Dame i gospodo narodni poslanici, već je treći - četvrti dan kako raspravljamo o Predlogu zakona o radu u pojedinostima. Kroz amandman na član 84. mi se vraćamo na početak priče. Zato bi bilo dobro da usmerite pažnju na ovo što se govori, jer možda vam je ovaj amandman i ovaj član šansa da ispravite sve ono što ste pogrešili. Kada kažem "vraćamo se na početak priče", to znači na član 1. zakona, odnosno na obaveznost kolektivnog ugovora, za koju se zalaže Srpska radikalna stranka. Očigledno je da ona jedina u ovoj skupštinskoj sali poštuje Ustav Republike Srbije, član 35, koji striktno propisuje da svaki građanin ima pravo na rad i pravo na kolektivni ugovor. Da ste, gospodine ministre, i vi iz kako-tako vladajuće većine, prihvatili amandman gospodina Nikolića na član 1. zakona, ne bismo imali potrebe da sada raspravljamo o članu 84. To bi bilo nešto što se podrazumeva. Ispred poslaničke grupe Srpske radikalne stranke tražila sam da se reči "ili" zamene veznikom "i" pa bi u članu 84. stajalo sledeće: "Zaposleni ima pravo na uvećanu zaradu, u skladu sa opštim aktom i (bilo - ili) ugovorom o radu, za prekovremeni rad, rad na dan praznika koji je neradni dan, noćni rad i rad u smenama. Opštim aktom i (bilo - ili) ugovorom o radu mogu da se utvrde i drugi slučajevi u kojima zaposleni ima pravo na uvećanu zaradu". Ovako opet dolazimo do onoga na šta vas je upozoravao gospodin Nikolić prilikom amandmana na prvi član zakona i o čemu smo vam govorili u načelnoj raspravi. To je ključna stvar oko koje se vi sporite, pošto ste slagali, obmanuli Savez samostalnih sindikata Srbije oko kolektivnog ugovora, pored člana 105. To je ono što oni vama najviše zameraju. Svakako moram da istaknem činjenicu da je ovaj predlog zakona peta ili šesta verzija, a kod Nacrta zakona o radu 26. juna vi ste, gospodo iz Ministarstva, a pre svega vi gospodine ministre, obećali Samostalnom sindikatu da ćete prihvatiti da se reč "ili" zameni sa "i". Međutim, nakon toga ste ih obmanuli i to je, uz sve ono što su naveli i dostavili nama poslanicima, jedan od razloga zbog kojeg traže vašu smenu, odnosno ostavku zbog ovako skandaloznog Predloga zakona, koji ne garantuje zaposlenima ono što im Ustav Republike Srbije garantuje. Zakon je doveo u neizvesnost sve zaposlene u Srbiji, vašu koaliciju, vašu većinsku grupaciju u krizu, kakve dosad nije bile, sa neizvesnim krajem. A to da li ćete i kako ćete vi da se dalje sporite između sebe, to za nas srpske radikale i za većinu zaposlenih u Srbiji uopšte nije važno. Važno je da vi što pre odete sa vlasti i vi kao ministar da odete iz tog resora, da se što pre raspišu vanredni izbori, da bi građani Srbije i zaposleni mogli da imaju odgovornu vlast, vlast spremnu da se suoči sa svim problemima koji danas teško pogađaju našu državu i naš narod.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 37, protiv 117, uzdržanih nema, nisu glasala dva, ukupno prisutno 156 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 85. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.)
Dame i gospodo narodni poslanici, molio bih predsedavajućeg da umiri pojedince iz DOS-ovske većine koji ne znaju šta će, već nepristojno dobacuju i pominju neke poznate kriminalce u Srbiji. Ne znam zašto ih pominju, ali to je njihov problem. Što se tiče član 85, podneo sam amandman u kojem sam tražio da umesto teksta u prvom stavu - "Zarada iz člana 83. ovog zakona isplaćuju se u rokovima utvrđenim opštim aktom ili ugovorom o radu, a najmanje jedanput mesečno"- stoji "opštim aktom i ugovorom o radu" zato što to jeste ključna stvar u ovom predlogu zakona, nešto što je predlagač namerno izbegavao. Nimalo slučajno nisu odbijeni svi amandmani u kojima smo insistirali na opštem aktu, na obaveznosti postojanja kolektivnog ugovora. Tačno je da predlagač izbegava po svaku cenu bilo kakav uticaj kolektivnog ugovora, već mu je dovoljan pojedinačni, pa čak i tipski ugovor, ugovor o pristupu ili samo ugovor o radu, koji poslodavac sačinjava jednostrano. Samo po tom aktu može da se radi, uopšte nije potrebna saradnja sa sindikatima, dogovori, kompromisi. To je nešto protiv čega je poslanička grupa SRS u ovom parlamentu i to je nešto protiv čega smo bili od početka rasprave o ovom zakonu. Pošto imam upućujući stav da je to odbijeno iz istih razloga, kao i amandman na član 1. narodnog poslanika Tomislava Nikolića, tu se, između ostalog kaže: "Navedeni amandman se ne prihvata, jer pojedinačni kolektivni ugovor je osnovni akt kod poslodavca kojima se uređuju prava i obaveze zaposlenog. U slučaju kada kod poslodavca nije organizovan sindikat, ili se ne postigne saglasnost učesnika kolektivnog ugovora (dakle kada nema kompromisa, kada nema dogovora, kada je poslodavac rešio da sve bude onako kao on želi, onako kako on hoće), prava zaposlenih mogu da se urede pravilnikom o radu ili ugovorom o radu." Dakle, isključivo onako kako to želi ili kako to hoće poslodavac. Na ovaj način, ukoliko biste prihvatili ovaj moj amandman ili amandman poslaničke grupe SRS, kako god hoćete, mi bismo kolektivnim ugovorima dali pravu snagu, vratili bismo njihov značaj, njihovu važnost, njihovu ulogu i čini mi se da bismo ovaj zakon umnogome popravili. Ovaj zakon je zaista veoma loš. Nije čudo što izaziva sve veće socijalne potrese i negodovanje naroda i građana u Srbiji, koji su ne samo organizovani u sindikate, već i ljudi koji gledaju ove skupštinske sednice i koji se javljaju. Molim i zahtevam da prihvatite ovaj amandman, zato što ćemo na taj način pojačati ulogu zaposlenih, pojačati ulogu sindikata, reći da zaista postoje kolektivni ugovori, da će imati i neku pravnu valjanost, da će značiti nešto u poslovnom smislu. A ne samo odbiti sve amandmane opoziciji i reći - poslodavac je bog, a radnici su tu samo da slušaju i ništa drugo. Pozivam vas da ovaj amandman prihvatite. Što se Vojislava Šešelja tiče, pošto neki ...
Molim vas, nemojte gospodine Vučiću da skrećete sa teme.
Ne skrećem sa teme, govorim o temi, jer su mi dobacivali ime predsednika moje stranke. Hvala Bogu, živ je i zdrav, a demokratija je stigla, pa ga zato nema u vašim medijima. Uskoro će doći ovde da vam objasni mnoge stvari. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 53, protiv 106, uzdržanih nema, nije glasalo 11, ukupno 170 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Miomir Ilić podneo je amandmane na članove 84. i 85. Pošto su se slepile stranice, sada se vraćamo na član 84. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman. Molim podnosioca, ako želi reč da se javi. Izvolite. Znači, radi se o amandmanu na član 84.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, taman sam mislio da dvostruko opomenem, ukoliko mi iz SPS-a imamo pravo da opomenemo, predsedavajućeg, iz dva razloga. Mada, se sada predsedavajuća ispravila. Stavila je stvar na svoje mesto. Međutim, jučerašnja sednica je završena time ...
Molim vas da se vi vratite na amandman. Dobili ste reč o amandmanu, ne povodom Poslovnika.
Vraćam se na amandman; ali jučerašnja sednica je završena time što mi niste dali reč za repliku, na koju sam imao pravo, gospodinu Čedi Jovanoviću, zato što je pogrešno protumačio moje kazivanje o amandmanu na član 83, koji je vrlo bitan. Prema tome, želim da mi se to omogući; juče mi to niste omogućili, a imao sam pravo. Da se to ne uzme u obzir u odnosu na obrazloženje o amandmanu na član 84.
Završili smo raspravu o amandmanu na član 83, tako da nisam u mogućnosti da vam omogućim to pravo.
Želeo bih da uklopim svoju diskusiju vezano sa tim pitanjima. Postavio sam pitanje ministru, na koje nije izašao da odgovori. Vezano je za ...
Gospodine Iliću, vratite se na temu, a ja ću vam ponovo uključiti vreme od početka.
Znači, na član 84. ?
Daću vam vreme.
Član 84. predviđa uvećanu zaradu kao jedan od vida naknade za rad. U sklopu inicijativa i zahteva SPS-a da kolektivni ugovor bude osnovni opšti akt u kome će da se regulišu pitanja zarade radnika, naknade zarada, dodatka na zaradu i sve ono što radnik treba da prima. Ovaj amandman govori da se u Predlogu zakona umesto reči "opšti akt" stavi "kolektivni ugovor", kao osnovni akt u kome će se regulisati pitanje uvećane zarade. Ponovo skrećem pažnju da u sadašnjem zakonu stoje, u članu 64a, dodaci na zaradu, znači ishrana u toku rada, tzv. topli obrok, regres za korišćenje godišnjeg odmora, troškovi rada i boravka na terenu, koji u Predlogu ovog zakona ni u jednom od ovih članova nisu regulisani. Postavljam ponovo pitanje ministru: da li je ova materija regulisana ovim zakonskim predlogom ili nije? Odnosno, da li se ostavlja poslodavcu a s obzirom da nema više obaveznosti kolektivnog ugovaranja, da ove naknade, odnosno dodatke koje sam spomenuo, mora ili ne mora da uzme u obzir prilikom izrade Pravilnika o radu i ugovora o radu. Iz tog razloga, je podnet ovaj amandman na član 84, da on umesto ovako kako glasi, treba da glasi da zaposleni ima pravo na uvećanu zaradu u skladu ne sa opštim aktom, nego sa kolektivnim ugovorom. Briše se znači "opštim aktom ili ugovorom a radu", a ostaje za prekovremeni rad, rad za dane praznika koji je neradni dan, noćni rad i rad u smenama. U drugom stavu, umesto "opštim aktom" treba da stoji "kolektivnim ugovorom, a reči "ugovorom o radu" se brišu. Obrazloženje koje sam dao važi i za član 83, a gospodinu Čedi Jovanoviću kažem da je njegova primedba, odnosno pogrešno tumačenje moje jučerašnje diskusije u sledećem ...
Gospodine Iliću, nisam vam dala pravo na repliku.
Zato što je vezano sa tim. Zato što su pogrešno protumačeni članovi 91. i 92, jer u njima nema dodataka na zaradu u pomenutim elementima, topli obrok, regres, terenski dodatak, već stoji službeni put, putni troškovi, otpremnina i ostale naknade koje nisu kao ove što jesu. Smatram da bismo usvajanjem ovog amandmana ispravili greške koje su neminovne i koje će poslodavca, a posebno radnika, dovesti u neravnopravan položaj u odnosu na sadašnje stanje koje smo doneli 3. maja ove godine. Da li mogu o članu 85?
Moramo prvo da glasamo o amandmanu na član 84. Zahvaljujem, gospodinu Iliću. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 57, protiv 106, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 10, ukupno prisutna 173 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 85. amandman je podneo narodni poslanik Miomir Ilić. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Opet ću da napomenem da SPS smatra da u cilju rešavanja ovih situacija i kriza koje postoje, sigurno, u ovom trenutku u oblasti privređivanja ili zakonodavstva koje važi u pogledu na kolektivnog ugovaranja, sva obrazloženja koja smo mi ovde dali, ovde stoje iza člana 85. Molim ministra još jedanput, treći put, da izađe za ovu govornicu i da kaže da li ove naknade i dodaci na zaradu ulaze kao obavezujući faktor i element u okviru zarada ili ne. Možda nisam u pravu, ali hoću da znam, svi mi poslanici imamo na to pravo, kao i radnici i građani koji slušaju ovu našu raspravu u parlamentu - da li su terenski dodatak, regres za godišnji odmor i topli obrok u trenutku donošenja ovog zakona, (a kasnije i primene ovog zakona) obavezujući za poslodavca ili ne. Posebno me interesuje kategorija minulog rada: da li ulazi u obaveznost ili ne. Zato sve vreme insistiramo da kolektivnim ugovorom rešimo pitanje ostalih naknada, jer sigurno to određene grupacije u kolektivnom ugovoru mogu da regulišu u okviru, recimo, grane građevinarstva. Inače ovim rešenjem ćemo imati situaciju da jedna firma isplaćuje topli obrok, a druga firma ne isplaćuje, treća isplaćuje terenski dodatak, a četvrta ne. Molim gospodina ministra da pruži odgovor, a smatram da ovaj amandman koji sam podneo treba biti usvojen. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu ? (Da.) Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi stalno insistiramo na povratku kolektivnog ugovora u život, odnosno u odredbe ovog zakona. Zašto to radimo? Zato što pravilnik ili ugovor o radu nisu ista akta kao što je kolektivni ugovor. Jednostavno, kolektivni ugovori su značajno dostignuće svih zaposlenih i svih radnika. A opet, zbog čega - zato što kolektivne ugovore zaključuju Vlada i sindikati. Na primer, opšte kolektivne ugovore zaključuje nadležni sindikat, većinski sindikat i Vlada, a kad je reč o posebnim kolektivnim ugovorima, njih zaključuju, kada govorimo o poslodavcima, ovlašćeni predstavnici sindikata i nadležni organ Privredne komore. Kada govorimo o javnim preduzećima, čiji je osnivač Republika, opet su u pitanju sindikati i Vlada Republike Srbije; za druga javna preduzeća, ovlašćena organizacija sindikata i osnivač za javne službe, kojima se zarade finansiraju iz budžeta Republike, ovlašćena organizacija sindikata i Vlada Republike Srbije. Kad je reč o državnim organima i organizacijama, opet imamo sindikat i Vladu Srbije; kad govorimo o organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja, imamo sindikat, upravne odbore tih organizacija i Vladu Republike Srbije itd. Znači, svuda je Vlada garant i svuda su prisutni sindikati. Eliminisanjem kolektivnih ugovora prestaje svaka obaveza Vlade, a uticaj sindikata postaje zanemarljiv i minoran. I zbog toga kažemo da su kolektivni ugovori vrlo važni, da su značajno dostignuće svih zaposlenih i svih radnika. Zato insistiramo na kolektivnim ugovorima.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 52, protiv 114, uzdržanih nema, nije glasalo 8, ukupno 174 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 86. amandman su podneli narodni poslanici Rodoljub Šabić, Nataša Milojević, Olgica Kirćanski, Jelena Milenković, Branko Gligorić, Dragan Milentijević, Aleksandar Vatović i Meho Omerović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Meho Omerović.
Uvaženi predsedniče, uvaženo predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, članom 86. ovog zakona regulisana su pitanja vezana za minimalnu zaradu. U stavu 3. ovog člana se kaže: "Ako se ne postigne sporazum iz stava 2. ovog člana, u roku od 10 dana od dana početka dogovora, minimalnu zaradu utvrđuje Vlada Republike Srbije". Poslanici Socijaldemokratije svojim amandmanom predlažu da se ovaj stav briše. Postoji nekoliko razloga za to, dozvolite da obrazložim. U predloženom tekstu ovog stava definiše se ovlašćenje Vlade Republike Srbije da utvrđuje minimalnu zaradu, ako Vlada, reprezentativni sindikat i udruženje poslodavaca ne postignu sporazum o visini minimalne zarade. Mislimo da, ukoliko ovakvo rešenje ostane u predloženom tekstu ovog stava 3. člana 86, Vlada i udruženje poslodavaca, složićete se svi, ne bi imali interes da postignu sporazum, jer bi sama Vlada mogla da donese odluku u slučaju nepostizanja ovog sporazuma. I na kraju, još jedan argument - na ovakav način se kompromituje i ideja, već dugo plasirana u ovom parlamentu i u javnosti Srbije, o preko potrebnom i neophodnom socijalnom dijalogu, a Vlada na sebe preuzima i nepotrebni deo odgovornosti. Zbog toga predlažemo Skupštini da prihvati ovaj naš amandman.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Ima reč gospodin Tomislav Nikolić.
Mada nemam običaj da komentarišem amandmane koje vlast podnosi na Predlog zakona o radu, predlažem vam da ne pređete olako preko ovog amandmana. Zaista je amandman veoma bitan i pomaže onom ko predlaže zakon, a i svima nama, da čista obraza izađemo iz Skupštine i da kažemo da ovaj zakon nije tako rigorozan prema zaposlenom; da ovaj zakon uvažava stavove i Vlade, ali isto tako i reprezentativnog sindikata. A ovo, tzv. reprezentativno udruženje poslodavaca, to je zaista izmišljeni termin u ovom zakonu i ništa neće da predstavlja. Član 86. reguliše minimalnu zaradu. Znači, zaposleni za standardni učinak i puno radno vreme ima garantovanu minimalnu zaradu. O tome kolika će biti garantovana minimalna zarada odlučuju, prema stavu 2. ovog zakona, sporazumno Vlada Republike Srbije, reprezentativni sindikat i reprezentativno udruženje poslodavaca, organizovani za teritoriju Republike Srbije, u skladu sa zakonom. Međutim, stav 3. to potpuno dezavuiše, pa kaže: "Ako se ne postigne sporazum iz stava 2. ovog člana, u roku od 10 dana od dana početka dogovora, minimalnu zaradu utvrđuje Vlada Republike Srbije". U tom dogovoru odnos je 2:1. Vlada i poslodavac su na jednoj strani, sindikat je na drugoj, a onda odjednom Vlada kaže da joj ne treba ni udruženje poslodavaca za te pregovore. Šta ako se 10 dana ne pojavi predstavnik Vlade na pregovorima, šta ako predstavnik Vlade ne učestvuje u sporazumu? Ovde ne kaže da će se preglasavati, ne kaže se kakva će odluka biti doneta. Bez stava Vlade minimalne zarade nema. To je jedan osnov po kome bi trebalo prihvatiti ovaj amandman.Zašto da ostavite Vladi da utvrđuje, ili zašto predviđate dogovaranje; zašto nije rečeno da će Vlada utvrđivati minimalnu zaradu, bez ikakvih dogovaranja? Drugi, možda još veći problem, jeste - a šta ako to bude u 20.000 preduzeća? Hoće li Vlada sebi da natovari takav teret, da se u roku od 10 dana sporazumeva u 10.000 slučajeva; ili će reći - posao je preobiman, Vlada će samo to utvrditi, i onda će dati neku zaradu za teritoriju cele Republike. Ne verujem da će uspeti da uđe u poslovanje svakog poslodavca. Ili će da se sporazumevaju ili će Vlada da arbitrira, a nikako - sporazumevaće se 10 dana, a 11-og dana arbitrira Vlada Republike Srbije. Vidite koliko traju pregovori Vlade sa pojedinim sindikatima, sa sindikatima zaposlenih u državnim organima sindikatima prosvete, zdravstva itd. Je li Vlada uspevala u roku od 10 dana da postigne sa njima sporazum o minimalnoj zaradi - nije, nego se odlaže za iduću nedelju, pa za iduću. To znači da ni ovde neće biti sporazuma za 10 dana. Mi to sada već svi znamo. A to znači da će Vlada određivati, pa napišite onda u Predlogu zakona da će Vlada da određuje minimalnu zaradu, da znamo o čemu se ovde radi.
Zahvaljujem. Ima reč gospodin Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS-a.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ako pođemo od pretpostavke da je Vlada neprijatelj društva, onda može biti neke logike u prethodnom tumačenju mog kolege. Ja ću vas podsetiti na izmene koje smo uneli u ovu oblast zakonodavstva, pre svega, kroz inicijative gospodina Đelića, potom i korekcije postojećeg Zakona o radnim odnosima, prelaskom na zarade, između ostalog, definisanjem pojma minimalne zarade. Citiraću vam član 66. postojećeg Zakona o radnim odnosima, koji govori o garantovanoj zaradi, pri čemu obuhvata zarade, naknade i druga primanja. Taj član kaže da iznos garantovane neto zarade utvrđuje Vlada Republike Srbije, po prethodno pribavljenom mišljenju Veća Saveza sindikata Srbije i Privredne komore Srbije. Znači, ovim zakonom je Vlada Srbije dovedena u poziciju gde su definisani pregovarači, odnosno institucije čije mišljenje ona treba da konsultuje, pri čemu nije obavezno da takav stav i uvaži. U članu 86. Predloga zakona o radu o kojem raspravljamo, veoma jasno se u stavu 3. kaže da će Vlada Srbije u roku od 10 dana od početka dogovora, ukoliko se ne postigne sporazum, utvrditi minimalnu zaradu. Sporazum moramo postići između unije poslodavaca, sa jedne strane, reprezentativnih sindikata, sa druge strane i Vlade, koja mora realizovati socijalnu dimenziju države i voditi računa o tome, sa treće strane. Koji je reprezentativni sindikat u našem društvu? Koja je reprezentativna unija poslodavaca? Tačno je da sada imamo samo jednog, s tim što vas moram podsetiti, recimo, na Zakon o privrednim komorama. Otvaraju se perspektive koje su bitno drugačije od trenutnog stanja. Dakle, moramo razmišljati i onim situacijama u kojima će doći do anomalija u primeni ovog zakona, da anomalija koja se može pojaviti, recimo, u slučaju osporavanja reprezentativnosti nekog sindikata i vidite da mi danas imamo sindikate koji podržavaju ovaj zakon o radu, koje opozicija smatra nedovoljno jakim. Imate sindikate poput Saveza sindikata Srbije, koji je učestvovao u pregovorima sa nama i koji je zastupao određenu sindikalnu poziciju, ali zajedno sa njim su nastupali i neki drugi sindikati, koji su imali dijametralno suprotne pozicije od Saveza sindikata. Dakle, koji je reprezentativni sindikat u našem društv? Šta je to unija poslodavaca? O tome - za meseca dana. Morate razmišljati o situaciji u kojoj Vlada na sebe preuzima odgovornost, utvrđuje minimalnu zaradu, pri čemu to nije ništa što je samo po sebi revolucionarna novina, jer je i do sada Vlada to radila. Dakle, ne radi se o nameri da Vlada na izvestan način dovede u pitanje radnička prava, već naprotiv da se otvori zakonska mogućnost za saniranje problema koji se mogu pojaviti, s obzirom da je naše društvo u tranziciji. Ovaj amandman ima smisla, ali bi on mogao biti efektivan tek za godinu ili dve, pošto se završi proces reformi u našem društvu. U ovom trenutku mi nemamo reprezentativni sindikat. Mi imamo uniju poslodavaca, ali ne znamo kakva je njena budućnost; i, definitivno, imamo potrebu za jednom konkretnom i veoma ozbiljnom ulogom Vlade u ovom segmentu dogovaranja između poslodavaca i zaposlenih. Dakle, član 86. nije slučajan i stav 3. pogotovo nije slučajan. On je proistekao iz jedne takve potrebe, s tim što je, naravno, potrebno što pre zaokružiti proces reformi u našem društvu i zaista omogućiti poslodavcima i reprezentativnim sindikatima da međusobno dogovaraju i utvrđuju minimalne zarade bez intervencije Vlade.
Mislite, pogrešno ste protumačeni? Dobro.
Zaista je pogrešno protumačeno moje prethodno izlaganje, ali je tumačeno na način koji odslikava situaciju u Srbiji. Ne znam da li je Vlada neprijatelj ovog društva, države i naroda, ali ovaj predlog zakona o radu ne može da podnese konkurenciju do sada važećeg Zakona o radnim odnosima i ne treba nas uopšte upoznavati sa važećim odredbama Zakona o radnim odnosima. Sve su povoljnije po radnike nego odgovarajuće odredbe Predloga zakona o radu. Predložio sam Vladi da bude iskrenija. Mogla je da prepiše član iz važećeg zakona i to bi bilo iskrenije nego ovakva odredba. Tamo je rečeno da Vlada određuje minimalnu zaradu, a pribavlja prethodno mišljenje sindikata. I ovde će biti isto, i ovde će Vlada određivati jedanaestog dana, petnaestog ili dvadesetog, zato što za deset dana neće moći da se dogovori, neće moći da se postigne sporazum između tri učesnika u sporazumevanju. Što se sindikata tiče, nema sindikata koji podržava Predlog zakona o radu. Podržava ga jedna politička stranka koja u imenu sadrži reč sindikat. Ta politička stranka učestvuje u vlasti i valjda nam je dosta ovih što su u vlasti, a ne podržavaju predloge zakona. Ovo ste dobro uradili. Imate koga da predstavite ovde kao sindikat, a oni su samo usput ministri i samo usput je ministar predsednik upravnog odbora u firmi iz koje su došli radnici ovde da štrajkuju protiv opstrukcije u donošenju Predloga zakona o radu. Mislim da ovde imamo posla sa ozbiljnim ljudima i da se politikom ozbiljno bavimo. Pustite te sitne cake i ostavite za svoja međusobna nadmudrivanja. Ovde se radi o ozbiljnom problemu. Nije tačno da nemamo reprezentativni sindikat, odnosno po ovom zakonu će postojati reprezentativni sindikati, ali kada zakon stupi na snagu i to su oni koji imaju više od 15%. Da li je neki amandman prihvaćen; videću, ali nije ni bitno. Znači, imamo reprezentativne sindikate i imamo ih kada stupi zakon na snagu. Tada se utvrđuje ko su reprezentativni; imamo ih. Kao što imamo zakon, tako imamo i reprezentativne sindikate, jer član 100 i neki kaže ko je reprezentativni poslodovac, ko je reprezentativni sindikat. Nije Unija poslodavaca reprezentativni reprezentativno udruženje poslodavaca zato što će se tek po ovom zakonu utvrđivati od slučaja do slučaja, od preduzeća do preduzeća, ko je u kom preduzeću reprezentativan kao sindikat, a u čijem udruženju poslodavaca se nalazi to preduzeće i predstavljaju ga oni poslodavci koji na to imaju pravo.
Reč ima ministar za rad i zapošljavanje.
Samo malo da pojasnim. Gospodin Nikolić je u svom prvom obraćanju, čini mi se, malo pogrešio kada je rekao da će Vlada pojedinačno pregovarati sa svim preduzećima kod minimalne zarade. Znači, minimalna zarada se donosi na nivou Republike, tako da će se pregovarati samo jednom za određeni mesec ili za određeni period, zavisno od toga koliko bude bilo potrebno. Što se tiče reprezentativnosti sindikata, utvrđivaće se tek posle donošenja ovog zakona, pošto do sada ona nije utvrđivana. Svi dosadašnji kolektivni ugovori koji su potpisani, ako se formalno - pravno gleda, čudi me da to niko nije pokrenuo iz opozicije, u stvari su bili nelegalni, jer u starom zakonu se kaže da kolektivni ugovor potpisuje većinska organizacija sindikata, a većinska organizacija sindikata nikada nije utvrđena. Sa druge strane, ostala je obaveza po kojoj su ti većinski sindikati bili dužni da pribave mišljenje manjinskog sindikata, što opet nikada nisu uradili, tako da je tu bilo puno problema. Ovim zakonom će se ta pitanja rešiti, tako što će se vrlo jasno utvrditi, koji su to reprezentativni sindikati. Na osnovu nekih naših podataka to su sada tri sindikalne centrale koje bitišu. Želja Vlade Republike Srbije je da se u tom vakuumu, dok se ne utvrdi minimalna reprezentativnost sindikata i poslodavaca, zaštite pre svega radnici, zaposleni i da može da se formira ta minimalna zarada. To je jedino obrazloženje i jedina želja kod ovog člana.
Pošto se više niko ne javlja za reč, stavljam na glasanje amandman. Za 68, protiv 100, dva uzdržana, nije glasalo šest, od 176 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predloženi amandman. Na član 88. amandman je podneo narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Podnosilac amandmana želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 88. i on glasi: "Zaposleni ima pravo na naknadu zarade za vreme odsustvovanja sa rada zbog privremene nesposobnosti za rad do 60 dana, a u visini zarade koju bi ostvario kao da radi". Predloženi amandman obezbeđuje veću materijalnu i socijalnu sigurnost zaposlenih koji odsustvuju sa rada. On verovatno, kao i sve drugo što se predlaže, neće biti usvojen, ali biste mogli usvojiti još poneki amandman koji bar rešava neke periferije, pošto ključne u startu niste prihvatili i doći ćemo do ključnih 103. i 105. člana, čiju ćemo sudbinu videti. Pored svega onoga što se kroz ovaj zakon u odnosu na pre oduzelo, nešto bi se moglo i dodati.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima gospodin Toma Bušetić.
Prvo, oko reprezentativnih sindikata: svakako da je reprezentativni sindikat Samostalni sindikat, jer ima blizu milion članova. Tu negde dođe možda i ovaj sindikat "Nezavisnost" a ovi ostali i ne postoje. Mislim da su izmišljena stvar, od određene političke grupacije ili vlasti. Kada je reč o amandmanu poslanika Gudurića, on je pre svega imao u vidu činjenicu da privreda ne radi uopšte. Danas je situacija takva da sve fabrike imaju proizvodnju značajno manju nego pre godinu dana. Primera radi, u Pomoravskom okrugu fabrika ima manju proizvodnju nego prošle godine, "Staklara" ima manju proizvodnju nego prošle godine. On je pokušao na neki način, imajući u vidu tu situaciju, da bi se obezbedila sigurnost za ovu vrstu naknade bolovanja, da se ide na Zavod za zdravstveno osiguranje. Možda je predlog dobar, ali ja ću glasati za ovaj amandman. Tu stoji još jedna stvar - dugovanja su velika kada je reč i o Zavodu, bolovanja se trenutno sada isplaćuju za juni mesec, kašnjenje je šest meseci, isto kao što je bilo i ranije. Međutim, u ovom članu imamo, kada govorimo o visini naknade za bolovanje jednu restriktivnost. Ovde je 65% od zarade, a imali smo ranije 85%, imali smo i 90%. Mi smo dugo o tome raspravljali kada smo govorili o izmenama i dopunama Zakona o zapošljavanju i o radnim odnosima i dokazali smo predstavnicima vlasti da su ona rešenja sa neto zaradama bolja nego sa bruto zaradama. Mi ćemo glasati za ovaj amandman, premda je situacija teška kako god da se okrene. Znači, i kada je reč o privredi i kada je reč o troškovima koji idu na teret Zavoda za zdravstveno osiguranje.
Reč ima gospodin Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS neće glasati za ovaj amandman. Vi morate da prihvatite realnost u kojoj se država nalazi, da prihvatite da bi ovo zaista bio jedan veliki izuzetak. Da poslodavac isplaćuje bolovanje dva meseca, to je neshvatljivo i neprihvatljivo. Zašto onda postoje državni fondovi? Zašto onda radnik uplaćuje u te fondove? Mesec dana je neki rok u kome poslodavac ima razloga, ima opravdanja da isplaćuje naknadu zaposlenom koji je privremeno sprečen, nesposoban za rad, jer mu taj radnik treba i on želi da se on oporavi i da se vrati na posao koji je do tada obavljao. Ali, nema opravdanja da poslodavac dva meseca to isplaćuje. Obično su bolovanja do mesec dana. Ona bolovanja preko mesec dana moraju da idu na teret države, inače ne bismo imali razloga da plaćamo poreze, a onda ne bismo imali ni veliku socijalnu sigurnost. Trideset dana je bilo rešenje do sada, nije promenjeno. Sa našeg stanovišta je to potpuno prihvatljivo i opravdano. Onaj ko misli da poslodavac treba da isplaćuje duže bolovanje, taj neka predvidi da radnik uplaćuje u fondove poslodavca za slučaj bolovanja. Tako da ovaj amandman ne možemo da podržimo.
Reč ima gospodin Čedomir Jovanović.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je čist proizvod jednog ideološkog stava prema Zakonu o radu. Možda bi ovakav amandman imao smisla da smo mi društvo socijalističke ili komunističke utopije u kojem su izjednačeni poslodavci i država. Ali, mi to nismo. Zapravo ovim članom Zakona država na sebe preuzima obavezu staranja o zaposlenom posle 30-tog dana bolovanja, ukoliko on svoje bolovanje mora da produži zbog razloga neke bolesti. Nije korektno opteretiti poslodavca, pogotovo ne u ovakvim okolnostima, takvom vrstom obaveze koju propisuje ovaj amandman. Zapravo smo mi ovde u paradoksu, jer se sa jedne strane sve vreme potencira značaj uloge države u oblasti radnog zakonodavstva, a sa druge strane opterećuju se poslodavci. Mora se zauzeti jedan korektan i jasan politički pravac: da li želimo da vratimo Srbiju u vreme u kojem je ovaj Zakon o radu bio realan izraz radnog zakonodavstva i međusobnih društvenih odnosa koji su bili uređeni ili želimo da je promenimo? Ako želimo da je promenimo, onda ćemo reći da je poslodavac dužan da 30 dana vodi računa o svom zaposlenom, a posle toga je država dužna. Ako država nije sposobna, vlast će pasti na izborima, pa će doći neka sposobnija vlast. Ili ćemo reći da ne postoje fondovi, da radnici više nisu dužni da uplaćuju socijalno osiguranje i da ta sredstva treba da prenesu na poslodavce ili na bilo koje drugo mesto. Postoje i takvi primeri u svetu, ali su oni i više nego loši. Mislim da ne bi trebalo njih slediti. Dakle, ovim što se predviđa članom Zakona mi zapravo izlazimo u susret poslodavcu, jer bez poslodavca nema stabilne privrede, bez stabilne privrede nema stabilne Srbije. Molim vas da se oko toga ne sporimo. To može biti ideološka razlika među nama, ali po ovom pitanju je to prosto uvažavanje zdravog razuma. (Stevan Gudurić: Replika. Nisam pričao o ideologiji, pričao sam o drugim stvarima.)
Nemate pravo na repliku. Ako se više niko ne javlja za reč, stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 29, protiv 111, uzdržanih nema, nije glasalo 27, ukupno 167 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 88. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Jovanović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li želite reč? (Da.) Izvolite.
Član 88. Zakona o radu reguliše materiju kojom uopšte ne treba da se bavi. Zbog toga smo i došli malopre u ovakvu situaciju o kojoj je govorio gospodin Nikolić. Pravo je svakog poslanika i svake poslaničke grupe da iznese svoj stav u skladu sa svojom koncepcijom i svojim programom. Međutim, ovde iz jednog sistema nadležnosti Zakon o radu prelazi u sistem Zakona o zdravstvenom osiguranju, celokupna ova materija oko naknade. Naravno, definisan je broj dana koji ide na teret poslodavca, dakle do 30 dana, i to smo obrazložili zbog čega: to je naknada zarade zbog privremene sprečenosti, bolesti, da neko obavlja posao. Sve to treba celovito da se reguliše Zakonom o zdravstvenom osiguranju, jer Zakon o radu nema to ovlašćenje ni po Ustavu. Sve ovo što se ovde dešava je u suprotnosti sa članom 40. Ustava Republike Srbije, da se Zakon o radu bavi ovom materijom. Ovde se otvara mnogo problema. Kad ste već definisali da do 30 dana ide na teret poslodavca, a u skladu sa tim da Zakon o radu nema te nadležnosti da reguliše ovu materiju, onda se postavlja pitanje za svakoga ko tumači i ko gleda ovaj zakon - šta kada ta privremena sprečenost traje duže od 60 dana? Ovaj zakon bi možda mogao samo, odnosno ovaj član, da reguliše koja je to osnovica na koju će da se obračunava određeni procenat. Međutim, kada ste vi već sebi uzeli u nadležnosti da se bavite i ovom materijom, ispred poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, tražila sam da se u članu 88. broj "65 %" zameni brojem "80" i smatram da je to mnogo bolje rešenje za one koji koriste bolovanje do 30 dana na teret poslodavca, imajući u vidu da smo se uglavnom usaglasili sa stavom da samo do 30 dana treba da ide na račun poslodavca. Treba postaviti pitanje Vladi zašto je onda budžet povećan za šest ili sedam puta u odnosu na prošlu godinu. Pitanje je kako ćete da projektujete budžet za 2002. godinu. Oni koji se, ne daj bože, nađu u situaciji da moraju da koriste bolovanje, a znaju da su i porezi toliko uvećani, i budžet, pa kad to već građani iz svojih džepova plaćaju, onda zahtevaju da imaju mnogo bolju zaštitu i veći procenat nadoknade u tom periodu kada su privremeno sprečeni da obavljaju posao.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 51, protiv 90, uzdržanih nema, nije glasao 21, ukupno 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 88. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Marković. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac želi reč? Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 88. stav 1. tačka 1 - reči "u visini od 65%", zamenjuju se rečima: "u visini od 75%". Odredbama člana 88. stav 1. tačka 1) predviđeno je rešenje prema kome zaposleni ima pravo na naknadu zarade za vreme odsustvovanja sa rada zbog privremene sprečenosti za rad do 30 dana u visini od 65% zarade, ako je to odsustvo prouzrokovano bolešću ili povredom van rada, ako zakonom nije drugačije određeno. Na ovo rešenje podneo samamandman i predložio da se u ovom slučaju naknada zarade isplaćuje u visini od 75%, jer smatram da je iznos od 65% veoma nizak, tim pre što je ovom odredbom smanjena obaveza poslodavca da iz svojih sredstava isplaćuje zaposlenom naknadu zarade za vreme bolovanja jer će isplaćivati ovu naknadu samo do 30 dana sprečenosti za rad, umesto do 60 dana, kako je važećim propisima utvrđeno. Znači, na ovaj način i ovaj član štiti poslodavca za koga se vi borite; Predlog ovog zakona daje ovlašćenje poslodavcu, a radnik samo mora da klima glavom i da kaže - da, razumem, izvolite, gospodine direktore. Kada to kažem, mislim na društvena, javna i državna preduzeća. Imao sam u vidu da su zarade zaposlenih nedovoljne za obezbeđivanje materijalne i socijalne sigurnosti i zdravog radnika, jer je prosečna zarada u Republici 6.400 dinara. Ako se radnik razboli, kada ode kod lekara on mora da plati participaciju koju ste vi uveli kada ste došli na vlast marta meseca. Običan pregled je 20 dinara, laboratorijski nalaz je 200 dinara, ultra zvuk takođe treba da plati i ukoliko, ne daj bože, treba da ode na magnetnu rezonancu pregled na magnetnoj rezonanci je preko 10.000 dinara. Znači, on treba da radi tri meseca da bi platio pregled, ukoliko je teži bolesnik. Mi iz SSJ smatramo da ovim članom poslodavac ima i dalje ovlašenja, a vi iz DOS-a ne treba da se sekirate, jer gospodin Jovanović je rekao da će doći neki pametniji na vlast, a ja kažem da smo mi ti pametniji, jer u našoj poslaničkoj grupi ima, od 14 poslanika, 8 poslodavaca. Mi znamo da je ovaj zakon veoma štetan za radnike. Mi ćemo glasati protiv ovog zakona, ali zato nemojte da se sekirate za onaj deo gde će plaćati Republika iz budžeta, jer ćemo mi biti ta nova vlast, pa ćemo to lako dati radnicima.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 48, protiv 88, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 26, ukupno 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 89. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman. Da li želite reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, mi srpski radikali podneli smo amandman na član 89. Predloga zakona smatrajući da je on prilično nejasan i pokušali smo da ga ispravimo koliko je to moguće. Pročitaću, radi javnosti, onih koji nisu upoznati i ne prate rad Skupštine u pojedinostima po ovom zakonu: "Zaposleni ima pravo na naknadu zarade u visini 45% zarade koju bi ostvario da radi za vreme prekida rada do kojeg je došlo bez krivice zaposlenog, najduže 45 radnih dana u kalendarskoj godini". Doduše, ovde se ne kaže da postoji krivica poslodavca. Može i bez krivice poslodavca, pretpostavljam. Mislim da ste imali nameru da uvedete obavezu da zaposleni primi određenu naknadu ukoliko je došlo do zastoja u procesu proizvodnje usled više sile. Recimo, padne krov, sruši se na fabriku i ne može da se radi duže od 45 dana, ili elementarna nepogoda, pa se zaustavi proces proizvodnje u poljoprivredi ili nešto slično. Međutim, obaveza je poslodavca da obezbedi pre svega neprekidnost rada, a da u suprotnom zaposleni ne može da snosi odgovornost, ne može jedino on, znači moraju da podele tu odgovornost. Zašto bi to onda to išlo na štetu poslodavca? Zato smatramo da je ovo 45% jako malo i da bi trebalo da bude barem 60% ili 80%, kako smo mi predložili. Pored toga, ostalo je nejasno šta se dešava sa radnikom posle ovih 45 radnih dana. Da li on ostaje bez ikakve nadoknade, a čini mi se da ostaje, i ako ostaje, onda kršimo član 36. Ustava koji garantuje zaradu. Kako će da se vrati ako se u toku 45 dana, recimo, ne obnovi proces proizvodnje. Šta ako dođu ovi strani investitori koje vi najavljujete; doduše do sada nije došao nijedan, ali dođe. Kada se prijavio na tender nije podneo onaj svoj razvojni program, znači nije obećao da će uspostaviti proces proizvodnje. Namerno ne uspostavi proces proizvodnje i nekih 45 dana radnik prima tih 45%, koliko ste vi predvideli. Šta posle sa radnikom? Ostaje nejasno. Potpuno vam je ovaj član nedorečen, tako da praktično postaje suvišan. Obrazloženje koje ste dali uz Zakon, zašto ovaj član postoji, samo govori o procentu za koji ste se opredelili, ali ne govori o sudbini radnika. Bez obzira na to, mi smo samo tražili da taj procenat umesto 45% bude 85%.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Izvolite, gospodin Nikolić.
U normalnim uslovima, u državama u kojima je omogućen normalan razvoj, normalno funkcionisanje, moguće je da ne bi bilo ni potrebe za ovim članom. Moguće je. Međutim, ova država je bila suočena sa rigoroznim ekonomskim sankcijama i blokadom. U tim uslovima morala je, u skladu sa članom 69. dosadašnjeg Zakona o radnim odnosima da zaposlenima omogući naknadu zarade za sve vreme dok ne rade bez svoje krivice. Ova država nije pod sankcijama, nije pod blokadom. Predlagač zakona drastično će da suzi prava zaposlenih novim članom 89. i kaže da zaposleni ima pravo najduže 45 dana u kalendarskoj godini da prima naknadu zarade zato što je ostao bez posla, bez svoje krivice, ali da će to biti 45% od zarade koju bi ostvario da je radio. A šta će biti ako svojom nerazumnom politikom, a vodite je u poslednje vreme, dovedete do novih ekonomskih sankcija i blokade? Šta će biti sa stotinama hiljada onih koji sada ne rade bez svoje krivice?Ako Zakon stupi na snagu za Novu godinu, hoćete li im, kao čestitku pred Božić ili pred Srpsku novu godinu, uputiti to što će prestati naknade zarade za njih, ili ćete im odrediti da mogu samo 45 dana da primaju i da će primati samo 45%. Šta će onda biti posle republičkog praznika Sretenja? Ostaće bez ikakve naknade. Do sada je to bilo regulisano kolektivnim ugovorima, a kolektivni ugovori više nisu obavezujući i bili su u skladu sa zakonom. Mora da nam odgovori ministar šta će biti krajem februara sa svima onima koji nisu svojom krivicom ostali bez posla, čije fabrike i dalje postoje, čije fabrike nisu dobile novog poslodavca, kapital, proizvodni program, obrtna sredstva? Šta će biti sa zaposlenima u društvenim preduzećima, posebno u gigantima, 45 dana posle stupanja na snagu ovog zakona, sa onima koji se nalaze - ne znam kako se to nazivalo u kom preduzeću ali u svakom slučaju ne rade, ali ne svojom krivicom. Jednostavno, u proizvodnom procesu za njih u fabrikama u kojima rade nema posla. Hoće li to izazvati nove tenzije, nove socijalne nemire i hoće li ova vlada da počne da radi ili će samo da oponaša prethodnike, da trči kao vatrogasac i da samo gasi požare u kojima se pojavi plamen, a ono što tinja dole ispod i što i što razvija plamen, da o tome uopšte ne razmišlja i da to ne saseca u korenu.
Za reč se javio gospodin ministar za rad i zapošljavanje.
Slušajući gospodina Nikolića čovek se prosto zapita da li treba da se zaplače ili da se smeje. U ovoj zemlji, baš zbog te odredbe koju je gospodin Nikolić spomenuo, ima preko 500.000 radnika koji su na takozvanom kućnom čekanju, ili koji rade jednu nedelju, a drugu nedelju odmaraju. Uglavnom su to ljudi koji imaju puno problema sa svojom egzistencijom. To čekanje je izmišljeno baš zbog toga da bi ti ljudi imali ugroženu egzistenciju, a da bi oni koji su nekada vladali ovom zemljom imali jeftinu radnu snagu, onu robovsku za koju sad nas optužuju, jer mnogi govore da je ovaj Zakon o radu robovlasnički zakon. Ti ljudi su izbačeni iz svojih fabrika, izbačeni su na ulicu, gde su radili sve i svašta i bogatili neke koji su imali trenutnu moć. Normalno, sadašnja Vlada Republike Srbije rešava te probleme vrlo uspešno. Ja ću vam pomenuti upravo šta se sada radi na rešavanju problema viška zaposlenih, odnosno tih ljudi koji se nalaze na takozvanom kućnom čekanju. Pomenuću vrlo uspešno rešen problem u "Zastavi" u Kragujevcu. Upravo sada se rešava i zbrinjavaju se radnici banaka koji su ostali bez posla. Upravo se radi na rešavanju problema pančevačke "Azotare", rešava se problem viška radnika, pokreće se proizvodnja. Rešava se problem "Lole". Ulazi se u FAP iz Priboja; dolazi ceo metalski kompleks Beograda. U novom budžetu je predviđena jedna velika suma novca upravo za rešavanje tih problema. Prema tome, sva ta priča o sudbini tih radnika je koncipirana samo da se izazove jedno sažaljenje, ali ja mislim da su radnici svesni da je ova vlada vrlo odgovorna i da će ta pitanja rešavati vrlo odgovorno. Kada se radi o samom članu koji je ovde sporan, odnosno na koji je uložen amandman, mi moramo da koncipiramo Zakon tako da nema tog takozvanog čekanja, ali ovaj prelazni period je iznudio ovih 45 dana. Ako neko za 45 dana ne obezbedi posao za tog radnika, onda je sigurno da će se to radno mesto izgubiti. Ali, u ovom periodu, mislim da je 45 dana sasvim solidno vreme da se pokrene proizvodnja i da se ti socijalni programi počnu primenjivati i da počnu da se rešavaju ti viškovi zaposlenih.
Gospodine Nikoliću, mislim da sada nema osnova za repliku. Jeste rekao, gospodine Nikoliću, ali ga nije uvredio. Samo je dao odgovor na vaše pitanje, vi ste ga prozvali da da odgovor. Složićete se sa mnom. Pažljivo sam slušala. Moje diskreciono ovlašćenje je da ... Dobro, izvolite.
Ali, kako vi presuđujete da me nije pogrešno protumačio, kada me čovek uopšte nije protumačio. Bio je u dilemi da li da plače ili da se smeje. Imam pravo na repliku, gospođo Mićić, po svim zakonima ovog sveta. Jedino, ako baš vi insistirate da prođete kao Maršićanin, za mesec, dva, pet, godinu... Mi već pakujemo vaš zahtev za razrešenje, gospođo Mićić. U njemu se nalazi jučerašnja gruba povreda Ustava Republike Srbije, u njemu će biti današnja povreda Poslovnika ukoliko mi ne budete dali pravo na repliku. Ja ipak mislim da ste vi razumni. Čitam u novinama da se nikada niste ozbiljno bavili politikom. Tu sam da vam pomognem i u toj oblasti.
Zahvaljujem, gospodine Nikoliću. Javili ste se po Poslovniku, molim da reklamirate član.
Mogu da vam pomognem i u pogledu Poslovnika, izvanredno ga dobro poznajem. Naučio sam ga, nije to neka velika nauka. Da li ja imam pravo na repliku, gospođo Mićić?
Gospodine Nikoliću, ja smatram da nemate pravo na repliku. Mislim da niste ničim uvređeni i niste čak ni pogrešno protumačeni; dala sam vam na početku sednice kada sam imala osnova da vam dam, pošto ste bili pogrešno protumačeni. Ovaj put niste, ministar vam je samo dao odgovor - vi ste zahtevali da se on pojavi i da vam da odgovor.
Ja se uzdam u inteligenciju vaših ...
Nećemo se prepirati, gospodine Nikoliću, molim vas.
... predaka, doseljenih iz Hercegovine. Ministar je jako loše govorio o meni.
Nije uopšte.
Jeste, gospođo Mićić, jeste.
Gospodine Nikoliću, mi ne možemo da polemišemo, vi i ja. Ovde vam samo kažem, mogu da stavim, samo mi kažite koji član Poslovnika i ja ću vam dati objašnjenje da li je povređen i da stavimo to na glasanje.
Zašto - koji član Poslovnika? Ma ne ja sam to samo iskoristio kao priliku da izađem za govornicu, to mene ne interesuje.
Ako se niko ne javlja za reč po ovom amandmanu, stavljam na glasanje amandman koji je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, na član 89. Za 43, protiv 100, uzdržanih nema, nije glasalo 16, ukupno 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 90. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Vučiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, da ne bežite, sačekajte još malo, nije tako strašno ono što ćete čuti, već smo vam na to ukazivali. Želeo bih da vam ukažem na nekoliko neistina koje ste izneli, ali ministar pobeže, rasprava ga izgleda ne zanima previše. Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 90. U skladu sa onim što sam već činio u prethodnom delu zakona, na sličan način pokušavam da nateram Vladu Republike Srbije da uvaži opšte akte, da uvaži kolektivne ugovore, da uvaži radnike, da uvaži sindikate. To mi iz SRS ne radimo iz demagoških razloga. Videli ste kakve su nam primedbe bile povodom Zakona o privatizaciji, kakve su nam primedbe povodom Zakona o radu, čini mi se i drugačije, različite od nečijih drugih primedaba. Radimo zato što se ostavlja potpuna sloboda, potpuna arbitrarnost u ponašanju poslodavca bez ikakvih ograničenja, bez ikakvih mogućnosti da radnici odlučuju o onome što je njihova sudbina, o onome što će morati da učine i urade. Predvideo sam da se u članu 90. stav 1. iza reči: "opštim aktom" u drugom redu reč "ili" zameni rečju: "i". U članu 90. stav 2. takođe se reč: "ili" zamenjuje slovom "i". Dakle - zaposleni ima pravo na naknadu zarade u visini utvrđenoj opštim aktom i ugovorom o radu, a ne - opštim aktom ili ugovorom o radu. Ovo će u svakom slučaju, kako smo videli u obrazloženju Vlade Republike Srbije, uvek biti ugovorom o radu, pa će sam sastavljati poslodavac. Nikome ni za šta neće odgovarati, nikakve konsultacije, nikakve dogovore, nikakve razgovore, nikakve kompromise sa radnicima i sindikatima neće imati. To je nešto što očigledno u ovom trenutku Vlada Republike Srbije ne želi da prihvati. Meni se čini da je ovo nešto što predstavlja najvažniji zahtev iz sveta, a mi ne znamo, to je nekakav orvelovski, imaginarni svet, ne znamo tačno ni ko to traži, ni zašto to traži, ni kome ni čemu je to potrebno. Možemo otprilike da nagađamo da je to potrebno nekima koji bi došli ovde kao poslodavci, kako najlakše da otpuste radnike, a da nemaju nikakvu odgovornost, da nemaju nikakve posledice zbog takvog svog ponašanja. Ne možemo da znamo tačno ko je za sve to odgovoran, zašto se sve to čini. Bilo bi dobro da nam Vlada Republike Srbije i ministar Milovanović takve stvari objasne. Ja vas pozivam, dakle, a čini mi se da je ovo poslednja prilika u setu ovih amandmana, da prihvatite značajniju ulogu kolektivnih ugovora, a ne da oni postoje samo formalno, na papiru, a da suštinski uopšte ne egzistiraju u našem pravnom poretku, u našem, od sutra ili od prekosutra već pozitivnom, zakonodavstvu. Zato vas pozivam da prihvatite ovaj amandman, a siguran sam i uveren sam da bi Zakon u tom slučaju bio neuporedivo bolji nego što je to danas slučaj.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 33, protiv 91, uzdržanih nema, nije glasalo 29, ukupno 153 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 90. amandman je podneo narodni poslanik Miomir Ilić. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman. Podnosilac amandmana želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 90. Predloga zakona odnosi se na naknadu zarade na koju ima pravo radnik za vreme prekida rada do koga je došlo naredbom nadležnog državnog organa ili nadležnog organa poslodavca. Amandman sam podneo isto kao i kolega, samo malo različito od gospodina Vučića, u tom delu da umesto opšteg akta i ugovora o radu stoji reč: "kolektivnim ugovorom". Na ovaj način želeo sam, kao poslanik SPS-a, još jednom da potenciram ulogu kolektivnog ugovora. Smatram da u ovom poglavlju, koje tretira naknadu zarade, rešavanje ovih pitanja po osnovu radnog odnosa treba biti regulisano u kolektivnom ugovaranju. Uobičajeno je da predlagač zakona daje obrazloženje za usvajanje određenog seta amandmana po poglavljima, pa i u obrazloženju ovih amandmana koje smo podneli kao poslanici, najvećim delom, opozicije, dato je rešenje da kolektivnog ugovaranja nema u zemljama u tranziciji i zemljama Evropske zajednice. Ja bih iskoristio priliku da vam sada pročitam jedan tekst, o Povelji o socijalnim pravima radnika u Evropskoj uniji. Znači, na samitu Evropske unije doneta je Povelja o socijalnim pravima radnika Evropske unije, gde između ostalog u cilju zaštite radnika, stoji: "Pravo je radnika da se udružuju i kolektivno pregovaraju, uključujući kolektivne ugovore na nivou cele Evropske unije". Jedino to Velika Britanija nije usvojila, a sve ostale zemlje Evropske unije su to usvojile. Iz tog razloga nemojte mnogo da se pozivate na tranziciju, na transparentnost i na Evropsku zajednicu, kada je Evropska zajednica usvojila Povelju o socijalnim pravima radnika u Evropskoj uniji. Pošto ministar nije želeo tri puta da odgovori na pitanje, a nisam postavio ja radi sebe, već radi tih radnika, mogu da konstatujem da dodatak na zaradu - topli obrok, regres, terenski dodatak, pa čak i minuli rad - više nije obavezna kategorija koja je do sada bila u Zakonu o izmenama i dopunama Zakona o radnim odnosima. Od sada se prepušta poslodavcu da kroz pravilnik o radu i ugovor o radu reši ovo pitanje, što ne znači obaveznost, već samo fakultativnost. Da bi ovaj zakon i ovaj amandman mogao da bude usvojen, odnosno neusvojen, saglasno članu 95. Poslovnika o radu molim predsednika Skupštine da utvrdi kvorum. Hvala.
Da li se po ovom amandmanu još neko javlja za reč? (Ne.) Narodni poslanik Miomir Ilić je tražio da utvrdimo kvorum. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Narodnom poslaniku Miomiru Iliću, na osnovu člana 103. izričem opomenu, zato što je zahtevao kvorum pre izglasavanja njegovog amandmana, azatim je izašao iz sale. Da li se još neko javlja za reč po amandmanu koji je podneo narodni poslanik Miomir Ilić? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za četiri, protiv 106, uzdržanih nema, nije glasalo 19, ukupno 129 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 91. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Tužni skupe raspadnutog DOS-a, očekujemo na sledećoj sednici izmenu i dopunu Poslovnika, tako što ćete predvideti da se poslanici unose u salu, jer očigledno ne možete bez opozicije da radite.
Gospođo Pop-Lazić, vratite se na vaš amandman, molim vas.
Ne mogu da se vratim, nisam još ni počela, ali evo počinjem. Na član 91. podneli smo amandman, koji je principijelne prirode, od člana 1. pa nadalje, gde god predviđate alternativnost kolektivnog ugovora i ugovora o radu. Mi insistiramo na obaveznosti kolektivnog ugovora. Po nama, neprihvatljiva je fakultativnost kolektivnog ugovora - smatramo da je to rešenje razumno i bolje definisano. U članu 91. stav 1. predviđate da zaposleni ima pravo na naknadu troškova za dolazak i odlazak sa rada i za vreme provedeno na službenom putu u zemlji, u visini utvrđenoj opštim aktom ili ugovorom o radu. Jasno je da ugovor o radu ne može kao pojedinačni akt da sadrži manje prava nego što je to predviđeno opštim aktom, a znamo da su opšti akti, kolektivni ugovor, posebni ugovori ili pravilnik o radu, s tim što pravilnik o radu donosi poslodavac, a ugovor o radu je ugovor između poslodavca i radnika. Obzirom da nigde niste predvideli obaveznost opšteg kolektivnog ugovora mi insistiramo da se rečca "ili" zameni veznikom "i", što je još jedan naš pokušaj da se založimo za to da kolektivni ugovor bude obavezan.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 27, protiv 114, uzdržanih nema, nije glasalo 8, ukupno 149 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 92. amandman je podneo narodni poslanik Živko Selaković. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac želi reč?
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, obzirom da član 92. reguliše pravo na otpremninu prilikom odlaska u penziju, pročitao bih tekst predloženog amandmana. U članu 92. dodaje se novi stav 1. koji glasi: "Zaposleni ima pravo na otpremninu pri odlasku u penziju u visini utvrđenoj kolektivnim ugovorom". U dosadašnjem stavu 1. koji postaje stav 2. reči "otpremninu pri odlasku u penziju" brišu se. U dosadašnjem stavu 2. koji postaje stav 3. reči "stava 1." zamenjuju se rečima "stava 2.". Dosadašnji stav 3. postaje stav 4." Da bih ovo malo uprostio i pojasnio dao bih jedno obrazloženje. Ovim članom predviđa se da poslodavac može isplatiti radniku pri odlasku u penziju: otpremninu, solidarnu pomoć, jubilarnu nagradu itd. Šta to znači - može? To znači da može ako hoće, ali može da znači i ne mora. Stoga smatram da otpremninu pri odlasku u penziju ne treba izjednačavati sa ostalim primanjima koja su predviđena u ovom članu, već da poslodavac mora isplatiti otpremninu. Naime, pravo na otpremninu posebno u sadašnjim uslovima je, neopohodno zadržati kao pravo koje poslodavac obavezno isplaćuje zaposlenom pri odlasku u penziju, jer mu ona uglavnom služi za obezbeđenje minimuma egzistencije do ostvarivanja prava na penziju, odnosno do početka isplate penzije, koja, kako je poznato, kasni nekoliko meseci. Tu bih još u prilog ovom dodao - znam da će ministar da kaže da nema para u budžetu, ali ovo ne iziskuje i ne potražuje pare iz budžeta, jer je stvar poslodavca, odnosno preduzeća da to obezbedi, pa prema tome mislim da ima mesta da se ovaj amandman prihvati. Mi znamo da nije retka, nažalost, pojava i slučaj da je čovek umro, a tek što je dobio rešenje za penziju i nije još primio prvu penziju. Znači, ova pomoć treba da bude obavezna, u ovim situacijama je neophodna čoveku, jer verujte da to njemu služi tri - četiri meseca dok ne dobije prvu penziju. Stoga, da podvučem ovo je stav poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva, koja traži da se ovaj amandman usvoji, obzirom da ne traži sredstva iz budžeta.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 30, protiv 107, četiri uzdržana, nije glasalo 9, ukupno 150 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 92. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Nikolić. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac želi reč?
Poslanička grupa Srpske radikalne stranke podnela je amandman na član 92. stav 1. i stav 2. koji postaje stav 3. Naime, predlagač briše obaveznost isplate pojedinih naknada koje poslodavac isplaćuje zaposlenima. Kaže: "Poslodavac može zaposlenom da isplati otpremninu pri odlasku u penziju, solidarnu pomoć, jubilarnu nagradu i pomoć u slučaju smrti zaposlenog ili člana njegove uže porodice, u visini utvrđenoj opštim aktom ili ugovorom o radu." Znači, ako krenemo od korena ovako tumačeći član 92. poslodavac uopšte ne mora da ugovara ove naknade. Ne mora ni u opštem aktu, niti u ugovoru o radu da predvidi isplatu ovih nagrada. Ako se dogovore o tim nagradama po ugovoru o radu i po opštem aktu, poslodavac nema obavezu da ih isplati, zato što ovde nema imperativa isplate, nego se kaže da može zaposlenom da isplati, a mi mislimo da nije komunistički manir isplata otpremnine pri odlasku u penziju. To se radi u celom svetu. Poslodavac čija je fabrika napredovala, čije se lično bogatstvo uvećavalo zahvaljujući radu fabrike, uvećavalo se i zato što je u toj fabrici radio taj zaposleni koji odlazi u penziju. Našim amandmanom predviđeno je da to bude obavezno, da otpremnina bude obavezna pri odlasku u penziju ili prestanku radnog odnosa po sili zakona zbog gubitka radne sposobnosti, u visini trostrukog iznosa zarade koju bi zaposleni ostvario za mesec koji prethodi mesecu u kome se isplaćuje otpremnina. Posebno smo izdvojili kao obaveznu pomoć porodici u slučaju smrti zaposlenog ili člana uže porodice, u visini troškova pogrebnih usluga. Ostavili smo poslodavcu na volju hoće li isplaćivati solidarnu pomoć i jubilarnu nagradu i mislim da tako razdvojene ove isplate mogu da budu prihvaćene i od strane predlagača. Svako ceni dobrog radnika. Na dva načina mu odaje priznanje: redovnim isplatama zarađenih plata i oduživanjem kad on prestane da radi u preduzeću; i to samo u dva slučaja - kad ide u penziju ili ako je izgubio radnu sposobnost, pa više ne može tu da radi. Neće vas niko prekorevati zbog toga i neće vam nabacivati nikakav komunistički imidž, zato što je ovo manir i praksa; i ovo je moralna obaveza, a ubačena je i u zakonodavstva zapadnih zemalja.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 38, protiv 107, uzdržana dva, nije glasalo 10, ukupno 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 92. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Petrić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.)
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, poštovani ministre, predlogom Vlade u članu 92. kaže se da poslodavac može, znači ne mora, zaposlenom da isplati pomoć u slučaju smrti zaposlenog ili člana njegove uže porodice, u visini utvrđenoj opštim aktom ili ugovorom o radu. Pod članovima uže porodice, u smislu navedene odredbe, smatraju se samo bračni drug i deca zaposlenog radnika. Svojim amandmanom SPS predlaže da se izvrši dopuna, da poslodavac može isplatiti pomoć zaposlenom u slučaju smrti, ne samo bračnog druga i deteta zaposlenog, već i u slučaju smrti ostalih članova porodice koji žive u zajedničkom porodičnom domaćinstvu i ukoliko ih zaposleni izdržava. Pod članovima uže porodice, u smislu ovog člana, treba obuhvatiti: roditelje, braću i sestre, usvojitelje i druga lica, ali koja zaista žive u zajedničkom domaćinstvu i koja zaposleni izdržava. Znači, ti članovi koji nemaju sopstvene prihode. Uzmimo za primer čest slučaj da stari roditelji žive zajedno sa zaposlenim, da nemaju penzije ni druge prihode. Zar u takvim slučajevima nije logično da se ostavi mogućnost da poslodavac može pomoći zaposlenom u slučaju smrti roditelja? Kada je rečeno u predlogu Vlade da može, znači da nije obavezujuće. Šteta je što nisu prihvaćeni prethodni amandmani poslanika Selakovića i Nikolića, da to bude obavezujuće. Ali, ako je preporuka, ako je deklarativno, bar da se u ovom članu ostavi ovde preporuka - što znači ... Treba prihvatiti amandman - da poslodavac isplati pomoć u slučaju smrti ostalih članova porodice koji žive u zajedničkom domaćinstvu i koje zaposleni izdržava.
Izvolite, gospodine Nikoliću.
Sada, kada je jasno da ste izbrisali obavezu poslodavca da isplati otpremninu, mislim da to treba bar još jednom reći, da građanima Srbije bude jasno da ovog časa, neprihvatanjem našeg amandmana, i onog dana kad stupi na snagu ovaj zakon, prestaje isplata otpremnina zbog odlaska u penziju, prestaje svaka pomoć poslodavca zaposlenom u slučajevima u kojima se isplaćivala otkad u ovoj zemlji postoji bilo kakav vid industrijske proizvodnje. Toliko je besmislen član 92. zato što nema obaveze poslodavca; pa vas sad pitam - recimo, zašto niste napisali da za državni praznik 29. novembar poslodavac može dati zaposlenom televizor u boji; ili da može da mu kupi lepu knjigu; ili da može za 8. mart ženama da odnese cveće. Vi ćete to da radite, vi sa tim niste raščistili. Šta to jednoj ozbiljnoj vladi znači napisati član zakona u kome kaže: poslodavac može. Pa, poslodavac će sam da reši šta može. Zakon treba da mu napiše šta mora, a poslodavac rešava šta može. Poslodavac može na posao da dolazi gradskim autobusom. Što to niste ovde napisali? Koliko je besmislen član Zakona u kome kažete poslodavcu da može. Pa, da li je Narodna skupština tu da reguliše odnose koji mogu da budu ili odnose koji moraju da budu? Da li Zakon služi da se reguliše nešto što može da bude? Kakav je cilj donošenja člana 92. Zakona ukoliko nema obaveze - mogu da se dogovore poslodavac i zaposleni da mu da poslodavac neku naknadu?
Ima reč gospodin Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, sasvim je očigledno da upravo ovim članom poslodavac više nema nikakvih obaveza kada je reč o isplati otpremnina, solidarne pomoći, jubilarnih nagrada i pomoći u slučaju smrti člana uže porodice. Pred sobom imam jedan pojedinačni kolektivni ugovor, gde se jasno ukazuje koliko su ova rešenja, vezana za kolektivne ugovore, bolja i idu više u prilog radnika i zaposlenih, nego ovaj zakon. Primera radi, u pojedinačnim kolektivnim ugovorima se kaže da je organizacija, ustanova ili javna služba, obavezna da zaposlenom obezbedi: otpremninu u visini od tri zarade ili tri plate; solidarnu pomoć za slučajeve duže ili teže bolesti zaposlenog ili člana porodice; zdravstvene rehabilitacije zaposlenog; nastupanje teže invalidnosti; ublažavanje posledica elementarnih nepogoda, u visini od dve plate. Kada je reč o članovima šire porodice, kao što su roditelji, braća i sestre, imamo jednu platu nadoknade. Kada govorimo o jubilarnim nagradama i one su bile u obavezi, pa za 10 godina rada pola plate ili 50%, za 20 godina rada 70%, za 30 godina rada 100 posto. Znači, sva su ova rešenja mnogo bolja i povoljnija, nego ovo što se sada nudi Zakonom. Sasvim je jasno da od toga da poslodavac može zaposlenom da isplati otpremninu, solidarnu pomoć, jubilarnu nagradu, neće biti ništa. Mislim da ovaj naš amandman koji je podneo poslanik Radojko Petrić, govori o tome da se u stavu 2. proširi pravo ne samo za užu porodicu, nego i za širu, kao što su roditelji, braća i sestre. Evo, ministar se sprema da kaže nešto o ovom članu, pa će reći - država je u teškoj situaciji, morate da shvatite da ne možemo da ispunimo sve zahteve. Ali, građani su mnogo očekivali od nove vlasti, bila su velika obećanja, te milijarde, samo da padne vlast ... (Predsednik: Gospodine Bušetiću, tema.) ... te milijarde da se izruči Milošević, ali nema od toga ništa.
Reč ima ministar Milovanović.
U dosadašnjem zakonu pitanje jubilarnih nagrada je bilo rešeno. Međutim, ajmo pošteno da govorimo i da kažemo - ko je u poslednjih 10 godina dobio jubilarne nagrade? Niko. Sada, što se tiče odrednica kolektivnog ugovora, moram ponovo da vas podsetim na član 178. koji je vrlo jasan, vrlo precizan i kaže: "Odredbe kolektivnog ugovora, koji je na snazi, na dan stupanja na snagu ovog zakona, a koje nisu u suprotnosti sa ovim zakonom, ostaju na snazi do zaključivanja kolektivnog ugovora u skladu sa ovim zakonom". To znači, pošto se pitanja jubilarnih nagrada, otpremnina, pomoći, regulišu kolektivnim ugovorom, to će ostati na snazi. Normalno, sve zavisi od toga da li su ti sindikati dovoljno jaki da potpišu te kolektivne ugovore. Pošto se upravo sada potpisuju novi kolektivni ugovori, velika je aktivnost bašizmeđu Saveza sindikata Srbije i Privredne komore. Pretpostavljam da će oni odrednicu koja je po ugovoru, normalno ako brinu o svojim radnicima, ostaviti i ona će važiti kada se usvoji zakon.
Pošto se više niko ne javlja za reč, stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 38, protiv 108, uzdržanih nema, nije glasalo 10, ukupno je prisutno 156 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 95. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Jovanović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li želite reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, evo stigli smo do sedmog poglavlja Zakona o radu i do oblasti zabrane konkurencije, do člana 95. Podnela sam amandman ispred poslaničke grupe SRS da se u članu 95. u stavu 3. reč "ili" zameni slovom "i". Do sada smo više puta obrazložili zbog čega to tražimo, a mi se zaista oštro i, kao ogromna većina zaposlenih u Srbiji, principijelno zalažemo da kolektivni ugovor bude obaveza. Protiv smo fakultativnosti kolektivnog ugovora i sada do kraja rasprave o Zakonu u pojedinostima imaćemo još nekoliko ovakvih amandmana, gde ćemo tražiti da se reč "ili" zameni veznikom "i" da bi se kolektivni ugovor, kao opšti akt, zajedno sa ugovorom o radu, takođe uneo kao obavezan svaki člana Zakona. Međutim, sa poslanikom Novakovićem ili bez njega, kroz manipulaciju identifikacionim karticama i sumnjivim kvorumom ....
Gospođice Jovanović, vratite se na vaš amandman.
Upravo se vraćam, pažljivo me, gospođo predsedavajuća, saslušajte, član 95. stav 1. kaže: "Ugovorom o radu mogu da se utvrde poslovi koje zaposleni ne može da radi u svoje ime i za svoj račun, kao i u ime i za račun drugog pravnog ili fizičkog lica, bez saglasnosti poslodavca kod koga je u radnom odnosu (u daljem tekstu: zabrana konkurencije)." Dakle, pošto je očigledno da ćete usvojiti ovakav zakon, a nećete prihvatiti amandman, u skladu sa stavom 1. ovog člana, ispred poslaničke grupe SRS zahtevam i očekujem, gospodine ministre da će prestati funkcija u Vladi Republike Srbije vojnom liferantu, gospodinu Čoviću, vlasniku FMP-a; gospodinu Novakoviću, ministru energetike, koji je obezbeđivao i obezbeđuje sve poslove u Srbiji za "Blenkord"; gospodinu Vlahoviću ... (Predsedniku: Gospođo Jovanović, upozoravam vas da se vratite na temu - amandman na član 95.) ... koji je izvršni direktor firme "Dilojt i tuš"; i gospodinu Mihajloviću, ministru unutrašnjih poslova, koji koristi novac iz Fonda za razvoj za svoje preduzeće "Lutra".
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 44, protiv 108, uzdržanih nema, nije glasalo 10, ukupno 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 95. amandman je podneo narodni poslanik Stevan Gudurić. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman. Podnosilac amandmana želi reč, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 95. ponovo je reč o opštem aktu i kolektivnom ugovoru. Zašto mi iz SPS-a insistiramo da to bude kolektivni ugovor. Pročitaću vam samo nekoliko rečenica iz Povelje o socijalnim pravima radnika,usvojene na samitu Evropske unije 8. i 9. decembra još 1989. godine, znači važi od tada. (Neko je rekao da su oni koji su prepisivali ovaj zakon ušli u pogrešnu biblioteku, pa prepisivali nešto što je istorija, a ne sadašnjost.) Znači, još tada je usvojena Povelja o socijalnim pravima radnika, koja obavezuje države članice da u svomu zakonodavstvu obezbede sledeća osnovna prava radnika; sloboda kretanja u svim zemljama Evropske unije i slobodno konkurisanje za svaki posao (ovde kod nas u našem zakonu to baš tako ne piše, pošto niko ništa ne mora ni da oglasi, a kada ne oglasi, onda je to znak da treba da konkurišeš); svaki rad mora da bude pošteno plaćen; radnici moraju da imaju pravo na besplatne usluge institucija tržišta rada; mora se postići poboljšanje radnih i životnih uslova radnika; radno vreme) - dnevno, nedeljno, godišnji odmori itd., (a ovde kod nas u ovom predlogu vidim da to baš nije sve tako blistavo razrešeno); radnici moraju imati socijalnu zaštitu i nadoknadu za vreme nezaposlenosti; pravo je radnika da se udružuju, kolektivno pregovaraju, uključujući i kolektivni ugovor na nivou cele Evropske unije (sem u Srbiji, pošto to ne spada u to, verovatno to ministar nije ni brisao tamo); radnici imaju pravo na primene kolektivnih akcija, pravo na štrajk itd; posebnu zaštitu imaju radnici u omladinskom dobu; stariji pravo na pristojnu penziju itd. Znači, jako je jasno zašto SPS insistira na kolektivnom ugovoru i jako je jasno zašto vi to nećete. Evo, dolaze vam ovi vaši koalicioni partneri, pa ćete to vi sa njima bolje rešavati. (Poslanici DSS-a ulaze u salu.)
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Ukoliko ne, a, javljate se, gospodine Ivkoviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Socijalističke partije Srbije, gospodin Stevan Gudurić je, po ko zna koji put, pokušao je amandmanom reči "opšti akt" da zameni rečima "kolektivni ugovor". Obrazlažući to ukazujemo na jedan dokument iz 1990. godine. (Govori na engleskom) To je Povelja Evropske unije o socijalnim pravima radnika i u toj povelji definisana su dva ključna prava na koja stalno ovde pokušavam da ukažem. Ovu povelju Evropske unije o socijalnim pravima radnika potpisale su sve članice Evropske unije, izuzev Velike Britanije, koja uvek pokušava da bude posebna. Očigledno, i Jugoslavija pokušava da izigrava ostrvo kao Velika Britanija. Radi se o sledećem: Mi smo ovde od ministra za rad čuli da članom 178. Zakona ostaju na snazi svi kolektivni ugovori koji su sada potpisani. Međutim, niko od nas u ovoj sali ne zaboravlja član 105, koji daje pravo poslodavcu da izmeni ugovor o radu prema svom nahođenju i prema važećem Zakonu o radu, ako to ovaj zakon bude bio. Po ovom Zakonu o radu, po amandmanima koji nisu usvojeni, prema sadašnjoj varijanti relativizovan je kolektivni ugovor i piše: "pravilnik o radu ili kolektivni ugovor". Prema tome, član 178, na koji se ministar za rad poziva kada objašnjava da će svi važeći kolektivni ugovori biti na snazi, potpuno je deplasiran, jer članom 105. je predviđeno da poslodavac ima apsolutno pravo da promeni ugovor o radu i da ga ponudi u svojoj varijanti, prema važećem zakonu, a važeći zakon, ako to ovaj zakon bude bio, potpuno je relativizovao kolektivni ugovor i doveo ga u poziciju jednakosti sa pravilnikom o radu, tj. proizvoljnosti, odnosno postoji pravo poslodavca da potpuno samostalno dezavuiše sve i da radi kako on hoće. Podsećam vas, Povelja o socijalnim pravima radnika Evropske unije razmatrana je od 8. do 9. maja 1989. godine. Usvojena je i ratifikovana od strane svih članica Evropske unije, izuzev Velike Britanije. Apsolutno daje pravo radnicima na udruživanje, pravo na kolektivni ugovor i obavezuje poslodavca i radnike da putem kolektivnih ugovora rade.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Čedomir Jovanović. Izvolite.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, kada se čovek kasno probudi, onda može biti logično da u prvim minutima radnog dana, od popodneva, počne pogrešnom interpretacijom. Gospodine Ivkoviću, ja ću vas zamoliti da precizno pročitate onu konvenciju Međunarodne organizacije rada, odnosno one stavove Evropske unije po kojima se poslodavac obavezuje na potpisivanje kolektivnog ugovora. A da bih vam olakšao, pošto mislim da to niste učinili iz loše namere, pročitaću vam 128. Konvenciju Međunarodne organizacije rada, koja se odnosi na primenu principa prava organizovanja kolektivnih pregovora. Član 4. te konvencije doslovce glasi: "Odgovarajuće mere, prema nacionalnim uslovima, treba da budu preduzete ako je potrebno da se podstakne i unapredi razvoj i šire korišćenje procedura dobrovoljnih pregovora putem kolektivnih ugovora između poslodavaca i organizacija s jedne strane i organizacija radnika s druge strane, kako bi se odredili radni uslovi." Gospodine Ivkoviću, još jedanput: "dobrovoljnih pregovora putem kolektivnih ugovora", a ja vama sada pružam priliku za repliku, izvolite pa pročitajte gde je to u Evropskoj uniji kolektivni ugovor obavezan i na osnovu koje to konvencije Međunarodne organizacije rada.
Izvolite, pravo na repliku ima gospodin Ivković.
Ne mogu, a da se ne podsetim završetka jučerašnje sednice kada se gospodin Čedomir Jovanović javio kao predsednik poslaničke grupe, a to može u stenogramu da se vidi, jer predsedavajući nije naglasio pravo na repliku gospodina Čedomira Jovanovića, već je samo rekao Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe. Nisam dobio pravo na repliku, iako sam ga apsolutno imao. Pošto mi je gospodin Čedomir Jovanović sada dao pravo na repliku, nadam se da gospođa predsedavajuća nema ništa protiv, pošto očigledno ta komunikacija funkcioniše bez ikakvih problema. Znači, Povelja o socijalnim pravima radnika Evropske unije, potpisana od svih članica Evropske unije, daje prava i slobode kolektivnog udruživanja, pa se u članu 12. kaže - poslodavci i organizacije s jedne strane, i radničke organizacije, s druge strane, imaju pravo da pregovaraju i zaključuju kolektivni ugovor, pod uslovima propisanim u okviru nacionalnog zakonodavstva. Prema tome, ako nacionalno zakonodavstvo ostavi važnost kolektivnih ugovora u onoj terminologiji i u onom statusu koji je sada na snazi, onda nacionalno zakonodavstvo, prema Evropskoj uniji, ima obavezu da potpiše pregovaranje.
Reč ima ministar za rad i zapošljavanje.
Drago mi je da je gospodin Ivković potvrdio da je Zakon dobro napisan i da je u skladu sa evropskim preporukama i sa Međunarodnom organizacijom rada. I ovaj zakon isto vrlo jasno kaže da imaju pravo da sklope kolektivni ugovor, čak mnogo više upućuje na kolektivna pregovaranja nego drugi evropski zakoni. Podsetiću vas na član 138. Zakona u kome se kaže: "Kolektivni ugovor zaključuje poslodavac. Učesnici u zaključivanju kolektivnih ugovora dužni su da pregovaraju. Ako se u toku pregovora iz stava 2. ovog člana ne postigne sporazum o zaključivanju kolektivnog ugovora, učesnici su dužni da obrazuju arbitražu za rešavanje spornih pitanja. Arbitraža iz stava 3. ovog člana obrazuje se najkasnije u roku od 30 dana od dana započinjanja pregovora o zaključivanju kolektivnog ugovora. Sastav, način rada i dejstvo odluke arbitraže iz stava 3. ovog člana sporazumno utvrđuju učesnici u zaključivanju kolektivnog ugovora." Prema tome, vrlo je jasno da je ceo Zakon koncipiran u pravcu kolektivnog ugovora i vrlo se jasno kaže, u članu 178, da kolektivni ugovori ostaju na snazi. To je tačno. Što se tiče člana 105, nigde se ne kaže da se tim članom 105. poništavaju kolektivni ugovori, nego se vrlo jasno kaže da se može ponuditi izmenjeni ugovor o radu.
Izvolite, reč ima gospodin Dejan Mihajlov, predstavnik poslaničke grupe DSS-a, po Poslovniku.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo uvaženi poslanici, poslanička grupa Demokratske stranke Srbije u 12,45 je predala dva predloga za hitan postupak. Prvi je donošenje odluke ove skupštine u vidu preporuke Vladi Republike Srbije da predloži predsedniku države da raspiše vanredne parlamentarne izbore, a drugi odluka je da se po hitnom postupku donese zakon o saradnji sa Međunarodnim haškim tribunalom za ratne zločine. To je u skladu sa obavezama naše države prema međunarodnoj zajednici, što se pre svega odnosi na obavezu koju smo preuzeli saradnjom sa međunarodnim institucijama i našim vraćanjem, pre svega, u Ujedinjene nacije i druge međunarodne institucije. Predat je Predlog zakona na saveznom nivou o saradnji sa Haškim tribunalom. Mi smo dali predlog koji je kompatibilan sa predlogom zakona na saveznom nivou, gde bi se određeni deo nadležnosti prebacio na republički nivo. Ovo su naše obaveze predviđene svim međunarodnim sporazumima i onim što znači naše učešće u međunarodnoj zajednici. Kako imamo saznanja da je predsedavajuća dobila predlog ovih dokumenata sa zahtevom, da se o njima odlučuje po hitnom postupku, trebalo bi da narodne poslanike i javnost obavesti o prijemu ovih podnesaka i da se u skladu sa Poslovnikom odnosi prema njima.
Predsedavajuća je prvo dužna objašnjenje. Znači, prema članu 158. Poslovnika po hitnom postupku može da se donese samo zakon kojim se uređuju pitanja i odnosi nastali usled okolnosti koje nisu mogle da se predvide, a nedonošenje zakona po hitnom postupku moglo bi da prouzrokuje štetne posledice po život i zdravlje ljudi, bezbednost zemlje i rad organa i organizacija. Predlagač zakona je dužan da u pisanom obrazloženju Predloga zakona navede štetne posledice koje bi nastale zbog nedonošenja ovog zakona po hitnom postupku. Vi ste, što se tiče prvog akta podneli predlog preporuke. Dakle, ne radi se o zakonu. Što se tiče drugog akta, a to je Predlog zakona o saradnji sa Haškim tribunalom on ispunjava taj uslov, znači da se radi o zakonu. Ali, obaveza je predsedavajućeg, kao što ste vi sami rekli, da akt dostavi narodnim poslanicima, da se dogovori za stavljanje na dnevni red. Ne piše nigde da mora. To je član 159. stav 5. Poslovnika: "Predsednik Narodne skupštine dužan je da predlog zakona, za čije se razmatranje predlaže hitan postupak dostavi narodnim poslanicima i Vladi, ako ona nije predlagač, odmah po prijemu." (Dejan Mihajlov, sa mesta: Tražim da se Skupština izjasni.) Ako niste zadovoljni odgovorom, ne znam. Stavljam na glasanje predlog gospodina Dejana Mihajlova da je povređen Poslovnik i molim narodne poslanike da se izjasne. Za je 79, protiv 128, uzdržanih nema, nije glasalo 11, ukupno 218 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku da nije izvršena povreda Poslovnika. Da li se još neko od narodnih poslanika javlja za reč o amandmanu koji je podneo narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za je 57, protiv 120, uzdržana tri, nije glasalo 43, ukupno 223 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 97. amandman je podneo narodni poslanik Stevan Gudurić. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman. Podnosilac amandmana odustaje od amandmana. Konstatujem da narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić povlači amandman koji je podneo na član 97. Na član 98. amandman je podneo narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite. STEVANGUDURIĆ: Dame i gospodo narodni poslanici, nije mnogo kada se od tri amandmana na dva izađe. Mi smo ovde, kada je reč o opštem aktu i kolektivnom ugovoru, već toliko toga kazali. Ja ću se osvrnuti na samo jedan segment. Ovde su nas ministar i jedan kolega poslanik skoro ubedili prošle nedelje, kako će doći jedan sindikat pa nam zavrnuti uši ovde u Skupštini što nismo čestiti i valjani i što ne podržavamo ovaj skvrnavi zakon. Onda je ispalo, to je bilo prošle srede, da je to bio strašno veliki miting nekog sindikata koji se zove ASNS ili tako nekako, ne znam. Ministar kao ministar nije mogao da učestvuje, kada je njegov kolega ušao u salu, onda je tamo ostalo samo obzebeđenje, jer kada iz tog sindikata izađu dvoje, onda tamo ne ostaje ništa. Prema tome, nemojte nas ministre više plašiti sa takvim nekim sindikatima koji to nisu. Može svako da napravi sindikat i udari neki pečat na to. Samo, da bi nešto bilo sindikat, potrebno je imati neko članstvo, koje bi bilo za respekt, u ovom slučaju, koliko smo mi videli sa prozora Skupštine, bilo je znatno više autobusa nego tih ljudi iz sindikata i štrajkača. To služi na čast onome ko je napravio taj sindikat. Da li se neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 53, protiv 126, uzdržanih nema, nije glasalo 25, ukupno 204 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 99. amandman su podneli narodni poslanici Vera Marković, Branko Pavlović, Vlatko Sekulović i Miroslav Hristodulo. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko od podnosilaca amandmana želi reč? (Da.) Izvolite.
Otkako se ovaj zakonski predlog našao u skupštinskoj proceduri, tj. otkako su formulisani amandmani, savezno zakonodavstvo je donelo rešenje kojim radni vek žena traje do 58 godina. Smisao ovog amandmana je bio u tome da se po sili zakona omogući ženama da ranije steknu radni staž. Odnosno, da one rade do navršene 60 godine, ukoliko im zdravlje ili uslovi života ne dopuštaju da rade do punog iznosa od 65 godina. Međutim, da ne bi došlo do diskriminacije žena ovim amandmanom na predloženi član zakona, mi smo predložili da žene mogu da rade do 60 ili do 65 godina, prema svojoj odluci. Da im zakon pruža mogućnost da rade do 60 godine, a ukoliko mogu da rade do 65, neće biti diskriminisane i mogu da rade do sticanja punog iznosa staža. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 71, protiv 87, uzdržanih 6, nije glasalo 39, ukupno 203 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 99. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Petrović. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, poštovani ministre, u članu 99. ovog zakona Vlada je, između ostalog, predložila da radni odnos prestaje "kada zaposleni navrši 65 godina života i najmanje 15 godina staža osiguranja, ako se poslodavac i zaposleni drukčije ne sporazumeju". Svojim amandmanom sam predložio da se briše deo odredbe koji govori da se poslodavac i zaposleni mogu sporazumeti da zaposleni može ostati u radnom odnosu i kada napuni 65 godina života. Smatram da je neprimereno ostavljati mogućnost da neko ostane u radnom odnosu, iako ima 70 i više godina života, a na drugoj strani imamo mlade i obrazovane radnike i stručnjake svih profila, koji godinama čekaju na tržištu rada. Treba imati u vidu i to da će pojedinci koristiti svoj položaj i uticaj, u prvom redu mislim u društvenim preduzećima i institucijama, neopravdano produžavati odlazak u penziju, nezavisno od toga što će to biti štetno za preduzeće, odnosno drugu instituciju, a štetno i za zemlju u celini. Ako je neko vrhunski stručnjak i ako je potreban firmi, a ima više od 65 godina života, može se angažovati da pomogne, za šta treba da mu se obezbedi odgovarajuća nagrada ili da mu se taj rad plati na drugi način, ali da ne bude u radnom odnosu. Nelogično je to što se predlaže da radnik može da ostane u radnom odnosu kada ima preko 65 godina života i 40 godina radnog staža. Pa, uzmimo u obzir KV radnike i radnike sa srednjom stručnom spremom, koji zasnivaju radni odnos uglavnom sa 18 ili 19 godina. Oni, kada navrše 65 godina života, imaće već 46 ili 47 godina radnog staža. Pa zar da ostavljamo mogućnost da i dalje ostaju u radnom odnosu kada napune 50 i više godina radnog staža? Da ne govorim o onim radnicima koji stupaju u radni odnos sa 15 godina života. Nadam se da će zbog svega navedenog poslanici shvatiti suštinu ovog amandmana i isti prihvatiti. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Ima reč narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u 99. članu po nama je sporna druga tačka, po kojoj radni odnos prestaje kada zaposleni navrši 65 godina života i najmanje 15 godina staža osiguranja. Ovde nije decidno napisano kada radnik, ili zaposleni, može steći pravo na penziju. Sada će nam predlagač reći da će to biti regulisano nekim drugim zakonom. Ako je u pitanju Zakon o penzijsko-invalidskom osiguranju, mi već imamo predlog da se taj rok ili ta granica malo smanji na 63 godine, ali 63 godine je mnogo nepovoljnije rešenje nego što je sada - 60 godina života. Imaćemo situaciju da neko ko je počeo sa radom u 18. godini mora da radi do 63. godine života, a u međuvremenu ima više od 40 godina radnog staža, što nije dobro. Tu imamo razne primere, o kojima sam govorio u načelu - da li pilot treba da pilotira do 63. godine života, da li vozači u međunarodnom saobraćaju treba da voze do tih godina? Ili, da li rudari, zidari, pekari treba da rade do 63. godine života? Kad je reč o našem amandmanu, podnetom preko poslanika Radojka Petrića, on smatra, a i mi svi smatramo, da poslodavac i zaposleni ne mogu da se dogovaraju posle 65. godine života, vezano za produženi rad. Mislim da je ta odredba u redu. Možda se to, eventualno, odnosi na neke profesore, koji nedostaju i preko su potrebni, ali taj limit treba utvrditi i to treba prihvatiti.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Ima reč narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, i ovaj član Predloga zakona i amandman su delimično dobri. Ali, ovaj član ostaje nedorečen, čak i da se usvoji amandman narodnog poslanika. O čemu se ovde radi - Predlogom zakona se konstatuje prestanak radnog odnosa u slučaju da zaposleni navrši 65 godina života i najmanje 15 godina staža osiguranja, ako se poslodavac i zaposleni drugačije ne sporazumeju. Obrazloženje Vlade za ovaj amandman u jednom delu je potpuno ispravno - zašto ograničavati poslodavcu mogućnost da sa zaposlenim ima ugovor o radu, iako ovaj ima 70 godina? On određuje da li zaposleni radi efektivno, da li je poslovno sposoban, da li doprinosi njegovoj firmi, i tu ne treba da imamo bilo kakvih dilema. Svako ima pravo da radi i kada navrši 65 godina. Međutim, šta ćemo sa zaposlenima u državnim organima? To pravo u državnim organima mora da se ograniči. Nema nikakvog osnova da zaposleni u administraciji, u prosveti, zdravstvu, sudstvu, školstvu, vojsci i policiji, rade duže od 65. godina. Tu ne smemo da ostavimo mogućnost poslodavcu da ugovara sa zaposlenim da on ostane duže da radi. Znači, razdvojio bih striktno poslodavce i državu kao poslodavca. Poslodavci koji odlučuju o svom kapitalu, o svojoj imovini, o svom prihodu, o sudbini svoje firme, neka dogovaraju sa zaposlenim da radi koliko god to poslodavcu i zaposlenom odgovara. Država nema pravo da produžava ugovor o radu sa zaposlenim koji je stariji od 65. godina. Tu mora da bude konkurencije, moraju da dolaze mladi ljudi i tu moraju najsposobniji da se zapošljavaju. Zato mi je teško da prihvatim ovaj predlog zakona kada nema institucije konkursa za slobodna radna mesta u državnoj upravi. To mora da bude.
Reč ima gospodin Čedomir Jovanović.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mi bismo mogli da proizvedemo izvesnu konfuziju ukoliko bi stvorili uslov da se ovim zakonom o radu zapravo u potpunosti reguliše radno zakonodavstvo. Onda bi prethodna primedba bila opravdana, ali postoji još nekoliko sistemskih zakona, kojima se, recimo, reguliše radno zakonodavstvo u oblasti državne uprave i državnih organa. Tamo odredbe ovog zakona ne moraju da važe, jer možemo primeniti drugačije odredbe zakona kada budemo redefinisali zakon o zaposlenima u organima državne uprave. Što se tiče ovog člana novog zakona, tu je zapravo reč o sprečavanju diskriminacije, koja može biti polna, može biti verska, može biti nacionalna i može biti starosna. Znači, trendovi u razvijenim društvima su upravo takvi da se mora otvoriti mogućnost i osobi starijoj od 65 godina, ukoliko postoji obostrani interes, da produži radni odnos, upravo kroz način na koji je ovde ukazano. Što se tiče otvaranja radnih mesta za mlade, slažem se da je to veoma važno i da se ta vrsta politike mora voditi veoma pažljivo, ali mislim da se ona ovim ne ugrožava, jer je zaista veoma retko moguće primeniti ovu odredbu zakona. Mislim da je bolje zakonom regulisati one ekstremne situacije u kojima se ovaj zakon može primeniti, nego ostaviti to zakonski neregulisano. Postoji izvesna situacija kada ljudi stariji od 65 godina, zbog svoje stručnosti, moraju ostati na radnim mestima, pa onda po nekim pseudozakonskim formama oni zapravo obavljaju svoj radni odnos. Mislim da je ovako korektnije i time se u potpunosti negira bilo kakav oblik diskriminacije pogotovu one diskriminacije koja prati nečiju starost; i to je u skladu sa Međunarodnom organizacijom rada, kao i konvencijama koje je ona utvrdila, a koje smo mi ratifikovali. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 55, protiv 116, uzdržan jedan, nije glasalo 16, ukupno 188 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 100. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Tomić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac želi reč?
Gospodo narodni poslanici, moje kolege narodni poslanici - koji celo pre podne pokušavaju svojim obrazloženjima da ukažu na neke nelogičnosti u Predlogu zakona i potrebu da se ovim amandmanima, u saglasnosti sa onim što je dogovarano sa sindikatima izvrše određene korekcije - rade jedan uzaludan posao koji ću pokušati i ja sada da učinim u naporu da ukažem na neke činjenice, a koje neće da se čuju za ovom govornicom. Radi se o članu 100. gde se govori o tome kako prestaje zaposlenom radni odnos. Radi se o izmeni tačke 1), u kojoj se govori o gubitku radne sposobnosti. U obrazloženju za neprihvatanje ovog amandmana rečeno je da je predloženo zakonsko rešenje u skladu sa propisima o penzijskom i invalidskom osiguranju kojima se utvrđuje gubitak radne sposobnosti. Tačno je da se po Zakonu o penzijskom i invalidskom osiguranju utvrđuje gubitak radne sposobnosti i po tom osnovu se donosi rešenje zaposlenom radniku. Po tom rešenju se utvrđuje da je došlo do trajnog oštećenja radne sposobnosti, odnosno da je došlo do delimičnog oštećenja radne sposobnosti i da radnik više ne može da obavlja poslove na tom radnom mestu. U Zakonu o radu se kaže - ako je utvrđeno da je kod zaposlenog došlo do gubitka radne sposobnosti - danom dostavljanja pravosnažnog rešenja o utvrđivanju gubitka radne sposobnosti prestaje mu radni odnos. Nema delimičnog, nema trajnog, nego u svakom slučaju gubitka radne sposobnosti zaposlenom radniku prestaje radni odnos. To ne piše ni u jednom evropskom zakonu, ne piše ni u bilo kom drugom zakonodavstvu. Poslodavac u svakom slučaju gubitka radne sposobnosti može zaposlenog radnika da pošalje kući. Laičko pristupanje u obrazloženjima, na Odboru za rad i boračka pitanja i način kako se odbijaju naši amandmani, dovodi nas u situaciju da je poslodavac apsolutni bog i u ovoj situaciji, kada može zaposlenom radniku lako izreći meru prestanka radnog odnosa. A kada ovo upotpunim sa članom 103, o kojem ćemo kasnije govoriti, gde kaže ako nema potrebna znanja, kako je čovek radio recimo dvadeset i kusur godina i posle svih tih silnih primljenih plata i plaćenih doprinosa neko kaže da on nema potrebna znanja, dok ovamo nema radnu sposobnost, dolazimo u situaciji da zaposleni radnici apsolutno ne mogu da imaju nikakvu odbranu. Naravno, mogu da povedu radni spor. Taj radni spor u proseku traje od tri do pet godina i za to vreme, pitam, od čega će da živi porodica tog radnika koji je izgubio delimičnu ili trajnu radnu sposobnost, odnosno šta se događa sa tim licima, ako nemamo ni socijalne programe. Ovde se radi o taktici: odbićemo sve ono što je predložila opozicija, što su predložili poslanici Socijalističke partije ili bilo koje druge partije. Ne razumem, ovde se radi o jednoj reči koja ima svoju suštinu i menja celu tačku iz osnova, ali očigledno je da nećemo da se saslušamo do kraja.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 50, protiv 114, jedan uzdržan, nije glasalo 16, od 181. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 100. amandman su podneli narodni poslanici Slađan Mijajlović, Slobodan Adžić i Srđan Petrović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko od podnosilaca želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 64, protiv 110, uzdržanih nema, nije glasalo 12, od 186. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 100. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Mićić, predsednik izvršnog odbora Srpske radikalne stranke gospodin Dragan Todorović mi je javio da unazad nekoliko sati na ekranu, u direktnom televizijskom prenosu rasprave o zakonu u pojedinostima, nema tabele kako su glasali poslanici u Skupštini po pitanju amandmana. Samo se pokazuje broj onih koji su glasali za, protiv i onih koji nisu uzeli učešće u glasanju. Obaveštavam vas da biste intervenisali, jer poslanička grupa SRS želi da celokupna srpska javnost zna kako mi glasamo o pojedinim amandmanima. Mi se, za razliku od mnogih drugih nikada nismo krili, uvek smo znali za šta smo i uvek ćemo znati za šta nismo. Da se vratim na član 100. Predloga zakona, gde se ponavlja situacija iz člana 65, odnosno amandmana koji sam juče podnela, a koji jeskupštinska većina prihvatila, uz saglasnost ministra Milovanovića. Naime, i ovde u tački 3) člana 100. radi se o situaciji prestanka radnog odnosa kada zbog izdržavanja kazne zatvora zaposleni mora da bude odsutan sa rada u trajanju dužem od tri meseca; ispred poslaničke grupe SRStražim da to bude šest meseci, jer ste se juče podsetili da ste izglasali da sudije koje izdržavaju kaznu do šest meseci zatvora mogu i dalje da budu sudije. Imamo takođe situaciju prestanka radnog odnosa koja je definisana tačkom 4): "Ako mu je izrečena mera bezbednosti, vaspitna ili zaštitna mera u trajanju dužem od tri meseca". Dakle, i tu tražim da se produži rok na šest meseci, kada mora da bude odsutan sa rada. Znate, ova tačka 4) može da pogodi i neke članove Vlade. Zaista to može da se desi, imajući u vidu način njihovog života; oni mogu da dođu u situaciju da koriste mere bezbednosti ili zaštitne mere u nekoj od ustanova za to predviđenih u našoj zemlji. Prema tome, imajući sve to u vidu, kao i to, gospodine ministre, da vi uglavnom prihvatate one amandmane na Predlog zakona koji se tiču lično vas, ili vaših neposrednih saradnika, isto tako raspolažem informacijom da ćete da prihvatite ovaj amandman na član 100, pa vas molim da se o tome izjasnite.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima ministar Milovanović.
Vlada prihvata amandman gospođice Nataše Jovanović.
Ministar je prihvatio amandman, ali stavljamo na glasanje, pošto nemamo izveštaj Odbora. Za 154, protiv 11, uzdržanih 9, nije glasalo 19, ukupno 193 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman na član 100. narodne poslanice Nataše Jovanović. Na član 103. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Petrić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac želi reč? (Želi.)
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, poštovani ministre, u članu 103. Predloga ovog zakona navedeni su razlozi zbog kojih poslodavac može zaposlenom da otkaže ugovor o radu, znači zbog kojih razloga može da raskine radni odnos. Ti razlozi su svrstani u osam tačaka i odnose se uglavnom na sledeće: kad zaposleni ne ostvaruje rezultate rada, kad nema potrebna znanja za obavljanje poslova, kad krši radnu disciplinu, ako zloupotrebi bolovanje, ako zbog tehnoloških, ekonomskih ili organizacionih promena prestane potreba za obavljanjem određenog posla i dr. U samom predlogu Vlade uopšte dalje nisu razrađeni kriterijumi kad su ispunjeni uslovi da zbog navedenih razloga poslodavac zaposlenom otkaže ugovor o radu, znači kad može sa njim da raskine radni odnos. U suštini, prepušta se poslodavcu da on, kad god hoće, može da nađe izgovor i da raskine ugovor o radu i da otpusti radnika. Svojim amandmanom sam predložio da poslodavac može da otkaže zaposlenom ugovor o radu ako su za to ispunjeni opravdani razlozi, uzimajući u obzir onih osam tačaka, ali da se u produžetku prvog stava doda tekst "kako je utvrđeno u opštem aktu poslodavca, uz obavezu predočavanja tog akta zaposlenom pre zaključenja ugovora o radu". Znači, da radnik, pre nego što zaključi ugovor o radu, pročita taj akt i da zna unapred šta ga čeka. Neophodno je da unapred budu utvrđeni kriterijumi na osnovu kojih se zaposlenom može otkazati ugovor o radu, odnosno raskinuti radni odnos, da to ne zavisi samo od dobre volje poslodavca, a nezavisno od stvarno opravdanih razloga. Primera radi, kada je u pitanju raskidanje radnog odnosa zbog neostvarivanja rezultata rada, zar ne može unapred da se zna da će to biti kada radnik, dva meseca ne ispunjava prosečnu normu od, recimo, 80% ili slično? Suština mog amandmana je da se ti kriterijumi unapred odrede i da radnici znaju šta ih čeka ako ne ispunjavaju tu normu u određenom stepenu i za određeni period. Može se desiti da radnik jednog meseca podbaci normu, nije možda bio dobrog zdravlja iako je dolazio na posao, zato radi objektivnosti treba da se ostavi uslov od bar dva meseca da se prati njegova norma, pa ako za taj period zaista ne može da ostvari normu, da mu se onda može dati otkaz, odnosno raskinuti ugovor o radu. Znači, da se ne ostavlja mogućnost da poslodavac, od slučaja do slučaja, prema pojedinim radnicima primenjuje različite kriterijume. U drugom delu člana 103. Vlada predlaže da poslodavac u roku od tri meseca ne može zaposliti drugo lice na istim poslovima na kojima je zaposlenom otkazan ugovor o radu, znači sa kojim je raskinuo radni odnos, i to zbog tih tehnoloških, ekonomskih ili organizacionih promena. Na ovaj deo predloga Vlade podneo sam amandman da poslodavac, u slučaju raskidanja radnog odnosa zbog tih tehnoloških, ekonomskih i organizacionih promena, na iste poslove ne može primiti drugog radnika pre isteka ne tri, već 12 meseci. U slučaju da poslodavac ipak treba da primi radnika i pre isteka tog roka, da prednost ima radnik kome je zbog ovih organizacionih promena prestao radni odnos. Ukoliko se ne prihvati ovaj deo amandmana, ostavlja se neograničena mogućnost poslodavcu da uvek može da proglasi postojanje tih organizacionih promena i da radniku otkaže ugovor o radu, a da nakon tri meseca primi drugog radnika. Da ne govorim da se u situaciji dominantnog postojanja društvenih preduzeća, stvaraju ozbiljni uslovi za zloupotrebe: da se u radni odnos primi rodbina rukovodilaca; da se prime prijatelji; a da ne govorim da to stvara ozbiljne pretpostavke za podmićivanje u zapošljavanju radnika. Mislim da je obrazloženje Vlade, gde je rekla da ne prihvata ovaj amandman, zaista cinično, jer kaže - može da primi, niko ne brani. Mora da stoji obaveza da ne može primiti drugog radnika. Ako je njemu otkazan posao zbog organizacionih promena, a ne zbog propusta u radu, da on ima prednost, da tog radnika treba primiti, da stoji obaveza, a ne dobra volja poslodavca. Mislim da su razlozi koji su navedeni ubedljivi i da treba prihvatiti ovaj amandman.
Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Reč ima gospodin Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ništa lakše nego dati otkaz radniku po članu 103. Ovde se kaže: "Poslodavac može radniku dati otkaz ukoliko ne ostvaruje rezultate rada". Ko ocenjuje rezultate rada - poslodavac ili gazda! Da li postoje neke norme? Mogu da postoje norme. Pre nekoliko dana sam razgovarao sa zamenikom ministra koji kaže - na primer, norma je 15 jedinica nekog proizvoda. Ali, poslodavac može da kaže - sada je norma 20 jedinica i tu normu radnik ili zaposleni ne može da ispuni. Ili, tačka 2): "Ako ne pokaže potrebna znanja i sposobnosti". Ko odlučuje o tome - opet poslodavac. Nemamo stručnih komisija, nemamo neki stručni organ koji će to da procenjuje. "Ako povredi radnu obavezu". Po važećem zakonu, povreda radnih obaveza - član 100. propisuje novčanu kaznu. O novčanoj kazni se govori u sledećim slučajevima: pa je pobrojano 4-5; pa onda član 101. - prestanak radnog odnosa, pa tu imamo oko 12 tačaka. Znači, vrlo jasno definisano šta su povrede radnih obaveza. Zaposleni može da dobije otkaz i u slučaju "ako je njegovo ponašanje takvo da ne može da nastavi posao kod poslodavca". Na primer, neko ružno ponašanje. A koje je to ponašanje? Kada pogleda popreko gazdu? Ako zloupotrebi bolovanje - i to je apsolutno subjektivna stvar. Mislim da je ova osma tačka najviše subjektivna - usled tehnoloških, ekonomskih ili organizacionih promena. Te organizacione promene mogu da budu u svakom trenutku, pa i tehnološke. Znači, sve je lako i vrlo brzo može poslodavac dati otkaz radniku. Kako je to ranije bilo regulisano? Neko će reći, pa to je složen postupak, mi smo protiv toga; i znamo mi da ste vi protiv toga. Kada je reč npr. o povredama radnih obaveza, imali smo javnu opomenu, pa novčane kazne, pa prestanak radnog odnosa. Za javnu opomenu tačno se zna koje su to povrede radnih obaveza: neopravdano zakašnjenje najmanje tri dana, neopravdani izlazak sa rada pre završetka radnog vremena. Kada je reč o novčanim kaznama, imali smo neopravdani izlazak sa rada pre završetka radnog vremena, najmanje četiri dana u toku tri meseca, dolazak na rad u pijanom stanju, izazivanje nereda ili tuče; za to sve je sledila novčana kazna. Za prestanak radnog odnosa, opet, tačno se znaju koje su to povrede, ali po starom zakonu ili po pojedinačnim kolektivnim ugovorima, ne može to sam da uradi direktor ili poslodavac, nego postoji disciplinska komisija, pa postoji komisija za zaštitu prava zaposlenih. Znači, stvarno je bio jedan složen proces da radnik ili zaposleni dobije otkaz. Sada se ovim novim predlogom zakona, pogotovu ovim članom 103, do otkaza vrlo brzo i vrlo lako dolazi. Mislim da je član 103. apsolutno sporan za nas.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Izvolite.
U svetu razvijenih odnosa saradnje i konkurencije poslodavaca i sindikata, ovakav član zakon bi mogao i da se prihvati. Međutim, u Srbiji, u zemlji posvađanih sindikata pre svega, predvideti baš ovoliko mogućnosti da zaposlenom prestane radni odnos u ovo vreme, u vreme kada će zaposlenima prestajati radni odnos iz mnogo razloga, mislim da nije humano i da je zakonodavstvo moglo u etapama, fazno, stepenasto da dovede situaciju u zemlji u ovo stanje, koje je pisac ovog zakona preuzeo, izgleda iz američkih filmova kada čoveku pred penzijom poslodavac kaže - od sutra više nemaš posao. On se okrene i ode, pa, ukoliko ne nađe neki drugi posao, ostaje čak i bez penzije za određeni period godina. Opasna je ova tačka 8) u članu 103. Naravno, sve su na strani poslodavca i sve je ostavljeno na njegovu subjektivnu procenu. Ali tačka 8) predviđa minimum dva sumnjiva razloga za prestanak radnog odnosa: jedan je tehnološki, a drugi je organizacioni. Mogao bih da kažem da je to jedno isto, zato što ako dođe do tehnološke promene, ona iziskuje organizacionu promenu, pa bi to mogao da bude čak i samo jedan razlog. Najlakše je pronaći razlog za otkaz u tome da je došlo do tehnoloških promena, koje su uslovile organizacione; ili je došlo samo do organizacionih promena; i da zadržite te promene tri meseca, jer je taj rok izuzetno kratak i na taj način čitave grupe ljudi mogu da ostanu bez posla, na ulici; a poslodavac ništa ne izgubi, napravi novu tehnologiju, novu organizaciju, može čak posle tri meseca da vrati staru, a nema više obaveze da primi one koje je otpustio; za njih ima obavezu samo u onom roku od tri meseca. Ovo je povlađivanje poslodavcu. Zaista bih voleo konačno jednom da vidim tog poslodavca u Srbiji, ne računajući ove dve vrste privatnika stvorenih u ovih deset godina, jedne samonikle i druge koji su krađom društvenih firmi postali privatnici, a takvih ima i u ovoj sali - kome pripremate ovaj predlog zakona. Možete li da nam navedete te poslodavce, da bar znamo o kome se radi, kome činimo ovoliki ustupak i kome obezbeđujemo besplatnu radnu snagu, besplatne fabrike, zakonodavstvo krojeno prema njegovoj meri. Za ovih godinu dana da je došao jedan od tih poslodavaca, da je hteo da uloži kapital i da se obratio javnosti - hoću da uložim toliko i toliko, hoću da zaposlim toliko i toliko ljudi, ali smeta mi Zakon o radnim odnosima, smeta mi ta odredba, ta i ta, hoću da to bude urađeno kao u mojoj matičnoj zemlji - onda bi svako mogao da ima opravdanja za glas dat za ili protiv ovog predloga zakona. Ovako, na ovaj način, možemo jedni druge da ubeđujemo da imamo dobre namere i sigurno je valjda, narodni poslanici imaju dobre namere kada diskutuju o Predlogu zakona, s tim što su ciljevi koje ostvarujemo dobrim namerama suprotstavljeni. Vaš cilj, cilj vas koji odbijate ove amandmane i hoćete da glasate za Predlog zakona kako je dat, je da poslodavac ima sve pogodnosti. SRS ima podeljeni cilj: mi bismo želeli da poslodavac ima pogodnosti, ali da ne upropastimo one koji kod poslodavca rade. Po nama su barem ravnopravni partner u pregovaranjima, iako ih vi ovim predlogom zakona, sasvim jasno, uopšte više ne tretirate kao ravnopravnog partnera. Ponavljam ono što je izgleda zabolelo nekoga od predlagača zakona. Ovo je robovlasnički zakon; i robovi u vreme Spartaka, uveče su čak imali pravo da skinu lance, čak i da večeraju, da spavaju, ali su ih ujutro ... (Predsednik: Gospodine Nikoliću, vreme.) ... čekali lanci i robovlasnici. Jedno vreme su izdržali, pa su podigli tu robovlasničku bunu, koja je srušila stari svet. Razmišljajte o tome.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman na član 103. koji je podneo narodni poslanik Radojko Petrić. Za 52, protiv 145, uzdržana tri, nije glasalo 17 od 217. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 103. amandman je podneo Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja. Sa ovim amandmanom saglasio se predstavnik predlagača na sednici Odbora. Da li želite reč? (Da.) Gospodin Novica Đurašković, izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, juče je usvojen amandman na član 65. narodnog poslanika Nataše Jovanović, pa je uzrokovao usaglašavanje člana 103. sa tim novim sada članom 65. Zbog toga je Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja, a u skladu sa članom 145. Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije, predložio ovaj amandma, da se u stavu 1. tačka 6) reč: "pet" zameni brojem: "15". Predlažemo da Narodna skupština prihvati ovaj amandman.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Pošto nemamo izveštaj Zakonodavnog odbora, ipak ću staviti na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da se izjasne. Za 182, protiv jedan, uzdržan jedan, nije glasalo 33, ukupno 217 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman na član 103, koji je podneo Odbor za boračka i socijalna pitanja. Određujem pauzu do 15,00 časova. [[Posle pauze]] Poštovane dame i gospodo, molim vas da utvrdimo kvorum radi nastavka sednice. Konstatujem da imamo kvorum i da možemo nastaviti rad. Pre nego što nastavimo rad, jedno obaveštenje: grupa od 40 narodnih poslanika poslaničke grupe DOS - dr Vojislav Koštunica - Demokratska stranka Srbije, na osnovu člana 158. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red ove sednice - Predlog zakona o saradnji sa Međunarodnim sudom za krivično gonjenje lica odgovornih za teška kršenja međunarodnog humanitarnog prava počinjena na teritoriji bivše Jugoslavije od 1991. godine, koji su podneli Narodnoj skupštini 11. decembra 2001. godine, kao i da se po donošenju odluke o stavljanju na dnevni red Predloga zakona, na osnovu člana 88. stav 2. Poslovnika, izvrši izmena u redosledu tačaka dnevnog reda i po ovoj tački dnevnog reda odmah otvori pretres. Grupa od 42 narodna poslanika poslaničke grupe DOS - dr Vojislav Koštunica - Demokratska stranka Srbije, na osnovu člana 158. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red ove sednice - Predlog preporuke o načinu rešavanja krize uRepublici Srbiji, koji je podnela Narodnoj skupštini 11. decembra 2001. godine, kao i da se po donošenju odluke o stavljanju na dnevni red Predloga preporuke, na osnovu člana 88. stav 2. Poslovnika, izvrši izmena u redosledu tačaka dnevnog reda i po ovoj tački dnevnog reda odmah otvori pretres. Tim povodom podsećam vas da je članom 159. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije utvrđeno da se u toku sednice Narodne skupštine izuzetno može, po hitnom postupku, na dnevni red sednice staviti predlog zakona kojim se uređuju pitanja iz oblasti odbrane i bezbednosti, ako je predlagač Vlada, a stavom 3. istog člana je utvrđeno da se u toku sednice izuzetno može na dnevni red staviti i predlog za izbor, imenovanje i razrešenje i prestanak funkcije, na obrazloženi predlog ovlašćenog predlagača. Imajući u vidu da ovi predlozi akata nisu podneti u skladu sa navedenim odredbama Poslovnika, Narodna skupština se o njima ne može sada izjašnjavati, već će se izjasniti na prvoj narednoj sednici, u skladu sa članom 86. Poslovnika, i o tome sam pismom obavestila ovlašćenog predstavnika podnosilaca ovih akata. Predlozi ovih akata, u skladu sa Poslovnikom, odmah su uručeni narodnim poslanicima i dostavljeni nadležnim odborima i Vladi Republike Srbije. Predsednik poslaničke grupe DOS Čedomir Jovanović, na osnovu člana 159. stav 3. i člana 43. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, predložio je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red ove sednice Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podneo Narodnoj skupštini 11. decembra 2001. godine. Stavljam na glasanje predlog predsednika poslaničke grupe DOS Čedomira Jovanovića da se po hitnom postupku stavi na dnevni red ove sednice Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Za 139, protiv dva, uzdržana 24, nisu glasala 42, ukupno 207 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku i usvojila ovaj predlog. Sada nastavljamo rad o Zakonu o radu u pojedinostima, i odlučivanje o amandmanima. Na član 103. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 103. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Lukić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 57, protiv 150, uzdržan jedan, nije glasalo 6, ukupno 214 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 104. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Marković. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 56, protiv 153, uzdržanih nema, nije glasalo 7, ukupno 216 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 104. amandman je podneo narodni poslanik Miomir Ilić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 59, protiv 149, tri uzdržana, nije glasalo 6, ukupno 217 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 104. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li želite reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, član 104, koji je uvod u ono što će se dešavati po članu 105. Predloga zakona, govori o opravdanim razlozima zbog kojih neko može da dobije otkaz, odnosno otkaz ugovora o radu koji zaposleni potpisuje sa poslodavcem, a u smislu člana 103. Zakona, o kome je bilo reči pre ove pauze. Ovde je u pet tačaka nabrojano koji su to opravdani razlozi. Zaista, da je to tako u stvarnosti, mi bismo sa većinom mogli da se složimo, da smo apsolutno sigurni u to da će pod ovom DOS-ovskom vlašću da se primenjuje tačka 4) a to je da opravdanim razlogom za otpuštanje sa posla ne može da se smatra članstvo u političkoj organizaciji, sindikatu, pol, jezik, nacionalna pripadnost, socijalno poreklo, veroispovest, političko ili drugo uverenje ili neko drugo lično svojstvo zaposlenog. Mnogo je primera u proteklih 14 meseci gde se na najbrutalniji način nova DOS-ovska vlast obračunavala sa svojim političkim neistomišljenicima. Kada su pravljeni spiskovi za otpuštanje ogromnog broja radnika sa posla, uglavnom su korišćeni upravo ti aršini. Međutim, da bi se dodatno zaštitili radnici u tako nepreciznim formulacijama, SRS je, na to se odnosi ovaj amandman koji sam podnela, predložila da prihvatite i tačku 6) u članu 104. koja kaže: "Ako poslodavac opštim aktom ili ugovorom o radu ne utvrdi šta se podrazumeva i način na koji se utvrđuje: neostvarivanje rezultata rada, nepostojanje potrebnih znanja i sposobnosti za obavljanje poslova, povreda radne obaveze i nepoštovanje radne discipline". S obzirom da razlozi zbog kojih zaposleni može da dobije otkaz od strane poslodavca apsolutno nigde nisu precizirani Zakonom, niti je predviđena obaveza poslodavca da se bliže utvrdi šta se podrazumeva pod neostvarenim rezultatom rada, povredom radne obaveze, nepostojanjem potrebnih znanja i sposobnosti i načinom kako se utvrđuje da je taj neko upravo nešto od ovog nabrojanog prekršio, mi smatramo da je poslodavac u obavezi da utvrdi sve te navedene stvari u opštem aktu i ugovoru o radu, kako bi zaposleni unapred bio upoznat sa odredbama zbog čijeg nepoštovanja može da dobije otkaz, a ne da to bude neki subjektivni stav poslodavca, naročito kada su u pitanju kako društvena, tako i privatna preduzeća u našoj zemlji. Smatramo da bi član 104. predloženog zakona o radu naravno ako uopšte bude bilo moguće poštovanje ovog člana kroz tačku 4) trebalo da se upotpuni kao što sam predložila.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 59, protiv 155, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 7, ukupno 221 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Prelazimo na član 105. Na član 105. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Slađan Mijajlović, Slobodan Adžić i Srđan Petrović i pojedinačno narodni poslanik Radojko Petrić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko od podnosilaca amandmana želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Srđan Petrović.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege poslanici, došao je na red i taj član 105. O njemu je dosta pričano u načelnoj raspravi. Znate, to je bio jedan od dva amandmana, zajedno sa članom 22, koji su bili zajednički predlozi Saveza sindikata i poslaničkih grupa DSS-a, NS i PDS, po nama dva ključna člana u kojima je data mogućnost da se, zloupotrebom tih članova, otpuštaju radnici. Bilo je dugo rasprave o tome, kao što znate. Mi smo ovde dobili dopis Odbora za rad,kojim se daje amandman na član 105. Predloga zakona, gde se dodaje stav 2. gde se kaže:"Poslodavac može da ponudi zaključivanje ugovora o radu u smislu stava 1. ovog člana samo iz opravdanih razloga", i da stav 2. postaje stav 3. U trećem stavu je, kao što znate, ona odredba o otkazu, ukoliko zaposleni ne prihvati novoponuđeni ugovor o radu. Za našu poslaničku grupu ovo rešenje koje je ponudio Odbor za rad, a predstavnik Vlade prihvatio, jeste dobro rešenje, tako da ćemo iz tih razloga povući naš amandman. To je jedno kompromisno rešenje kojim se ne omogućava zloupotreba člana 105. Podsetiću da je Vlada izašla u susret i na sličan način povukla član 22, odnosno prihvatila amandman na član 22. koji je imao još veću mogućnost za zloupotrebu, a to je da se u procesu promene vlasnika određene kompanije ponovo potpisuje ugovor o radu, odnosno da nema automatskog važenja ugovora o radu kod novog poslodavca. Otklanjanjem ova dva člana u procesu tranzicije sprečena je zloupotreba koja može da nastane od strane poslodavca, odnosno otklonjeno je čitanje Zakona onako kako odgovara samo nekim poslodavcima, onima koji imaju špekulativne interese na ovom tržištu, da tako kažem; tako da su sa time te najveće mane ovog zakona otklonjene. Interesantno je još da je Vlada na jučerašnjoj skupštinskoj raspravi prihvatila ono što nije prihvatila prvog dana rasprave, a to su amandmani koji su usaglašeni sa sindikatom, tako da negde samo 6-7 amandmana iz prvog dana nije prihvaćeno. Kako će to uticati na sindikat, to ćemo videti. Uglavnom, interesantno je da je neprisustvo DSS-a omogućilo na neki način da se ono što je DOS dogovorio sa sindikatom ispoštuje. Ostaje nam još amandman na član 106, takođe vrlo bitan član. O tome ću govoriti kasnije.
Konstatujem da je narodni poslanik Srđan Petrović povukao amandman koji je podneo zajedno sa narodnim poslanicima Slađanom Mijajlovićem i Slobodanom Adžićem. Da li podnosilac amandmana Radojko Petrić želi reč? (Da.)
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, poštovani ministre, SPS je podnela amandman na član 105. sa predlogom da on bude povučen. Naime, prema predlogu Vlade taj član u celosti glasi: "Poslodavac može da ponudi zaposlenom zaključivanje ugovora o radu pod izmenjenim uslovima. Zaposlenom koji odbije da zaključi ugovor o radu u smislu stava 1. ovog člana, poslodavac može da otkaže ugovor o radu." To je ceo član. Kao što se vidi, uopšte se ne navode kriterijumi iz kojih bi se videlo koji je to izmenjeni uslov i koji su to razlozi da bi mogli da daju za pravo poslodavcu da otkaže ugovor o radu zaposlenom. Zapravo, ovakva formulacija ostavlja široke mogućnosti poslodavcu da postavlja zaposlenom praktično neprihvatljive uslove, da bi ga oterao iz firme i da bi raskinuo sa njim radni odnos. Na drugoj strani, zbog viška nezaposlenih kod nas, poslodavcu se daje mogućnost da ucenjuje zaposlenog jer nema gde da ide. Znači, mora da prihvati ono što mu on diktira. Mora da prihvati i daleko nepovoljnije uslove od normalnih. Ako predložena odredba Vlade ne bude brisana, onda padaju mnoge odredbe koje smo mi unapred prihvatili. Poslodavac će uvek moći da nađe izgovor da izmeni uslove ugovora o radu zaposlenom, nametne mu mnogo teže uslove ili ga natera na raskidanje radnog odnosa. Ponuđeno rešenje potpuno obespravljuje zaposlenog i, bez ikakvih unapred poznatih kriterijuma, dovodi do nesigurnosti i gubljenja zaposlenja. Čudan je malo stav Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja koji smo danas dobili. Tamo je predloženo da se izvrši sledeća dopuna: "Poslodavac može da ponudi zaključenje ugovora o radu u smislu stava 1. ovog člana samo iz opravdanih razloga". Ko ocenjuje koji su to opravdani razlozi? Znači, ponovo poslodavac. Prema tome, zaista i suštinski ovaj predlog Odbora ništa ne znači; znači ostaje onaj predlog koji je Vlada ponudila u prvobitnom rešenju. Ako se ovaj član ne izmeni, onda će ovo stvarno ličiti na početno zakonodavstvo kneza Miloša. Znate, kada su hteli da mu obuzdaju samovlašće, prinude ga da mora prihvatiti da se donese Ustav i niz zakona, napišu ovi zakone, donesu kod njega, čitaju i, na njihovo iznenađenje, on sve prihvata.... (Predsednik: Gospodine Petriću, molim vas da govorite o svom amandmanu.) Baš je to vezano za amandman. Kaže - sve je dobro, sve prihvatam, samo da dodate jedan član, biće tako, uostalom, kako knez kaže. I ako ovde ostane ovo kako Vlada predlaže, biće tako kako kaže poslodavac i možda bi bilo dobro da unesemo takvu odredbu.
Reč ima narodni poslanik Ivković.
Dame i gospodo poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, član 145. Radi vas koji nemate Poslovnik, radi onih koji slušaju, da pročitam; u članu 145. Poslovnika se kaže: "U toku pretresa predloga zakona amandmane u pisanom obliku mogu da podnose predlagač zakona, nadležni odbori, odnosno Vlada, ali samo ako je potreba za amandmanom nastala usled prethodnog prihvatanja nekog drugog amandmana." Ovde mi govorimo o članu 105. Zakona. Radi istine, treba član 105. Zakona pročitati; kaže: "Poslodavac može da ponudi zaposlenom zaključivanje ugovora o radu pod izmenjenim uslovima", znači, po ovom zakonu"Zaposlenom koji odbije da zaključi ugovor o radu u smislu stava 1. ovog člana, poslodavac može da otkaže ugovor o radu". To je član 105. Predloga zakona, član zakona koji predlaže Vlada Republike Srbije. Oba poslanika čije je amandmane matični odbor prihvatio tražili su brisanje u celini člana 105. Ako su oni tražili brisanje u celini člana 105, gde je onda osnov Odboru da po članu 145. sada predlaže da ostane stav 1: "Poslodavac može da ponudi zaposlenom zaključivanje ugovora o radu pod izmenjenim uslovima", a da onda ponudi stav 2: "Poslodavac može da ponudi zaključivanje ugovora o radu u smislu stava 1. ovog člana samo iz opravdanih razloga." Gde je, drugovi i drugarice iz Odbora, ili dame i gospodo, veza između amandmana koje ste prihvatili kada je Nova Srbija glasala da se briše član 105, a verovatno i DSS pre nego što se vratila u koaliciju u DOS; gde je sada razlog da vi prihvatite amandmane koji predlažu brisanje, a onda se pozivate na svoje prihvatanje amandmana koji predlažu brisanje član 105. i dodajete rečenicu, faktički vraćate ga na snagu. Gospodo draga u sali, izuzimajući SPS, i pretpostavljam SRS i SSJ, da li je ovo deo vaše trgovine, obznanite narodu da ste isti, da ste zajedno ponovo.
Gospodine Ivkoviću, govorite po Poslovniku. Dužna sam da vam dam objašnjenje. Vi ste reklamirali povredu Poslovnika, člana 145, da u toku pretresa Predloga zakona amandmane u pisanom obliku mogu da podnesu predlagač zakona, nadležni odbori, odnosno Vlada, ali samo ako je potreba za amandmanom nastala usled prethodnog prihvatanja nekog drugog amandmana. Gospodine Ivkoviću, obaveštavam vas da smo prihvatili amandman na član 103. Zakona o radu i time, znači, nismo povredili Poslovnik, a ako niste zadovoljni odgovorom, da stavim na glasanje. Mogu samo da stavim na glasanje,nema dva puta po Poslovniku. Hoćete li da glasamo o povredi Poslovnika? Ne želite? (Branislav Ivković, sa mesta: Replika.) Nemate pravo na repliku, gospodine Ivkoviću. Reč ima gospodin Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS. Pravo na repliku, gospodin Čedomir Jovanović, pošto je pomenut kao predsednik poslaničke grupe DOS.
Gospodine Ivkoviću, iskoristiću svoje pravo po Poslovniku na repliku, kao predsednik poslaničke grupe DOS-a. Moram opet da vam poželim "dobro jutro", jer ste, kao i većina poslanika SPS-a, prespavali ne samo naš prepodnevni rad,nego i celodnevnu raspravu po pitanju nepremostivih razlika između DOS-a i DSS-a koje su rezultirale glasanjem o poverenju gospodinu Maršićaninu. Samo ste vi u stanju, zajedno sa poslanicima SPS-a koji nisu učestvovali u našem današnjem radu, u onome što smo mi uradili da prepoznate neku novu koaliciju. Dakle, predlažem vam da popijete jednu kafu i da se razbudite, a da do tada nama dopustite da radimo u skladu sa ovom tačkom dnevnog reda. Član 105. je dobio svoje pojašnjenje kroz inicijativu Nove Srbije koju je podržala Vlada, pre svega zbog toga što je nama stalo da se u potpunosti ovaj zakon primeni i da se kroz njegovu primenu izbegnu konflikti koji mogu pratiti pogrešno tumačenje ovog zakona. Inicijativom koja prati ovaj amandman zapravo se samo precizira stav 8. ovog zakona u kome se veoma jasno kaže da pojedine odredbe ugovora o radu kojima su utvrđeni nepovoljniji uslovi rada od uslova utvrđenih zakonom i opštim aktom, odnosno koje se zasnivaju na netačnom obaveštenju od strane poslodavca o pojedinim pravima, obavezama i odgovornostima zaposlenog, moraju biti ništavne. Dakle, u članu 8, mi smo u potpunosti negirali mogućnost zloupotrebe primene člana 105. ovog zakona koja je inicirana i pod formom sumnje osporena. Zbog toga smo podržali inicijativu Nove Srbije, prihvatili taj amandman i mislimo da se time dodatno potcrtava ona dobra namera i kvalitetan aspekt ovog zakona i, posebno, člana 105. To je u interesu svih i ja lično nemam ništa protiv odluke Demokratske stranke Srbije da podrži ovaj amandman, jer je jasno da se njime samo poboljšava Predlog zakona o radu o kojem mi raspravljamo u pojedinostima. Upravo raspravom o pojedinostima mogu se otkloniti sve nejasnoće, a glasanjem protiv zakona o radu u načelu tako nešto je unapred bilo onemogućeno. Zahvaljujući samo poslaničkoj većini mi smo danas u prilici da ovde danas razgovaramo. Što se tiče dogovora sa sindikatima, podsećam vas da je svaka poslanička grupa bila u prilici da razgovara sa sindikatima, pa tako i poslanička grupa DOS-a. Ali, u tim razgovorima niti su učestvovali socijalisti, niti predstavnici Demokratske stranke Srbije. Konačno, dogovorom i insistiranjem poslaničke grupe DOS-a, Vlada je prihvatila 33 amandmana na Predlog zakona o radu, čime su u potpunosti ispunjeni svi preduslovi koji su prethodili dogovoru sindikata, s jedne strane i poslaničke grupe DOS, s druge strane. Dakle, kada okončamo glasanje u celini, javnost će biti upoznata sa činjenicom da smo mi prihvatili 33 amandmana... (Predsednik: Vreme.) ... premašili dogovor sa sindikatima. Hvala.
Izvolite. Znači, kao predstavnik poslaničke grupe. Nije replika, nego kao predstavnik poslaničke grupe.
Nije replika, nego imam pravo kao predsednik poslaničke grupe. Za one koji su bili u ovoj sali, ali su bili budni, jasno je da su poslanici Socijalističke partije Srbije imali najmanje 20 amandmana pre podne i svi su učestvovali u raspravi, pa i ja među njima. Oni koji sede u sali, a ne prate šta se događa mogu da zaključe i suprotno. Što se tiče amandmana narodnog poslanika Radojka Petrića, jasno je da on traži da se briše član 105. u celini. On nije jedini koji je svojim amandmanom to tražio. Tražio je još jedan poslanik. Što je najlepša stvar, matični odbor je podržao i jedan i drugi amandman. Matični odbor je glasovima i Nove Srbije odlučio da prihvati amandmane i predloži Skupštini da briše član 105. iz Zakona. Kako i zašto se dogodilo da se matični odbor ponovo sastane, da se mimo Poslovnika pozove na član 145. i predloži sada formulaciju - poslodavac može da ponudi zaključivanje ugovora o radu u smislu stava 1. ovog člana samo iz opravdanih razloga? Ko procenjuje, drage moje kolege, šta su to opravdani razlozi? Sud procenjuje. Ako sud procenjuje, onda još ima nade, ali ta nada se svodi, verovatno, na minimalan broj. Što se tiče poslanika Socijalističke partije Srbije, oni su prvo tražili povlačenje ovog zakona. Imali su 78 amandmana. Redovno rade u zasedanjima. Pre podne su radili časno i pošteno i svi ste mogli da ih vidite i čujete. Čućete ih i popodne. Smatramo da član 105. treba da se ukine. Zašto ga sada neki drugi, koji su sada ušli u salu, podržavaju, to je njima na čast.
Reč ima gospodin Nikolić, kao predstavnik poslaničke grupe.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde bi trebalo da imamo prava da diskutujemo o dva amandmana: o amandmanu Radojka Petrića i o amandmanu Odbora za rad. Istina je da on postaje sastavni deo Predloga zakona, iako ne postoji i nije podnet u skladu sa Poslovnikom, ali sve do ovog časa mi nismo imali prilike s njim da se upoznamo niti da o njemu diskutujemo. Ali, zanimljivo nam je da nam je taj amandman dostavljen rano jutros, pre rasprave o članu 103. Odbor je već zaključio da su usvojeni amandmani na član 103. Pa, tobož, pošto su već usvojeni tri sata ranije nego što je bila rasprava o njima, evo i Odbor mora da reaguje amandmanom na član 105. To su priče za malu decu, dame i gospodo narodni poslanici. Ovde se radi o nečemu sasvim drugom. Kroz sudbinu ovih amandmana ogleda se naša sudbina. Malo kasnije, posle ovog amandmana, dobili smo molbu jedne poslaničke grupe, kojom nas mole da zamolimo Vladu Republike Srbije da ona zamoli predsednika Srbije da on raspusti Narodnu skupštinu....
Molim vas, gospodine Nikoliću...
Nemojte da me molite ništa. Nemate razloga da me molite. Imate 131 poslanika, čuo sam. Već vidim prema stavu koji imate prema Socijalističkoj partiji Srbije da više ni njih ne morate ništa da molite.
Gospodine Nikoliću, nemojte da vas upozoravam da se vratite na temu.
Sada spavaju do 12 sati, a dok ste pravili ovde kvorum, onda su bili dobri i niste ih opominjali za povrede Poslovnika. E, pa sad nešto da vam kažem: toliko ste se ovih dana nagrdili, nacrnili, nisam mogao više da slušam. Jedva čekam da ponovo glasate zajedno, jedva čekam. Jednu stvar ću nositi večito na duši - da mi, srpski radikali, od ovakvih izgubimo izbore. Da li je narod Srbije znao? A vama, gospodo, koji ste za njih još uvek šljivari, i uvek ćete da budete, samo još jedan savet da dam.
Gospodine Nikoliću, dva puta sam vas upozoravala da se vratite na temu. Pošto imate dve opomene, ja sam prinuđena da vam oduzmem reč. Gospodine Nikoliću, dva puta sam vas upozoravala. Molim vas da napustite govornicu. Gospodine Nikoliću, ja vas još jedanput molim da se udaljite sa govornice, pošto sam vam oduzela reč i da nastavimo da radimo. Vi znate da je sledeća mera udaljenje. Mislim da je dobro da se vratite na mesto. (Narodni poslanik ne napušta govornicu.) Na osnovu člana 104. Poslovnika, pošto narodni poslanik kome je izrečena mera oduzimanja reči neće da se udalji sa govornice, određujem pauzu od deset minuta. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da, radi nastavka sednice, utvrdimo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum. Po Poslovniku? Reč ima gospodin Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, prisustvovali smo najgrubljoj zloupotrebi prava od strane predsednika Narodne skupštine Republike Srbije gospođe Mićić, koja je apsolutno ni zbog čega, iz samo njoj znanih razloga, reketirala Tomislava Nikolića, uzela mu 16.000 dinara, a osim toga oduzela mu reč, iako on ništa nije uradio zašta je Poslovnikom predviđeno, da bi mogla da mu se oduzme reč. Rasprava je tekla potpuno normalno, rekao bih jednim prirodnim tokom, po vas povoljnim - po nas i po Srbiju relativno nepovoljnim, a nepovoljnim zbog činjenice da usvajate član 105, da će proći jedan loš zakon. Predsednik Narodne skupštine Republike Srbije je sebi dala za pravo da izvrši najgrublje nasilje, najgoru moguću zloupotrebu i oduzme reč čoveku koji je najnormalnije sa ove skupštinske govornice govorio o onome šta se danas dešava u ovoj sali. U članu 103. Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije taksativno se nabrajaju uslovi i situacije u kojima se opomene izriču narodnom poslaniku: koji je prišao govornici bez dozvole - nije; koji govori pre nego što je zatražio i dobio reč - nije; koji, i pored upozorenja predsednika Narodne skupštine, govori o pitanju koje nije na dnevnom redu (iz sale: to je). Nemojte da vičete ...
Molim vas da ne dobacujete.
Mogu da dobacuju pošto ne umeju da govore sa govornice, ne umeju ni na replike da izlaze, jedino što znaju, to je da urlaju, halabuču i čitaju novine.
Gospodine Vučiću, vodite računa šta govorite.
O čemu da vodim računa? Ja vodim računa, a vi vodite računa o tome kako predsedavate, kako vodite sednicu, kako dajete opomene, kako oduzimate reč. O tome vi treba da vodite računa, a ne ja. Ako mislite da će neko da vas se plaši, ako mislite da ćete time što reketirate narodne poslanike bilo koga da uplašite i ako mislite da ćemo zbog toga prestati da govorimo istinu sa govornice Narodne skupštine Republike Srbije, tu se grdno varate. Oduzeli ste reč narodnom poslaniku SRS i zameniku šefa poslaničke grupe. Prvo ste izbacili predsednika SRS, protivposlovnički, protivzakonito i protivustavno, da ne bi mogao da govori ovde o Zakonu o radu. Sada ste, pred član 105, oduzeli reč narodnom poslaniku i zameniku šefa poslaničke grupe Tomislavu Nikoliću, da on ne bi mogao da govori o Zakonu o radu i članu 105. Da li hoćete svima da nam oduzmete reč?
Gospodine Vučiću, vreme.
Pustite me da završim. Hoćete li da donesete odluku da nas sve izbacite? Donesite odluku, slobodno, možete i to. Rekao sam vam već jedanput, donesite odluku, oformite neki streljački vod, streljajte nas sve, nemojte da nas maltretirate, nemojte da nas šikanirate. Vaše maltretiranje i šikaniranje trpeti nećemo, pa ma kako vi mislili da ćemo na to da budemo primorani. Nećemo trpeti ni vaše reketiranje, ni vašu otimačinu, ni vašu drskost, ni vaš bezobrazluk da oduzimate reč ljudima samo zato što govore normalno. Nismo ovde govorili ni o spavanju ni o buđenju, nismo ovde govorili ama baš ni o čemu, govorili smo o onome kako su jedni o drugima govorili predstavnici vlasti. Nije pet minuta nego je tek peti minut. Ja sam prekršio Poslovnik utoliko što govorim 15 sekundi duže, a vi ste ga zloupotrebili na takav način što otimate nekome iz džepa 16.000 dinara, a još se bahato i drsko ponašate.
Gospodine Vučiću, dužna sam da vam dam objašnjenje.
Ne treba mi objašnjenje, dajte na glasanje.
Staviću, moram, prvo sam dužna da dam objašnjenje. Tako je po Poslovniku. Smatram da nisam povredila član 103, zato što je govornik, gospodin Tomislav Nikolić, i pored mog upozorenja govorio o pitanju koje nije na dnevnom redu. Ja sam ga prvo najlepše molila, to ne postoji u Poslovniku, ali zaista sam ga prvo najlepše zamolila, proverite u stenografskim beleškama. Zatim sam ga dva puta upozoravala, iako ovde piše samo jedanput. Tek sam mu onda oduzela reč. Vi ste rekli jednu istinu, a to je da je on govorio o nečemu što se dešava u ovoj sali, a to nije amandman na član 105. i to nije tema. (Aleksandar Vučić, sa mesta: Replika.) Nemate pravo na repliku, ovo je moje objašnjenje. Nisam vas ništa uvredila, mogu da stavim samo na glasanje da li mislite da sam izvršila povredu Poslovnika u članu 103 [[Aleksandar Vučić, sa mesta: Hoću, a pre toga hoću repliku, pogrešno ste me protumačili.]] Nisam vas pogrešno protumačila, niti imate pravo na repliku na moje objašnjenje. Dužna sam da vam dam obrazloženje po Poslovniku. Gospodine Vučiću, pitam vas hoćete li da se Narodna skupština izjasni o tome da li sam ja povredila Poslovnik iz člana 103. Ne možete imati pravo na repliku, nikada nismo davali pravo replike na objašnjenje predsednika na povredu Poslovnika. Znači, imate pravoda tražite da se Narodna skupština izjasni da li sam ja povredila Poslovnik ili ne. Ja bih bila najsrećnija da nisam bila u situaciji da moram da oduzmem reč. Prvo, hoćete li da se izjasnimo, pitam vas, da li sam povredila Poslovnik. Hoćete da glasamo, da ili ne? (Aleksandar Vučić sa mesta: Da glasamo.) Stavljam na glasanje povredu Poslovnika iz člana 103. koju je reklamirao narodni poslanik Aleksandar Vučić. Za 28, protiv 117, uzdržanih 8, nije glasalo 55, ukupno 208 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku da nije došlo do povrede odredbe člana 103. Poslovnika Narodne skupštine. Gospodine Vučiću, ponovo po Poslovniku?
Za one nepismene koji ni nemaju Poslovnik reći ću i član. Možete vi u Narodnoj skupštini Republike Srbije da izglasate šta hoćete. Možete u Narodnoj skupštini Republike Srbije da izglasate da je zemlja četvrtasta. To je svojevremeno Radoman Božović govorio. Možete da izglasate da ovde nema ljudi, možete da izglasate da niko od nas nije živ, možete da izglasate šta god vam je volja, problem je u tome što ne možete da prikrivate istinu, zato što su građani Srbije (ukoliko je bilo direktnog prenosa, više ni u to nisam siguran) mogli da vide šta se dogodilo. Gospodinu Nikoliću ste oduzeli reč samo zato što je rekao, povodom člana 105, da su predstavnici DSS-a rekli DOS-u i da su predstavnici DOS-a nagrdili DSS i obrnuto. Tu je bio dovoljan razlog da vi njemu oduzmete reč. Hoćete li da ućutite malo, službenici? Hoćete li da prekinete, molim vas?
Gospodine Vučiću ...
Ja ovo nisam video u svom životu - da neko ko nije poslanik sedi u prvom redu i sve vreme govori i ne da poslaniku da se izjašnjava sa skupštinske govornice. Možete, dakle, da uradite šta god hoćete, možete iz Soluna da glasate, možete tako da pobeđujete, tako da ostvarujete većinu, ali pre Tomislava Nikolića sa ove govornice su svi govorili o svemu, što nema nikakve veze sa Narodnom skupštinom, amandmanima, niti bilo čim drugim. Samo je Tomislav Nikolić, zato što je srpski radikal, morao da dobije vašu kaznu, moralo je da se dogodi da mu bude oduzeta reč, zato što imate nalog i jedino u ovom slučaju vam neće doći intervencija iz OEBS-a ne znam) ili koje već organizacije. Jeste, možete da radite šta hoćete radikalima, ali budite sigurni da građani ovo dobro vide, da građani dobro znaju, i da ovakav zulum, ovakvu otimačinu, ovakvo oduzimanje reči srpski radikali neće još dugo trpeti.
Gospodine Vučiću, vi niste naveli član Poslovnika koji tražite da objasnite; samo da vas podsetim da je gospodin Ivković govorio po Poslovniku, znači, nije govorio o članu 105, da je gospodin Čedomir Jovanović koristio pravo replike i, prema tome, nije bio obavezan da govori o članu 105, a da se gospodin Tomislav Nikolić javio kao predstavnik poslaničke grupe SRS i da nije govorio o članu 105, na šta sam ga ja zaista i upozoravala i najlepše molila, i žao mi je što se tako završilo [[Narodni poslanik Tomislav Nikolić traži pravo na repliku.]] Gospodine Nikoliću, valjda vas nisam uvredila time što kažem da mi je žao što je došlo do situacije da sam morala da vam oduzmem reč. Za reč se javio gospodin Ivković, po kom osnovu? (Narodni poslanik Branislav Ivković, sa mesta: Po osnovu uvredljivih reči.) Nije bilo uvredljivih reči o socijalistima. Gospodine Ivkoviću, ja ocenjujem da nije bilo uvredljivih reči, nemojte prilaziti govornici, nisam vam dala reč, molim vas.
Ovde se govorilo o socijalistima.
Gospodine Ivkoviću, molim vas da se udaljite sa govornice. Reč ima gospodin Marko Petrović, predstavnik poslaničke grupe Nove Srbije, po amandmanu koji je podnet na član 105.
Poštovane kolege, znam da je ovde veoma dosadno slušati predloge ovakvih zakona, raspravljati o amandmanima, naročito pojedincima koji su naučili da do određenog cilja može da se stigne i nekim drugim sredstvima, osim demokratskom procedurom i demokratskim glasanjem, ali to nije bio razlog da moje kolege mene, koji sam se redovno i normalno javio za reč kao šef poslaničke grupe, nateraju da jedan sat stojim tamo i čekam i gledam šta se ovo radi. Tačno je, i mislim da mogu samo tri minuta vremena da vam oduzmem, a mogu i više, na jednostavno objašnjenje oko člana 105. U načelnoj raspravi o ovom zakonu, Nova Srbija je, i ja kao šef te poslaničke grupe, sa ovog istog mesta rekla da je to član Zakona koji je najsporniji. Kao što vidite, praksa je pokazala da jeste. Čim je on stavljen na dnevni red, sat vremena je bila pauza, Skupština je inkasirala nekoliko stotina maraka u vezi toga. Prema tome, jeste, gospodine Tomo Nikoliću, ja sam tražio reč i stvarno snosim grešku zbog toga što gospođa Mićić nije pre mene prozvala, nego vas. Da je mene prozvala pre vas, sigurno ne biste gubili taj novac.
Gospodine Petroviću, upozoravam vas da se vratite na temu. To je amandman na član 105.
Član 105. je izazvao s pravom velike nedoumice kod svih nas. Kao što vidite, bilo je amandmana da se on briše, bilo je amandmana da se doteruje. Zašto je izazvao najviše nedoumica - zato što ima samo dva stava, koji poslodavcu daju pravo, apsolutno pravo, bez ikakvog objašnjenja, da otpusti radnika sa posla, ukoliko ne prihvati zaključenje novog ugovora pod izmenjenim uslovima. To i nije neki problem za privatne firme, međutim, ogroman je problem za društvene firme, kojima je Zakonom o privatizaciji, koji smo mi ovde usvojili, odzvonilo za tri do četiri godine. Prema tome, direktori tih društvenih firmi, ako im se ovaj član ne promeni, imaju faraonska ovlašćenja, samo u dva stava ovog zakona, tako da, prvim, ponude promenu radnog mesta, a drugim,ukoliko radnik to ne prihvati, po automatizmu ga liše radnog mesta i otpuste sa posla. Mi smo mislili da je to krajnje, ne nehumano, nego i nedemokratski, i nije u duhu onih intencija i onih htenja koje je imao DOS septembra prošle godine, tako da smo u razgovoru sa ministrom, za ovih nekoliko dana, desetak dana koliko traje rasprava o ovom zakonu, došli do jednog predloga koji nije bio kompromisan, mogu slobodno reći, nego predlog koji je bio baš onakav kakav smo mi hteli. Mi smo hteli malo radikalniji predlog, ali on bi kršio onaj naš čuveni Ustav, oko čega se svi mi ovde saplićemo, Ustav iz 1990. godine, koji je donet na plažama budvanske i ulcinjske rivijere, gde se moglo glasati po plažama našeg mora, jer je donet pre prvih demokratskih izbora u Srbiji, decembra meseca (Ustav Srbije je donet u septembru mesecu). I, prema tome, pozivajući se mnogo na taj ustav, mi i te kako kršimo ono što treba da uradimo, a to je da donesemo normalne zakone, koji ne bi trebalo baš mnogo da se tiču njega. Samo da podvučem na šta se odnosi ova naša primedba - odnosi se na to da poslodavcu društvene firme, tj. direktoru, ne bi trebalo da bude omogućeno da na jednostavan način otpusti radnika i na taj način, maltene na mala vrata, postane vlasnik fabrike. Ali, u isto vreme, ne bi smelo da se onemogući vlasniku privatne firme da ima tu slobodu da, u vreme tranzicije, kada dolazi do vrlo nestabilnog tržišta, ponude, potražnje, možda i nekoliko puta u toku godine menja svoje programe proizvodnje i svoje proizvode. Samim tim, privatni preduzetnici, ako se usvoji ovaj član 105. kako izvorno glasi, bili bi onemogućeni da tako dinamično i brzo menjaju svoje procese proizvodnje i svoje proizvode, a direktori u društvenim firmama bili bi i te kako osokoljeni da polagano otpuštaju radnike, i na kraju, posle isteka tri do četiri godine (kada im Zakon o privatizaciji daje pravo i obavezu da se sve firme u društvenom vlasništvu privatizuju) maltene budu sami u toj firmi i na taj način pregovaraju sa budućim kupcem. Mi smo ovde predložili jednu dopunu - ubacivanje između prvog i drugog stava jednog stava koji glasi: "Poslodavac može da ponudi zaključivanje ugovora o radu u smislu stava 1. ovog člana samo iz opravdanog razloga". Deluje malo banalno, ali opravdani razlog određuje sud i daje pravo, naročito radnicima koji rade u društvenoj firmi, da zbog svoga direktora (koji, pretpostavljamo, neće biti, ali ako bude obestan da ih bez razloga izbacuje van), na sudu zahtevaju pravdu. Znači, ovaj stav omogućuje da se i sud umeša u član 105.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman na član 105. Molim narodne poslanike da se izjasne glasanjem (ovo se odnosi na amandman narodnog poslanika Radojka Petrića, pošto je grupa poslanika, na čelu sa gospodinom Srđanom Petrovićem, povukla svoj amandman). Za 63, protiv 118, uzdržana 23, nije glasalo 9, ukupno 213 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 105. amandman je podneo Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja. Sa ovim amandmanom saglasio se predsednik predlagača na sednici Odbora. Da li želite reč? (Ne.) Pošto nemamo izveštaje Odbora, stavljam na glasanje amandman na član 105. koji je podneo Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja. Za 157, protiv 33, uzdržan jedan, nije glasalo 23, ukupno 214 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 105. amandman su podneli narodni poslanik Rodoljub Šabić, Nataša Milojević, Olgica Kirćanski, Jelena Milenković, Branko Gligorić, Dragan Milentijević, Aleksandar Vatović i Meho Omerović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Dobro je, dame i gospodo narodni poslanici, što je malopre prihvaćen amandman na član 105. Bili su rukovođeni istom idejom, kao i poslanici Socijaldemokratije kada su podneli svoj amandman. Dakle, imali su ideju da nije dobro dopustiti krajnje ekstenzivno, a moguće, tumačenje zakonske odredbe, onako kako je bila data u Predlogu zakona, po kojoj bi praktično svako odbijanje (nezavisno od toga da li je predlog za zaključenje ugovora, koji je dat, zakonit, da li je uopšte moguće, dopušten, opravdan) značilo ili bi se moglo tumačiti kao razlog za otkaz i prestanak radnog odnosa. Mi podržavamo amandman koji je usvojen. Bila je neophodna jedna takva intervencija. Međutim, mi smo svoj amandman dali još 18. oktobra i, čini nam se, sa intervencijom koja je za nijansu ipak bolja. Ja ću zbog toga pokušati da ubedim Skupštinu da je potrebno usvojiti i taj amandman, iako na prvi pogled to izgleda nelogično, jer je moguće, primenom mehanizma iz člana 139. Poslovnika o radu Skupštine, kroz redakciju učiniti ta dva amandmana zajedničkim. O čemu se zapravo radi? Dakle, uvođenjem reči "iz opravdanih razloga", poslodavac iz opravdanih razloga može nuditi radniku ugovor o radu pod izmenjenim uslovima. Postavlja se pitanje čemu ta i takva kategorizacija. Može poslodavac radniku da nudi šta hoće i kada hoće, iz opravdanih ili iz neopravdanih razloga. Nije problem u dispoziciji. Bitno je samo šta je sankcija. Dakle, može poslodavac da nudi šta hoće, bitno je da radnik to ne mora da prihvati. S druge strane, može poslodavac da nudi nešto što nije opravdano, ali istovremeno nije suprotno nekoj imperativnoj normi, pa radnik to prihvati i onda opet nemamo problem. Ono što je bitno, bitno je ne dovoditi radnika u situaciju da nešto mora da prihvati. Jednom rečju, trebalo je intervenisati u odredbi gde je data sankcija, trebalo je reći da radnik može dobiti otkaz onda kada iz neopravdanih razloga odbije zaključenje ugovora pod izmenjenih uslovima. Ja ću vas podsetiti, gospodo, moguće su situacije kada sa stanovišta poslodavca nova ponuda za zaključenje ugovora o radu izgleda opravdana. Imate deset zaposlenih radnika, imate potrebu za angažmanom jednog radnika na poslovima noćnog čuvara i zašto biste zapošljavali jedanaestog, kad jednom od deset možete ponuditi nov ugovor o radu. Međutim, na prvi pogled izgleda bilo kom od deset, međutim samo jedan od tih deset, primera radi, ima noćno slepilo i ima opravdan razlog da odbije to zaključenje, a ostalih devet nema. Jednom rečju, odlično je što je usvojen amandman malopre i dobro je što će sada opravdanost novog ugovora ceniti neko ko nije samo poslodavac, zato što je to sud; treba sačekati da i vreme kroz novu radno-pravnu praksu, kolektivne ugovore i opšte akte i praksu suda, kreira kriterijume opravdanosti. Ali, bilo bi dobro usvojiti amandman po kome radnik može dobiti otkaz samo onda kada iz neopravdanih razloga odbije. Ostajem pri amandmanu.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu?
Dame i gospodo narodni poslanici, zarad javnosti, pošto se toliko priča o tom članu 105. pročitaću ga, da bi znali građani Srbije o čemu ovde razgovaramo. U njemu se kaže: "Poslodavac može da ponudi zaposlenom zaključivanje ugovora o radu pod izmenjenim uslovima". U drugom stavu: "Zaposlenom koji odbije da zaključi ugovor o radu u smislu stava 1. ovog člana, poslodavac može da otkaže ugovor o radu". Dakle, čini mi se da je svim građanima Srbije, svim ljudima koji žele da razmišljaju, potpuno jasno o koliko lošem članu se radi i da je ovde, u stvari upravo reč o suštini ovog zakona kojim bi predlagač želeo da sva ovlašćenja stavi u ruke poslodavca, da se radnici i njihovi predstavnici više ne pitaju ama baš nizašta. Dakle neću da govorim demagoški štiteći isključivo radnička prava i govoreći o tome kako sve zavisi od poslodavca zato što sam protiv Vlade, već zato što je to zaista činjenica, pa makar to ministru bilo i smešno; što god se radnici više bunili, što god radnici teže živeli on će više da se smeje, šta ga briga, njemu je utoliko lakše i bolje, ne mora da sluša. Što se tiče amandmana grupe poslanika, rekao bih da je ovaj za nekih 10%, ako se to može matematički izraziti, popravio ovaj član - nedovoljno, posebno što je nejasna formulacija "iz neopravdanih razloga"; ponovo se postavlja pitanje kako i na koji način bi bila tumačena takva norma, ko bi bio taj koji bi je tumačio, kakva bi bila zaštita, koji je drugostepeni postupak. Mnogo toga ostaje nejasno, ali opet postoji makar jedna formalna ograda da to ne može da bude iz neopravdanih razloga. Čini mi se da je to nešto što je ipak malena, ali kakva - takva zaštita za radnike u ovom trenutku. Ako već niste u stanju da prihvatite amandmane poslanika SRS, dobro bi bilo da prihvatite amandmane vaših predstavnika koji doduše mnogo manje, posebno ne iz korena, ali ipak koliko - toliko u interesu druge strane, u interesu radnika ovo menjaju. Ja mislim da bi to bilo nešto što je prihvatljivo za Vladu Srbije, nešto što je prihvatljivo za predlagača. Ništa mu se suštinski ne bi promenilo u predlogu, a radnici bi mogli da nađu makar neku kvaku za koju bi mogli da se uhvate, što bi se u narodu reklo, makar nešto za šta bi mogli da se drže tražeći i zahtevajući ostvarenje svojih prava, tražeći da ne budu otpuštani, da im ne budu davani otkazi, da ne budu sklanjani zbog nepotpisivanja ugovora o radu samo zato što se to poslodavcu tako svidelo, zato što neko ima plave ili braon oči, a ovaj bi voleo da ima crne oči ili bilo kako drugačije. To je potpuno moguće po ovom zakonu, nije tačno da nije moguće. Nigde ne postoji norma koja bi to ograničavala. Vreme je da takvi, koji jedino što rade je da čitaju novine i viču - vreme, napuste Narodnu skupštinu, jer sam siguran da to građani vide.
Da li se po ovom amandmanu još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 42, protiv 128, uzdržanih 28, nije glasalo 16, ukupno 214 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 105. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li želite reč? (Da.)
Meni je jasno da ovde mnogi u Narodnoj skupštini imaju kompleks od nas srpskih radikala, pre svega zbog toga što smo principijelni, nepotkupljivi, vredni, pametni i disciplinovani, ali tu bolest mi ne možemo da lečimo, nažalost. Što se spornog amandmana na član 105. tiče, nas ne interesuju vaše međusobne trgovine niti nas interesuje amandman koji je protiv Poslovnika podnet od strane Odbora. Za nas taj amandman ne postoji, kao što ni gospodin Novaković ne postoji sada u Narodnoj skupštini. Mi smo tražili da se u članu 105. posle stava 2. dodaju st. 3. i 4. koji glase: "Zaposleni ima pravo u slučaju iz stava 2. ovog člana da podnese tužbu sudu radi osporavanja dopuštenosti izmene ugovora o radu". Stav 4: "Izvršenje otkaza ugovora o radu se odlaže do pravosnažnosti sudske odluke". Da podsetimo o čemu se radi: dakle, poslodavac može da otkaže ugovor o radu radniku ukoliko ne prihvati ugovor o radu pod izmenjenim okolnostima. Šta sadrži ugovor o radu rečeno je u članu 21. i sigurno poslodavac neće da menja ime i prezime zaposlenog, njegovu stručnu spremu i tome slično, nego se ovde pre svega misli na mogućnost raspoređivanja na drugo radno mesto. Ili ako, recimo, ugovor o radu sadrži normu - moraš danas da ispleteš toliko i toliko džempera u tkačnici, pa mu sada tu normu duplira, a ovaj zna da to ne može da uradi i ne prihvati i to je razlog za otpuštanje. Zbog toga je od izuzetne važnosti da se u ovom zakonu propiše da radnik ima sudsku zaštitu, jer nema drugog zakona koji bi to propisao. Poslodavcu se ovde ostavljaju velika ovlašćenja, jer će on radniku ponuditi takav ugovor, pretpostavlja se, koji ovaj ne može da izvrši, u slučaju da hoće da zloupotrebi ovo pravo koje mu zakon daje. Zamislite samo, pod DOS-ovskom vlašću u javnim državnim preduzećima i u društvenim preduzećima gde su njihovi direktori kakva će osveta biti prema radnicima koji nisu u istoj političkoj partiji u kojoj je direktor. Pa, tu će biti otpuštanja samo tako. Uostalom, toga već u praksi ima. Ovde smo samo dali mogućnost da se radnici lako otpuštaju sa posla, a da pored toga nemaju sudsku zaštitu. Ovde se otvara mogućnost jedne vrste prinudnog rada. Poslodavac će jednostrano prinuditi radnika da nešto prihvati ili ne prihvati. Ako ne prihvati, ostaje bez posla, a ako prihvati, imamo prinudni rad, a to je Ustavom zabranjeno, i republičkim i saveznim. Republički ustav u članu 35. to zabranjuje, a Savezni u članu 54. Kakva je socijalna politika? Gospodine ministre, šta ćete sa tim radnicima koji ostanu bez posla? Vi ste sami rekli u ovom zakonu, citiraću vas: "Socijalna politika, po mišljenju Vlade, treba da se vodi kroz aktiviranje tranzicionog fonda gde će zaposleni moći da se prekvalifikuju prema potrebama novog programa i investicija" - limari u bravare, bravari u limare i tome slično. Da li je Đinđić sad po Nemačkoj tražio, molio milijardu maraka za investicije, jer kaže - ne vredi, ovo sve što dajete za socijalna davanja je malo i ne možemo od toga da podmirimo sve socijalne potrebe. Vi priznajete da nemate socijalni program i umesto da tražite načina da proizvodnju pospešite, vi i dalje idete u dubiozu. Šta da očekujemo nego da radnici masovno ostaju bez posla. Ako neko ustane i kaže mi - to je tako bilo i po ranijem zakonu, ja ću odmah da kažem, da se ne bih javljala na repliku, da nije tačno da je to tako bilo. Istina, član 108. je propisivao da može ugovor o radu da se otkaže, i to u slučaju kad nema radnog mesta na kome može da bude raspoređen radnik, u smislu člana 23. Zakona, a taj član 23. propisuje i izvesnu komisiju koja mora da bude sastavljena od ljudi koji su iste stručnosti kao onaj koji ne zadovoljava rad, kome može jednostrano da se otkaže ugovor o radu, pa tek na osnovu nalaza i mišljenja te komisije može da prestane radni odnos. Ovde je sve u rukama poslodavca, a radnik nema gotovo nikakvu zaštitu. Gospodine ministre, samo još nešto - što ne propisaste ovim zakonom obavezu poslodavcu da obezbedi sendvič, organizovan prevoz autobusima i plaćenu dnevnicu radnicima koji izlaze na štrajk? Hoće li to moći po novom zakonu? Da li će neki privatni poslodavac da plati to sindikatu? E, to bih volela da vidim, ali neće moći.
Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, predlog poslanika Gordane Pop-Lazić je neko unapređenje u odnosu na prvobitno rešenje, premda mi u SPS-u smatramo da to nije dovoljno dobar predlog i da bi najbolje bilo da se član 105. brisao. Vlada ovde kaže da to nije prihvatila iz razloga što u toku radnog odnosa može da dođe do promena uslova rada, premeštaja na druge poslove, na drugo mesto rada, te je neophodno da se ovi elementi ugovora o radu izmene, odnosno da se zaposlenom ponudi zaključivanje ugovora u izmenjenim uslovima. Tu se Vlada poziva i na član 108. stav 1. tačka 5. važećeg zakona, gde se nešto slično govori, vezano za otkaz zaposlenom ukoliko ne prihvati promenu posla. To nije tačno, jer član 108. tačka 5. sadašnjeg zakona kaže: "Ako odbije da radi na radnom mestu ne kome je raspoređen u smislu čl. 21, 23. i 24." a ti članovi kažu sledeće: član 21: "U slučaju potrebe procesa organizacije rada, zaposleni može biti raspoređen na svako radno mesto koje odgovara stepenu i vrsti njegove stručne spreme, znanju i sposobnosti"; član 22: "Zaposleni može uz njegovu saglasnost da bude privremeno raspoređen na rad kod drugog poslodavca, na osnovu sporazuma drugog poslodavca", pa se onda govori o pojedinačnim slučajevima, četiri-pet takvih primera ima; član 24, gde se kaže: "Zaposleni može u izuzetnim okolnostima da bude privremeno raspoređen na druge poslove za čije se obavljanje traži niži stepen stručne spreme određene vrste zanimanja od one koju on ima, u slučaju više sile: požar, zemljotres, poplava koja je nastala ili neposredno predstoji". Znači, velika je razlika između ovih rešenja koja su data u postojećem zakonu i onog što nam nudi Vlada. Najbolje rešenje je bilo da se ovaj član 105. izbrisao.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, na član 105. poslanička grupa SRS-a i narodni poslanik Gordana Pop-Lazić podnela je amandman i dodala st. 3. i 4. na predložene st. 1. i 2. Vlade Republike Srbije, u kojima se kaže: "Zaposleni ima pravo u slučaju iz stava 2. ovog člana da podnese tužbu sudu radi osporavanja dopuštenosti izmene ugovora o radu". Stav 4, koji je mnogo važniji: "Izvršenje otkaza ugovorom o radu se odlaže do pravosnažnosti sudske odluke". Ukoliko prihvatite predlog poslanika SRS-a, onda ćemo imati nešto što je Ustavom zagarantovano pravo svakog građanina ove zemlje, a to je pravo na sudsku zaštitu, posebno kada mu je ugroženo jedno od ustavnih prava, a to je pravo na rad. Dakle, dve ustavne kategorije na ovakav način štitimo, prihvatanjem ovog amandmana. Tačno je, ne možete od grbog napraviti pravo, ali možemo koliko-toliko da izmenimo ovaj zakon i da on bude relativno prihvatljiv za radnike, za zaposlene, za građane Srbije. Ukoliko se to prihvati, radnici će imati određenu zaštitu, posebno zbog činjenice da se izvršenje otkaza odlaže do pravosnažnosti sudske odluke. To je ono što je najvažnije, ono što će destimulisati poslodavca da ni zbog čega pristupa izmenama ugovora o radu, da ni zbog čega, ili samo sebi znanih razloga, daje otkaze, otpušta radnike. Zato je važno prihvatiti ovaj amandman narodnog poslanika Gordane Pop-Lazić. Meni je žao što većina u Narodnoj skupštini ne želi ni da sluša o čemu je ovde reč, ljudi izgleda imaju pametnija posla, računao sam da ste novine sve pročitali još jutros i da vam nije potreban ceo dan. Još jedanput pozivam narodne poslanike da prihvate ovaj amandman. U trgovinu između stranaka DOS-a neću da ulazim, neke se očigledne stvari dešavaju, a mi srpski radikali svoje amandmane ne povlačimo, svoj politički program i svoje ideje ne povlačimo iz dana u dan, i zato vas molim da glasate za ovaj amandman.
Da li se još neko javlja za reč? Ako ne, stavljam amandman na glasanje i molim narodne poslanike da se izjasne. Za 44, protiv 106, uzdržanih 28, nije glasalo 22, ukupno 200 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 106. amandman su podneli narodni poslanici Slađan Mijajlović, Slobodan Adžić i Srđan Petrović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege poslanici, u članu 106. problematika je vezana za otkaz, odnosno nastupanje otkaza. Ja ću pročitati član 106. da bih obrazložio amandman - otkaz ugovora o radu iz člana 103. stav 1. tačke 1) do 4) 6) i 7) poslodavac može dati zaposlenom u roku od tri meseca od dana saznanja činjenica koje su osnov za davanje otkaza. Ovde su poslanici Demokratske stranke Srbije, ali ne samo oni, nego i neki drugi poslanici poslaničkih grupa, primetili da je u članu 106. dat samo subjektivni rok za otkaz. Naše mišljenje je da subjektivni i objektivni rok treba kombinovati, pa smo iztih razloga dali amandman koji glasi: "Poslodavac može otkazati ugovor o radu u roku od 30 dana od saznanja za činjenice koje su osnov za otkaz, odnosno u roku od tri meseca od sticanja uslova za otkaz." Po nama je mnogo bolje kombinovati ova dva otkazna roka, jer to opet sprečava zloupotrebu kod tako važnog čina kao što je otkaz. Slično su i poslanici SRS i SPS-a primetili i dopunili taj subjektivni rok za otkaz svojim amandmanima i dali taj objektivni rok za otkaz, tako da je za nas prihvatljivo da bilo koji od ovih amandmana bude usvojen.
Da li se neko drugi javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 82, protiv 98, uzdržan jedan, nije glasalo 16, ukupno 197 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 106. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Nataša Jovanović i narodni poslanik Dragan Tomić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Kao što ste već upoznati iz prethodnog izlaganja, amandman na član 106. se odnosi na rok u kome zaposleni može da dobije otkaz od strane poslodavca i mi smo tražili da se u članu 106. u prvom stavu iza: "Otkaz ugovora o radu iz člana 103. stav 1. tačka 1. do 4) 6) i 7) poslodavac može dati zaposlenom u roku od tri meseca od dana saznanja za činjenice koje su osnov za davanje otkaza", doda tekst koji glasi: "odnosno u roku od šest meseci od dana nastupanja činjenica koje su osnov za davanje otkaza". Mi smatramo da, pored ovog subjektivnog roka od tri meseca, mora da postoji i objektivni rok, čime se sprečava mogućnost zloupotrebe prava od strane poslodavaca i obezbeđuje pravna zaštita zaposlenog. Ali, da prekinemo ovaj smeh gospodina ministra kome je sve lepo, veseo je. Član 105. je, kroz te trule kompromise i ponovno vraćanje jednih u zagrljaj drugih, prošao, i to na način koji odgovara predlagaču zakona. Moram da iskoristim ovu priliku, jer to sam obećala jednom Kragujevčaninu, radniku koji je 31 godinu i 11 meseci proveo u Fabrici automobila grupe "Zastava" radeći na veoma teškim i odgovornim poslovima, onim u kojima vi ne biste mogli sebe ni da zamislite; kako je samo tim ljudima koji gledaju vas koji žvaćete žvakaće gume, bombone, neki grickaju i razne druge grickalice, slane i slatke, čitaju novine, ne obraćaju pažnju na ovo što se dešava, a upravo jedan od tih koji je to radio i na moje pitanje - pa, kako možeš da grickaš semenke ili bilo šta, predsednik Izvršnog odbora Skupštine grada Beograda se smeje na sve ovo što ću ja da vam kažem. Dakle, u pitanju je jedan od 15.000onih koje ste ostavili bez posla. U pitanju je radnik koga ste kroz vaše famozne sporazume, gospodine ministre, onda kada ste prilično oplavljeni pobegli iz Kragujevca, ostavili bez posla. Taj radnik me je zamolio da vam kažem sledeće: pored ultimatuma koji ste sproveli u Grupi "Zastava", u Fabrici automobila, lagali ste ih i protivzakonito i protivustavno ste im dali otkaz, ste ih i prinudili ste ih da potpišu sporazum. Njegov sporazum je ovde, izjava, da on svoj dalji status mora da ima u "Zastava - zapošljavanje i obrazovanje" (taj famozni interni zavod za zapošljavanje); obećali se mu, gospodine ministre, vi, Božidar Đelić, onaj mali koji nikako da svrati ovde u Skupštinu, kao i ministar Vlahović, ministar za privatizaciju, da ćete sedam dana od dana potpisivanja ugovora da mu date bednu nadoknadu u protivvrednosti od 200 nemačkih maraka za svaku godinu njegovog staža. Gospodin koji mi je dao ovo pismo i zamolio me da vas obavestim (ne samo sebe radi, već zbog svih onih koji su u istoj situaciji, koji ne mogu da prehranjuju svoju porodicu, koji su sada bez posla, a mnogo gora sudbina će zateći radnike u celoj Srbiji, posle izglasavanja ovako nakaradnog zakona) rekao mi je i to da vam kažem, da do dana današnjeg, a on je ugovor potpisao 24. septembra, nije dobio ni jedan jedini dinar od 3.500 nemačkih maraka koje su mu neophodne da izdržava članove svoje porodice, a koje ste mu vi lično i dvojica vaših pajtaša, da ih tako nazovem, obećali u noći kada ste došli da napravite haos u Kragujevcu.
Reč ima ministar Dragan Milovanović.
Želim da kažem, vezano za "Zastavu", prvo, niko nikog nije prisilio. Svako od radnika "Zastave" koji je prihvatio jednu od tri opcije, a te opcije su bile: odlazak na zavod za tržište rada, odlazak na novo obrazovanje i zapošljavanje ili uzimanje otpremnine, mogao je to samostalno da izabere. Postoji rok koji se poštuje. Verovatno je u pitanju neka greška. Proveriću već sutra pre podne i tom radniku će biti isplaćena otpremnina. I pored ovih reči, pošto smo zakon tako koncipirali, Vlada će prihvatiti ovaj amandman gospođice Nataše Jovanović, tako da mislim da će on postati sastavni deo zakona.
Narodni poslanik Nenad Bogdanović, osnov za repliku. Nije rekla narodni poslanik Nenad Bogdanović, već predsednik Izvršnog odbora grada Beograda se smejao - to nije osnov za repliku. Grickanje semenki nije uvreda. To više govori o onome ko izriče takve priče u Skupštini, nego o vama. Imate minut i po.
Ja prosto ne mogu da verujem. Meni je problem da repliciram nekome ko sa toliko uživanja vređa svakog koga spomene. Teško je odgovarati na tako nešto. Prvo da kažem, ja jedino grickam semenke na fudbalskoj utakmici. Prema tome, zamolio bih ubuduće da se kontrolišete. Vi imate fiksaciju kada sam ja u pitanju, ali nema veze. O tome možemo posle da razgovaramo. Prosto je nepristojno svakog čoveka videti na način na koji ga vi vidite. Ja mislim da treba da razmislite malo o tome.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, da razjasnimo jednu dilemu. Gospodin Bogdanović je jedan od onih koji često dobacuju govornicima. Nije problem što dobacuje, ali je problem u tome što psuje, ne bira reči. Ne mogu da kažem da li je u tom trenutku baš grickao semenke, ali ono što obično radi je mnogo gore od grickanja semenki. To je ono što je sasvim sigurno i ja ću to da potvrdim. Nemojte da se pravite fini i dobri zato što građani ne mogu u svakom trenutku da vas vide. Ja nemam ništa protiv kada dobacite. To je deo skupštinskog miljea, to je nešto što se podrazumeva kada postoji više strasti. Ali, nemojte da govorite da to ne činite, jer ste jedan od najgorih po tom pitanju. Što se tiče amandmana poslanika Srpske radikalne stranke gospođice Nataše Jovanović, taj amandman je zaista dobar i činjenica je da ga je ministar prihvatio, ako sam ja dobro razumeo. Dobro je da bar nešto prihvati. Pašće sneg sutra. Moram da kažem samo nekoliko stvari zašto je važno i zašto je dobro da je ovako nešto prihvaćeno, bez obzira na činjenicu što naši amandmani na član 105. nisu prihvaćeni. Dobro je zato što se ono što je Vlada obrazložila, a to je isključivo subjektivni rok zastarelosti, jedino njegovo korišćenje ni u kom slučaju nije dobro. Isključivo upotreba subjektivnog roka zastarelosti je vrlo loša i zato je potrebno da se uvedu i elementi objektivnog roka zastarelosti, da se ne ostavi sve na volju poslodavcu koji to može da zloupotrebljava, arbitrarno tumači, da ne govorim o onome što se bezmalo podrazumeva pod tim kakva su diskreciona rešenja. Dobro je što je ministar prihvatio, mada bi bilo mnogo bolje da je prihvatio amandmane na član 105, koji su suštinski određivali i opredeljivali ovaj zakon, a dobro bi bilo da i neki drugi koji unapred govore - biće vam odbijeni amandmani, nemojte ni da izlazite za govornicu, bar ponekad slušaju svoje, ako neće da slušaju nas iz Srpske radikalne stranke.
Da li se još neko javlja za reč? Osnov za repliku je izlaganje narodnog poslanika Aleksandra Vučića.
Ja mogu da se gospodinu Vučiću zahvalim za sve što je izgovorio. To je za mene izuzetan kompliment kada on izgovara. Ko je ko od nas, sve se zna. Hvala vam puno.
Da li se još neko javlja za reč? Narodni poslanik Dragan Tomić, kao podnosilac amandmana u istovetnom tekstu.
Poštovana gospodo narodni poslanici, dobro je što je ministar prihvatio ovaj amandman. Moj amandman je u istovetnom tekstu sa amandmanom gospođice Nataše Jovanović. Hteo sam samo da upozorim na još neke detalje koji su možda promakli, a dobro je da smo usvojili ovaj amandman, jer definitivno ograničava neke stvari kod poslodavca. Ne postoji više onaj uslov kod poslodavca. To je beskonačan period, već od dana saznanja, odnosno od nastanka činjenice pa u roku od šest meseci. Znači, nema više roka. Iz kojih razloga? Ovaj član 106. je apsolutno vezan za član 103. Reći ću vam nekoliko detalja. On govori o otkazima od strane poslodavca i posebno se locira na četiri tačke. U prvoj tački član 103. se govori o tome kada zaposleni ne ostvaruje rezultate rada. Znači, ekskluzivno pravo poslodavca je da sam proceni i kaže - ne ostvarujete rezultate rada i gubite radno mesto. Drugo, kada nema potrebna znanja. Šta su ta potrebna znanja? Neko ko radi 30 godina, kao ovaj radnik iz Kragujevca, pa onda neko shvati da on nema potrebnog znanja. Mi smo bili protiv ove tačke, čalan 103. koja govori - otkaz usled tehnoloških i organizacionih promena. Slažem se da kada je u pitanju krivično delo tu zaista treba biti restriktivan i kresati vremenske periode za otkaz. Jer,ko vrši krivično delo na radnom mestu, taj ne treba da radi u toj firmi. Nije mi jasno šta se događa sa mojim amandmanom, pošto je istovetan.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman na član 106, koji su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Nataša Jovanović i Dragan Tomić, a koji je prihvatio predstavnik Vlade na sednici Narodne skupštine. Glasanje Narodne skupštine je neophodno jer nemamo mišljenje odgovarajućeg odbora. Za 161, protiv 7, uzdržana četiri, nije glasalo 17, ukupno 189 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman, koji je prihvaćen od predstavnika Vlade, pa je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 106. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja je prihvati ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 107. amandman su podneli narodni poslanici Rodoljub Šabić, Nataša Milojević, Olgica Kirćanski, Jelena Milenković, Branko Gligorić, Dragan Milentijević, Aleksandar Vatović i Meho Omerović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor pitanja nisu prihvatili ovaj amandman. (Meho Omerović, sa mesta: Povlačimo amandman.) Narodni poslanik Meho Omerović u ime grupe poslanika povlači amandman, čime on prestaje da bude predmet rasprave u pojedinostima. Na član 109. amandman su podneli narodni poslanici Slađan Mijajlović, Slobodan Adžić i Srđan Petrović. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 109. amandman je podneo narodni poslanik Petar Petrović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, već danima ovde slušamo i raspravljamo o mnogim amandmanima o kojima smo naročito mi, poslanici iz opozicionih stranaka, i delom iz pozicionih, a naročito poslanici SSJ, pokušali da ukažemo na određene nedorečenosti i maknjavosti u Predlogu zakona o radu. Međutim, nismo nailazili na razumevanje. Takođe, evo danas se konačno obistinilo ono što se danima pričalo oko tog famoznog člana 105, i na šta su ukazivali mnogi poslanici, a i poslanici SSJ. Prošlo je tako kako je prošlo. Međutim, u ovom predlogu zakona o radu nije sporan samo član 105, već i drugi članovi. Možda nepažnjom, ali jedan član je zapostavljen. Upravo je to ovaj član 109. na koji sam, ispred stranke SSJ, podneo amandman. Da bih vas podsetio o čemu se radi u članu 109. Predloga zakona, dozvolite mi da ga citiram: "U slučaju otkaza iz člana 103. stav 1. tač. 1) i 2) ovog zakona, zaposlenom prestaje radni odnos isplatom novčane naknade i to: 1) u visini jedne zarade - do dve godine neprekidnog rada kod poslodavca; 2) u visini jedne i po zarade - od dve do 10 godina neprekidnog rada kod poslodavca; 3) u visini dve zarade - od 10 do 20 godina neprekidnog rada kod poslodavca; 4) u visini dve i po zarade - preko 20 godina neprekidnog rada kod poslodavca". Podneo sam amandman koji glasi: "U slučaju otkaza iz člana 103. stava 1. tač. 1) i 2) ovog zakokna zaposlenom prestaje radni odnos isplatom novčane naknade u visini jedne zarade za svaku godinu neprekidnog rada kod poslodavca". Takođe, da vas podsetim da u članu 103. u stavu 1. tač. 1) i 2) poslodavac ima pravo da zaposlenom otkaže ugovor o radu, ako je utvrđeno da zaposleni ne ostvaruje rezultate rada i ako nema potrebna znanja ni sposobnosti za obavljanje poslova na kojima radi. Sada pitam predlagača zakona: radnik radi 25 ili 30 godina kod poslodavca; novi poslodavac koji kupi neku našu fabriku utvrdi da su ispunjeni uslovi iz tač. 1) i 2) člana 103. i da tom radniku otkaz, isplati mu, dame i gospodo, dve i po zarade - ko će tog radnika primiti na posao sa 25,30 godina radnog staža, a on u džepu ima 25.000 ili 30.000 dinara. Gde je tu socijala, gde je tu pomoć, gde je tu razumevanje za takvog radnika? Imaćemo gro takvih radnika. Zato poslanici SSJ ni u kom slučaju ne mogu da prihvate ovakav predlog u članu 109. Mislim da se to kosi sa svim elementarnim normama socijalnog zbrinjavanja ugroženih radnika. Iz ovog i mnogih drugih razloga, poslanici SSJ neće podržati Predlog zakona o radu u celini.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 41, protiv 108, uzdržana dva, nije glasalo 26, ukupno 177 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 109. amandman je podneo narodni poslanik Žarko Obradović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Podnosilac amandmana nije prisutan. Dajem reč gospodinu Tomi Bušetiću, predstavniku poslaničke grupe SPS-a. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanik Žarko Obradović je podneo amandman na član 109, a vezan je za otkaze iz člana 103. tačka 1) i 2) koje se odnose na otkaze usled neadekvatnih rezultata rada zaposlenog i usled utvrđivanja nedovoljnog znanja ili sposobnosti. Prvo, tačke u članu 103. su apsolutno subjektivne. Poslodavac u svakom trenutku može sam da odredi da rezultati nisu dobri i da radnik iznenada nema adekvatno znanje i sposobnost da bi obavljao određeni posao. Imajući to u vidu, a i sam predlog da se u slučaju ovakvih otkaza novčane naknade isplaćuju u visini od jedne do dve i po zarade, u zavisnosti od godina staža, da su one sasvim mizerne, male - predlog poslanika Obradovića je da se uvećaju i da budu od tri do 12 zarada. Znači, tri zarade za radni staž do dve godine, pet zarada za radni staž od dve do 10 godina, 8 zarada od 10 do 20 godina i 12 zarada preko 20 godina staža. Uostalom, preporuka je Međunarodne organizacije rada, kada je reč o ovom članu zakona, da treba učiniti napore da ove novčane naknade budu ipak bolje.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto nisam imao priliku da kažem ono kada je gospodin Bogdanović govorio, da se zna ko je ko. U potunosti se slažem sa svakom njegovom izgovorenom rečju, sa ove govornice, u toj replici. Samo jedan problem ima u ponašanju poslanika većine, nismo poželeli, a kada smo već govorili o ponašanju nekih poslanika, zaboravili smo da poželimo prijatan ručak gospodinu Novakoviću onaj dan u Solunu, kada je glasao ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Nadam se da je bilo vrlo ugodno, gospodine Novakoviću. Što se tiče amandmana koji je predložen, SRS ga podržava zato što smatramo da ćemo ne mnogo, ali donekle popraviti položaj zaposlenih. Zanimljivo je pročitati obrazloženje, odnosno odgovor Vlade Republike Srbije; stručnih službi, pretpostavljam da su oni to pisali odbijajući amandmane poslanika. Tu se kaže da se navedeni amandman ne prihvata iz razloga što rešenje predloženo u zakonu predviđa minimum prava i primereno je ekonomskim mogućnostima većine poslodavaca. Naravno, dalje se kaže da nema zakonskih smetnji da pojedini poslodavci, koji imaju finansijskih mogućnosti, zaposlenima obezbede veću novčanu naknadu u slučaju prestanka radnog odnosa po ovom osnovu. Tu se sada postavljaju dva pitanja - prvo pitanje je: da li je predlagač zakona računao na trenutnu situaciju i na trenutnu ekonomsku moć naših poslodavaca ili je predlagač mislio o nekoj budućoj ekonomskoj moći poslodavaca? Ako je mislio na ovu buduću, imajući u vidu sve ono što nam oni govore (da će u Srbiji teći med i mleko, da će sve procvetati, kako ćemo živeti mnogo bolje i cene će biti mnogo niže, a plate mnogo više), u tom slučaju bi predlagač morao da prihvati ovakve amandmane. Morao bi da prihvati zato što bi to bile neznatne obaveze za poslodavca. Ako je predlagač računao sa trenutnom ekonomskom situacijom, koja jeste teška, onda je tačno da će poslodavac teško moći to da izvrši, takvu vrstu obaveze, ali se onda postavlja drugo pitanje: da li je ovaj zakon pravljen za narednih šest meseci, dok se to stanje umnogome ne popravi, ili je zakon pravljen za neko duže vreme? Mislim da nam je ministar u svom uvodnom izlaganju rekao da je to jedan zakon koji će nam značiti, vredeti, predstavljati pozitivno pravno zakonodavstvo narednih godina, ne samo narednih šest meseci; ili je i sam ministar skeptik povodom naše ekonomske situacije, pa zna da to neće baš tako lako i tako lepo biti, ali moramo narodu da pričamo da će mu biti mnogo lakše i mnogo bolje. Ukoliko bude imalo bolje, onda ovaj amandman može da se prihvati, jer tu se kaže da u stavu 1. tačka 1) umesto reči "jedne", stoji reč "tri", a da građanima bude jasno o čemu je reč - u slučaju otkaza iz člana 103. stav 1. tač. 1) i 2) ovog zakona zaposlenom prestaje radni odnos isplatom novčane naknade, i to u visini jedne zarade - do dve godine neprekidnog rada kod poslodavca, dok amandman tu predviđa tri zarade. Dakle, ako postoji takva mogućnost da nam bude mnogo bolje, da ekonomski život u Srbiji bude neuporedivo razvijeniji, uveren sam da bi predlagač zakona mogao i da bi trebalo da prihvati ovaj amandman, osim ako to nije još jedna od one vrste prevara o kojoj smo govorili, kao o velikoj globalnoj prevari, koja se nije dogodila samo srpskom narodu, ne samo Srbiji i Jugoslaviji, već i mnogim drugim zemljama u okruženju. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu. (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 40, protiv 109, uzdržanih nema, nije glasalo 30, ukupno 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Sada imamo jedan predlog - da se izmeni naslov iznad člana 110. Narodni poslanici Slađan Mijajlović, Slobodan Adžić i Srđan Petrović podneli su amandman kojim predlažu da se izmeni naslov iznad člana 110. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Podnosilac povlači amandman.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Konstatujem da je amandman povučen. Na član 110. amandman je podneo narodni poslanik Toma Bušetić. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 110. govori o nezakonitom otkazu. Prosto me čudi, ovo je jedan jedini amandman na ovaj član, a bar ovaj stav 3. je apsolutno neprihvatljiv, pa sam predložio da se briše. Da vam kažem o čemu se radi - radi se o tome da, kada sud donese pravnosnažnu odluku, znači u slučaju nezakonitog otkaza, da se radnik vraća na posao, poslodavac je dužan da mu naknadi štetu, odnosno zaradu koju je izgubio u tom periodu. To je u redu. Međutim, u stavu 3. se kaže: "Naknada štete iz stava 2. ovog člana umanjuje se za iznos prihoda koji je zaposleni ostvario po bilo kom osnovu, po prestanku radnog odnosa". Šta to praktično znači - primera radi, radnik u nekoj dobroj firmi dobije nezakonito otkaz. Taj otkaz traje tri godine, dok se vrati na posao mora da se izvrši naknada novčane štete za platu od npr. 400-500 maraka, ali se sada u međuvremenu za ono što je radio, što je bio prinuđen da radi, smanjuje ta novčana nadoknada. Radio je npr. na železničkoj stanici, istovarao ugalj, dobijao 100 maraka, i sada se umanjuje novčana naknada. Mislim da to apsolutno nije u redu i postoji predlog Međunarodne organizacije rada kad je reč o ovom članu, da radnici nisu dovoljno zaštićeni, da su sami u dokazibanju svoje nevinosti. Na Zapadu je to drugačije regulisano. Na primer, u Italiji imamo dvostepeni sudski postupak, imamo institut pomirenja. Ovde toga nema, ali dobro.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman koji je podneo narodni poslanik Toma Bušetić. Za 43, protiv 110, uzdržan jedan, nije glasalo 17, ukupno 171 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 113. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Petrić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Radojko Petrić.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, član 113. na koji je SPS podnela amandman reguliše pravo zaposlenog na naknadu dela zarade za vreme privremenog udaljenja sa posla. Naime, zaposleni može biti privremeno udaljen sa rada, ako je protiv njega pokrenut krivični postupak, zbog krivičnog dela učinjenog na radu ili u vezi sa radom. Takođe, zaposleni može biti privremeno udaljen sa rada, ako je učinio težu povredu radne obaveze i ako ne poštuje propisanu radnu disciplinu kod poslodavca. Vlada predlaže da zaposleni, dok je privremeno udaljen sa rada, ima pravo na naknadu zarade u visini 1/4, a ako izdržava porodicu, u visini 1/3 mesečne zarade, koju je ostvario u mesecu pre privremenog udaljenja. Svojim amandmanom sam predložio da se za vreme privremenog udaljenja zaposlenom isplaćuje ne 1/4 već 1/3 zarade, odnosno ako izdržava porodicu, da mu se onda isplaćuje 1/2 mesečne zarade. Podsećam da je ovo pravo, kako predlažem, zaposleni imao i prema dosadašnjem Zakonu o radnim odnosima. Želim da istaknem da se pri predlogu amandmana nisam rukovodio samo dosadašnjim rešenjima. U prvom redu imao sam u vidu egzistencijalne razloge zaposlenog. Pa od čega da živi, kao i njegova porodica, dok je privremeno udaljen sa rada? Nezavisno je to sada od bruto ili neto ličnog dohotka što se navodi u obrazloženju odbijanja amandmana. Ovo u prvom redu mislim na slučaj kada radnik bude oslobođen krivične odgovornosti, kao i optužbi da je učinio teže povrede radnih obaveza i da nije poštovao propisanu radnu disciplinu kod poslodavca. Nije dobro samo na osnovu pretpostavki unapred radnika ovako surovo kažnjavati i kažnjavati njegovu porodicu. Ne postiže se puna kompenzacija ni radniku, ni njegovoj porodici, što će, ukoliko se dokaže da je nevin, biti isplaćena razlika zarade. Zato mislim da amandman treba prihvatiti, da se radniku za vreme privremenog udaljenja sa rada isplaćuje jedna trećina, a ako izdržava porodicu jedna polovina mesečne zarade.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima gospodin Vučić, predstavnik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Nisam, dame i gospodo narodni poslanici, predsednik poslaničke grupe, već me nevolja na to naterala pošto ste oteli reč gospodinu Šešelju i gospodinu Nikoliću. Čekam samo kada ćete i meni. Dame i gospodo narodni poslanici, nisam razumeo, moram da budem iskren, odgovor stručnih službi Vlade Republike Srbije, u kojem se kaže da se amandman ne prihvata zato što je visina naknade utvrđena u odnosu na bruto zaradu, čime se obezbeđuje isto pravo kao u odnosu na neto zaradu". Kakve to veze ima sa predloženim amandmanom? Naime, koliko sam razumeo predlagača, suština amandmana jeste u tome da za vreme privremenog udaljenja zaposlenog sa rada, u smislu čl. 111. i 112, zaposlenom pripada naknada zarade u visini jedne četvrtine, a predlagač amandmana je stavio jedne trećine. Dalje se kaže, ako izdržava porodicu u visini jedne trećine mesečne zarade, a amandmanom je predviđeno jedne polovine mesečne zarade. To je suština koja nema nikakve veze sa ovakvim obrazloženjem, nego izgleda da je neko od stručnih službi Vlade Republike Srbije ostao pri onim starim poreskim zakonima kada smo menjali neto zaradu za bruto zaradu, pa dalje računa i govori samo o jednoj jedinoj stvari. Mislim da ovaj amandman može i treba da se prihvati. Žao mi je što nije prihvaćen malopređašnji amandman, koji je govorio koliko je potrebno da se isplati radniku prilikom otkaza; ovo je jedna nevelika stvar za poslodavca, posebno što država tu obično brine o svojim interesima, dakle o državnim, odnosno preduzećima u društvenoj svojini, ali mislim da naša Vlada, koja se diči kako budžet stalno puni i kako nema nikakvih problema sa tim, kako imamo mnogo donacija, ovakav amandman može da prihvati i radnike obešteti mnogo bolje, nego što je to predviđeno njenim predlogom.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, moram da vas zamolim da pokušamo da kroz raspravu o ovom amandmanu na član 113. uključimo i razmatranje člana 115. Predloga zakona o radu, jer videćete da su ta dva člana ovog zakona, zapravo, najdirektnije povezana i da se članom 115. otklanjaju svi strahovi koji prate eventualnu zloupotrebu primene člana 113. ovog zakona. Ako posmatramo sada taj kontekst neto i bruto zarada, videćete da je zapravo jedna polovina ličnog dohotka, (kako se tada po postojećem propisu definisalo,) današnja jedna trećina bruto plate, i da po članu 115. zaposleni ima pravo na naknadu sredstava, ukoliko se ispostavi da je on nepravedno sankcionisan oduzimanjem dve trećine zagarantovane zarade na osnovu ugovora o radu ili kolektivnog ugovora. Dakle, mislim da u članu 113. i u amandmanu nema lošije namere, ali morate razumeti da su to stvari koje su i suviše delikatne i da ne možemo ući toliko direktno u pravo poslodavca koji sprovodi ovu vrstu "disciplinskog postupka", a naravno i ulogu suda koji utvrđuje osnovanost svake vrste privremene sankcije koja se primenjuje. Dakle, član 113. kaže: "Za vreme privremenog udaljenja zaposlenog sa rada u smislu čl. 111. i 112. ovog zakona" (o kome je malopre diskutovano) "zaposlenom pripada naknada zarade u visini jedne četvrtine, a ako izdržava porodicu u visini jedne trećine mesečne zarade koju je ostvario za mesec pre privremenog udaljenja". Drugi stav kaže: "Naknada zarade za vreme privremenog udaljenja sa rada u smislu člana 112. ovog zakona, isplaćuje se na teret organa koji je naredio pritvor". U članu 115. se kaže: "Zaposlenom za vreme privremenog udaljenja sa rada pripada razlika između iznosa naknade zarade primljene po osnovu člana 113. ovog zakona i punog iznosa zarade ostvarene za mesec pre privremenog udaljenja" kod poslodavca za vreme u kojem mu pripada naknada i to, pa sada imamo dva stava, 1) "ako krivični postupak koji se vodi protiv njega .. (zaposlenog, u međuvremenu), bude obustavljen" i, 2) "ako zaposlenom ne prestaje radni odnos u smislu člana 103. stav 1. tačka 3) do 5) ovog zakona". Mislim da je jasno da će to pravo koje prati zaposlenog, u smislu ostvarivanja prava na zaradu, biti ispoštovano ukoliko se utvrdi njegova nevinost. Ukoliko dođe do povrede međusobnog odnosa poslodavca i zaposlenog, odnosno do povrede nekog drugog zakona, da ne ulazimo sada u krivične postupke, jasno je da to poslodavac ne može plaćati i da se onda primenjuju odredbe ovog zakona.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 47, protiv 105, uzdržanih nema, nije glasalo 17, ukupno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 116. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman u odeljku koji govori o višku zaposlenih na stav 1. člana 116. ovog zakona, koji glasi: "Poslodavac koji ima u radnom odnosu na neodređeno vreme više od 50 zaposlenih a namerava da otkaže ugovor o radu za više od 10% od ukupnog broja zaposlenih u toku kalendarske godine zbog tehnoloških, ekonomskih ili organizacionih promena, dužan je da donese program rešavanja viška zaposlenih". Predložio sam da se to zameni sa 5% od ukupnog broja zaposlenih, dakle da ne bude 10% već 5% - čini mi se da to Vlada uvek može da prihvati i da to ne bi trebalo da predstavlja neki veći problem. Obezbedili bismo nešto što bi ipak bilo lakše zaposlenima koji predstavljaju višak i što, čini mi se, ni državi ne bi trebalo da predstavlja neki veliki teret. Bilo bi dobro da Vlada, prihvatanjem takvih amandmana, pokaže dobru volju i želju da izađe u susret radnicima. Ne vidim nikakav razlog da se tako nešto ne prihvati. Uzgred, nadam se da će nam neko objasniti u Narodnoj skupštini Republike Srbije šta se to dešava, zašto odjednom ponovo nema po 30 - 40 poslanika, kako to da iz pojedinih stranaka ljudi uopšte ne dolaze, neće da prisustvuju. Prosto je neko zavitlavanje, čini mi se, u pitanju, možda sam rekao neku težu reč, ali prilično se neverovatne stvari u Skupštini dešavaju. Voleo bih kada bi neki poslanici više poštovali Narodnu skupštinu i one koji su ih birali.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 46, protiv 109, uzdržanih nema, nije glasalo 14, ukupno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 116. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Tomić. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Podnosilac amandmana želi reč. Izvolite.
Poštovana gospodo narodni poslanici, ovo je takođe jedan od jako bitnih članova ovog zakona. Član 116. pravi razliku između preduzeća do 50 radnika i preko 50 radnika. Ako poslodavac ima više od 50 zaposlenih, dužan je da donese program rešavanja viška zaposlenih, a ako ima manje od 50 zaposlenih onda nije dužan da donosi program. Moj amandman se odnosi na sledeće - tražim brisanje dela teksta u stavu 1. člana 116. iza reči "koji", dakle, briše se "ima u radnom odnosu na neodređeno vreme više od 50 zaposlenih", tako da se izbriše razlika kod broja zaposlenih sa željom da u svakom slučaju, kada se radi o otkazivanju ugovora o radu u procentu od 10% zaposlenih, bez obzira da li se radilo o 10, 30, ili 60 radnika, poslodavac bude dužan da donese program rešavanja viška zaposlenih. Taj amandman ima punog smisla i nije suprotan ni duhu predlagača ni onoga što je Vlada Republike Srbije htela ovim zakonom, iz prostog razloga što ne vidim razliku između radnika. Sad mogu da pređem na deo koji govori o ustavnim pravima radnika. Koja su to starija prava radnika - da li ovih u firmama do 50 zaposlenih ili u firmama koje imaju preko 50? Sva prava treba da budu ista za sve radnike; ako ih otpuštamo, treba da se napiše program rešavanja viška zaposlenih, bez obzira što smo danas pominjali "Zastavu" za koju je pisan program zaposlenih. Kakva je razlika ako se radi o nekoj društvenoj firmi koja ima 45, 46, 47 zaposlenih radnika? To su neka srednja preduzeća, odnosno po Zakonu o računovodstvu to su mala preduzeća. Uglavnom je najveći deo firmi iz te oblasti u privatnom sektoru. Ima dosta preduzeća u privatnom sektoru. Mislim da ovaj amandman ima punog smisla, ima smisla i ide u susret onog Zakona o Agenciji za razvoj malih i srednjih preduzeća. Znači, povezuje sve te stvari i nije suprotan ni u jednom delu intenciji predlagača i svega onoga što se htelo ovim zakonom - bar na neki način da u nekom delu ovog zakona dođemo do toga da su radnici ravnopravni. Mislim da bismo mi ovim mojim amandmanom, donekle, ispravili nepravdu kada su u pitanju prava zaposlenih radnika i ne bismo došli u situaciju da imamo radnike sa više, odnosno sa manje prava, jer pisanjem programa rešavanja viška zaposlenih radnika mi bismo došli u situaciju da za svakog radnika koji ostane bez posla napišemo neki program rešenja. Znači, programom rešavanja viška zaposlenih došli bismo u situaciju da sve zaposlene radnike tretiramo na isti način.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima gospodin Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 116. ništa ne valja. Zbog čega? U firmama do 50 zaposlenih poslodavac slobodno daje otkaz i ti radnici nisu zaštićeni ni u jednom momentu. Znači, nemaju nikakvu zaštitu. Tamo gde imamo veći broj zaposlenih, poslodavac može da otpusti do 10% bez ikakve konsultacije sa sindikatom, a razlozi su tehnološki, ekonomski ili organizacioni, koji mogu uvek da se izmisle i naprave. Nema nikakvih kriterijuma oko viškova. Da li se uzimaju u obzir kriterijumi koji su nužni? Na primer: rezultati rada, stručna sprema, radno iskustvo, materijalni položaj, samohrani roditelj itd. Jednostavno, ovaj predlog poslanika Dragana Tomića je kakvo - takvo ublažavanje rešenja datih u ovom članu, pa predlažem da bar ovo prihvatimo.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 45, protiv 109, uzdržanih nema, nije glasalo 11, ukupno 165 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Nastavljamo sutra u 10,00 časova. Dobar dan poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 169 narodnih poslavnika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno daimamo kvorum i da možemo nastaviti sa radom. Obaveštavam vas da su javili da će odsustvovati sledeći narodni poslanici: Petar Mišić i Radomir Naumov je najavio zakašnjenje.Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik,potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O RADU (nastavak u pojedinostima) Na član 116. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Marković. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 38, protiv 127, uzdržanih nema, nije glasalo 16, ukupno 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 117. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Jovanović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li želite reč? Izvolite