno potrebno ljudi koji će raditi u javnom sektoru, kao i Predlog zakona o registru zaposlenih izabranih, imenovinih, postavljenih i angažovanih lica kod korisnika javnih sredstava. To je nešto sasvim normalno i ne bih se složio sa nekim od prethodnih diskutanata koji su rekli da već takve evidencije postoje u gradovima. Postoje. Da, ali nisu ni dobre, nisu ni celovite, a posebno kada su u pitanju, a ovde se i ne dotiču ovim predlogom zakona javne ustanove gde imaju i oni određena svoja primanja, odnosno zarađuju određena sredstva, pa iz tih sredstava finansiraju, pre svega, primanja svojih zaposlenih. Ono što bih pomenuo od ovih ostalih sedam zakonskih predloga je pre svega zakon koji se tiče prodaje, odnosno otuđenja određenih nepokretnosti u svojini RS. Danas smo slušali i čudi me da pojedini predstavnici opozicionih stranaka, odnosno opozicioni poslanici nisu ni čitali Predlog zakona. Pričali su o nepokretnostima u vlasništvu RS. Ovde je samo jedan mali delić nepokretnosti i to je ministar na početku svog izlaganja rekao i istakao – to su samo nepokretnosti koje su nasleđene od stare države, od SFRJ i ostale su ovde u vlasništvu, a nisu privedene nameni, znači, ne koriste ih nijedno ministarstvo, ni bilo koja javna ustanova, niti javno preduzeća. Tu se pre svega radi o stanovima i određenom broju lokala. Mislim da je ovaj zakonski predlog krajnje korektan, da su sva ova predložena rešenja, počev od procene, sasvim je normalno da procenu vrši Poreska uprava, kao i do onog dela koji propisuje da do 25% od uloženih investicija u određene nepokretnosti će biti priznate onom zakupoprimcu koji uživa to u poslednjih 15 i 20 godina. Mi mislimo da je to jedno krajnje pravično rešenje. Kako sam i na početku rekao, neću više dužiti s obzirom da su kolege sve rekle. Hvala vam.
Zahvaljujem gospodine Bojaniću. Reč ima narodna poslanica Dušica Stojković.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministri, drage kolege narodni poslanici, na dnevnom redu pored seta zakona koji se nalaze, nalazi se i pred nama poslanicima Narodne skupštine RS i Predlog zakona o načinu određivanja maksimalnog broja zaposlenih u javnom sektoru, o kome ću danas govoriti. Javni sektor je ovim zakonom definisan kao sektor koji je propisan budžetskim sistemom. Maksimalan broj zaposlenih će se odnositi na sledeće sisteme u okviru javnog sektora – na državne organe, na javne službe, na autonomne pokrajine i na jedinice lokalne samouprave. Ukupan broj zaposlenih na određeno i neodređeno vreme prema podacima koje smo dobili od ministarke Udovički iznosi 500.538 zaposlenih. U ovaj broj nisu uračunati svi oni zaposleni koji radi u javnim preduzećima. Da je vrag odneo šalu i da je doneta Strategija reforme javne uprave i Akcioni plan koji je donela Vlada RS i ova Skupština usvojila da se moraju ispoštovati i primeniti do kraja svedoče i sledeći statistički podaci koji idu u pravcu zaključka da nemamo dovoljno zaposlenih u privredi, da taj broj u strukturi iznosi 34,2% što je malo u odnosu na razvijene zemlje zapadne unije. Nemamo više dovoljan broj zaposlenih u privatnom sektoru koji više pod ovakvim uslovima i ovakvim kriterijumima može da finansira državne činovnike i sve ostale zaposlene u javnom sektoru. Sektorskim pregledom po resorima, na osnovu broja radnih mesta i na osnovu broja rashodana zarade,ukazuje se neophodnost reformi javne uprave, kako bi se unapredio rad institucija koje se finansiraju iz javnih sredstava u okviru javne uprave, a sve u skladu sa principima evropskog administrativnog prostora, tj. kako bi se obezbedio visoki kvalitet usluga kako samih građana, tako i privrednim subjektima koji sve češće kucaju na šaltere državnih administracija. Reformom javnog sektora doći će i do konsolidacije javnih finansija. Takođe, doći će i do uspostavljanja zdravog privrednog ambijenta. Godine za nama nose pečat loših situacija koje su nam se dešavale. Da vas podsetim, imali smo periode loših sumnjivih privatizacija, veliki broj administrativnih radnika je zaposlen u zdravstvu koji nas neće lečiti, koji nisu naši lekari, koji nisu naše medicinske sestre, koji nam ne mogu obezbediti kvalitetnu zdravstvenu uslugu. Takođe, imali smo periode i partijskog zapošljavanja, kao i nabavku opreme koja je finansirana iz budžeta Republike Srbije, koja je završila po nekim magacinima i koja nam apsolutno ne koristi, ne koristi u interesu poboljšanja kvaliteta života građana. Imali smo i takozvane virtuelne kampanje, kampanja „Očistimo Srbiju“, koje su imale samo za cilj kako da se očisti budžet Republike Srbije i kako da se zaduže naša deca. Problemi sa kojima se nova Vlada na čelu sa Aleksandrom Vučićem suočavala su i loša struktura zaposlenih u javnom sektoru, loš raspored, nedovoljna opterećenost pojedinih kadrova na pojedinim radnim mestima, nedovoljna opterećenost, dupliranje funkcija, viškovi nekih profila i pre svega nedostatak kvalifikovane uskospecijalizovane stručne radne snage. Sve ovo je imalo za cilj da se troškovi zaposlenih u odnosu na bruto društveni proizvod iz godine u godinu sve više povećavao. U poređenju sa drugim razvijenim zemljama EU, pre svega u resorima zdravstva, državnog sektora, obrazovanja, administracije, beležimo zaostatke. Moja koleginica Aleksandra Tomić vas je podsetila da je Zakon o maksimalnom broju zaposlenih u javnom sektoru vezan za nastavak reformskog procesa, koji je u svom ekspozeu obećao premijer. Srpska napredna stranka, želim da kažem, vodi odgovornu i hrabru politiku. Pokušavamo da konačno uvedemo red u državu, što niko do sada nije smeo ili nije želeo da uredi. Osnovni cilj je utvrđivanje broja zaposlenih u skladu sa brojem stanovnika i zaista pravim potrebama organa vlasti, ali i kvalitetom pruženih usluga koje od nas zahtevaju građani kada kucaju na jedan od naših šaltera. Glavni cilj je smanjenje procenta bruto društvenog proizvoda koji ide na plate zaposlenih u javnom sektoru. Želim da podsetim narodne poslanike da se sa sadašnjih 11,8% prelazi na planiranih 8%. Ministarka Udovički je u više navrata najavila da neće doći do linearnog smanjenja, kako neke kolege od poslanika žele da predstave, već da će primenom ovog procesa doći zapravo do optimizacije realnog optimalnog broja potrebnih radnika u svakom organu, koji će utvrditi organ i odgovorna lica na osnovu objektivnih kriterijuma, poput broja građana koji servisiraju svoje potrebe na šalterima, značaju funkcije koja se obavlja, za koje je potrebno obavljanje određenog radnog mesta i kompleksnosti samog posla. Cilj je, kako bih rekla, ovim izmenama i ovim zakonima da idemo ka humanijem licu uprave. U tom smislu želimo da svako od nas, svako od nas od građana, svako od nas od narodnih poslanika, da postavimo sebi jedno osnovno pitanje – šta je to dobra uprava, koji su to kriterijumi koje dobrom upravom želimo da rešimo? Da li kada se obratimo na neki šalter, da li taj državni činovnik postupa isključivo u skladu sa zakonom? Da li su stručno i efikasno odgovorni za sve zahteve građana koje primaju? Da li su okrenuti potrebama građana i njihovom ispunjavanju? Da li je svaki naš organ, svaka naša institucija u okviru državne uprave dovoljno otvorena i lako dostupna građanima? Da li prema građanima postupamo sa posebnom i budnom pažnjom i sa uvažavanjem? Da li prihvatamo i ispravljamo sopstvene greške kao predstavnici organa lokalne samouprave? Da li nanosimo štetu građanima? Da li kada nanesemo štetu kao državni organ, da li smo spremni da se izvinimo i da tu grešku ispravimo? Da li jednako postupamo sa svim građanima Republike Srbije u istim ili sličnim situacija? Da li ne diskriminišemo sve građane, bez obzira na njihovu nacionalnu pripadnost, pol, rasu, boju kože? Da li uvek ne zloupotrebljavamo svoja ovlašćenja? Da li postupamo nezavisno i nepristrasno? Da li štitimo privatnost podataka informacije od javnog interesa naših građana? Verujem da kao građanin Republike Srbije mogu reći da je na veliki broj ovih pitanja odgovor negativan. Očekujem od resorne ministarke Udovički i od gospodina Vujovića da će započeti reformski proces biti završen tek izmenom Zakona o javnim preduzećima i Zakona o platama i da će na osnovu toga kroz uvođenje stalnog sistema usavršavanja i napredovanja u javnom sektoru, kako bi naše opštine, naši gradovi i ostale institucije bile pravi servis građana i šalter na kome građani mogu da dobiju sve informacije, da dobiju odgovore na pitanja kako bi neki zahtev mogli da realizuju, kako ne bi imali i ne bi bili u situaciji da bez ikakvog mita i korupcije mogu da završe neki posao. Želim da ih na tim šalterima sačekuju ljubazni i nasmejani činovnici, koji su tu zbog građana i privrednih subjekata pre svega, a posle toga i zbog svega ostalog. Možda težimo ovim zakonskim rešenjima i idealnom sistemu dobre uprave, koja počiva na osam osnovnih karakteristika: principima participacije, vladavine prava, transparentnosti, pouzdanosti, orijentisanosti ka postizanju javnog interesa kroz posredničku ulogu i stalnu komunikaciju sa civilnim sektorom, kako bi se javni interesi i opšte dobro realizovalo. Želim da verujem da ćemo primenom ovih principa jednakosti, uključenosti, efikasnosti, ekonomičnosti i odgovornosti pred javnošću i privatnom sektoru i organizovanom civilnom društvu doći i dosegnuti bar delimično idealni sistem dobre uprave. Na samom kraju, profesionalizacijom upravljanja javnim preduzećima, eliminacijom gubitaka u javnim preduzećima, smanjenjem broja zaposlenih u javnom sektoru, brani ka partijskim kadrovima zaposlenih ne samo na osnovu njihove stručnosti, već na osnovu partijske pripadnosti, da ćemo utvrđivanjem visine zarade, koja više ne može da izdrži privatni sektor iz čijih sredstava se te plate finansiraju, biti samo od jednih izazova koje ćemo u nastupajućem periodu rešiti. Javni sektor Srbije je veći nego u mnogim zemljama sa kojima želimo da se poredimo. Ljudi koji rade u javnom sektoru pošteno rade svoj posao. Imamo čestite nastavnike, ugledne lekare, dobre policajce koji su tu da građanima u svakom trenutku pruže uslugu. Ali, radi i znatan deo onih ljudi koji, želim na kraju da kažem, dobijaju plate mesečno, svakog meseca redovno, a ne rade gotovo ništa kako bi se kvalitet usluga građana Srbije popravio. Očekujem takođe da će i Zakon o platama doprineti boljem sistemu nagrađivanja i kažnjavanja zaposlenih u javnom sektoru, za svoj posao za koji se plaćaju iz budžeta Republike Srbije. U danu za glasanje pozivam sve svoje kolege narodne poslanike da podrže reformski kurs koji ovaj set zakona donosi. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Boban Birmančević. Nije tu. Reč ima narodna poslanica Mirjana Đoković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici, ja ću danas govoriti o predlogu zakonskih izmena i dopuna Zakona o javnim nabavkama, a reći ću nešto i o Predlogu zakona o načinu određivanja maksimalnog broja zaposlenih u javnom sektoru. U ovom trenutku apsolutno je neophodno uraditi i obezbediti jedinstveno tržište i vršiti permanentnu kontrolu zakonitosti raspolaganja sredstvima pravnih lica i reviziju javnih sredstava. Vreme je pokazalo da dobro uređen jedinstven sistem javnih nabavki obezbeđuje uslove za slobodno delovanje konkurencije među ponuđačima. Upravo ta slobodna konkurencija omogućava državi da pod najpovoljnijim uslovima nabavlja dobre usluge i radove potrebnog kvaliteta i da time na najekonomičniji način koristi novac poreskih obveznika. Praksa je pokazala da se na taj način stvaraju značajne uštede i omogućava da se ušteđena sredstva upotrebe za povećanje kvantiteta i kvaliteta usluga koje država pruža građanima, čime se svakako unapređuje životni standard. Posebno ističem da ovaj zakon jača transparentnost, prisustvo jake i snažne konkurencije u ovoj oblasti, doprinosi jačanju konkurentnosti domaćih preduzeća, što je svakako ključni činilac za ubrzanje ekonomskog razvoja, rasta zaposlenosti i životnog standarda građana. U potpunosti mi je jasna namera naše Vlade da želi da nastavi sa reformom sistema javnih nabavki. Iscrpnom analizom efekata primene Zakona o javnoj nabavci utvrđeno je da efikasnost postupka javne nabavke i dalje nije na odgovarajućem nivou, odnosno naručioci i dalje najveći deo svojih napora usmeravaju na zadovoljenje formalnih zahteva, postupak javne nabavke traje dugo, a to na izvestan način ima za posledicu nemogućnost da se obezbede preduslovi za nesmetano odvijanje procesa rada. Kako je naša zemlja u procesu pristupanja EU i usklađivanja naše domaće regulative u ovoj oblasti javnih nabavki sa relevantnim aktima EU, odvija se postepeno i u skladu sa realnim mogućnostima naručilaca i ponuđača, tako da do prijema u članstvo EU nacionalni propisi moraju biti potpuno usklađeni sa pravnim tekovinama EU. Ja ću se malo baviti članom 59. u kome su uređene javne nabavke radi otklanjanja posledica elementarnih nepogoda i tehničko-tehnoloških nesreća, odnosno udesa. Naime, važeći Zakon o javnim nabavkama, osim izuzeća od primene tog zakona, pored ostalog, i u slučaju nabavki koje se sprovode radi obezbeđivanja osnovnih životnih uslova, u slučajevima elementarnih nepogoda ili tehničko-tehnoloških nesreća čije posledice ugrožavaju živote i zdravlje ljudi ili životnu sredinu, u skladu sa propisima kojima se uređuje zaštita od takvih nepogoda. Kada smo se našli u takvim situacijama, neophodno je hitno preduzimanje mera i aktivnosti odmah po nastupanju tih događaja radi otklanjanja neposredne opasnosti za bezbednost i zdravlje ljudi. Hitnost u postupanju neophodna je i nakon prestanka neposredne opasnosti od elementarne nepogode jer je potrebno obnoviti ili izgraditi porušene objekte građana, obnoviti druge kapacitete. U dosadašnjoj praksi, mnoge su se nabavke podvodile pod izuzeće od primene tog zakona, što je imalo za posledicu velike zloupotrebe i nekontrolisano korišćenje javnih sredstava koja su budžetom opredeljivana za te namene, a to izaziva nekvalitetno izvođenje radova na sanaciji, rekonstrukciji, izgradnji objekata i infrastrukture, baš zbog odsustva konkurentnosti i javnosti izbora izvođača radova. Zbog uopštene i široke forme preduzeća, ta vrsta ograničenja prosto izgubi smisao, tako da se nameće neminovnost potreba dopune Zakona o javnim nabavkama dodavanjem novog poglavlja u kome bi se sistematizovale sve odredbe koje se odnose na posebnosti sprovođenja javnih nabavki, radi otklanjanja posledica elementarnih nepogoda i drugih nesreća, uz istovremeno preciziranje slučajeva koji se po Zakonu o javnim nabavkama smatraju izuzecima, odnosno na koje se taj zakon primenjuje. Takođe, ovaj zakon predviđa u članu 66. da se briše obaveza da veštak za javne nabavke položi stručni ispit za službenika za javne nabavke, s obzirom da je već propisano da su veštaci za javne nabavke lica koja su upisana u registar stalnih sudskih veštaka, a što podrazumeva da poseduju stručna znanja i praktična iskustva u određenoj oblasti veštačenja i da ispunjavaju uslove predviđene Zakonom o sudskim veštacima. Pri tome, potrebna angažovanja veštaka za javne nabavke o radu Republičke komisije nisu znanje iz oblasti javnih nabavki kojima raspolaže Republička komisija, već posebna stručna znanja iz oblasti koja je predmet veštačenja. Ako se bavimo analizom dosadašnje primene Zakona o javnim nabavkama, jasno nam je da određenim izmenama povećavamo ekonomičnost i efikasnost javnih nabavki, slabosti koje su uočene u pogledu ponuđača u njihovom sve manjem učešću. Intenzitet konkurencije u 2014. godini bio je 2,6 što je najniži nivo u protekle četiri godine. Takođe, analiza pokazuje da je čak svaki peti obustavljeni postupak iz razloga što nije dobijena ni jedna ponuda, kao i da je u gotovo polovini sprovedenih postupaka dobijena samo jedna ponuda. Stoga, u cilju jačanja sistema javnih nabavki, predložene su ove izmene i dopune Zakona o javnim nabavkama, koje su opet usklađene sa pomenutim direktivama. Što se tiče drugog zakona, Zakona o načinu određivanja maksimalnog broja zaposlenih u javnom sektoru, razlozi su jasni i potpuno je vidljiva potreba racionalizacije čiji je cilj povećanje zaposlenosti, sprovođenje fiskalne konsolidacije, a samim tim zaustavljanje rasta javnog duga i njegovo smanjivanje do 2017. godine. Ako je u javnom sektoru prisutan višak zaposlenih, to je u izvesnom smislu teret za našu čitavu privredu. Član 18. ovog zakona predlaže odredbe o internom tržištu rada. Kako bi se proces racionalizacije sprovodio na najcelishodniji način, neophodno je omogućiti funkcionalnu preraspodelu sistema u lokalnoj samouprave. Tako imamo šansu da angažujemo zaposlene na onim radnim mestima na kojima su najpotrebniji, sprovođenjem internog konkursa za sistem lokalne samouprave. Posebno treba naglasiti da smanjenje broja zaposlenih ne sme da se sprovodi po ceni kvaliteta i efikasnosti rada. Mnogi možda ne pokazuju spremnost da se prilagode ili nemaju kapacitet da prepoznaju potencijalne mogućnosti za smanjenje broja zaposlenih, odnosno smanjenje troškova zarada. Ova reforma mora da odgovori na ključna tri cilja - da smanji troškove zaposlenih, da permanentno povećava kvalitet javnih usluga i da smanji troškove organizacije. Sve ove aktivnosti za krajnji cilj imaju unapređenje rada javne uprave u celini. Moram posebno da naglasim da treba izbeći što je moguće više povećanja rizika siromaštva, povećanje socijalnih razlika i da je prioritet sprovesti takvu racionalizaciju na osnovu prethodnih analiza funkcija poslova, organizacije, broja i strukture zaposlenih u naredne tri godine. U prethodnom periodu bilo je zaista prekomernog zapošljavanja, moramo to da priznamo. Nekada su racionalizacije značile prijem novih službenika, čak i u većem broju u odnosu na obim prethodnog smanjenja. Pre nekoliko godina mnoge ustanove javne službe u našoj zemlji bile su praktično svojevrstan plen jedne političke partije sa sloganom „Stručnost ispred politike“, ali to je bila jedna svojevrsna bujica koja je brisala sve politički nepodobne i neposlušne. Moja velika želja bi bila upravo da ova naša Vlada da svoj pečat i potvrdu svog rada i da pokaže da na taj način što će birati najstručnije i najbolje i što će efekte takvog njenog rada najbolje znati da prepoznaju naši građani. Bitno je, dakle, da depolitizujemo državnu upravu, tj. javni sektor, i da procenimo koje su nam realne potrebe. Citiraću poruku sa ove brošure koju smo upravo danas dobili od Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave – Sa manje možemo više. Nama, kao državi, trebaju bolji rezultati i mora se promeniti način rada i odnos prema poslu i odgovornosti. Moja molba za vas, ministre, bila bi da sve lokalne samouprave ne budu tretirane na isti način. Pri tome mislim na one koje su prekomerno zapošljavale, da moraju sada da naprave veće rezove i da ulože veći trud kako bi sproveli proces racionalizacije, a one koje su bile savesnije, koje su, dakle, manje zapošljavale, da malo manje podnesu taj teret. Na kraju, u danu za glasanje ja ću podržati oba zakonska predloga, zajedno sa poslaničkom grupom SNS. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milan Petrić.
Poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici Vlade, poštovane koleginice i kolege, povodom zakona o posebnim uslovima prodaje određenih nepokretnosti u svojini Republike Srbije, citiram: „Osnovni razlog za donošenje ovog zakona je prodaja nepokretnosti u državnoj svojini, radi ostvarivanja dodatnih prihoda budžeta Republike Srbije, bez povećanja poreskog opterećenja za građane i privredu, a sve u cilju makroekonomske stabilnosti i sprovođenja mera fiskalne konsolidacije.“ Čemu onda u naslovu posebni uslovi? Koji su to posebni uslovi, a da ti uslovi već nisu definisani već nekom određenom postojećom regulativom, recimo, radom direkcije koja upravlja državnom imovinom, Zakonom o obligacijama i ostali? Prvo treba definisati te posebne uslove i njihovu osnovanost. Kako to da prodaja obuhvata i nepokretnosti koje nisu uknjižene na Republiku Srbiju? Da li to znači da će kupac legalno kupiti i neuknjižen objekat? Neophodno je pre prodaje uknjižiti objekat zbog sigurnosti pravnog posla i kasnijih mogućih posledica.Takođe smatram da bi uknjiženje objekata uticalo na samu visinu cene. Takođe smatram da poreska uprava konstatuje zatečeno stanje na tržištu, možda i skalu vrednosti date nepokretnosti ili u slučaju licitacije početnu donju cenu vrednosti nepokretnosti. Uloga poreske uprave počinje i završava se u određivanju skale poreza koji treba platiti po osnovu ove vrste pravnog posla, odnosno kupoprodaje, a ne da poreska uprava određuje tržišnu vrednost. Po nama, to nije potrebno. Problem vidimo i u članu 8, gde se primećuje da ne postoji usklađenost i koordiniranost podataka od države i mogućnosti lakog i jednostavnog dolaska do ove vrste informacija od državnih organa i institucija po osnovu odgovarajućeg ovlašćenja, a da ne sprovodi svojevrsni pravni postupak i proceduru za koju smatramo da je, po nama, gubitak vremena. To ne utiče na efikasnost državnih organa. Takođe, dobija se utisak da se kroz članove 3. i 10. ozakonjuje izbegavanje odgovornosti. Takav stav koji državu oslobađa odgovornosti može dovesti do potencijalnih tužbi zbog skrivenih namera. Mislimo da i postupak određivanja cene nepokretnosti nije potpuno do kraja definisan. Zbog svega navedenog, razumećete da imamo rezerve na ponuđena rešenja. Na Predlog zakona o načinu određivanja maksimalnog broja zaposlenih u javnom sektoru Srpska narodna partija nije uložila nijedan amandman jer smo protiv ovakvog načina utvrđivanja broja zaposlenih. Da bih bio precizniji, nismo ni protiv smanjivanja broja zaposlenih tamo gde to opterećuje poslovanje preduzeća. Međutim, ovaj zakon bi trebalo da sadrži preciznije kriterijume i jasnije uslove za sprovođenje i realizaciju samog tog zakona. Koja je garancija da će biti otpuštanje partijskih kadrova iz javnog sektora? Mi to ne vidimo nigde, obzirom da je to osnovna ideja donošenja ovog zakona. Takođe, davanje ovlašćenja ministrima da utvrđuju kvalitet rada pojedinaca u preduzećima, po nama, nije ipak logično rešenje. Ministri nisu dovoljno upoznati i dovoljno stručni sa radom svih zaposlenih u delatnostima kojima rukovode i konkretno mislim da ministarstvo kojem rukovodi ministar za vanredne situacije, javnost je potpuno upoznata sa tim nemilim događajem u toku poplava. Takođe takvo mišljenje imamo i za nekoliko lokalnih samouprava. Mnogi parametri za zapošljavanje po preduzećima određuje se po starom šematskom principu po broju stanovnika. To je, uglavnom, osnovi princip koji se koristi. To ne može biti čak ni osnovni kriterijum za zapošljavanje, jer se mora uzeti u obzir specifičnost te lokalne samouprave same, koje se to tiče, znači turistička, industrijska ili bilo koja bezbednosna kao što je kolega pričao, ili bilo koja druga. Primerno u određenom JKP u Beogradu zaposlenost se kreira prema broju stanovnika, a zamislite koliko građana Srbije, ne samo građana Beograda, i stranaca prolazi kroz našu prestonicu. Zamislite taj obim posla koji je potreban tom radniku. Iz navedenih razloga smatramo da polurešenja koja su predstavljena nisu adekvatna ni potpuna da bismo ih podržali. Povodom Predloga zakona o obavljanju plaćanja pravnih lica preduzetnika i fizičkih lica koja ne obavljaju delatnost, mišljenja smo da se vrši neophodno usaglašavanje sa Zakonom o platnim uslugama koji uskoro stupa na snagu i zbog toga je predviđeno, pretpostavljamo, da navedeni predlog zakona se usvoji po hitnom postupku i takav način možemo podržati. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Poštovani potpredsedniče bilo bi lepo da gore ispod mog potpisa stoji Pokret za PREOKRET, nadam se da ćete to ispraviti. Tačno pre tri godine u ovoj sali, 27. 07. 2012. godine, jedan čovek, sada potpredsednik Vlade izložio je ovde ekspoze. Jedan drugi čovek mu je aplaudirao sada, ministar. Obećavali su pre tri godine da će se u Srbiji živeti bolje, da će biti više radnih mesta, veće plate, veće penzije, da će cela Srbija biti gradilište. Gospodo ministri, danas ovde prisutni, vi tada se niste ukrcali u taj Titanik, vi ste se nešto kasnije ukrcali. Danas, posle tri godine ste ovde da nam ponudite nova otpuštanja radnika, radnika kojima su u međuvremenu smanjene plate, kojima je oduzet minuli rad, penzioneri su ostali bez dela svojih penzija. U Srbiji se živi sve lošije i lošije. I vi umesto zakona koji bi stvorili prostor za nova radna mesta, gospođo Udovički i gospodine Vujović, nudite otpuštanje. Otpuštanje servirki u bolničkim sobama, otpuštanje spremačica i mislite da ćete tako izvući državu iz krize. Ne. To je kraj gospodo vaših priča i pretpostavljam da su građani uvideli da vi nemate druge mehanizme osim smanjenja standarda građana, osim smanjenja plata, smanjenja penzija i sada ukidanje 9.000 radnih mesta. Ko je 9.001 koji će ostati bez posla, gospođo Udovički? Ko je sledeći? Dakle, vi danas podnosite devet zakona pred narodne poslanike bez ijednog zakona koji bi se mogao nazvati razvojni, bez ijednog zakona koji bi mogli reći da otvara jedno radno mesto. Evo, zakon o posebnim uslovima prodaje određenih nepokretnosti u svojini Republike Srbije. U obrazloženju piše, gospodo ministri – smanjenje plata u javnom sektoru i penzija, direktno utiče na kupovnu moć značajnog broja stanovnika, a time na visinu prihoda koje država naplaćuje po osnovu poreza na potrošnju. Vi znate šta sa ovim kažete – smanjili smo plate, smanjili smo penzije, smanjili su se državni prihodi da bi povećali državne prihode prodaćemo državne nepokretnosti. Prodaćemo državne nepokretnosti na način koji omogućava jednom čoveku da kupi tu nepokretnost bez ikakve mogućnosti konkurencije. Predlažete izmene Zakona o javnim nabavkama. Kada smo vam govorili pre nekoliko godina da taj zakon neće povećati efikasnost, neće smanjiti korupciju, da će on samo zakomplikovati javne nabavke, vi ste govorili o uštedi. Ovim zakonom se vraćate na period pre donošenja tog osnovnog zakona. Omogućujete ne transparentnost, omogućavate da male javne nabavke, umesto tri miliona dinara budu pet miliona dinara. Zašto? Da biste sada pred izbore omogućili vašim kadrovima po lokalu da nabavljaju mimo javnog poziva. To je vrlo jasnoi svi ovi zakoni na neki način jesu priprema za naredne izbore. Svi ovi zakoni jesu pokazatelj da vi nemate nikakav plan, da nemate nikakvu ideju.
Vreme gospodine Veselinoviću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovani ministri, poštovani predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, neću trošiti vreme poslaničke grupe na način kako je to radio prethodni govornik, dakle, drastično izlaziti iz okvira onoga što je tačka dnevnog reda, pričati razne neistine i besmislice, podsećati na neke datume iz istorije šta je bilo pre tri godine, šta je bilo pre pet godina i tako dalje. Ali, to je nešto što ste vi trebali da sugerišete. Držaću se strogo onoga što je tačka dnevnog reda, a danas raspravljamo o veoma važnim predlozima zakona iz oblasti javnih finansija, iz oblasti javnog sektora, javnog duga, imovine i tako dalje. Pokušaću, mada je mnogo toga već rečeno od strane mojih kolega iz poslaničke grupe, pokušaću da obuhvatim najvažnije teze iz predloženih rešenja. Ovim predloženim rešenjima prvenstveno nastavljamo kako smo i čuli institucionalne i strukturalne reforme u oblasti javnih finansija i javnog sektora koje su započete kada je formirana ova Vlada, aktuelna Vlada Republike Srbije. Šta su ciljevi? Podizanje nivoa finansijske discipline, konsolidacija i ozdravljenje javnih finansija, smanjenje javnog duga, sređivanje jednog neodrživog stanja u javnom sektoru koji smo imali do sada, usklađivanje sa tekovinama uređenih finansijskih sistema u svetu, ali i efektivan primena ovih zakona u praksi. To su svakako ciljevi koje želimo da postignemo ovim zakonskim rešenjem. Ako se prethodni govornik ne slaže sa ovim ocenama mi smo danas čuli najrazličitije zamerke na ove predloge zakona. Bilo je tu i dobro namernih sugestija, konstruktivnih predloga, čak rekao bih i opravdane brige. To je ono što je dobro, ali je bilo i krajnje neprimerenih izjava, malicioznih ocena i krajnje tendencioznih iznošenja neistina i rekao sam već besmislica. Danas smo mogli da čujemo za konferenciji za štampu prethodnog govornika da današnji zakoni imaju svrhu cementiranja partijske države. To kaže poslanik koji je samo do skoro bio glasno govornik jedne stranke, stranke bivšeg režima koja je sinonim za uspostavljanje partijske države, te stranke koja je imala predsednika države koji je tada bio i predsednik stranke i predsednik države i predsednik mesne zajednice i predsednik kućnog saveta i svega predsednik u ovoj zemlji i od njega dobijamo takve ocene. Dalje, kaže se da se na ovaj način omogućava da se kadrovi SNS i dalje zapošljavaju pod strogom kontrolom republičkih i lokalnih vlasti. Pa, vi ste izmislili partijsko zapošljavanje. Vi ste patentirali partijsko zapošljavanje. Dakle, to je vaš proizvod, to je vaš izum, to je vaš patent. Čistačica nije mogla da se zaposli bez partijske knjižice DS u vaše vreme. Šta dalje kaže? Kaže, ovaj zakon stvoriće nesigurnost u zdravstvu, obrazovanju, u kulturi i drugde. Verovatno je mislio na period od 2008. do 2012. godine kada ste ostavili bez posla 400.000 ljudi, a pri tom obećali 200.000 novih radnih mesta, pa nije bilo ni tih 200.000 novih radnih mesta, nego ste još 400.000 ljudi ostavili bez posla. Da li je to ta nesigurnost o kojoj pričate? Nesigurnost zbog stotine i stotine preduzeća, fabrika i firmi koje ste uništili, da li je to da nesigurnost? Kada je reč o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu, predložene izmene imaju za cilj, svakako smanjenje pritiska, kako smo i čuli na rashodnoj strani budžeta Srbije i povećanje finansijske discipline u javnom sektoru. Naime, ukida se, i to je ono što bih istakao, ukida se mogućnost da Republika Srbija daje garancije za kredite i to za potrebe tekuće likvidnosti javnim preduzećima i drugim pravnim licima, prvenstveno mislim na lokalne samouprave itd. Dakle, ograničava se zaduživanje po osnovu datih garancija, čime se uvodi dodatna finansijska kontrola javnog sektora. Kada govorimo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama, treba istaći da je u pitanju usklađivanje sa strategijom razvoja javnih nabavki u Srbiji, kao i sa pratećim akcionim planom te strategije, kao i sa direktivama EU koje uređuju ovu oblast. Ove izmene svakako će omogućiti ekonomičnije raspolaganje javnim sredstvima, otklanjanje svih ovih nedostataka koji su do sada uočeni u dosadašnjoj praksi primenom, odnosno prilikom sprovođenja javnih nabavki, unapređenje efikasnosti samog postupka javnih nabavki, kao i sprečavanje mogućih zloupotreba u postupcima javnih nabavki i to na interes, kako naručilaca, tako i ponuđača. Ministar je već objasnio u nekoliko navrata konkretne izmene oko iznos za male nabavke, dakle, podizanje sa tri miliona na pet miliona, odnosno 10 miliona kada je reč o određenim slučajevima, kao i deo vezan za definisanje aktivne legitimacije, zatim deo oko modernizacije sistema komunikacije, da ja sada ne bih ponavljao sve ono što je do sada rečeno. Kada je reč o Predlogu zakona o posebnim uslovima prodaje određenih nepokretnosti u svojini Republike Srbije, želim da istaknem da je krajnje vreme bilo da se uspostavi red u ovoj oblasti i da se imovina stavi u funkciju. Dosadašnje stanje koje je bilo apsolutno neuređeno stvaralo je velike probleme u pogledu nepostojanja adekvatnog popisa državne imovine, kao i veliki broj državnih nepokretnosti, koji nije bio u funkciji ili korišćen od strane državnih organa ili organizacija i drugih pravnih lica, čiji je osnivač Republika Srbija. Ovim zakonom svakako se uređuje oblast i preciznije se definišu uslovi za prodaju određenog dela državne imovine. Način na koji se utvrđuje cena, kao i sam postupak prodaje dela državne imovine, a sve u cilju domaćinskog upravljanja državnom imovinom, uz afirmaciju tržišne vrednosti. Kada govorimo o Predlogu zakona o načinu određivanja maksimalnog broja zaposlenih u javnom sektoru, treba istaći da se njime obezbeđuje nastavak reformi u javnom sektoru, zatim poboljšanje efikasnosti javne uprave, ali se značajno doprinosi i finansijska konsolidacija Srbiji i ozdravljenju, da tako kažem, ukupnog privrednog rasta. Optimizacija i racionalizacija broja zaposlenih u javnom sektoru, predstavlja neophodan uslov za dalju reformu javne uprave, ali i unapređenje kvaliteta javne uprave, što je jedan od osnovnih ciljeva kada govorimo o uspostavljanju dugoročne održivosti javnih finansija, i stvaranja preduslova za održivi rast. S obzirom da su prethodni govornici ukazali na sve one pozitivne efekte koji su predviđeni ostalim predlozima zakona, koji su danas na dnevnom redu, ja ne bih više trošio vreme poslaničke grupe, ali bih pozvao da podržimo predložena rešenja. Hvala.
Reč ima ministar Vujović.
Da bi naši građani bili pravilno informisani, želim samo da kažem nekoliko cifara o rezultatima već sada potvrđenim rezultatima za šest meseci. Pomenuo sam danas cifre zaključno sa sedam meseci, a posle šest meseci prihodi, ukupni budžetski prihodi su 46,3 milijarde veći nego u istom periodu prethodne godine, odnosno 11,6% veći, a rashodi su za 52 milijarde manji, odnosno 9,8% manji. Deficit je smanjen sa 126 milijardi na 26,4 za prvih šest meseci, a deficit opšte države je oko 10 milijardi veći i iznosi 35 milijardi posle šest meseci ove godine. To su ubedljivi i velikim delom održivi rezultati koji će se održati do kraja ove godine, kao što sam rekao, tokom jula meseca, sa 24. julom, rezultat je suficit od jedne milijarde, pa će rezultati biti bolji na nivou republičkog budžeta, a očekujemo da će biti nepromenjen na nivou budžeta opšte države. To su pozitivni rezultati, to su rezultati koji svi analitičari ocenjuju kao vrlo pozitivne rezultate, obzirom na to da primenjujemo restriktivne mere, znači, fiskalna konsolidacija je restriktivna mera i u takvim uslovima se vrši revizija stope rasta sa negativne na nula i na pozitivnu, a ostvarujemo sve agregate koji su potpuno i savršeno dobri, održivi i na planu onoga što smo želeli. Mislim da je jako važno da građani ne slušaju impresije, političke impresije, nego cifre i održive brojeve. Nalazimo se na jako dobrom putu. Ključni izazovi u budućnosti će biti efikasno korišćenje sredstava, rešavanje strukturnih reformi i zatvaranje svih gepova gde smo neefikasno trošili resurse i ovi zakoni koje danas diskutujemo i koje ćemo u sredu diskutovati o detaljima, i verovatno u četvrtak imati priliku da vi glasate za njih, oni će nam ponuditi mogućnost da se prvo ostvare veći neporeski prihodi i drugo, budžetska sredstva koriste mnogo efikasnije i postignu rezultate koje očekujemo. Hvala.
Reč ima Milija Miletić.
Zahvaljujem se. Uvaženi predsedavajući, potpredsednice Vlade, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici, građani Srbije, ja sam Milija Miletić i dolazim iz najlepše opštine Svrljig, najlepše opštine u Srbije, koja se nalazi pored najlepšeg grada u Srbiji, a to je grad Niš. Govoriću o ovom setu zakona koji je vrlo bitan za dalje funkcionisanje našeg budžeta i naše države. Set ovih zakona je vrlo bitan, baš zbog toga što će imati mogućnost da se realizuje ono što je planirano i na ovaj način imaće mogućnost da obezbedimo neku bolju budućnost za našu decu, i za decu naše dece. Govoriću o Predlogu zakona, o načinu određivanja maksimalnog broja zaposlenih u javnom sektoru. Ovim zakonom se reguliše način određivanja maksimalnog broja zaposlenih, državnim organima, javnim službama, AP Vojvodine, jedinicama lokalne samouprave, kao i obim i rokovi smanjenja broja zaposlenih do dostizanja utvrđenog maksimalnog broja zaposlenih. Značajno je to što se ovim zakonom obuhvata veći broj korisnika javnih sredstava, nego Zakonom o određivanju maksimalnog broja zaposlenih iz 2009. godine, što znači da će efekti uštede biti bolji. Ovim Predlogom zakona, akcenat se stavlja na racionalizaciju javne uprave, a ne podrazumeva se samo prostor smanjenja broja zaposlenih po određenoj formuli, već se zahteva ozbiljna analiza, a potom i naredna preraspodela kadrova, formiranje novih organizacionih celina, a sve radi organizovanja, što uspešnije uprave, što će imati veće efekte sa manjim brojem kadrova. Proces racionalizacije treba da traje do kraja 2017. godine, što znači da obuhvata period od tri godine, a sprovešće se u dve faze. Prva faza realizovaće se kroz prirodan odliv zaposlenih, odlazak u penziju, prestanak radnog odnosa iz drugih razloga, kao i kroz smanjenje kroz viškove, čime će se ostvariti planirana ušteda u budžetu za 2015. godinu. Druga faza se sprovodi nakon sveobuhvatne i celovite analize kojom će se utvrditi najbolji način racionalizacije, najbolji način raspodele kadrova, potreba za uvođenjem informatičkih tehnologija, usavršavanje zaposlenih, a sve u cilju najoptimalnijeg iskorišćavanja svih raspoloživih resursa, podizanja kvaliteta usluga javne uprave i približavanje evropskim standardima. Podržavam donošenje ovakvog zakona, jer se nakon mnogo godina bez realnih efekata racionalizacije u javnom sektoru najzad i pristupiti ozbiljno i ovom problemu i biće sprovedeno. Članom 4. zakonom se utvrđuje nadležnost Vlade za donošenje akata koje će se svaku kalendarsku godinu utvrđuje maksimalan broj zaposlenih na neodređeno vreme u javnom sektoru, državnim organima, javnim službama, autonomnim pokrajinama i jedinicama lokalne samouprave. Predviđeni su izuzeci u pogledu nadležnosti sa sistemom obrazovanja i pojedine službe predsednika Republike, sudstva i nekih ministarstava. Na osnovu akta Vlade iz člana 4. zakona nadležni organi na nivou AP i lokalne samouprave svojim aktom utvrđuju maksimalan broj zaposlenih svaki organizacioni oblik. Pozitivno je to što se ovakvim Predlogom zakona predviđaju mere koje su pobrojane u članu 7. zakona i koje bi se realizovale pre svega kroz postupak objedinjavanja pojedinih službi, kroz ukidanje pojedinih poslova koji nisu od značaja, smanjivanje i pripajanje organizacionih jedinica, promenu njihove strukture, uvođenje informacionih tehnologija u neke administrativne poslove, objedinjavanje zajedničkih poslova na nivou organa, centralizacija javnih nabavki i sl. Zakonom se propisuje da se maksimalni broj zaposlenih u sistemu lokalne samouprave određuje u skladu sa brojem stanovnika na njenoj teritoriji, odnosno po grupama je propisan određeni broj zaposlenih na 1000 stanovnika koji se može korigovati u zavisnosti od stepena razvijenosti, površina teritorije, broja naseljenih mesta, nacionalnih manjina. U maksimalan broj zaposlenih na nivou lokalne samouprave ulaze zaposleni u svim organima jedinice lokalne samouprave, javnim službama i javnim preduzećima, pravnim licima osnovanim od strane tih javnih preduzeća, privrednim društvima i drugim organizacijama koje imaju obavezu prijavljivanja podataka o zaposlenim u registar, odnosno imaju zaposlenečije se plate finansiraju iz budžeta lokalne samouprave. Ovim zakonom su utvrđene i minimalan broj zaposlenih na nivou lokalne samouprave bez obzira na utvrđene kriterijume, a koji ne može biti manji od 50 zaposlenih. Posebno je to što se ovakvim zakonom predviđaju izuzeci u odnosu na ograničenja koja su do sada postojala u pogledu broja zaposlenih na određeno vreme, koji nije smeo preći 10% broja radnika na neodređeno vreme. Ti izuzeci odnose se na radno angažovanje nezaposlenih lica sa evidencije Nacionalne službe za zapošljavanje kroz različite mere aktivne politike zapošljavanja, javne radove, dodatno obrazovanje, obuke i slično. Radno angažovanje lica radi realizacije projekta koji se finansiraju iz sredstava iz EU iz različitih donacija ukoliko se njihove zarade isplaćuju iz donatorskih sredstava radi zamene privremeno odsutnih zaposlenih, za lica koja su na zameni u osnovnom i srednjem obrazovanju, za poslove sezonskog karaktera – protivgradna zaštita, ankete i drugo, za lica koja se angažuju na poslovima iz oblasti socijalne zaštite, kulture, prevođenja, različite obuke u diplomatskim predstavništvima i slično. Svaki organ koji ima utvrđenu obavezu za sprovođenje racionalizacije mora je sprovesti do 30. juna svake kalendarske godine. Ukoliko dođe do smanjenja broja zaposlenih ispod utvrđenog maksimalnog broja, taj organ može izvršiti prijem do maksimalnog broja bez pribavljanja saglasnosti. Konkretno, Opština Svrljig je primer opštine koja je ispoštovala svaki dosadašnji poziv za racionalizaciju, tako da mi prema ovom Predlogu zakona nemamo višak uposlenih radnika, niti ima manjak u odnosu na maksimalan broj. Deset godina danas Opština Svrljig sprovodi racionalizaciju postepeno i postupno i to se odnosi na zapošljavanjeu javnim preduzećima. Pri tom, nismo podlegli ni svojevremeno trendu formiranja novih javnih preduzeća koja su služila samo u cilju zapošljavanja. Tokom svog desetogodišnjeg mandata u lokalnoj samoupravi zalagao sam se za racionalizaciju i što bolju zaposlenost zaposlenih i time se štedeo i budžet opštine i poslovalo se domaćinski. Smatram da je ovaj zakon pozitivan jer će se konačno i u javnom sektoru za koji i uvek važi mišljenje da je samo potrošač i parazit države govoriti kao ozbiljnom delu državnog aparata, jer je neposredno da obavlja veoma važne poslove neophodne za funkcionisanje društva i građana. Nažalost, višegodišnje zloupotrebe u ovom sektoru stvorile su negativno mišljenje o svima iz javnog sektora, i ako ima dobrih primera kada se radi o broju zaposlenih u lokalnim samoupravama i dobrom odnosu prema poslu i građanima koji nas finansiraju. Opština Svrljig iz transfera izdvaja manje od 18% budžeta za plate. Kod nas su članovi opštinskog veća neplaćeni, članovi i predsednik komisije su neplaćeni, odbornici imaju samo pravo na dnevnice, tako da je to jedan od dobrih primera što se tiče lokalne samouprave koja spada u onih 10% ili 15%, a koja posle donošenja ovog zakona neće imati viška zaposlenih. Ovaj zakon daje mogućnost da lokalne samouprave same kreiraju svoju politiku zapošljavanja u službama i da procenjuju prioritete i pozdravljam ovakav vid davanja određene autonomije lokalima. Takođe, donošenje ovog zakona treba istovremeno da prati donošenje Zakona o platnim razredima i Zakona o zaposlenima u lokalnoj samoupravi, jer Zakon o radnim odnosima u državnim organima, koji se sad primenjuje, je neefikasan i ima problema u primeni u praksi, pogotovo nije dobro regulisan sistem nagrađivanja, kao ni sistem sankcionisanja radnika. Trebalo bi da postoji efikasan i primenjiv sistem nagrađivanja dobrih radnika, a i efikasan sistem sankcionisanja onih radnika koji nemaju dobar i odgovoran odnos prema poslu. Ja ću kao narodni poslanik i predstavnik Ujedinjene seljačke stranke, kao čovek koji je izabran sa liste SNS, glasati za ovaj zakon, jer mislim da je ovaj zakon dobar za one koji poštuju pravila ponašanja, svih nas koji se bavimo politikom, a to je da je standard života i porodice, moje porodice i porodica svih građana, jedino merilo ko će i koliko da bude na vlasti. Zato mislim da će ovaj zakon i set ovih ostalih zakona biti veoma bitan za dalje funkcionisanje naše države i još jednom ću, kao čovek, glasati za sve ove zakone i za sve zakone koje predlaže Vlade, a na čijem je čelu naš premijer Vučić.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres i sa radom nastavljamo sutra u 10.00 časova.