Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre svega dobar dan. Nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 93 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje kartice za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika i da saglasno tome možemo da počnemo radni dan. Nemam obaveštenje o sprečenosti da sednici prisustvuju neki narodni poslanici. Jedno obaveštenje. Primili ste ostavke Gorana Paunovića i Ksenije Milivojević na funkcije narodnih poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije povodom razmatranja ovih ostavki, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavki nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2. Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. stav 2. i 3. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovim narodnim poslanicima. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2. i stav 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koje su izabrani, narodnim poslanicima Goranu Paunoviću i Kseniji Milivojević, izabranim sa izborne liste G17 plus - Miroljub Labus, danom podnošenje ostavke. I ovog puta moram da istaknem, kao i prošlog puta, da je reč o poslanicima koji su dali značajan doprinos radeći svoj posao i zahvaljujem im se. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Nastavljamo rad prema dnevnom redu. Prelazimo na 17. tačku dnevnog reda: – IZBOR ČLANOVA PROGRAMSKOG ODBORA RADIODIFUZNE USTANOVE SRBIJE Primili ste listu kandidata za članove Programskog odbora Radiodifuzne ustanove Srbije koji se biraju iz reda narodnih poslanika, koji je utvrdio Odbor Narodne skupštine za kulturu i informisanje i Odluku o izboru kandidata za članove Programskog odbora Radiodifuzne ustanove Srbije koji je doneo Savet Republičke radiodifuzne agencije. Primili ste izveštaj Odbora za kulturu i informisanje. Podsećam vas da prema članu 160. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u zajedničkom načelnom pretresu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: SRS - jedan sat 36 minuta, DSS - jedan sat tri minuta 36 sekundi, DS - 43 minuta 12 sekundi, G17 plus 37 minuta 12 sekundi, SPS - 26 minuta 24 sekunde, Nova Srbija i samostalni poslanici 9+9 - 20 minuta 24 sekunde, poslanička grupa Za evropsku Srbiju - 6 minuta, poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, tri poslanika SPO i tri nezavisna poslanika, po pet minuta na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah ponesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres. Da li želi reč izvestilac Odbora za kulturu i informisanje, narodni poslanik Aleksandar Lazarević, predsednik Odbora? (Ne.) Hvala. Da li predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Da. Srpska radikalna stranka, Aleksandar Vučić. Molim članove Zakonodavnog odbora, sednica je odmah u maloj sali ovde pored. Izvolite, gospodine Vučiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je prvi put otkad je uspostavljena nova vlast u Narodnoj skupštini Republike Srbije da se na ovako brutalan način gaze principi koji su dogovoreni na početku rada ovog saziva. Naime, tada je bilo dogovoreno, što bi trebalo da poštuju sve poslaničke grupe, kao i ono da mandati pripadaju političkim strankama i kao što ste videli nijednog trenutka to nismo zloupotrebljavali, već se vrlo pošteno prema tome odnosili, pa smo to očekivali i od vas. Naime, na Odboru za kulturu i informisanje razgovaralo se danima ko su predstavnici Narodne skupštine Republike Srbije koji treba da sede u Programskom savetu Radiodifuzne ustanove Srbije i naravno trebalo bi da bude tih šest predstavnika i još 12, ukupno 18. SRS je zarad javnosti, zarad građana, tražila da joj, u skladu sa dogovorom, u skladu sa onim što smo postigli u Narodnoj skupštini Republike Srbije da imamo proporcionalnu zastupljenost u svakom odboru, tražila ne više od onoga što joj pripada, ne nešto tuđe, već samo ono što su joj građani dali na izborima. Tražili smo dva člana Programskog saveta od šest, u skladu sa trećinom poslaničkih mandata kojima raspolažemo u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Međutim, predlog predsednika Odbora za kulturu i informisanje, predlog predstavnika većine, iako mislim da je bilo nekih pokušaja i da se napravi drugačiji dogovor, bio je da to ide po paritetnoj osnovi, iz svake poslaničke grupe po jedan. Šta to znači poštovani građani? To znači da bi SRS imala jednog predstavnika u Programskom savetu, taman kao što bi Meho Omerović bio jedan, ili taman iz SRS jedan kao iz SPO ili iz SPS, ili iz Nove Srbije ili ne znam koje druge poslaničke grupe koja ima tri ili četiri puta manje poslanika u Skupštini Srbije. Iako smo upozorili, jedna sednica Odbora za kulturu i informisanje je prekinuta, rečeno je da će biti izvršene dodatne konsultacije. Ne znam da li su izvršene te dodatne konsultacije, Tomislav Nikolić mi je rekao da ih nije bilo, samo je ponovljena sednica, izglasana je lista od šest predstavnika Narodne skupštine za Programski savet Radiodifuzne ustanove. Pozivam vas da nas obavestite da li tu listu povlačite ili ne.Pozivam vas, zato što će konsekvence biti veoma, veoma ozbiljne po rad Narodne skupštine, toliko ozbiljne da ćete se iznenaditi. Da li će to biti napuštanje svih odbora ili neka još drastičnija sankcija, ili naša odluka, o tome ćemo vas upoznati. Ovako nešto nećemo dozvoliti. Nećemo dozvoliti zato što imamo najviše iskustava negativnog u radu pojedinih medija u Srbiji. Zato što su samo poslanici SRS i članovi rukovodstva SRS bili izloženi najbrutalnijoj kampanji pojedinih medija. Do toga da bi nam trebalo odsecati glave, kako to kaže radio B 92. Da li vi hoćete da se ta kampanja protiv srpskih radikala na takav način nastavi. Da li hoćete i dalje da se nastavlja kampanja gluposti i laži da je Toma Nikolić ubijao babe u Antinu, Vučić hteo da ubije rođenu majku i ne znam šta sve? Da li je to cilj, pa zato nema srpskih radikala u ovom programskom savetu ili smeta to što nas je ovde trećina, pa ne smeju da budu dvojica ili dvoje ili dve, svejedno, kako god hoćete? Dakle, molim predstavnike većine, vas gospodine predsedniče, ako ste još iza mene, molim, tako se kaže iz pristojnosti, a inače neću da vas molim ništa, šefa najveće poslaničke grupe vlasti, da još jedanput razmisle šta rade, zato što ako se ovako nešto prihvati, a mi vam još i ćutimo na to što su vam ostali članovi ovog programskog odbora radiodifuzne ustanove sve stranački orijentisani ljudi. Šta vi mislite? Da smo mi svi idioti, da ne znamo ko je Nenad Manojlović? Kaže - sportski radnik, vaterpolo reprezentativac. Eksponent DS. A šta smo mi? Mala deca, sisali vesla, šta? Svi smo idioti otprilike, a vi ste svi mnogo pametni. Jovan Kolundžija vrhunski umetnik, sve u redu, nemam ništa protiv, ali član DSS i eksponent DSS. Mi svi nemamo pojma šta nam vi pišete ovde, mi smo svi idioti, a vi ste mnogo pametni. Vi ovo sve možete, sve možete da uradite i da izglasate, apsolutno sve. Samo vam kažem šta može da se desi kao odgovor, a vi onda razmišljajte i nemojte posle to da vam to niko nigde i ni na koji način nije rekao. Ovo je onako prošlo na brzinu. Očigledno je neko mislio da će da zauzme dobre pozicije u onome što narod i dalje zove RTS. Računa, hajde što više da se pripremi koalicija sa žutim lopovima, i na takav način i u medijima, i da više nema nikakvih problema. Lepo ste to pripremili. Ovaj Nenad Manojlović, on čovek ima više političkih funkcija nego bilo koji političar iz SRS, nego bilo ko sa ove strane skupštinske sale. Ne postoji ljudi nijedan. Kažite mi ko je to iz SRS koji ima više političkih funkcija od Nenada Manojlovića, ovog iz DS? Ne znate zato što nema. Da li je neko član Olimpijskog komiteta? Gde god se drpaju neke pare, eno ga tamo neko iz DS. Sada nam vi ovde, aha, ovaj istaknuti sportista, ovaj istaknuti glumac, a mi svi ko šimpanze po drveću se pentramo svaki dan, pa ni to ne možemo da vidimo šta se radi i kako se radi. Vi potcenjujete inteligenciju građana Srbije – čuj, kaže šest predstavnika iz Skupštine Srbije. Građani Srbije svih šest predstavnika iz svih mogućih poslaničkih grupa, samo nema ni jednog iz SRS. Hteli da nam daju jednog, taman onoliko koliko bi dobio i onaj koji ima 10 ili 20 ili pet poslanika. Gde je tu pravda, gde je tu pravičnost, gde je tu proporcionalnost, gde je tu ono što smo se mi dogovorili? To smo se mi dogovorili na početku rada Narodne skupštine, izađite pa mi kažite da lažem ako to nije tačno. Gde je to? Gde je taj dogovor? Zato što vam je ovde malo škakljivo, pa gde sad još u programskom savetu ili programskom odboru da trpite nekog srpskog radikala ili u ovom programskom odboru nekoga ko je blizak SRS. Samo bi vam još to falilo u životu. Da neko pita što ima onoliko Srebrenica, što nema ni malo Bratunca. Ili da neko postavi pitanje - izvinite je l' svi mediji u Srbiji treba da nam liče na B 92? Je l' zato što se vi plašite da kažete nešto o tome? Je l' zato što je sveu Srbiji strah da izađu pred javnost i da kažu - to nije profesionalni medij, to nije objektivni medij, to nije nepristrasni medij. Naprotiv, to je sve suprotno od toga. Zato što brinete kako će neko da vas napadne? Takvi treba samo da postoje, koji će a priori da napadaju jednu političku stranku. Evo vam dokaz. Ponovo pitam i Savet radiodifuzne agencije, da vidimo, onaj ko dobije nacionalnu frekvenciju, on mora da ima objektivan, izbalansiran pristup. Emisija ''Kažiprst'', i na radiju i na televiziji se emituje, 13 puta od početka godine, samo od početka godine, 13 puta su bili gosti ovog lopovskog žutog preduzeća DS. Ni jednom niko iz SRS. Pet puta iz DSS. Ni jednom niko iz SRS. Nije problem, ne mora ni da ide tamo, pošto tamo kada ode ne možemo tamo da razgovaramo. Oni se utrkuju ko će više puta da nam nešto opsuje, jer se tako pokaže kao veći profesionalac, kao mnogo objektivniji i neuporedivo bolji novinar. Je l' to cilj i sa ovim, šta ste nam doneli ovakav predlog. Šta ste hteli, gospodine predsedniče, sa ovakvim predlogom? Šta ste hteli sa ovim predlogom? Da nas ponižavate ovde? Da kažete - vi ste majmuni, a mi ćemo da usvajamo šta nam padne napamet. Nismo mi majmuni, a nisu ni građani Srbije, koji su birali narodne poslanike, takvi. Možda nismo toliko pametni kao vi, e nismo baš ni toliko glupi, da nam ovakve stvari ovde prodajete i da mislite da će to tek tako da prođe. Neće, dame i gospodo. (Predsednik: Koristite i drugih 10 minuta?) Koristim, gospodine predsedniče. Znači, molim vas i zahtevam od vas da o ovome vodite računa, jer vaše ponašanje, odnosno eventualno prihvatanje i donošenje odluke o usvajanju ovakvog programskog saveta i programskog odbora doneće velike probleme u funkcionisanju Narodne skupštine i mnogo toga može da izlije i na ulice Srbije. Tu je prost princip u pitanju, čist princip kao sunce. Ili će nešto da funkcioniše onako kako smo se dogovorili na početku rada Narodne skupštine Republike Srbije, pre dve, dve i po godine, koliko je vremena prošlo, ili neće. Jer da vi mislite - e sad imamo lepo B 92, doći će nam Foks, doći će nam RTS, pod našom je kontrolom, ubacićemo "žutih" što je moguće više, da se zna na koju će stranu to da ide, i ako nastanu problemi oko Kosova i Metohije i bilo čega drugog u Srbiji, da se zna da tu ne bude mnogo priča o kapitulaciji, o okupaciji, ne znam čemu. Dobro, Kosovo, šta sad, kriv je Milošević, kriv je sveti Petar cetinjski, ko zna ko bi vam sve bio kriv, na koje sve načine i zato je potrebno da se usvaja ovakav sastav programskog odbora i programskog saveta. Samo zato. Ne vidim ni jedan drugi razlog zbog čega bi tako nešto bilo potrebno. Je l' ima neka TV za koju znate, od ovih koja je dobila nacionalnu frekvenciju, da mi imamo neku vrstu vlasti, premoći? Nema. Nama to ne treba. Mi samo tražimo relativno poštene uslove za sve. Mi samo tražimo da oni koji su najbrojniji u našem narodu ne budu progonjeni, samo tražimo da imaju pravo da kažu neko drugačije mišljenje, da kažu nešto drugo u odnosu na vas, da ima neko u Srbiji ko će da vas pita kako je mogao neko da penzioniše potpukovnika sa 40 godina ili manje od 40 godina samo zato što je bio na Miloševićevoj sahrani. To nijedna televizija nije objavila. Nijedna televizija ni u jednoj informativnoj emisiji nije objavila pitanje kako ste otpustili ženu i ćerku Jova Đoga, nijedna. Samo je jedna televizija u svojoj udarnoj informativnoj emisiji objavila priču o investiciji u Termoelektrani Novi Sad. A onda su se čuli razni nesrećnici koji kažu, ne zna ovaj, ne zna onaj. A gde piše u zakonu da mora da zna, u kom to zakonu piše? Hoćete da kažete da najveća ruska firma nešto muti, to hoćete da kažete, a ne smete glasno i jasno da kažete. Kažite to, kažite jasno i glasno da je ruski ambasador ovakav ili onakav, koji se tu pojavio. Nemojte na novinare, trčite do novinara, da vam mi kažemo, ne znaju oni ovo i ono, nije se desilo, šta pričate gluposti? Dakle, zato što imate problem jer vam je najveća investicija do sada u Srbiji bila 50 miliona dolara Bol pekidžing (Ball packaging) u Zemunu, a sada će da vam bude 609 miliona. I umesto da se radujete, da aplaudirate, jer će Srbija nešto da dobije, Srbija će da zaradi novac, ne, vama je krivo, pa govorite, to je politički marketing SRS preko svojih prljavih medija. Bio ili ne politički marketing SRS, to je novac za državu Srbiju i za građane Srbije. Znam da ste vi svemoćni, da vlast sve može. Znam kako ide i ta priča sa ovim programskim odborom, tu je i Milovan Mitrović, ljubi ih majka, gde ih sve nakupiste. A i Čedomir Petrović, dobro, on je ipak nešto radio ozbiljnije, nije valjda bio u Tadićevoj kampanji? To je ipak veoma ozbiljno. Je li ima još neki da je bio u Tadićevoj kampanji? I Lazar Bošković u biografiji ima da je član DS-a. Pa, je li vi ovo osnivate još jedan glavni odbor DS-a. Šta radite bre ljudi, šta radite ovde, da li nas zavitlavate, vi zavitlavate građane Srbije. Šta treba, rezervni glavni odbor DS-a da postane programski odbor radiodifuzne ustanove? To ne može da prođe, sada vam kažem da ne može da prođe. Glasajte, videćete da ćete za tri dana da vratite i da ne može da prođe. Garantujem vam da će to da se desi, izglasajte, pokažite koliko ste silni, za tri dana ćete da vraćate na dnevni red. Ja vam to kažem. Čuj, glavni odbor DS-a da se preseli malo u programski odbor. To su oni koji nisu mogli da uđu u najviše telo DS-a, u ovo predsedništvo, jer tamo su ove sada velike lopuže, veliki lopovi i kriminalci, pa nema mesta. Sada su rešili ove neke sitnije, hajde da ih postavljamo po programskim odborima i po programskim savetima, da podrže buduću vladu Tadić-Koštunica. Ma nemojte. Samo gledajte da se ne preračunate u svemu tome. Da vas podsetim, prvo ste govorili, nećemo preći 5%, pa 10%, pa 15%, pa 20%, pa 25%, pa 30%, pa 35%, a sada govorite neće 40%, čekajte još koji mesec pa ćete da govorite, ni 40% nije strašno samo da ne bude 50%, a onda ni 50% nije tako daleko. Onda gledajte gde ćete vlade da formirate i na koji način će sve to da vam funkcioniše. Od ovih odbora i saveta neće ništa da vam ostane. Vi, predstavnici vlasti, razmislite dobro, jer mi smo veoma korektna opozicija, ljudi koji razmišljamo o Srbiji i o građanima Srbije. Nikada nismo išli protiv države i nikada nismo išli protiv zakona. Nikada ništa na silu nismo hteli da činimo, ni da spaljujemo skupštine, ni da spaljujemo televizije, ni da pozivamo građane u bilo kakve nerede. Uvek smo se uzdržavali od toga i kada nas ljudi sada pozivaju, slušam svakodnevne kritike običnog naroda koji kaže, što ne pozovete na ulicu, što ne tražite da izađe narod na naše ulice, mi ćutimo. Ćutimo, jer za tako nešto morate da imate cilj, a nama nije cilj da na silu dođemo do vlast, onako kako ste vi dolazili. Mi hoćemo da olovkom i papirom dođemo na vlast, onako kako to žele građani Srbije. Mi od vas tražimo da se ponašate u skladu sa dogovorom i da nas ne terate da pribegavamo drugačijem vidu političkog delovanja, jer mi da trpimo, ako moramo da trpimo na jednoj antisrpskoj televiziji da smo ubice, psihopate, ludaci, ovakvi i onakvi, i da nam odsecaju glave. Kako je rekao, da će Nikoliću i Vučiću da odseče glave, ali prvo da ih odseče, pa da ih stavi u kiselinu da nam se smanje glave, pa onda da ih izloži u muzej. Kaže, za to bi dobio milion funti. To je rekao neki čuveni umetnik, zaboravio sam mu ime, doneću vam za nešto kasniju raspravu, očekuje milion funti, zamislite, da mi smanji glavu. Previše bi bilo, ajd to da odseče glavu i nije strašno, a baš da je smanji, to baš i nije lepo, to baš nije ljudski i nije moralno. To vam je vaša nacionalna frekvencija, to vam je B92. Vi sve ovo mislite isto što i ja kažem, ali ste zato dali po kojoj ceni zgradu u zakup; po kojoj ceni, zašto ne izađete da kažete. Ali, znam ja, pa ću vam reći. Imam podatke do pre šest meseci sve, očekujem narednih dana i do današnjeg dana da dobijem. Pa reći ću vam ko im isplaćuje plate, pošto ne posluju oni baš dobro, ali nije ni to sve naročito bitno. Bitno je kako je sprovedena privatizacija tamo i za koliko para. Kome je prećemo odsecanjem glave ukoliko se pojavi na javnoj aukciji: sinu Radislava Rodića, prećeno je odsecanjem glave ukoliko se pojavi na aukciji. Ministar je lično učestvovao, prisustvovao aukciji. To je kao što su pretili odsecanjem ruke drugim ljudima da učestvuju u Novom Popovcu, vaši ti koalicioni partneri, ovi koje ste natrpali ovde u rezervni glavni odbor RTS, oni su tamo pretili odsecanjem ruke i to je ovo što i sada gonite. Oni se bave tamo samo odsecanjem glava, ruku i ničim drugim.
Molim vas, gospodine Vučiću, molim da presečemo diskusiju pri kraju, jer je dvadeset prvi minut istekao, a vas narodni poslanici molim da ne dobacujete. Izvolite, završite.
Ne sečem ništa, to seku ovi vaši, gospodine predsedniče, meni niko ne dobacuje, uživam u razgovoru sa narodnim poslanicima i vidim da im je zanimljivo, a biće i u Srbiji zanimljivo, ako se ne budete ponašali u skladu sa dogovorom, verujte mi na reč. Dakle, još jednom pozivam da ne glasate za ovaj rezervni glavni odbor DS-a i DSS-a, zato što taj rezervni glavni odbor ne može da funkcioniše i neće biti ni usvojen ni prihvaćen. Znači, imate potpune garancije da će to tako biti. Što se tiče programskog saveta, milina vam je to jedna, skupili se poslanici, a nema nijednog srpskog radikala, lepo ste to smislili, lepo vam to ide, ali neće moći da prođe. Možda hoće u Narodnoj skupštini, ali vam još jednom kažem, bolje je odmah da prekinete raspravu i da kažete da ćete ovde da se pojavite sa nekim drugim predlogom i na drugačiji način da se obratite Narodnoj skupštini Republike Srbije i narodnim poslanicima, inače ćemo ući u veoma značajne političke turbulencije, a nisam siguran da biste to voleli i da biste voleli da vidite šta narod i građani Srbije misle o vašoj vlasti. Mi to nikada nismo želeli, iako je to demokratski metod političkog delovanja, zato što smo mi svoje delovanje obično svodili na parlamentarnu borbu. Ako nas naterate, delovaćemo demokratski, na sve druge načine, uvek mirno i dostojanstveno, ali nisam siguran da će vama biti lako i prijatno. Ali, mi nismo spremni da vam puštamo da zemlju i dalje prepuštate i lopovima i rezervnim odborima DS, niti vašim odborima, niti bilo kome drugom. Srbija pripada njenim građanima i Radiodifuzna ustanova Srbije, ako ima vaše predstavnike, predstavnike ovih lopovskih stranaka, mora da ima i predstavnike poštenih stranaka i najvećeg dela naroda, a to je SRS.
Hvala vam, gospodine Vučiću. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da nije bilo prijava za reč u pisanom obliku, te pošto nema prijavljenih za reč, pitam još jednom da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će, u danu za glasanje, odlučivati o izboru članova Programskog odbora Radiodifuzne ustanove Srbije. Prelazimo na rad u pojedinostima. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONIKA O KRIVIČNOM POSTUPKU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakonika podneli narodni poslanici: Petar Cvetković, Vladimir Homan, Jovan Palalić, Meho Omerović, Ljiljana Nestorović, Gordana Pop-Lazić, Petar Jojić, Božidar Koprivica, Nataša Jovanović, Zoran Krasić, Momir Marković, Nemanja Šarović, Miljko Četrović, Milorad Mirčić, Ljubomir Kragović, Vjerica Radeta, Milovan Radovanović, Milan Stevović, Bore Kutić, Sreto Perić i Đorđe Mamula. Pisanim putem, amandmane su povukli narodni poslanici: Ljiljana Nestorović na članove 70, 73. i 323, Đorđe Mamula na članove 7, 15, 22, 254, 328, 343, 350, 359, 366, 380, 390, 392, 399, 404. i 433. i Vladimir Homan na članove 249, 323. i 326. Predloga zakonika. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora. Zakonodavni odbor je, shodno članu 144. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, izvršio pravno-tehničku redakciju teksta Predloga zakonika o krivičnom postupku ( u članovima 205, 206, 255, 271, 278, 361. i 476). Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakonika u pojedinostima.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospodine predsedniče, očekivala sam da će prvo da se pojavi ministar Stojković, pa da nećete tako da zbrzate taj sinopsis s kojim ste nas uveli u raspravu u pojedinostima o ovom veoma važnom zakonu, ali trenutno nije kolega Zoran Krasić u sali, a podneo je jedan od prvih amandmana, a njih je dosta, u ime poslaničke grupe SRS, koji govore o pretpostavci, odnosno prezumpciji nevinosti, odnosno o onome što je u krivičnom zakonodavstvu i u krivičnom postupku, to najbolje znaju oni koji su osuđeni za neko krivično delo, a pre svega pravnici i advokati, najvažnije da se poštuje, što, nažalost, nije slučaj u našoj zemlji, mnogo takvih primera je bilo naročito za vreme one monstruozne, protivustavne i protivzakonite akcije "Sablja". Kao jedan od članova Odbora za odbranu i bezbednost, zajedno sa kolegama koji su periodično dobijali izveštaje, videla sam da su i te kako ti ljudi koji su privođeni, a njih je bilo preko 12.000, bez pretpostavke da su nevini, jer niko nije kriminalac, niti je ko učinilac nekog krivičnog dela dok se to na sudu pravosnažnom presudom ne dokaže. Nažalost, naše pravosuđe funkcioniše tako, a pre svega političari koji su eksponenti pravosuđa i koji, u pravom smislu reči, svojim izjavama, svojim nastupima sa skupštinske govornice, na raznim TV emisijama, utiču, eventualno, na tok nekog suđenja i u stanju su da presude svima i svakome, i da kažu da je čovek kriv, samo zato što se njima ne dopada i samo zato što je to neko ko je negde njima stao na žulj ili neko ko se oštro bori protiv kriminala i korupcije, koja je najizraženija u DS. Kad govorimo o pretpostavci nevinosti, a stavljamo u kontekst priče da je jedan od najvećih tajkuna u Srbiji Dragan Đilas, direktor Narodne kancelarije, koji ogroman novac zarađuje iz meseca u mesec, a u stvari prodaje vazduh, prazne konzerve, ne prodaje ništa, mi možemo samo da pretpostavljamo da je on taj koji treba da odgovara za određena krivična dela. Ali, kada to kažemo, mi to ne govorimo napamet, za razliku od pojedinih koji izađu mrtvi hladni, ministri iz Vlade Republike Srbije, svakoga dana govore - kriv je general Ratko Mladić, što se ne preda, neka spasi Srbiju, neka spasi narod, neka ide u Haški tribunal. Kad su tako pametni ti koji to govore, pogotovo ministar Lončar, još nisam čula ovog ministra Stojkovića, koji nije ovde, pa ministar Popović, pa razni drugi, neka se zapitaju malo gde je pretpostavka nevinosti u slučaju svih dosadašnjih haških zatvorenika. Ako pravite i već uvodite u ovakav zakon o krivičnom postupku neke institucije koje postoje u anglosaksonskom pravu i koje su na zlom glasu, zato što su kao takve poslužila za eksperimente nad Srbima zarobljenima tamo i kada je bio slučaj sada već ubijenog Slobodana Miloševića, i na slučaju našeg predsednika, dr Vojislava Šešelja, vi imate situaciju, a to traje već četiri godine, otkako je naš predsednik u haškom kazamatu, a suđenje mu ne počinje, da takvi izdajnici i takvi, mogu slobodno da kažem, mediokriteti, u pravom smislu reči nemoralni ljudi, a predstavnici su uglavnom ove "žute" organizacije, pojave se i u tom "Kažiprstu" i na nekom drugom mediju i kažu - on je kriv, sam se predao, neka ide i neka dokazuje svoju krivicu. Ko je taj, bilo da je narodni poslanik, a pre svega narodni poslanik, bilo da je građanin, da je po profesiji bilo šta, da ima osnovnu školu, da je doktor pravnih nauka, da je naučnik, da je ne znam šta, koji sme da izusti i da kaže da je neko kriv, sve do trenutka dok ta krivica ne bude dokazana pravosnažnom sudskom presudom? Gospodin Zoran Krasić je, pre svega kao pravnik i kao neko ko se pretpostavkom nevinosti u slučaju našeg predsednika dr Vojislava Šešelja bavi već tri godine, kao jedan od nosioca tog posla u timu za odbranu dr Vojislava Šešelja, više puta i taj primer i druge primere iz prakse isticao kao veoma lošu poruku za one koji tek tako olako govore o nečijoj krivici. Dakle, on je želeo da u članu 3. u tački 1) izvrši jednu neophodnu dopunu. Vidimo da Vlada nije, a po našem mišljenju bi trebalo da prihvati taj amandman, pošto to nije ni ministar, pozivam skupštinsku većinu da to uradi u danu za glasanje. Obratite pažnju šta je zapravo želeo gospodin Zoran Krasić, da dopuni, da ne bi bilo nikakvih nedoumica i da bi potpuno bila jasna tačka 1) člana 3, gde se govori o pretpostavci nevinosti. Ta tačka glasi: 1) svako će se smatrati nevinim dok se njegova krivica (a onda je gospodin Krasić dodao) ''za krivično delo'' (a za šta nego za krivično delo; zato je to jedino suvislo i popravlja suštinu ovog člana ovim amandmanom gospodin Krasić) ne utvrdi pravosnažnom odlukom nadležnog suda. Ovako, ostaće i tu jedna praznina, uz sve ove zloupotrebe i neznanje i rekla bih patološku mržnju, koja dolazi od strane onih koji u SRS ne vide samo svoje političke oponente nego vide neke druge ljude, a mi smo pre svega visoko moralni i časni ljudi, i kada govorimo i kada branimo pravo svakoga da ima mogućnost da se časno i pošteno brani, i kada govorimo o tome da niko nije kriv dok se ne dokaže pravosnažnom presudom, uvek razmišljamo ako bi se, ne daj bože, neko od nas našao u toj situaciji, pa tako i svaki drugi građanin ili predstavnik neke druge političke stranke. Ali, da je pravde i pravičnosti, odavno bi ova prva tačka dnevnog reda i onaj prethodni Krivični zakonik i Zakon o krivičnom postupku bio primenjen na mnoge lopove i kriminalce u ovoj zemlji i to je ono, verujte mi, što narod najviše očekuje i što traži od nosilaca vlasti, pre svega od srpskog pravosuđa, da mnogo efikasnije radi na utvrđivanju i na razbijanju tih kriminalnih i lopovskih korupcionaških klanova. Kada smo vas upozoravali toliko godina ko je predsednik Trgovinskog suda, gospodin Goran Kljajević, i cela ta lopovska klika oko njega, vi ste se smejali. Nije bilo nijednog odbora na sednici Skupštine Srbije. I sada će i on da se brani i da kaže, a ima pravo, da je nevin sve do trenutka dok mu se ne dokaže eventualna krivica. S obzirom na to, na gomilu materijala i na afere u koje je on umešan, i na sve ono što smo mi dobili, i na kršenje zakona kada je bio predsednik Trgovinskog suda, njemu i te kako sledi jedna dobra kazna za sva ta nedela koja je učinio. Ovi drugi koji se slobodno šetaju i koji i dalje pljačkaju i otimaju, poput ovog Dragana Đilasa i njemu sličnih iz kriminalnog lobija DS, neka budu sigurni da će jednoga dana i ovaj zakon i svi drugi zakoni biti primenjeni i na njima.Zahvaljujem i predlažem da u danu za glasanje prihvatite ovaj amandman, odnosno jednu zaista pravu dopunu tačke 1) u članu 3, koju je podneo gospodin Zoran Krasić, narodni poslanik SRS. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Vi znate da je kolega Jojić dugo godina, kao savezni ministar pravosuđa, radio na Zakonu o krivičnom postupku, koji je usvojen u vreme već postojanja SRJ u oba doma Savezne skupštine. I to je bio plod jednog dugogodišnjeg rada, pre svega zbog činjenice da je on čovek koji je kroz praksu, kao advokat pre svega, i kao izuzetno priznati pravnik, uočio šta je neophodno da se u onom pređašnjem zakonu menja, izašao tada 99. godine, čini mi se, pred poslanike sa tim predlogom zakona. I sada je apsolutno jasno da zbog toga što je predlagač po svaku cenu želeo da ima Predlog zakonika o krivičnom postupku u ovakvoj formi, i zato što je to sled ove utvrđene nacionalne strategije, obuke sudova, Zakona o sudovima, kao jedan sistemski zakon, da ste vi kao nova vlast želeli da potpuno promenite ovaj zakon, da uvedete ove nove institute i s razlogom je kolega Jojić tražio da se član 4. predloženog zakona briše. Pravilo o sumnji u korist okrivljenog, to je član 4, koji kaže: ''Ako i nakon pribavljanja svih raspoloživih dokaza i njihovog izvođenja u krivičnom postupku ostane samo sumnja u odnosu na postojanje nekog bitnog obeležja krivičnog dela ili u pogledu činjenica od kojih zavisi primena neke odredbe Krivičnog ili ovog zakonika, sud odnosno drugi nadležni organ će uvek doneti odluku koja je povoljnija za okrivljenog.'' Kolega Jojić smatra da ''uvođenje ovog pravila u članu 4, a to je da se u slučaju sumnje presudi u korist okrivljenog, u postojećem zakonu nije definisano zbog toga što je zakonodavac, ne bez razloga, smatrao da je ono, uz načelnu ocenu dokaza po slobodnom sudijskom uverenju postalo prevaziđeno i na određeni način je izgubilo značaj, jer prelaskom na nov način ocene dokaza sudiji više nije potrebno posebno pravilo da bi neku činjenicu, koju izvedenim dokazima ne može da utvrdi sa obeležjem izvesnosti, mogao smatrati nedokazanom, već je do istog rezultata sada mogao doći oslanjajući se na nova pravila i ocene dokaza. Međutim (kako je kolega Jojić to i napisao u svom obrazloženju), greška nije u tome što je planirano unošenje pomenutog načela u zakonik (ono je uneto) i u neke druge savremene zakonike o krivičnom postupku, npr. ruski, već u tome što je u predlogu pogrešno formulisano, kao što je u obrazloženju rečeno, ''na širok način, tako da se odnosi kako na sud tako i na druge nadležne organe u krivičnom postupku (pre svega policiju, u prethodnoj istrazi i javnog tužioca u istrazi), a njegova primena nije vezana samo za odredbe materijalnog, već i krivično-procesnog prava''. Suprotno tome, pravilo se odnosi samo na činjenice koje treba utvrditi sa obeležjem izvesnosti, dakle, one koje su važne za donošenje presude, ne i za druge odluke koje se odnose sa nekim drugim, nižim stupnjem uverenja (koji se eventualno u toku procesa stvorio). Kako bi se inače mogla doneti odluka o otvaranju istrage (bez obzira na to da li je donosi istražni sudija ili javni tužilac) ili npr. rešenje o pritvoru? (Kako bi onda to moglo da se donese?) Pozivom na pravilo da se u slučaju sumnje presudi u korist okrivljenog, kako je ono shvaćeno u predlogu, krivični postupak se nikada ne bi mogao ni započeti.'' Zbog toga je kolega Jojić predložio da se ovaj član 4. briše, jer prema ''savremenim zakonicima krivičnog postupka nekih zemalja, sumnju u pogledu postojanja činjenica koje čine obeležje krivičnog dela i od kojih zavisi primena neke odredbe krivičnog zakona sud rešava presudom na način koji je povoljniji za okrivljenog. Dakle, ne radi se o bilo kojoj odluci, kao što stoji u Predlogu ovog zakona, već samo o presudi.'' Zato mi predlažemo da se ovaj član briše i da se prihvati amandman koji je podneo kolega Petar Jojić.
Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Pitao sam vas da li ovaj amandman nije prihvatila Vlada, ali čim se priča znači da nije prihvaćen. Jasno je šta je predlagač hteo ovim članom da reguliše, međutim, to je tako trapavo napisano da više smeta nego što koristi. Evo zbog čega. Ovde se govori samo o elementima bića krivičnih dela propisanih Krivičnim zakonom Republike Srbije. Ali, šta da radimo, vi znate da smo pod pritiskom Mlađana Dinkića gotovo u svakom od njegovih zakona propisali još neko krivično delo. Da li to znači da ta krivična dela nisu obuhvaćena ovim članom? Ako se čita ovo što je napisano, onda ta dela nisu obuhvaćena? Ako se koristi malo logika, pa se malo mućne glavom, onda bi morala da budu obuhvaćena i ta dela. Ovde je pitanje šta je povoljnije za okrivljenog. Treće, najvažnije, jeste što ova formulacija dovodi u pitanje prezumpciju nevinosti. Ako Ustav i ostali propisi garantuju prezumpciju nevinosti, šta je predlagač hteo sa ovom formulacijom? U slučaju sumnje ide se u korist okrivljenog. Pa on u slučaju sumnje ne snosi nikakve posledice. On je krivično odgovoran samo ukoliko onaj ko ga proganja dokaže i ukoliko sud donese presudu kojom konstatuje da postoji krivična odgovornost nekog pojedinca. Znači, potpuno je jasno šta je predlagač hteo članom 4. Ali, ova formulacija dovodi u pitanje prezumpciju nevinosti. Jer ovde se kaže: ''Ako i nakon pribavljanja svih raspoloživih dokaza i njihovog izvođenja u krivičnom postupku (kada se govori o izvođenju dokaza u krivičnom postupku, onda po ovom zakonu znate i sami krivični postupak počinje onog trenutka kada građanin stekne status osumnjičenog; znači, kada ga policija pozove i kaže - dobar dan, vi ste osumnjičeni, već je tada počeo krivični postupak; to je dobro što u kasnijim odredbama se napokon zna kada je počeo krivični postupak, jer prema postojećem zakonu to je neki drugi datum; sada se zna, prilikom prvog pojavljivanja u statusu osumnjičenog je krenuo krivični postupak; čitam dalje) ostane samo sumnja''. Pa uvek postoji ta sumnja, čim ste vi nekoga pozvali postoji sumnja, ali da li je ta sumnja osnovana i da li ta sumnja može da se digne na nivo istinitosti u krivičnom postupku, to su druga pitanja. Znači, ova formulacija samo dovodi u pitanje ustavnu kategoriju, a to je prezumpcijanevinosti. Ovde se otprilike kao obrazlaže – da, on je nevin i ako ostane sumnja. On je nevin dok se ne dokaže krivica. Zato sam se prosto iznenadio, očekivao sam da će Vlada da prihvati ovaj amandman, jer poenta ovog amandmana jeste da se izbaci ono što može da prouzrokuje nekoliko različitih tumačenja. Znam otprilike i zašto ovo ide. Ovo ide zbog toga što ima ljudi koji smatraju da nije dovoljno samo reći - garantuje se prezumpcija nevinosti svakom licu, nego je potrebno dati neko uputstvo šta da radi sud u slučaju sumnje. U slučaju sumnje ništa ne radi sud, oslobađa odgovornosti. Javni tužilac odustaje od krivičnog gonjenja, u slučaju samo postojanja sumnje. Ova formulacija onda otvara drugu dilemu: dokle može da postoji sumnja. Sa gledišta logike sumnja postoji sve dok se ne završi krivični postupak. Da to malo pojednostavim. Vi ćete kasnije, ne znam neki 200 i neki član, imati jednu odredbu koja je potpuno suluda. Javni tužilac je dužan da izjavi žalbu protiv oslobađajuće presude. Čime se to pravda? Ukoliko tužilac ne izjavi žalbu, onda se smatra da je onaj ko je oštećen isključen kao supsidijarni tužilac. Suludo. Nama je više potrebno u celokupnoj materiji krivičnog prava da proširimo broj slučajeva kada čovek može privatno da goni. Mi sada imamo jedan posto samo postupaka po privatnoj tužbi: uvreda, kleveta, laka telesna povreda. Možda postoji još jedno delo, ali ne verujem. Sve drugo, javni tužilac po službenoj dužnosti, pa ukoliko on neće, onda oštećeni kao supsidijarni tužilac. Ovaj koncept koji promovišete zahteva promenu Krivičnog zakona, da se pojedincu omogući da goni po privatnoj tužbi ili da podnosi neposredno optužni predlog za veći broj krivičnih dela. Znači, ukoliko postoji sumnja, a ona sigurno postoji i kada je u pitanju žalba. Ako nisam zadovoljan nekom presudom, pa izjavljujem žalbu, sumnjam, ali ovde je sumnja data sa pozicije suda, tužioca i policije. Tužilac sumnja i kada dobije oslobađajuću presudu, pa se žali. Zato je mnogo bolje, gospodine ministre, da prihvatite ovaj amandman na član 4, jer on može da stvori samo zabunu, a nama je jasno šta želi da se kaže time. Želi da se pojača prezumpcija nevinosti na vrlo trapav način, sa jednom lošom formulacijom, koja može da prouzrokuje veće probleme nego koristi.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ne znam da li ste vi čitali ove amandmane, gospodine ministre. Ništa, njega baš briga. Ako ste čitali amandmane, onda me baš interesuje zašto niste prihvatili ovaj amandman, jer više rezona je bilo da se amandman prihvati nego da se odbije. Evo zbog čega. To je član 7. koji ima naslov - Prava lica lišenog slobode. Po međunarodnim standardima to je minimum prava koji se garantuje svakom licu. Taj minimum prava je garantovan članom 14. Opšteg akta o ljudskim pravima i svim evropskim konvencijama. Garantovan. Ali, to je pravo. Sada da ne čitam ovo što je u tačkama 1), 2), 3) i 4), gde kažete pod tačkom 1) (prvo pravo) da nije dužno ništa da izjavi itd, 2) - da uzme branioca, 3) - da nesmetano opšti sa braniocem, 4) - da branilac prisustvuje njegovom saslušanju, 5) - da zahteva. Vi pravo tumačite kao pravo da se podnese zahtev. Ne, njemu se garantuje pravo da se o vremenu, mestu i svakoj promeni mesta lišavanja slobode, bez odlaganja, obaveste lica po njegovom izboru. Nije njegovo pravo da on traži, nego onaj ko ga je lišio slobode dužan je da mu omogući da koristi to pravo da se obaveste. Sledeća tačka na koju smo podneli amandman, da zahteva u svako doba i o njegovom trošku da ga bez odlaganja pregleda lekar. Vipravo na pregled tumačite kao pravo da se zahteva pregled. Zahtev je instrument gde on obaveštava, podsećam vas da imam pravo da me neko pregleda, a njegovo pravo je da ga pregleda. Vi ste pravo sveli na podnošenje zahteva, na obaveštavanje, jer ako ste išli tom logikom, onda ste mogli da kažete u tački 2) da zahteva da uzme branioca po svom nalogu, da zahteva da nije dužan ništa da kaže. Znate, ne može pravo da se svede na zahtev. On putem zahteva obaveštava o tome da koristi svoje pravo, ali ovde je član napisan kao apsolutna norma, nešto što se garantuje. Njemu je garantovano da ga pregleda njegov lekar, a nije mu garantovano da on zahteva da ga pregleda lekar. Očekivao sam da ćete ovo da prihvatite, jer on odudara i od postojeće formulacije. U postojećem zakonu nemate ovakvu formulaciju. Vi ste ovde ubacili još zahteva na dva mesta, na jednom bi bio, to moram da kažem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada nije prihvatila amandman, sa ispravkom. Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Da li mi, ministre, imamo stav Vlade po našim amandmanima ili ih ovde raspravljamo? (Zoran Stojković, sa mesta: Dobio sam jedna primerak.) Gde je? Dobro, vi ste dobili, dobio je predsednik poslaničke grupe DSS, a mi koji učestvujemo u radu i koji smo podnosili amandmane nismo, ali dobro, nema veze. Dakle, mi smo u načelnoj raspravi nadugo i naširoko raspravljali o Predlogu ovog zakonika o krivičnom postupku. Tada smo vam skrenuli pažnju na neke stvari, a između ostalog i na to da su vam delovi zakona neustavni. Sada evo prvog amandmana koji o tome govori. Da vam pročitam član 16. pre nego što počnem da govorim o amandmanu. Član 16. Ustava Srbije kaže: ''Lice za koje postoji osnovana sumnja da je izvršilo krivično delo može, na osnovu odluke nadležnog suda, biti pritvoreno i zadržano u pritvoru, samo ako je to neophodno radi vođenja krivičnog postupka ili bezbednosti ljudi. Trajanje pritvora mora biti svedeno na najkraće nužno vreme. Pritvor može trajati po odluci prvostepenog suda najduže tri meseca od dana pritvaranja. Ovaj rok se može odlukom Vrhovnog suda produžiti za još tri meseca. Ako se do isteka tih rokova ne podigne optužnica, okrivljeni se pušta na slobodu.'' Izvan ovog okvira, ministre, ništa u zakonu ne sme da stoji. To je manir i ovih dana smo često govorili, skoro svi predlozi zakona koje smo imali na ovoj sednici, suprotni su Ustavu, i po nekom predviđen budućem ustavu, nekom imaginarnom, zamišljenom. Član 7, Prava lica lišenog slobode, u stavu 2. kaže: ''Lice koje je lišeno slobode bez odluke suda, mora biti odmah sprovedeno nadležnom istražnom sudiji (ovde ministre treba da se stavi tačka, vi ste dodali), osim u slučaju iz člana 264. stav 1. ovog zakonika.'' Zašto vam treba taj izuzetak i šta vam znači taj izuzetak, ne znam, ali znam da to jednostavno nije moguće, s obzirom na citirani član 16. Ustava. Član 264, koji je vama izuzetak, u pravom stavu kaže: ''Osumnjičenog lišenog slobode prema članu 262. stav 1. ovog zakonika, kao i osumnjičenog iz člana 260. stav 1. i 3. ovog zakonika, javni tužilac ili policija može izuzetno, a najduže 48 časova od časa lišenja slobode, odnosno odazivanja na poziv, privremeno zadržati, ako oceni da postoji neki od razloga iz člana 174. stav 1. ovog zakonika.'' Dakle, vi ste ovde isprepletali gomilu članova da biste nekako zabašurili ovo što vam je namera. U načelnoj raspravi sam govorila da u nekim delovima ovaj vaš predlog neverovatno podseća na pravila i pravilnike Haškog tribunala. Vi znate, i javnost Srbije zna, da je predsednik SRS već četvrtu godinu u Haškom tribunalu, da mu ne počinje suđenje, da se tako na najgrublji mogući način krše osnovna ljudska prava i slobode, da je to suprotno svim međunarodnim, poznatim i priznatim, pravilima i konvencijama. Vi umesto da dignete glas protiv kršenja ljudskih prava vašeg građanina, koji se nalazi u Haškom tribunalu, koji je tamo otišao dobrovoljno, koji je otišao da brani srpske nacionalne interese, vi umesto toga u naše krivično zakonodavstvo unosite pravila Haškog tribunala i predviđate neka neograničena lišavanja slobode, bez odluke suda. To, ministre, niti je u skladu sa našim Ustavom, niti je u skladu sa međunarodnim propisima, niti ima ikakve veze sa demokratijom, niti ima ikakve veze sa legalizmom, pošto se vi u to zaklinjete. Dakle, ne razumem i ne vidim nijedan opravdan razlog zašto ovaj moj amandman nije prihvaćen. Ponavljam, u amandmanu je predviđeno da lice koje je lišeno slobode, bez odluke suda, mora biti odmah sprovedeno nadležnom istražnom sudiji. Sve više od toga je nedopustivo i nadam se da ćete, a imali ste vremena da razmislite o našim amandmanima i još uvek imate, da prihvatite ovaj amandman ili da kolege u danu za glasanje prihvate ovaj amandman, da bi ovaj zakon bio pre svega ustavan, da bi bio u skladu sa međunarodnim propisima i da bi ličio na demokratski proces.
Reč ima ministar Stojković, samo momenat, a pre nego što vam dam reč, da gospođi Radeti kažem da je u petak podeljen materijal gde je mišljenje Vlade dato na ove amandmane. Izvolite.
Probaću da dam kratko objašnjenje. Ovde se uopšte ne radi o pritvoru nego o tzv. meri zadržavanja od 48 sati. Jedna pomena, ta mera postoji i u prethodnom zakonu, a postojala je i u onom zakonu koji je poslanik Petar Jojić govorio da ga je on radio. Ako se sećate, nekada je bila do tri dana, pa skraćena je mera zadržavanja na 48 sati. Smatralo se da je tri dana mnogo. Prema tome, nema nikakve izmene u odnosu na prethodne postojeće zakone, a radi se o meri zadržavanja, a ne pritvora. Pritvor određuje sud. To je jedna stvar. Druga stvar, govoreći o Haškom tribunalu, evo čisto informacija, u četvrtak će naše Ministarstvo biti u Pešti, gde raspravlja Komisija za torturu i kršenje prava, pa između ostalog i po pismu gospodina Tome Nikolića, raspravljaćemo o ovom slučaju u Hagu, gde ne počinje suđenje četiri godine. Tako da znate.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Vidite, ovo je situacija iz člana 5. Evropske konvencije o ljudskim pravima. Gospodine Stojkoviću, vama je poznato da je Evropski sud za ljudska prava povodom ove situacije cenio tzv. dužinu policijskog pritvora, to se tako u žargonu kaže. Jeste, nekada je kod nas bio trodnevni policijski pritvor, zbog toga smo trpeli godinama kritike od strane zapada da nisu ispunjena ljudska prava itd, da se ne garantuju ljudska prava i da bez odluke suda niko ne može da bude u pritvoru. Međutim, stičem utisak da vi uopšte niste primetili šta je poenta ovog amandmana. Usput da kažem da Evropski sud za ljudska prava je u jednom slučaju smatrao da je lišavanje slobode i pritvor od pet sati bio dokaz kršenja člana 5. Evropske konvencije o ljudskim pravima. Znači, samo pet sati je trajao policijski pritvor. Pet sati je lice bilo u policijskoj stanici i nije odmah izvedeno kod nadležnog sudije, Evropski sud za ljudska prava je konstatovao da je povređeno njegovo pravo koje je garantovano članom 5. Evropske konvencije o ljudskim pravima. Upravo da se to ne bi desilo, mi smo podneli amandman, tako da bi taj stav glasio: "Lice koje je lišeno slobode bez odluke suda mora biti odmah sprovedeno nadležnom istražnom sudiji." Zašto? Da vam dam jedan primer. Ako je neko izvršio krivično delo u nekom selu koje je 40-50 km udaljeno od sedišta gde postoji opštinski sud, intervenisala je policija, relativno je nesporno da je to lice učinilo odgovarajuće krivično delo, ono se lišava slobode i vodi se istražnom sudiji. Moguće je da taj transport traje dva, tri sata, u zavisnosti od nekih opštih uslova. Šta ako je zavejano? Ko bi onda rekao da je u pitanju kršenje nekih prava? Ne bi bilo nikakvog kršenja prava jer jednostavno fizičke mogućnosti ne dozvoljavaju da se to lice prebaci, jer ni službeno lice ne može da dođe do mesta gde je istražni sudija. Mi smo amandmanom hteli da potenciramo pre svega ovu reč - odmah, što pre, da onaj ko lišava slobode zna da je u obavezi da to lice vodi istražnom sudiji. A čim uđemo u ove priče 15 minuta, dva sata, pet sati, 48 časova, onda je to potpuno druga priča. Zato nas iznenađuje da niste prihvatili ovaj amandman, pošto on samo poboljšava ovaj tekst. Mi vam ne diramo ovo 264, to je tamo, ali ovde samo potenciramo jer je sve to član koji govori o pravima lica koja su lišena slobode. Znači, njegovo pravo je da ga odmah službeno lice sprovede do istražnog sudije. Da li će to biti 15 minuta, dva sata, dva dana, to je nešto što se procenjuje prema okolnostima. Vi ste potpuno u pravu kada pričate o nekim rokovima. Stvarno je problem kako da prebacite odmah neko lice 50 km od prvog suda gdetreba da se dovede, nadležnog suda gde treba da se dovede. Ili kada su bile poplave itd, policija je otišla na intervenciju, u međuvremenu poplava presekla komunikaciju, pa ni službeno lice ne može u nekom roku da dođe tamo. Mi ovim amandmanom otklanjamo te nedoumice. Mi kažemo odmah, s tim što se odmah tumači prema okolnostima. Vi ako ste stavili ovo 48 časova, šta će biti ako bude elementarna nepogoda. Onda će sa pravom da se poziva neko kada se tako kruto odrede rokovi. Mislim da ste na član 7. mogli da prihvatite i jedan i drugi amandman, jer bi ovaj tekst člana 7. bio u potpunosti saglasan sa članovima 5. i 6. Evropske konvencije o ljudskim pravima. Ne bi bilo prepisivanja, ali bi bio jasan.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela Ljiljana Nestorović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Ovaj amandman koji sam podnela nema neku suštinsku, krucijalnu važnost za nešto što je možda od presudnog značaja u ovom zakonu, ali prosto radi se o jednoj stvari koja je meni zapala za oko, iako sam socijaldemokrata. Iako možda imam neke vrednosti koje skupštinska većina ovde danas ne deli, smatram da je ćirilično pismo nešto što jeste kvalitet, nešto što jeste nacionalno blago i da u svakom slučaju uvek i u svakoj prilici treba da vodimo računa da bude kroz sve zakonske predloge do kraja zaštićeno. Ne mislim da je ovde bila namera predlagača da uradi nešto drugačije. Mislim da se otela jedna pravopisna greška jer pod naslovom - Službeni jezik u krivičnom postupku i prava na upotrebu ovog jezika, u članu 8. u stavu 1. stoji sledeća formulacija: "U krivičnom postupku je u službenoj upotrebi srpski jezik ekavskog i ijekavskog izgovora i ćirilično pismo ili latinično pismo, u skladu sa Ustavom i zakonom". Predlažem da se taj stav preformuliše i da glasi - ćirilično pismo, a reči "latinično pismo u skladu sa Ustavom i zakonom" zamene rečima "a latinično pismo na način utvrđen zakonom". Kod nas u našoj državi u upotrebi je ćirilica, a latinica u skladu sa zakonom. Ovako kako je formulisano sledi da je ćirilica i latinica u skladu sa zakonom. Izjednačavate ćirilicu i latinicu. To do sada nije bio slučaj. Sada nešto što imam obavezu i želim da kažem kao narodni poslanik u ovoj skupštini, jer sam se na slične teme izjašnjavala i prethodnih puta. Ovde je gospodin ministar pravde i to mi upravo odgovara. Sinoć sam na vestima videla šta se u ovom narodnom domu desilo na Administrativnom odboru, da su oduzeta još dva mandata. Po mom dubokom uverenju, iako nisam pravnik, smatram da je to učinjeno protivzakonski, da je učinjeno na jedan brutalan način, u prisustvu narodnog poslanika koji je rekao da ne želi da podnese ostavku. Njemu je ipak uvažena neka neopoziva ostavka koju je i ranije podneo. Smatram da ne postoje neopozive ostavke, da je iskaz volje prisutnog ono što je prioritet. Smatram da je učinjena gruba greška i krivično delo. To sam isto mislila i u slučaju druga dva poslanika kada smo glasali o budžetu, pa kada su oduzimani mandati. Ako sam tada izašla i rekla svoje mišljenje, dužna sam da to uradim i ovog puta, da ne bi ispalo da govorim u jednom slučaju, a u drugom, koji je sličan, ne konstatujem tu situaciju. Pošto je činjenica i hiljadu puta je ovde ponovljeno od strane nekih poslanika da se grubo krši Zakon o izboru narodnih poslanika na ovaj način, ovde se više ne može govoriti o kršenju zakona. Ovde se pre svega mora konstatovati priroda vlasti. Gospodine ministre, ako je ovo demokratija, šta je onda diktatura? To je sve što imam da kažem na tu temu, a vreme će pokazati da ovo nije demokratija i da jeste jedna ogoljena nedemokratska priroda vlasti. Razumem da se vlast bori da opstane, to je potpuno legitimno, izbori se raspisuju da bi se dobila vlast, to je cilj svakog političkog delovanja, ali čuvati je po svaku cenu na način koji se danas radi nije kvalitet, to je obmana i duboko se tome protivim.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo poslanik Božidar Koprivica. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovakva odredba, kao što je član 11. stav 2, odavno postoji u našem pravnom sistemu. Ona glasi da licima iz stava 1. ovog člana se ne smatraju javni tužilac, branilac okrivljenog i punomoćnik oštećenog, oštećenog kao tužioca ili privatnog tužioca. To je član koji reguliše šta je to neuka stranka. Ovi se ne tretiraju kao neuke stranke. Kakva je pravna posledica jedne ovakve prezumpcije koja se gura praktično u ovo? Ko to želi? To žele tužioci, pa žele i sudije da ubace. Kakvo je stanje oštećenog, okrivljenog, oštećenog kao tužioca itd. Jadno. Zašto? Postoji obaveza da u svakom aktu presudi, rešenju, sud ima obavezu da da pravnu pouku. Imamo situaciju da neko koristi to pravo, a neko ne koristi to pravo. Imamo i treću situaciju, da zbog ove prezumpcije osposobljenosti oštećeni bude uskraćen za neka prava. Naravno, sada će neko da kaže, da, ali on može da u nekom drugom postupku pozove na odgovornost branioca, advokata, punomoćnika, a ne znam šta mi dobijemo sa ovom odredbom o prezumpciji da se smatra da je stručno lice, da nije neuka stranka, kada on nije ni stranka. Punomoćnik oštećenog nije stranka. Ovo se odnosi na stranke u postupku. Ne znam uopšte, to se godinama kod nas već prepisuje. Računa se, okrivljeni kao neuka stranka, njega treba poučiti koja su njegova prava, a ovi svi drugi koji učestvuju, i tužilac, i branilac, i punomoćnik oštećenog, oni se smatraju da su osposobljeni za taj posao koji se radi. Onda kada se smatra da su osposobljeni, onda poneki put to sudije tumače, i ne treba da se da pravna pouka. Imamo situaciju da dobijamo bespravne pouke. Koja je stvarna suštinska zaštita okrivljenog? Neka okrivljeni prigovori nešto, a oni mu kažu, imao si advokata, zašto on to nije zastupao, to se stalno čuje. Dakle, stalno možete da čujete od okrivljenog koji kaže, ja sam nepravilno osuđen, moj advokat tamo nije rekao to i to, a da je rekao to i to, verovatno bi drugačije bilo. Pa onda i sudija i tužilac kažu, da ste to rekli, možda bi bilo drugačije. A ovom odredbom smatra se da je bio vrlo stručan i da je najbolje moguće zastupao advokat kao branilac ili advokat kao punomoćnik oštećenog u nekom postupku. Prosto kao da završimo posao što pre, ali bih da vas upozorim, ministre, ne mogu da kažem da li je to bilo juče ili prekjuče, pre dve, tri ili 10 godina, nije bitno, jer vi znate za te situacije. Čoveka privedu, pa ga u SUP-u stave u neki WC čučavac dva ili tri sata, pa ga onda malo obrade, pa mu kažu kakvu izjavu treba da da, pa ukoliko je neko delo za koje mora da postoji odbrana po službenoj dužnosti, onda mu podmetnu advokata po službenoj dužnosti, koji ima zadatak samo da sazna, pošto navodno pod tim stresom okrivljeni, odnosno osumnjičeni se otvara, pa u nadi da ga zaštiti taj branilac po službenoj dužnosti i možda kaže nešto što nije tako, onda kreće svojevrsna nagodba. Pa ako je baš neuka stranka taj okrivljeni ili da budem precizniji, naivna stranka, on ode kod istražnog sudija i prizna nešto, zato što su mu rekli ovi iz policije i branilac po službenoj dužnosti da će mnogo manje da dobije ako prizna nego ako nešto osporava. On kod istražnog sudija prizna to, a kada dođe glavni pretres, on kaže, sada ću da vam kažem šta je istina, a to može mački o rep da se veže. Onda je država čista, ona kaže branilac, on nije neuka stranka, on zna taj posao, on je morao da vas obavesti o vašim pravima i da vam kaže šta treba da radite. Ukoliko smatrate da vas je loše zastupao, pokrenite postupak i po nekom postupku ostvarite to vaše pravo. Svi se kriju iza nekih prezumpcija. Mogu da shvatim prezumpciju nevinosti, ali ne mogu da shvatim prezumpciju obaveštenosti, stručnosti i osposobljenosti. To ne mogu da shvatim. Još samo da napravim vezu sa nekim sledećim zakonima koji su na dnevnom redu ovde. Mislim da je to u pitanju ona odluka o strategiji o transformaciji našeg pravosuđa, reforme pravosuđa, gde kažete da će da se omogući siromašnim građanima pristup sudu. Ali, vi ste u Zakonu o parničnom postupku onemogućili pravna lica sa sto pravnika da mogu da izjave reviziju, nego to mora da bude advokat. To su dva suprotna procesa, potpuno dva suprotna procesa. Ako to stavimo u kontekst ovih prezumpcija, onda s pravom ovi građani mogu da kažu, samo da ne padnem u ruke advokatu, jer ako padnem u ruke advokatu, obrao sam bostan. Vi prosto gurate tu priču, prezumpcija da je kvalifikovan, a da je on osposobljen itd. Ovo otvara jednu drugu temu, pravo svakog građanina, koji je pred sudom i protiv koga se vodi postupak, jeste da se sam brani. Mi nismo hteli da vam diramo ove odredbe o braniocu po službenoj dužnosti, ali da vam kažem da to uopšte nije u skladu sa međunarodnim standardima. Taj branilac može da dođe onda kada okrivljeni želi da ima branioca, a nema dovoljno sredstava. Ali, ako mu ga vi nametnete, a on ima dovoljno sredstava ili želi sam da se brani, to je već druga situacija. Kada ste prelazili na ovaj optužni sistem tzv, vi ste zaboravili samo jednu stvar, u anglosaksonskom pravu, gde dominira taj optužni sistem, ne postoji mogućnost da se okrivljeni sam brani ili paralelno brani sa svojim braniocima, nego okrivljeni je maltene neko ko se ispituje, a u jednom trenutku je čak i svedok, ali nema nekih procesnih ovlašćenja. U našem kontinentalnom istražnom sistemu okrivljeni je vrlo aktivan. Može da ima branioca, branilac istupa, ali se dozvoljava i okrivljenom da paralelno istupa. Zato vam kažem, ovaj prelazak sa jednog sistema na drugi sistem, sa zadržavanjem nekih međurešenja ili mešovitih rešenja, biće tragikomičan u praksi. Jer, kada već idete na taj sistem, onda ste vi okrivljenog stavili u milost i nemilost tužiocu, braniocu i sudu, on se izgubio, njega nigde nema. Ovaj sistem neminovno povlači da okrivljeni mora da ćuti pred sudom ako ima branioca, a vi ga prosto terate da mora da ima branioca, a branilac je kvalifikovan, a videli ste i sami malopre na onom primeru, to je primer iz prakse, znam tog čoveka koji je 10 godina ležao na pravdi boga, samo zato što je naivan, pa je poslušao to što su mu rekli u policiji, i što mu je taj dodeljeni branilac po službenoj dužnosti rekao, ti priznaj, pa će to biti dve ili tri godine. On čovek priznao kod istražnog sudije, a njemu je bilo čudno, ali eto, upisao je njegovu izjavu i kada je došlo do glavnog pretresa, on kaže, sada ću vam reći istinu šta je bilo; jes, kod Niketića to može u Prokuplju da prođe, taman posla, znate i sami kakve su njegove presude, u nedostatku smrtne, svaka dugogodišnja je bila blagotvorna, to je ta tzv. Staljinova škola, to i Vrhovni sud zna. Pa ni Vrhovni sud nije smeo njegove presude da ukida ili da preinači, toliko je bio jak, nakostreši se onaj lovac sa onim obrvama, niko ne sme da mu dirne presudu. Koliko je nevinih ljudi ležalo zbog njega i uvek ću njega da stavljam kao primer, zato što je mnogo nevinih ljudi on poslao u zatvor. Šta mu je omogućilo, ove prezumpcije okrivljenih, imaš advokata koji je branilac, on je sposoban, on vodi računa o tebi, đavola vodi računa o čoveku. Ili da vam uzmem ovoga kod Suda za ratne zločine, ovog Dašića ili Dašanića, kako beše, iz Novog Sada, to je bivši sudija, prijatelj sa ovim Alimpićem, istražnim sudijom, koji je to policijski advokat, osposobljen da onoga koga brani otera u zatvor i svi se kriju iza ovoga što stoji u stavu 2. ovog člana. Ne znam šta dobija država time što u nekom stavu napiše - smatra se da je advokat osposobljen. Zna se da je osposobljen, izbrišite ga. Ne, onda se i sud prvostepeni i drugostepeni poziva na to, da, okrivljeni je bio zastupan i vodio je računa o njegovim interesima njegov branilac. Kako je vodio? Ako nije dobro vodio, vi to rešite. Kako ćete da rešite? Morate da dokažete da postoji krivično delo, pa sad treba da se vodi postupak, pa on bio neuk za svoju stvar da se zaštiti od tog advokata, a kako će da bude poučen da tog advokata proganja sutra. Mi smo pisali amandmane, pre svega, radi zaštite prava okrivljenog i optuženog. To ne znači da se štiti kriminal. Štite se prava lica koje je lišeno slobode. Nikada se ne zna ko može biti lišen slobode. Verovatno se većina sa razlogom lišava slobode, ali za slučaj da neko nevin bude lišen slobode, on mora da uživa, i onaj koji je sa pravom i onaj koji nije sa pravom, minimum koji se zakonom propisuje. Mi zakon donosimo upravo zbog toga da bi garantovali ljudska prava čoveku, a u postupku nek se dokaže, ali ne u postupku gde u startu vidimo da se nešto može montirati, može biti uzrok zloupotrebe. Imamo situaciju, žalbu izjavio jedan, drugi, treći, rodbina itd, različite se varijante u žalbama čuju. Rodbina prigovara da nije branilac dobro zastupao, viši sud pređe preko toga. Zašto? Odredba kaže: šta god da je napisao taj advokat kao branilac, on je kvalifikovan i podrazumeva se da je stručno napisano. Da li je to u praksi tako? Nije. Zato smo podneli amandmane, da izbacimo te stvari, da omogućimo prostor da istina izađe. Nema nijednog sudskog postupka bez istine. Istina je planetarni problem. Istina je problem i u ovoj zgradi, istina je problem i na ulici, svuda je problem istina, ne zbog toga što različitim očima gledamo na isti događaj, nego što su u sukobu interesi. Policajac je zatvorio nekog osumnjičenog i on gleda da završi predmet. Šta njega briga za istinu. Ima neke sumnje za nekog tamo Peru, spakuje ga, tužilac završi posao, a tužilac se ceni prema tome da li je dobio osuđujuću presudu ili nije, kao što svaki administrativac otalja neki predmet: doneo sam to rešenje o penziji, završio sam taj predmet. Tako u sudu i u tužilaštvu doživljavaju ove sudbine, samo što tamo nije rešenje o penziji, nego je rešenje da li će čovek biti u zatvoru ili će biti na slobodi, da li će biti u zatvoru sa narkomanima, pošto su sada naši zatvori postali ustanove za lečenje narkomana ili za drogiranje, sasvim je svejedno kakvo je stanje. Znači, kada su u pitanju ljudska prava, tu nema velikog razgovora da li hoćemo ovamo ili hoćemo onamo. Minimum mora da postoji. Mi smo podneli u ovom delu amandmane samo da bismo sprečili moguće zloupotrebe procesnih ovlašćenja i prava koja se garantuju ovim zakonom. Naravno, to ćemo i da branimo. Kad dođemo do one koncepcijske stvari - gde će biti istraga, to je potpuno drugo pitanje. Ali, ove stvari su morale da se isprave. Moram da kažem, ovi amandmani koje podnosimo na prvih pedesetak članova, gde su opšte odredbe, ne tiču se samo ovog predloga zakona, tiču se i zakona koji je na snazi. Očekivao sam da, kada radite nov zakon, da ćete te nelogičnosti iz postojećeg zakona da izbacite i da očišćene norme ubacite u nov predlog zakona. Međutim, vidim da je ovde radila neka inercija. Niko nije prigovarao na tu odredbu, pa nema potrebe da je menjamo. Mislim da se olako pristupilo poslu izrade ovakvog predloga.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo Milovan Radovanović. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 18. i član 18. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, opet dolazimo do one činjenice koju smo konstatovali na početku u raspravi u načelu i u pojedinostima, da nije uopšte bilo potrebno, a to je urađeno tek reda radi ili zbog nekih nama neshvatljivih inovacija, da se odredbe sadržane u postojećem zakonu menjaju, naročito one odredbe koje se tiču Krivičnog zakonika, zato što su takvi termini i takvi članovi nedopustivi i pogrešni. Zbog toga je kolega Momir Marković tražio da se naslov - Značenje izraza ''krivično delo'' u ovom zakoniku i član 20. brišu. Taj član glasi: "Izraz krivično delo u odredbama ovog zakonika jednak je pojmu dela koje po svojim objektivnim obeležjima odgovara krivičnom delu i ne obuhvata krivicu lica protiv koga se postupak vodi, sve dok se ona ne utvrdi pravosnažnom odlukom suda." Međutim, mi smatramo da za potrebe krivičnog postupka, definisanje krivičnog dela koje je različito od definicije date u Krivičnom zakoniku, pa i ovakav član, ne treba da postoji. Zato je kolega Marković tražio njegovog brisanje. On je zaista pogrešan i nedopustivo je da stoji u ovakvom zakonu. Odredbama Zakona o krivičnom postupku ne mogu da se menjaju pojmovi koji su već određeni u Krivičnom zakoniku, a za tim uopšte i nema stvarne potrebe, osim ako ste ovako, kao kroz neki knjiški primer i sled događaja posle člana 19, "Ograničenje određenih prava usled pokretanja krivičnog postupka", želeli da date šta je to značenje krivičnog dela, što je potpuno besmisleno, jer to već u Krivičnom zakoniku postoji. Strah predlagača da bi se preuzimanjem pojma krivičnog dela koje je određeno u Krivičnom zakoniku, za koji mi smatramo da je jasno definisao kroz svoj član šta je to pojam krivičnog dela, mogla prejudicirati krivica okrivljenog i povrediti prezumpcija nevinosti, neosnovan je, jer i do sada su procesni zakoni govorili o krivičnom delu okrivljenog i o njegovoj krivičnoj odgovornosti, a to sve u toku postupka kada se to utvrđuje. Zato nikada nije ni proizišla nikakva šteta, osim u šteti koja je napravljena kod pogrešno vođenog postupka ili kod direktnih političkih ili nekih drugih lobističkih učešća u određenim procesima, ali sa pravne tačke gledišta i što se zakona tiče, mi smatramo da vam je ova odredba apsolutno bila nepotrebna, da se na ovakav način definiše šta je to krivično delo.
Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Stojkoviću, ukoliko se ne prihvati ovaj amandman, onda ćemo istovremeno imati dva pojma krivičnog dela. Imaćemo jedan pojam iz Krivičnog zakonika i drugi pojam iz Zakonika o krivičnom postupku. Uvažavam razloge koje je ekipa profesora koristila kada je pokušala ovo da uradi. O čemu se radi? Mi smo Krivičnim zakonikom promenili definiciju krivičnog dela, pa je sad bitan element obeležja krivičnog dela postala i krivica, tako da se krivica pretpostavlja, jer da nema krivice, ne bi bilo krivičnog dela. Pošto je došlo do te promene, onda je ova ekipa profesora, koja je radila ovaj predlog zakona, došla do zaključka da treba to sve prihvatiti, s tim što treba iz tog pojma krivičnog dela da se izbaci krivica. Zašto treba da se izbaci krivica? Zato što se postupak vodi protiv nekog lica zato što postoji samo sumnja. Tek u sudskom postupku treba da se dokaže krivica. Ali, krivica se dokazuje radi odgovornosti, radi krivične odgovornosti, o tome se radi. Mi smo takođe prigovarali i kada ste donosili Krivični zakonik, pa smo rekli - nemojte da menjate pojam krivičnog dela, protivpravno, društveno opasno, sa bitnim elementima bića krivičnog dela... to treba da ostane, zašto ubacujete krivicu? Vi ste tada ubacili krivicu i onda sada nalazite za shodno da, ukoliko bi se u ovom zakonu navelo pod pojmom krivičnog dela podrazumeva se ono što je napisano u krivičnom zakoniku, onda se stvarno postavlja pitanje, a što vodimo krivični postupak, pa taj je već kriv. Znači, podnošenjem optužnice vi ste iz sumnje prešli u već nešto verovatno ili nešto sigurno. Mi smatramo da je mnogo bolje da prihvatite ovaj amandman i da ovaj član se jednostavno izbriše, jer krivično delo je definisano jedinim zakonom kojim se to definiše u smislu objektivnih, subjektivnih elemenata, elemenata bića krivičnog dela, Krivičnim zakonikom. Ovako samo zbunjujete. Pa kažete: pod pojmom krivičnog dela podrazumeva se ono što piše u onom zakonu da je krivično delo, ali bez krivice. Krivica treba da se dokaže u sudskom postupku, zato se vodi sudski postupak, bar do onog drugog, da postoji delo, da postoji izvršilac i taj kauzalitet mora da se dokaže, uzročno-posledična veza između radnje ili propuštanja osumnjičenog i dela. Tako je dosad bilo, verovatno će i dalje tako da bude, jer ne vidim drugi način kako bi se radilo. Mnogo je bolje da ste ovaj član izbacili, jer problem krivičnog dela je rešen trapavo, ali drugim zakonom. Moram da kažem, to jesu neke nove teorije u krivičnom pravu koje guraju promenu tih pojmova i shvatanja. Međutim, vidite, ako se to pogrešno interpretira ili nedovoljno precizno navede, poput recimo člana 4. Predloga zakona, pa i ovog člana 20, plašimo se da u praksi mogu da nastupe mnogo veće posledice, jer apsolutno sam siguran da će sudovi morati da zauzmu stavove povodom ova dva člana. Ovako kako je napisano u primeni može da stvori veće probleme nego koristi. Ne sporim da je bila namera da se prezumpcija nevinosti na neki način glorifikuje, verifikuje, ne sporim to, ali ove formulacije stvaraju zabunu i zbog toga to treba izbrisati, a ništa tekst neće biti oslabljen, jer je to već propisano, regulisano drugim propisima. Konkretno ovo Krivičnim zakonikom, a što se tiče člana 4. i Ustavom i Krivičnim zakonom.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Naravno, ukoliko dozvolite, s obzirom da sam propustila, morala sam da izađem na trenutak kada je bila rasprava o članu 18. Veoma kratko. Član 18. glasi da u krivičnom postupku sudovi sude u zbornom sastavu. To je ono što je ključna reč - zborno. Podnela sam amandman u kome predlažem da se ta sintagma zborni sastav suda menja, da glasi - sud sudi u veću. Evo kratkog obrazloženja. Zborni sastav suda nije adekvatan naslov i nije adekvatno određenje za suđenje u veću. Zborni sastav upućuje na opšti, veći skup, što nije slučaj kada sud sudi u veću. Zborovi se vezuju za neposredno odlučivanje, samoupravljanje i ova reč je gotovo van upotrebe. Zbog kasnije razrade ovog opšteg člana u članu 24. Predloga krivičnog zakonika, u kome se koristi uobičajena i sasvim jasna reč veće, nepotrebno je uvoditi nove termine, a pogotovo kada oni nisu prikladni.
Reč ima ministar pravde, gospodin Stojković. Izvolite.
Ovde je bilo reči o jednom pojmu koji je trebao da bude nešto širi nego samo suđenje u veću. Pa kaže, sud sudi, imate niz odredbi, u veću, troje sudija, petoro sudija itd. Ali, sud radi i određene stvari, donosi odluke kada i nije u pitanju suđenje na pretresu, kao što imate opštu sednicu, pa sednicu odeljenja. Znači, oni rade tada zborno, ali je malo šire od veća. Čisto zbog toga je bila ova formulacija.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Žao mi je što gospodin ministar izlazi, u pitanju su kumovi, a on dodaje nisu kumovi, nego kuma. Pa svejedno, onda je još i važnije da ostane da raspravimo taj pojam kume i da vidimo kako je tomoguće da u zakonu stoji da kuma ima status nekoga ko može da bude izuzet, a supruga je kumu. Je l' tako? Sve ovo je veoma važno i kolega Petar Jojić je insistirao u tome da i kuma bude uključena u zakon odnosno u član 39. stav 1. tačka 3), zbog toga što mnogi kumovi kroje kapu i sudbinu Srbiji. Evo,to ću sada da vam pokažem koliko je to važno, na jednom primeru. Vi znate za ovaj mafijaški dvojac Hamović – Lazarević, koji će kad-tad morati da odgovara jer su na čelu elektroenergetske mafije, zato što su ogromne pare pokrali direktno iz džepova građana Srbije. Vidim pre neko veče kada sam bila u Banjaluci, pratila sam vesti ove televizije Republike Srpske, mrtav hladan Hamović se pojavljuje tamo, govori o tržišnoj ceni struje, kako će još da poskupi, jer znate koje celo tržište on drži tamo. Jednom je dobio packu od onog gaulajtera Ešdauna, verovatno je s njim napravio neki dil, više ga niko ne dira, ali kada dođe vreme da se protiv njega pokrene krivični postupak da odgovara za tu pljačku veka, onda dolazimo do ove situacije kako je moguće da ste prevideli odnosno ministar i onaj ko je pisao, tim koji je pisao Zakon o krivičnom postupku, kumu, kao faktor koji treba da bude izuzet. Mi smatramo da ne i zato je u članu 39. stav 1. tačka 3) posle reči "kum" gospodin Jojić dodao "i njegovom bračnom drugu". Zato što je u tački 3) obuhvatanje izuzeća, pored kuma i njegovog bračnog druga, napravio bi se veliki propust ako se ne bi uključile i kuma kao jedan od razloga za izuzeće, odnosno u obrnutom slučaju, zavisi da li je u pitanju kuma ili kum, ko je direktni učesnik u krivičnom postupku. Mi imamo nažalost tu situaciju da nam raznorazni kumovi, i kumovske veze i kumovski lobi doprinosi sve goroj situaciji u ekonomskom smislu. Sada ste videli i kod ove afere sa Kljajevićem i sa ovim sudijama, pa te braća Brašnjevići, pa oni kumovi nekom drugom, pa ovaj iz banke izraelskog lobija, i svi povezani ko creva i svi se zaštitili lepo, i kumovi i kume, a građani ispaštaju. I naravno, oni pljačkaju nesmetano, sve do trenutka dok navodno Vojislav Koštunica ne krene u obračun sa mafijom, a glavni mafijaši su mu i dalje pomagači. Glavni mafijaš mu je ispred nosa tu u zgradi preko puta, koliko u zgradi Narodne kancelarije, Dragan Đilas, kao najveći tajkun, jedan od savetnika predsednika Republike. Zato mi smatramo da kada je već ovaj termin kuma spomenut, mora da stoji i njegov bračni drug, zbog toga što ste većovde naveli pre toga u istom članu ko su ti učesnici, odnosno kod kojih sve postoji razlog za izuzeće kada su u pitanju i njegov branilac, tužilac, oštećeni, zakonski zastupnik ili punomoćnik, bračni drug, odnosno bivši bračni drug ili srodnik po krvi u prvoj liniji do bilo kog stepena, u pobočnoj liniji do četvrtog stepena, po tazbini do drugog stepena, i kada ste već išli toliko daleko, onda je trebalo da navedete i ono što je kolega Jojić tražio svojim amandmanom. Želim još da iskoristim priliku kada je u pitanju ovo poglavlje koje govori o izuzeću, da još jednom upozorim ministra Stojkovića na nedavnu izjavu koju je dao, a tiče se procesa ili tačnije onoga što se dešava u haškom kazamatu, a ne dešava se ništa, jer je četiri godine predsednik SRS u pritvorskoj jedinici, kako vi to volite da kažete, i vi ministri iz Vlade, i vi drugi, u Ševeningenu, a da mu ne otpočinje proces. I u pismu o tome da ni Republička vlada, ni Nacionalni savet nije još dostavio potrebnu dokumentaciju, a dostavili su onom zlikovcu Karli del Ponte, rekao je, iako je uputio gospodin Tomislav Nikolić na čelu komiteta za odbranu našeg predsednika, ministar Stojković je rekao - razgovaraćemo o tome. Postavlja se pitanje - kada? Kada da razgovaramo o tome kada je čovek četiri godine bez mogućnosti da se brani za nebuloznu optužnicu, prepunu laži i klevetanja. I samo tužilaštvo je, kako bi predsednik Šešelj rekao, sada upleteno ko pile u kučine, ne zna odakle da počne, jer sva ta namera tužilaštva da post festu nađe neke lažne svedoke, očigledno im nije pošlo kako treba, naročito posle samoubistva Babića i njegovog priznanja da je nateran da mnogo toga kaže, i u slučaju Vojislava Šešelja, i ubijenog Slobodana Miloševića, i onda se tome ne vidi kraj. Više nemate nikakvo dostojanstvo, niti više uopšte imate morala da govorite o tzv. saradnji sa Haškim tribunalom, zato što kad god neko da vas pita, bez obzira da li ste vi poslanici koji podržavate Koštuničinu vladu, da li on sam, on to onako nešto prozbori kroz neko saopštenje, koje mu neko drugi napiše, kada nema ispred sebe pisano saopštenje, to ide malo teže, onda kaže - nisam u situaciji, nije dan da se o tome priča. Kada nema opet reč neku normalnu da poruči javnosti, on pošalje jednog, drugog ministra. Isto i sa ministrom Zoranom Stojkovićem. Recite već jednom - mi hoćemo da im služimo i da im uradimo sve što oni traže, a da ne štitimo nijednog građanina Srbije. Mi jednostavno hoćemo da budemo servilni, oni su za nas okupatori, mi smo okupirani, jednostavno tako kažite, nemojte više da lažete i da obmanjujete narod. Od jedne godine do druge, do treće, evo već četiri godine čovek sam mora da bije bitku tamo. On je i otišao, jer će da ih raskrinka do kraja, u to budite sigurni, na paramparčad. Ali, znate sa druge strane država apsolutno ne reaguje ni u jednom slučaju, niti bilo šta organizovano radi da se stane tom progonu na put. Ne, kao najboljeg prijatelja, kao nekoga ko vam dolazi, ne daj bože da takvi dolaze nekima na slavu ili na neko veselje, vi primate i Karlu del Ponte. Sada vam se ponovo oglasio i ovaj kriminalac i ratni zločinac Havijer Solana, pa kaže - pa šteta je što su zaustavljeni pregovori, videću malo da razgovaram i tako. Uvek vam se takvi zlikovci pojavljuju u ulozi mentora. Dokle to više i dokle će to da traje. Svaki čestiti čovek sa iole ljudskog dostojanstva rekao bi - to više neću da trpim, neću da podržavam takvu vladu, neću da učestvujem uopšte u tome. To sam samo iskoristila zbog činjenice da se ovde govori o licima koja treba da budu izuzeta u postupku i o amandmanu koji je podneo kolega Petar Jojić. Još uz to da vam kažem da se dalja tortura nad našim predsednikom nastavlja iz dana u dan, sve veća i veća, on će sve to da izdrži, i zbog miliona srpskih patriota, zbog svih građana Srbije, i zbog svoje SRS. I činjenica da insistiraju na tome da mu izvesnog Van ders Pula, nekakvu bitangu, nametnu za branioca, a on naravno neće da prihvati, i budite sigurni i vi, koji ste odavno zaboravili na to da se on, kao najpopularniji političar i predsednik najveće stranke u Srbiji, nalazi već četiri godine u haškom kazamatu, da takvog suđenja, ako na tome budu insistirali do kraja, uopšte neće biti.
Na član 40. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Moje mišljenje je da je ovaj amandman koji sam podnela na član 40. od onih amandmana koji mogu da doprinesu presudno kvalitetu ovog zakonika. Naime, član 40. ovako kako je predložen glasi u prvom stavu: "Sudija ili sudija-porotnik, čim sazna da postoji koji od razloga za izuzeće iz člana 39. tačka 1) do 6) ovog zakonika (tu su definisani razlozi za izuzeće), dužan je da prekine svaki rad na tom predmetu i da o tome obavesti predsednika suda, koji će mu odrediti zamenu". U stavu 2. kaže: ''Ako sudija ili sudija-porotnik smatra da postoje druge okolnosti koje opravdavaju njegovo izuzeće, obavestiće o tome predsednika suda.'' Predložila sam da se ovim amandmanom na član 40. u stavu 1. posle reči "i da o tome" doda reč "pismeno", sa naglaskom na pismeno. Veoma je važno naglasiti u ovom članu Predloga zakonika da je to obaveštenje podneto pismeno. Šta znači "dužan je da obavesti predsednika suda"? Kako, usmeno, u četiri oka, ko će tome biti svedok, da li će to kasnije zloupotrebiti? U stavu 2. predlažem da se reči "obavestiće o tome predsednika suda" zamene rečima "dužan je da bez odlaganja pismeno o tome obavesti predsednika suda, koji će odlučiti o izuzeću". Ponovo insistiram ovde na toj reči koja definiše način na koji će uslediti obaveštenje. Preduzimanje procesnih radnji u krivičnom postupku koje su utvrđene zakonom mora imati trag pismeno, na zapisnik, uz prisustvo više lica. Zato je neophodno da i sudija ili sudija-porotnik, čim sazna da postoje razlozi za izuzeće, o tome pismeno obavesti predsednika suda. Time se i sudija i predsednik suda obezbeđuju od nesavesnog postupanja ili nepostupanja onog drugog. Time se obezbeđuje i efikasnost postupka, jer pismeno obaveštenje nosi odgovarajući datum, ali po svojoj prirodi mora da sadrži sve podatke o razlozima za izuzeće. Smatram da je nedopustivo da ovakvi razlozi usmeno se saopštavaju predsedniku suda, što ovako koncipiran stav 1. u ovom članu dozvoljava. Još jednom, kada vi kažete da je sudija dužan samo da obavesti, kako to ovde stoji,predsednika suda, to podrazumeva sve moguće načine, pa i usmeno, bez prisustva svedoka. To podrazumeva i mogućnost da sutra jedan od njih dvojice može da tvrdi jedno, drugi drugo. Mislim da je apsolutno neophodno, u cilju poboljšanja kvaliteta ovoga, u cilju preciznosti i izbegavanju ovakvih mogućnosti zloupotreba, da se ovaj amandman usvoji, i pozivam narodne poslanike da u danu za glasanje zaista obrate pažnju i da ga izglasaju, pošto nadležni ministar nije prihvatio ovaj moj predlog.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Petar Jojić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, pa potom narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, mi smo do sada svašta imali u okviru promene, najpre onog prvog seta zakona iz oblasti pravosuđa, sa kojom je pred poslanike još u aprilu 2005. godine došao Vladan Batić, a onda nakon toga izbor nosilaca pravosudnih funkcija, imali smo takvu situaciju da se čovek koji je bio v.d. direktora neke propale gumarske industrije dole imenuje za sudiju, i malo vremena prođe i on se imenuje za predsednika suda. Imali smo svakojakih, a imamo još uvek neke nosioce pravosudnih funkcija koje su bruka za srpsko pravosuđe. Smatramo da je većina njih i da su to časni i odgovorni ljudi koji po zakonu i po visoko moralnim principima rade svoj posao. Ovo je neverovatno i ne znam kako ste se usudili i kao neko ko ima dugogodišnju sudijsku praksu i, pre svega, nesporni autoritet u oblasti pravne nauke, da predložite ovakav član. Vi ste u članu 42. u stavu 2. rekli, što je naišlo na negodovanje i u toku rasprave u načelu o ovom zakonu, da ako se traži izuzeće za predsednika suda ili predsednika suda i sudije ili sudije-porotnika, odluku o izuzeću donosi zamenik predsednika suda. To je neverovatno i to je potpuna degradacija sudske institucije, i ne možete valjda da kažete nekom budućem predsedniku suda, koji treba da prođe Visoki savet pravosuđa kao kandidat i da dođe ovde pred Narodnu skupštinu kao predlog Visokog saveta pravosuđa, i sada da mu poručujete ovim zakonom, tvoje izuzeće može da traži tvoj zamenik. Kada je to bilo i gde to uopšte postoji u bilo kojoj hijerarhiji, navedite samo jedan jedini primer, gospodine ministre, a vi ćete da se uhvatite za neku od zemalja gde to tamo tako piše, ali u Srbiji toga nikada nije bilo, nije bilo ni u onoj bivšoj državi gde ste učili pravni fakultet i da ste imali zapaženu sudijsku praksu. Da li je to ne samo poniženje, nego da li je normalno da to radi zamenik predsednika suda i da daje takav predlog, a ne predsednik neposredno višeg suda, kao što je to do sada bio slučaj. Odakle vam uopšte ova ideja i zašto pribegavate tom rešenju. Moram da vam kažem da su uopštem zamešateljstvu po pojedinim sudovima, a kada je u pitanju bio i kragujevački opštinski sud, pa i drugi sudovi u Srbiji,upravo ti koji su zamenici kroz negativnu reakciju na izbor nosilaca pravosudne funkcije, odnosno predsednika suda, pokušavali sve i svašta. Na jedan ne nekorektan, nego na način koji nije primeren nosiocu pravosudne funkcije, istupali u javnosti i davali su razne ocene itd. Vi sada hoćete da stvarate rivalitet i neki jaz između neposredno nadređenog, odnosno predsednika suda i onog koji ima ulogu zamenika predsednika suda. Ovako, znate, svako će normalan, kao što i svaki građanin kroz dobijenu presudu nižeg suda ima pravo da se žali višem sudu, pa da ide i do Vrhovnog suda, da poštuje tu hijerarhiju, i to je nešto što vi sada ovim i ovakvim članom kršite i to je neprihvatljivo. Ne vidim gde je tako nešto primenjeno, pa i sve da jeste, to neće da odjekne dobro u Srbiji. Već sada šaljete negativnu poruku svim i sadašnjim i budućim izabranim predsednicima sudova da će njih da zamenjuje odnosno u njihovoj odluci za izuzeće da odlučuje taj zamenik predsednika suda, a što nije u redu. Kako vi kao ministar kome je u sklapanju ove ovakve, kakve-takve nakrpljene koalicije, s konca i konopca, Vojislav Koštunica dao mandat da vodite ovaj resor koji je važan u društvu, možete da zamislite sebe da vaš pomoćnik ili zamenik traži vaše izuzeće ili da kaže, eto na toj sednici Vlade zbog ne znam čega i čega, ja ću da budem prisutan umesto ministra Stojkovića, i to sada karikiram, ali ovde je u pitanju ozbiljna stvar i nešto što do sada nije postojalo i neshvatljivo je, i budite sigurni da i poslanici koji se nalaze pojedini, a pravnici su po struci i u vašim redovima, samo su slegli ramenima kada su ovo videli. Pozivam narodne poslanike, ako se vi danas ne predomislite, a možete koliko sada da izađete i da kažete da prihvatate ovaj amandman koji je podnela SRS, odnosno gospodin Petar Jojić, da oni to učine u danu za glasanje, jer je pravičnije, jer je odgovornije i to je nešto što je oduvek kod nas bilo i tako postojalo, i zato smo i mi podneli amandman na člana 42. Hvala.
Hvala. Na član 44. amandman je podneo poslanik Petar Cvetković. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo Milovan Radovanović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo poslanik Meho Omerović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo poslanik Milan Stevović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dužnost policije i drugih državnih organa koji učestvuju u prethodnoj istrazi da postupaju po zahtevu javnog tužioca jeste poglavlje o kome govori član 46. Kolega Milan Stevović, inače advokat po struci i trenutno je izabrani predsednik opštine, uspešni predsednik opštine Požega, ali je sa razlogom, u ime poslaničke grupe SRS, podneo amandman gde je tražio da se stav 3. briše. On se odnosi na deo koji kaže: ''Ako u roku od 24 časa od kada je primljeno obaveštenje iz stava 2. ovog člana, organ unutrašnjih poslova ili drugi državni organ ne postupi po zahtevu javnog tužioca iz stava 1. ovog člana, javni tužilac će bez odlaganja pokrenuti disciplinski postupak protiv lica za koje postoji osnovana sumnja da je odgovorno za nepostupanje po njegovom zahtevu.'' Javni tužilac, prema odredbi člana 46. stav 3. Predloga zakonika, trebalo bi da postane disciplinski starešina, ne samo za organe unutrašnjih poslova, nego i za sve druge državne organe koji ne postupe po njegovom zahtevu. On bi bio, po ovome što sam sada pročitala, dužan da u kratkom roku 24 časa od neuspešne intervencije kod starešina organa prema tim licima pokrene disciplinski postupak. Problem je u tome što se ne vidi ko vodi taj postupak, gospodine ministre, kako je formalno-pravno uređen, koja su prava lica prema kome je postupak pokrenut, koje se sankcije mogu izreći itd. Ovde je samo navedeno šta u tom slučaju u roku od 24 časa treba da uradi javni tužilac, a dalje mu je sve prepušteno na volju, pa će on da se ponaša od slučaja do slučaja. Kako će on da pokreće disciplinski postupak i protiv koga, i ko su ta lica i koja su njihova prava, i na šta se to dalje odnosi. Potpuno je u redu da vam ostanu ove tačke 1) i 2), gde se daju instrumenti, odnosno mogućnost policiji i drugim državnim organima,koji učestvuju u prethodnoj istrazi, da postupaju po zahtevu javnog tužioca, ali ovako da će sam tužilac da vrši ove poslove, a da se ne zna ni kako, ni na koji način, bespotrebno je, to je fakultativno određeno i može da dođe i do zloupotrebe, i zato je kolega Stevović smatrao da je potrebno da se ovaj 3. stav briše. U praksi to zaista može da se desi kada vi tužiocu date ovakva ovlašćenja, da on prema određenim licima treba da pokrene disciplinski postupak, a da se iz ovoga ne vidi ni ko su ta lica, ni kako se postupak pokreće. Sve je nedorečeno i zato je bolje da izbrišete tačku 3) u članu 46.
Reč ima ministar Stojković.
Samo jedno malo objašnjenje. U raspravi u načelu je skrenuta pažnja na ovo. Prihvatili smo amandman da može samo da inicira kod nadležnog starešine organa pokretanje postupka, tako da je to sada rešeno. Vidim da kasnije ide taj amandman koji je prihvaćen, tako da bi i ove primedbe bile u redu da je ostalo ovako, ali sada je otklonjeno.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo poslanika Petar Cvetković. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podnela Ljiljana Nestorović. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 67. amandman je podnela Ljiljana Nestorović. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 71. amandman je podneo poslanika Vladimir Homan. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 72. amandman je podneo poslanika Miljko Četrović. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 79. amandman je podneo poslanika Vladimir Homan. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 81. amandman je podneo poslanika Petar Jojić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član govori o situaciji gde se dešava pretresanje bez naredbe. Normalno je da će kolega Jojić, baš kao i svako drugi ko pogleda i ko logički razmisli, da podnese ovakav amandman i da traži da se u članu 81. u stavu 1. reč "javni tužilac" briše. Pročitaću vam kako glasi stav 1. ovog člana. "Ovlašćena službena lica policije (dobro) ili javni tužilac (to traži kolega Jojić da se briše) mogu i bez naredbe suda ući u tuđi stan ili druge prostorije i po potrebi sprovesti pretresanje ako postoje neki od sledećih razloga". Stvarno se postavlja pitanje šta će javni tužilac tu sa pripadnicima policije, odnosno organima koji treba da vrše pretres. Da li je to po vama logično i da li je to po vama neophodno? Šta će da radi istražni sudija, koji će on posao da vrši i da li možete, gospodine Stojkoviću, da zamislite državnog tužioca, Slobodana Jankovića, čoveka koji je ipak u nekom dobu, koji je izabran na tu funkciju Republičkog javnog tužioca, da on upada u neke stanove i da juri kriminalce, i da sa obučenim pripadnicima policije, sve uz spoljni zid, upada kroz prozor, prolazi kroz podzemni prolaz, iz podruma dolazi tu i radi te poslove. Ili neki tužilac u Kragujevcu, Novom Sadu, Pirotu ili dole neki koji treba da se juri sa teroristima u Bujanovcu. Neverovatno je da ste ovako nešto predvideli zakonom. Skretali smo vam pažnju, naročito kada je u pitanju deo zakona u kome se govori o poslu tužioca, šta je to što on treba da radi, da će ovo na neki način da bude smešno, ali pre svega bespotrebno i opasno za ljude koji nisu obučeni za taj deo posla. Znate šta znači upad, pretresanje bez naredbe. I to sve lepo piše, kaže, kada držalac stana ili drugih prostorija to traži (dobro), kada neko zove u pomoć, možda je u pitanju pokušaj ubistva ili silovanja, i sada kreću nadležni državni organi, službena lica policije, koja su apsolutno visoko profesionalna, obučena, tri sata noću, oni bude tužioca, on onako krene čovek u pižami, navuče cipele i neko odelo, ako je stigao da obuče košulju, a ako nije onako u majici, sa sakoom preko, i zamislite upada u stan, a tamo ubice i ne znam ko sve još, kriminalci najvećeg ranga. Kaže - izvršenja rešenja suda o pritvaranju ili naredbe nadležnog organa o dovođenju okrivljenog. To je takođe veoma delikatna situacija u slučajevima kada imate primer opasne naoružane kriminalne bande, da li su u pitanju narkodileri, da li su u pitanju oni koji pljačkaju banke ili neka druga mesta. Ne mislite valjda da oni sede i čekaju, pijuckaju kafu u nekom kafiću, pošli od ujutru tužilac i pripadnici policije i krenuli da urade svoj posao i da izvrše pretres bez prethodne najave, a oni naoružani do zuba i spremni da pucaju i na prolaznike, a kamoli na tužioca i na policiju, koja je po prirodi stvari obučena na tako nešto. Neverovatno je i bespotrebno zbog toga što i tužioce, kao nosioce ovih funkcija, izlažete tako nečemu, a naročito zbog toga što to do sada nije bila praksa. Ovo su samo neki od primera i ne znam da li ste, ministre, razmišljali o tome da li će uopšte u kontekstu usvajanja ovog zakona i ovakvog člana, bez prihvaćenog amandmana kolege Petra Jojića, svi ovi tužioci, koji su izabrani na tu funkciju, biti spremni da rade i ovaj posao. Razmislite malo o tome. Razmislite da vama neko sutra kaže, evo vi ste ministar i radite svoj posao u Vladi, sutra možda u okviru svoje pravne struke, promenom vlasti, a verujem da će se to desiti što pre, odete na neku drugu funkciju i sad neko vama treba da kaže, ili tako nekom čoveku, pa i da je mlađi, da je u tridesetim godinama, da se upuštate u takve akcije. To postoji samo negde na filmu. Gde ste vi to videli? Na filmu, gde ima kaskadera i prateće opreme, onih scenskih efekata. Da li vi narodni poslanici znate, valjda se sećate, čovek je bio ovde i polagao zakletvu, kako izgleda Republički javni tužilac, gospodin Slobodan Janković. Čovek došao ovde, izašao do govornice čak dva puta, mislio da treba isto da ponovi zakletvu, sedeo tu ispred, sačekao svoj red i otišao. Zamislite da je organizovan neki klan koji je usmeren na ustavno razbijanje zemlje, da je u pitanju neka teroristička jedinica ili tako nešto, neka opasna grupa, i vi sada zovete tužioca Jankovića, ajde potrči, pođe s nama, bez najave da se izvrši pretres. Zaista neverovatno. Nama do dana današnjeg nije stigao zvanični izveštaj, ni nama u Odboru za odbranu i bezbednost i posle formiranog pododbora, o akciji "Sablja", kako su na 15 ili 20 km od mesta svog prebivališta overeni pripadnici zemunskog klana, odnosno njihove vođe Mile Luković i Dušan Spasojević. To je bila takva situacija kada je policija očigledno tragom njihovih kretanja došla na mesto gde su oni navodno bili, a šta se na licu mesta desilo, mi samo možemo da pretpostavimo, jer po onoj staroj da mrtva usta ne govore i njima je tada odgovaralo da u tom trenutku budu navodno ubijeni na tom mestu, a ko zna šta se u stvari desilo. Vi sada hoćete za jednu takvu akciju i za razbijanje jedne terorističke ili organizovane kriminalne grupe u ceo taj posao sa naoružanim pripadnicima policije da uključite tužioca. Ništa, onda ćete morati da zatražite, u okviru MUP-a, da vam tužioci prethodno u određenu obuku krenu, da li u jedinici specijalne policije ili već gde, da se za njih smisli neki seminar, da ljudi budu obučeni i da znaju šta ih čeka, jer tek tako da ih vodite kao glinene golubove, u situacije gde zaista mogu da izgube glavu, ne daj bože. Ali, to su sve primeri za koje vi znate da postoje i zato je kolega Jojić tražio da se ovo izbriše i da se promeni ovaj član.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 82. i član 82. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 86. amandman je podneo narodni poslanik Bore Kutić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, i o ovome smo govorili u načelnoj raspravi, govorili smo o konceptu ovog zakona kada je u pitanju uloga javnog tužioca i tužilaštava. Naravno, nije to samo zbog toga što vi imate i predlažete u jednom delu loše kadrove i ljude za koje se unapred zna da ne mogu obavljati ovaj posao, nego jednostavno zato što je to principijelan i koncepcijski drugačiji stav SRS. U ovom konkretnom slučaju, kod ovog amandmana, ne radi se ni o tome, nego se radi o uređenju ovog člana 86. i o činjenici da su vam dva stava istog člana u koliziji. U naslovu iznad člana 86. stoji - Pribavljanje podataka od banke ili drugog pravnog lica i privremena obustava ili privremeno oduzimanje novčanih transakcija. Onda imate stav (2) u ovom članu, koji kaže: ''Pod uslovima iz stava 1. ovog člana javni tužilac može naložiti da nadležni organ ili organizacija privremeno obustavi isplatu, odnosno izdavanje sumnjivog novca, vrednosnih papira ili predmeta.'' Predlog u amandmanu je da se umesto reči "naložiti" kaže "predložiti". Dakle, javni tužilac može predložiti, a ne može naložiti. U stavu (4) istog ovog člana kažete: ''Na predlog javnog tužioca, sud može doneti rešenje o privremenoj obustavi izvršenja određene novčane transakcije za koju postoji osnovana sumnja da predstavlja krivično delo ili da je namenjena izvršenju, odnosno prikrivanju krivičnog dela ili dobiti ostvarene krivičnim delom.'' Dakle, počinjete stav, na predlog javnog tužioca, a u stavu (2) kažete da tužilac može naložiti. Ako ste saglasni da ne menjate po našem amandmanu ovu reč, odnosno ovaj stav, onda bi trebalo u stavu (4) da kažete - po nalogu javnog tužioca sud može itd. Vi kažete u obrazloženju zašto amandman poslanika Kutića nije prihvaćen: ''Vlada ne prihvata predloženi amandman iz razloga što upotreba termina "naložiti" u članu 86. stav 2. Predloga zakonika znači da su nadležni organi i organizacija dužni da postupe po nalogu javnog tužioca, a ako bi se prihvatio termin "predložiti" ta obaveza ne bi postojala. Pored toga, situacija iz člana 86. stav 2. Predloga zakona je drugačija u odnosu na slučaj koji je predviđen u stavu 4. ovog člana, prema kome javni tužilac predlaže sudu donošenje određenog rešenja, pa se iz tog razloga ne može prihvatiti ovaj predloženi amandman, budući da se ne radi o usklađivanju ova dva stava.'' Prvo, ovo nije tačno. Drugo, čak i ako je tačno, amandman mora da se prihvati, jer je neprihvatljivo i ovo obrazloženje Vlade da, ukoliko bi stajao ovaj predloženi amandman, odnosno predlog iz amandmana, termin "predložiti", kažete da ta obaveza ne bi postojala. To jednostavno nije tačno. Nije tačno, ali vi ovo radite iz nekih drugih razloga, jer mi znamo iz iskustva kako se ponašaju neki članovi Vlade kada su u pitanju sudovi, tužioci. To su, ministre, one vaše kolege i mešaju vam se u posao, pa ste čak i vi na konferencijama govorili o tome da dok vi odete negde na službeni put, vaš kolega ministar finansija izađe u javnost sa nekim suludim predlogom o razrešenju svih sudija i tužilaca u Srbiji, zato što je on nezadovoljan nekom odlukom, ili izađe pa kaže, kakav Vrhovni sud, odluke Vrhovnog suda su ovakve i onakve i njega to ne interesuje. Dakle, u takvom kontekstu vi hoćete da ovim terminom naložite, odnosno da se zaštitite, pre svega, od vaših kolega iz Vlade, ali to nije dobro rešenje. Na početku sam rekla, pogotovu s obzirom na činjenicu koje sve ljude predlažete za javne tužioce i za zamenike javnih tužilaca, a onda zamislite kada oni budu nalagali umesto da predlažu, pa kada vam bude tužilac ovaj iz Prokuplja direktor Narodne kancelarije, koga ste predložili već za neku od narednih sednica, i onda ćemo imati i u tužilaštvima isto stanje kao u programskom odboru i programskom savetu radiodifuzne organizacije, a o čemu je Aleksandar Vučić jutros govorio. Dakle, vi gospodo iz Vlade Republike Srbije ćete praviti filijale Demokratske stranke u svim institucijama, naravno sa namerom da buduću koaliciju postavite na neke stabilne noge. O tome ćemo kada to bude aktuelno. Dakle, i dalje predlažem da se amandman Bore Kutića prihvati, zato što, između ostalog, tužilaštvo ne može imati ovakve ingerencije. Pitam, tužilaštvo je valjda stranka u postupku. Da li može druga stranka u postupku da naloži ili može samo da predloži i da traži? Zaista je neprihvatljivo, o tome smo govorili i u načelnoj raspravi, vi dovodite u neravnopravan položaj stranke u postupku, tužilac nastupa sa nivoa izvršne vlasti, a druga stranka u postupku mora da moli, da zahteva, da traži i da joj se nikada ne udovolji. Predlažem, pošto ministar očigledno neće prihvatiti, jer nije ni Vlada prihvatila, sa obrazloženjem koje ne odgovara stvarnom stanju, da se u danu za glasanje ovaj amandman prihvati. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima ministar Stojković.
Samo bih jedno kratko objašnjenje, da se ne bi vezivali stavovi 2. i 4. Tužilac je stranka u postupku, ali je organ kome je povereno gonjenje učinilaca krivičnih dela. Dakle, on može da naloži ostalim državnim organima, organizacijama, da urade nešto. Primera radi, ako je neko nekim krivičnim delom stekao ogromnu imovinsku korist i to stoji kod banke, ima pravo da traži od banke da blokira to do okončanja postupka. Stav 4. govori o nečemu drugom, on govori o sudu, sudu tužilac kao stranka ne može da naloži. Može da predloži određivanje pritvora i slične stvari, ali ne može da naloži. Samo je stranka u postupku. U tom smislu, ima razlike između suda i ostalih organa ili ustanova. Vi neispravno kažete da može da predloži. Ako samo predloži, ovaj može da kaže: lep je predlog, ali neću postupiti. Ovde nalaže i ima obaveze, a ovde je nema. Sam stav 4. govori o sudu. Sudu ne može da naloži. Nema povrede ravnopravnosti građana. Kažem, reč je o organu kome je povereno gonjenje, i Ustavom i zakonima.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, povodom amandmana.
Gospodine Stojkoviću, upravo to što ste vi rekli je predloženo našim amandmanom. Mislio sam da ste to otklonili. Mi smo tražili intervenciju u stavu 2, da se reč "naložiti" zameni rečju "predložiti". Šta to znači? Radi se o poglavlju gde je u pitanju pranje novca. Mi imamo tu i međunarodne konvencije koje smo ratifikovali i preuzeli odgovarajuće obaveze. Znači: "Pod ulovima iz stava 1. ovog člana javni tužilac može naložiti da nadležni organ ili organizacija privremeno obustavi isplatu, odnosno izdavanje sumnjivog novca, vrednosnih papira ili predmeta". Slažemo se, ali on ne može da naloži, nego može da predloži. Evo zbog čega. Stav 4. u istom članu kaže: "Na predlog javnog tužioca, sud može doneti rešenje o privremenoj obustavi izvršenja određene novčane transakcije (ono što stoji u stavu 2. to je novčana transakcija u smislu propisa o finansijama, transfer, prenos sredstava sa jednog računa na drugi, to se zove transakcija) za koju postoji osnovana sumnja da predstavlja krivično delo ili da je namenjena izvršenju, odnosno prikrivanju krivičnog dela" itd. Logična posledica stava 2. je stav 4, da neki drugi organ na predlog tužioca donosi rešenje. Znači, tužilac traži i predlaže da se privremeno obustavi isplata zato što postoji neka sumnja. On predlaže i traži od nadležnog organa, a nadležni organ je sud. To je privremena mera. Ne može privremenu meru da sprovede tužilac. On samo kod Zakona o javnom informisanju može na neki način, kada je zabrana rasturanja itd. Ovde se radi o sredstvima. Njemu je sumnjivo što se na nekom računu nalaze neka sredstva. Imamo i Komisiju za sprečavanje pranja novca. Javni tužilac može da predloži i da traži od suda da se usvoji privremena mera. Ta mera se zove obustava isplate, odnosno izdavanja sumnjivog novca. Isplata i izdavanje sumnjivog novca, to je finansijska transakcija. Ovde vam je pisao neko ko verovatno nije imao u vidu ovu konvenciju, koju smo ratifikovali, o sprečavanju i pranju novca. Mi smo tek na osnovu te konvencije dobili obavezu da formiramo komisiju koja se bavi ovim poslovima. Ta komisija je vrlo značajna u procesu privatizacije, bankarskom poslovanju itd, jer ona na neki način ispituje poreklo sredstava, ne baš onako klasično, kako smo nekada smatrali da treba da se radi, da neko dokazuje odakle mu neke pare itd. Danas cirkuliše potvrda. Svi veći iznosi po službenoj dužnosti se kontrolišu, znate i sami. Da li taj transfer sredstava prati neki posao, da li ima neki pravni osnov. Znači, tužilac može samo da predloži. On podnosi predlog i od suda traži privremenu meru. Zašto privremena mera? Postoji neka sumnja da se radi o prljavom novcu, postoji neka sumnja da je ta transakcija pranje novca, ona se privremeno zaustavlja, dok se ne rasprave neke činjenice, bez obzira da li će kasnije da se vodi postupak ili neće. Ali, da na nalog tužioca neko završi posao i da to bude takođe privremeno, kao što će i sud u stavu 4, te dve varijante nisu moguće. Ako tako idemo, onda javni tužilac može da dođe do blagajne bilo koje firme i da kaže: nalažem ti da obustaviš isplatu. To ne može da se desi. Banku obavezuje samo sudski nalog. On može da traži podatke, da ispituje, pa kad utvrdi da je nešto sumnjivo, obavesti sud, predloži sudu: molim vas, postoji osnovana sumnja da tu postoji neko krivično delo koje se vodi po službenoj dužnosti, te da bi se sprečilo itd. molimo vas da donesete rešenje kojim ćete da naložite da se privremeno obustavi ta isplata. Ali, sud nalaže. Ako vi date ovlašćenje tužiocu da to radi, pored Komisije za sprečavanje pranja novca i pored suda, onda vam stav 4. ne treba. Vi se samo opredelite za koncept, da li je tužilac ili sud taj koji može privremeno da obustavi. Ako ste za varijantu da to radi tužilac, stav 4. vam ne treba; ako ste za varijantu da to radi sud, onda stav 2. mora da se promeni i da reč "naložiti" pređe u reč "predložiti". To je cela svrha ovog amandmana. Vi ste lepo izašli ovde i objasnili i mi smo upravo to stavili u amandman. Mislim da i prema Konvenciji o sprečavanju pranja novca ne postoji to ovlašćenje tužioca. Doduše, u svim konvencijama se kaže "nadležni organ", nikada u međunarodnim konvencijama ne ulaze u unutrašnju organizaciju vlasti neke države. Mislim da se tamo na nekoliko mesta pojavljuje sud, organi gonjenja itd. Međunarodne konvencije se pišu sa širokim pojmovima, jer nemaju ovlašćenje da zalaze u organizaciju neke države, pa da kažu da to mora sud ili javni tužilac, postoje tu drugi problemi. Mislim da ovaj amandman možete da prihvatite, jer ne sprečavamo tužioca u slučaju sumnje da traži odgovarajuću meru. Ako tužilac sa jednim pismom može svakome da naloži da se obustavi, onda mi treba da proveravamo da li je on osnovano sumnjao ili nije sumnjao, pa treba da vodimo krivični postupak protiv tužioca, da li je zloupotrebio ovlašćenje. A ovo su sve privremene stvari. Mnogo je bolje kada u neko privremeno stanje ulazi sud, nego tužilac, policija ili ne znam ko treći. Da ste ovde ubacili nadležni organ (Komisija za sprečavanje pranja novca) da asistira na neki način, to je već neka druga varijanta. Ovako, pored toga što ste tužioca predvideli da bude džudista, strelac, mora da zna džiu-džicu, mora da bude forenzičar, mora sve da zna, pošto on nogom otvara prozore, vrata itd, još da mu ubacite i ovo da običnim pismom od dve rečenice može da naloži sve i svašta, onda nam ne treba zakon, ministre, onda nam treba samo jedan član: tužilac sve može da radi, a ukoliko nešto zabrlja ide u zatvor toliko i toliko godina.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 87. amandman je podneo poslanik Vladimir Homan. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 95. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Za reč se javlja narodni poslanik Vjerica Radeta, SRS.
Ovo je amandman koji je u onoj grupi od tri ona ključna razloga zbog kojih poslanici SRS ne mogu glasati za ovaj zakonik, a odnosi se na angažovanje prikrivenog islednika, odnosno član 151 - naredba za određivanje prikrivenog islednika. Očigledno sam promašila član. Predviđeno je da se u članu 95. briše stav - okrivljenom koji to zahteva omogućiće se da neposredno pre prvog saslušanja pročita krivičnu prijavu odnosno obaveštenje o krivičnom delu, ali posle čitanja a pre saslušanja okrivljeni ne sme razgovarati sa braniocem sve dok ne bude saslušan. Predlog je da se ovaj stav briše zato što bi se na ovaj način neuka lica dovela u situaciju da ne bi bila u stanju da se brane, odnosno da iznesu određeni stav i prosto je neverovatno, sada pokušavam da nađem šta nam je Vlada rekla zbog čega je odbila ovaj amandman, da amandman nije prihvaćen. Vlada kaže- ne prihvata amandman, predložena formulacija člana 95. Predloga zakona ne može da nanese štetu neukim strankama budući da su prava okrivljenog zaštićena u drugim odredbama Predloga zakona. Znate ministre, druge odredbe su druge odredbe, mi govorimo o ovoj odredbi iz člana 95, gde je očigledno da bi se, neprihvatanjem ovog amandmana, odnosno da ostane ovaj stav u članu 95, nanela šteta neukim strankama, jer šta znači, kako ste vi rekli, posle čitanja a pre saslušanja okrivljeni ne sme razgovarati sa braniocem dok ne bude saslušan. Kada okrivljeni pročita krivičnu prijavu, i ako je on neuko lice, može toliko toga daizjavi i na svoju štetu, naravno bez namere da sebi načini štetu, ali iz pukog neznanja može da napravi takve štete koje će kasnije da se odraze na sam dalji tok krivičnog postupka. Mislimo da bi neprihvatanjem ovog amandmana došlo do kršenja osnovnih ljudskih prava i to je suština ne samo ovog amandmana nego mnogih amandmana SRS. I kada smo govorili u načelnoj raspravi, a i sada kada govorimo o pojedinostima, sve više se vidi koliko će se ovim predlogom krivičnog zakonika, ako bude ovakav usvojen, bez naših amandmana, kršiti osnovna ljudska prava građana Srbije. Ovo nije dobar pristup, ni principijelno rešenje u ovom članu i zato predlažem, pošto Vlada nije prihvatila amandman, da se u danu za glasanje ovaj amandman prihvati.
Za reč se javio Zoran Krasić. Izvolite.
Evo, pre nego što konkretno kažem koju reč o ovom amandmanu na član 95, zamolio bih poslanike koji su prisutni, a i ove predsednike poslaničkih grupa, da pogledaju šta je napisano u članu 87. stav 3. Tu je navedeno da ukoliko je od okrivljenog oduzeta droga da, pre nego što počne glavni pretres postoji mogućnost da se, pa čak i obaveza, kompletna količina uništi, s tim što postoji obaveza da se obezbedi deset puta veća količina od one koja je neophodna za jednu stručnu analizu. Ako pretpostavimo da je za analizu potreban jedan gram, znači potrebno je da se ostavi 10 grama od 50 ili 150 ili 250 ili 300 kilograma. Tu se pojavljuje jedan problem. Ako je stranka neuka i nema dobrog branioca, koji bi još u toku istrage pored jednog veštačenja tražio i drugo veštačenje po sistemu slučajnog uzorka itd, onda postoji stvarno mogućnost da se obezbedi 10 grama nečega što predstavlja opojnu drogu, a da se sve ono drugo uništi i da kasnije ne može da se naknadno izvrši veštačenje, da se proveri da li je bila ta količina, da li je ovo, da li je ono. Zašto sam ovo rekao? Ovo sam rekao upravo zbog ovoga što je predviđeno članom 95.u stavu 4. koji tražimo da se briše. Ovde se pravi razlika između okrivljenog, da li je on pročitao krivičnu prijavu ili nije pročitao krivičnu prijavu. Ako je pročitao krivičnu prijavu pre nego što se sasluša i da svoj iskaz, on ne može da komunicira sa svojim braniocem, ne može da se dogovara, da ga ovaj poučava šta koja reč znači. Ako je njemu pročitana krivična prijava ili mu je samo saopšteno u opštim crtama za šta se tereti, onda on može da komunicira sa svojim advokatom kao braniocem i da se priprema za taj svoj prvi iskaz. Prosto neverovatno da li da zavisi od toga da li je okrivljeni uzeo papir u ruke i pročitao ili nije imao prilike da uzme papir i da pročita. Ovaj stav 4. nije dat u funkciji okrivljenog da neposredno može da se upozna s tim, nego je dat u funkciji podvale. Kakve podvale? Jednostavno, neukoj stranci se tutne taj papir u ruke, ona kaže - pa molim vas, pa kakve veze imam s tim, e, sad ste to pročitali, pomerite se, branilac tamo u ćošku ćuti, e, sad ti odgovaraj. Situacija da se stranci samo pročita ili onako u osnovnim crtama - pa vi se teretite za to, to i to, a on kaže -da li bih mogao da se posavetujem sa mojim advokatom, da mi objasni šta koja reč znači, šta to znači krivično delo? Onda ima pravo da se posavetuje pre nego što da svoj iskaz. To ne sme da stoji u zakonu. Ne sme od jednog papira da zavisi pravo okrivljenog, a ovde u stavu 4. je to tako napisano. Znači, ne u funkciji što bolje obaveštenosti okrivljenog, jer to je njegovo pravo, i po Ustavu, i po svim međunarodnim aktima, da bude odmah obavešten o svim razlozima zbog kojih se on tereti i krivično goni, da mu se predoče koji dokazi postoje protiv njega, da mu se da dovoljno vremena da se pripremi, da omogući sebi odbranu i u ovoj fazi, ovde nije odbrana nego razjašnjavanje nekih činjenica koje su važne da tužilaštvo i onaj koji proganja odredi, odluči da li će da nastavi gonjenje ili ne. Pošto je takva suština prava okrivljenog, onda ova podvala u stavu 4,sa guranjem krivične prijave da je on vidi ili da je pipne, i da od toga zavisi mogućnost komunikacije sa braniocem, za nas iz SRS je neprihvatljiva i zato i predlažemo da se taj stav briše, da ostane ono što je ispred, ona prva tri stava i ono što je u 5. i 6, i ovim stavovima koji slede. Molim vašu pažnju da recimo posmatrate i u kontekstu člana 87, gde stvarno postoji mogućnost da se, ukoliko je neuka stranka, montira čitav dokazni postupak. Jer, navodno, eto, uzeli smo 10 grama, dovoljno je, ovo sve možemo da uništimo. Pa sad, sa koje strane je uzeto 10 grama, da li odavde, da li odande, da li je možda ovde bilo samo kilo, a 900 kilograma brašno ili šećer ili ne znam šta, šećer u prahu, nije bitno. Na taj način se praktično uklanjaju tragovi, dokazi. Mi nismo podneli amandman na član 87. jer prosto nam deluje neverovatno da neko može da u zakon ubaci neki stav i neki član koji toliko odiše podvalom. Nismo mogli da shvatimo, ali kod ovog člana 95. smo morali da intervenišemo, jer će neuka stranka verovatno da strada. Neće biti u mogućnosti da se konsultuje sa svojim advokatom da mu objasni šta znači koja reč u opisu krivičnog dela. Pazite, svaka reč ima neki svoj sinonim. Svaka reč ima i svoje lokalno značenje. To što je napisano u našem Krivičnom zakoniku ne tumači se na svim teritorijama, na celoj celokupnoj teritoriji Republike Srbije na istovetan način, jer jedna reč ima višeslojno značenje u Vranju u odnosu na Suboticu, gde ta reč potpuno ima drugo, možda i preciznije i suženije tumačenje. Zato je potrebno da advokat sa okrivljenim raspravi i da ga obavesti šta to znači u Krivičnom zakoniku. Da on olako, dajući prvu izjavu, ne pojača svoju sumnju, odnosno sumnju tužioca u njega. Zato smatram da mnoge odredbe, vi ste videli mi smo u proteklih 10 amandmana upravo potencirali to da ne smemo da dozvolimo da zakonik o krivičnom postupku omogući nekome da nevine osobe budu u zatvoru i budu kažnjene. Ovo što smo tražili amandmanima ne utiče, odnosno ne smanjuje, ne pogoršava i ne ugrožava efikasnu borbu protiv kriminala. Ali, potencira ljudska prava naših građana, jer prosto ne možemo da shvatimo da zbog neukosti neko treba da leži u zatvoru.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 99. amandman je podnela Ljiljana Nestorović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima Ljiljana Nestorović. Izvolite.
Član 99. ovog predloga zakonika predviđen je pod naslovom - Beleženje iskaza okrivljenog. Po meni veoma bitno poglavlje, upravo u kontekstu onoga što je govorio i gospodin Krasić, jer je ovde veoma važno da vodimo računa da okrivljeni, bez obzira na svoju stručnost, pismenost i sve ostale karakteristike, u svakom trenutku bude neko čija će ljudska prava do kraja biti ispoštovana i gde će on imati sve mehanizme, makar od strane države i onih koji je predstavljaju, da mu se ta ljudska prava do kraja uvaže. Dakle, članom 99. predviđeno je da se iskaz okrivljenog unosi u zapisnik u obliku pripovedanja u prvom licu, a postavljena pitanja i odgovori na njih uneće se u zapisnik samo kada se odnose na krivičnu stvar. U drugom stavu kaže se da se okrivljenom može dozvoliti da svoj iskaz sam kazuje u zapisnik. U trećem, iskaz okrivljenog se po pravilu snima uređajima za zvučno i zvučno i video snimanje, osim kada to iz važnih razloga, pri tom zaista mi nije jasno koji su to važni razlozi, nije moguće. Svojim amandmanom na član 99. Predloga zakonika predlažem da se promeni stav 2. koji bi u tom slučaju glasio: "Okrivljenom se mora predočiti da je dozvoljeno da svoj iskaz sam kazuje u zapisnik". Okrivljenom bi, po mom dubokom uverenju, u svakom slučaju trebalo ostaviti mogućnost da svoj iskaz sam kazuje u zapisnik, jer interpretacija tuđeg iskaza može biti problematična, čak i ako interpretaciju vrši sudija, a pogotovo ako iz razloga navedenih u stavu 3. zvučno i video snimanje nije bilo moguće. Autentičan iskaz okrivljenog važan je i u ožalbenom postupku. U odgovoru ministra, odnosno Vlade na činjenicu da se ovaj amandman odbija, dobila sam otprilike obrazloženje da ukoliko je taj koji je okrivljeni nepismen, polupismen, problematičnog izražavanja, onda je svakako bolje da sudija interpretira ono što je on kazao. Međutim, ako bolje razmislimo, upravo u tim slučajevima koje je u obrazloženju naveo ministar, kada neko ima slabiju moć elokvencije, objašnjavanja, razumevanja, dakle, interpretirati nekoga koji sam problematično iznosi neke svoje zaključke, činjenice u vezi sa određenim slučajem, jeste tek falsifikat onoga što je eventualno i sam optuženi pogrešno protumačio ili pogrešno interpretirao, tako da na kraju možemo apsolutno dobiti neautentičnu izjavu i ako sudija, ovlašćeno stručno lice, diktira to u zapisnik. Lično, s obzirom da sam imala određeni sudski postupak, gde ne bih govorila detalje, bila sam čak u situaciji da sudija odbija, iako zahtevam da u zapisnik uđe upravo ono što želim da uđe, jer na to imam pravo, da sudija reinterpretira iz nekih svojih razloga i interesa, ali ne bih sada da pričam o tome i da zamaram ovo telo, ali on uporno je odbijao da to tako uđe u zapisnik, da bih verovatno posle toga imala neke otežavajuće okolnosti u daljem postupku suđenja, i veoma mi je bilo teško da se izborim da u zapisnik uđe ono što sam, kao neko ko je bio u tom sudskom postupku, želela da uđem. Potpuno sam sigurna da treba prihvatiti ovaj amandman, jer jedno na taj način mi možemo dobiti autentično svedočenje u zapisniku i biti sigurni da je do kraja ispoštovano pravo samog optuženog koji daje u stvari iskaz da će mu biti do kraja ispoštovano pravo da ono što je njegova volja uđe u zapisnik.
Za reč se po amandmanu javio Zoran Krasić.
Da je zakon loš najbolje ćete videti ako pročitate pojedine članove svakog zakona, ne samo ovog, i ukoliko u nekom tekstu člana nađete da je napisano ''po pravilu'', znajte da od toga nema ništa. Taj član i taj zakon ne valjaju, jer po pravilu može da se tumači kako se ćefne onome koji vodi postupak. Ovo je jedan od većih problema utvrđivanja istine u svim našim sudskim postupcima. To je ta proizvoljnost gde, diktirajući zapisničaru, sudija daje svoju impresiju i svoju interpretaciju onoga što je neko saopštio u toku nekog postupka. Mislim da je krajnje vreme da se pređe na obavezno stenografsko snimanje svih pretresa, rasprava i svega onoga što se radi u nekom postupku. Jer mi imamo prebogat jezik, sa mnogoznačnim izrazima, velikim brojem značenja za jednu istu reč. Nije sasvim svejedno u kom kontekstu se stavlja jedna reč, da li na početku, da li na kraju rečenice, šta ona u lokalnom smislu znači itd. Ako se svemu tome doda improvizacija od strane sudije kako on smatra da je neko nešto saopštio, onda ćemo imati ovu situaciju. Međutim, i ova formulacija koja se predlaže amandmanom praktično ne obavezuje, nego samo za organ postoji obaveza da predoči da postoji takva mogućnost. Šta kad predoči? Pa ovaj kaže – hteo bih da koristim to, a on kaže - ne možeš. Zašto? Pa sledeći stav, kaže se ''po pravilu, ako postoje tehničke mogućnosti.'' Ako se vrši transformacija pravosuđa mnogo veći efekat za pravosuđe bi bilo, a to će biti sledeći zakon, da sve ovo što ste namenili pravosudnom centru, da ste dali da se opreme sudovi sa sredstvima za snimanje, audiovizuelno snimanje svega ovoga što se dešava, pa makar da ste završili polovinu sudova ove godine, pa sledeće godine nešto drugo itd. Vidite i ovde se snima, stenogram se vodi, postoje ovi USB, ovaj fleš, na njemu stane kompletno sve što se priča ovde i tamo se posle prekuca. Zašto ne bi sud mogao to da radi. Taj fleš ne verujem da košta više od 50 evra, ne verujem, a ako se obezbedi velika količina, sigurno će neka druga cena da bude. Svaki zapisničar, svaki sud bi trebalo da ima to, i postoji mogućnost i da se lepo posluša i da se lepo umnoži, i da se dobije i pisana varijanta, ona uvek mora da se dobije. Mislim da već postoje neki sudovi koji rade po tim novim standardima. Jeste to prilično skupo, ali još skuplje je ukoliko se ne utvrdi istina. Svi smo svedoci, ko je jedanput bio u sudu i video kako se prepravi ta izjava. Sada onaj koji je malo drčan i bezobrazan, on podvikne sudiji i kaže, to nisam rekao, nego sam rekao ovako, i onda on unosi novu interpretaciju, i onaj iz višeg suda kada treba da tumači šta se dešavalo u prvostepenom postupku, prosto samo čovek da se prekrsti i da kaže, ukida se i vraća se na prvostepeno, pa raščistite šta je šta. Ovako bi to bilo mnogo jednostavnije. Mislim da mogućnosti postoje, eto uložite samo 50% sredstava što peru neki nevladini i ovi koji nisu izabrani za sudije, pa su postali predavači u Pravosudnom centru. Njima uskratite te pare i dajte ovo. Ne postoji bolje sredstvo za obuku sudija od ovoga. Ne postoji bolje sredstvo, verujte. Sud zna zakon, samo još da se nauči kako da se pravi stenogram i verno ostane zapisano sve što je rađeno u toku postupka, i onda viši organ može da ceni zakonitost odluke. Ovako, sa interpretacijama. Drugo nešto, pa i kada kažete okrivljenom, slobodno diktiraj, zapisničar će da unosi, on opet ima da se zbuni i toliko puta je bila situacija da počinje, a zašto, zato što ima neka pauza i ne može slobodno da se izražava. Vreme je da se obezbedi nov način vođenja zapisnika i evidentiranja svih iskaza, izjava i svedoka i okrivljenog. Na taj način onaj ko ceni zakonitost prvostepene odluke i svega onoga što je urađeno pre nego što je došlo do žalbe može da utvrdi šta je to autentično, u kom kontekstu je upotrebljena koja reč i sa kojim značenjem, a ne da se prepusti improvizacijama i emocijama nekog sudije, pa u od zavisnosti od toga da li mu je neko simpatičan ili nije on diktira da li treba da vodi dete na vakcinaciju, hajde da ubrzamo, ili daktilografkinja treba da nešto završi, pa hajde da prekratimo, pa umesto šest rečenica stavićemo dve rečenice. Da, on je priznao, a on nikada nije ni rekao priznajem. Kada takođe uđe interpretacija u zapisnik, onda je vrlo teško u ožalbenom postupku da se dokaže da to što je navedeno tu ne odgovara istini. Kada se to stavi u žalbu i kaže se, to što je zapisano u zapisniku ne odgovara istini, onda opet treba da se vodi neki krivični postupak da bi se dokazalo da je sudija namerno ili svesno prekršio zakon ili zloupotrebio svoj položaj itd. Još jedna stvar na koju moram da vam kažem, gospodineministre, da li znate kolike smo probleme imali da švercujemo diktafone da bismo zapisali šta se priča na pretresu i da objavimo u nekoj od naših knjiga, jer ono što unose sudije nema veze sa iskazima i svedoka i okrivljenog. Ili, da pišemo predsedniku suda, da ga molimo da nam omogućiili da nam omogući da bude novinar prisutan kao neko treći neutralan da bi znao o čemu se radi i šta se dešava. Ta sklonost za promenu iskaza okrivljenog neki put jeste tendenciozna i namerna, a neki put je stvarno slučajna, to mora da se kaže. Sudija želi da završi predmet i da prekrati to, da da nešto svoje i da završi posao. Nisam pričao o Danku Lauševiću iz Petog opštinskog, kako on diktira, ili o onom tamo Šćepanoviću iz Četvrtog. Sa smeškom daju svoju interpretaciju, pa onda okrivljeni mora šest puta da interveniše i kaže, sudija nisam rekao to, nego sam rekao to i to. I onda okrivljeni kaže nije tako nego ovako, ako je sudija dobre volje da unese. A da ne pričamo o iskazima branilaca i advokata, gde prosto kod nekih sudija mora da se izbore.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 101. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 101, koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS, predlažem da se tačka 3) briše. Ona se odnosi na situaciju kada se saslušava okrivljeni sa invaliditetom i kada se saslušava okrivljeni putem tumača. Vi znate, gospodine ministre, a trebali bi da znaju i svi narodni poslanici koji su eventualno pratili ovu materiju, da se za angažman tumača i veštaka od strane nadležnog suda raspisuje konkurs, je l' tako, i da svaki sud treba da ima evidenciju o tome koji su to veštaci, koji su to tumači i oni po pozivu obavljaju svoj posao. U svakom žitu ima kukolja, pa tako kada su u pitanju i veštaci. Raznorazne brljotine naprave, ima tu i sitne ili malo veće korupcije, i to je nešto što takođe treba da bude predmet suzbijanja korupcije kada je u pitanju taj deo vezan za pravosuđe, a naročito kada su razne procene, imovinsko-pravni odnosi i vi to čak bolje znate. Ima toga na pretek. Mene to uopšte ne čudi. Ali, kada je u pitanju pomoć od strane tumača za invalidno lice, za lice kome je potrebno da se preko tumača, znači za onog koji ima oštećen sluh, objasni kakva su njegova prava i da se sasluša u određenom krivičnom delu, neverovatno je, gospodine ministre, da vi predviđate jednu ovakvu situaciju. Evo šta kaže tačka 3) člana 101. zakona: ''Ako tumač nije ranije položio zakletvu, pozvaće se da položi zakletvu da će verno preneti pitanja koja se okrivljenom upućuju i izjave koje on bude davao. Ako tumač odbije da položi zakletvu, njegova izjava unosi se u zapisnik, a organ koji vodi postupak će pozvati drugog tumača.'' Zaista ne znam da li imate nameru ili predlažete ovim članom zakona i ovim zakonom da na silu i sa ulice skupljate tumače da dolaze u sud. Ako postoji registar veštaka i registar tumača, valjda je normalno da ti ljudi, kao i drugi nosioci pravosudnih funkcija što rade, pre nego što dođu na konkretan poziv, polože zakletvu, a ne tu na licu mesta. Otkud uopšte vama takva mogućnost da on neće. Da li se to negde pokazalo u praksi, evo volela bih da znam. Prvo je nelogično zašto svi tumači ne polože zakletvu onog momenta kada se izaberu na konkursu i kada se stave u registar tumača. Šta on ima po konkretnom pozivu da dolazi i polaže zakletvu. Vi ste ga još takvog pozvali, Peru Perića, i kažete, on je došao tog dana i ne znam šta mu je, ustao je na levu nogu, ne ti Albijaniću, nego ovaj tumač, i neće da položi zakletvu. Što on neće da položi zakletvu, da ga čovek pita, a kandidovao se za to, to je jedna časna uloga. Prvo, taj neko mora da bude kvalifikovan da bi mogao taj posao da radi. Sada dođe čoveku koji je okrivljeni je potreban tumač, sve je počelo lepo i krenulo je ročište, i on kaže, znate, neću da radim svoj posao. Vi onda kažete ovde, zamislite, usred jedne takve situacije neko mora da konstatuje, ne piše ovde ko, recimo predsednik sudskog veća da kaže, ovaj čovek ovde je tumač, koji mu jedanas razlog, ne znam šta mu je, loš mu je dan, neće čovek da položi zakletvu, neće, pa na silu da ga teramo. Vi kažete - pozvaćemo drugog. Šta ako nemate drugog tumača? Zamislite da je to sud u Batočini, ima samo jedan sudski tumač i on odbije da položi zakletvu. Vi doveli tog čoveka koji je okrivljen, sa invaliditetom, i konstatujete da ovaj neće da položi zakletvu. Koji su to uopšte tumači, koji su to ljudi koje vi imenujete na takav posao? Koliko znam, sve sudije, svi tužioci i zamenici kada se izaberu, jednog dana ih ovde pozove predsednik Skupštine, obično je to subotom ili danima kada ne zaseda Narodna skupština, dođu i polože zakletvu da će časno i odgovorno, savesno, po Ustavu i zakonu, da rade svoj posao. Tako bi trebalo da vam bude i sa tumačima. Ovo je na kraju krajeva i smešno. Odakle vama uopšte ideja da će da dođe taj tumač i da kaže, da se uzjoguni i da se naljuti i kaže - neću da polažem zakletvu i ne možete mi ništa, a nema drugog tumača. Sve to zbog toga što to ranije nisu uradili. Dakle, svi treba da polože ranije zakletvu i da to za njega bude obavezujuće. Ne polaže svaki sudija zakletvu od ročišta do ročišta, nego jednom kada je izabran na tu funkciju polaže zakletvu. Sledeći vašu logiku, možete da imate situaciju da sudija dođe na ročište tog dana i da kaže - neću da radim, neću da sudim. Došli svi, došao okrivljeni, njegov advokat, tužilac, porotnici, javnost, a on kaže - neću danas da radim, ne sviđa mi se, takav mi je dan. Stavljate nas u takvu situaciju da treba da se bavimo nekim hipotezama i da razmišljamo šta će da bude ako bude, a sve zbog toga što nije obavezujuće za tumače da polože zakletvu onda kada su po konkursu izabrani za tumača. Isto tako i porotnici. Mnogo bi bilo bolje, da se ne bi dolazilo u ovakvu situaciju, a pre svega neprijatnu situaciju zato što su u pitanju invalidna lica, da prihvatite amandman koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS i tako ćete da imate apsolutno čistu situaciju. Znaćete da tog dana, kada je okrivljenom potreban tumač, dolazi tumač iz registra, da li ih ima nekoliko u jednom mestu, evo uzela sam primer Batočine, ali bilo koji manji grad da sam uzela kao primer, recimo Požegu, neki manji grad u Srbiji gde ima malo tumača ili ima malo veštaka, reći će vam ljudi koji tamo žive, koji su advokati i znaju to, nije u redu da ostavite tačku 3) u članu 101. Zato što to nije dobro ni za ljude kojima je to potrebno i ispadate smešni, gospodine ministre. Ovaj član zakona je blago rečeno smešan. Šta mi ima da se gađamo time da li će neko da dođe ili neće, kakav će dan da mu bude i zašto neće. Stvarno je neverovatno i nikada ne bih pošla od toga da neko, ko treba da radi taj posao, neće da položi zakletvu. Kao kada biste rekli, otišao vojnik u vojsku, prošlo mesec dana, zakazan dan za zakletvu i on kaže da neće da položi zakletvu. Tako vam je isto i satumačima. To je odgovoran posao. Taj čovek nije došao tu da se igra, pa i da je na nekoj televiziji tumač u vestima za lica sa oštećenim sluhom, pa je normalan čovek, zna koja mu je odgovornost i da će normalno da radi taj posao. Sada je to uvedeno u vestima za takve ljude u 16,00 časova na državnoj televiziji. Pre nekoliko dana smo pogrešili, pa je posle gospodin Vučić dao ispravku, tačno je da to postoji u 16,00 časova. Vi sada razmišljate da onaj koji je okrivljeni i kome je pomoć neophodna, on je jednostavno samo okrivljen i polazi se od pretpostavke nevinosti i ko zna šta su takvoj osobi ili tako nekom licu mogli da nakače kao krivično delo. On još treba da dokazuje da je nevin, samim tim što je hendikepiran ne može to da uradi tako i još mu otkaže tumač, neće da radi, zakon mu daje tu mogućnost, tražite nekog drugog. Nije ovo dobro rešenje i, evo, uz sve te situacije koje mogu da se dese, a i ne moraju, sama ovakva odredba da stoji u zakonu je neozbiljna, gospodine ministre, i mislim da treba da prihvatite amandman koji sam podnela na član 101.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, nije jasno zašto se predlaže da tumač koji nije položio zakletvu treba da polaže zakletvu. Ne znam da li taj može da bude tumač ukoliko nije prethodno bio na spisku tumača i prethodno da nije u grupi pre toga položio zakletvu. Samo bih skrenuo pažnju da to nije sudska praksa zabeležila i to ne opterećuje sudsku praksu. Ne znam da li je veštak ili tumač odbio da tumači bilo šta na sudu, čega se u Predlogu boji, da ćemo naići kao slučaj. Toliko godina nisam zapazio da je tumač ili veštak odbio. Veštak može da odbije iz određenih opravdanih razloga da ne može da veštači. Tumač polaže zakletvu i ranije pre nego što je došao za tumača. Sa tim nije imala nikakvih problema sudska praksa. Dakle, suvišno je opterećivati zakon time, ukoliko veštak ili tumač nisu položili zakletvu, pa se sada pozivaju, ukoliko odbije tražićemo drugog ili trećeg. Mislim da nije bilo potrebno intervenisati u zakonu i zato treba brisati ovaj deo, i ovaj amandman je apsolutno opravdan, tim pre što sudska praksa ovaj slučaj nije zabeležila kao problem. Zato SRS ukazuje da je ceo Predlog zakona zasnovan na pogrešnim rešenjima. Moram reći ono što je najvažnije, ne bi smeli dozvoliti da nam Pedi Ešdaun piše iz Brčkog distrikta zakon o krivičnom postupku. Mnoge odredbe našao sam u zakonu o krivičnom postupku što je pisao Pedi Ešdaun, identične sa odredbama koje se prepisuju i nalaze ovde. Mislim da to nama ne treba. Mi smo imali i imamo dobro krivično procesno zakonodavstvo, i kada su u pitanju veštaci, i kada su u pitanju tumači, to je na najbolji mogući način u našem zakoniku regulisano. U Ministarstvu pravde postoji služba, i preko Ministarstva pravde i veštaci i tumači registruju se, i u tom slučaju daje se čitav spisak na teritoriji Republike Srbije područnim sudovima da mogu za određene oblasti angažovati i veštaka i tumača. Ali, ne mogu da prihvatim da nam neko drugi nameće neka rešenja kao što je Pedi Ešdaun, kaže, nametnuo Brčkom distriktu. Imam ovde zakon, kasnije ću vam citirati članove i odredbe. Mi ne smemo sebi dozvoliti, pogotovu ministar koji je dugo godina čovek iz prakse, sudija, advokat, ministar pravde, stručan. U svakom slučaju mnoge stvari ministar pravde treba da spreči da ne dođu u zakon, jer stručna javnost o ovom zakonu nije se pozitivno izrazila i nije dala pozitivnu ocenu. Ne znam da li ćete mi poverovati, gospodine ministre, ali imam saznanja da na Kopaoniku marta je održano savetovanje. Niko od prisutnih nije dao pozitivne ocene. Samo jedan profesor prava učestvovao je u pisanju ovog zakona, nisu uključeni profesori stručnjaci, oni koji su kvalifikovani i koji mogu da dorade. Ako je šta trebalo učiniti u ovom zakonu, trebalo je učiniti to da se izvrše neke izmene i dopune. Reći ću vam, gospodine ministre, 2000. godine mi smo sa vrsnim stručnjacima, a vi ih dobro znate, koji su učestvovali u izradi važećeg Zakonika o krivičnom postupku koji je pretrpeo 2003. godine neke minimalne izmene, radili su ga zaista stručni ljudi, kvalifikovani, kojima niko ne može da ospori njihovo znanje, stručnost i njihove kvalifikacije. Prema tome, ako je trebalo šta intervenisati u ovom postojećem predlogu, sa intervencijama je moglo da se pođe samo u toliko da budu izmene i dopune ovog zakona. Reći ću vam da je 11 zemalja bilo konsultovano kada je rađen važeći Zakonik o krivičnom postupku i da su savremena rešenja tada već preuzeta, i ne vidim potrebu da mnoga rešenja koja su ponuđena, vi ovo niste radili, jer vi nemate vremena, imate puno obaveza, svakako, ali oni koji su ga radili, u svakom slučaju, trebalo je da vode računa da ne naruše jedinstvo krivično-procesnog prava. Predlažem da se ovaj amandman usvoji, jer mislim da ima mesta i da ne bi opterećivao zakon, ovo nije inovacija koja doprinosi poboljšanju ni teksta niti rešenja u njemu.
Reč ima ministar Stojković.
Samo jedno malo objašnjenje, iskreno sam malo iznenađen ovim što je rekao poslanik Jojić, a moj kolega advokat. Navešću primer, sudio sam čoveka koji je priveden, a bio je u pritvoru, govori pakistanski. Pozvao sam čak tumača u Beogradu, nemojte da govorimo o unutrašnjosti, sada govorim o Beogradu, jer govorim o tim malim sredinama gde toga nema uopšte, i meni tumač kaže, znam arapski, ali ne znam ovo, pa je morao da se sasluša i njegov drug koji zna srpski. Vi onda morate da ga zakunete, da bi on dobio pravo na svom jeziku da govori i da bude prevođen. Još jedan mali dodatak, da je taj drugi Pakistanac rekao, znam srpski, ali ne znam u toj meri dobro da ga prevodim, neću da se zakunem, pa da li bi ga zakleli? Ja ne bih. To je ona priča iz prakse o malim mestima, gde nemate za 50% jezika tumače, a možete da zamislite kada mu dovede čoveka, vi morate nekako da rešite, morate da pozovete nekog profesora koji zna jezik, pozvaću ga, a tada moram da ga zakunem. To je celo objašnjenje. Normalno da tamo gde ima dovoljno prevodioca neće biti problema, ali imate malo mesto ili situacije koje traže sve to, tako da se ljudi što pre privode i sprovode dalje. To je bio razlog unošenja ovog člana i mislim da je neophodan.
Na član 103, sa ispravkom, amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Mamula. Vlada je prihvatila amandman, sa ispravkom. Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 129. amandman je podneo poslanik Vladimir Homan. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 136. i član 136. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 137. i član 137. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 138. i član 138. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 139. amandman je podnela Ljiljana Nestorović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 140. amandman je podnela Ljiljana Nestorović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini Republike Srbije za upražnjena poslanička mesta, kako bismo omogućili njihovo učešće u Radu Narodne skupštine. Uručen vam je izveštaj Republičke izborne komisije o izboru narodnih poslanika radi popune upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnim poslanicima, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnim poslanicima Momčilu Spasiću i Zoranu Subotičkom, izabranim sa izborne liste G17 plus - Miroljub Labus. Na osnovu izveštaja Republičke izborne komisije i izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnim poslanicima Momčilu Spasiću i Zoranu Subotičkom. Čestitam narodnim poslanicima na izboru. Još jedno obaveštenje, samo da sačekamo da narodni poslanici zauzmu svoja mesta, izvolite. Primili ste ostavke Vesne Obradović i Branke Bošnjak na funkcije narodnih poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbijei izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije povodom razmatranja ovih ostavki, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavki nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2. Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. stav 2. i 3. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovim narodnim poslanicima. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2. i stav 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština na predlog Administrativnog odbora konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koje su izabrani, narodnim poslanicima Vesni Obradović i Branki Bošnjak, izabranim sa izborne liste G17 plus - Miroljub Labus, danom podnošenja ostavki. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Na član 146. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da istaknem jedno nezadovoljstvo danas kada raspravljamo o veoma važnom zakonu. U Narodnoj skupštini Republike Srbije manje je poslanika nego što je bilo u subotu, 13. maja, u Ljuboviji, gde je održana promocija knjige – Svedočenje prof. dr Vojislava Šešelja u procesu protiv Slobodana Miloševića, ako se izuzmu poslanici SRS koji su ovde prisutni u velikom broju. Podneo sam amandman na član 146. zakonika o krivičnom postupku. Stekao sam utisak, iako nijedan od narodnih poslanika nikad nije potcenio stručno znanje i kvalifikaciju ministra Stojkovića, da je ministar Stojković uzeo malo učešća u izradi ovog zakona ili je možda bio opterećen haškim poslovima. Naravno, ni ministar Stojković ni Vlada Republike Srbije se ne pitaju zbog čega ni posle četiri godine ne počinje suđenje prof. dr Vojislavu Šešelju u Haškom tribunalu, ali su verovatno zauzeti drugim poslovima. Član 146. Predloga zakonika reguliše posebne dokazne radnje. Posebne dokazne radnje se mogu provoditi u teškim krivičnim delima. Moj amandman se ne odnosi na osporavanje tih posebnih radnji u teškim krivičnim delima, nego sam na član 146. stav 4. podneo amandman, tamo gde se kaže "ubistvo, teško ubistvo i serijsko silovanje", predložio sam da se reči "serijsko silovanje" zamene rečima "višestruko silovanje". Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a u obrazloženju je rečeno da je termin "serijsko silovanje" regulisan članom 22. predloženog zakonika. Tu se kaže: "Izraz ''serijsko silovanje'' u odredbama ovog zakonika (član 146. stav 1. tačka 4)), obuhvata jedno jedno ili više krivičnih dela". Mislim da je ovaj amandman trebalo prihvatiti, pa predlažem poslanicima da u danu za glasanje prihvate ovaj amandman.
Za reč se javio narodni poslanik Petar Jojić, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, u našoj terminologiji i u našem pravu do sada nije bilo zabeleženo da je kao krivično delo bilo definisano serijsko silovanje. Ukazujem na jednu važnu činjenicu da ovo nije dopušteno u zakon unositi, jer to ipak vređa i dostojanstvo. Ni u kom slučaju se ne bi moglo prihvatiti kao definicija, jer zadire i vređa osnovna ljudska prava i slobode. To serijsko silovanje, kažem, do sada u našoj sudskoj praksi i u našem pravu nije bilo definisano. Znam da je ministar Stojković imao u svojoj sudskoj praksi i takvih krivičnih dela, ali ovakva definicija nije bila u našem Krivičnom zakoniku, niti je bila u Zakoniku o krivičnom postupku. Nije ovo u skladu sa Ustavom. Zamislite vi sada objaviti presudu u kojoj se kaže da je bilo serijsko silovanje. Da li je u toj seriji bilo dvoje, troje, četvoro, petoro, desetoro itd, to bi bilo jako ružno. Može da se kaže: "višestruko silovanje". Tvorcu ovakve definicije poručujem da ovo nije prihvaćeno u stručnoj javnosti, a u našoj javnosti takođe taj termin neće biti prikladan i zato ga treba izbaciti iz našeg zakonodavstva, i treba prihvatiti ovaj amandman koji je podnela SRS. Ima opravdanja, jer je daleko prikladnije rešenje , jer smo rekli da se u članu 146. stav 1. tačka 4) reči "serijsko silovanje" zamenjuju rečima "višestruko silovanje". Zato predlažemo da se ovaj amandman usvoji, jer je delotvoran i ima neke pravne logike. Da se ne desi, kao što se dešavalo u prethodnim delovima članova, u kojima se izrazi i definicije, umesto to da bude to, a u stvari u zakonu i u primeni ne doprinosi ničemu, da bi nešto bilo poboljšano, da bi bilo delotvorno, da bi bilo lakše primenjivo u zakonu, da bi sutra sudijama i onima koji primenjuju zakon bilo sasvim logičnije, prihvatljivije i razumnije.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 146. amandman je podneo poslanik Petar Cvetković. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 146. amandman je podneo poslanik Vladimir Homan. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 151. amandman je podneo poslanik Petar Jojić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, tajni islednik, to jest tajni agent vam je kao špijunka u krevetu. Ništa vam to drugo ne znači. Uvođenjem tajnog islednika Srbija će doživeti nešto što nijedna država nije doživela, a država Srbija u svojoj dubokoj i velikoj istorijskoj i tradicionalnoj pravnoj praksi ovo nikada nije dozvoljavala. Tajni islednik treba da bude instaliran u sudu, u tužilaštvu, u opštini, u školi, na fakultetu, u vojsci, u preduzeću. Biće vam instaliran tamo gde nikada niko nije pomislio da će se naći tajni agent. Tajni agent vam je jedan provokator koji će nam napraviti veliko zlo u pravnoj praksi, koji će optužiti mnoge nevine ljude, koji će prikupljati podatke i otvarati operativne obrade, koji će pisati službene beleške i lažne izveštaje, koji će biti tihi, ali opasan komšija u vašem susedstvu. Taj će da napiše informaciju ili izveštaj koji će se dostaviti tužiocu, tužilac će na osnovu te informacije podneti optužni akt i to će predstavljati dokaz. Sada se postavlja pitanje: gde nam je načelo neposrednosti? Ko će znati da li će taj tajni svedok koji je došao do dokaza, moći da se suoči sa optuženim na sudu u kontradiktornom postupku? Neće. Neće ga okrivljeni nikada videti, ali će njega videti i kod njega će da dođe i da sa njim sarađuje javni tužilac, i on će biti produžena ruka javnog tužioca. Tajni dosijei koji će se otvarati, neće to biti ni 48. godina, kada je izbila Rezolucija Informbiroa, neće to biti ni akcija "Sablja", taj će da vam žari i pali, da lažno optužuje i da stradaju nevini ljudi. Zamislite u 2006. ili 2007. godini, ako dođe do primene, mi zasnivamo dokaze na lažnom agentu. Šta će nama tajni islednik? Nije ova država divlja Amerika i Divlji Zapad. Ovo je normalna država. U Srbiji žive normalni građani, a oni koji su počinili neke zločine ili krivična dela ti će odgovarati, a za to postoje nadležni organi koji operativnim putem, u toku redovne službe, policija, delujući preventivno i represivno, dolazi do dokaza i daje te dokaze javnom tužiocu. Gospodine Stojkoviću, sutra kad ne budete ministar, kad vam dođe tajni agent, a npr. angažujem tajnog agenta Krasić Zorana, da li bi to bilo u redu? To nikad ne bih naravno uradio, ali zapamtite, znam kakav je Krasić, on je častan čovek, nikada ne bi podmetao, ali i vi i ja, i mi svi ovde moramo da vodimo računa, jer ovo neće samo ako se usvoji biti primenjivo u ovoj godini i idućoj. Ovo može da ostane godinama, a to godinama može da nanese ogromnu štetu našim građanima. Biće ugrožena osnovna ljudska prava. Ovo nije u skladu sa evropskim Paktom o pravima i slobodama, sa Poveljom Ujedinjenih nacija, ovo ne. Molim vas, tajni agent će u svim porama da se nađe, ali njega niko ne kontroliše. Ko kontroliše tajnog agenta. Kada ćete vi moći, gospodine ministre, da kontrolišete jednog agenta? Recimo, sutra postanete u nekom drugom resoru, direktor, službenik ili činovnik. Kako mi možemo njega kontrolisati? Nikako. On će biti pre svega ilegalac, radiće sve tajno. Samo bih skrenuo pažnju, mi smo imali tajnu policiju, mi imamo i danas tajnu policiju, mi imamo službu javne bezbednosti, koja je preimenovana u policiju, kriminalističku, i saobraćajnu, i policiju poretka, ali ti ljudi rade normalno. Zamislite šta će se desiti, sada ćete imati u policiji tajnog islednika za policiju, mada on ima i inspektora. i komandira. i ima načelnika, ima generala, ima ministra, ali će se naći i u tim redovima koji će da podmeću samo, i da piše taj žbir beleške, i da otvara dosije. E, to je opasno. U tome mi iz SRS apsolutno ne možemo da se saglasimo, jer smo protiv toga na startu. On nam neće u našoj reformi pravosuđa niti bezbednosti zemlje ništa pomoći, on će nam odmoći, on će mnoge građane u crno zavijati. To je kreatura koja ne sme da se apsolutno u zakonu nađe, to je opasna kreatura, to vam moram reći. Radio sam u toj službi i znam šta sve mogu ljudi da urade, kakve sve podmetaljke mogu da učine, to je opasno. To je možda lepo zamišljena ideja, ali ta bi ideja bila da je tu zaista čist posao do kraja, da ćete vi naći čoveka časnog i poštenog koji se neće baviti prljavim poslovima, koji neće podmićivati, potplaćivati i podstrekavati. Najopasnije je to što će to biti podstrekač za izvršenje mnogih krivičnih dela. A kada bi ga otkrili, on bi bio saizvršilac i bio bi kao podstrekač, naravno, da se nađe pred sudom. Ali, tajnog agenta ugraditi u upravni sistem Srbije u 2006. godini je katastrofa za građane Srbije, katastrofa za bezbednost i sigurnost građana, za prava i slobode njihove. To je takva opasnost da vi imate neprijatelja, a ne znate ko vam je neprijatelj. Nek se samo zameri sa komšijom, komšija je završio na robiji, u tamnici. Nek se samo zameri sa kolegom na radnom mestu, neka se zameri sa nekim građaninom po bilo kom osnovu u mestu gde živi, pa taj građanin odmah ima dosije, taj građanin ima odmah svakog dana pre podne šta je radio od 7 do 14 časova jedna beleška, jedan izveštaj, šta je radio od 14 do 24, šta je radio od 0 do 7, tri izveštaja, četiri će se naći, i oni se sada prate i ulažu. Zamislite da njegov iskaz niko ne može da proveri, to je opasno. Redovna policija naša sada operativno radi u skladu sa zakonom i Ustavom, ali prikuplja dokaze, ne dokazne radnje, nego dokaze pruža sudu, a ti dokazi jesu vidljivi i merljivi, uočljivi. E sad vidite, mi unosimo u zakon nešto da nam je uho jače od oka. To znači ono što je doušnik čuo, a ne ono vi kao sudija ili kao građanin šta ste videli ili imali predmet kao dokaz u rukama. Mnoge će u crno zaviti taj tajni agent. Ja sam protiv njega baš zbog toga što dobro poznajem tu materiju, nema joj mesta, verujte mi. Vi možete da do mile volje predlažete sto i hiljade agenata, to nije bitno, ali vam mogu reći da mu ovde mesta nema, po našem dubokom uverenju. Znam iz kog zakona je ovo preuzeto, kasnije ću vam ga citirati, što u našoj praksi apsolutno nije moguće primeniti. Nema mu mesta, treba slobode i prava građana čuvati i ne dozvoliti da nam neko rovari i optužuje nevine građane. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Javile su se Nataša Jovanović i Vjerica Radeta. Nataša Jovanović, imate četiri minuta i 20 sekundi, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovo sve što vam je rekao gospodin Jojić je dakle moguće da se dešava, a kada je bila rasprava u načelu ja sam potencirala scene iz filma o tajnom agentu Džems Bondu 007, i zaista ako vi hoćete da imate takvoj tajnog agenta i da on na onakav način radi posao, to je smešno, neizvodljivo i veoma opasno. Mene naročito ne zbunjuje, nego otvara mi prostor za razmišljanje ova tačka u kojoj kažete da će tajnog agenta, odnosno prikrivenog islednika, tog budućeg Džems Bonda, i nije rekao ovo za džabe gospodin Jojić, jer uz Džems Bonda ide uvek neka lepotica, znate. U onoj zadnjoj verziji to je bila Hale Beri, pre toga neka druga i tako, i on je čovek, sa asocijacijom na to, rekao kako deluju tajni agenti i šta imaju kao priručno sredstvo. Ali, što se tiče odluke da ministar unutrašnjih poslova ili direktor BIA imenuje tajnog agenta, to je apsolutno neprihvatljivo, a sa druge strane je neverovatno da vi dajete mogućnost da čak i penzionisano lice MUP-a bude tajni agent. I ko će sada da prepozna Dušana Mihailovića bez brkova i sa 20 kilograma manje, a znate da je on sklon tome i da je on taj koji voli da namešta ljude, da im piše lažne optužnice za Haški tribunal, kao što je to uradiou slučaju predsednika stranke naše, dr Vojislava Šešelja, da sarađuje sa izdajnicima poput Milana Babića, sa ostalima. Čume mu je bio najbolji drug, o čemu vi pričate. A on bio ministar policije, znači policajac. Neće da se naljuti kolega Jojić, znate kako kažu - jednom policajac, uvek policajac. Ali, kada se desi situacija da ministar može da nađe i tog takvog i da kaže, ti si evo sada u ulozi tajnog agenta, sve ne znam šta da urade i kakve operacije da urade na samom Dušanu Mihailoviću, od njega nikada ne može da nastane Pirs Brosnan, znate, ali i sve da se desi da ga zakamufliraju, i kao to je neki fini gospodin, i on ulazi u dobro organizovanu kriminalnu grupu i radi ove poslove, i ajte ima šest meseci da sve to obavi, znate koji je to rok, svakakve situacije. Pa onda iz nekog npr. ovakvog sata, kao što je moj, specijalno sredstvo, znate, svačega ima po filmovima, mašta može da vam proradi u svakom zakonu i svašta se desi, te plastični eksploziv ovde, te onde, te u stanju je da se katapultira iz BMV-a ili već koje mu je vozilo predviđeno za te situacije. Sačuvaj bože, zaista neverovatno. Pominjao je malopre gospodin Jojić one koji su služili za cinkarenje ljudi 48. godine. Neki od njih sada traže da se rehabilituju, a bili glavni cinkaroši, a navodno boravili na Golom otoku, poput onog Dragoljuba Mićunovića. Ceo njegov posao je bio da cinkari one tamo, i to žene, mlade žene, koje su sa 17, 18 godina završile na dugogodišnjoj robiji na Golom otoku, ima takvih primera, ali neću po imenu i prezimenu, na sedam i osam godina u najgorem rudniku bili, i obraćali im se sa "marvo, stoko'' i ne znam kako ti zlikovci tamo. Uloga Mićuna je bila da cinkari da li ovaj dobro radi u kamenolomu i šta priča između sebe. Taj se sada drznuo po ovom zakonu što ste izglasali da traži da bude i rehabilitovan. Još ćete da proglasite Dušana Mihailovića herojem. Prikriveni islednik, tajni agent, ušao u opasnu kriminalnu grupu, teroriste raskrinkao i vi kažete - on je heroj ili neki drugi takav. Ili, recimo, kažete - zamislite Nenad Milić bio pomoćnik ili zamenik ministra unutrašnjih poslova, do guše umešan u kriminalne afere. Znate ova afera merceds-benc, koja tereti i Kljajevića, ona je i te kako povezana sa njim. Ili ove druge policajce, koje je Đinđić postavio na mesto direktora Udbe, odnosno BIA, sve zlikovac do zlikovca. Bili su u stanju da poređaju ljude uza zid i da streljaju, ne znam gde da ih vode. To je neverovatno. Nego znate šta je najveća sreća u svemu ovome, što će radikali da budu buduća vlast i ministar policije i ljudi koji će da najpre menjaju ovako loše zakonske odredbe i neće da im padne na pamet da zloupotrebljavaju svoj položaj. Kako sada stvari stoje i kako su sebi mnogo šta umislili u glavi da su sposobni za ovo ili ono, ovde koliko poznajem ovaj sastav Skupštine Srbije, samo ovu dvojicu gospode ne znam, nove poslanike G17 plus, koji su došli, oni su došli danas, dobar dan, a za sve druge verujte mi kako ih poznajem, ko zlu paru, pretpostavljam da jedno desetorica umišlja da mogu da budu tajni agenti. Šta će ljudi, mnogo gledaju holivudske filmove, svašta su sebi uvrteli u glavu, opasan član zakona, i sklon zloupotrebi, i nemojte se igrati sa ovim, ministre.
Reč ima ministar Stojković.
Da konstatujem jednu stvar: izgleda da je Nušić još uvek živ. Znao je psihologiju našeg naroda. Ovo smo sada slušali zaista mimo pravne struke. Od Ilije Čvorovića, odnosno Alekse Žunića, pa jedne tvrđe ideje, koja je i te kako u narednih 50 godina bila prisutna, od doušnika i slične stvari. Ovaj član nema veze sa tim. Međutim, ima veze sa nečim drugim. Kada provedemo toliko dugo vremena u jednom sistemu, najteže je promeniti svest. Moram da pročitam da bi bar narod čuo. Kaže - prikrivenog islednika, na predlog tužioca, određuje sud, samo u tim situacijama. Ne ovo što smo mi pričali o doušnicima, da neko sedi i piše beleške, pa mu stil nije isti kao onome što priča. Druga stvar kaže - najmanje tri lica za dela, pa nabraja: organizovani kriminal, protivdržavne bezbednosti itd. Znači, organizovani kriminal i najteže one vrste krivičnih dela. Treća stvar koju moramo imati u vidu. Izričito je rečeno da prikriveni islednik ne može, odnosno ne sme nikoga da podstiče na izvršenje krivičnih dela, tako da zaista, ako se držimo ovoga što piše u članu, onda je potpuno jasno. Znači, jednoj mafijaškoj grupi koja se bavi prodajom heroina, budite sigurni da je teško dokazati, jer to zakon i kaže - samo ako je izuzetno teško ili nemoguće drugačije dokazati, nećete dokazati ako ne ubacite lice u tu grupu. Teško. Mislim da mafiju samo tako možemo da savladamo. Iskreno da vam kažem, ova odredba imaće samo jedan problem. Malo će se naći ljudi koji će biti i hrabri i spremni da uđu u takvu grupu da bi uradili ovaj posao. Mislim da je to taj problem koji može nas da muči, ali zaista nema nikakve veze sa onim što reče moj kolega Pera Jojić, ni sa bračnim krevetima, ni sa pisanjima, to je ona stara priča. Kada jedan priča, drugi piše, a on kaže - ideja jeste moja, ali nije stil. Ne odnosi se na te stvari i to je prošlo vreme, a sa protekom vremenom nove metode će se primenjivati, a svest će se menjati.
Da li još neko želi reč? Nataša Jovanović, replika.
Smešna je situacija i da je Nušić živ nastavio bi da piše, samo da pogleda vas i Koštunicu i celu Vladu, sve mu je jasno, mogao bi da ima inspiracije koliko hoće. Ne radi se ovde uopšte o Čvorovićima, ni o onoj čuvenoj "krtice, krtiče, krtičnjak i reko ujka da ne dolazi teča" i takve slične lozinke koje su se čule po domaćoj kinematografiji, i spomenuto je o kojoj ste vi pričali, ovde se radi o ozbiljnim stvarima, gospodine ministre.Nemojte da preskačete delove teksta. Vi ste ministar i sve morate da čitate. Ako ste čitali lepo – Naredba za određivanje prikrivenog islednika (član 151.): ''Istražni sudija može, na zahtev javnog tužioca, odrediti da se, radi razjašnjavanja i dokazivanja krivičnog dela učinjenog od strane najmanje tri lica koja se organizuju za vršenje krivičnih dela, angažuje prikriveni islednik'', kao četvrti. Drugo, lepo sam vam rekla, ovo niko ne spori, tačka 1) protiv ustavnog uređenja i bezbednosti Republike Srbije i Crne Gore, 2)protiv čovečnosti i drugih dobara zaštićenih međunarodnim pravom, a to inače kada stavljate u zakone i kada pričate o tome samo deklarativno. Isto kao, vezano za međunarodno pravo i pravo optuženog da se brani, kada treba da prozborite o situaciji da je profesor dr Vojislav Šešelj četiri godine u haškom kazamatu, vi - objasniće se to, videće se itd. Nemate nikakav odgovor. E, i ovo samo tako, kaže – 4) za koje je propisana kazna zatvora preko četiri godine. Sada ovde (3) stav, posebno interesantan: ''Posebna dokazna radnja iz stava 1. ovog člana se izuzetno može odrediti i ako je ispunjen uslov iz stava 1. ovog člana, osobite okolnosti ukazuju da se priprema neko od krivičnih dela iz stava 2. ovog člana, a sve činjenice ukazuju na postojanje ozbiljne bojaznosti da se izvršenje krivičnog dela na drugi način ne bi moglo sprečiti ili bi njegovo sprečavanje bilo znatno otežano, odnosno nastupile bi nepopravljive štetne posledice po život ili zdravlje ljudi, bezbednost građana ili imovinu veće vrednosti.'' Samo mi objasnite kako će on to da spreči. Već sam rekla ovde da, to sam pričala o ovlašćenjimaministra, direktora BIA, lica koja on ovlasti, neverovatno, to je neprihvatljivo skroz da oni određuju tog Džems Bonda. Sada kaže (6) – prikriveni islednik je, po pravilu, ovlašćeno službeno lice policije, a izuzetno, kada je to opravdano, može da bude penzionisano lice. To sam vam navela na primeru ove dvojice, Dušana Mihailovića i Nenada Milića. To su lica iz prakse, koja su penzionisana i koja su bila bruka za srpsku policiju. Sada preskočih stav (7): ''Prikriveni islednik ne može biti lice za koje postoji osnovana sumnja da je sadašnji ili nekadašnji pripadnik organizovane kriminalne grupe ili lice koje je osuđivano za krivična dela za koje je propisana kazna zatvora od četiri godine ili teža kazna.'' Ali je budući, jer ga vi terate, o tome je govorio kolega Jojić, da bude taj budući počinilac tih krivičnih dela i za koje može da bude osuđen na kazne duže od četiri godine, zbog zloupotrebe i zbog činjenice da može apsolutno da se saživi sa tom mafijom, sa organizovanom terorističkom grupom, i to nisu nikakvi primeri iz Nušića, i to nije nikakva satira, niti je nešto što bi trebalo da bude smešno. To što sam navela originalne primere, pa su se ljudi nasmejali, u pravu su zbog toga. Ali, ovo je zaista jedan veoma opasan teren, na koji vi bespotrebno ulazite, zato što imamo visoko profesionalnu policiju, koja je spremna da sve ove slučajeve i na svim slučajevima radi odgovorno i savesno. To znam, jer šestomesečno, iako glasamo protiv iz drugih razloga, dobijam izveštaj u Odboru za odbranu i bezbednost MUP-a i BIA. Kada su u pitanju ova dela, čuvanje ustavnog poretka zemlje i suzbijanje organizovanog kriminala, nikada nije Odbor naišao na naše negodovanje, niti smo mi ikada na bilo koji način imali nešto protiv toga. Samo tražimo da to bude intenzivnije, efikasnije i sa visokim stepenom profesionalizma.
Ovim ćemo završiti prepodnevni deo rasprave, a reč će dobiti u 15,10. Izvolite, završite.
Dame i gospodo, ovde sasvim drugačije piše u odredbama koje se odnose na tajnog islednika. Vidite, ovo je da on podnosi izveštaj i tužiocu, i starešini, i istražnom sudiji, na tri adrese, na tri mesta on šalje izveštaje. Ko te izveštaje kontroliše? Osim toga, nemojte smetnuti sa uma, ministre, ovo je ozbiljna stvar, ne može biti ozbiljnija. Uz izveštaj, tajni agent, vaša kreatura, ne vaša nego onoga ko je ovo poturio da dođe u zakon, ta kreatura će uz to da dostavi i tajne fotografije koje je snimao, video i audio snimak, šta ćemo s ti. Da li su to dokazi? Jesu, za tužioca jesu. Kako je on došao do njih, da li je na legalan ili nelegalan način, da li je ovo ustavno dozvoljeno. Nije. Moram, nažalost, da vam kažem, gospodine ministre, nemojte zaobići Ustav Srbije. Nemojte. Uzmite Zakonik o krivičnom postupku SR Nemačke, uporedite i videćete da mnoge stvari nisu regulisane ovako na jedan diverzantski način. Ovo je diverzantski način upadanja u pore našeg pravnog sistema. Samo da vas nešto podsetim, gospodine ministre, vi to dobro znate, ali evo zbog javnosti, ne donose se zakoni za pojedinačne slučajeve. Ubistvo Zorana Đinđića ne može biti razlog, ili bilo koje krivično delo pojedinačno koje se dogodilo, da mi sada moramo celokupno zakonodavstvo da rušimo, da ga cepamo, da ga kidamo na parčad. To je opasno. Na pojedinačnim slučajevima i u odnosu na pojedinačne slučajeve ne donose se zakoni. Zakon se donosi u opštem interesu i da bude primenljiv za sve građene na teritoriji jedne države. Ovo, kao što je u Hagu, 68 puta do sada su menjali pravila, a vi se slažete, verujem, s tim da onaj ko sudi ne može sebi da propisuje pravila. To je u Haškom tribunalu. Ali, u međunarodnom pravu nije priznato, čak i u Haškom sudu i po statutu Rimskom iz 98. godine to se ne poznaje. U Hagu, po nalogu Beograda, tako se mora raditi. (Predsedavajući: Vreme.) To je ono što je opasno za naše građane. Sada da vam kažem, to sve što radi ovaj tajni agent, ta špijunka u krevetu, ponavljam ponovo, nemojte me krivo shvatiti, ali gori je od špijunke u krevetu, čak je grđi i gori, taj će lažne izveštaje da dostavlja i te lažne izveštaje niko ne kontroliše u dovoljnoj meri. To što će dostaviti javnom tužiocu, javni tužilac smatra da je to za njega dokaz, jer je unet u zakon. I fotografiju, i video-snimak, i audio-snimak, i službene beleške, i izveštaje, sve će dostaviti i javni tužilac to prihvata kao dokaz. To je opasno. Složio bih se u određenim slučajevima, nije loša ideja u nekim stvarima, ali da odlučuje veće od trojice zakletih sudija. To je ono što je opasno ovde, što nam odlučuje sutra tužilac kao organ uprave, i tuži i sudi. To je opasno.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Napravićemo pauzu u prvom delu rasprave. Nastavak je sa članom 152. Početak rada u 15,15 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Na član 152. amandman je podneo poslanika Zoran Krasić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Došli smo do amandmana na član 152. Ovaj član reguliše posebno dokazno sredstvo, a to je angažovanje prikrivenog islednika. U članu 152. opisuje se njegov izveštaj, ali ne samo izveštaj prikrivenog islednika, nego i izveštaj policije. Onda stičem utisak da ovde dva organa rade isti posao. Naravno, mi smo protiv ovog koncepta prikrivenog islednika, pa i kada su u pitanju posebno označena krivična dela. To su četiri grupe krivičnih dela protiv ustavnog uređenja i bezbednosti. Zašto smo protiv prikrivenog islednika? Valjda policija i organi bezbednosti rade na rasvetljavanju ovih krivičnih dela, pa i onog dela koje se tiče organizovanog kriminala. Ono što je interesantno za poglavlje III, praktično angažovanje prikrivenog islednika obuhvata sva dokazna sredstva. Nije to samo da se odredi policajac, penzionisani policajac ili pripadnik BIA, koji treba da se infiltrira u tu kriminalnu skupinu i da dođe do nekih dokaza za eventualno podizanje optužnice u budućnosti. Ovde je poenta što je on praktično ovlašćen da radi sve ono za šta bi drugi organi morali da traže naredbu istražnog sudije, fotografisanje, prisluškivanje itd. Ovde je to sve u rukama prikrivenog islednika. Ovde se priča da ta mera treba da traje šest meseci. Prikriveni islednik tokom trajanja posebnih dokaznih radnji iz člana 151. ovog zakona po potrebi podnosi periodični izveštaj. Njegov identitet je gotovo uvek prikriven, bez obzira na ovu naredbu jer ga određuje ministar, odnosno direktor agencije i on to podnosi neposrednim starešinama, istražnom sudiji i javnom tužiocu. Mi ništa nismo dobili, da budemo iskreni. Sada BIA ima neke svoje izveštaje. Ako se da neki izveštaj nekom drugom organu, koji treba da bude uključen u krivični progon, u većini slučajeva to je neki drugi izveštaj, nije isti, jer kada bi bio isti izveštaj, onda nemate konspirativnost, nemate tajnost. Uopšte to angažovanje prikrivenog islednika je problematično, bez obzira što se ovde pokušava sa nekim vrlo skromnim ograničenjima da se to stavi u neki okvir. Verovatno je najveće ograničenje da ne može biti podstrekač i ne može da navodi osumnjičena lica na krivična dela. Odakle vam garancija za to? Nema garancije za to. Zato smatramo da kompletno poglavlje može pre da posluži zloupotrebi nego nečemu što pomaže u otkrivanju krivičnog dela i otkrivanju izvršilaca krivičnog dela. Sudeći po ovome, protiv ustavnog uređenja i bezbednosti Republike Srbije i Crne Gore, za ova dela vama uopšte nisu potrebni prikriveni islednici. Vi ste komotno mogli da uhapsite Gorana Svilanovića. On je nekim svojim izjavama o potrebi da se Kosovo i Metohija proglase nezavisnim verovatno učinio najveći čin veleizdaje. Samo nemojte da mi kažete da je to iznošenje sopstvenog mišljenja i da to spada u slobodu izražavanja. Kakva je ta sloboda izražavanja? Valjda postoji neko ustavno ograničenje, a ono se odnosi na poštovanje teritorijalnog integriteta, suvereniteta i celokupnosti Republike Srbije. Ne može sada neko da iznosi neko mišljenje, a svi znamo da je to mišljenje saglasno sa onima koji traže da Kosovo i Metohija budu nezavisni. Slično vam je i sa ovim narkomanom Čedom Jovanovićem. Slično vam je i sa nekima iz G17 plus, koji pišu knjige. Ne ovi prisutni, oni nisu, nego neki Čeda Antić, onaj što se bio sa Čedom Jovanovićem kada su delili pare za studentski protest. Tu vam ne treba nikakav prikriveni islednik. Dalje, protiv čovečnosti i drugih dobara zaštićenih međunarodnim pravom. Ne želim da otvaram temu, ali lepo samo zvuči. Ako ste ovako napisali, sami znate da su ta dela protiv međunarodnog humanitarnog prava, obuhvaćena haškim i ženevskim konvencijama, rimskim statutom itd. Organizovanog kriminala iz člana 21. ovog zakona. Moram da konstatujem da ste tu primenili jednu modifikovanu Batićevu definiciju organizovanog kriminala. Jedino što je pogođeno u toj njegovoj definiciji to je broj osoba, minimalni, tri, jer za dva se kaže da je komplot, a ovo je već nešto drugo. Onda dalje kaže, za koje je propisana kazna zatvora preko četiri godine. Neću da pogrešim, ali ako vam kažem da verovatno više od 60% krivičnih dela iz Krivičnog zakonika ima zaprećenu kaznu dužu od četiri godine, tako da je ovo stvarno preširoko postavljeno. Velika ovlašćenja ima taj prikriveni islednik, na bazi tih velikih ovlašćenja moguće su zloupotrebe. Znate i sami, gde su velika ovlašćenja, tu su velike zloupotrebe, a gde su mala ovlašćenja, tu su male zloupotrebe. Jednostavno, svaka pojava ima svoju pozitivnu i negativnu stranu i ona je u nekoj identičnoj srazmeri. Ako imate lice sa ovakvim ovlašćenjima, koje može ovo da radi, u potpunosti vas razumem kada ste rekli, nije problem u tome što smo mi napisali to u Predlogu zakona, nego ko će to da prihvati. Znači, pored zvaničnih organa, koji rade na suzbijanju kriminaliteta, na krivičnom gonjenju, mi dobijamo još nešto, prikrivenog islednika kao dokazno sredstvo. On, od krvi i mesa, kao persona, kao ličnost, sa materijalima koje je obezbedio, a verovatno 80% je on svedok nečega šta je rađeno, šta je dogovarano, ko je izvršio, šta je izvršio, kako je izvršio itd. Mislim da ovim odredbama samo pokušavate da zaplašite, da ovo neće u praksi dati dobre rezultate, kod nas neće dati dobre rezultate, jer onda treba da razmišljate i o zaštiti tog prikrivenog islednika kao budućeg svedoka. On može da se proslavi na jednom predmetu i tu je završio posao, zato što ako je u pitanju delo organizovanog kriminala, vi sami znate u kojoj će neprijatnoj situaciji taj čovek biti sa porodicom. Mislimo da je bolje da se celo ove poglavlje izbaci, da se zadrže ova ovlašćenja koja postoje u pogledu drugih dokaza. Policija i drugi organi u redovnoj delatnosti rade na ovim poslovima, mogu da otkrivaju, mogu da gone, i otkrivanje i gonjenje zavisi od onoga ko je iznad, da budemo iskreni. Naša policija je sposobna to da završi. Donekle se toleriše, odnekle ne. Na bazi nekih mojih informacija, a nisam prikriveni islednik, policija ima veliki broj dokaza o Dinkiću i Labusu, ogroman broj dokaza. Gospodine ministre, kada ovi koji se bore protiv organizovanog kriminala dođu do vašeg Ministarstva da se raspitaju i u pogledu zaštite ovih koji su optuženi u Hagu, a trenutno se nalaze na slobodi, i u nekim drugim situacijama, iz vašeg Ministarstva se čuje pitanje prema policajcima, kada ćete da hapsite Labusa i Dinkića, iz vašeg Ministarstva. Znači, policija sve zna, molim vas, sve zna i nema nepoznanice tu. Za Labusa i za Dinkića vam ne treba nijedan prikriveni islednik, oni ljudi sve javno rade. Samo se vi šalite, vi ste sa ove govornice više puta na vreme upozoreni šta treba da radite, gde treba da se usmerite, pa vam je bila doskočica Laufer, UDB-a, pa posle nekoliko meseci to uradite. Jednog ste čak mnogo branili ovde, pa ste rekli, radikali izmišljaju, posle šest meseci, evo poternice, nema ga, pobegao. Mi vas na vreme upozoravamo i javnost na vreme obaveštavamo šta postoji i za šta vam ne trebaju ova dokazna sredstva. Gospodine ministre, u ovoj skupštini postoji i Odbor za privatizaciju. Taj odbor za privatizaciju je dobio zvaničan izveštaj MUP-a o teškom kriminalu u jednom privatizovanom preduzeću. To je policija napisala, oduzmimo pola, znači, policija osnovano sumnja i to tvrdi na nivou policijskih saznanja. Molim vas, u pitanju je privatizacija "Putnika" i svi očekuju da se preduzme krivično gonjenje tog, ne znam kako se zove, a veliki je izveštaj, pa kako su članovi njegovog upravnog odbora krčmili kapital, pa kako se prodavalo, pa kako su iz jedne firme svi članovi upravnog odbora pokupovali deo "Putnika" itd, sa vrlo konkretnim podacima. Ne treba vam nikakav islednik. Ali, ništa nije preduzeto. Da vam ne nabrajam još institucija koje to profesionalno prate, koje postavljaju pitanje policiji: šta će da se uradi sa Dinkićem i sa Labusom. Pustite ove njihove terevenke, ove stvari, to oni zabavljaju javnost. Te ovi su za Evropu, te ovi nisu za Evropu, te ovi su za Evropu odmah, a ovi su drugi za Evropu od septembra. Pročitali su to građani. Ovi poslanici nemaju veze sa tim stvarima, i oni su izmanipulisani, ali to je njihov problem, ne ulazim u te stvari. Postoje dokazi, postoje informacije, sve postoji, evo vam primer gde vam ne treba nikakav islednik. Policija ima kompletna saznanja o svemu, ali je samo pitanje onaj što komanduje policijom, onaj što komanduje tužilaštvom, onaj što komanduje kada će dati signal - može. Ovaj zakon je loš zato što onom ko odlučuje o tome kad može daje još veća ovlašćenja. Nizašto vam ne treba islednik, da dovodite u neprijatnu situaciju nekoga, možda nekog mladog penzionisanog pripadnika policije, koji je u 50-oj godini otišao u penziju i sada vi njega da angažujete za ove stvari, tim pre što je tako raspoređen kriminal kod nas, da verovatno će vrlo brzo da se sazna ko je taj. Vodite računa da ukoliko krenete sa primenom ove odredbe i desi vam se situacija da taj strada, onda onaj ko je donosio ovaj zakon, snosi ubedljivo najveću odgovornost. Znate, ljudi poprilično ovako rezonuju, pa kažu, kamo sreće, neka se raspišu neki lokalni izbori, pa makar za jednu opštinu. A znate li zbog čega, jer Vlada hapsi. Kada su bile ove tri opštine, Karić. Kada je bilo ovamo, neki drugi. I onda se stvara tenzija, au, Koštunica je hteo ozbiljno da krene da raščišćava stvari, ali čim prođu izbori, to se sve zaboravi. Ova grupa novinara odmah izmisli neku novu aferu, evo podela ove stranke, evo podela ovamo, sada Crna Gora, Srbija, samo da se to razvuče. Ne treba vam islednik prikriveni sa ovakvim ovlašćenjima, znajte da ćete teško da ga obezbedite, znajte stvorićete revolt i kod policije i kod BIA-e. Ali, da vam kažem još jednu stvar, imate neke ljude koji nisu pripremljeni za ovaj posao. Vi sada kada jurite ovog jadnog Mladića, tražite ga, vi šaljete znate koju policiju, onu koja ne zna da pretresa stan i da hapsi, to ide ona protivteroristička, oni kada grunu u kuću odnesu i vrata i zid, oni su tako naučeni da rade posao.
Prekoračili ste vreme. Hvala vam. Da li još neko želi reč? (Ne.) Jedno obaveštenje, danas ćemo raditi do završetka tačke koja bude na dnevnom redu u 18,00 časova. Na član 153. amandman je podneo Božidar Koprivica. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, u ime SRS, podneo sam amandman na Predlog zakonika o krivičnom postupku, tako što sam predložio da se član 153. briše u celini. Član koji sam predložio da se briše obrađuje zabranu podstrekavanja na krivično delo, izvršenje krivičnog dela od strane prikrivenog islednika, dakle ovoga tajnog agenta koga predlažete u ovom predlogu zakona, koji je u našoj stručnoj javnosti, naročito u pravničkoj javnosti, vrlo loše prihvaćen, odnosno možemo kazati da nije prihvaćen, a naročito od kolega sudija, advokata, tužilaca i profesora pravnog fakulteta. Zato je SRS protiv prikrivenog islednika. Ministar reče da to nije tajni agent. Gospodine ministre, to će biti tajni agent, jedna vrsta Alekse Žunića, višeg svetskog špijuna. Istine radi, vi ste predložili da ga predlaže tužilac, a da ga imenuje sud, ali to će uvek da radi tužilac, koji ima specijalnu vezu sa policijom. Taj će da radi i biće infiltriran u sve pore društvenog života, tako da će se to vrlo negativno odraziti u praksi i najverovatnije se on neće služiti pravim metodima, već lažnim metodima i često će donositi lažne izveštaje, čime će zloupotrebljavati položaj. Profesionalna policija spremna je da otkrije sve vrste izvršilaca krivičnih dela i da ih rasvetli vrlo brzo. Smatramo da naša policija jeste profesionalna policija, visoko profesionalna. Uglavnom ona radi ne tajno, ali ipak radi u predistražnom postupku u najvećoj tajnosti, pa je apsolutno nepotrebno angažovati prikrivenog islednika. U tom smislu, mislim da je naš amandman opravdan i da ga treba usvojiti.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanik Koprivica i poslanik Zoran Krasić su ukazali i izrekli svoje mišljenje i mišljenje SRS šta znači tajni islednik i kakvo je to zlo koje se ugrađuje u naš pravni sistem. Prema odredbi člana 153. stav 3. normirano je i predloženo je, ako je naredbom istražnog sudije predviđeno, prikriveni islednik može upotrebiti tehnička sredstva za snimanje razgovora, odnosno sredstva za fotografisanje ili zvučno i video snimanje, u pogledu čega će se shodno primeniti odredbe člana 146. i 147. ovog zakonika. Vidite jednu veliku opasnost. To je ono što moramo imati u vidu, jer građani Srbije očekuju i moraju da očekuju od narodnih poslanika da donesu valjan zakon koji će štititi njihova prava. Vidite šta se predlaže u stavu 4. člana 153: "Radi obavljanja radnji iz stava 3. ovog člana, prikriveni islednik ima pravo da uđe u tuđi stan i druge prostorije i takvo njegovo postupanje nema karakter protivpravnosti". Aman, pobogu braćo, da li je iko mogao da pretpostavi da će se ovako nešto predložiti pred ovaj ugledni parlament Republike Srbije? Rekli smo da naše krivično, građansko i upravno pravo želi da bude usklađeno sa evropskim standardima, dakle zemalja: Francuske, Nemačke, Belgije, Holandije, Švajcarske, Velike Britanije, Velsa, SAD, dakle i kontinentalnim i anglosaksonskim. Ako smo se u poslednje vreme najviše oslonili na nemačko pravo, kada je u pitanju upadanje u stan i pretresanje stana sada ću vam pročitati odredbu člana 13. Ustava SR Nemačke. Član 13: "Stan je nepovrediv. (Po Ustavu SR Nemačke.) Ova mera može biti primenjena samo po odluci suda, i to od strane veća u sastavu trojice zakletih sudija stalnog sastava". Kod nas jedan tajni agent upada kad god hoće. Evo, vi sedite u parlamentu danas, radite ovde i zamislite da jedan tajni agent kaže: idemo mi da pretresemo ove iz one ili ove stranke, on je danas u Skupštini, žena mu je na poslu, hajde da mu upadnemo u stan, podesimo bravu, ključeve, uđemo, i u svaki ćošak, a i u krevet podmetnemo prisluškivače, i bubice, i tajne kamere. Kako to radi savremena Evropa i zemlje Evrope sa razvijenim pravom, na višem nivou? Šta kaže odredba paragrafa 13. stav 6. Ustava SR Nemačke? "Savezna vlada godišnje obaveštava Bundestag o upotrebi tehničkih sredstava, na osnovu stava 3, kao i na osnovu zakona". Telo koje obrazuje Bundestag, na osnovu ovog izveštaja, vrši parlamentarnu kontrolu, a ostale zemlje koje ulaze u sastav SR Nemačke, takođe obrazuju tela koja će vršiti kontrolu, svaki parlament svake države u okviru SR Nemačke vrši parlamentarnu kontrolu. Postavljam pitanje predlagaču i tražim odgovor, da odgovori nama srpskim radikalima, jer ne slažemo se sa time da može da se provuče ovako nešto, da se na brzaka iznudi. Kako može tajni agent da upada u stanove, u kuće i u druge prostorije vlasnika bez odluke veća trojice sudija? Ne može. U članu 21. Ustava Republike Srbije, očigledno da neki Ustav zaobilaze i misle da Srbija nema Ustav, ima Srbija Ustav, ako treba intervenisati u pogledu Ustava, Srbija može samo da donese izmene i dopune svog ustava. Da li treba izvršiti izmene i dopune Zakonika o krivičnom postupku? Da, možda u nekim minimalnim delovima. Šta se događa? Prepisan Zakonik o krivičnom postupku SRS iz 2000. godine, 346 članova, 116 poluprepisanih, a 70 i neki član nov, prepisan po uzoru na Zakon o krivičnom postupku Brčkog distrikta, po nalogu Pedi Ešdauna. Dakle, Pedi Ešdaun je tvorac određenih odredbi u našem zakoniku. To je ono što je opasno kod nas i nama to ne treba. Imamo mi dobre stručnjake u sudovima, na pravnim fakultetima, u advokaturi, drugih pravnika koji rade u državnim organima koji ne podržavaju ovo. Dakle, tajni agent dobija ovlašćenja što nema ni u jednoj državi. Imam kod sebe prevod zakonika o krivičnom postupku Švajcarske, Holandije, Belgije, Francuske, Italije, Velikog Kraljevstva, dakle Velike Britanije i Velsa, i SAD. Uz pomoć prevoda koje smo uradili mi, u saradnji sa Institutom za uporedno pravo, uradili smo mi najbolji i najmoderniji zakonik o krivičnom postupku. To se možete uveriti, mogu vam dati, gospodo poslanici, ako želite, pošto nam predlagač nije omogućio prevod nijednog zakona. A moram da vam kažem da je krivično-procesno pravo SRJ, i Krivični zakonik Srbije i Zakonik o krivičnom postupku Srbije, a ranije Zakonik o krivičnom postupku SRJ, odnosno Srbije i Crne Gore, molim vas, upravo usaglašen odavno. Dakle, kada smo ga mi radili, u koju grupu su ušli najjači stručnjaci, ljudi od iskustva, po 30, 40 godina na fakultetima, iz tužilaštava, iz sudova, iz policije i udruženja pravnika i advokatskih komora. E, sada kad vam se ponudi jedan tekst zakonika o krivičnom postupku kome se ne može verovati, a čije odredbe dovode u pitanje slobode i prava građana, SRS je energično protiv toga i ne slaže se da se ovaj akt ovako usvoji kakav jeste. Kakve su to inovacije ako vi prepišete iz prethodnog zakonika 346 članova, pa poluprepišete 116, koje su to inovacije? Ali, inovacije su sada, javni tužilac da preuzme istragu kao organ uprave, policija da vodi istragu kao organ uprave. U zakonima zapadnih zemalja ima termin policija, ali moram da vam kažem, dame i gospodo uvaženi poslanici, to je sudska policija, a ne upravna policija, i sudska policija vrši i istražne radnje i preduzima određene mere radi prikupljanja dokaza za optužnicu, ali kao sudska policija, a ne policija kao organ uprave. Naša policija koja deluje ona deluje operativno, ona deluje kao organ uprave i ne znam, pa nije nam se ukazala potreba doskora da je trebalo vršiti izmene, jer ovo nisu izmene potrebne u ovom trenutku. Istragu, da vam istragu vodi javni tužilac i policija upravna, i da na osnovu njihovih dokaznih radnji, a u stvari to treba da budu ne dokazne radnje nego treba da budu dokazi koji se prikupljaju, radnjama preduzimanih od strane nadležnih organa. I sada ćete imati ovlašćenje javnog tužioca, javni tužilac lišava slobode, javni tužilac određuje pritvor, javni tužilac vodi istragu, javni tužilac podiže optužnicu, javni tužilac do 10 godina vam sada po ovom zakonu ima pravo da zaključuje sporazum sa okrivljenim odnosno optuženim. I šta se događa, šta imate onda? Ondaimate tužilac je tužio i tužilac presudio, jer je sada postigao sporazum sa optuženim o visini kazne i o vrsti kazne. E, to u zapadnim zemljama nije tako predviđeno i nije regulisano, moram da vam iskreno kažem. Zapanjen sam kad mi se kaže i kad se vama kao poslanicima obrati predlagač i kaže - ovo je u skladu sa evropskim standardima. Pa nije tačno. Postavljam pitanje: koji je od narodnih poslanika dobio ijedan prevod zakona na koji se neko poziva, ili Francuske,ili Nemačke, ili Belgije, ili Švajcarske, ili Velikog Kraljevstva itd? Nikada poslanici ne dobiju prevod zakona da bi mogli da kontrolišu predlagača, da nam predlagač ne poturi nešto i da nas ne obmane, makar to bili mi ili vi, to nije bitno, ali narodni poslanici moraju da dobiju prevod zakona na koji se pozivaju da treba da bude usklađen. (Predsedavajući: Vreme) Završiću, izvinjavam se. Od 1945. do današnjeg dana 12.000 zakonaje usklađeno sa evropskim standardima i svetskim. To vam je, dame i gospodo, ono što mislimo mi srpski radikali o Predlogu ovog zakona. Pokušao sam da vam objasnim i želim da vas uverim, imam Ustav Savezne Republike Nemačke, iz njega ćete videti odredbe, imam i Zakonik o krivičnom postupku Savezne Republike Nemačke preveden. Ali, molim vas, protiv ovih odredaba, i ovih predloga i ovih protivustavnih rešenja, mi se moramo boriti. I verujte, koliko god mi kao radikali ukazujemo, nemojte gospodo, ni vi poslanici koji činite koaliciju i vi koji ste na vlasti, da prelazite preko nekih stvari, nemojte verovati onima koji dolaze da vam predlažu da je ovo zakon najbolji na svetu, nemojte verovati. Verujte, ali neka vam neko autentično dostavi prevod zakona demokratske zemlje, neke zemlje sa razvijenim pravom, jer Hamurabijev zakon, Dušanov zakonik i Zakoni 12 tablica ovo nisu poznavali, ali su imali bolja rešenja nego što se ovde nudi. Zato smo mi protiv toga, da ne dođemo u situaciju kao što je to bila 66, pa 48, da se vratimo. Verujte, naši građani, poručujem im sa ovoga mesta, ako bude usvojen zakonik o krivičnom postupku, moraju zazirati, moraju se plašiti, moraju strepiti ko će ih prisluškivati, ko će ih pratiti, ko će ih snimati i za koje potrebe će to biti korišćeno. Nema pravne sigurnosti posle ovoga, nemate. Hvala vam.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 156. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
U Predlogu zakonika o krivičnom postupku predviđena su dva veoma sumnjiva instituta. To su: zaštićeni svedok i svedok-saradnik. Kada smo mi u našoj poslaničkoj grupi SRS raspravljali o Predlogu ovog zakonika, kada smo se dogovarali oko izrade amandmana, dogovorili smo se da ne podnosimo amandmane na institut zaštićenog svedoka. Nije on neophodan, ali ajde da ne kažete da smo mi protiv svih nekih vaših tzv. inovacija. Računali smo da će zaštićeni svedok da se koristi zaista u nekim specifičnim situacijama, gde to možda i jeste potrebno, nije neophodno, postoje i drugi načini, ali recimo može da se desi da neki slučajni prolaznik bude svedok neke pljačke, nekog ubistva itd, i da takav čovek ne bi bio spreman iz razloga lične bezbednosti da svedoči o tom događaju. Tako da smo dakle taj institut ostavili ovako kako ste ga vi predvideli. Ali, institut svedoka-saradnika, prema stavu SRS, apsolutno ne može biti u našem pravnom sistemu. Čini mi se da je jedini ''pravni osnov'' za uspostavljanje ovog instituta ona čuvena akcija "Sablja". U toj akciji su svedoci-saradnici došli onako posebno do izražaja i ja sam i u načelnoj raspravi rekla, i sada ponavljam, svedok-sardnik je danas najunosnije zanimanje u Srbiji. Šta to znači? Znači da neko može da vrši najteža krivična dela, može da pljačka, da obija, da ubija, i kada mu to dosadi da ode kod javnog tužioca i da kaže – evo, sada bih da budem uzoran građanin, dosta mi je ovoga, ali ne bih da idem u zatvor, pa onda lepo moli tužioca i kaže - hoću da budem svedok saradnik, vi mene oslobodite od mojih grehova, a u ime države, i u ime tužilaštva, i u ime nekog lobija ću da optužim koga god hoćete, za šta god hoćete. Nažalost, to se tako u Srbiji uveliko tako dešava. Neću govoriti o zloupotrebi i ulozi svedoka-saradnika, recimo, u ovom krivičnom postupku za ubistvo Zorana Đinđića, o tome neki drugi vode računa, ali ću da govorim o svedocima-saradnicima u krivičnom postupku Ovčara. Ponoviću, ovo je već ne znam koji put kako to koristim, ponavljam da je taj krivični postupak naručen iz Haškog tribunala, i to je taj vid saradnje srpske vlade i srpskih vlasti sa Haškim tribunalom. Pošto je, poznato javnosti Srbije, optužnica protiv Vojislava Šešelja proširena, zato što nije bilo moguće naći nijedan jedini dokaz za ono o čemu je po onoj prethodnoj optužnici okrivljen, naravno, nema dokaza ni za ovu proširenu optužnicu, i zato se onda naručuju montirani procesi, pa onda imate svedoke-saradnike, dva svedoka-saradnika, čije izjave su presudne za odluku sudskog veća. Niko ga nije briga u tom sudskom veću što su upravo ti svedoci-saradnici izvršioci tih krivičnih dela i tog zločina na Ovčari, ali zato oni treba da posluže da eventualno Haški tribunal i ovaj specijalni sud u Srbiji nađe neku vezu između Vojislava Šešelja i tog zločina. Naravno, od tog posla nije bilo ništa, i pored svih nastojanja i tužioca, i sudija, i tih svedoka, nije bilo moguće povezati ni jednog dobrovoljca SRS sa tim zločinom, pa je čak i predsednik sudskog veća kada je obrazlagao presudu, kada ju je javno objavljivao, rekao je da mu je jako žao što nije mogao da dokaže ratni zločin na način na koji je on to imao nameru, odnosno žao mu je što nije mogao da okrivi dvojicu ljudi koji su bili dobrovoljci SRS, koje su pokušali zaštićeni svedoci da bezuspešno, hvala bogu, uvuku u ovaj zločin. Dakle, ovo je bio primer, a takvih primera je u Srbiji danas sve više i biće ih sve više, a pogotovo sada kada vi to regulišete i kada ćete regulisati ovim zakonikom. A čak i kada bismo mi bili eventualno za uvođenje ovog instituta u naš pravni sistem, što naravno nikako nećemo, onda bi ovaj član 156. zaista morao da pretrpi mnogo izmena. Zato sam u ime poslaničke grupe SRS predložila da se ovaj član briše, pre svega zbog principijelnog stava SRS, a naravno i zbog mogućih zloupotreba, i zbog primera i koji sam navela i nekih o kojima danas ovde neću govoriti, ali koji su naravno poznati javnosti Srbije. Novine se pune izjavama zaštićenih svedoka, ljudi to čitaju, zabavljaju ili se ne zabavljaju na ime tih izjava, pa se komentariše - jesi li pročitao šta je rekao onaj onome u onom razgovoru telefonskom, šta je saopštio onaj, šta je video onaj, a suština je da se ovom institucijom štite najveći kriminalci u Srbiji. Tako će verovatno biti i od primene ovog zakona, i da se ti kriminalci nalaze u funkciji pravosudnih organa u Srbiji, a s obzirom da se dobar deo pravosudnih organa u Srbiji nalazi u funkciji Vlade odnosno izvršne vlasti u Srbiji, onda lako može da se poveže i da se napravi taj sled od Vlade Republike Srbije do tog svedoka-saradnika, koji je kao što rekoh spreman da optuži koga god i za šta god mu se kaže. Ne mora ni da poznaje tog čoveka, ne mora da je ikada čuo za to krivično delo, ali to će njemu specijalni tužilac ili za organizovani kriminal ili za ratne zločine da napiše, on će to lepo da pročita, njegov identitet se skriva, njegove izjave se izvlače iz spisa predmeta. Dakle, ko je rekao, šta je rekao, koga je na šta nabedio, to ostaje tajna između tužioca, suda i tog čoveka koji je to uradio, odnosno koji je to izrekao, ali najtužnije od svega da je to presudan dokaz kod sudskog veća koje sudi u nekom takvom predmetu i da onaj na koga se pokaže prstom, ko se zameri nekom od ministara u Vladi Republike Srbije, ne daj bože Dinkiću recimo, on će Velji Iliću ili nekom od tih ministara koji se prozivaju mnogo u javnosti, i sada ne sme neki građanin ni da kaže da je neko od tih ministara lopov, da se bavi kriminalnim poslovima, jer ako on sazna, on će lepo njemu u komšiluku da nađe nekog kriminalca, pa će onda taj kriminalac da posvedoči da je ovaj čovek, ni kriv ni dužan, samo zato što mu se ne sviđa Vlada Republike Srbije, da završi na višegodišnjoj robiji. Da bismo tome stali na put mi smo predložili da se ovaj član 156. briše, jer postojanje svedoka-saradnika u stvari podstrekava na izvršenje krivičnih dela. Jer neko ko možda onako ima malo smisla za kriminal, pa se razmišljao, do sada se možda razmišljalo da li da se upusti u neku pljačku ili ne, ali sada kada se u zakoniku o krivičnom postupku propiše institut svedoka-saradnika, onda će on lako da se upusti, da opljačka, da ubije u toj pljački, ako treba, ako mu je neko stao na put, jer zna da za to neće odgovarati, jer može da se dogovori sa tužiocem. U prvom stavu ovoga člana predlagač nam kaže - javni tužilac može sudu predložiti da se kao svedok sasluša lice za koje postoji osnovana sumnja da je pripadnik kriminalne organizacije i koje je to izričito priznalo. Zamislite, to je svedok-saradnik. Dakle, pripadnik kriminalne organizacije, čovek koji je učinio krivično delo, on je prema ovom zakoniku svedok-saradnik i od njega zavisi sudbina nekog krivičnog predmeta, odnosno nekih ljudi koji su obuhvaćeni određenom krivičnom prijavom. Takođe, kažete u drugom stavu, da bi lice iz stava 1. ovog člana moglo postati svedok-saradnik potrebno je ispunjenje sledećih uslova: ''2) da se osnovano može očekivati da značaj njegovog iskaza za otkrivanje, dokazivanje ili sprečavanje drugih krivičnih dela kriminalne organizacije bude značajno pretežniji (zamislite ovaj izraz, značajno pretežnije) od štetnih posledica krivičnog dela za koje postoji osnovana sumnja da ga je učinio.'' Šta je to značajno pretežnije od štetnih posledica? Šta ako je neko izvršio ubistvo? Šta je to značajno pretežnije od nečijeg života, od nekoga koga je neko ubio? Zaista to sebi nisam mogla da objasnim. Sledeći uslov pod kojim neko može biti svedok saradnik jeste ''da se prema postojećem činjeničnom stanju osnovano može pretpostaviti da bi utvrđivanje važnih činjenica u krivičnom postupku bilo nemoguće ili znatno otežano ukoliko svedok-saradnik ne bi bio saslušan.'' Šta znači ovo znatno otežano? Znači da na ovaj način se čini nekakav ustupak tom specijalnom veću, specijalnim tim sudovima, pošto su oni inače i formirani pod specijalnim okolnostima, najspecijalnija okolnost im je tri puta veća plata nego što imaju njihove kolege koje možda rade teže poslove i teže predmete nego što ih oni rade u tim tzv. specijalnim odeljenjima. Zaista mi nije jasno, ministre, šta znači ovo, ili znatno otežano. Ako je znatno otežano utvrđivanje nekog krivičnog dela, to znači da je ono moguće. Sada da ne bi ovo specijalno veće imalo nekih velikih problema i da ono ne bi radilo pod znatno otežanim uslovima, vi mu ovim predlogom nudite svedoka-saradnika i on ne mora apsolutno ništa da radi, osim da sasluša u četiri zida bez svedoka i bez prisustva javnosti tog svedoka-saradnika. Vi kažete da Vlada ne prihvata ovaj amandman, a između ostalog takođe prema novim potpunijim rešenjima svedok saradnik se može koristiti i kod krivičnih dela protiv ustavnog uređenja i bezbednosti i krivičnih dela protiv čovečnosti i međunarodnog prava. Ako se kaže i kod krivičnih dela, onda znači da postoje neka druga krivična dela, a ne samo ova koja ste ovde naveli. Kažete da značajne novine unose se i u pogledu posledica ispunjenja dužnosti od strane svedoka-saradnika, u tom smislu što je opredeljeno da se svedoku saradniku, ovo je interesantno, odmerava kazna u granicama propisanim zakonom, pa mu se tako odmerena kazna izriče umanjena za jednu polovinu, uz izuzetnu mogućnost da sud, na predlog javnog tužioca, svedoka-saradnika oglasi krivim, a oslobodi ga od kazne. Međutim, u slučaju da svedok-saradnik ne ispuni svoju dužnost, on stiče status optuženog i dalji postupak se odvija itd. Ova nagodba, kojom ste vi ovde pokušali da obrazložite zbog čega ne prihvatate naš amandman, ide u prilog našem zahtevu da se amandman prihvati i da se ovaj član briše, jer ste nam vi jasno rekli da se svedoku-saradniku odmerava kazna u granicama propisanim zakonom, ali mu se izriče umanjena za jednu polovinu ili može uopšte da se oslobodi od kazne. Šta to znači? Dvojica ili trojica ljudi iz istog nekog miljea izvrše isto krivično delo i jedan će zato što je nekoga, ne znam, u nekoj pljački izudarao i dobiće kaznu zatvora od pet godina, a onaj što je drugog u toj istoj pljački ubio, on će dobiti znatno manje ili će biti oslobođen zato što je on eto učinio tužiocu i sudskom veću, pa im je on izneo svoje viđenje, odnosno svoje svedočenje. (Predsednik: Vreme.) Završavam. Hvala. Imamo još amandmana u ovoj grupi koji se odnose na svedoka-saradnika i čućete i dalje naše razloge zbog čega mislimo da ovo nikako ne bi smelo da ostane u krivičnom zakoniku. Zato molim kolege da u danu za glasanje prihvate ove naše amandmane. Inače, sa ovakvim zakonikom, bez intervencija bar ovih naših amandmanskih, ode pravosuđe, bože sačuvaj.
Da li se javlja još neka poslanička grupa? (Ne.) Na član 157. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima Aleksandar Vučić, a potom Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pošto pretpostavljam da nešto veći broj građana Srbije gleda ovu sednicu nego što ima prisutnih narodnih poslanika, mi smo u naš pravni sistem uveli institut svedoka-saradnika. Valjda su neki računali da im je to ključna i najvažnija prilika da one koji su im nepodobni osude na nešto što bi oni želeli da mogu da ih osude, a da najveći i najgore kriminalce oslobode bilo kakvog krivičnog gonjenja ili odgovornosti. Mi u našem društvu imamo svakojake primere kriminalnog delovanja, od onoga jutros što sam govorio, o pravom medijskom kriminalnom delovanju, a došao sam, između ostalog, da kažem građanima Srbije, pošto mnogo lažu po televizijama i šta se zaista zbiva u parlamentu Srbije, pa neka o tome vode računa neki, a posebno oni koji toliko lažu da nemam nijedne jedine reči da na to reagujem. Naime, poslanici DS, ovog lopovskog žutog preduzeća, danassu držali konferenciju za novinare, i dalje, da građani Srbije znaju, kradu i uzimaju pare od njih ovde, a ne pojavljuju se u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ti lopovi su danas rekli, u Srbiji vlada, ne znam, Vlada Srbije, SPS, DSS, G17, SPO, a pomažu im radikali, i to se vidi oko mandata. I sada, ovo govorim radikalima koji to nisu mogli da čuju, kaže onaj genije Petrović ili Šutanovac, ne znam, to je mrtva trka koji je veći genije, kaže, to je zbog procesa privatizacije pa se ne zna kakvi su tu poslovni interesi. Zna se kakvi su poslovni interesi. Sada ćemo da razgovaramo o tim poslovnim interesima, pošto nismo učestvovali ni u jednoj privatizaciji, ni u onoj koja je pošteno obavljena a ni u onoj pljačkaškoj, a za razliku od njih imam veliku želju da razgovaram o tim privatizacijama, a posebno o svedocima-saradnicima, gospodine ministre. Naime, ti koji nam govore, a vi ih valjda planirate za svoje buduće koalicione partnere, vi valjda mislite da ćete sa njima na uspešan način da vladate, tako sam bar čuo i pročitao izjavu vašeg narodnog poslanika Dragana Šormaza, to su oni isti gde je šef kabineta predsednika Vlade Republike Srbije optužen sa vaše strane da je samo preko računa ukrao pola miliona evra i to u privatizaciji Cementare u Novom Popovcu. Da li je tako, gospodine ministre. Optužen je onaj drugi, savetnik za bezbednost, za nešto više od 600.000 evra, i to samo u jednoj privatizaciji, pošto su pominjali privatizaciju i razne poslove. Nisam čuo da smo u nekoj privatizaciji mi učestvovali ili nešto slično. Što se tiče mandata, SRS će svaki put da postupa na isti način. Mi smo jedini oštećeni, jedino mi ne možemo da vratimo ona dva oteta mandata, zato što nemamo blanko ostavke. Političke stranke koje su bile na izborima imaće onoliko mandata koliko su ih na izborima osvojile. Da li bolje mislimo o Goranu Paunoviću nego o Mlađanu Dinkiću, nema nikakve sumnje, ali to nema veze sa mandatima zato što je njihova stranka odlučila drugačije. Dosta je bilo da lažu, dosta je bilo da izmišljaju i onda su neki odlučili da mogu da se ponašaju protivzakonito i kako hoće. I ti lopovi iz žutog preduzeća DS kažu, ne znam da li ste to mogli da čujete, ni manje ni više nego sedam mandata je ukradeno. Građani Srbije, morate da znate jednu stvar, pošto znam da poslanici to znaju, bez obzira kojoj poslaničkoj grupi pripadaju. Oni su ukrali mandat DSS poslanika Novaka Đokovića i prebacili ga u DS, Dragiše, izvinjavam se, Novak Đoković je častan čovek, on je dobar teniser naš i izvinjavam se toj časnoj familiji, za razliku od ovih drugih. Dakle, taj čovek, taj Dragiša Đoković kaže, kao da nisam izabran na listi DSS, nego na listi DS i od sada sam njihov poslanik. I oni hoće da im neko legalizuje čistu krađu, i ako im to ne legalizujete, onda će preko svojih prljavih medija, kao što je B92, da vam govore kako eto vi u ne znam čemu učestvujete, a što nije u skladu sa interesima građana, ili još gore, što nije u skladu sa zakonom. Mi nećemo da vam glasamo ni za jedan zakon. Ne pada nam na kraj pameti. Mislim da smo samo za jedan akt slične prirode glasali, opšti akt glasali u ovom sazivu, ne računajući one oko Kosova i Metohije koji smo, čini mi se, svi zajednički u Narodnoj skupštini usvajali. Ne pada nam na pamet da se ponašamo onako kako bi to želela Demokratska stranka, G17 plus, SPS ili bilo koja druga politička stranka. Da se vratimo na lopovluk, gospodine ministre. Niste mogli da nađete svedoka-saradnika, koji će da vam potvrdi koliko su para pokrali ti žuti lopovi na Aerodromu Beograd, onomad kada je fikus bio 45.000 dinara. To je nekada bilo, a sada je na nivou od 75.000 dinara. Da li je kupila vaša supruga nekada fikus, koju izuzetno poštujem, od 75.000 dinara? Nisam čuo. Vjerice, da li ste vi kupili nekada fikus od 75.000? Nemate takav ni da se kupi u našoj zemlji. Gde su ga našli, ministre? Gde raste taj fikus? Da li ananas ima na tom fikusu, šta ima na tom fikusu pa toliko košta, ne znam šta ima. Ali, izgleda za njih nema svedoka-saradnika, niti bilo koga drugog. Izašao sam da još jednom opomenem vladajuću većinu. Mi ćemo uputiti temeljno obrazloženo pismo Savetu Republičke radiodifuzneagencije, u kojem ćemo tražiti obrazloženje ponašanja pojedinih medijskih kuća, pre svega se to odnosi na radio i televiziju B92, koja traži otvoreno odsecanje glave Tomislavu Nikoliću i Aleksandru Vučiću. To je snimljeni materijal i posle toga se nikome ne izvinjavaju. Čak je to normalno, dobro delo. Rekao sam da nije problem da nam odseku glave, ali nemoj da nam prave one male glave kiselini kako je ovaj zamislio, to bi već bio zločin. Nema smisla da nas neko gleda sa smanjenim glavama kada nismo baš tako malih glava. I to u gepeku ne bi bilo loše, a ovo sad baš da prave izložbu od malih glava, suviše je morbidno i za Demokratsku stranku i za B92. Mi vas upozoravamo, gospodine ministre, molim vas da to prenesete vašim eventualnom nadređenima, ukoliko se to da ostane predlog 17. tačke dnevnog reda onakav kakav je bio, programskog saveta i programskog odbora Radiodifuzne ustanove Srbije, onakav kakav ste zamislili, napustićemo sve odbore u Narodnoj skupštini Republike Srbije, a onda vidite kako ćete dalje. Onda nisu daleko ni drugi potezi koje možemo da uradimo, zato što se time krše elementarna pravila koja smo dogovorili na početku funkcionisanja Skupštine. Mi nemamo nikakav problem sa onima koji će da lažu i izmišljaju sve i svašta. Odmah da obavestim neke koji su rekli, u nekim novinama su napisali, da sam se video, tobože su čuli od Paunovića, a Paunović mi je rekao da to nikada nije rekao, da smo se videli Nikitović, Dinkić i ja na nekom splavu. Nikada Dinkića van zgrade Narodne skupštine nisam video. Ne preostaje mi ništa drugo nego da napišemo tužbu i da sačekamo da vidimo šta će sud da kaže. Čuo sam mnogo raznih priča i mnogo raznih izmišljotina. Lopuže iz žutog preduzeća očigledno nemaju pametnija posla, imaju nekoliko ljudi koji će samo da smišljaju izmišljotine, ništa drugo neće da rade. Naše je da vas upozorimo na to, jer je dosta bilo vremena svedoka-saradnika. Prošlo je vreme u Srbiji u kojem je Čume bio najcenjenija ličnost, u kojem je Čume mogao da odlučuje i određuje ko je ubica, a ko je pošten čovek. Prošlo je vreme kada su Čumetovi najbolji prijatelji vladali Srbijom. Prošlo je vreme kada se reketirali građane i odnosili im novac. Dolazi neko novo vreme, a proći će vreme i onih antisrpskih medija koji misle da im je jedini posao da slažu što je moguće više o SRS. Neka oni rade svoj posao, ali budite uvereni da im to neće pomoći. Zato očekujem od građana Srbije veliku pomoć, a da vidite po pitanju te korupcije i svedoka-saradnika. Znate ko je pomoćnik gradonačelnika u Beogradu, gospodine ministre? Ne znate. Nisam znao ni ja. Nema ga u organizacionoj šemi, nema u Zakonu o lokalnoj samoupravi, nema u Statutu grada, ali ima pomoćnik gradonačelnika, Gorica Mojović, sa funkcijom pomoćnika gradonačelnika. Ko joj je dao. Ne zna se. Ja vas pitam, vi vladate sa njima, gospodine ministre, to su oni koji vas optužuju da sa nama vladate, a u stvari sa vama vladaju, otimaju i kradu pare po Beogradu. Da li ste vi čuli za tu funkciju? Niste. Evo, obaveštavam vas. Evo, gospodine predsedniče, u roku od pet minuta doneću vam papir, fotografisana vrata i da vidite sliku, ime i prezime, šta piše na vratima. Da vas ne pitam ko, kako i koje poslove dobija, čiji sinovi, čija braća i sestre, koliko zgrada. I te lopuže, gospodine ministre, a znate da su najveće lopuže, znam šta je vaš politički interes, znam šta je politički oportunizam. Kako ćete i koliko vama svedoka-saradnika trebati, biće potrebno milion svedoka saradnika da bi se svi njihovi lopovluci pohvatali, ali u tih milion naći će se nekoliko svedoka-saradnika koji bi za neke poštene ljude nešto mogli da slažu. Zato je bolje da se ide čisto po zakonu, imamo mnogo normi po kojima razne lopove možemo da gonimo, a svedoci-saradnici, ti što ćete da ih izmišljate, apsolutno nam ni za šta nisu potrebni. Do sada su ionako služili samo za političke zloupotrebe i različite vrste mahinacija vlasti. Hvala vam na tome. A još jednom upozorite vladajuću većinu, ako usvoji ono, videćete kako će Narodna skupština funkcionisati. Nije to naša želja. Naša je želja da u Skupštini sve funkcioniše u skladu sa dogovorom, ali kada na takav način oštro napadnete manjinu, kada na takav način oštro napadnete opoziciju, nama ne preostaje ništa drugo nego da na ovaj način branimo interese građana Srbije.
Nisam vas prekinuo ne zato što nisam koncentrisan, jer sa tim nemam problem, već zato što sam shvatio da su dve odvojene rečenice, one koja se odnosi na činjenicu da svi aktuelni poslanici shodno zakonu podižu primanja oko svojih aktivnosti i onu koja se odnosi na to da neki time dodatno opterećuju budžet, neadekvatno možda po oceni građana radeći, ali o tome će suditi građani. Drugo je ono što ste govorili sa silnim epitetima, koji se ne odnose na poslanike nego se odnose na druge kategorije. Razumem vas da se ne odnose na poslanike jer bih vas onda morao upozoriti da to izgovorite za govornicom i samo zbog toga nisam. Što se tiče toga šta piše na vratima, znate da moram da postupam po službenim dopisima, a na vratima sam se nagledao, svašta piše. Povodom istog amandmana. Izvolite, gospodine Markoviću.
Pre nego što pređem na odbranu amandmana, da pitam gospodina ministra, u aprilu ove godine navršila se godina dana otkad je pet poslanika SRS, inače članovi Odbora za kulturu, napisalo krivičnu prijavu, potpisali, predali krivičnu prijavu protiv Ljiljane Cetinić, direktora Muzeja istorije Jugoslavije, vezano za onu izložbu gde je 29 Titovih satova ukradeno i posle nedelju dana prodato u Americi za 6,5 miliona dolara. Povodom svih onih lopovluka koji su u Muzeju istorije Jugoslavije obavljeni, imao sam prilike da vidim da su tamo neke Titove zlatne plakete od po 750 grama, sa 20 i 30 brilijanata, sledeća kutija prazna, sledeća kutija 350 grama zlata od 18 karata sa 23 dijamanta, sledeća kutija prazna itd. Kukate da imaju mnogo posla tužioci. Godinu i po dana poslanici SRS čekaju da se ova krivična prijava pokrene i zato tražimo od vas, ministre, da odmah, koliko sutra ili prekosutra, vidite šta je sudbina krivične prijave. Predata je u Drugom opštinskom tužilaštvu u Beogradu, pa je zbog imovine trebalo da bude u Okružnom. Molim vas, pogledajte to. Inače, kada smo već kod pitanja svedoka-saradnika, gospodine ministre, znate li vi sada gde vam je svedok-saradnik koji se zove Ljubiša Buha Čume? Nema ga, više ga ni policija ne pominje, niti zna gde je. Čuvali su ga jedno vreme i najadekvatnije mesto je bilo onih prva tri ili četiri meseca kada ste ga čuvali u Centralnom zatvoru, u zasebnoj sobi, da mu niko ne smeta i da ga niko ne ugrožava. A onda ste poslali, ne vi, nego zakon koji je tada stupio na snagu, poslao je njega kući i vod policajaca da ga svakodnevno čuva. Tita nije čuvalo toliko policajaca koliko je čuvalo Čumeta. Šta imate od tog svedoka-saradnika kada ga sada nema, pogledajte, možda će i Bagzi sa VMA da zbriše. Dame i gospodo narodni poslanici, od kriminalca praviti svedoka-saradnika i opraštati mu kriminal zbog kojeg bi trebalo da ide na dugogodišnju robiju je stvarno neljudski, nehumano, nečovečno. Mislim da vam ovaj institut svedoka-saradnika nigde ne treba, ništa ne treba, zloupotrebljava se na svakom koraku, mnogo košta ovu državu. Čuj, sad država treba da plaća da kriminalce čuvamo od kriminalaca. I Čedu obezbeđuju, ali on još nije potpisao da je svedok-saradnik, uskoro će. On će izgleda da bude stalni svedok-saradnik. Predlažem da institut svedoka-saradnika potpuno ukinete, a ovaj amandmana gospodina Zorana Krasića da usvojite. Zahvaljujem.
Na član 158. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Jojiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, posedujem primerak Zakona o krivičnom postupku iz 1948. godine. Jeste da je žut, požutio je, ali je u ono vreme imao neke slične norme i slična načela na kojima se želi formirati reforma ili ustrojiti neko novo pravo kod nas. U ovom zakonu, u poglavlju dva,piše - Zakon o krivičnom postupku zasnovan je ne samo na principima napredne nauke, već i na principima koje je izgradila naša praksa u toku NOB-a. E vala evo, gospodine ministre, pazite, da li je ovo, da li mi sledimo petooktobarsku revoluciju. Samo da vam citiram još jednom, da vas podsetim, a vi to znate kako je izgledalo 1948. godine. Dakle, Zakon o krivičnom postupku u poglavlju drugom: ''Zakon o krivičnom postupku zasnovan je ne samo na principima napredne nauke, već i na principima koje je izgradila naša praksa u toku NOB-a.'' Vidite, naša NOB završena 1941-1945. godina, to je bio taj period, a po završetku Drugog svetskog rata ostale su tri godine. Da li je ovo slično onome što smo mi imali u praksi, da li je ovo rezultat petooktobarske revolucije? Ne bi trebalo tako da bud, mislim da predlagač i predstavnik ne misle tako. Ali sam samo želeo da vas podsetim kako je to bilo 1948. godine, kako je pisan Zakon o krivičnom postupku. Dakle, što kaže gospodin Krasić, ne daj bože da nastavimo takvu tradiciju. Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 158. Predloga zakona o krivičnom postupku. Stav 1: ''Ako je protiv lica za koje javni tužilac oceni da treba da bude saslušano kao svedok-saradnik podneta krivična prijava ili obaveštenje o krivičnom delu, javni tužilac će protiv tog lica pre podnošenja predloga da se on sasluša kao svedok-saradnik doneti rešenje o sprovođenju istrage ili podići neposrednu optužnicu za krivično delo organizovanog kriminala (član 21) i zatražiti spajanje postupka sa postupkom u kome to lice treba da bude saslušano kao svedok-saradnik.'' Ovde je veliki problem. Pitanje je srodnosti krivičnog dela. Da li je u pitanju krivično delo protiv ustavnog uređenja ili je krivično delo, što smo imali sada u ovoj aferi koja se odnosila na Vrhovni sud i na hapšenje nekoliko sudija Vrhovnog suda, gde su optuženi za organizovani kriminal. Tamo imate krivična dela protiv naroda i države, ovamo imate krivična dela koja su protiv službene dužnosti, tamo imate krivična dela protiv života i tela. Recimo, serijsko silovanje, danas smo govorili o tome, organizovani kriminal. Dogovore se kriminalci da serijski siluju po Srbiji, kao što su to radili Šiptari nad građankama Srbije na Kosovu i Metohiji. Nažalost, niko od tih Šiptara nije odgovarao. Sada se postavlja pitanje da li ima opravdanja, da li postoje dovoljni pravni razlozi, formalno-tehnički i formalno-pravni, da dođe do spajanja postupka. Gospodine ministre, ima jedna anomalija i nešto što je neprihvatljivo u Zakoniku o krivičnom postupku. Ne mogu da shvatim da svi mogu podneti krivičnu prijavu; dakle, građanin Srbije može da podnese krivičnu prijavu, državni organi da podnesu krivičnu prijavu, ali je to onemogućeno da krivičnu prijavu podnese ovlašćeno službeno lice organa unutrašnjih poslova. Šta je sada u pitanju? Dakle, i građani mogu i drugi subjekti, pravna i fizička lica, ali policija ne može da podnosi krivičnu prijavu po Predlogu ovog zakona, već samo obaveštenje. Šta se krije iza obaveštenja? To obaveštenje je vrlo problematično. Policija će podneti krivičnu prijavu protiv određenog lica, kod javnog tužioca će stići obaveštenje, javni tužilac gleda i kaže, je li, iz koje je on partije, hajde da vidimo iz koje je ovaj stranke. Dalje, tužilac će da kaže, nećemo da zavedemo ovo obaveštenje policije u imenik KT nego KTR. U KTR, a sve to može u fioku i onda javni tužilac nema obavezu da obaveštava podnosioca krivične prijave, odnosno policiju o sudbini šta je bilo sa krivičnom prijavom. Sada postoji jedna nagodba između vladajuće koalicije koja bude na vlasti, ili ova ili neka buduća, i sada se dogovaraju tužilac sa predstavnicima vlasti, pa kažu, znate šta, stiglo je obaveštenje, ali stoji u obaveštenju da je taj počinio teška krivična dela, ali pošto nema status krivične prijave, nego se radi o obaveštenju, videću to obaveštenje, zavešću u delovodnik KTR, možemo ga i arhivirati. Tu je ta stvar problematična kada je u pitanju saslušanje svedoka-saradnika. Prvo, neće biti u svim slučajevima isto krivično delo. Neće biti saučesnik, ni saizvršilac u tom krivičnom delu. To su problemi na koje mi ukazujemo i smatramo da ima mesta da se ova rešenja moraju na bilo koji način ukloniti iz Predloga. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Stvarno moramo, zbog javnosti i ako uspemo da utičemo na poslanike da prihvate ove naše amandmane, da skrenemo pažnju šta se dešava sa tim svedokom-saradnikom. Malopre smo prešli preko člana 157, gde su opisane dužnosti svedoka-saradnika, ali pre svega u smislu zaključenja jednog zapisnika sa javnim tužiocem, svojevrsne nagodbe, gde on preuzima dužnost da svedoči. Na bazi iskustava koje mi sada imamo ovde, naročito onog što se dešava u Haškom tribunalu, takvih svedoka ima i tamo, doduše, tamo se zovu zaštićeni svedoci. Jedan od takvih je bio Milan Babić. Znate i sami, on je izvršio samoubistvo, jer više nije mogao da istrpi taj pritisak Karle del Ponte. On je prvo bio svedok u predmetu protiv Miloševića, pa pošto nije mogao da izdrži da bude zaštićen sa izobličenim likom i glasom, on je tražio javno da svedoči. Posle toga je dobio optužnicu, odmah je otišao na nagodbu sa tužiocem, prihvatio obavezu da optužuje, svedoči, sve i svašta da radi. Dok je svedočio u predmetu protiv Milana Martića, desilo se to da je izvršio samoubistvo, jer jednostavno nije mogao da izdrži taj pritisak. Ostavio je oproštajno pismo. Naravno, ovi naši svedoci saradnici, u našem sudu, ne pada im na pamet da izvršavaju samoubistva, jer oni prave vrlo kvalitetnije nagodbe, jer od njih tužioci i ne zahtevaju to što traži ta Karla del Ponte. Ovde je autor ovog predloga zakona hteo da bude malo normalan i hteo da se pokaže kako on nešto zna. Kod svedoka-saradnika javlja se veliki moralni problem, pričam o statusu i o institutu svedoka-saradnika. Da li je moralno, na bazi svedočenja jednog sasvim proverenog kriminalca, jer taj status imaju samo lica koja su izvršila i priznala da su izvršila krivično delo, da li je moralno i da li je u korist istine da se oni pojavljuju kao svedoci tužioca u predmetu protiv svojih saučesnika ili pripadnika neke organizovane skupine? Radi neke svoje pogodnosti, a to je mogućnost da dobije samo pola kazne od one koja je zakonom propisana, on je u stanju da pripremi svedočenje kakvo neko želi. Imao sam prilike da čitam neke zapisnike svedoka-saradnika u nekoliko predmeta koji se vode pred ovim našim sudovima. Prvog dana svedočenja jedan svedok-saradnik, na bazi onoga što je navedeno u zapisniku, bio je, bukvalno rečeno, mutava osoba, koja nije znala da saopšti šta želi, koja je mešala i babe i žabe, datume, događaje itd. Već sledećeg dana, po zapisniku je to bio vrlo precizni i elokventni hroničar događaja jedne jake kriminalne skupine. Samo jedna noć je bila potrebna da se njegovo svedočenje upristoji, ne samo u pogledu gramatike, nego i u pogledu logičkog sleda događaja i izlaganja jedne situacije. Smatram da to nije moralno. Ako se vratimo na član 158. koji govori o specifičnom postupku spajanja krivičnog postupka, onda ćemo imati situaciju da u istom redu sede optužena lica, a među njima i svedok-saradnik, pa se postavlja pitanje na čijoj je strani svedok-saradnik. On je na strani onoga ko zastupa optužnicu. Kako onaj koji je na strani onoga ko zastupa optužnicu sedi sa okrivljenim? Na još jednu stvar moram da vas sve upozorim. Mi nismo podnosili amandmane koji bi se ticali onih odredbi, mislim da su čl. 33. i 34, gde se razrađuje materija spajanja i razdvajanja krivičnog postupka kad ima više optuženih. I kod spajanja i kod razdvajanja, s obzirom da i po ovom predlogu zakona nije dozvoljena žalba protiv tog rešenja, moram da istaknem da se tu ništi jedan vrlo važan princip, koji je u funkciji samostalnosti i nezavisnosti sudstva, ali i prava optuženog na pravično suđenje, ništi se princip prirodnog sudije. Tako dolazimo u situaciju da će, mislim da se zvaše Vesko Knežević, da sudi i svedoku-saradniku i optuženom, a na bazi izjave svedoka-saradnika, koga je nabacio tužilac, on je neke kaznio, odnosno osudio, dao enormne kazne, vremensku kaznu zatvora, pa čak i za neke za koje nema dokaza da su izvršioci krivičnog dela, a svedok-saradnik je postao viđena osoba koju hvali Nataša Kandić. Možete da zamislite kad Nataša Kandić nešto hvali. Čim vidite neki sud ili neki sudski postupak i u javnosti dobijete saznanje da su to pohvalili Vojin Dimitrijević, Sonja Biserko, Vučo, Kandić, sada se javlja i neka Milić, kako mi se čini, ona kobajagi nešto zna, zna ove nove termine zapadne Evrope, mrljave tamo neke nove pojmove, ubacuju u naš pravni život, iako to ne postoji, mi imamo mnogo bolje reči za te stvari, čim se oni budu pojavili, znajte da je suđenje apsolutno namešteno, znajte da je u pitanju lažni svedok, koji je u stanju da sve slaže samo da bi sebe spasio. Tako se javlja krvavi Bora, patološki ubica i da ne ređam ta umetnička imena. Isto vam je i u ovom postupku, ne znam kako se zove taj predmet tih organizovanih grupa. Smatram da mnoge odredbe našeg Predloga zakonika o krivičnom postupku su pisane po sistemu "videla žaba gde se konji potkivaju, pa i ona digla nogu". Ovo je čisto forenzički Predlog zakona. U ovom zakonu malo imate onoga što se tiče garantovanih prava i sloboda, pravila postupka, koja su u funkciji utvrđivanja istine i u funkciji da se ne pogreši kada se utvrdi krivična odgovornost nekog lica. Takvih odredbi vrlo malo ima. One su možda prepisane iz postojećeg, ali ima puno normi koje su prepisane, a morale su da pretrpe promenu, jer u postojećem zakonu postoji velika rupa kod nekih normi.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 159. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, gospodine predsedavajući, kao što sam obećao svima, možete da vidite, piše: "Gorica Mojović, pomoćnik gradonačelnika". Je l' vidite svi, je l' jasno piše. Dame i gospodo narodni poslanici, evo vam je šema sa zvaničnog internet-sajta grada Beograda: gradonačelnik, zamenik gradonačelnika, gradski menadžer, glavni arhitekta. Nigde nema pomoćnika gradonačelnika. Na taj način se 15 meseci krši zakon i pri tom niko ne snosi konsekvence. Kako je usvajan budžet, kako su trošene pare, odakle se isplaćuju plate za to formacijsko mesto, odnosno mesto po sistematizaciji, kad ga nema, za sekretarice, vozače i sve ostale? Kako idu računi, reprezentacija, benzin i sve ostalo? Na to iz vlasti nema odgovor, pošto ste zajedno sa ovim "žutim" lopovima. Pošto sam vam to pokazao, izvolite, gospodine potpredsedniče Narodne skupštine, da se uverite da nisam lagao. Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče svedoka-saradnika mislim da smo već dovoljno rekli. Zastrašujuća je činjenica da u našoj zemlji mnogi čeznu sa postanu svedoci-saradnici, a čeznu zato što će im biti oprošteno činjenje brojnih krivičnih dela, ponekad i najtežih mogućih krivičnih dela. Zbog čega? Samo da bi mogli jednoj političkoj eliti da pomognu u obračunu sa drugom političkom elitu i nizašto drugo ovaj institut u našoj zemlji ne služi. Nije istina da je to pomoglo rasvetljenju pojedinih krivičnih dela. Ništa živo nisu rasvetlili. Evo i danas neke presude vraćaju sa Vrhovnog suda na Okružni sud, na ponovo odlučivanje, i to sa najtežim kaznama itd. E sad, u svemu tome, žao mi je što nema ministra ovde, pošto nam priča stalno o novim institutima, o unapređenju rada tužilaštava, sudova naših, pa bih mu pročitao još jedanput, izvinjavam se građanima, to sam čitao pre neki dana, a nisam čuo da je tužilac reagovao. Ne znam da li ste vi čuli, gospodine potpredsedniče, molio bih vas da me obavestite o tome. Naime, na ovoj radio televiziji Demokratske stranke B92, dakle na njihovoj televiziji, oni su otvoreno propagirali ne mržnju, već zahtevali ubistvo, i to ritualno ubistvo, odsecanjem glave zameniku predsednika SRS Tomislavu Nikoliću. Slučajno su i mene pomenuli. Mene ne brine to što će da odsecaju glavu, nego što će da ih smanje u nekoj kiselini, pa da ispadnemo kao da imamo manje glave. E ovako, izvesni zlikovac po imenu Vukašin Nedeljković. Vidim da su neki već zapamtili, znaju za tog. Izvorno slušao? Znači, ništa ne lažemo od ovoga, je l' tako? Hvala vam kolega, bez obzira na to što ste iz druge političke stranke i pripadate drugoj političkoj opciji. Dakle, taj neki Vukašin Nedeljković u snimljenoj emisiji, što je vrlo značajno za građane Srbije i za tužioca zbog postupanja prema televiziji Demokratske stranke B92, dakle i Radiju B92 u stvari. Oni kažu između ostalog: ja se onda razmišljam da li te ljude ubiti ili ne. On se još razmišljao da li da ubije ljude ili ne. A onda je doneo odluku, pa kaže: onda sam se setio, kada sam bio u Oksfordu, ima taj muzej jednog avanturiste koji je obišao ceo svet i on je sakupljao raznorazne stvari, pa imate šta su Eskimi nosili u 19. veku, pa Afrikanci, pa Arapi itd. I onda odete u jedan deo, ne znam kako bi to preveli, kao smanjene glave, e to bih sa Nikolićem i Vučićem uradio; znači, odseći im glavu, staviti u tu kiselinu da se glava smanji i napraviti izložbu. Lepo da pravi izložbu, a što da nam smanjuje glave. Dame i gospodo narodni poslanici, na ovo niko nije reagovao. Pitam ministra pravde, šta bi se danas u Srbiji dešavalo da je to ne daj bože neko ko je ikada ikakve veze sa SRS imao i izgovorio za nekog drugog? Ne da bismo bili svi pohapšeni, nego bi neki visili na Terazijama, a ostali bi čamili iza rešetaka, a stranku biste nam zabranili odavno. Nema stvari koju neki u ovoj zemlji u ime tobožnje demokratije, a u stvari u ime opstanka na vlasti po svaku cenu, nisu spremni da danas sprovedu i urade. I danas smo dobili nekoliko svedoka-saradnika u predlogu vašeg programskog odbora. I u tom predlogu programskog odbora kaže, naravno tu nema nijednog radikala, ima nekoliko članova i simpatizera DS i DSS. Ali, evo doneo sam zbog građana da bi to videli, a to treba da bude televizija odnosno radiodifuzne ustanova svih građana Srbije, što bi se reklo ponajviše radikala, pošto nas je najviše. Mnogo manje je ovih lopova iz žutog preduzeća. E, ali pogledajte jednu radnu biografiju. Za one koji nisu čitali pažljivo, siguran sam da to nekim poslanicima nije promaklo, a nekima verovatno jeste. Pa kaže, u radnoj biografiji, slušajte Vukosave sad ovo, ne verujem da se s ovim slažete, društveni angažman (reč je o izvesnom Lazaru Boškoviću, a pazite on je vlasnik i kreativni direktor marketing agencije "Agitprop", da znate, sam se hvalio čovek, sam pisao svoje, nismo mi pisali) - član Društva Srbije za odnose sa javnošću od 2004, član Art-dajrektors kluba Srbije od 2004, mnogo je avanzovao tu od 2004. E, slušajte šta je sad, član kaže Nezavisnog udruženja novinara Srbije od 97; a slušajte sledeću stvar - član Demokratske stranke od 1990. godine, i kao član DS od 1990. on je normalno Nezavisno udruženje novinara Srbije, jer jedino ako niste član Demokratske stranke, onda ste zavisno udruženje, samo ako ste član DS onda ste vi nezavisni, objektivni i nepristrasni. Pa šta smo mi ovde ljudi, pa šta radite ovo, gospodine potpredsedniče Narodne skupštine, šta smo mi ovde vama? Pa jesmo mi imbecili? Čuj, kaže, član sam DS od 1990. i član sam Nezavisnog udruženja novinara Srbije od 97, a vi ste svi ludi koji ne poverujete u to i koji ćete još da pomislite da ću u interesu građana Srbije da obavljam taj posao u Programskom odboru. O čemu ljudi mi ovde govorimo, gde to ima, objasnite mi to u kojoj to zemlji na kugli zemaljskoj ima. Čuj, kaže, član sam političke partije već 16 godina, ali sam istovremeno i član Nezavisnog udruženja novinara, a sada ću još da postanem član Programskog odbora Radiodifuzne ustanove, javnog servisa, ljudi moji. Da bude nezavisna, da bude objektivna, je l' tako? Pa znam, ljudi, nemam nikakav problem. U redu je, kažite mi, hoćemo ne samo da vas ponižavamo, ne samo da vas potcenjujemo, hoćemo da vam kažemo i da ste ludi, i da ste majmuni, i da ste šta hoćete. Pa sve to kažite, nemojte ovo da nam radite. Lakše nam je da to istrpimo nego ovako nešto. Šta smo mi ovde, šta su građani Srbije ludi da slušaju ove lopuže iz DS koji kažu - dogovorili se Toma Nikolić i Dinkić, imaju neke poslovne poteze, a kada ih pitate koje - ne znaju. A znate zašto? Pa zato što su njima poslovni potezi samo koliko će da ukradu, koliko će para lopatom da zgrnu na kamione, a onda su u šoku kada čuju da je Toma Nikolić doneo veliku ili najveću investiciju za Srbiju u ovu zemlju. Pa kažu, to nije prijavljeno Ministarstvu za rudarstvo. Pa ih pitate, ko kaže da treba da se prijavljuje nekome, ko kaže, gde to piše, u kom zakonu? Došao je ruski ambasador, došla je najmoćnija ruska državna kompanija, ne privatna, najmoćnija. Potpisali ugovor o najvećoj investiciji i to je nešto sumnjivo. Šta je sumnjivo? Pa ne znam. I onda ih sretnete, i sad ću da vam ispričam priču da biste videli kakvi su to prevaranti i lažovi. Šetam sa Igorom Mirovićem i naiđemo na jednog od tih koji to kritikuju, i pita ga Igor Mirović - pa šta radiš, što napadaš, to je najveća investicija za grad, biće ti grejanje jevtinije 35%, imaćemo mnogo u gradu para, imaćemo desetine miliona evra od građevinskog zemljišta i od svega drugog. Kaže - e, ma pusti me, lud sam, ja to onako. Odbornik jedne odborničke grupe u Novom Sadu, koji je dan pre toga kritikovao. Kažem Miroviću - stvarno je lud, ali ne znam šta bih drugo mogao da mu kažem i ne znam kako na to čovek da reaguje. On sutradan opet istu izjavu. Juče, evo ja sam svedok, ljudi moji. Došao je ispred Igora Mirovića i meni kaže - ma ja sam lud, pusti, ja to onako. Ne znam, ljudi, više šta da vam kažem. Danas jedan novinar koji objavi prilog u kome kaže, a bilo je jasno da su se nešto dogovarali, ne znam, Dinkić i radikali. Bilo mu jasno, e ljubi ga majka, mnogo je pametan. Kaže – bilo mu je jasno to. Pre toga mi sat vremena priča, neću da govorim ime zato što nisam nečastan kao neki od njih, pre toga mi sat vremena govori - pa rekao Tadić Labusu, napuštaj to sve, pa će da pada Vlada, pa Labus uradio, pa mu Tadić rekao, ma idi, rekao nam Polt, nema izbora do novembra. Što to ne objaviš, što to ne kažeš, što lažeš narod tu praznom pričom o tome kako su ti radikali za nešto krivi zato što se drže zakona, zato što ćemo i na svoju štetu da radimo da bismo zakon održali u životu. Je l' vam to najlakše u životu da radite, je l' vam ljudi najlakše u životu da napadate SRS, iako šest godina nikakve veze sa vlašću nemamo? Ni na beogradskom nivou, ni u Pokrajini Vojvodini, ni na republičkom nivou, ni na predsedničkom nivou, ni na federalnom odnosno unionističkom nivou, kako hoćete. Za šta je to kriva SRS? Da vam kažem zašto. Pa zato što vam ne damo mira, zato što neko sme u Srbiji konačno da izađe za govornicu i da kaže - pa ti si, lopove jedan, ukrao te i te pare, ti si uzeo taj i taj novac. Ti se spremaš da otmeš još toliko. Koliko ćete Rudarsko-topioničarski basen Bor da prodate? Za koliko para? Za bagatelu? Da li znate kolika je koncesija na Crnom vrhu? Jedan evro na 20.000 hektara. Ko zna koliko? Da ne verujete, i to sve menjano odlukama pojedinihministara u Vladi Republike Srbije. Sada svi treba da ćutimo. Nećemo da ćutimo, borićemo se za istinu i neće nas ućutkivati radio i TV stanice DS, i to lopovske radio i TV stanice, koje su privatizovane tako što je nekim ljudima prećeno da će im biti odsečene ruke i glave ako budu učestvovali na javnoj aukciji. Moraće i to da dođe na dnevni red, moraće i to da se postavi jednog dana. Vidite da bez ikakvog straha o tome govorimo. Danas sam vam govorio o imenima tih ljudi. Šta mislite zašto niko ne kaže da to nije istina? Zato što je to istina. Zašto niko ne kaže za koliko je para to privatizovano? Da li znate, gospodine Tomaševiću, za koliko para? Mislim da ste vi jedan častan čovek, bez obzira što smo politički različiti. Da li znate za koliko para? Izađite pa kažite narodu i građanima Srbije kako su to žuti privatizovali i za koje pare: 68.000 evra televizija nacionalna. Šta su građani Srbije, svi blesavi, svi ludi, samo oni pametni, pa će još i da nam odsecaju glave, pa na stadione da nas vode, hoće. Jedino mi ne odgovara ovo što će u tegle da stavljaju, da smanjuju, to mi nikako ne odgovara. Ovo sve drugo, samo neka seku glave, mogu kako hoće i šta hoće. Ima ovde još nekih. Kaže - u programski odbor treba da uđe Nenad Manojlović. Kaže - vrsni vaterpolo stručnjak, rođen je tu i tu . Kaže - obrazloženje kandidature, slušajte gospodine Pejčiću ovo, to je vrlo značajno. Siguran sam da vi niste za ovo. Kaže - svojim ukupnim profesionalnim radom kao igrač, trener i selektor pokazao je da je moguće postizati dobre rezultate i biti najbolji i u teškim uslovima. Želim da stavim na raspolaganje svoje znanje i iskustvo radiodifuznoj ustanovi Srbije. Šta smo mi ljudi ovde? Mi sada, niko od nas ne zna da je on predsednik Sportskog odbora DS. Da li je tako Tomaševiću? Pa kako onda možemo za ovo da glasamo. Ko može za to da glasa, dva sam vam pročitao odmah. Nemate među poslanicima od šest nijednog radikala. Šta smo svi mi? Šta smo mi ovde, šta vam predstavljamo, što nam se podsmevate, što nas ponižavate, što ponižavate građane Srbije na ovakav način? Slušajte, molim vas, obrazloženje kandidature Čedomira Petrovića. Molim vas, gospodine Pejčiću. Kaže - celokupnim svojim angažovanjem od ranog detinjstva pa do danas ispunio sve uslove za obavljanje ove funkcije. E lepo nama, od odsecanja glave do detinjstva pojedinih članova programskog odbora. To smo sve zaslužili. Taj nije loš novinar. Dame i gospodo, molim da sa takvim svedocima-saradnicima, našeg vremena, koji se sprdaju sa narodom i zavitlavaju građane Srbije, da prekinemo sa tom praksom, da se u ovoj zemlji radi normalno, razumno, a molio bih da uđe još neko iz vlasti u ovu salu, samo tri-četiri predstavnika režima u sali, baš nema smisla. Računam da na izborima bude ovakav odnos snaga, negde 6:1 za srpske radikale, ali nije u redu da to bude u sali Skupštine Srbije danas. U svakom slučaju, molim ministra, pretpostavljam da gleda gore negde gore iz kabineta, da se raspita kod tužioca šta je radio sa našim odsečenim glavama, jer ovi moji u familiji, kada mi odseku glavu ništa strašno, ali kada je stave u teglu, onda će mnogo da mu zamere. Zato neka pokreće taj postupak što pre, neka gledaju kakav im je posao i šta im je činiti. Što se tiče SRS, mi ćemo protiv ovih lopova i dalje da se borimo, a samo nemoj oni da nam pričaju o privatizaciji. Još očekujem, gospodine Tomaševiću, pošto ste vi čovek vrlo obavešten i dobro znate, da nam javite gde ima tih fikusa danas po 70.000, gde su ih oni nalazili. Šta na njima raste? Ko je svedok-saradnik za taj lopovluk? Ukrali su 18 miliona evra, nalazili nešto što nigde nema. Možda i pomorandže rastu na tom fikusu. Meni neko dobacuje malo pre - ananas, nisam znao šta. Ko zna šta raste. Možda i gospodin Aligrudić zna šta na tim fikusima raste? Hvala vam, gospodine potpredsedniče, videli ste, nadam se, u materijalu koji sam vam dostavio da sam govorio istinu oko pomoćnika gradonačelnika, kao i obično, i pozivam vas da ubuduće poštujete zakon i elementarne norme. Onda sam sasvim siguran da će biti drugačiji odnos i u Narodnoj skupštini Srbije, a i da konačno kažemo građanima Srbije ko koliko para troši. Molim vas, gospodine Daniloviću, ako je tu, javno tražim da mi dostavite koliko su ove lopuže podigle para, a da nisu ni jedan jedini sat proveli u Narodnoj skupštini Srbije od novembra. U stvari proveli su ona dva i po sata kada je bila rasprava o Kosovu i Metohiji, da vidimo koliko koštaju njihova dva i po sata. Koliko to miliona košta građane Srbije, pa neka građani Srbije onda procenjuju ko im je i koliko na grbači, ko je i koliko kriv za njihove patnje i nedaće.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 160. amandman je podnela Gordana Pop-Lazić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. (Aleksandar Vučić, sa mesta: Po Poslovniku, veoma važna stvar.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, sada sam dobio, gospodin Stevović me je upoznao sa tim, to nisam znao, i Nataša Jovanović, dakle, postoji odluka Ustavnog suda da nema pomoćnika predsednika opštine. I šta ćemo sad? Smenjen u Užicu, tamo gde radikal poštuje zakon. Šta ćemo ovde? Koliko je to para otišlo protivzakonito? Ko bi uopšte to pronašao da mi radikali to nismo iščačkali, da do toga nismo došli? Još ta vedri i oblači, bog i batina u Beogradu. Koliko li se para tamo slilo? Pitam - jeste li vi znali, gospodine potpredsedniče, za tu odluku Ustavnog suda? Ja nisam do pre dva minuta. Sada vas pitam - šta ćete da preduzmete po tom pitanju vi koji ste sa njima u koaliciji. Nemam reči. Ali vidite, neće time da se bave ovi mediji DS, zato što to njima ne odgovara, ni neki drugi mediji, ni ovi vaši neće time da se bave. Zašto? Zato što onda niko neće da pita - a zašto su dobile otkaz ćerka i žena Jove Đoga, to deseti put ponavljam sa ove govornice i niko na to pitanje ne odgovara. Aman ljudi, koje su krivično delo, šta su počinile te žene, šta su kome krive? Ne znam šta vam je kriv ni Jovo Đogo, ali pitam šta su vam krivi članovi njegove porodice? Zašto su dobile otkaze, da nemaju leba da jedu? Što? Ne razumem vas. Očekujem ,gospodinepotpredsedniče, da sa ovim upoznate ponovo ministra i predsednika Narodne skupštine Republike Srbije, računam da se oni zalažu za poštovanje principa ustavnosti i zakonitosti, da će neko o ovome konačno početi da vodi računa. Znate, zakoni moraju da budu stariji od svih nas, bez obzira da li nam se nešto sviđa ili ne. Tačno je da ćemo mi da trpimo pridike i gluposti raznih, inače ne samo neobrazovanih, već zlonamernih i neobaveštenih ljudi, koji se ne bave samo politikom i onih iz politike koji su ovde milionska sredstva naplatili od građana Srbije, a da se nisu ni pojavila u Narodnoj skupštini. Nije ni to sporno. Nije čak sporno da oni za mandat Dragiše Đokovića kažu da je njima ukraden. Svašta je moguće. Svašta u životu možete da slušate ali nije moralno da im se na to ne odgovori i nije moralno da se na sve ćuti. Nije moralno da se ne pojavi niko i da kaže, aman, lažovi jedni, prekinite više da lažete građane Srbije, prekinite da izmišljate da fabrikujete priče jer ne znate više šta ćete sa sobom. Ne znate šta ćete da izmišljate. Pre neki dan ste pravili priloge u svojim antisrpskim mrežama o tome kako je divno gađati farbom bilborde sa likom predsednika SRS Vojislava Šešelja; divno, građanski otpor, šta hoćete. Hoćete građanski otpor da nigde nijednog plakata nemate i nigde nijednog bilborda, da li to hoćete da vidite kako izgleda. Mislite da to nismo u stanju da uradimo. Pa da vidim gde ćete to u Srbiji da imate i jedan jedini bilbord i jedan jedini plakat. Još ćemo to da nazovemo kao sveta akcija, akcija ako hoćete svetlosti, budućnosti, zbog naše dece... (Predsedavajući: Vreme.) ... građanski otpor. Pozivam one koji misle da im je negde vreme 5. septembar, pa blizu 5. oktobra, da se okanu ćorava posla. Davno je prošlo vreme njihovog lopovluka, otimačine, pretnji i maltretiranja građana Srbije. To im više nikada nećemo dozvoliti i mogu da sanjaju ovo odsecanje glava koliko god hoće, mogu da sanjaju i stadione, i logore i sve drugo. Ali, te što su mnogo hrabri da odu na radio stanicu, odnosno snime razgovor i onda puštaju na radio stanicu pozivam neka dođu. Obaveštavam ih, Toma Nikolić je na putu do petka, tako da njega ne mogu da nađu do petka, ali sam ja svaki dan u Narodnoj skupštini i spreman sam da mi odseku glavu, čekam ih, to je Kralja Milana broj 14. Sada je promenjeno, Srpskih vladara, znam da su ukidali ove ulice sa ruskim herojima, Maršala Tolbuhina... (Predsedavajući: Gospodine Vučiću...) Završavam. Maršala Birjuzova. Pošto su valjda, da bi se dokazali koliko mrze Ruse i Srbe, to radili na svakom mestu, a sada znam da su i ovde menjali nešto i da ne pogrešim slučajno. Dakle, naša adresa je Kralja Milana broj 14 i dobrodošli da nam odsecaju glave, ali građanima Srbije glave odsecati neće, jer ćemo od njih i njihovog lopovluka da ih branimo. Hvala najlepše.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovi amandmani u nizu i ovaj gospođe Gordane Pop-Lazić na član 60, gde se govori o odlučivanju o predlogu javnog tužioca za utvrđivanje statusa svedoka-saradnika jeste nešto što je apsolutno neprihvatljivo za SRS. Vi ste videli da je gospodin Vučić, baš kao i svako od nas, celog dana govoreći o ovim novotarijama u zakoniku o krivičnom postupku, potencirao sve to što je radila kriminalna organizacija DS za vreme vršenja vlasti od 2000. do 2003. godine, a onda lansirala institut svedoka-saradnika tako što je za nekoga, za koga se znalo i nedvosmisleno je bilo utvrđeno da je jedan od vođa i pripadnika zemunskog klana, izvesni Ljubiša Buha Čume, napravila zaštićenog svedoka, odnosno svedoka-saradnika. Postavili smo pitanje više puta na sednicama Odbora za odbranu i bezbednosti koliko Ljubiša Buha Čume košta državu Srbiju. Znate, nisu ni novinari pojedini naivni, kako mislite, pa lansiraju tako neke naslove i kažu, bio je tri dana na Kopaoniku i pet dana na Zlatiboru, i ovde i one. Nemojte da mislite da nije. Šeta se slobodan ko ptica na grani. Da li ćete da ga poznate po ličnom opisu, u životu ga uživo nisam videla, spletom okolnosti nekada je bio komšija gospođi Vjerici Radete, ali naravno i tada je po zlu bio poznat. Znate šta, sve da mu je ne znam kako promenjen lični opis, uz plastične hirurge iz Srbije i Brazila i ne znam odakle da ste ih dovukli ,to ništa ne znači. On je kriminalac i kao osvedočeni kriminalac je od strane države angažovan da svedoči u postupku, odnosno u slučaju ubistva Zorana Đinđića. Nas onda uvođenje takvog instituta navodi na sledeći zaključak. Pošto ste vi lepo rekli u članu 159. koje je to lice koje ne može da bude, a sada u članu 160. po predlogu javnog tužioca kako se odlučuje i ko dobija status zaštićenog svedoka, odnosno svedoka-saradnika, kako god hoćete to sada da formulišete, postavlja se pitanje, da li je moguće da se neko kao izvršilac najtežeg krivičnog dela ubistva pojavi kasnije kao potencijalni svedok. Jer, vi ne možete da znate dan-danas, kao što nijedan državni organ ne može da zna, ni sudija u tom specijalnom sudu, ni sudsko veće, ni državni tužilac specijalni, već kako se zove, ni ministar pravde, oni uopšte ne mogu da znaju koja su sve krivična dela koja je počinio njihov zaštićeni svedok Ljubiša Buha zvani Čume, ili neki drugi Čume ili neki treći. Mi znamo da je on navodno imao legalne poslove asfaltiranje puteva po Srbiji, zajedno sa svojom suprugom preko tog preduzeća "Difens rouda". Pa sećate se kako je na najstrašniji način na državnoj televiziji prikazivana ta jadna žena koja je, uzgred budi rečeno, opasna a prerušena, i ide, skuplja hranu oko kontejnera, zove se Biljana Buha, supruga ovog zaštićenog svedoka. Posle toga ništa, pojeo vuk magarca. Ona slobodno šeta ili je nastavila da radi svoje poslove. On zaštićeni svedok. Onda se nameću pitanja ko su sve ti, zbog svih mogućih zloupotreba, koji mogu da se kandiduju za svedoke-saradnike. Kada pogledate političku scenu Srbije, samo da gledate ove iz DS, ove preko puta jer u salu ne ulaze, a kao što gospodin Vučić reče, mnogo koštaju poreske obveznike za ona dva i po sata koliko su paradirali kada je bila sednica o Kosovu i Metohiji, videćete gomilu kandidata. Evo, ovaj najveći srpski tajkun, Dragan Đilas, direktor Narodne kancelarije, idealan za svedoka-saradnika. Kada ga pogledate onako videćete da je taj verovatno još kao mali cinkario decu u obdaništu koja neće da jedu, koja neće na vreme da spavaju. Kasnije je počeo da cinkari sve žive, a danas rasprodaje sve živo u zemlji i zarađuje ogromne pare. Idealni kandidati za cinkaroše su vam i Šutanovac ,i onaj Krstić i svi redom, o Stankoviću da ne govorimo. Već ste malopre rekli kako može da se regrutuje ovaj prikriveni islednik. Isto vam važi i za svedoka-saradnika. Smenjenog Zorana Stankovića, koji je oteran sa mesta načelnika VMA, tamo umešan u mnogobrojne malverzacije i farmaceutske afere, postavili ste kao svedoka-saradnika, ali Karli del Ponte i antisrpskom Haškom tribunalu, jer je to bilo direktno na njeno insistiranje, na mesto ministra odbrane. Taj bi celu Srbiju i sve Srbe, kao agent CIA, ko zna za koga sve taj još radi, prodao. Onda da nam govorite o tome da će taj sudija i sudsko veće, po članu 26. stav 4, odnosno član 160, da imaju realnu sliku o tome i parametre ko su ti da budu svedoci-saradnici. Dajte, to je stvarno smešno. Sve ove koje sam spomenula i ko zna koliko još njih zaslužuje samo jedno, da se nađu iza zatvorskih rešetaka. Hipotetički, svi oni mogu da budu svedoci-saradnici i još navodno da koriste državi i narodu, kao učestvuju u raskrinkavanju kriminalnih afera, kriminalnih klanova itd. Sam ministar Stojković pre nekoliko dana nije mogao da mi odgovori na, eto, još jedno hipotetičko pitanje. Vi znate da je kompletna lažna optužnica, koja je čisti falsifikat, i pre svega, bila način da se ukloni, ali samo na kratko i neka u to budu sigurni, sa političke scene Srbije predsednik naše stranke, grof. dr Vojislav Šešelj, pisana ovde u Beogradu, uz pomoć haških svedoka-saradnika. Među njima je svakako najistaknutiji bivši ministar, danas sam ga već spominjala, Dušan Mihailović, sada već onaj koji je izvršio samoubistvo u ćeliji haškog kazamata Milan Babić, koji je takođe instruisan da bi sve to radio, i još mnogi drugi znani i neznani, i oni čija imena smemo i ona imena čija ne smemo da obelodanimo. Onda je u poslednjoj svojoj predstavci koju je napisao tom haškom veću grof. dr Vojislav Šešelj, koji se tamo nalazi već četiri godine, a ne počinje mu suđenje, iako su se stekli svi uslovi da se to desi. Postavio je jedno logično pitanje: šta ako do početka suđenja (i pitanje je da li će da ga bude i kada će da ga bude, jer da je pravde i pravičnosti, već posle tri godine njegovog boravka u pritvoru morala je da bude odbačena optužnica i da on bude na slobodi, što je naš zahtev i zahtev svih prijatelja srpskog naroda) svi svedoci-saradnici izvrše samoubistvo poput ovog Milana Babića, a cela optužnica zasnovana na njihovim lažima, klevetanjima i izmišljotinama. Isto može da vam se desi i ovde. Nemojte da se poigravate na takav način, zbog toga što znate da u Srbiji živi ogroman broj časnih i poštenih ljudi, ali ovih baraba i izdajnika kojih ima, neke od njih sam samo nabrojala, spremni su da se prodaju i da prodaju rođenu majku i rođenog oca, sve što mogu, samo da bi sebi ostvarili korist i samo da bi neki, očigledno uživaju u tome, jer su samo poreklom Srbi, poput one nakaze Nataše Kandić i njoj sličnih, radili protiv srpskog naroda. Takvi mogu da vam se pojave u svim krivičnim postupcima i da navodno se, kao dušebrižnici za poštovanje pravde i zakona, stave u službu države i da o njima po članu 160. odlučuje tužilac i sudsko veće, ali to su ljudi koji obično i kao takvi ne vrede ništa, nemaju ni časti, ni morala i nikako ne mogu da budu merodavni da učestvuju u bulo kom krivičnom postupku.
Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Zamolio bih prisutne poslanike da svoje kolege obaveste povodom ovog amandmana na član 160, ali to se odnosi na celo poglavlje VI Saslušanje svedoka-saradnika. Još uvek u našoj sudskoj praksi i pravnoj teoriji postoji problem kako treba definisati priznanje optuženog. Da li je to priznanje ili je izjava svedoka, pošto se to poprilično prepliće. Ako svedok-saradnik, a koji je na bazi onog zapisnika kojim je postigao nagodbu sa javnim tužiocem, priznao da je izvršio krivično delo i prihvatio dužnost da svedoči kao svedok optužbe protiv pripadnika kriminalne organizacije sa kojima je delovao, onda se stvarno postavlja pitanje da li je to njegovo samo priznanje ili njegovo svedočenje treba tumačiti i u svetlu dokaza protiv drugih lica. Gde se to prepliće, gde je granica između ta dva principa? Motivi za priznanje mogu biti različiti. Može biti kajanje, a može biti i jednostavno što neko smatra da će putem priznanja da izjedjstvuje blažu osudu. Ali, ukoliko ta blaža osuda bude garantovana duplo blažom osudom, što ovaj zakon predviđa, on po osnovu statusa svedoka-saradnika ima zagarantovano duplo manju kaznu nego što je zakonom propisano. Ima duplo manju kaznu od one koja bi mu pripala. Ima duplo veću beneficiju nego redovno. Redovno je na bazi individualizacije šta bi mu sud odredio, a od toga ima pola. Nisam rekao polovinu od polovine, nego od one koja bi mu bila odmerena, svlači se na pola. Naravno da bi duplo manje bio u zatvoru, priznanje dela je korist za optuženog koji je svedok-saradnik. Da bi dokazao to da je odani saradnik tužilaštva, kao svedok koji će da optuži ove druge, koji će da posvedoči da su oni nešto uradili, naravno da je pre u mogućnosti da ispriča bajke i da ispriča sve što treba tužiocu da bi tužilac bio zadovoljan. Daću vam ministre primer, znam da ne znate taj primer. Zašto? Zato što je vama zabranjeno da se informišete tamo. Vama je zabranjeno da se informišete bilo šta što se dešava kod Vukčevića, žućkastog, što mu sestra radi kod Tadića, što sa golubovima pismonošama bratuje. Vama je zabranjeno da se raspitate da znate šta se dešava u tom sudu. Vi kada biste postavili javno pitanje šta se dešava u sudu kod Vukčevića, sve novine bi vas nacrnile, nemate pojma šta bi se sa vama desilo. Čak bi se i Čeda Jovanović podigao, iako ima zaštitu policije, i on bi se okrenuo protiv vas, a da vam ne pričam o ovim ženturačama, Kandićka i ove druge. Oni imaju specijalnog advokata, specijalnog istražnog sudiju i specijalnog sudiju. Bili su na obuci u Americi, vodio ih je Sem Nazaro. Ima jednu kancelariju, to je bunker kao reporterske kabine i prati suđenje, da li to zadovoljava njihove kriterijume, a oni nemaju nikakvog iskustva sa ratnim zločinima, Amerikanci. Vi za proteklih 40 godina možete da izvučete kod njih eventualno pet predmeta, počev od poručnika iz Vijetnama, koji je kaznu zatvora izdržavao u vojnoj bazi, u apartmanu vojne baze. Bio je osuđen prvo na deset godina, skinuto mu je na pet, i onda je došao Nikson i rekao, on je narodni heroj, kako će on da odgovara, i on je oslobođen. Amerika je bila protiv Rimskog statuta. Ameriku je zastupao u Rimu Teodor Meron, do pre nekoliko meseci predsednik Haškog tribunala. Bio je veliki protivnik Rimskog statuta i formiranja stalnog suda za ratne zločine. Da se vratim na svedoke-saradnike. Šta se sve tu pregovara, dogovara i kakve se nagodbe prave, pa čak i onaj mesar iz Novog Sada utrčava sa svojim parama. Da li vi znate, gospodine ministre, da tu čak i onaj koji bi potencijalno mogao da bude žrtva, koji je došao, svedočio i rekao, ljudi, pa ovi koji su vam na ovoj strani optuženičke klupe oni su mi spasili život, njih je osudio sud. Naravno, ne pričam imena, poštujem zakon, ali koristim pravo da kritikujem kršenje zakona i da kritikujem negativne pojave koje postoje u takvom sudu, a oni su iskoristili nešto slično što se sada zakonikom o krivičnom postupku promoviše kao saslušanje svedoka-saradnika. Da vam ne pričam o onim mutavima i onim drugima koji svedoče kao saradnici. Potenciram još jednu stvar, svedok-saradnik je lice za koje postoje dokazi da je izvršilo krivično delo, lice koje je priznalo da je izvršilo neko krivično delo. To je priznanje. Da li njegovo priznanje i sve ono što ide kao podrška tom priznanju može biti iskaz svedoka protiv drugih lica? Gde je tu granica? Ko će tu granicu da nađe? Namerno pričam o članu 160. i ne želim konkretno da se držim ovih stavova, jer oni upravo o ovome i govore. Njima se propisuje ova situacija. Nemojte, izbacite svedoka-saradnika. Ukoliko neko nije spreman i sposoban da svedoči u smislu održavanja istine, nemojte istinu da kupujemo sa pola kazne, jer onda nema istine. Nemojte da vam bude princip veće i manje zlo. Ne košta mnogo državu što će on pet godina da bude samo, a trebalo bi 10, jer ćemo na osnovu njega biti uhapšeno još 20 itd, a oni će da dobiju maksimalne kazne. Vi mislite da se tu došlo do istine? Ne verujem. Da li mislite da se tu došlo do pravde? Ne verujem. Sve nagodbe koje su se desile, a evo vam primer tu je Haški tribunal, sve nagodbe su lažne. Jedan je morao da prizna nešto što je i Florens Artman u svojim izjavama rekla da se nikada nije desilo u Bosni i Hercegovini. Radi nagodbe on čovek priznao da je bio saučesnik u nekom genocidu. Kako možete na bazi njegove izjave da sudite drugima, a svi znaju da toga nema. Nemojte da se držite Nataše Kandić i ovih ovde.
Izvinite, gospodine Krasiću, vi ste drugi govornik, oprostite, molim vas, prethodni govornik je koristio 10 minuta, ali zamenili su se predsedavajući, izvinite još jednom. Po istom amandmanu, gospodin Aligrudić.
Dakle, ovaj amandman spada u onu grupu amandmana kojima se traži da se brišu članovi zakona koji zapravo određuju institut zaštićenog svedoka, tj. svedika-saradnika. Naravno, ovo zbog javnosti, pošto ono što se pričalo o zaštićenom svedoku, zapravo se svodi na svedoka-saradnika, a to je sličan institut. I možda, u kontekstu rasprave koja se vodi, potrebno je istaći razliku. Dakle, ovde se radi o licu koje je priznalo izvršenje krivičnog dela u toku postupka i napravilo dogovor sa javnim tužiocem o tome da će se na taj način izjasniti, da će svedočiti o okolnostima pod kojim je krivično delo izvršeno, vrlo je važno da se ovo krivično delo vrši od strane grupe lica, to je vrlo bitno u čitavoj stvari, i ne odnosi se samo na krivično delo organizovanog kriminala, nego se može odnositi i na druga krivična dela, kao što su krivična dela protiv ustavnog uređenja i bezbednosti, kao što su krivična dela protiv čovečnosti i međunarodnog prava. Prema tome, samo sekund da se razumemo, da mi se ovo oduzme od vremena, ne polemišem sa onim što ste vi govorili, nego govorim o ovom amandmanu u kontekstu instituta koji pokušavam da odbranim, smatrajući da ne treba prihvatiti amandman. Ne polemišem, i samim tim će se ono što govorim suprotstaviti onome što ste vi rekli, ali ne vodim polemiku sa vama. Prema tome, pustite tu priču. Dakle, ovde se radi o veoma važnom institutu, i sada polemišem sa vama, dakle, u kontekstu ovog pitanja, da li je zakonodavstvu Srbije neophodan ovaj institut ili nije? Vi ste na stanovištu da institut svedoka-saradnika srpskom zakonodavstvu nije potreban. Hajde da vidimo nešto drugo. Ako nemamo svedoka-saradnika, a ponavljam, da bi se lakše razumelo, to je ono lice koje je učestvovalo u izvršenju krivičnog dela a koje ima karakter organizovanog kriminala, a to su najteži oblici kriminalnog ponašanja koje možemo da zamislimo u jednoj državi, koje u sebi podrazumevaju narodski rečeno mafijaške organizacije, koje podmićuju državne činovnike i službenike najčešće, to nije nužno, ali se najčešće u praksi to dešava, i na osnovu koga oni obavljaju kriminalnu aktivnost. Prema tome, da bi se takvim organizacijama i takvim kriminalcima stalo na put, moraju se primeniti sredstva koja odstupaju od uobičajenog postupka kada je reč o otkrivanju, procesuiranju i kažnjavanju onih koji su počinili krivična dela. Ovo nije izmišljeno od strane ministra pravde kada je predloženo, niti izmišljeno od strane Vlade Republike Srbije, nego je preuzeto praktično iz drugih zakonodavstva, koja takođe nisu izmislile zato što im se ćefnulo, nego zato što su pratili određena iskustva u sopstvenim sredinama i imali veoma teška iskustva sa organizovanim kriminalom. Uzmite, na primer, Italiju, Španiju, SAD. Dakle, ta zakonodavstva nisu ovaj institut izmislila da bi se bilo ko iživljavao, nego da učine sve što je u njihovoj moći da spreče pojavu organizovanog kriminala. Hajde sada da vidimo ovde, da li mi u našem društvu imamo tolerantnu granicu, nivo u kome se takvi oblici krivičnih dela pojavljuju, pa računamo da možemo i drugim sredstvima koja su predviđena Zakonom o krivičnom postupku rešiti i da je uvođenje ovog instituta potpuno nepotrebno. Ne postoji institut u krivičnom pravu kome se nešto ne može zameriti, a evo zbog čega. Zato što je krivično pravo sazdano od toga, ono se kao takvo, kao procesno pravo, pre svega, odnosi prema pitanju zaštite ljudskih prava. To je ono što je osnovno u krivičnom zakonodavstvu, jer polazi od pretpostavke nevinosti, od toga da krivično delo mora biti predviđeno zakonom da bi se neko mogao pozvati na odgovornost za to krivično delo. To su osnovne norme, od njih proističe sve ostalo. Ne postoji norma materijalnog krivičnog zakona ili procesnog krivičnog zakona kojoj se ne može naći neka zamerka, neka mana, kao što ne postoji lek koji ćemo, ako smo bolesni, primeniti, a da neće neku drugu štetu napraviti osim što bolest leči. Takvog leka nema, makar nastao od prirodnih biljnih preparata, makar ne bio izmišljen u laboratorijama Galenike ili neke fabrike. Prema tome, mi moramo biti spremni kao društvo, kada hoćemo da kažemo ne kriminalu, a mislim da smo u tome svi iskreni, hajde da izaberemo ona sredstva koja će zaista objektivno dovesti do cilja. U svakom institutu ima mana, ali hajde da pričamo o prednostima ovog instituta, hajde da pričamo o tome. Imamo još neke institute u ovom zakonu, imamo islednika, imamo prisluškivanja i vidimo da se tamo kasnije u onom amandmanu traži brisanje onog stava člana 164. kada je reč o merama obezbeđenja prisutnosti okrivljenog, hajde da vidimo da li je moguće to brisati, a da postignemo onaj cilj ili onaj rezultat u vođenju krivičnog postupka protiv najtežih oblika težih krivičnih dela kojem kao država težimo. Da li mi imamo u našoj državi redovno stanje, da li se u našoj državi stvari odvijaju na takav način, takvom normalnom, ustaljenom praksom, kada je reč o stepenu kriminaliteta i borbi protiv kriminaliteta, da možemo da odahnemo i da kažemo da je dovoljno primeniti samo najnužnije mere i sredstva, koja smo inače u našoj praksi do sada videli. Da je to tako, mi ne bismo imali probleme sa kojima se danas suočavamo. Mi danas imamo ljude, kao što je Bogoljub Karić, koje dve godine vijamo da bi krivične prijave mogle da postignu određeni efekat. I sada nije dostupan državnim organima Srbije i onda se pitamo da li njega neko politički štiti, čime je on to plaćao. Naravno da se pitamo, zato što smo kao država morali biti ranije u stanju da se izborimo sa takvim slučajevima. A ne da doživljavamo da Bogoljub Karić mesecima priča, srećom da ne priča danas, srećom da je to jedan potpuno beznačajna politička pojava koja je otišla dovraga, ali mi danas doživljavamo i doživljavali smo prošlih meseci da on mrtav ladan preko one svoje televizije objašnjava građanima Srbije kako neko njega napada iz političkih razloga. Koji su to politički razlozi zbog čega bi neko napao Bogoljuba Karića, koga on politički uopšte zanima, koga on politički ugrožava. On je jednostavno saznao, preko svojih saradnika, a ti saradnici su, normalno je da kriminalci imaju svoje saradnike, saznao je u kojoj fazi su predmeti protiv njega, u kojoj fazi je javni tužilac kada je reč o istraživanju onoga što je on počinio, pa kada je video da je vrag odneo šalu, onda je rešio da se politički organizuje i onda je cela paljba i nastala. I došlo je do neverovatne zamene teza. To je ono što se u društvu dešava. Ako hoćemo da se izborimo sa takvom pojavom, mi moramo sredstva koja predviđamo našim zakonom primeriti cilju koji želimo da postignemo. Jako mi je žao, ali ne može drugačije da se uradi posao. Znači, svedok-saradnik je bitan institut. Čovek je priznao krivično delo, u čemu svakako mora imati elemenata kajanja, ali pazite, te elemente neko procenjuje po zakonu, neko procenjuje celishodnost. Razumem da se neko ranije pozivao na to da institut nije bio dovoljno dobro definisan u zakonu i nije bio. Pošlo se od pretpostavke da postoje olakšavajuće okolnosti kod svedoka saradnika. Te okolnosti se nisu unapred mogle znati, nego se direktno ide na to da javni tužilac ima pravo da proceni da li postoje osnovi celishodnosti da se na taj način postupi, da se sa ljudima razgovara, da oni priznaju krivično delo. Onda će im se izreći kazna za to delo, po zakonu, po principu subjektivnog odmeravanja, kao što je gospodin Krasić i rekao, a onda će ta kazna biti prepolovljena. To je ono što će se desiti. Postoji mogućnost oslobođenja od kazne, ali ne postoji mogućnost oslobođenja od krivične odgovornosti. To što biste vi nazvali "dilom" između tužioca i okrivljenog, postoji samo u jednom interesu, a to je da se ta krivična dela od strane onih lica koja su ih vršila više ne ponavljaju, da se lanac organizovanog kriminala pokida i da se ta dela više ne ponavljaju na štetu društvene zajednice ili određenih pojedinaca koji su trpeli konkretnu štetu, bili oštećeni, ne daj bože, ubijeni, od strane takve bande. Prema tome, to je interes ovog društva, da oni koji su osnovali kriminalnu organizaciju, koji su saosnivači te kriminalne organizacije, stradaju, to je namerna metafora, teška reč, znači, budu krivično odgovorni i kažnjeni po zakonu za dela koja su učinili i da više ne smetaju ovoj društvenoj zajednici. Namerno ovde odstupam od onoga šta su ciljevi kažnjavanja itd. Govorim narodskim jezikom, da bude vrlo jasno o čemu se radi. Prema tome, to je cilj ovog instituta i zbog toga je ovaj institut predviđen. Ne postoje drugi razlozi. Mi možemo zameriti tom institutu, slažem se, različito vidimo stvari, ali upravo o tome i pričam. Da ste išli u detalje šta sve ne valja ovde, onda bi o tome razgovarali, poredili bi raniji zakon sa ovim zakonom, videli koja su bolja rešenja itd. Mi ovde pričamo o opravdanosti uvođenja instituta. Ne znam kako na drugi način da vas ubedim da je ovaj institut opravdan za naše društvo i da ne postoji drugi način da se izborimo sa mafijom. Ako je neko iskren u želji da se izbori sa mafijom, onda moraju da se primene sva sredstva. Ako ste iskreni u nameri da nekog izlečite, dajte mu adekvatne lekove, nemojte da bajamo unaokolo, da čitamo bajalice itd. Primenite lek kojim je neophodan da se pacijent izleči.
Gospodine Krasiću, nećete repliku za kriminalističke romane. To mogu i ja da odgovorim. Da, u kriminalističkim romanima postoji potraga za krivcem ili ubicom. Tu se pokazuje određeno pokajanje, ali to je zbog toga što je to roman i unutra je potraga i mogućnost da se nađe krivac ili ubica, surogat mogućnosti za čitaoca da se nađe pravda, a za čitaoca je to supstitut mogućnosti da je moguće naći istinu. Ali, jedno je samo roman, a mi ovde govorimo o zakonu i o činjenicama. Reč ima narodni poslanik Vojkan Tomić, još tri minuta ima poslanička grupa na raspolaganju.
Biću vrlo kratak, jer mislim da je gospodin Aligrudić, u ime poslaničke grupe DSS, dao vrlo utemeljeno obrazloženje zašto ovakav institut treba da postoji u ovom zakonu. U ovom mom kratkom nastupu bih želeo samo da podvučem zašto se mi zalažemo za ovaj institut, jer naš koncept jeste borba protiv organizovanog kriminala, a ne samo priča o borbi protiv organizovanog kriminala. U trenutku kada mi nemamo dovoljno instrumenata u ovoj zakonskoj regulativi, koja se bavi ovom oblašću, mislim da je apsolutno potrebno imati ovakav institut svedoka-saradnika. On možda nije idealan, ali kao institut je neophodan u čitavom ovom konceptu. Ako pogledamo trenutnu zakonsku regulativu, vidimo da nam manjka jedan ovakav institut. Uporedno-pravno iskustvo nam govori da je ovaj koncept davao rezultate u onim zemljama koje su imale problema sa pošasti koja se zove organizovani kriminal. Nažalost, kod nas je organizovani kriminal u onom prethodnom periodu, koji nas je opterećivao, jako puno prisutan. Zato mislimo da je potrebno ovaj institut uvrstiti u zakon, jer su nam bitni rezultati, a ne samo gola priča. Želim samo još jednom da podvučem da ono što su nam dosadašnji zakoni pružali nije bilo dovoljno. To je DSS videla i zato podržava ovakav koncept.
Još neka poslanička grupa? (Ne.) Na član 161. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Stevoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanik SRS Moma Marković podneo je amandman na član 161. Predloga zakonika o krivičnom postupku, a taj član nosi naziv - Žalba oštećenog. Inače, mi već sat, sat i po, govorimo o jednom vrlo problematičnom i diskutabilnom pravnom institutu, a to je institut svedok-saradnik. Evo, u zadnjim javljanjima kolega poslanika imali smo i neka rešenja koja idu u prilog ovog instituta, ali SRS insistira na onome što je do sada rečeno - da ovaj institut nije potreban našem procesnom pravu i da će ovaj institut verovatno u nekoj budućnosti biti zloupotrebljen ili modifikovan. Osnovno pravilo nauke i struke, koje delegiraju zakonopiscima, upravo je činjenica - ako možete, ovaj institut nemojte uvoditi; ako ga uvodite, neka bude maksimalno restriktivan. Ovaj institut ne sme nikada da bude pravilo, jer to pravilo može da se pretvori u zloupotrebu. To bi bila suština i apsolviranje neke dosadašnje diskusije. Što se tiče ovog konkretnog člana, bez obzira da li se poslanici glasanjem odluče za jednu varijantu, za svedoka-saradnika i uvođenje ovog instituta u naše krivično-procesno pravo ili da se opredele da ne uvode ovaj pravni institut, član 161. nema apsolutno nikakvog smisla. Mislim da je ovo jedan od najžalosnijih članova koji je ovde pomenut, a obrazložiću to na sledeći način. Ovim članom, nakon predloga javnog tužioca da se neko uvede kao svedok-saradnik, odlučuje kvalifikovano veće i to veće trojice sudija, kako je to predviđeno u prethodnom članu. Tada žalbu dajemo kao pravo oštećenom, koji je oštećen od strane velike kriminalne grupe, od strane ogromnih kriminalaca, onoga ko je priznao krivično delo i koje je evidentno. Mi dajemo njemu pravo da se žali na ono što je odlučio i javni tužilac i kvalifikovano veće. Sada pitam ministra kakav to treba da bude oštećeni, kakvu on treba da ima ulogu, kolika je njegova težina, koliki je njegov kvantum da bi drugostepeni organ usvojio njegovu žalbu? Totalna besmislica koja je uneta u zakon. Ako pođemo od činjenice da svedok-saradnik može biti i u pogledu krivičnog dela protiv ustavnog uređenja i bezbednosti Republike Srbije i SCG, postavljam pitanje ko je ovlašćen kao oštećeni da podnese žalbu? Da li smo o tome razmišljali? Mislim da nismo. Dakle, naša država organizovanim kriminalom dovedena u pitanje, ili SCG, sasvim svejedno, kao državna zajednica, i mi odlučili, putem predloga javnog tužioca i odluke kvalifikovanog veća, da zaista treba da se svedok-saradnik u nekom predmetu pojavi, onda se neko javlja kao oštećeni. Ko je taj oštećeni, koje je to ime i prezime, koja je to institucija, koji je to predstavnik institucije? Mislim da na to nemamo odgovor. Ako uzmemo u obzir krivično delo protiv čovečnosti i drugih dobara zaštićenih međunarodnim pravom, ko je onda nadležan da podnese žalbu, koji je taj oštećeni? Da li je to možda krivično delo genocida, primera radi, pa sad ko je ovlašćen da u ime onoga nad kim je izvršen genocid podnese žalbu? I govorimo o sudbini te žalbe, da li uopšte ima smisla govoriti o toj žalbi? Ako smo se odlučili za opciju da se uvede ovaj institut, onda je sasvim dovoljno da ga predloži javni tužilac i kvalifikovano veće. Kvalifikovano veće je veće trojice sudija, po pravilnu krivičara u nadležnom sudu. Ako mi nemamo dovoljno poverenja ni u javnog tužioca, ni u odluku kvalifikovanog veća, nego još dodajemo da to može biti i verifikovano višim sudom putem žalbe oštećenog, smatram da je to samo komplikovanje postupka, a to dovodi u pitanje institut koji vladajuća opcija želi da uvede. Molim vas, ministre, razmislite o svemu ovome što sam rekao, jer zaista pričam o ovome bez obzira da li se odlučili za jednu ili za drugu opciju. Dovodimo u pitanje legalitet, dovodimo u pitanje sposobnost javnog tužioca, kvalifikovanog veća, ako dajemo ovako neodređenom oštećenom pravo da uloži ovu žalbu. Evo, toliko u vezi ovog člana.
Hvala vam, gospodine Stevoviću. Još neka poslanička grupa? Da. Izvinite, gospodine Aligrudiću, samo pre toga nisam shvatio, i gospodin Jojić. Da završimo sa jednom poslaničkom grupom, mislim da je lakše. Izvolite, gospodine Jojiću, osam minuta. Molim vas, po amandmanu je reč, naprosto je korektno da se prvo jedna poslanička grupa izjasni po amandmanu, takav je uobičajeni redosled, pa druga. Ovo je pitanje i međusobne pristojnosti. Izvolite, gospodine Jojiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Aligrudić je rekao da je to tako regulisano u nekim zemljama gde se koristilo uporedno pravo. Postavljam pitanje, kolega Aligrudiću, vi ste pravnik i verujem da ćete me zadovoljiti time što ćete mi reći tačno u kojoj zemlji i dajte prevod te odredbe, da možemo da zaista se uverimo da je to tačno. Ako imate, pomoći ćete nam da shvatimo jednom i mi da li je to iz uporednog prava ili je to možda improvizacija bilo čija, ili je to samo evo na časnu reč. Ne, ne, molim, ne bih se složio sa tim. Vidite, kada je u pitanju ovaj svedok, on je dosta problematičan, on u našem pravu nije potreban. Zašto je on potreban u našem pravu? Vi ste uporedili, bilo je reči prethodno da mi imamo u uporednom pravu i da su se neke zemlje obračunale sa organizovanim kriminalom, pa su predvidele određene sankcije i doneli su odgovarajuće zakone i određene norme. Neko reče Italija, pa nismo mi Italija. Nismo mi kriminalna država, u kojoj je tako organizovan kriminal kao što je bi u Italiji, mi to nismo. Ali, bilo je reči prethodno da je Italija. Ali, pitao sam vas samo ako imate da navedete primer koja je država u pitanju. Molim vas, koja je država? Neko od kolega je prethodno spomenuo Italiju, zato se nisam obraćao lično u odnosu na taj deo vama, ali govorim o tome da je neko spomenuo Italiju. Mi smatramo iz SRS da je svedok-saradnik isto tako veliko zlo kao što je tajni islednik, odnosno tajni agent. To su dve problematične stvari u našem pravu sa slobode, vrlo problematične i opasne sa aspekta sigurnosti i bezbednosti građana i njihovih sloboda. To znači da ćete imati situaciju da će čovek doći i biti angažovan za svedoka-saradnika. Učestvovao je u ubistvu, ili je dao pištolj ili je uzeo nož, ili je bio jedan od saizvršilaca i on se, zamislite, predomislio, pa dođe kod tužioca i da mu kaže - evo, pomogao bih vam da rasvetlite delo, evo, moram da vam kažem, da se izvinim, kajem se što sam učestvovao u tome jer sam počinio zajedno sa tim i tim krivično delo, ali eto, molim vas, voljan sam da vam pomognem da ga do kraja rasvetlite. Evo, sada ću vam reći, delo je izvršeno na Adi Ciganliji te i te noći, u tom delu su učestvovali Pera, Paja, Sima, Šaja itd. A tužilac pita - a ko je imao pištolj? A on kaže - pištolj sam imao ja. Pa šta si uradio? Pa pištolj sam dao Simi. I šta je uradio Sima? Sima je pucao. I šta je bilo? Kaže - pogodio je pokojnika i došlo je do ubistva. E sad, on vidi. Drugo, policija traga, neovisno od takvih šušumiga koje treba sada i takvih svedoka, radi svoj posao. Mi imamo stručnu policiju. Imaju završene srednje, više i visoke škole, i to profesionalno, specijalne škole policijske, Viša unutrašnjih poslova i Policijsku akademiju. Imamo izuzetno stručnu policiju. E sada, taj svedok-saradnik, on je saznao da se za njega i njegovo kretanje u poslednjih mesec-dva dana ili prošle nedelje ili prethodne noći interesovala policija preko građana, i on je to čuo. Znajući da je ostao njegov dokaz na licu mesta, primer ispala mu lična karta ili ostao je pištolj ili nož ili sekira ili motika, on brže-bolje trči kod policije i kaže - molim vas, nešto bih vam rekao, hoću da vam pomognem, i on da kompletnu informaciju, policija od njega uzima izjavu, obaveštava javnog tužioca, tužilac kaže - au, taj bi nam bio dobar za svedoka. Ali, ajde prvo da vidimo sada da se prikupljaju podaci o istrazi, pa će operativnim putem policija da dođe do podataka. Prvo, uviđaj na licu mesta, ima li tragova ili ima dokaza, zatim podnosi krivičnu prijavu i sad krećemo u proceduru. Ne podržavamo, otkud možemo da podržavamo, ma nema ni govora. Nemojte, kolega Aligrudiću, da pomislite da će SRS, ne, govorim...
Molim vas, bez dobacivanja gospodine Jojiću, koncentrišite se. Molim vas, ovo poslednje je bio Šilja, a pre toga Laza, ostavio ličnu kartu, idemo... Molim vas, izmišljeni primeri, izvolite.
Ovo su činjenice koje ukazuju na način i metode rasvetljavanja i otkrivanja krivičnih dela i prikupljanja dokaza za sud. E sad, zamislite vi, podjednako kriv. Čak šta se može desiti, da je bila njegova radnja u izvršenju krivičnog dela odlučujuća i da je ona dovela do štetne posledice, njegova radnja. Ali, on je to saznao i čuo je, još pogotovo sada kada ovo što slušaju građani i ovo što slušaju neki na koje se možda ovo sutra odnosi, pa oni jedva čekaju ovo da im kazna bude prepolovljena, jedva čekaju. E što bi mi sada trebalo da dozvolimo da jedan kriminalac, koji je podjednako odgovoran za izvršenje krivičnog dela, samo zato što je on policiji pomogao da se rasvetli delo, da bude nagrađen umesto 40 godina zatvora za najteža dela, recimo 20 godina da bude osuđen. To već više ne može biti prihvatljivo, tu nema kriterijuma, nema uopšte merila i ne možemo dozvoliti tako nešto. Drugo, ako se on saslušava i isključuje javnost, da li je omogućeno optuženom da se sa njim suoči, da li će biti to dozvoljeno, da mu on direktno postavlja pitanja i da bude ispoštovano načelo kontradiktornosti i načelo neposrednosti. E, u tome su problemi ozbiljni i SRS smatra da je svedok-saradnik velika opasnost. Šta će da radi onda policija, šta će raditi operativci policije, ako treba da očekuju da im sada izvršioci krivičnih dela koji su saizvršioci, da im oni učestvuju u rasvetljavanju. To će biti jedna policijska produžena ruka. Policija će sada da vodi poseban imenik, poseban upisnik o mogućim saradnicima, doušnicima, pa će voditi sada o potencijalnim izvršiocima, o modus operandi, koji su vršili krivična dela, koje vrste, i sada policija može da se osloni na svedoka-saradnika, ali sada se postavlja pitanje - jesu li svi građani pred zakonom jednaki? Ako naš Ustav kaže, svi su pred zakonom, svako odgovara za izvršeno delo podjednako. Ako sada mi stavljamo u povoljniji položaj nekoga ko se prijavio i da mu se kazna smanji 50%, upola, ne delim mišljenje takvo, SRS smatra da se mora poštovati Ustav. Pogledao sam u zemljama, konkretno u Italiji, kako je to regulisano, šta se u stvari kao norme utvrđuju, koliko je njima to pomoglo, koliko nije, vidite to je taj prevod i studija čitava koja je prevedena iz 11 zemalja sa zapada, a mogu vam reći da smo to uradili. Status osumnjičenog i okrivljenog u nekim zemljama Zapadne Evrope, SAD, analizom savremenih krivičnopravnih propisa i zakonodavstava većeg broja zemalja, među kojima su SAD, Ujedinjeno kraljevstvo Britanije i Velsa, Severne Irske, Nemačke, Francuske, Belgije, Švedske, Švajcarske, Italije. (Predsednik: Gospodine Jojiću, pošto je isteklo vreme, nećemo usmeno, to ćemo pismeno da damo ministru.) Samo bih molio, ako ima, želeo bih, ako imate prevod neke od ovih zemalja ili neke zemlje, ako je koristila i prevela i ako preuzimamo rešenja njihova, želeo bih i ako imate dajte mi na uvid, jer moje je pravo da tražim prevod, da bih mogao da se uverim. Ako je tako, onda možemo drugačije diskutovati, možda ne bi ni bilo primedbi. Inače, gospodine Aligrudiću, ja i vi se uopšte ne slažemo. Vi ste za saradnika svedoka, vi ste za tajnog agenta, a SRS nije.
Molim vas, vi ste objasnili svoj stav plastičnim primerima, pratio sam ih, a gospodin Aligrudić će tek pojasniti svoj stav, jer sada ima reč, nema razloga da polemišemo unapred. Narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Od svega ovoga slažem se samo s tim da imamo različita stanovišta o ovom pitanju. Dakle, što se tiče člana 161, odnosi se na žalbu oštećenog, zaista ne bih ulazio u neku dužu polemiku. Naravno da uloga oštećenog u postupku jeste definisana ovim zakonikom i potpuno bi bilo neverovatno ići za tim da oštećeni nema pravo da uloži žalbu protiv odluke veća o svedoku-saradniku, jer takva odluka može u krajnjoj liniji da se direktno tiče prava oštećenog. To što u određenim postupcima nije moguće definisati oštećenog na ovaj način, to ne isključuje mogućnost da u drugim postupcima, gde je to moguće učiniti, institut ne zaživi. To samo znači da moramo da vodimo računa o tome da institut koji smo ovde predvideli, i to je sada polemika koja je direktno vezana za sam institut i njegovu primenu koja proističe iz ovih članova, nije napravljen taj svedok-saradnik da on u svakom od ovih oblika krivičnih dela, vidova krivičnih dela o kojima je ovde reč mora biti primenjen. Nije to nova policijska taktika, koja prema ovom zakonu u svakom slučaju biti primenjena, jer iz ove diskusije bi neko pogrešno shvatio da, kada god je izvršeno neko krivično delo koje ima u sebi obeležja krivičnog dela organizovanog kriminala ili krivičnog dela protivustavnog poretka, protiv bezbednosti, da u svakom od tih slučajeva jedan od dokaza je obavezno saslušanje svedoka-saradnika. I da obavezno moramo izabrati jedno ili dva lica iz kriminalne bande, koji će biti duplo manje kažnjeni ili čak oslobođeni od kazni. Ne, cilj društva je da svakoga kazni primereno prema delu koji je počinio. Svako mora biti kažnjen prema delu koji je učinio, a naravno da mora biti, ne mora ništa, slažem se, ali je dobro i po našem mišljenju je povoljno, što je predviđeno u našem krivičnom zakonodavstvu na ovaj način predloženo da bude institut svedoka-saradnika, upravo zbog toga što mi ne možemo reći sledeće, kao što je ovde bilo izneto. Policija ima tehničke mogućnosti da rasvetli krivična dela. Javni tužilac ima ulogu vrlo značajnu u istrazi i uz pomoć policijskih organa oni moraju da rasvetle krivično delo do kraja i cilj države je da svakog kazni. Naravno, ja se sa tim potpuno slažem, ali moguće je zamisliti situaciju, i u praksi je toga bilo, da dosta toga zavisi od nekoga ko može da pruži onu vrstu podataka koje, pored najboljih tehničkih mogućnosti policije opremljenosti, policija nije u stanju do kraja da izvede. Pa će se onda desiti da uhvatimo jednu kriminalnu bandu, da troje, četvoro lica iz te bande primereno kaznimo za učešće u organizovanom kriminalu, za dela koja su tom prilikom izvršili, i da jedno ili dva lica koja su bila spiritus movens tih kriminalnih aktivnosti jednostavno ne budu otkrivena. Često će se dešavati da neka od tih lica možemo najlakše otkriti upravo uz pomoć ovog instituta. Zar je moguće da mi uklanjanjem jednog ovakvog instituta iz Predloga našeg krivično-procesnog zakonodavstva prosto prepuštamo mogućnosti da se i ovakva stvar dogodi. Dakle, razumem argumente protiv, ali molim da oni koji razgovaraju u prilog tome da se ovaj institut izbaci, da pokušaju da malo razmisle o tome šta stoji u prilog ovakvom institutu da on ostane u Predlogu zakona. Znači, nijedan drugi razlog ne postoji, sem razlog da se stane na vrat organizovanom kriminalu i da oni ljudi koji su bili pokretači, osnivači kriminalnih organizacija, spiritus movens tih organizacija dolijaju i da budu kažnjeni primereno po zakonu. U uslovima koji su Predlogom ovog zakona predviđeni za to da neko može uopšte biti proglašen svedokom-saradnikom, striktno su naznačeni uslovi ko to ne sme biti. Na taj način je zaštićen vrlo širok društveni interes. Naravno da član 161, koji govori o žalbi oštećenog kod ovakve odluke, mora da uzme u obzir i stav oštećenog, jer ako bi to izbacili iz našeg zakonodavstva, onda bi to bilo besmisleno. Naravno da je vrlo bitna uloga oštećenog u postupku i to je poslednja odbrana pred eventualnom sumnjom da se ovde radi o arbitrarnosti ili možda nekom potpuno slobodnom nahođenju tužioca ili veća. Ali, morate imati u vidu da tužilac ne donosi odluku samostalno, da postoje druge ličnosti koje su u sistemu potpuno odvojene od tužioca, imaju sasvim drugačiji položaj, reč je o sudu kao organu i o veću. Prema tome, to su dva potpuno različita subjekta. Samo na osnovu toga može nastati ova odluka i prirodno je da oštećeni može imati pravo žalbe na takvu odluku. A ovaj institut nije uveden da bi to bilo obavezno sredstvo veštačenja u postupku, izvođenja dokaza. To nije tačno. Ovo je jedna od mogućnosti i to jedna koja će se primeniti kada najverovatnije i očigledno nema drugog izlaza, a ne svako malo. Suština ovog instituta je u tome da se kazne oni koji pokreću i osnivaju kriminalne organizacije, koje čine najteže oblike teških krivičnih dela u ovom društvu i koji predstavljaju društveno zlo. Ili hoćemo valjda da kažemo da takvih organizacija u Srbiji nema. Ako hoćemo da se izborimo protiv organizovanog kriminala, ako hoćemo da stanemo na put toj nemani, prvo štojedna vlast, a mi ovde reprezentujemo vlast s ove strane, mora da prizna da toga u ovom društvu postoji, da postoji korupcija u pravosuđu. Moramo da priznamo da imamo određenih problema. Ako to ovde sa ove govornice jasno ne izgovorimo, ne postoji način da se izborimo protiv te pojave. Ovo su sredstva koja smo predložili tačno, kao vladajuća većina smo predložili ovo preko Vlade Republike Srbije, odgovorno smo ovo predložili, kao jedno od sredstava koje može na najozbiljniji način da doprinese da realizujemo naše ciljeve.
Izvolite, narodni poslanik Đorđe Mamula.
Kada je reč o svedoku-saradniku i ostalim tehnikama, suština je da imamo na umu da se sve može zloupotrebiti, sve. I ranije se moglo, neka druga dokazna tehnika, zloupotrebiti. Pravilo je u tome da se to svede na minimalnu meru. Svedok-saradnik se koristio u ovoj državi, samo nije imao procesni status. Bila su obećanja tajna, iza scene, da ako bude sarađivao policija će uticati na sud i da bude blaža kazna itd. Kako bi se garantovao status svedoku-saradniku i da bi to dobilo procesnu formu, to mora da uđe u zakon, jer se niko ne može ohrabriti da bude svedok-saradnik tako što će mu se obećavati, a da to ne bude predviđeno u zakonu kao nešto što je dozvoljeno i na šta može da računa. Ako pogledate odluke Evropskog suda za ljudska prava, videćete da se taj sud izjašnjavao i o onim presudama gde je korišćen svedok-saradnik, tamo gde je bilo zloupotreba sud je zauzeo jasan stav. Tako da su te presude ukidane. Kod nas po novom zakoniku kada bude usvojen, te presude koje se budu zasnivale na iskazu svedoka-saradnika, biće podložen žalbi. Neće to biti zabetonirano. Prema tome, ovim se ide na ono što je već bilo u praksi, ali da se legalizuje, da status svedoka-saradnika bude predviđen zakonom, a ne da bude kao što je bilo, tajna tehnika koja se koristi tako što bi se kasnije uticalo na sud da to uvaži. Toliko.
Hvala. Još neka poslanička grupa? Izvolite, ministre.
Daću samo par informacija vezano za zahtev poslanika Jojića. Ne vidim zašto povezujete da li je to srpski ili talijanski, kriminal nema boju nacionalnu. Oni su svi povezani i nije trebalo da uzimate ta poređenja i da li bi odgovaralo srpskom ili ne bi. Rekli ste za Italiju, ne želim da branim Italiju, ali činjenica je da je zemlja koja je bila suočena sa organizovanim kriminalom ili mafijom, činjenica je da je preduzela određene mere i evo, za vas informacija, na onoj listi korumpiranih zemalja ona je znatno ispred nas, u boljem stanju. Prema tome, ne bi trebalo uzimati to nešto kao loše kada se kaže Italija. S druge strane, rekli ste da vam se pokaže. Evo, preuzimam obavezu da vam dam na primer italijanski Zakon o specijalnom tužiocu i da vidite tačno kako je uređen svedok-saradnik i ostali instrumenti za borbu protiv mafije. Daću vam, imam prevod, jer mi je gospodin Vinja, tadašnji specijalni tužilac dao, pa čak i gospodin Lazin je bio tada u radnoj grupi, pa mu je to poznato i ne znam zašto mu to nije rečeno, evo preuzeću na sebe da vam to dam. Želim jednu stvar da kažem, kod nas stanje nije sjajno. Evo, svi kažemo da ima i korupcije, i organizovanog kriminala, i da moramo sa tim da se obračunamo. Sve zemlje u svetu su primenile ove tehnike. Nijednu mi nismo izmislili. To su tehnike i to daleko naprednijih i boljih zemalja, i zemalja koje su uspele da se izbore sa tim organizovanim kriminalom i korupcijom i da je svedu na neku tzv. snošljivu meru. Znači, mi uzimamo njihove tehnike, jer smo svesni situacije u kojoj se nalazimo. Svesni smo da ovo što smo do sada imali nije moglo da da rezultate. Mi nemamo drugog izbora nego da uradimo to, a tim pre, mislim da tu ne moramo da se sporimo, što kriminal postaje prekogranični, i šta naša policija, šta će uhvatiti, nekog tzv. vojnika, a nećete dirati šefa. Ako ne uvedemo princip celishodnosti, ako ne uvedemo princip povezanosti svih organa i ako ne primenimo te tehnike, tvrdim vam da nikakve borbe protiv kriminala neće biti. Kažete, može da se zloupotrebi. Svaka, a mislim da ne moraju moje kolege koje su bile bilo sudije bilo advokati da ubeđujem da je svedok bio najnepouzdanije dokazno sredstvo. Koliko smo puta doživeli da dobijete presudu, gde se kaže verujem svedoku i osuđujem čoveka, da bi se posle materijalnim dokazima pokazalo da to nije tačno, i onda je išlo ponavljanje postupka i slične stvari. Ako govorimo o zloupotrebi, ono uvek postoji. Ovaj zakon, za razliku od nekih rešenja koja su postojala u prethodnom, a nisu dobro regulisana i vezano za svedoka-saradnika, uveo je određene instrumente baš u želji da smanjimo mogućnost zloupotrebe, a da zaštitimo prava građana, počev od onog ulaska u stan, počev od snimanja, počev od niza obaveza koje imamo. Ono što je najbitnije, potpuno smo smatrali da je nedopustivo ovo što je urađeno u prethodnom zakonu, a vidim da tu nije bilo nekih velikih povika, a to je da šef organizovane grupe ili mafije može da bude zaštićeni svedok. I to, pazite, ne samo zaštićeni svedok, nego i svedok koga abolirate. Znači, čovek koji može da bude da je izvršio najteža krivična dela u ovoj zemlji, ali on je aboliran i on je u boljem statusu nego neki najobičniji građanin koji je napravio saobraćajku i osuđen je. To nije moglo da se dopusti. Zato i jesmo tražili od Italije da nam zaista da kako su oni regulisali. I ako vidite, ne samo šef, nego i lica koja su dala značajan doprinos za osnivanje grupe ne mogu više da budu zaštićeni svedoci. S druge strane, dajte da budemo objektivni i pošteni kao građani, ne govorim sada pravno, da li možete da savladate bilo koju mafiju ako nemate zaštićenog svedoka ili svedoka-saradnika, pa čak i u najboljim i najmirnijim zemljama i te kako se štite svedoci, jer je mafija nemilosrdna. Mafija je nemilosrdna i ako vi u nju ne uđete ili ne nađete taj modalitet, teško da možete da nađete šefa. Možete da nađete tzv. sitne izvršioce, vojnike, ali šefa nikada. Mora da se uđe u nju. I to su, kažem, instrumenti koje moderno pravo i te kako danas poznaje. Verujte, nijedan nismo izmislili. Uzeću na primer pranje novca, mi ako ne primenimo sada ove instrumente ili ne damo ove mogućnosti zakonske, pa sami znate, mi kažemo, evo ima tamo sa nekih Devičanskih ostrva itd, sve je to lepo, stigao je novac, nama je sumnjiv, ali mi nismo imali instrumente kako da proverimo kako je došao. Sada polako dobijamo određene instrumente da to proverimo. Spomenuli ste jedan postupak, eto taj instrument nam je do sada nedostajao, da može da se traži na primer od određenih banaka da se dobije nešto što do sada nismo mogli dok ne promenimo mi zakon kako smo ga menjali. Verujte, nijedna od ovih mera nije uperena na ograničavanje nekog prava građana. Ona su vezana za ono ograničenje koje postoji u Ustavu. Uostalom, svi se slažemo i govorili ste čak da taj ustav možda i ne treba menjati. U njemu se izričito kaže, nabrojana su sva prava građana, i vi to dobro znate i kažu, a ograničenja samo vezana za krivični postupak. Znači, ne treba kod nas da bude sporno da ako imamo porast ili nabujali kriminal, on ugrožava celo društvo, i onda prestaje priča i o Ustavu i o ustavnim pravima, ako ono što je van zakona, van Ustava, i van normi i van normalnog života damo mogućnost da ugrozi taj normalni život. Mislim da nijedna od ovih mera nijeuvedena sa željom da se povredi neko pravo. Uvedena je sa željom da se zaista obračunamo sa onim što može da ugrozi svako naše pravo.
Hvala. Shvatam da vi želite repliku, nego narodni poslanik Hranislav Perić se javlja po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, normalno je da se toleriše 15 minuta, pošto Narodna skupština radi do 18,00 časova, a ima mali broj poslanika. Mislim da nema nikakve veze i da dalje nastavimo rad. Predlažem da vi večeras ili ujutru pozovete šefove poslaničkih klubova i da se sa njima dogovorite da li hoće ozbiljno da rade, jer sam malopre video na ekranu, stalno pokazuju praznu salu i pokazuju jednog ili dva poslanika, i bruka je u Srbiji kako radi i nastupa ova skupština. Zbog toga vas još jednom molim da prekinemo rad ove sednice, jer stvarno ima vrlo mali broj poslanika. Postoji i drugi način, da se evidentiraju poslanici koji se nalaze u Skupštini, a svima ostalima da se ne plati današnja dnevnica, ukoliko možemo da popravimo rad malo Skupštine. Sledeće pitanje, iz stranke G17 nema nijedan poslanik ovde. Ta stranka, kao i danas što kaže u novinama, posle može da kaže nelegalno radi Skupština. Ne računam, mislim da je to bivša predsednikova stranka, pošto je on izjavio da nije više u G17, a sedeo je tamo kod onog ministra prethodne Vlade, tako da stvarno nema nikog iz G17. Sutra će da kažu, na šta vam liči Skupština, cela stranka. Mi ovde nismo bili, a vi ste radili po zakonu i neće da priznaju ovaj zakon. Znači, ima mnogo razloga da mi današnju Skupštinu završimo i da ujutru upozorite šefove poslaničkih klubova da okupe svoje poslanike i da ovo liči na Skupštinu Srbije, a ne na mesnu zajednicu ili golubarsko društvo. Hvala.
Potpuno razumem vašu potresenost i zabrinutost, ali to je pre svega zbog toga, dobro sam vas razumeo, što ste i vi uvereni, kao i mnogi koji prate prenos, da je na sednici u sali tokom rasprave to sva delatnost poslanika. Vi vrlo dobro znate, različiti poslanici, zavisno od svojih obaveza, dogovora unutar stranke, veličine poslaničke grupe i naravno interesa svoje stranke na određeni, zakonom predviđeni način, rade svoj posao. Svakako pri tom živim u uverenju da su, jer ovo su narodni poslanici, a nisu poslanici njihovih šefova poslaničkih grupa, o tome svi dodatno vodite računa da im se ne dogodi da u jednoj rečenici izgovore ono što sam pre nekoliko večeri video na televiziji da jedan narodni poslanik, a vi znate da poštujem sve narodne poslanike, kaže - jeste, bila sam ili bio sam u sali u tom trenutku, takav je Poslovnik, samo desetak je dovoljno. A na potpitanje, da li primate plate i prinadležnosti, odgovor glasi - naravno, jer svi koji odgovorno rade u Skupštini znaju da je ovo samo jedan deo aktivnosti, zavisno od toga da li učestvujete u raspravi, svejedno diskutujući i podržavajući govornike ili pomažući da što bolje predstavnici predlagača shvate, prihvate i po vašem uverenju poboljšaju, zbog interesa vaših glasača i birača, neki zakon, kaže - to je naprosto zbog toga i u tom smislu nema razloga da se lišavamo. Isto tako nema razloga da se daju netačna obaveštenja. Koliko god da čoveka oči ponekad varaju, u ovom času, između ostalog, iz stranke koju ste pomenuli, a vi znate da ne govorim imena stranaka, u ovom trenutku se nalaze dva člana poslaničkog kluba u sali i nije nikakav razlog da o tome govorimo sada pejorativno na ma koji način. A vas molim, jer cenim vašu odgovornost i vaš autoritet, da i vi meni pomognete, jer garantujući vama da sam sposoban da sprovodim zakon i odluke, istovremeno sada baš zbog toga moram da predsedavam sednicom, a vi ako ne budete učestvovali u raspravi, molim vas da iskoristite svoj autoritet, opomenete sve šefove poslaničkih grupa i objasnite im da postupe upravo onako kako ste tražili. Biću vam zahvalan i verujem da ćete to pokušati, jer znam da ste do sada to odgovorno radili. Na član 162. amandman je podneo poslanika Milorad Mirčić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Nije bilo osnova za repliku. To nije bila replika nego obećanje da će baš ono što ste tražili vama dati kao prevod. Izvinite, ako smatrate da ste pogrešno protumačeni, izvolite. Mislio sam da je reč o ovom prevodu italijanskog zakona, pa sam pomislio možda ste vas dvojica stariji ljudi, a ja koji sam Nel mecco del cammin di nostra vita mogu da vam pomognem sutra.
Dame i gospodo narodni poslanici, ove odredbe dovode u pitanje predlog ovog zakona sa gledišta usaglašenosti sa evropskom konvencijom o zaštiti ljudskih prava i osnovnih sloboda, naročito sa odredbama o pravu na pravično suđenje. Pored ostalog, to pravo podrazumeva i da se optuženom omogući da ispituje svedoke optužbe ili da postigne da se oni ispitaju i da se obezbedi prisustvo i saslušanje svedoka odbrane, pod istim uslovima koji važe za one koji svedoče protiv njega, kao što to predviđa član 6. stav 3. tačka d) navedene konvencije. Ova odredba konvencije predviđa pravo optuženog da se u bukvalnom smislu vidi, suoči sa svedocima pred sudećim sudom i da svedočenje bude neposredno tj. da svedoci u svakom slučaju budu ispitani. To su odredbe o saslušanju osetljivih svedoka, kao što je slučaj bio sa svedokom-saradnikom, i o procesnoj zaštiti ugroženog svedoka u ubrzanom postupku i u postupku posredovanja, o novom modelu istražnog postupka, pod uslovom da su izabrane najoptimalnije varijante mogućih rešenja. Lično smatram da je svedok-saradnik i tajni islednik apsolutno nedopustiv da bude ijedna karika u našem procesnom pravu. Do sada smo imali kriminala, pa su nadležni organi rasvetljavali kriminal. Istina je da je posle 5. oktobra došlo do širih razmera organizovanog kriminala. Tu ćemo se, gospodine ministre, sa vama složiti. Dakle, za poslednjih pet-šest godina imamo pojavu u nekim institucijama kriminala, koji u svakom slučaju moraju da prate i rasvetljavaju krivična dela, otkrivaju i privode izvršioce nadležnim organima, policija i tužilac. Prema tome, ne vidim da je toliko bitan, ne vidim da je sada nama svedok-saradnik preko potreban. Netreba se njemu radovati, ni njemu, ni tajnom isledniku. To su dve kategorije lica koje će nam zaista zagorčati u procesnom smislu postupak i imaćete situaciju, pogotovo kada je u pitanju svedok-saradnik, da ostali saučesnici neće olako preći preko toga kako je sud mogao da prihvati jednog od saizvršilaca, koji je učestvovao u izvršenju teškog dela, da mu je kazna oproštena 50%, a da onaj bude osuđen 100%. Zbog toga smatramo da svedok-saradnik u svakom slučaju nema mesta u zakoniku o krivičnom postupku, jer se za to nisu ukazale potrebe, a nisu se promenile do te mere okolnosti da je on baš nužno potreban. Uvodi se pravna nesigurnost, nesigurnost građana. Svako će sada da zazire gde radi, svako će da razmišlja šta će da kaže i kada sedne sa prijateljima i poznanicima u kafani, koju će rečenicu upotrebi, s kim će se sresti i šta će da kaže. Neće biti siguran više, ukoliko se Predlog zakona bude usvojio, građani Srbije nemaju pravnu sigurnost, i njihova prava i slobode će biti ugrožene i dovedene u pitanje. To bi mi srpski radikali raščistili što se tiče ovog kriminala. Stručne službe imaju da rade, rasvetljavaju dela, imamo izvanredne operativce, genijalce imamo u policiji koji mogu da rasvetle svako krivično delo, a ovo može da proizvede samo brojne zloupotrebe od strane pojedinaca, neodgovornih ljudi. Tu leži opasnost.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta po amandmanu na član 162.
Meni je ovde nešto vrlo interesantno. Mi ovde već osmi sat raspravljamo o amandmanima na Predlog zakonika o krivičnom postupku i tek na članu 160. uključili su se da zajedno sa nama rade predstavnici stranaka, odnosno kolege koje će glasati za ovaj zakon. Šta to znači? To znači da su u ovo vreme najgledaniji skupštinski prenosi, pa treba građanima Srbije objasniti kako se ova vladajuća koalicija i Vlada Republike Srbije zalažu za borbu protiv organizovanog kriminala, što naravno, nije tačno. Drugi razlog je što je očigledno svedok-saradnik za gospodu iz vladajuće koalicije najznačajniji u ovom zakonu od skoro 600 članova i to je posebno problematično. Član 162. govori o saslušanju svedoka bez prisustva javnosti i kaže, između ostalog, izjava svedoka-saradnika da bude saslušan uz prisustvo javnosti uneće se u zapisnik i njegova izjava se isključuje iz spisa predmeta. To nam stoji u obrazloženju zašto je i ovaj amandman odbijen. Šta se dalje dešava? Kada je u pitanju član 162. i postojanje svedoka-saradnika, asocirala me je diskusija Aleksandra Vučića kada je govorio o lopužama iz žutog preduzeća, kada je spominjao Aerodrom Beograd, fikus od 75.000 dinara, Cementaru u Popovcu, nekakvu krivičnu prijavu vezanu za Cementaru, za kriminalnu privatizaciju Cementare u Popovcu, pa je tu spomenu gospodin Vučić i bivšeg šefa bivšeg predsednika Vlade. Ali, da ponovim, a već sam to rekla, da Cementaru u Popovcu jedanput mesečno obilazi i gospođa Đinđić i sada se pitam ko će u ovom postupku biti zaštićeni svedok. A uopšte ovaj institut, u pravu je Vučić, uvodite da biste unapred obezbedili zaštitu svojih budućih koalicionih partnera, pošto se već suviše otvoreno govori o tome da ćete praviti ovu koaliciju sa žutima, što naravno nas ne interesuje i to je apsolutno vaš problem, ali nije lepo da ceo zakon posvetite zaštiti tih žutih kriminalaca. Dalje, sinoć se pojavio u javnosti još jedan budući svedok-saradnik Cane, pojavio se Cane, evo danas su i novine prenele onu njegovu priču iz emisije Insajder. Kaže Cane Žabac da je on znao 2003. godine za onu policijsku akciju "Mreža", da je on znao da se njegovo poslovanje i da su poslovi pod lupom UBPOK-a, a informacije je dobijao, kaže, tada od ministra policije Dušana Mihailovića. Šta kaže taj kralj duvanske mafije, između ostalog? Kažeda je on, kada ga je pitala novinarka o njegovim umešanostima u neka ubistva, pa ne znam u duvanski šverc, veze sa Đinđićem, Đukanovićem, to vam je sve ta duvanska mafija na teritoriji Srbije i Crne Gore, on kaže da ga je za to optuživao Šešelj i kaže, pa je on sam Šešelja tužio i dobio ga na sudu. Slagao je Cane i nije trepnuo. Tako ti vaši svedoci, a on je, videćete, on je budući svedok-saradnik. Dalje, protiv Đukanovića i mrtvog Đinđića jer će i on biti umešan u taj posao. Dalje kaže, ne zna on da li su njega tada progonili zbog prijateljstva sa Đinđićem ili je Đinđić platio glavom zbog prijateljstva sa njim, to je Canetu ostala dilema, a danas je to preneo "Blic", a sinoć je rekao u Insajderu. Objašnjavao je, takođe, kako je on za Vladu Mila Đukanovića kupio avion, dva aviona, pa kako je njegov avion vozio Zorana Đinđića, uglavnom, to je priprema za ovaj, trebalo bi da bude zaista jedan veliki obračun sa mafijom, ali videćemo posle takvog svedoka-saradnika šta će zaista da se desi. Kada je u pitanju izjava svedoka-saradnika koja se izuzima iz spisa predmeta, opet moram da navedem haške primere. Kada Karla del Ponte dobije kompletne spise predmeta kada je u pitanju ratni zločin, odnosno neki krivični predmet koji se time bavi, jer naravno, svedoci-saradnici žele i sa njom da sarađuju i oni zbog nje daju takve izjave, a onaj ko je u pritvoru Haškog tribunala ne može da dobije kompletne spise, zato što svedok-saradnik, a vi mu to ovim zakonom dozvoljavate, kaže, ne želim da moju izjavu vidi onaj ko je optužen u Haškom tribunalu, ali Karla del Ponte može da vidi te izjave. Dakle, i to potvrđuje naše stavove da ste ovaj zakon u dobroj meri doneli i zbog Haškog tribunala i da ste ga poistovetili sa Pravilima Haškog tribunala. Kada smo u načelnoj raspravi govorili, rekla sam vam, ministre, da ste mnogo gledali filmove o tajnom agentu Džemsu Bondu, a danas mi se čini, doduše, ovo se ne odnosi na vas, nego na nekog od kolega koji je ovde govorio, da iskustva nisu samo iz tih filmova, nego da su i iz španskih serija. Jer je ovde rečeno da je velika stvar što svedok-saradnik prizna da je izvršio krivično delo i to je priznanje sa elementima kajanja. To me baš podseća, znate, u Katoličkoj crkvi, to gledamo u ovim serijama, a znam to i inače, da može da se izvrši kakvo god hoćete krivično delo i da se dva puta pomoli očenaš, i plati se, naravno, iza onih tamo rešetaka gde stoji sa jedne strane fratar, a sa druge strane taj ko je izvršio to krivično delo,i onda mu se to oprašta. Dakle, to pokušavate da unesete u ovaj zakon. Da vam ispričam, kada sam spomenula Katoličku crkvu i njihovo sveštenstvo, priču koju sam čula iz 41. godine kada je u mom rodnom Livnu fratar za oltarom na misi pozvao sve ustaše da idu da kolju Srbe, a tražio je da prvo zakolju njegovu sestru, jer je bila udata za Srbina. Naravno, oni su to uradili i on je rekao da će da ih sačeka da dođu posle toga da se ispovede, da mu priznaju zločin i da će Bog da im oprosti. Vi u ovom zakonu, pored toga što će na taj način da im Bog oprosti, ali naravno, neće ni vama ni njima, vi ćete, bitno je sa zakonodavnog aspekta da im oprostite. Ovde je još nešto značajno rečeno, kaže, nije bitno što će onaj ko je izvršio krivično delo, a biće svedok-saradnik, što će biti oslobođen kazne, bitno je, ljudi moji, da je on oslobođen krivične odgovornosti. Ne znam koga mislite da ubedite da to jeste zaista tako i šta briga onoga ko je došao dotle da bude svedok-saradnik. On je znači kriminalac, zamislite kakav je moralni lik tog čoveka u pitanju, i njemu je najvažnije da on ne ide u zatvor. A to da li će biti oslobođen krivičnog gonjenja ili neće, šta njega briga. On će kao svedok-saradnik da udovoljava tužiocu sve dotle dok njemu odgovara, i naravno, nikada neće otići u zatvor i dalje će biti kriminalac. Ta priča da vi na ovaj način ovim zakonom, a pogotovu institutom svedoka-saradnika da ćete zaštititi ovu državu od organizovanog kriminala, to je zaista neozbiljna priča. Svedok-saradnik samo podstrekava na izvršenje krivičnih dela. Svedok-saradnik podstrekava zato što onaj ko je sklon kriminalu može da vrši kakva god hoće krivična dela. On će da dođe, kad mu to dosadi, kod javnog tužioca da s njim napravi dogovor, da se nagode i da on prizna sve što je uradio, da mu se to skine da ne bude krivično odgovoran, odnosno da ne ode u zatvor, a on će na ime toga, u toj pogodbi da svedoči šta god hoće tužilac i protiv koga god hoće. U tom smislu, mislim da je ovo jako loše i da nikako ne sme da ostane u ovom zakonu. Naravno, kada je u pitanju nagodba, neverovatno je kakve zloupotrebe mogu da izađu iz ovog instituta i iz ovog zakona. Imamo isto iskustva opet slična Haškom tribunalu. Ne znam da li će i vaši svedoci-saradnici da se ubijaju kao oni haški, kada shvate da su ipak preterali, odnosno da se previše traži od njih, a to će i ovde tako da bude. Milan Babić je u svom pismu, koje je ostavio u Haškom tribunalu, priznao da više nije mogao, jer mu je haški tužilac tražio sve više i insistirao da svedoči još u ovom predmetu, još u onom. Više nije mogao da izdrži. Isto će to radiće vaši tužioci sa ovim institutom. Zamislite kad izaberete u Prokuplju onog direktora Narodne kancelarije za zamenika javnog tužioca, kako će on da koristi institut svedoka-saradnika, kako će da štiti svoje kriminalce iz "žutog" preduzeća. Takođe je ovde rečeno, i to onako ironično, da je istina da u svakoj situaciji, kakav god je zakon, postoje mogućnosti nekih zloupotreba, ali ovo je toliko specijalizovano, ovaj svedok-saradnik, da su tu zloupotrebe gotovo minimalne, ali da se taj kolega seća i nekih drugih vremena kada su primenjivane tajne tehnike za iznuđivanje iskaza, za priznanja itd. Danas su pune novine tih tajnih tehnika, odnosno pune novine ljudi koji se izjašnjavaju, daju izjave i intervjue o tome kako ih maltretiraju u MUP-u, koliko ih je dobilo batine, onom su otkinuli slezinu, trajni invalidi su ostali mnogi koji su u ovom tzv. demokratskom vremenu, od 2000. do današnjeg dana, prošli kroz ruke policijskih inspektora. Vezano za te tajne tehnike, ne znam da li je kolega koji je o tome govorio, kada je rekao da je to u prošlim vremenima, da li je mislio i na prošlu i pretprošlu godinu, kada je ista ova vlada bila na vlasti, da li je mislio na istražnog sudiju Okružnog suda iz Novog Sada Miroslava Alimpijevića, koji je tražio svedoke-saradnike za slučaj "Ovčara", pretio njihovim porodicama, slao ljude iz UBPOK-a, on lično dolazio u zatvor u Novom Sadu da ucenjuje te ljude koji su bili pritvoreni, da im kaže da može da im reši sve životne probleme, kao što je rešio krvavom Bori, a oni samo da svedoče ono što on od njih traži, a ako to ne prihvataju, onda ih čeka 40 godina zatvora. Bio je zaprepašćen kada mu je jedan od tih pritvorenika, koji je kasnije oslobođen, rekao: gospodine i gospodo sudije, ja sam častan vojnik i između izdaje i vaših uslovljavanja biram 40 godina. Na njihovu žalost, nisu ga oglasili krivim, nisu imali elemenata i nije dobio tih 40 godina. Dakle, ovo su samo poneki primeri, a ima ih koliko god hoćete, svaki član ovog predloga ovog krivičnog zakonika mogli bismo ovako da nafilujemo primerima iz života, koji idu u prilog tome da treba prihvatiti naše amandmane i da svedok-saradnik, ponavljam, nije način borbe protiv organizovanog kriminala. Ovo što reče ministar da treba u njihove redove nekoga da ubacimo, ministre, ubacite u neka vaša ministarstva koja su do guše upletena u kriminal.
Hvala vam, gospođo Radeta. Shvatio sam, nadam se, primedbu koja je izrečena na račun predstavnika vladajuće koalicije, ako sam dobro citirao, i njihovog učešća u raspravi u određeno vreme, shvatio sam da se tu možda radi o primedbi na to da se preteralo sa poštovanjem člana 173. stav 1, te dajem pauzu šest minuta da proverim da li je to tačno, da li je moguće da je prenos sednice u ovom trenutku suviše javan, pa da suviše ljudi gleda. Proverićemo odmah. Za šest minuta se vraćam u salu. [[Posle pauze – 18,55.]] Obaveštavam, proverio sam. Dakle, nema nikakve zloupotrebe člana 173. stav 1. U odnosu na to pitam da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Pre nego što pređemo na amandman 163, reč ima ministar pravde Zoran Stojković. Izvolite, gospodine Stojkoviću.
Evo, javljam se iz sledećeg razloga: nekoliko puta sam prozvan i mislim neprimereno. Te Vlada u kriminalu, član sam Vlade. Evo, spreman sam da sedim ako treba dva dana, a vi izvolite da nabrajate bilo šta i bilo koji razlog, ako mene nađete u bilo kom kriminalu, spreman sam sve da čujem i da prihvatim. Samo kažem, nemojte onda govoriti to ako sedim ovde. Nemam ništa protiv, ako imate bilo koji podatak, da ga iznesete. Spreman sam da sedim danima, znam da ne možete da mi nađete. Rečeno je - ministar gleda filmove. Pitao sam, tu ste, da li je kod nas dobro stanje, nema kriminala, nema korupcije, pa ne treba ništa menjati, jer neki su izašli maltene sa tom tezom - divna policija, pa ni sudovi vam nisu tako loši, dobro, tužilaštvo. Da li treba da menjamo ili da ne menjamo, da li možemo da učinimo nešto, neosporno je da narod kuka da imamo korupcije i kriminala. Mi sami to znamo, ajde to da kažemo. Ako znamo, hoćemo li nešto da preduzmemo da promenimo. Evo ovim zakonom probajmo to da uradimo. Jednu stvar, da novim tehnikama damo mogućnost da se bolje i efikasnije obračunamo sa tim kriminalom koji je bogami sve složeniji, sve bogatiji i sve bolje opremljen. Ako mi ne možemo da mu pariramo, onda možemo sutra da kažemo - pobedio je kriminal. Druga stvar, jer narod kaže - pa pobogu, zašto nam traju postupci? Idemo na predloge da ubrzamo postupke prebacivanjem, kao ceo svet što radi to sada, na tzv. tužilačke istrage, ne bi li ih ubrzali i naterali tužioca da postupa onako kako treba, kao stranka, da prikupi dokaze i ponudi, a sud zaista da sudi kao nezavisan organ. Vi kažete - to ne treba. Pitate zašto se nisu javljali. Zaista ne mogu da komentarišem zašto se drugi nisu javljali, ali smo imali situaciju da se izgubilo dosta vremena u prepodnevnom delu vezano za oduzimanje imovine ili blokiranje imovine stečene krivičnim delom ili sumnjom da postoji krivično delo. Zašto? Jer treba da učinimo nespornim da i jeste bio problem do sada što postupci traju godinama, onaj ko je izvršio krivično delo i pribavio imovinsku korist boga mi koristio je što za svoje odbrane, što za prebacivanje para na ta neka što kažu Devičanska ostrva, pa potom vraćao pare i kupovao ovde određene firme, a postupci se vukli. E, mi smo to hteli da završimo. Zato kažem, možemo da se ljudi bave politikom, ali bih molio, dajte da se držimo prava. Ovde kako je izneto nisam čuo neki validniji argument sem ove činjenice - mi smatramo da taj institut ne treba. Pitam zašto? Ovo što je dosad izneseno, npr. rečeno je zašto se oštećeni žali? A navede se primer gde nema oštećenih. Pa molim vas, kod falsifikovanja novca kakav oštećeni? Država goni po službenoj dužnosti. Kod krivičnog dela protiv države i naroda država goni po službenoj dužnosti, a organi su tužilaštvo i sud ga sudi, tu nema oštećenih. Uzeću čak neadekvatan primer. Jednostavno mislim da kad se radi o ovom institutu, dajte da to jednom bude jasno. Jasno se kaže - samo u izuzetnim slučajevima, kada jedna celishodnost traži to, tj. nema drugih mogućnosti da to uradimo ili je to skopčano sa tolikim teškoćama ili nekim mnogo teškim stvarima da je ovo celishodnije primeniti. Znači, izuzetni slučajevi. Ne kako ovde žele da se stvori slika da je to maltene u svakom postupku sad će biti zaštićeni svedok itd. Ne, ovde su samo nabrojane tehnike i rečeno je da u izuzetnim slučajevima može da se primeni i ovo kada je celishodno odnosno zaista znači korist za državu, daleko veća nego eventualno neka šteta koja bi nastupila. Tako da kažem ako ovo razmatramo prihvatam principijelno da neko smatra da ne treba taj institut, ali nema razloga da se ovde prebacuje meni i govori da uvodim Haški tribunal i slično. Zaista, ovo je rađeno sa željom da mi naš problem rešimo. Ne moramo mi da polemišemo o Hagu. Više puta sam izneo svoje mišljenje pa nema potrebe. Ali, zaista nemoj da ga vezujemo za ovo što nudimo kao jedno od onih najboljih rešenja da najzad stanemo na put onome što muči sve nas. Hvala.
Hvala vama, gospodine Stojkoviću. Na član 163. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Krasiću.
Ministar je napravio dobar uvod za ovaj amandman. Sad on neće da sluša šta pričam, pa posle izlazi pa priča svašta. Malopre je bilo govora o tome da mi ovde zastupamo neku golu priču, kako reče gospodin Aligrudić, i vi se kunete u efikasnu borbu. Da nije ovog zakona ne bi bilo efikasne borbe protiv kriminala, pa ste se tu pozvali i na pozitivne primere, odnosno na praksu nekih država. Moram da vam kažem, što se tiče organizovanog kriminala u Italiji, to je problem koji najmanje kao takav, menjajući neke možda pojavne oblike, ali on traje 300 godina. U Americi takođe, da ne pričam u drugim državama. Fenomen kriminala u ovakvom obliku kod nas je došao početkom 91, 92, 13. godine. Mi smo do tada imali pravilnu raspodelu kriminalaca. Oni su pretežno bili u inostranstvu. Operisali su u Nemačkoj, Francuskoj, Švajcarskoj. Evo da vam dam sada jedan podatak vrlo interesantan. Svakodnevno 500 ljudi sa Cetinja operiše u Italiji, Švajcarskoj, Austriji, Francuskoj i oni se ponose tim podatkom, to treba da znate. Znači, ako već pričamo o efikasnoj borbi protiv kriminala, onda verovatno ni postojeći zakon nije smetnja za sudove, tužilaštva i policiju. E sad, volja da se primeni dosledno zakon jeste problematična i sve ovo što je bilo, što ste mogli da čujete, a tiče se Vlade, ministara, doduše niko nije konkretno rekao za vas, gospodine Stojkoviću, ponekog tužioca itd, upravo je u funkciji efikasnije borbe protiv kriminala i pokušaj da se slikovito prikaže gde su te smetnje, šta je to što sputava primenu postojećeg zakona. E, tu smo sada završili po sistemu dobrih želja itd. A kada se pozivate na normativnu praksu nekih zemalja verujte to na momente deluje ovako, pa znate šta, Amerikanci imaju Kejp Kaneveral gde se lansiraju brodovi, Kolumbija. Pa što i mi ne bi imali to. To je otprilike u tom rangu. Oni imaju svemirske brodove, a što Srbija nema svemirski brod. Kako su oni to rešili? Napravili su zakon o svemirskom brodu. E, ajde i mi da napravimo zakon o svemirskom brodu. Kada će taj naš svemirski brod da poleti - nikada. Pustite vi to, izvezite vi ovaj kriminal. Međutim, vi taj kriminal imate u institucijama. Pogledajte koliko tu banaka ima. Ko ih je osnovao, ko je osnovao Rajfhajzen banku, pitajte Jelašića. U krajnjem slučaju zašto da pitajte Jelašića, pa i protiv njega se vode neki postupci. Eto vam ga, neki uzrok zbog čega se šta javlja, ali o tome ćemo mi polako, natenane, ima dosta amandmana. Vi pričate o dokaznim sredstvima, radnjama kao tehnikama. Tu je problem što vi dokazivanje i problem istine tumačite kao tehnički problem, tehničko pitanje. To nikada nije tehničko pitanje. Vama su ovaj zakon pisali verovatno profesori koji se mnogo više razumeju u kriminalistiku, u policijske tehnike, nego oni sa pravosudnim iskustvom, u smislu šta je pretres, kao se vodi itd. Tu se vidi feler, mada malo liči na onaj zakonik Republike Srpske, ali ima i nekih izmena. Svedok-saradnik je problematičan. Sada ću da vam pokažem ministre na jednom primeru. Što se tiče člana 163, prvo ima pogrešan naziv za član, kaže - Ispunjavanje dužnosti svedoka-saradnika, a ceo član se odnosi na odmeravanje kazne svedoku-saradniku. Bolje da ste napisali kažnjavanja ili odmeravanja kazne svedoku-saradniku ili ništa. Mnogo je bolje da nema ničega. Vidite kako se kreće. Svedoku-saradniku koji je pred sudom dao iskaz u skladu sa obavezama iz člana 157. ovog zakonika, odmerava se kazna u granicama propisanim Krivičnim zakonikom za krivično delo organizovanog kriminala. Krivično delo organizovanog kriminala može da postoji, to su tzv. zločinačka udruženja, ali vi tu niste obuhvatili članom 21, gde ste dali definiciju šta je organizovani kriminal. Vi ovde pričate o krivičnim delima sa takvim nazivom. To ne postoji. Organizovanje kriminalnih udruženja, kriminalnih grupa je oblik saučesništva, banda, grupa itd. Koji su uslovi? Tri i više lica, hijerarhija, organizacija, kriminalni cilj, kriminalni plan i izvršena dela. Vrlo kratko sam vam dao prepoznatljivu definiciju organizovanog kriminala, kao jedne serijske mašine koja reprodukuje. Svrha te mašinerije, te ljudske organizacije jeste da se vrše dela, stiče dobit ili pozicija. Vi ovde pričate o krivičnom delu organizovanog kriminala, o Krivičnom zakoniku, a svesni ste toga da je moguće da se kriminalna grupa organizuje i za vršenje krivičnih dela koja se ne nalaze u Krivičnom zakoniku, jer je kod nas rasejano krivično zakonodavstvo, u gotovo svakom Dinkićevom propisu postoji poneko posebno krivično delo. Prvi veliki nedostatak ovog člana. Sada ne pričam uopšteno o principijelnoj razlici zašto ne treba da postoji svedok-saradnik. Samo tumačim šta ste napisali. To ste napisali - baci ruku u pola šest, ako budeš serviran, ako optužiš ove iz tvoje kriminalne organizacije, dobićeš polovinu od kazne koja bi ti bila određena. Sada biser svega toga je stav 3. Na predlog javnog tužioca sud može izuzetno, uzimajući u obzir značaj iskaza, to je ono što vi kažete celishodnost, koji je dao svedok-saradnik, držanje svedoka-saradnika pred sudom, njegov raniji život, a znate i sami ko je u kriminalnoj organizaciji i njegov raniji život ukazuje na tu sklonost, druge bitne okolnosti svedoka-saradnika oglasiti krivim, a osloboditi ga od kazne. Vidite koja je to situacija. Nesumnjivo je utvrđeno da je on izvršio krivično delo, ali se ne kažnjava. On se ne kažnjava ne zbog toga što je to delo male društvene opasnosti, nego se ne kažnjava jer je to satisfakcija koja mu se daje zato što je pomogao da se raskrinka jedna organizovana grupa. Ali šta dalje još više zabrinjava. Protiv ove presude žalba nije dozvoljena. Vi ne dozvoljavate žalbu, što znači da je tužilac seo sa Umetom, izljubili se, gde si vojvodo, gde si serdare, oćemo li ovo, oćemo, ajde ti ćeš da priznaš, ta, ta, ta dela i u njegovo priznanje, znam, taj mi je rekao, znam, taj mi je pričao. Gospodine ministre, imam iskustva sa jednim predmetom. U toj kriminalnoj grupi, na bazi rekla-kazala vaših, ne vaših konkretnih nego tužilačkih svedoka-saradnika, morao je istražni sudija tog odeljenja za borbu protiv organizovanog kriminala da ide u inostranstvo da proverava jednog optuženog koji je po nekom kriterijumu bio osumnjičeni zbog rekla-kazala koje potiče od svedoka-saradnika. Vidite koliko je to opasno. Sada ću da vam dam drugi primer u prilog zalaganja SRS da se očuva državna zajednica. U Crnoj Gori proces razdruživanja, razdvajanja, mržnje itd. prema Srbiji i Srbima je krenuo onog momenta kada je neko zaključio, a to je Milo Đukanović, da on ne može biti doživotni predsednik države i predsednik Vlade, jer je Vrhovni sud Italije razmatrao, na zahtev tužioca Napulja i Barija, da li njegov imunitet koji važi u SRJ predstavlja smetnju za talijanske vlasti da ga oni uhapse dok se nalazi u inostranstvu. Oni su odlučili da njegov imunitet, u to vreme predsednika Republike, važi samo na teritoriji SRJ. On je 16 godina na vlasti, ali ne voli da ide iz svoje kneževine, jer da bi onotišao, on mora da dobije garancije te države gde ide, zato je on i formirao ministarstvo inostranih poslova i stavio te njegove što pričaju sa onim akcentom. Sestru advokata angažuje čim se pojavi novinski članak u Italiji, ona tap dva miliona evra preko bare, plati nekome tamo, mirno. Njegovi poslovni partneri koji su radili i živeli, i kojima je pružio utočište u Crnoj Gori, koji su organizovali one jahte, brze, koje prebacuju, pohapšeni su tamo. Priču je otvorio Srećko Kestner još u Švajcarskoj pre nekoliko godina i nije kolateralna šteta te priče Cane Žabac, i Jovica Stanišić, i još neki. Cane Žabac se hvalio kako je 96. godine, decembra, 500.000 maraka dao Dragoljubu Mićunoviću da da Đinđiću kako bi se očuvali protesti i on se hvalio. I on je po tom osnovu smatrao da ima pravo da napravi fabriku. Gde? Kragujevac, Inđija. Ko ga je zastupao? Onaj što zastupa ove homoseksulace, Žarko Korać kao potpredsednik Vlade, zadužen za te pregovore. Nemate tu elemenata organizovanog kriminala. Imate. Da li vam je postojeći zakon bio smetnja da raščistite to? Nije. Vidite zašto je opasan taj svedok-saradnik. On je opasan jer pokazuje da vi želite da popravite kosmodrom, da li u Kragujevcu, Beogradu, CZ-u, odakle bi leteli, Kolumbija, spejs-šatli prema nebu, a mi tehnološki to ne možemo da uradimo. Molim vas, 300 godina se oni bore protiv organizovanog kriminala i oni su verovatno morali da dođu u poziciju da koriste ovakvog svedoka-saradnika. Kod nas je kriminal eskalirao za ovih 15 godina, ali on je uvezen. On je sastavni deo strategije rasturanja SRJ, rasturanja SFRJ, Srbije i Crne Gore, Srbije. Koga finansira Hašim Tači u Srbiji? Pogledajte malo izveštaje vaših islednika-saradnika. BIA, policija, vojna obaveštajna, svi imaju podatke. Ko finansira Čedomira Jovanovića, ko finansira Natašu Mićić, Batića, ove političke protivnike, Čanka? Pitajte, nemojte da vas sa govornice obaveštavam gde se nalaze ta dokumenta. Imam to, kradem. Imam, kradem, gde god stignem kradem dokumenta da imam sve, sve imam šta mi treba. Bavim se politikom, gospodine ministre, knjigu sam objavio o Canetu Subotiću, odnosno mi smo objavili na 300 strana, o Milu Đukanoviću na 1000 i nešto strana. Sve smo morali da proučimo. Ako neko sluša u Crnoj Gori, zaokružite ne, budite protiv. Zašto da saučestvujete u sprečavanju da ide na krivičnu odgovornost Milo Đukanović. On zbog kriminala rastura državu. Ovi pre vas su zbog kriminala rasturali državu. ''Sablja'', da jednu mafiju zameni druga mafija. Molim vas, 13.000 ljudi je privedeno i šta je zadržano i koliko je postupaka pokrenuto. Nove tehnike. Evo vama u sudu nove tehnike, sve pijane sudije. Zašto nisu završile postupak povodom ubistva Đinđića, gde je istina, gde se izgubila istina, gde je Vizbaden, gde je ovaj treći svedok, četvrti svedok, ko to muva, ko petlja. Šta su uradili svedoci-saradnici. Ništa. Koje su te sudije? One koje su se prijavile da imaju dva puta veću platu. Da li su to sudije? Kvalifikovane da sude ovo. O čemu pričamo? Ko se bori protiv kriminala? Ko je za efikasnu borbu protiv kriminala. Nemojte nas da prozivate da mi našim amandmanima i našim pravnim stavovima povodom ovih pitanja sprečavamo borbu protiv kriminala. To nije tačno, gospodine ministre. Tu ste nas uvredili. Mi želimo da se poboljšaju rešenja i želimo da vam kažemo šta znači svedok-saradnik u našim uslovima, a evo na nekoliko primera sam pokazao. Svedok-saradnik u našim uslovima je naša Kolumbija, spejs-šatl, nemojte da nas upoređujete sa Amerikom i sa Italijom. Italija može da napravi alfa romeo koji će da ide 300 na sat, ali Srbija ne može. Svedok-saradnik na Siciliji, a tamo ga ni nema doduše, nego prema Napulju i prema Milanu gore, i u Srbiji, to su dva različita pojma. (Predsednik: Molim vas, vreme.) Mi vas upozoravamo, doći ćete u situaciju da ćete da nam mašete sa zakonom i da kažete, molim vas, mi to sve imamo propisano, pa ćete posle sledeći zakon i mi smo ih obučili kako će da rade. Opet ne daje rezultate. Neko nas malopre napada i kaže, mi moramo da koristimo sva sredstva da bi postigli cilj. Koji je cilj? Cilj je istina, cilj je da kriminalac ode u zatvor, a da nevin čovek bude na slobodi. Moramo da vodimo računa kojim ćemo sredstvima da dolazimo do toga. Nećemo valjda da dozvolimo da nam najnemoralnije osobe izigravaju moralne svedoke. Izražavam sumnju u svakog svedoka-saradnika u našim uslovima. Zbog čega? Materijalni razlozi, moralni razlozi, nažalost i politički razlozi. Sve može da bude razlog da svedok-saradnik bude lažni svedok. Štiteći sebe, optužiće sve i svašta. Na to vas upozoravamo.
Hvala, gospodine Krasiću. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, pa narodni poslanik Đorđe Mamula. Izvolite.
Ovde se traži brisanje ovog člana. Ovaj član u svoja tri stava pokušava da kaže kakve su zapravo obaveze suda prema svedoku-saradniku, odnosno kada je reč o izricanju presude. Naravno, posledica činjenice da je neko proglašen svedokom-saradnikom u postupku, ona mora da se u nečemu očitava, a očitava se u tome što se to lice oglašava krivim, a zatim se u granicama propisanim Krivičnim zakonikom za krivično delo za koje se vodi postupak, naravno, odmerava kazna, koja se individualno odmerava spram onoga što se otkrije i koliki je njegov doprinos tom krivičnom delu, koja je mere učešća. Zatim se odmerena kazna izriče umanjena za jednu polovinu. To je ta posledica. Mi možemo o ovome govoriti i reći to nije dobro, ne treba pola, treba dve trećine, ne treba uopšte itd. Ovde nije rasprava o tome. Ovde je rasprava o tome treba li nam svedok-saradnik ili nam ne treba. Ako nam ne treba svedok saradnik, onda su oni koji su predvideli brisanje ovog člana potpuno u pravu. Ako brišemo jedan član koji uvodi svedoka-saradnika, sve drugo je neophodno. U tom smislu ovaj amandman je konzistentan ostalim amandmanima koji su podneti. Dame i gospodo, nama treba svedok-saradnik, zato što svedok-saradnik je onaj institut koji će nam pomoći da glavne kriminalce, organizatore kriminalnih grupa, oni koji osnivaju kriminalno udruženje strpamo tamo gde im je mesto u zatvoru, i to u debelu zatvorsku sankciju. To je ono što nam treba. Hajde da govorim krajnje narodskim jezikom, da vidimo šta ćemo sa sitnom ribom u odnosu na one koji su u stanju da zagorčavaju život našim građanima, da urnišu živote naših mladih pokolenja, oni koji će biti sutradan odgovorni zbog toga što su naša deca u stanju da na lak način dođu do teških opojnih droga, da krenu stranputicom i da na taj način uništavaju svoje živote. To je nešto što mi ovde ne smemo da dopustimo. Prema tome, ovaj institut ima svoju svrhu ne da bi bio pravilo uz pomoć koga ćemo nekoga iz kriminalne bande uvek osloboditi polovine njegove zaslužene kazne ili ga eventualno osloboditi od kazne, pa da znamo da u svakom kriminalnom udruženju postoji uvek neko, jedno, dvoje, troje lica, koja će biti pretplaćeni na to da budu u ulozi svedoka-saradnika. Ne postoji zanimanje svedok-saradnik. To neko u zakonito propisanom postupku određuje. Bez obzira na to da li je taj neko voljan da bude svedok-saradnik ili ne. Kada neko otkrije da su mu za tragom i da će biti otkrivena krivična dela u kojima je učestvovao, normalno je i sa tim se slažem, sa tom opaskom, da će mu pasti na pamet da sebe ponudi kao svedoka-saradnika da bi jeftinije prošao. To je normalna pomisao. Ali, ne bira on tu svoju ulogu, ne bira okoreli kriminalac ulogu da li će mu biti izrečeno pola kazne ili ne. To određuje ovo društvo preko mehanizma, i ova država, preko mehanizma koji je ovim zakonom strogo propisano. Ako je to tačno, a tačno je, onda znači da postoje najmanje dva državna organa koja o tome odlučuju: javni tužilac s jedne strane, koji procenjuje krivičnopravnu celishodnost u datom momentu i, s druge strane, veće, sudsko veće, koje nije identično tužiocu, jer su u pitanju dve strane. Kada sam to objasnio, sada da vidimo ovo oko ovog trećeg stava, što je izazvalo neko nerazumevanje iz sale, kako je moguće da protiv presude kojom se oslobađa kazne neko ko je oglašen krivim zbog krivičnog dela, a pri tom je svedok-saradnik, kako je moguće da protiv te presude nije dozvoljena žalba. Moguće je, zato što se ova presuda donosi izuzetno, na predlog javnog tužioca. Izriče je sud, a svakako da je to presuda koja je posledica, opet ćemo da budemo krajnje banalni u izražavanju, dogovora sa samim licem koje je optuženo za ovo krivično delo i koje jeste bilo svedok-saradnik u postupku. Prema tome, ko će ovde da se žali? Nađite mi stranu koja se ovde žali. Ako pomenete oštećenog, vratićemo se na član zakona koji reguliše pitanje oštećenog. Videćemo da je onda ono što je bilo rečeno u članu 161. o pravu žalbe oštećenog sasvim na mestu. Nemoguće da oštećenog ovde izostavimo. Imao je pravo žalbe na odluku veća o tome da neko bude proglašen svedokom-saradnikom, imao je pravo na to i to je predviđeno Ustavom i garantovano je pravo žalbe. Zašto? Zato što kada već neko bude proglašen svedokom-saradnikom posledice po članu 163. nastupaju automatski. Moguće ih je gradirati samo na dva način. Prvo, da mu se izrekne pola kazne koja je predviđena, odnosno prethodno odmerena, a zatim moguće da budu oslobođeni od kazne izuzetno, i to samo pod uslovom da se uzme u obzir iskaz i držanje pred sudom, raniji život. Budimo vrlo oprezni kada govorimo o tome da će najteži kriminalci biti na slobodi. Prvo, neće biti na slobodi, a pod dva, uzima se u obzir njegov raniji život. Nećemo valjda najteže kriminalce, uzimajući u obzir njihov raniji kriminogeni život, uzimati u obzir kada izričemo presudu kojom seoslobađaju od kazne. Kako to nekome može da padne na pamet. To nije cilj ovog instituta. Kada govorimo o cilju ovog instituta, uzimamo i način na koji se realizuje i govorimo o tome koja je uloga javnog tužioca i njegovoj proceni, a ta procena u sebi uključuje ove elemente, a ne odlučuje sam, taj državni organ ne odlučuje sam o tome, nikada sam. Postoji čak i viša sudska instanca koja odlučuje o njegovom položaju. Dakle, ovde se radi o institutu koji je minimalno neophodan da bi u pojedinim slučajevima kada je to važno, kada sud donosi presudu ili utvrđuje krivicu, kada sud ceneći sve dokaze, sve zajedno i svaki pojedinačno, utvrđuje nečiju odgovornost. Prema tome, to je samo jedno od dokaznih sredstava. Dakle, nije jedino sredstvo. Niko ovde ne govori o svedoku-saradniku kao nezamenljivom sredstvu, kao sredstvu koje se mora primeniti, nego je to način da se izađe iz vrlo teških situacija, kada bi se desilo da nekoga, ko je organizovao kriminalnu bandu koja prodaje i rastura drogu po našoj državi, sprečilo da to i dalje radi. Ako bismo pet njegovih dilera uhapsili kakve to svrhe ima ukoliko onaj koji organizuje posao ostane i dalje na slobodi, ukoliko i dalje truje našu decu. Ako neko to i dalje radi, u čemu je smisao svega ovoga o čemu pričamo. Izmerimo društvene vrednosti. Neću porediti institute, jer nema mesta poređenju u smislu ovoga što ću sada reći, ali pogledajte ne postoji krivičnopravni institut kome se ne može neka zamerka dati, samo smo se na neke navikli, a na neke očigledno nismo. Uzmite samo institut krajnje nužde i nužne odbrane. Pogledajte kako je definisan i prema novom materijalnom zakonu znate da je definicija krivičnog dela objektivno-subjektivna. Dakle, u slučaju da se utvrdi da postoji krajnja nužda ili nužna odbrana nema krivičnog dela. Ranije je bilo da ima krivičnog dela, nego nema krivično-pravne odgovornosti. Sada nema krivičnog dela. To u sebi znači sledeće, da su ostvareni objektivni elementi krivičnog dela i da nedostaju subjektivni elementi krivičnog dela da bi ono postojalo. Ko to ceni? Da li to piše nekom na čelu? To procenjuje sud i utvrđuje taj deo koji je subjektivni i njega je uvek vrlo teško utvrditi. Zar ne može biti argument protiv postojanja krajnje nužde uopšte kao instituta krivičnog prava ili protiv postojanja krajnje nužde isto tako argument da će se uvek svesti na arbitrarnost suda o tome da postoje subjektivni elementi ili ne postoje, što može dovesti do zloupotrebe. Kako ne, to može biti argument. Kada su se u krivičnopravnoj nauci isticali argumenti protiv ovih instituta, iznosili su se u decenijama koje su iza nas. To je takođe bio važan argument protiv. Razmislimo malo o tome. Ne postoji krivičnopravni institut kome ne možemo naći zamerku, jer je to takva materija. Postavlja se samo jedno pitanje, da li ćemo se boriti protiv organizovanog kriminala u ovoj državi ili nećemo. Ako nećemo da se borimo protiv organizovanog kriminala, recite nam na koji način i koji su efekti koji su do sada proizveli dejstvo. Čuli smo da je kriminal narastao u poslednjih 15 godina u ovoj državi, a ranije nije bio slučaj. Kažete da je uvezen. Sasvim je moguće. Šta mi sada treba da radimo? Da dignemo ruke i da kažemo da je uvezen i onda ništa, pošto je uvezen mi ćemo ga ignorisati. Ne možemo tako da se ponašamo. Ako postoji pojava, koja ne samo da je u svom začetku, pustite to što je u začetku, ona proizvodi svoje dejstvo na terenu. Otvorite novine i pročitajte šta se dešava. Nije bitno da li je to kriminal na ulici, da li je reč o prodaji droge. Slažem se sa onima koji kažu da treba otkriti korupciju u organima uprave, neki put ako treba i u ministarstvima, da vidimo šta je sa pravosuđem, da vidimo šta je sa ostalim državnim organima. Kakve veze ima to da li je DSS na vlasti ili nije. Baš me briga za onog člana DSS koji krši zakon. Prvi ću govoriti protiv njega. Uopšte me ne interesuje da bilo koga štitim, hoćemo da pravimo drugačije društvo. Prema tome, moramo da uvedemo institute koji će služiti svojoj svrsi. Vi smatrate da ovaj institut ne može poslužiti toj svrsi. U redu, imate pravo tako da mislite, a tvrdim vam da bez ovog instituta, bez instituta tajnog agenta, kojeg ste pomenuli vrlo simpatično, znači insajdera u kriminalnoj organizaciji, čiji lik je definisan ovim zakonom, te on ne može biti kriminalac nego policajac, radnik državne bezbednosti, mi nećemo moći drugačije određene kriminalne organizacije da raskrinkamo. On nije tamo poslat da vrši krivična dela nego da spreči vršenje krivičnog dela, da spreči njihovo vršenje u budućnosti, i to su instituti koje uporedno pravo poznaje. Maločas smo čuli od ministra ko je bio uzor. Ne možemo prepisivati zakone drugih država, nego moramo uzeti u obzir kakvo je naše krivično-procesno pravo i nešto što je uspelo u drugim državama i dalo nekog efekta, u meri u kojoj je to moguće, prilagoditi našem sistemu, iz elemenata instituta preuzeti ono što smatramo da može dati rezultate kod nas. Možemo se protiviti jednom institutu, a bojim se da se ovde nekim institutima u krivično-procesnom pravu protivimo protivljenja radi, a ne zbog toga što imamo zaista iskreno ubeđenje da oni neće dati efekta. Neka neko izađe za ovu govornicu i neka se zakune, sa rukom na srcu, da je siguran sto posto da institut svedoka-saradnika, pa i zaštićenog svedoka, zašto da ne, i tajnog agenta, zašto da ne, neće dati nikakvog efekta u borbi protiv kriminala, nego će kriminal pospešiti. Svašta. Prvi put sam tako nešto u životu čuo ovde od argumentacije. Voleo bih da čujem zaista utemeljenu argumentaciju zbog čega jedan institut, koji isključivo služi suzbijanju kriminala, ne treba primeniti u našem zakonodavstvu. Čuli smo sve i svašta povodom ovih članova zakona, ali ozbiljnu argumentaciju nismo čuli. Čuli smo o fratrima, čuli smo o ispovestima pred sveštenikom, čuli smo poređenje države sa verskim ispovednikom i svakakve druge priče, koje mogu biti interesantno zanimljive kada se slušaju sa skupštinske govornice i mogu poslužiti animiranju svekolikog gledališta, ali one nemaju kontakta sa realnošću, nemaju kontakta sa onim čime se ovaj predlog zakona bavi u ovom delu koji je ovde ovim amandmanima napadnut. Zato predlažem da se ovi amandmani ne usvoje. Ovi amandmani ne treba da se usvoje na Skupštini u danu za glasanje, nego treba da se usvoji Predlog zakona u ovom delu onakav kakav je, u načelu i u pojedinostima, da bi konačno dobili institute koji mogu poslužiti kao snažna poluga borbi protiv organizovanog kriminala i svakog drugog oblika kriminala u ovoj državi, koji jeste predmet našeg interesovanja, a mislim da to nije malo polje i nije mali sektor u ovoj državi.
Na član 163. amandman je podneo i narodni poslanik Vladimir Homan. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 164. amandman je podneo Božidar Koprivica. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o krivičnom postupku, tako što sam predložio da se član 164. briše u celosti. Članom 164. Predloga precizirane su okolnosti za neispunjenje dužnosti svedoka-saradnika i precizira se kada svedok gubi svojstvo svedoka-saradnika. Naime, SRS je protiv svedoka-saradnika, jer ovaj institut je sada preuranjen i verovatno u okolnostima u kojima se naša zemlja nalazi neće dati nikakve efekte niti rezultate, a u praksi će doći do brojnih zloupotreba. Nešto bih hteo da kažem gospodinu ministru. Naime, iskaz svedoka-saradnika ne sme biti dokazno sredstvo, koje će koristiti po proceni javni tužilac ili sud, što je potpuno suludo i nelogično. Radi se o svedoku kriminalcu, a ne običnom svedoku, i zaista takav svedok se ne može osloboditi od kazne, a u vašem predlogu stoji da će doći do umanjenja kazne do jedne polovine od propisane. Gospodine ministre, mogu se složiti kao dugogodišnji pravnik i advokat da je bilo zloupotreba kod svedočenja, po onom sistemu, ako je do svedoka, krava je naša. Ali, taj svedok nije kriminalac, ali ovde se radi o svedoku kriminalcu, kome nije mesto da sedi pored javnog tužioca, sa desne strane, nego mu je mesto da sedi tamo gde treba, na optuženičkoj klupi. Hvala vam.
Još neko iz iste poslaničke grupe? Idemo redom, Petar Jojić, pa potom gospodin Stevović.
Dame i gospodo narodni poslanici, visoki predstavnike Pedi Ešdaun je 24. januara 2003. godine doneo odluku broj 100/03 kojom je nametnuo, zapamtite ovo, obratite pažnju, nametnuo Zakon o krivičnom postupku Bosne i Hercegovine. Da li nama neko ovde pokušava da nametne iz te Evrope nešto što je Evropa u mnogim zemljama isključila kao institute, a mnoge države nemaju ove institute. Toliko samo da skrenem pažnju da ovo nije baš obična stvar. Čuli smo obrazloženje gospodina Aligrudića. Gospodine Aligrudiću, zamoliću da mi date obrazloženje posle ovoga što želim reći. Slušajte me, umesto sadašnje, da li želite da saslušate o čemu se radi?
Izvinite, ali želim da govorite o amandmanu i jedan i drugi, pa vas molim, za obrazloženje se kasnije možete čuti, a sada po amandmanu, molim vas.
Molim vas, mi smo kolege i raspravljamo na stručnom nivou.
Razumem, ali ne u okviru ovog vremena i ne mimo teme. Znam da ste sasvim sigurno sposobni, i vi gospodin Aligrudić, da se držite amandmana, ali molim vas, ne brinite, vratiću vam vreme.
Sada ću vam reći nešto, gospodine Aligrudiću i gospodine ministre, umesto sadašnje pravosudne abolicije svedoka-saradnika koji ispuni svoje svedočke dužnosti, javni tužilac odustaje od gonjenja, a sud izriče presudu kojom se optužba protiv njega odbija. To predviđa član 504z stav 2. važećeg Zakonika o krivičnom postupku i mislim da to nije sporno. Predlaže se umerenije i Krivičnim zakonikom blaže rešenje, sadašnjem članu kriminalne organizacije donosi samo ublažavanje kazne za jednu polovinu ili izuzetno, oslobođenje od kazne u presudi, kojom se oglašava krivim kako se predlaže u članu 163. stav 1. i 3. predloga. Međutim, gospodo, gospodine ministre, nije jasno zašto je u tim slučajevima ograničeno, odnosno isključeno pravo žalbe protiv prvostepene presude, protiv presude kojom je oslobođenom svedoku-saradniku izrečena duplo blaža kazna, žalbu samo u odnosu na kaznu mogu izjaviti svedok-saradnik, sva lica koja žalbu u korist optuženog mogu izjaviti, kao i javni tužilac u korist svedoka-saradnika, stav 2. člana 163. Predloga. Predložena odredba, dame i gospodo, izaziva dilemu. A ovo je suštinsko pitanje i problematično u ovom zakonu i članu. Da li se žalba može izjaviti po svim osnovama ili samo u odnosu na kaznu? Ovde ste u sukobu sa odredbama važećeg, ali ne samo važećeg zakona, već i u sukobu sa Ustavom. Koji su razlozi i zbog čega se može žalba izjaviti, da li samo u odnosu na izrečenu kaznu, i zašto je upotreba žalbe ograničena, jer pravo na žalbu ne pripada svedoku-saradniku, kako stoji u Predlogu, već osuđenom. Još veću nedoumicu izaziva predlog odredbe stava 3. člana 163, prema kojoj žalba protiv prvostepene presude, kojom je svedok-saradnik, odnosno optuženi oglašen krivim, a oslobođen od kazne, nije dozvoljena. Gospodo, šta da kaže stručna javnost za ovo, šta da kažu sudije, tužioci i advokati, profesori pravnih fakulteta. Iako bez kazne, kao i ona prethodna sa ublaženom kaznom, takva presuda može biti nezakonita ili pogrešna. Pitanje je da li bi takve odredbe bile u skladu sa Ustavom, odnosno Poveljom, koji garantuju pravo na žalbu protiv prvostepenih sudskih odluka. To nam je propisao Ustav Srbije, u članu 22. i članu 124.i članu 18. Povelje. Gospodo, da li smo sada u istom položaju i da li smo sada u istoj ravni, i da li će sada u našem zakonu, ako bude ovakav kakav jeste usvojen, stručna javnost moći da primeni ovakvu odredbu i da li će ta odredba biti u saglasnosti sa Ustavom? Dakle, u pitanju je ozbiljna stav, u pitanju su razlozi ko može izjaviti žalbu, u pitanju je iz kojih razloga se izjavljuje žalba, u pitanju je zašto se ograničava izjavljivanje žalbe. A ako Ustav propisuje pravo na žalbu svakome, što sada mi dajemo pravo mimo Ustava javnom tužiocu da on bude arbitar i da on kaže, dao mi je zakon, ali mi kažemo nije u skladu sa Ustavom, jer Ustav Srbije tako nešto zabranjuje i ne dozvoljava. Dakle, jeste sada razumeli, dame i gospodo poslanici, jer smo odgovorni ovde kada donosimo ovakve zakone, ovo nije mala stvar. Nadam se da ste shvatili o čemu se ovde radi. Radi se o sasvim pogrešnim pokušajima da se protumači Predlog zakona, koji je u suprotnosti sa Ustavom i koji u neravnopravan položaj stavlja građane Srbije. Mi da se obračunamo na ovakav način sa organizovanim kriminalom, nemojte se radovati i nemojte aplaudirati. Građani Srbije, molim vas zapamtite, ovo sa radošću neće prihvatiti, a stručna javnost videće u kojim slučajevima će se koja prava davati kojim subjektima u postupku. Mi iz SRS smatramo da bi ovo trebalo razmotriti i ceniti, jer ovo je u kontradikciji, ovo je u sukobu sa Ustavom. Gospodine ministre, uvažavam vaše nastojanje da se izvrši reforma pravosuđa, ali ima mnogo pogrešnih predloga, odnosno pogrešnih rešenja. S time se mi iz SRS ne možemo nikako složiti i zato ulažemo napore i objašnjavamo da ovo nije jednostavno pitanje, ovo su osnovne slobode i prava građana u pitanju. Posle Ustava, Zakonik o krivičnom postupku pokazuje u kojoj državi je kakva demokratija. Zato mi predlažemo Narodnoj skupštini da posle toga usvoji ovaj amandman. Da li sam prekoračio vreme?
Ne, nego je molba, javio se gospodin Stevović, a vi ste potrošili, pošto sam uredno opcigovao vaše vreme malopre, potrošili ste samo dvanaest i po minuta, a u odnosu na to gospodin Stevović ima, ako ovog časa završite skoro dva i po minuta, pa vas molim za međusobnu kolegijalnost. Hvala vam. Samo malo, daću vam reč, gospodine Stevoviću, ali prvo se javio ministar, naravno da poštujemo tačno redosled i nema razloga zbunjivanja i isto kao što molim umesto polemike, molim vas gospodine Jojiću, dajte šansu gospodinu Aligrudiću, to što ste tražili obrazloženje, to što je podvučeno fosforno žutim, a ostalo ćemo za govornicom. Izvolite ,gospodine ministre.
Prvo moram da kažem da je jedan od uslova da svedok govori istinu. To se podrazumeva za svedoka-saradnika. Drugo, reč je o izuzetku. Treće, izuzetku koji sam za sebe pitanje da li bi mogao da dovede do presude. Znači, u sklopu sa svim ostalim dokazima on treba da upotpuni sliku o izvršenom delu. Kada se govori o oslobađanju od kazne, kod izuzetka izuzetak. Izuzetno retka situacija. Sad pitate zašto nema žalbe. Kažete da Ustav kaže da pravo na žalbu postoji. Postoji, ali ako se dogovore, kažu: dogovorili smo se kaznu ćemo smanjiti na toliko kad priznaješ. Koja žalba? Sud vodi računa da nešto nisu izigrali zakon. Tako je i ovde. U suštini se radi o dogovoru. Dogovore se tužilac i okrivljeni, pa ponude sudu. Ko onda da se žali? Nije oslobađajuća presuda, da bi eventualno mogao oštećeni kojem je dato pravo, nego osuđujuća, samo je oslobođen od kazne. Vi imate identičnu situaciju, daću vam primere. Kažete: zašto da se oslobodi od kazne? Na primer, imate tešku saobraćajku, pa poginu deca vozača. Proglasite ga krivim, ali ga oslobodite od kazne i kažete da ga posledice teško pogađaju, ali je isto delo. Znači, moramo da gledamo određene situacije koje su jasno predviđene. Jeste oglašen krivim, ali je to dogovor njegov i tužioca i sud ga prihvata. Zato i nema žalbe. Govorim kako može isto lice da izvrši krivično delo i da bude osuđeno, ali država je vagala, pa je rekla: kad su takve posledice koje ga teško pogađaju, može da se oslobodi od kazne. To je zakonom regulisano, ne ovako kako vi mislite. Ako treba, možemo da sednemo i da prodiskutujemo, pa da vama objasnim da je to zakonodavac unapred predvideo, ceneći celishodnost takvog slučaja, ne pojedinačno. Pojedinačno sud, vodeći računa o onome što je zakonodavac već rekao. Prema tome, tvrdim vam da je ovo sasvim u redu i ne vređa se pravo. Imate kao i u parnici, sud donosi presudu, ali stranke mogu i da se poravnaju, dogovore se. Kao i kada se donese uslovna osuda, pa stranka kaže da se odriče prava žalbe. Zakonodavac i Ustav daje mogućnost da se uvek ili odreknemo prava žalbe ili da nema žalbe u određenim slučajevima. To je ovaj - dogovorili smo se da bude tako, i nema žalbe, to je ta priča. Prema tome, nema povrede prava okrivljenog koji se dogovara sa mnom da budem oslobođen od kazne. Nije to dogovorna ekonomija nego krivično pravo.
Gospodine Jojiću, daću vam reč, ali vrlo dobro slušam šta govore govornici, na šta se odnosi i da li su ispunjeni poslovnički uslovi. To što se razlikuju koncepcije ni na jedan način ne znači da se pogrešno tumači, nego se potpuno drugačije tumači koncepcija, ne da se pogrešno tumači izlaganje konkretne ličnosti, u ovom slučaju vaše izlaganje o ovom amandmanu. Mislim da nije korektno da to tako tumačimo, ali ako vi insistirate, daću vam reč. Izvolite.
Dame i gospodo, da se razumemo, pokušaj da se nešto obrazloži na pogrešan način apsolutno nije prihvatljiv. Postavio sam pravno pitanje statusa svedoka-saradnika, i to u kom delu - da li se žalba može izjaviti po svim osnovama ili samo u odnosu na kaznu? To je suštinsko pitanje. Drugo, da li ta presuda ne samo što može biti takva da se nekome kazna umanji za 50%, što je bio cinkaroš ili je bio lažan svedok, takva presuda može da bude i nezakonita, može da bude i pogrešna. Zašto protiv takve presude nije dozvoljena žalba? Onaj kome je Ustav dao pravo, a Ustav je dao pravo da se može izjaviti žalba protiv svake odluke svakog državnog organa. Čujem nastojanje da se sporazumeo tužilac i optuženi. Da li su svi sporazumi, prema našem i međunarodnom pravu, moralno dozvoljeni? Može li javni tužilac da se sporazume o svakom sporazumu? Ne može. To je protivustavno, to je nemoralno. Ne može nemoralan sporazum zaključiti tužilac i optuženi. To je zabranjeno, to ne može. Sada se postavlja pitanje, ne može da izjavi žalbu u odnosu na kaznu, ali može li da izjavi žalbu iz drugih razloga koje zakon predviđa: da li je presuda zakonita i da li je presuda pogrešna, da li je zakon pravilno primenjen i da li je pogrešno primenjeno materijalno pravo? U tome se mi razlikujemo. Mi srpski radikali ćemo na ovome insistirati do kraja. Vi možete ovaj zakon usvojiti, ali naići ćete na ozbiljnu prepreku pred građanima i pred stručnom javnošću, jer ovo neće moći lako da bude primenjivo. U tome su suštinski problemi i zbog toga mi istrajavamo, jer znamo koja je opasnost ovde. Kaže se ovde: zaključiće on sporazum zato što je pomogao. Ljudi, ne može svaki sporazum da bude zaključen. Kada je u pitanju nemoralni sporazum, ne može ni zakonodavac takav propis da donese i da mu omogući, a drugo, on je protivustavan. Dakle, sa ovim se ide na kršenje Ustava i Ustavne povelje, a sa druge strane na kršenje međunarodnih pozitivnih propisa koji regulišu slobode i prava građana. Taj svedok će nekome doći glave. To je problem u našoj praksi.
Gospodine Jojiću, bili ste potpuno u pravu, dodatno ste pojasnili termin koji je korišćen i od strane prethodnog govornika. Izvolite, gospodine Stevoviću, te vam se izvinjavam što sam mislio da će biti govora o koncepciji.
Dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih da kažem da je argumentovano traženje brisanja člana 164. Jedno obrazloženje smo čuli, ali tražimo i drugo obrazloženje i molim da se isto obrazloženje sasluša. Naime, ako svedok-saradnik ne postupi u skladu sa odredbom člana 157. ovog zakonika, on gubi svojstvo saradnika. Ovo je vrlo problematična odredba. Nema automatizma. Ako je javni tužilac ovlašćen da nekoga predloži za svedoka-saradnika i ako o tome odlučuje kvalifikovano veće, onda javni tužilac mora biti taj koji će predložiti sudu, i to sudećem veću, pretresnom veću, da ovome svedoku-saradniku oduzme svojstvo svedoka-saradnika. Ovako kako stoji u odredbi, opšta procena u sudnici može da izazove i javno mnjenje da neko nije ispunio odredbu člana 157. i automatski mu se oduzima svojstvo svedoka-saradnika. Ovako napamet pisanje odredbi apsolutno znam da i vladajuća garnitura ne podržava. Moramo obratiti pažnju na ovakve stvari, kao što moramo obratiti pažnju i na prethodni član, o kome je govorio uvaženi kolega Aligrudić. Čitajući ovaj član, kolega Aligrudić je izgovorio: svedok-saradnik koji je pred sudom dao iskaz, u skladu sa obavezama iz člana 157. ovog zakonika, oglašava se krivim, odmerava mu se kazna itd. Ono što je izgovorio kolega Aligrudić je potpuno logično i mora da piše u ovom članu, ali nažalost ne piše. Dakle, svedok-saradnik mora da se oglasi krivim, pod jedan; pod dva, mora da mu se utvrdi kazna ili da mu se odmeri. I jedna i druga terminologija je potpuno ispravna. Ali, pod tri, mora da se kaže izriče se kazna. Nema ničeg u presudi da se preskoči, a ovo ne piše u ovom 163. članu stav 1. Apsolutno ne piše, pročitajte. Izricanje kazne je nešto drugo. Dakle, govorim o utvrđenoj kazni i onda se ne odmerava kazna nego se izriče kazna. To je terminologija po Zakonu o krivičnom postupku. Jedno je odmeravanje, drugo je utvrđivanje i treće je izricanje kazne. Molim vas lepo, ako ćemo da usvojimo ovaj zakon kako je predložio kolega Aligrudić, i u načelu i u pojedinostima. I još jednu stvar, vrlo bitna. U stavu 3. ovog člana gde se govori da semože osloboditi od kazne, govori se – svedoka-saradnika oglasi krivim sud i oslobodi od kazne. Vrlo je bitno da se zna u javnosti koliko je ovaj svedok-saradnik kriv. Dakle, mora i u stavu 3. da se kaže kolika kazna i da vidimo mi da li je društveno opravdan predlog javnog tužioca da setom licu kazna eliminiše. Ako je on 15 godina kriv, ima li ikakvih olakšavajućih okolnosti, ikakvog pređašnjeg života, ikakvih opštih okolnosti koje utiču na odmeravanje kazne, da se njemu ta kazna oprosti. Nema. E zbog togaje izostavljeno ovo, radi javnosti, radi građanstva. Ne radi se samo o tome da li smo za ili protiv ovog instituta, nego ako se opredelite da uvedete ovaj institut, neka bude jasan i precizan. Iz tih razloga govorim, vrlo bitna je činjenica da se ne postupa po automatizmu. Ovde ćemo doći u jednu koliziju i zato treba usvojiti brisanje ovog člana, jer bolje da ne postoji nego da postoji ovakav kakav je, a i s one druge koncepcijske, o kojoj su govorili moji prethodnici iz SRS. Hvala vam.
Vašom terminologijom bolje da ne postoji časovnik kada pokazuje nažalost tačno vreme. Gospodin Branislav Nedimović, pa Đorđe Mamula, tim redosledom. Narodni poslanik Branislav Nedimović po istom amandmanu.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, raspravljamo o amandmanu na član 164. Zakonika o krivičnom postupku, koji je podneo kolega Božidar Koprivica. Nesumnjivo da razumem potrebu poslanika da svojim amandmanima pokušaju da isprave tekst Zakonika o krivičnom postupku, ali bih hteo nekoliko stvari pre svega da kažem. Radi se o jednom izuzetno značajnom institutu, kada je reč o svedoku-saradniku, u borbi protiv organizovanog kriminala. Upravo ovaj član 164. govori o tome, o neispunjavanju dužnosti svedoka-saradnika. Kada govorimo o organizovanom kriminalu, ono što je intencija Vlade RS i DSS, jeste borba protiv organizovanog kriminala. Ponavljam još jednom, borba protiv organizovanog kriminala. Kao što je težnja Vlade RS ulazak u EU, kao što je težnja Vlade RS da Srbija postane jedna moderna i privredno uređena zemlja, tako je treći cilj Vlade RS i DSS borba protiv organizovanog kriminala. Svaka borba protiv organizovanog kriminala je opravdana. Sigurno da kada ovo naši građani slušaju večeras, kada slušaju ovu našu raspravu o amandmanima na Predlog zakonika o krivičnom postupku, da su svesni ove potrebe, potrebe za ovom borbom i upravo ovaj institut svedoka saradnika koristi u borbi protiv organizovanog kriminala. Da li je on najidealniji, mi o tome možemo da raspravljamo. Znači, stoji sve pred nama, znači možemo da pričamo o tome da li je on idealan ili nije, ali sigurno da ne smemo da pričamo o tome da li je borba protiv organizovanog kriminala opravdana ili neopravdana. O tome će građani najbolje da daju svoju reč. Ovde kada je reč o ovom amandmanu na član 164. Zakonika o krivičnom postupku, gospođo Radeta, kaže se - ako svedok-saradnik ne postupi u skladu sa obavezama iz člana 157. ovog zakonika, on gubi svojstvo svedoka-saradnika, krivično gonjenje protiv njega se nastavlja, a kazna mu se izriče u granicama propisanim Krivičnim zakonikom. Dakle, upravo ovim zakonom su dati uslovi koje mora da ispuni svedok-saradnik, odnosno kada predloži javni tužilac, veće se izjašnjava o tome. Ovde nema nekog prostog dobijanja statusa svedoka-saradnika. Znači, imamo dva organa koji odlučuju o tome. Ne postoji nijedna proizvoljnost kada se govori o svedoku-saradniku. Još bih nešto hteo da kažem. Kada svedok-saradnik ne ispuni one uslove koji su predviđeni u samom zakoniku, on gubi to svojstvo. Ali, još jednu stvar želim da kažem o ovoj borbi protiv organizovanog kriminala. To nije ono što traži Evropa od nas, ne traži ni Pedi Ešdaun od nas uvođenje ovog instituta, ne, ne traži, niti iko iz međunarodne zajednice. Ovo je borba protiv organizovanog kriminala, koju traže građani Srbije i koju će Vlada Srbije da sprovodi odsad pa u narednom periodu i zbog toga vas pozivam da ovaj amandman odbijete i da prihvatite Predlog zakonika o krivičnom postupku koji je podnela Vlada RS. Hvala vam.
Hvala vama, gospodine Nedimoviću. Ne, ne, molim vas, gospodine Mamula, kao najavljeni govornik, naravno, pa molim vas, pa nemojte. U žaru govora, pa u žaru govora se naprave lapsusi, znamo. Nije svaka borba opravdana nego svaka borba je borba, a borba je opravdana. Sve je u redu, nije to ni replika . Molim vas gospodine Krasiću, molim vas dozvolite. Izvolite, gospodine Mamula.
Kada je reč o svedoku-saradniku valjalo bi da se podsetimo da po Ustavnoj povelji međunarodno pravo ima primat nad domaćim i da po međunarodnom pravu nije zabranjeno imati svedoka-saradnika. Pored toga, totalitarna društva i autoritarna društva nemaju svedoka-saradnika, oni imaju dokaze unapred pripremljene, tamo se presuda donosi pre presude. Prema tome, ovo je i te kako važno da se ovaj institut uvede. Zato što je policija to koristila i ranije, to su bile ogromne zloupotrebe, obećavane su ljudima blage kazne ako budu sarađivali i to je onda izigrano. E sad, treba povratiti poverenje, a to ne može bez procesne forme. Forma štiti pravo. Prema tome, to što je ovde dozvoljeno da ne bude žalbe, pa da se garantuje naravno status tom čoveku, a ne da mu se obeća u prvostepenoj presudi, a onda povodom žalbe da se sve to ukine i da dobije kaznu koju nije očekivao. Prema tome, mora se biti vrlo jasan. Forma mora da štiti pravo. Prema tome, ovako rešenje iz stava 163. je potpuno logično. Nemojte da zaboravljamo u kakvoj smo prošlosti živeli, kakvi su postupci bili i kako su donošene presude. Meni nemojte o tome da govorite, osedeo sam u advokaturi. Prema tome, vrlo dobro znam šta su ljudi doživljavali i nemojte se smejati zbog toga. Prema tome, ovo rešenje je potpuno logično i ovo treba usvojiti. Naravno, borba protiv kriminala ne može potpuno da iskoreni kriminal. Može biti samo tako organizovana da ga svede u podnošljive okvire, potpunog iskorenjenja nema. Prema tome, ovo treba prihvatiti i potpuno je razumljivo da nema žalbe na odluku o kazni. Ali, ovde je rešenje da status saradnika može da se dobije u postupku, a ne da mora. Prema tome, iskaz svedoka-saradnika ceni se kao iskaz svakog drugog svedoka. Gestapo, naravno, nije poznavao svedoka-saradnika, Musolinijeva Aura nije takođe imala svedoka-saradnika, njima to nije bilo potrebno. Mnoge druge službe takođe. Prema tome, ovo je korak ka tome da okrivljeni zaista postaje subjekt postupka i da zaista može da očekuje one pogodnosti koje priznaje civilizovani svet.
Hvala vam, gospodine Mamula. Izvinite, dakle izvinjavam se još jednom, nisam uzeo u obzir činjenicu, jer dugo traje rasprava, vi ste ovlašćeni za ovu tačku dnevnog reda i vi ste se javili za repliku, jer se odnosilo na celu poslaničku grupu, naravno. Oprostite i hvala vam na razumevanju, naravno. Izvolite. Gospodin Zoran Krasić, narodni poslanik SRS.
Gospodine predsedniče, da se rasprave vrlo važne stvari. Prvo i osnovno, mi dajemo argumentaciju za naše koncepcijsko neslaganje sa vašim projektom svedoka-saradnika. Da li vam se sviđa ili ne, to je vaš problem, ali moramo da vam saopštimo u lice, i vama i javnosti, da to što vi pričate u odbrani ova dva člana, pošto ste ih povezali, to ne piše u ovome na šta se vi pozivate. Hajde malo da čitamo. Ovde lepo piše. Da li po članu 163. se vodi postupak protiv svedoka-saradnika? Po onome što ste vi rekli, taj postupak se ne vodi. Ako se ne vodi, kako mu se izriče kazna? Znači, vodi se postupak. Kako krećete sa članom 164? Ako svedok-saradnik ne postupi u skladu sa obavezama iz člana 157. ovog zakonika, on gubi svojstvo svedoka-saradnika, krivično gonjenje protiv njega se nastavlja, to nije bilo obustavljeno. Čak imate odredbu koja govori o spajanju. Molim vas, o čemu pričate vi, vraćate se na Staljina, na Tita, na ne znam koga. Pročitajte šta ste napisali u vašem zakonu. Mi vam pričamo da je ovo što ste napisali neprimenjivo. Jasno i glasno stoji ovde. Vi pričate da svedok saradnik može da se oglasi krivim, a da mu se ne izrekne kazna. To je samo jedna varijanta, ali ste zaboravili prvu varijantu, gde se oglašava krivim, izriče mu se, odmerava mu se kazna i izriče mu se 50% od kazne. Kao da niste razumeli gospodina Stevovića kada vam je rekao malopre. Što se tiče poslednjeg stava 163. gde se utvrđuje krivica, a ne izriče kazna, da treba u presudi da stoji kolika bi ta kazna trebalo da bude, pa se ona abolira. On je dao konkretan primer. Zar je moguće on, član jedne kriminalne skupine, ne uzimam u obzir njegov doprinos, ali čim je krivično odgovoran nije samo običan član, pripadnik, već je bio saučesnik u nekom krivičnom delu koje je ta grupa uradila. Nije sasvim svejedno da li je on u redovnom postupku, da nije svedok-saradnik, trebalo da dobije 20 godina. Ko je taj ko može da ga abolira, pa da kaže - da, mi utvrđujemo da si ti bio kriv, ali ti ne izričemo kaznu, oslobađamo te, postoji sijaset okolnosti i razloga iz stava 3, pa se ti oslobađaš. Sledeća stvar, član 164 - sud odredio da Petar Petrović bude svedok-saradnik i neko zaključio u toku pretresa da on nije ispunio svoju obavezu optuživanja Janka Jankovića, i on kaže - skidamo ti sada status svedoka-saradnika, a šta je sa onim što je u međuvremenu urađeno? Valjda je neka istina izašla. Kakva je ta istina koja je izašla? (Predsednik: Gospodine Krasiću, završite, mada potpuno shvatam, ovo je baš replika povodom pominjanja poslaničke grupe.) Ovde se otvara sijaset vrlo ozbiljnih pitanja, koja direktno utiču na problem istine krivičnog postupka, utiču na krivično gonjenje i kao krajnja posledica sankcija koja ide. Ako treba da rešimo pitanje aplauza, kažite da pozovemo i naše, ima nas više, pa možemo da aplaudiramo celu noć, a da li će da bude bolje građanima, ne verujem.
Nemojte tako, biće bolje onima kojima se aplaudira, bolje se osećaju. Nemojte tako. Nemojmo opšte ocene, hvala vam mnogo svima. Nadam se da nema više prijavljenih povodom amandmana na član 164. Poslovnika. Na član 168. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Evo dolazimo na jednu inovaciju koja do sada kod nas nije postojala. Ovo je poglavlje - Mere za obezbeđenje prisustva okrivljenog i za nesmetano vođenje krivičnog postupka. Pod sličnim nazivom poznati institut krivično-procesnog prava odavno postoji. Član 168. ima podnaslov - Zabrana napuštanja određenog mesta i druga ograničenja. To je član koji ima priličan broj stavova, da budem precizan 12 stavova. Znači, povodom 11 stavova nemamo nikakve primedbe u smislu amandmana. Imamo nešto, ali smo smatrali da nije to dovoljno da bi napisali amandman. Na šta smo podneli amandman? Na stav 9, zabrana napuštanja mesta itd, koji glasi: ''Sud može naložiti da se prema okrivljenom kome je određena jedna ili više mera iz stava 1. do 3. ovog člana, primeni (molim vas, slušajte građani Srbije) elektronski nadzor radi kontrolisanja poštovanja ograničenja koja su okrivljenom određena, pod uslovom da to neće škoditi zdravlju okrivljenog. Uređaj za lociranje okrivljenog (odašiljač), na zglob ruke ili noge okrivljenog, odnosno na drugi način (verovatno i oko vrata ćete da mu stavite ogrlicu), pričvršćuje stručno lice (zar vam to ne liči na one okove koje su zakucavali robovima), koje pri tom okrivljenom daje detaljna uputstva o načinu rada uređaja.'' Znate, kada smo bili mali gledali smo one serije ''Opstanak'', pa kada su biolozi ispitivali kakva je situacija sa populacijom neke ptice, antilope, pa su im ugrađivali te odašiljače. Nešto slično postoji na ušima ovih krava koje su u tovu. Verovatno je to isti odašiljač kao što se stavlja onaj bar-kod ili ona evidencija u Teranovi, pa ova vaša Kovačevićka, nije vaša, nego ova žuta, kada krade robu, ono piska, pa pokazuje da je ona ukrala robu, a nije platila račun. Molim vas, izbacite ovo. Morate da znate da se prema ljudima postupa sa dostojanstvom. Ovo će biti mnogo teža i uvredljivija kazna. Ovo je već kazna, ovo nije mera da ga putem mobilnog pratite gde se on kreće. U krajnjem slučaju, imate i Perišića koji beži. Ovog koji je pušten pod vašom garancijom, pa pobegne obezbeđenju. Vi ne znate. Nadam se da vam nije teško da makar ovaj amandman usvojite, ako ministar nije bar toliko bio sposoban da prizna da je ovo glupost što je napisano. Nećemo valjda ljude da beležimo sa bio-čipovima. Nije ovo životinjska farma. Ako je neko osumnjičen, ako je potreban da se pojavi radi vođenja krivičnog postupka, nećemo valjda da ga vezujemo nekim odašiljačima, on ide kroz grad i ono pišti celim putem. Nećete valjda da omalovažavate ljude. Verujte, ako ovo prihvatite, ovaj član neće ništa da se naruši, a vratićete dostojanstvo ljudskim bićima i sprečiti bruku koja može da nastane.
Gledali su ljudi različite filmove, pa imaju različite asocijacije, ali različite poslaničke grupe dobijaju tačnim redosledom. Prvo gospodin Jojić, da završimo sa jednom poslaničkom grupom, pa gospodin Aligrudiću. Imajte razumevanja, dakle, nastojim da istovremeno vidim sve poslanike koji se jave, a vi koji se javljate ne vidite uvek. Izvolite.
Dame i gospodo, ovo je izuzetno zaista osetljiva materija. Ovo je neki novum izmišljeni, koji apsolutno u našim okolnostima i za naše prilike ni u kom slučaju ne bi trebalo da bude prihvaćen. Ovde se kaže - sud može naložiti da se prema okrivljenom, kome su određene mere iz člana 136. ZKP-a, primeni elektronski uređaj radi kontrolisanja poštovanja ograničenja koja su okrivljenom određena, pod uslovom da to neće škoditi zdravlju okrivljenog. Sada da se mi nešto razumemo. Ima li on osumnjičeni još uvek status okrivljenog? Nema. Složićete se da je on samo osumnjičen i prema osumnjičenom, ako hoćemo da kažemo, postoji još uvek odredba i načelo nevinosti. Kako o tome možemo govoriti unapred, evo on je već okrivljen. Uređaj, ono što je rekao gospodin Krasić, uređaj za lociranje okrivljenog, odašiljač, fiksiraće se i okačiti na zglob ruke ili noge okrivljenog. Drugo, ono što je rekao gospodin Krasić, ponovo ponavljamo, biće stručno, ali veoma stručno kvalifikovano pričvršćeno, kako to predviđa ovaj član 168. stav 9? Iako je elektronski nadzor danas ušao u modu, dame i gospodo, građani Srbije, ne radujte se ovom zlu iz nekih inostranih država, ne treba ga prihvatiti sa oduševljenjem. Pitanje je, da li se ta kontrola slaže sa pravom na fizički i psihički integritet čoveka i njegovim ljudskim dostojanstvom. Uređaji o kojima je ovde reč predstavljaju neku vrstu savremenih, gospodo, bukagija. Da li se vraćamo u vreme u kome je čovek ponekad bio okovan od vrata do gnjata. Da li se vraćamo? Sa ovim se vraćamo. Pokušaj da nas neko ubedi da su ova rešenja delotvorna, apsolutno ne može biti prihvaćen. Po našem mišljenju, ovo su sredstva koja ugrožavaju osnovna ljudska prava i dostojanstvo. Malopre kada smo govorili o onom članu, nek mi bude dozvoljeno samo da se vratim na član 388. U članu 388. Predloga zakona, u kome stoji poglavlje 26, Pravni lekovi, ovde ste gospodo isključili pravo žalbe, a u članu 388. stav 4. stoji, javni tužilac je dužan da izjavi žalbu ako je sud doneo oslobađajuću presudu. Šta sada? Ovamo ne može, a ovde mora. Sada drugo da vas pitam, koji bi pametnjaković i stručnjak da predloži da javni tužilac mora da izjavi žalbu protiv svake presude koja je u prvostepenom postupku doneta, čak i protiv presude na koju on nije imao nijednu primedbu. Vi hoćete da javnog tužioca prinudite da on piše žalbu protiv samih svojih shvatanjai pravnog tumačenja. Zašto bi on morao da izjavljuje žalbu protiv svake prvostepene presude. Sačekajte kolega, vezano je za Predlog zakona, to je suština stvari, I da ne prelazimo mi ovako površno preko nekih bitnih stvari. Obavezujemo tužioca da izjavi žalbu protiv svoje volje. On je procenio u toku postupka da nema mesta žalbi. Sada ga terate da piše žalbu protiv svake presude. Zašto? Njegovo je pravo da oceni ima li mesta žalbi ili nema. Ovde kažete da mora da izjavi žalbu, a tamo kažete javni tužilac ne mora da izjavi žalbu. Kada smo govorili malopre o članu 163, samo da napomenem i da povežem članove, govori se o tome da javni tužilac ne treba da izjavi žalbu ako je sud oslobodio od kazne svedoka-saradnika. Ne treba da izjavi žalbu. Ovde ste u kontradikciji, u konfliktu se sa samim odredbama prava na žalbu. Postavlja se pitanje, da li je pravo na žalbu svedoka-saradnika samo u odnosu na kaznu, to je jedna stvar. Drugo, da li javni tužilac sme da propusti ili da ne izjavi žalbu protiv nezakonite odluke i da li sme da propusti da ne izjavi žalbu ako je došlo do pogrešne primene materijalnog prava. Vidim da tu nema usklađenosti. Ljudi, ovo nisu obične stvari. Verujem da ovu sednicu Skupštine prate građani, prati stručna javnost. Drugo, mi ćemo biti uporni da vam ukažemo, onaj predlagač je prepisivao iz nekih zakona drugih zemalja, koje nisu ni Nemačka, ni Francuska, ni Engleska, ni Švajcarska, ni Belgija, ni Holandija, ni Vels, ni Engleska, ni Amerika, nego svojstveno samo nekim zemljama. Rekao sam da je mnogo odredaba prepisano iz Zakona o krivičnom postupku koji je pisao, a kaže, naložio Pedi Ešdaun u BiH. Imamo prepise, daće vam kolega, možda ne verujete, ali vas uvažavam kao kolegu. Daću vam da pročitate i da vidite da su te odredbe prenete u naš zakon. Je l' to nam treba. Mi imamo takve stručnjake koji mogu da naprave dobar zakon, zakon koji će biti delotvoran, primenljiv, koga će dočekati stručna javnost, i tužioci i sudije da ga primene, i policija i advokatura kako treba. Međutim, nemojte se ljutiti, ovih nekoliko instituta što ste uveli i što pokušavate da ubacite ovde, nije Srbija kriminalna država. Ponovo moram da skrenem pažnju da mi ne možemo donositi zakone za pojedinačne slučajeve. Možemo donositi zakone za opšte radnje i kriminal u Srbiji u opštem smislu. Dakle, propisivati za klasični kriminalitet, za privredni kriminalitet, za zaštitu života i tela građana, za zaštitu bezbednosti zemlje. To su krivična dela. Šta je još opasno? Dame i gospodo, opasno je zbog toga što nemamo kadrove za ova rešenja. Nama još uvek policija ni tužilaštvo nisu restruktuirani. Šta će trebati? Za ovo je najmanje potrebno 10 godina da bi Srbija mogla da prihvati neka rešenja. Tužilačko policijske istrage, policijskog izviđaja, to mu je mesto i naziv, da bude kao što je u Nemačkoj, policijski izviđaj, i u Francuskoj, policijski izviđaj, a da bude istovremeno policijsko-tužilačka istraga. Mi moramo stvoriti materijalne uslove za to, a što znači moramo i kadrove u tužilaštvu imati takve, moramo u policiji imati kadrove koji će da vode ove poslove, moramo im obezbediti materijalna sredstva, da imaju posebne zgrade. Šta će nama tužioci da se dogovaraju i sudija i tužilac, preko puta kancelarija do kancelarije. Nemamo mogućnosti, niti materijalne, niti kadrovske, niti pravno-političke. U našoj državi još uvek politička situacija nestabilna. Mi smo prihvatili mnoge ugovore i mnoge odredbe međunarodnog prava moramo da uskladimo, ali ne na ovakav način. (Predsednik:Vreme.) Dakle, ovde treba dosta vremena da bi se neka rešenja mogla prihvatiti i samo nam treba vreme. Hvala.
Vreme je prošlo. Hvala vama, gospodine Jojiću. Idemo redom, imate mogućnost da izaberete da li po Poslovniku ili amandmanu, ali molim vas, izabraćete sami, samo da završim rečenicu. Dakle, molim vas, gospodine Jojiću, upravo ovo što smo rekli, i vas i sve učesnike, sada je rasprava u pojedinostima, prošla je rasprava u načelu i potpuno razumem vaše stavove. Ali, vodite računa, naročito ako verujete, to poštujem, da postoje građani koji pažljivo prate i omogućite im da oni koji pažljivo idu od člana do člana da mogu da povežu i da ne skačemo sa načela na prethodne članove. Molim vas, samo to. Sada je amandman na član 168. i o njemu je ubedljivo govorio prvo gospodin Krasić čitajući ga, zatim ste ga vi dobro parafrazirali i delom pročitali, i videli ste kako smo svi zajedno reagovali i da ne sklanjamo tenziju sa toga. Da li još neko želi o amandmanu? Po amandmanu, vidite da sam bio u pravu kada sam ponudio dve mogućnosti. Izvolite, reč ima Miloš Aligrudić.
Dakle, o amandmanu. Vaša malopređašnja primedba u odnosu na ono stoji, zaista, način na koji je gospodin Krasić pročitao ovaj deo člana 168, tačnije njegovu tačku 9), na način na koji je pročitao, može stvarno izazvati smeh, i tako je i bilo, i priznajem da sam se i sam nasmejao. U tom cilju pročitaću to još jednom, pa ko hoće da se smeje neka se smeje, to ću svejedno pročitati još jednom. Dakle, reč je o meri prisustva okrivljenog radi nesmetanog vođenja krivičnog postupka. Šta to znači, da bi javnost znala? Neophodno je obezbediti da okrivljeni bude prisutan u svakoj fazi postupka. Zašto okrivljeni? Naravno da postoje različiti izrazi, osumnjičeni, okrivljeni, optuženi itd, ali videćete da po ovom predlogu zakona okrivljeni je generički pojam za ceo postupak i zbog toga se taj izraz ovde upotrebljava. Dakle, reč je o tome da se obezbedi prisustvo okrivljenog u bilo kojoj fazi postupka. Kako se obezbeđuje prisustvo okrivljenog? Tako što se poziva, tako što ako treba privede se, dovede se, tako što mu se zabrani, a verujemo da će to sa zabranom biti poštovano, da napusti određeno mesto ili neka druga ograničenja, uz ovo ograničenje, da bi se iskontrolisalo da li je ova zabrana poštovana, zatim jemstvo i nažalost pritvor, kada nema drugih mogućnosti. Šta piše u jednoj od tih mera obezbeđenja prisustva okrivljenog, pročitaću još jednom, verovatno na radost prisutnih. Sud može naložiti da se prema okrivljenom kome je određena jedna ili više mera (nekih drugih mera, kao što je mera zabrane napuštanja određenog mesta), primeni elektronski nadzor radi kontrolisanja poštovanja ovog ograničenja, pod uslovom da to neće škoditi zdravlju okrivljenog. Uređaj za lociranje okrivljenog (odašiljač), na zglob ruke ili noge okrivljenog, odnosno na drugi način, pričvršćuje stručno lice, koje pri tom daje okrivljenom daje detaljno uputstvo o načinu rada uređaja, upoznaje ga sa tim kako uređaj funkcioniše i kako radi. Stručno lice rukuje uređajem kojim se daljinski prati kretanje okrivljenog i njegov položaj u prostoru (prijemnik). Elektronski nadzor obavlja policija, BIA ili drugi državni organ. Dakle, mogu da se složim, što sam sada i pokazao, da na oko odredba kako je napisana može delovati smešno ili prosto da kažem deluje smešno kada se pročita. Ali, razmislite o sledećem, koja je najdrastičnija mera obezbeđenja prisustva okrivljenog. Složićete se da je to pritvor. Razmislite malo o tome kada se govori o dostojanstvu okrivljenog. Zar je moguće da se nekome može gore narušiti dostojanstvo nego tako što ga zatvorimo u četiri zida i ne damo mu da se pomeri iz ta četiri zida, tako što mu dostavljamo hranu kroz rešetke, tako što mu ne damo da izađe iz prostorije, ali neki put je to neophodno. To građani znaju. Kako drugačije da postupimo sa okrivljenim za koga postoje razlozi za određivanje pritvora? Možemo zamisliti da se zatraži jemstvo, možemo zamisliti da mu se izrekne zabrana napuštanja recimo stana, mesta boravka ili drugog mesta u kome se zatekao u tom trenutku, iako mu nije mesto boravka. Do sada u krivično-procesnom zakonodavstvu imali smo takođe ovu meru zabrane napuštanja mesta boravka. Hajde razmislimo, sud izrekne meru zabrane napuštanja mesta boravka i on kaže - dobro, hvala vam na tome, izrekli ste mi tu meru, toga ću da se pridržavam u meri u kojoj mi to odgovara ili da procenjujem da li ćete me uhvatiti ili nećete da li sam otišao iz tog mesta ili nisam. Naravno, složićete se, ako imamo tu vrstu nepoverenja prema okrivljenom, može se izreći druga mera obezbeđivanja prisustva, kao što je recimo pritvor, ali ako postoji neki širi dijapazon mera koji možemo primeniti, a koje će manje uticati na ugrožavanje ljudskih prava onoga protiv kojeg se vodi krivični postupak, složićete se da je mera pritvora najteža mera, zašto ne bi primenili neku drugu meru? Može to da nam bude smešno koliko god hoćete, ali mislim da je za svakog okrivljenog povoljnije. Naravno, može da ne pristane na ovu meru, posledice nepristanka uveriće sud da je potrebno da primeni drugu meru i to težu, ali da vidimo zbog čega se prema nekome ne bi primenila i ova mera, ukoliko je ona dovoljna, i bez izricanja mere pritvora ili traženja jemstva, koja pogađa trenutno džep onoga protiv koga je ta mera određena, zbog čega se onda ova mera ne bi primenila. Jeste smešno, pominju se ogrlice, odašiljač, prijemnik, ali u savremenim tehnološkim uslovima tu meru je moguće primeniti, moguće je primeniti bez oštećenja zdravlja okrivljenog i naravno uz obavezu suda da sagleda da li postoji i takva mogućnost. Prema tome, ova mera se da primeniti, ova mera je svakako blaža po okrivljenog u svakom slučaju od sledeće dve mere koje se navode u zakonu, i naravno da ne možete zamisliti da nekome na silu stavljaju ogrlicu i odašiljač jer se u ovom članu vrlo jednostavno kaže da stručno lice pokazuje kako se rukuje, daje uputstva itd. Jasna je stvar da je ova mera u interesu onoga ko vodi postupak javnog tužioca, u interesu suda, u interesu okrivljenog, ako je moguće takvu meru izreći, da se ne bi izrekla mera jemstva i da se ne bi izrekla mera pritvora. Da li to vređa dostojanstvo? Moguće, možda to nekoga i vređa, ali duboko sam uveren da svakoga mnogo više vređa da ga za sve to vreme alternativno držimo u pritvoru. Ne vidim zbog čega bi pritvorska jedinica bila mnogo bolja mera od mere zabrane napuštanja mesta boravka, uz određena sredstva koja obezbeđuju uverenje suda koji je tu meru izrekao da zaista za vreme trajanja mere ne napušta mesto boravka. Ne vidim zbog čega bi mera pritvora manje vređala dostojanstvo okrivljenog. Jeste, stvarno deluje smešno, ali radi se o gradaciji mera, o jednom finom graduetu koji je ovde napravljen da bi se jednostavno mogao ostvariti širi dijapazon mera obezbeđenja prisustva okrivljenog u cilju i u interesu zaštite, osnovne zaštite prava građana i upravo u cilju interesa poštovanja dostojanstva okrivljenog u toku vođenja celog postupka. Možda ovo nekome nije bilo ubedljivo obrazloženje, ali meni, sa krajnjeg cilja i sa krajnjeg aspekta zbog čega je mera predviđena jeste. Prema tome, u tom smislu smatram da je ova mera opravdana, a moguće je da to nekome deluje smešno. Možda i deluje smešno kada se ovako pročita, ali ne mislim da je treba odbaciti ili kritikovati samo zato što nismo navikli na izraze koji se upotrebljavaju ili što nismo navikli da takva mera u našem zakonodavstvu postoji. Dakle, smatram da ovaj član zakona, odnosno ceo zakon treba usvojiti upravo ovako kako je predložen.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula.
Ovaj predlog je nešto što je veoma dobro i mislim da je vrlo jasna zamena za klasični pritvor. Zašto bismo koristili samo merila iz naše avlije. Pored naše avlije postoji svet. Zašto ne bismo koristili ono što koristi savremen svet? Pre sto i nešto godina, kada je prvatužba napisana na pisaćoj mašini u Srbiji stigla ovde u beogradski sud, bila je odbijena zato što predsednik suda nije mogao da prepozna po rukopisu ko je pisao. Sa jednim glasom više u Skupštini Srbije svojevremeno je izglasano da se radi železnica. Prema tome, nemojte da koristimo avlijska merila kao da svet ne postoji. Otisci prstiju su svojevremeno bili nova tehnika, pa je prihvaćena. DNK analiza takođe se danas koristi. Nemojte sebe da potcenjujemo. Ovo je odlično rešenje.
Izvolite, gospodine Krasiću. Dobro je kada se međusobno podržavamo ovakvim primerima. Nismo mi jedini, naša istorija. Engleski parlament je sa jednim glasom protiv odbio da prihvati zahtev Kraljevske akademije nauka da se zabrani upotreba parne lokomotive, jer zbog brzine od 35 km, koja je neverovatna, postoji opasnost da se zalepe organi za kičmu tokom vožnje. Ovo je samo deo zabave pre pauze, a pre toga ozbiljna primedba gospodina Krasiću.
Gospodine Markoviću, cenim to vaše nastojanje za razvoj tehnologije, ali i ova Veljina PDV železnica i sada ima deonice gde se ide 35 kilometara na čas. Naravno, nisam se javio zbog vašeg komentara, ali mislim da kolege iz DSS-a, cenim to što želite da pratite novu tehnologiju itd, da stavljate ogrlice ljudima da ne pobegnu i te stvari, cenim to vaše nastojanje. Ali, ovoj meri nije alternativa pritvor, niti je alternativa jemstvo, polaganje jemstva. Ovo je nezavisna mera kojom se obezbeđuje prisustvo okrivljenog. Naravno, pošto odavno radim ovaj posao, kada sam podnosio ovaj amandman na stav 9. izbegao sam da vam namerno pročitam da se on odnosi na stav 1. i stav 3. Stav 1. govori generalno o meri, zabrani da se bez odobrenja napusti mesto prebivališta, boravišta ili određeno područje, a stav 2. ako postoje okolnosti iz stava 1. ovog člana sud može okrivljenom, obrazloženim rešenjem, zabraniti da bez odobrenja napušta stan, a mi to u žargonu kažemo kućni pritvor, u kome živi ili mu naložiti da stan može napuštati samo pod nadzorom određenog lica. To je mera, a ova tehnika koju vi u stavu 9. primenjujete je nešto što vama služi kao sredstvo kojim se garantuje da se mera poštuje. I moram da vas podsetim, zaboravili ste u stavu 3. šta piše, uz mere iz stava 1. i 2. prvog i drugog ovog člana, okrivljenom se može zabraniti posećivanje određenih mesta. Kako ćete preko ovog lokatora da proverite da li je on posetio određeno mesto. Zabraniti sastajanje sa određenim licima. Kako možete putem lokatora da vršite kontrolu da li se on sastao sa nekim licem ili se nije sastao sa nekim licem. Drugo nešto, prema tehnici kako je ovde opisano, znači, tehničko rešenje kako vi dolazite do sigurnosti da se mera poštuje, ona je omalovažavajuća. Pošto je toliko omalovažavajuća, to moram da vam kažem, ona više deluje kao svojevrsna kazna, žigosanje pojedinca, a on je okrivljeni koji se brani sa slobode. On nije okrivljeni u pritvoru. Prihvatam da je generički upotrebljena reč - okrivljeni, koja može da znači da je i osumnjičeni, i da je optuženi, ali nije u pritvoru. Pošto je ova mera ovakva, otprilike nešto što je Orvel vrlo lepo razradio u kritici jedne budućnosti engleskog društva, to su kasnije neki razvili kao bio-čip, preko koga se utiče na psihu, na ponašanje itd, ali vidim da vi pripremate da pravite robokapove, pokušavate. Zato vam kažem, mi nismo osporili stav 2. ili 3, ali ovu tehniku kako vi saznajete da se mera poštuje ne prihvatamo, iz jednog prostog razloga što vređa ljudsko dostojanstvo. Imate u stavu 2...
Hvala, ali prihvatate obaveze koje ste dali, pa duplo u odnosu na to ste iskoristili u odnosu na časovnik. Molim vas, ovde niko ne tera optuženo, osuđeno ili okrivljeno lice da bude podvrgavano užasu čitanja zakona, nego sprovođenja. U odnosu na to smo obećali da sprovodimo reči koje smo dali, a dao sam primer, zbog dostojanstva Skupštine, dakle, molim vas da ne iznosimo negativne primere iz srpske istorije, kada ih imamo i u Engleskoj. Nastavak kroz pet minuta, prvo će reč imati Branislav Nedimović, a vi imate šest minuta po amandmanu. Hvala vam. [[Posle pauze – 20,50.]] Nastavljamo rad. Reč ima narodni poslanik Branislav Nedimović, po istom amandmanu.
Ne bih hteo suviše da trošim vremena, mislim da su moji prethodnici dovoljno govorili u prilog toga da se ne prihvati ovaj amandman na Predlog zakonika o krivičnom postupku. Hteo bih samo još jednu okolnost koja ide u prilog postojanja ove tvrdnje, a vezano za stav (9) člana 168, oko izricanja mere o primeni elektronskog nadzora radi kontrolisanja poštovanja ograničenja koja su okrivljenom određena. Pre svega, radi se o meri koju prate savremena tehnička dostignuća. Ovo rešenje je poznato u velikom broju savremenih evropskih i svetskih zakonodavstava. Dakle, ovo rešenje se primenjuje i zavisi, pre svega, od sposobnosti države da ovakve tehničke mere može da primenjuje. Smatram da je ova mera potrebna našem zakonodavstvu. Do sada nije bila u praksi, pre svega zbog činjenice što naša država nije imala dovoljno novčanih sredstava da obezbedi sprovođenje ovakve mere. Samo koštanje primenjivanja ovakve mere rekao bih da je skromno u odnosu na ona sredstva koja se troše ukoliko dođe do pritvaranja okrivljenog ili primenjivanja nekih sličnih mera. Smatram da je predlagač zakona, dakle nadležno ministarstvo Vlade Republike Srbije, apsolutno u pravu što predlaže primenu ovakve mere, jer verovatno da sredstva koja će biti potrebna da se pokrije jedan okrivljeni neće biti toliko velika koliko sredstava iziskuje pritvaranje ili primenjivanje neke druge mere prema okrivljenom. Ukoliko vi pritvorite okrivljenog, postoje odgovarajući troškovi koji to prate. Znači, on se mora nalaziti u nekoj pritvorskoj jedinici, za to vreme mora da ima sva prava koja mu pripadaju dok je tamo. Dakle, država crpi svoje mehanizme, koristi neka sredstva za sprovođenje ove mere pritvora. Primenjivanjem jedne ovakve mere dobija se jedan jeftin mehanizam. Verovatno da ovo ne košta više od stotinak evra, pošto danas ove savremene tehničke mere nisu skupe, vezane za jednog okrivljeno. Isto tako mislim da će država Srbija, unapređujući svoj sistem sprovođenja krivičnog postupka, moći da nađe snage i sredstava da upotrebi ovakvu meru, jer ovim bi sigurno bilo olakšano praćenje kretanja okrivljenog u okviru krivičnog postupka i izbegli bismo neželjene efekte koji se često dešavaju da, ukoliko okrivljenog pustite da ima slobodu kretanja, a u okviru krivičnog postupka se proceni da njegovo prisustvo mora biti kontrolisano, on pobegne izvan zemlje i postane nedostupan organima koji su nadležni za njegovo privođenje. Iz tog razloga smatram da ovaj amandman treba odbiti, jer amandman glasi: "briše se". Znači, ne bi bilo mogućnosti uvođenja jedne ovakve mere. Iz tog razloga smatram da treba podržati predlog koji je uputila Vlada Republike Srbije. Ne bih više trošio vaše vreme i zahvalio bih vam se na vremenu u kojem ste me saslušali.
Da li još neka poslanička grupa želi reč o istom amandmanu? (Ne.) Na član 178. amandman je podneo poslanik Petar Cvetković. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 192. amandman je podneo poslanik Vladimir Homan. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 196. amandman je podneo poslanik Vladimir Homan. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 201. amandman je podneo poslanik Jovan Palalić. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 205. amandman je podneo Božidar Koprivica. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, došli smo do člana 205. Predloga zakona o krivičnom postupku, a on se odnosi na zapisnik. U ime SRS sam podneo amandman na Predlog zakonika o krivičnom postupku, tako što sam predložio da se u stavu 3. člana 205. posle reči "uneti u zapisnik" stavlja tačka, a preostali deo teksta se briše, kao i da se u stavu 3. brišu reči "kada smatra da je to potrebno". Upravo predlogom ovog člana, za koji sam tražio brisanje, sastavljanje zapisnika je potpuno prepušteno zapisničaru, a alternativno se dozvoljava mogućnost da se to radi, kao što je to rađeno do danas, da organ koji vodi postupak diktira zapisničaru u mašinu. Ako bi ostao ovaj nakaradni predlog, u praksi bi se dešavalo da zapisničar često pogrešno i nepotpuno unese reči okrivljenog, njegovih branilaca i svedoka, što bidodatno komplikovalo postupak, po mom mišljenju, jer često od formulacije nekoliko reči zavisi kvalifikacija samog dela. Poštovani narodni poslanici, zapisnik je vrlo važna isprava o načinu preuzimanja procesnih radnji, za čije je sastavljanje potrebno veoma veliko pravničko znanje i opšta pismenost i obrazovanost, što imaju samo sudije. Za tačnost zapisnika mora odgovarati i mora ga sačiniti diktiranjem u zapisnik, direktno od strane stručnog lica - sudije. Iz tih razloga predlažem da moj amandman usvojite.
Još neko po istom amandmanu? (Ne.) Na član 219. amandman je podneo poslanik Petar Cvetković. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 268. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Vlada nije prihvatila amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 270. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodni poslanik Vjerica Radeta.
Najpre da razjasnimo, predsedniče, jednu vašu intervenciju u toku ove rasprave, kada je kolega Jojić govorio o nekom amandmanu, vi ste mu skrenuli pažnju da treba da govori o temi. Ne znam šta ste pod tim podrazumevali. Objasniću vam da, kada se govori o nekom amandmanu, narodni poslanik govori ono što misli kako bi tim svojim izlaganjem ubedio ostale narodne poslanike da glasaju za amandman. Dakle, kako će da ga obrazlaže potpuno je njegova stvar i njegov problem. Mogu 15 minuta sada da odćutim ovde, možda bi to nekog od kolega ubedilo da glasa za ovaj amandman. A posle gospodina Jojića, gospodin Aligrudić je rekao da predlaže da se ne usvoji amandman na neki član, odnosno da se usvoji ceo zakon i onda je u par rečenica to obrazložio. a vi ga niste opomenuli. To nije u redu. Dalje, ovde je neko od kolega rekao - neka izađe neko od poslanika, neka stavi ruku na srce i neka se zakune da primenom ovog zakona se neće suzbiti organizovani kriminal. Evo, kunem se i tvrdim da ovaj zakon neće doprineti suzbijanju ni organizovanog, evo ruku na srce, ni običnog kriminala. Zašto? Zato što prvo niko ovde nije rekao, a pitala sam ministra i u načelnoj raspravi da li je postojeći zakon bio smetnja za borbu protiv kriminala. Ministar je rekao da nije, a to je napisao i u obrazloženju između ostalog, gde kaže da postoji potreba radikalne prerade ovog zakona, te nezavisno od nekih njegovih ''slabih tačaka'', može se označiti kao savremen. Dakle, imali ste zakon i mogli ste da se borite protiv kriminala, a onda me iznenadi ovdejedan kolega koji je dobio gromoglasni aplauz od svih petoro iz njegove poslaničke grupe, da je ova Vlada spremna da krene u borbu protiv kriminala i da će ta borba da se sprovodi od sada. A pitam - gde ste bili do sada? Zašto se do sada niste borili protiv kriminala,i organizovanog i neorganizovanog, na vlasti ste skoro tri godine. Zašto mi srpski radikali ne verujemo da će ovaj zakon doprineti borbi protiv organizovanog kriminala. Pre svega, zato što ne verujemo ovoj vlasti. Kad kažem vlasti, mislim i na Vladu, i na skupštinsku većinu, i na sudsku granu vlasti. Reći ću vam i zbog čega, zbog čega sam mogla malopre da se zakunem da neće biti borbe protiv kriminala, iako su ovde kolege, rekla sam to već, došle za skupštinsku govornicu i ovu salu da u vreme kada je skupština najgledanija iznesu stavove kako je ova vlast spremna da se uhvati u koštac sa organizovanim i svim drugim kriminalom. Evo niste. Da jeste, onda biste završili aferu "kofer", a ne bi Simić, koji je nađen sa 100 hiljada evra, uhvaćen, ne bi bio sada savetnik za bankarske poslove. Da ste hteli da se borite sa kriminalom, onda biste se izborili sa Davinićem i sa svim onim aferama i optužbama koje su ostale samo dva dana u novinama i kraj. Da ste hteli, onda biste završili aferu "Bodrum" i imali bismo sudski epilog te afere, a niste hteli, jer ste sve vreme u kohabitaciji sa DS i što pripremate koaliciju sa njima za naredne izbore. Da ste hteli da se borite, onda biste davno razrešili sudiju Gorana Kljajevića, a ne biste se posle šest godina njegovog uništavanja privrede slavodobitno smejali kako ste vi evo počeli da se borite i da hapsite sudije, a u svakoj normalnoj državi, gospodo, kada bi se zbog ovakvog kriminala uhapsio sudija trgovinskog suda, bar jedan ili nekoliko ministara, u ozbiljnim zemljama i cela vlada bi morala da podnese ostavku. Da ste hteli da se borite sa kriminalom, onda biste slušali. Koliko godina vam mi već pričamo o Raduloviću, o njegovom zetu, o uvozu robe iz Švajcarske, o njegovom uništavanju "Impe", koju je kupio da bi je uništio, da se ne bi prodavali "Impini" noževi u Srbiji, već noževi njegovog zeta. Da ste hteli da se borite protiv kriminala, onda biste rešili najveći kriminal, a zove se Nacionalna štedionica. Da ste hteli da se borite protiv kriminala rešili biste "šećernu aferu", aferu "Erikson", sve kriminalne privatizacije, razrešili biste problem onog velikog kriminala na aerodromu, onih čuvenih fikusa od 75 hiljada i kašičica od 650 dinara, a nisu zlatne. Vaše sudije su suspendovane, doduše vi se hvalite, vi ste počeli da suspendujete i sudije, a podsećam da su to sve petooktobarski revolucionari, te vaše sudije. Niste razrešili aferu "Janjušević-Kolesar" takođe zbog kohabitacije sa onim lopovskim žutim preduzećem. Niste razrešili Šarančićeve železnice, aferu JAT. Ne možete da se borite protiv kriminala zato što vaši ministri ovde pred Narodnom skupštinom predlažu zakone i vi ih usvajate, zakone koji su protivustavni. Ministri nam pričaju kako nije dobar Ustav, pa zato treba doneti zakone, nema veze što nisu u skladu sa Ustavom. Ne možete da se borite sa kriminalom zato što imate ministra koji kaže da je najmanji problem da ukrade pet kilometara autoputa pa da ga negde tamo ugradi, taj asfalt, u neko selo, naravno pod uslovom da to uradi, da ga ne ukrade sebi u džep. Ne možete naravno da se borite protiv kriminala zato što imate ministra koji kaže - Zakon o javnim nabavkama je toliko loš, pa šta se zapeli što je Šarančić mimo zakona nabavio lokomotive. Loš je zakon, šta će nam, ne moramo da ga primenjujemo. Ne možete da se borite protiv kriminala zato što javni tužilac ne reaguje kada se ovde za ovom govornicom obelodani da jedan funkcioner DS traži da se opština Trgovište otcepi od Srbije i da se pripoji Makedoniji. Ne možete da se borite protiv organizovanog niti bilo kojeg drugog kriminala, kada dodeljujete frekvenciju B92, televiziji koja iznosi lažne optužbe protiv Tomislava Nikolića da ima stan, a ustanovi se da nema, da je vršio ratni zločin u Antinu, a ustanovi se da nije. Pa se onda na toj televiziji pojavi neki Vukašin Nedeljković, preti da će odsecati glave Vučiću i Tomi Nikoliću. Vaše tužilaštvo ne reaguje. Ne možete se gospodo boriti protiv organizovanog kriminala zato što imate, kako ministar Stojković kaže, crne rupe u pravosuđu. Jedna od tih crnih rupa, po njegovomovde izrečenom mišljenju, jeste pravosuđe u Novom Pazaru, a spominjem ga zato što je u Novom Pazaru 1994. godine bila jedna velika akcija MUP-a Srbije u borbi protiv ilegalnog naoružavanja i razoružavanje ilegalnog naoružanih građana na teritoriji Novog Pazara. U pitanju su bila 24 lica. Ta 24 lica ilegalno su imali oružje i oni su od strane MUP-a u to vreme razoružani, bili su samo nekoliko meseci u pritvoru i pušteni su. Protiv njih se ne vodi nikakav postupak, ali su inspektori MUP-a, inače ova lica su muslimani, a inspektori MUP-a su Srbi i inspektori MUP-a su prošle godine osuđeni na po tri godine zatvora zato što su sprovodili ovu akciju. Te presude je donela sudija Zejnepa Kavrajić iz Okružnog suda u Novom Pazaru. Ne možete, gospodo, da se borite protiv organizovanog kriminala zato što je Vojislav Koštunica amnestirao Fjoru Brovinu i nekoliko stotina Šiptara. Ne možete da se borite protiv bilo kakvog kriminala zato što ste pre nekoliko meseci dozvolili da tri Šiptara izađu iz pritvora i da se vrate na KiM. Ovakvih primera, drage moje kolege, mogla bih da vam nabrajam do ujutru, tako da jevaša priča i busanje u prsa kako ste vi spremni da se borite protiv kriminala i da zato donosite inovatorske zakone potpuno besmislena i niko vam to ne veruje. Znamo mi da je ovo vaša izborna kampanja, niste je objavili, ali znate kakav vam je status, dokle ćete da trajete i vi ste počeli da se polako spremate za izbore, da kao što ste i navikli obmanjujete građane Srbije. Volela bih da je ministar ovde, biće sutra, pa ću njemu sve ovo još jedanput da nabrojim i verovatno da proširim ovu listu, pa da ga pitam kakav je njegov odgovor i kakav je stav Vlade Republike Srbije, kakav je stav Vrhovnog suda, republičkog tužioca povodom svih ovihslučajeva koje sam nabrojala. Član 270. Predloga zakonika o krivičnom postupku, na koji sam podnela ovaj amandman, odnosi se na prethodni postupak, istragu, pa onda iznad člana 270. kaže: ''Svrha istrage i subjekt koji vodi istragu. U stavu (2) ovoga zakona stoji da istragu sprovodi nadležni javni tužilac, a na njegov zahtev, ili na zahtev drugih ovlašćenih tužilaca, određene dokazne radnje u istrazi može, u skladu sa pravilima ovog zakonika (ovo je neverovatno, pravila zakonika, to prvi put čujem, a pravnik sam) sprovesti istražni sudija, ako osobite okolnosti (ovo ste prepisali iz hrvatskog zakona, ove osobite, ovo je novogovor ustaški, okolnosti) očigledno ukazuju da takve radnje neće moći da se ponove na glavnom pretresu, ili bi izvođenje dokaza na glavnom pretresu bilo nemoguće, odnosno znatno otežano.'' U stavu (3) ste rekli: ''Ako se istražni sudija ne složi sa zahtevom iz stava 2. ovog člana, odluku o tome u roku od 24 časa donosi veće iz člana 24. stav 6. ovog zakonika.'' Amandmanom se predlaže da se reči "javni tužilac" zameni sa "istražni sudija", zato što je principijelni stav SRS da ovaj postupak ne može da vodi javni tužilac, već isključivo istražni sudija. Mi smo o tome govorili i u načelnoj raspravi i objašnjavali smo vam šta bi to značilo u praksi, kako bi istražni sudija služio samo da potpisuje određena akta javnog tužioca. Zašto mi zastupamo ovaj stav? Kada smo govorili o strategiji reforme pravosuđa, onda je ministar za ovom govornicom rekao da je tužilac deo izvršne vlasti. Sada je pitanje kako može deo izvršne vlasti da vrši poslove sudske vlasti. I gde vam je ravnopravnost stranaka u postupku. Dalje, u ovom zakonu je to razrađeno do detalja, pa je predviđeno kolike kazne se izriču, kako se isključuju iz sudnice i optuženi, i advokat, i veštak i svedok, svi osim javnog tužioca, odnosno zamenika javnog tužioca. To nije dobro rešenje, ovaj amandman i sve amandmane koji se odnose na ovo bi trebalo da prihvatite. Znam da nećete zato što su i kolege koje su govorile, a i ministar, da vi imate nekakav drugačiji pristup rešavanja ovih problema. Mi vam tvrdimo da vam pristup nije dobar, da ćete vrlo brzo da se pojavite pred ovim parlamentom sa izmenama i dopunama ovog zakonika, pod uslovom da budete imali vremena, s obzirom da predstoje neke druge radnje za sve nas koji se bavimo ovim poslom, a te radnje su izborna kampanja. U obrazloženju zašto se ne prihvata ovaj amandman, između ostalog, Vlada kaže ovo - iz razloga što se na taj način postupak ubrzava, sud rasterećuje i usmerava na presuđenje, a javni tužilac dobija aktivniju ulogu još u procesu prikupljanja prvih dokaza. Šta vam znači da se sud rasterećuje? Ne znam. Da li su sudovi toliko opterećeni, to kažete ovde, a sa druge strane nam Ministarstvo priprema iznenađenje, verovatno za neku od narednih sednica, gde ukida sudove po Srbiji, sve sa namerom, kako reče ministar Stojković, da sud približi građanima. Sada ne znam samo kakoće da ga približi ako u nekoj opštini ukine opštinski sud, ali o tome ćemo kada to bude na dnevnom redu. Dakle, dame i gospodo, niti je dobar član 270. niti su dobri svi ovi članovi o kojima smo mi govorili. U ovom zakonu je dobro ono što je ostalo iz ovog pozitivnog zakona, vidim predsedniče, završavam. Još jedanput pozivam da se ovaj zakon povuče iz procedure i još jedanput se kunem i tvrdim da ova vlada, ova vlast niti hoće, niti može da se izbori sa kriminalom u Srbiji.
Izvinjavam se, stvarno ste u pravu, ali sam gospodina Jojića ne upozorio, samo sam komentarisao po članu 27. sve je u redu, prihvatio je to. Na član 270. amandman je podneo poslanik Jovan Palalić. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na član 272. amandman je podnela Ljiljana Nestorović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 273. i član 273.amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
I ovaj amandman, kao i prethodni, odnosi se na deo Predloga zakona iz glave 20-te, to je prethodni postupak - istraga. Ovde dolazi do izražaja to naše koncepcijsko neslaganje. Nismo podneli kompletno amandmane na sve članove gde je postojala potreba da se podnese amandman, a koji ima za cilj da se ispravi ovo rešenje, da istraga ne ide kod tužioca, nego da bude kod istražnog sudije. Ali, na nekoliko članova smo podneli amandmane da bi ukazali na nelogičnosti i propuste koji mogu da se pojave ukoliko istragu bude vodio nadležni javni tužilac. U tom smislu treba tumačiti ovu ograničenu intervenciju putem amandmana na član 273. koja počinje sa naslovom, a onda na isti način se sprovodi izmena u svim stavovima ovog člana, gde se pominju reči "obaveštenje policije". O čemu se zapravo radi. Mi se nadamo da će posle ovih nekoliko amandmana, koji dolaze na dnevni red, neko obavestiti Vladu da nikakva šteta nije ukoliko se ovaj zakon povuče iz procedure, a mi svi shvatimo da smo danas i ovih dana pričali o jednom nacrtu zakonika o krivičnom postupku.Nije to ni uvredljivo, niti je opasno, već pre svega poučno za sve, kako nas u Skupštini, tako i ove u Vladi, za ove u sudu i naročito za ove ljude koji su stručnjaci, koji ovo prate profesionalno. Ne postoji mogućnost da kod nas istraga pređe kod tužioca, vi ste toga svesni, zato ste u pretposlednjem članu naveli da ovaj zakon stupa na snagu u nekom datumu 2007. godine. Ako želite da razvijete kompletno taj koncept da istragu vodi nadležni javni tužilac, onda mnoge odredbe ovog zakona ne bi smele ovako da izgledaju, počevši od one odredbe gde vi tužioca tumačite kao džudistu, snajperistu, nekoga ko treba da privodi itd, pa do ovih rešenja koja se konkretno predviđaju u članovima od 270. pa nadalje. Zašto je ovo potrebno da se kaže? Potrebno je da se kaže da možda ovo obaveštenje i ima nekog rezona, ukoliko se zna da policija po službenoj dužnosti radi neki posao na sprečavanju kriminala, na otkrivanju dela, izvršilaca i rasvetljavanju jednog krivičnog događaja. Krivičnu prijavu ste zadržali kod pojedinca, kod pravnih i fizičkih lica, koja su po pravilu mogu biti i oštećena lica, te ukoliko se njihova krivična prijava odbaci ili odbije, mogu po osnovu supstitucije da se uključe u krivični postupak. Kada je u pitanju policija, ona to ovlašćenje nema, ona je praktično servis tužioca i donekle postoji neki rezon da akt, kojim ona obaveštava tužioca da je nešto uradila i da postoji neki osnov i neka sumnja, ide u formi nekog obaveštenja. Mi smo našim amandmanima hteli da zadržimo istragu kod istražnog sudije. Pošto smo to hteli da učinimo amandmanima, mi smo takve amandmane pisali i amandmanom smo tražili da se briše ovo obaveštenje. Mi ne sporimo da ono može da postoji u konceptu kada tužilac sprovodi istragu. Ali, mi smo principijelno protiv tog rešenja. Sa nekoliko amandmana vam samo skrećemo pažnju, tužilac je stranka u postupku, tužilac pre nego što odluči da krivično goni, a on se konačno odlučio da krivično goni onog momenta kada je predao sudu odgovarajući optužni akt, da li je optužnica ili optužni predmet. Pre toga, on mora da dođe do nekih saznanja, bez obzira na stepen verovatnoće i izvesnosti koji mu omogućavaju da podigne odgovarajući akt protiv nekog lica. U tom delu postupka on je ovlašćen da nešto preduzme, da li direktno, da li preko policije koja je istureno odeljenje, tehnička služba onoga koji proganja i treba da se prikupe ta obaveštenja itd. Ukoliko vi tužioca stavljate u poziciju da vodi istragu, a on je i prethodno vodio istragu, da to bude jasno, po ovom vašem konceptu on vodi i pretkrivični postupak, pa vodi istragu, pa onda diže optužnicu ili optužni predlog. Izvinite, molim vas, onda se ovde sud i te kako zaobilazi pre podizanja optužnice. Vi njega pitate samo suštinski oko pritvora i oko nekih naredbi, oduzimanja stvari, ulaska u stan itd. To su opet slučajevi gde postoje izuzeci, gde može bez odobrenja suda da se uradi. Vi ste onda sud maksimalno marginalizovali, a Ustav Republike Srbije ne dozvoljava tu marginalizaciju. U onim odredbama o ljudskim pravima, koje se tiču ne samo prezumpcije nevinosti, nego minimum garancije koja se pruža svakom licu za koje postoji sumnja da je izvršilo neko krivično delo. Šta hoću da kažem? Hoću da kažem da ovaj vaš koncept - istraga kod tužioca jeste u direktnoj suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije i to je prva stvar. Taj problem ne možemo da rešimo. Vi sada imate situaciju da je pretkrivični postupak pod kontrolom policije i tužioca, u zakonu koji je sada na snazi, ništa značajnije ne menjate ni u Predlogu zakona. Ali, dodajete istragu koja je bila kod istražnog sudije opet javnom tužiocu, pa javni tužilac vodi pritkrivični postupak vodi istragu. Zašto ste mu to dali? Radi nagodbe, radi svedoka-saradnika, radi zaštićenog svedoka, radi čega? Istražni sudija je postao dežurni sudija, koji potpisuje dve naredbe i jedan pritvor. Kraj priče. Promenite Ustav ako želite da idete na koncept da tužilac sprovodi istragu, ali molim vas onda promenite i odgovarajuće odredbe Krivičnog zakonika da biste fizičkom licu, oštećenom, omogućili da sam vodi krivični postupak i da ne zavisi od javnog tužioca. To onda ima nekog pravnog rezona. Ovo, četiri-pet krivičnih dela po privatnoj tužbi, sve ostalo je moguće građanin kao supsidijarni tužilac i oštećeni još treba da dokaže taj status i da mu je povređen neki pravni interes. Danas imate situaciju da se podnose krivične prijave i obični ljudi očevici, kojima možda i nije povređen neki interes i možda i nisu oštećeni, onda sve zavisi od tužioca. Šta tužilac može da napravi? Može da napravi po vašem konceptu. Može da zabrlja u pretkrivičnom, a može totalno da upropasti u istražnom. Sudija se pita samo za pritvor. Naredba o pretresu stana i privremeno oduzimanje predmeta, i tu je kraj priče. Vi kažete da ćete time efikasnije da gonite. Kažem vam da je to nemoguće. Ne ulazim u onaj deo koji se tiče garantovanja prava i obaveze države i svih nadležnih organa da poštuju prava građana. U to ne ulazim. Apsolutno znam šta će da se koristi kao argument protiv ovih stavova SRS. Argument će biti da u dosadašnjem i ovom sistemu koji važi sada i prema postojećem Zakoniku o krivičnom postupku, istražni sudija nije bio aktivan, bio je pasivan. Retko kada je imao neko neslaganje sa tužiocem, pa čak i ako tužilac proceni da ima dovoljno dokaza da može da podigne optužbe i diže neposrednu optužnicu itd. Da su se istražen sudije same specijalizirale. Zbog čega. Zato što u nekim sudovima čak ni tužilac nije bio transmisija između policije i suda, već policajci uđu unutra i oni kažu sudiji šta treba i kako treba da radi. Vodi računa, moraš tako da uradiš i nama je bitno da to i to spakujemo itd. Ako ste želeli da to izbegnete i da od toga zaštitite građanina, kako ga štitite preko tužioca? To je prosto nemoguće. Pored tih normativnih, postoje i drugi uslovi i druge okolnosti koje treba da se sklope, pa da tužilaštvo preuzme i istragu, ali budite oprezni. Reći ću vam kako je to, recimo, u Hagu. Čak tamo i ne postoji pravilo, nego se javlja kao običaj da posle prvog pojavljivanja optuženog pred pretresnim većem, mada i oni to krše i kažu pred sudijom, jednim sudijom pretresnog veća, kada mu se čita optužnica i gde se on pita da li priznaje da je kriv ili osporava to, obično se koristi prilika da se optuženi izjasni da li će sam da se brani ili je angažovao obranioca, nepisano pravilo jeste da posle toga tužilac ode na 10 minuta u neku prostoriju sa optuženim, da porazgovara i da se dogovore kako će da se sprovede istraga u nekom budućem periodu. Onda kreću intervjui, snimanja, razgovori itd, što oni podvlače pod pojam istrage koju tužilac sprovodi, ali on istragu sprovodi u pritvorskoj jedinici. A ono što je pandan našem pretkrivičnom postupku, tužilaštvo obavlja preko ovakvih kancelarija kao što je ova ovde, gde se potencijalni osumnjičeni i potencijalni svedoci pozivaju i takođe pred kamerom, sa audio i vizuelnom opremom, stenogramom u odgovarajućem broju primeraka, od njih uzimaju izjave i saslušavaju itd. Tu nema suda. U Hagu je pretresno veće ili dežurni sudija pretresnog veća sa potvrdom optužnice tužioca dao i nalog za hapšenje i kraj priče, tu je sve završeno. Vojislav Šešelj, četvrta godina u pritvoru, još nije obavio razgovor sa tužiocem. Formalno-pravno u predpretresnoj fazi čak ni istraga nije pokrenuta. Skrećem vam pažnju na ovu praksu u Hagu i veliku sličnost sa rešenjima koja provlačite ovim predlogom zakona. Sada mogu nepogrešivo da vam kažem da će u nekim slučajevima, i nisu slučajevi organizovanog kriminala, ako prođe ovakav predlog zakona, da ćemo imati takvu situaciju, da će u fazi još pretkrivičnog postupka tužilac od istražnog sudije da traži da odredi pritvor, on će da odredi pritvor. I gde će tužilac da sprovodi istragu. Kada kažem istragu, lociram pre svega na relaciju okrivljeni - tužilac, ne potencijalni svedoci, druga dokazna sredstva, veštačenja itd, ali u toj relaciji prema okrivljenom istraga će se sprovodi u istražnom zatvoru. Ko će da je sprovodi? Javni tužilac. Ko komanduje istražnim zatvorom i ko ima obavezu da mesečno i nedeljno obilazi zatvor i da vidi kakvi su uslovi pod kojima se nalaze pritvorenici. Predsednik okružnog suda, meni se čini. Zašto sam sve ovo naveo? Ovo će biti neprimenljivo, a ovaj koncept koji vi zagovarate, pa čak i ne zagovarate, nego nekako to je ono od prvog dana kada ste ušli u Skupštinu stalno potencirate: znamo mi da to nije dobro rešenje, ali je važan prvi korak. Da vas podsetim, prvi korak ste uradili sa Zakonom o izboru narodnih poslanika. Rekli ste da dijaspora treba da glasa, bitan je prvi korak. Glasalo je 800 građana. Bilo je turističko putovanje za izanđale funkcionere i decu SPS-a, koji su se prijavljivali da kontrolišu tamo izbore i tamo se pojave po dva-tri birača. Prvi korak ste dali i već posle nekoliko meseci videli da je taj prvi korak promašen, da je to bio korak u ambis. Ovo je isto korak u ambis. Od lošeg rešenja još gore je nedorečeno rešenje.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula.
Predloženi amandman ne treba prihvatiti zato što je loš, jer nije predložen amandman na član 256, koji je uzročnoj vezi sa ovim članom 273. Znači, prihvata se rešenje iz 256. a ne prihvata se rešenje iz člana 273. Prema tome, ovo je nedosledno. Inače, koncept istrage u kojoj je pojačana uloga tužioca je mnogo bolji nego dosadašnji. Mi sada imamo isprepletanje uloge tužioca i istražnog sudije. Istražni sudija se po pravilu uvek slaže sa zahtevima tužioca, gotovo da su neznatna ta neslaganja. Policija postupa po nalozima tužilaštva. Po Zakonu o tužilaštvu, tužilac ima vrlo velika ovlašćenja i sada se ona oživotvoruju kroz ovaj način kako je predloženo u ovom zakonu. Prema tome, ovaj amandman ne treba prihvatiti jer je nedosledan i dovodi u pitanje delimično koncept zakona, ali ne dovodi u pitanje član 256, na koji niko nije podneo amandman.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 275. amandman je podneo poslanika Miljko Četrović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović.
Poštovani narodni poslanici, amandman koji sam podneo na član 275. logična je posledica principijelnog stava poslaničke grupe SRS da ova suštinska izmena, kako je navedeno u obrazloženju da se ne prihvata od strane Vlade Srbije amandman narodnog poslanika Vjerice Radete na član 270, gde se istraga iz nadležnosti istražnog sudije ovim zakonom predviđa i prenosi javnom tužiocu. Iz obrazloženja Predloga zakona, pogotovo glave XX, što je dato uz Predlog zakonika, navodi se da istragu sprovodi javni tužilac i istražni sudija može na njegov zahtev sprovesti pojedine dokazne radnje. Po tačkama je navedeno šta se faktički postiže prebacivanjem istrage u nadležnost javnog tužioca i ova blaža forma tzv. tužilačke istrage će dovesti do toga da krivični postupak potencijalno značajno ubrzava istragu i ceo postupak krivični, da se javni tužilac čini znatno aktivnijim u postupku, da se krivični sud rasterećuje u određenoj meri i da će faktički biti efikasnije sprovođenje Krivičnog zakona i zakonika o krivičnom postupku i da će faktički doći do daleko bržeg presuđenja u krivičnim predmetima. Gledajući i ovu odredbu smatram da, saglasno podnetom amandmanu, rešenje koje je ovde predviđeno po članu 275. na žalbu za sprovođenje istrage, ipak saglasno prethodnim članovima, istragu treba da vodi istražni sudija i da faktički ovo rešenje treba da se briše i da se zameni rečju "zahtevu", kao što je i ranije bilo, da zahtev za sprovođenje istrage sprovodi javni tužilac istražnom sudiji. Nema ovde ministra pravde. Kada pogledamo pravu i realnu situaciju, a slušali smo večeras uz neke anegdote poslanika DSS, koja je ne sticajem okolnosti već namerno večeras izuzetno bila aktivna u komentarisanju odredbi ovog zakona, odnosno amandmana koje je podnela poslanička grupa SRS na ovaj predlog zakona, i jedan mladi kolega Nedimović reče da će po usvajanju ovog zakona Vlada Republike Srbije žestoko krenuti sa obračunom protiv organizovanog kriminala, a nije pomenuo druge vidove kriminala. Organizovani kriminal jeste najteži oblik kriminala u državi Srbiji koji se provlači godinama, a iz dana u dan, iz meseca u mesec, da ne kažem iz godine u godinu sve je veći. Nema kolege Nedimovića, ni još nekih koji su ovde diskutovali iz poslaničke grupe DSS, a hteo bih i ministru da se prenese da nema te organizovane mafije ili organizovanog kriminala ili uopšte kriminala kome ne može da se suprotstavi organizovana država ili država u kojoj postoji vladavina zakona. Nažalost, u državi Srbiji nema vladavine zakona i zato imamo ovakvo stanje. Ako pogledamo završnu odredbu, kada odredbe ovog zakonika stupaju na snagu, izuzev članova 107. i 110. i od člana 117. do člana 122. da odredbe ovog zakona stupaju na snagu 1. juna 2007. godine, da li će ovo stanje haosa i anarhije u funkcionisanju javnih tužilaštava i sudova se nastaviti do stupanja na snagu odredbi ovog zakonika. Da li će tužioci raditi svoj posao, počev od opštinskih javnih tužilaca, okružnih javnih tužilaca, republičkog javnog tužioca, sa svojim zamenicima? Da li će u Kraljevu ovo što se događa i širom Srbije, i ovde u Beogradu pogotovo, okružna javna tužilaštva, posebno u Kraljevu, imamo već predlog da je opštinski javni tužilac predložen za zamenika opštinskog javnog tužioca, odnosno za okružnog. Koliko imam saznanja da je već okružni javni tužilac predložen i imenovan za zamenika specijalnog tužioca u specijalnom odeljenju Okružnog suda u Beogradu. Da li je to rezultat uspešnog rada Opštinskog javnog tužioca i Opštinskog javnog tužilaštva u Kraljevu i uspešnog rada Okružnog tužioca u Kraljevu, imajući u vidu stanje kriminala, krivičnih dela, neprocesuiranih dela, nesprovođenja i nepresuđenja konačnog, i da oni koji su učinili ta dela dobiju zaslužene kazne, da im budu izrečene i da bude izrečena pravda. Pomenuo bih neke primere vezano za privatizaciju širom Srbije, a i vezano za Kraljevo. Bivši većinski vlasnik koji je postao na osnovu aukcije za "Poljopromet", otuđio je na kriminalan način jedan veliki deo tog bivšeg društvenog preduzeća. Trebalo je godinu i po dana okružnom tužilaštvu i istražnom sudiji Okružnog suda da podigne optužnicu za tu pljačku društvene imovine. Nažalost, radnici koji su ostali bez posla, koji nisu skoro dve godine primali plate i dalje ih ne primaju i nemaju posla, morali su da budu ti koji su morali da pritiskaju, na neki način da teraju okružnog tužioca i istražnog sudiju okružnog suda da se podigne optužnica. Znate li za koje krivično delo: za krivično delo zloupotrebe službenog položaja i nema teže kvalifikacije krivičnog dela. Da ne govorim o drugim krivičnim prijavama koje stoje u fiokama i kod opštinskog i okružnog tužioca kada su u pitanju krivične prijave protiv stečajnih upravnika kod Trgovinskog suda u Kraljevu, ali nažalost, poslanička grupa DSS i ovaj mladi kolega koji nije sada ovde prisutan je osporio imenovanje ili reizbor predsednika Trgovinskog suda u Kraljevu, ali DSS, iako je ministar upoznat sa izuzetno lošim radom i zloupotrebama koje je činio, a i dalje čini predsednik Trgovinskog suda u Kraljevu, DSS, odnosno poslanička grupa je glasala za tog predsednika i on je ponovo nastavio da vodi tu funkciju predsednika Trgovinskog suda u Kraljevu. Imamo i tu situaciju da je vlasnik privatizovanog preduzeća "Elektron" fiktivnim računima ili fakturama izdejstvovao kod Trgovinskog suda u Kraljevu rešenje o izvršenju na osnovu verodostojnih isprava i za dva meseca je Opštinski sud u Kraljevu, odnosno sudija zakazao prodaju celokupne nepokretnosti tog privatizovanog preduzeća, na osnovu fiktivnih računa, iako je 110 radnika, odnosno 112 bilo u momentu privatizacije, a sada ih ima 10 u tom preduzeću koji ne rade ništa, a ostali su isterani iz tog preduzeća bez otpremnine i bez mogućnosti da dalje žive i rade. Ovde je bilo priče o radu specijalnog odeljenja Okružnog suda u Beogradu i Specijalnog tužilaštva, efekti tog rada su poznati građanima Srbije: toliko godina koliko ima pravosnažnih presuda tog specijalnog odeljenja Okružnog suda. I da li ovo što je ovde bila večeras diskusija oko one ogrlice ili elektronskog praćenja onih koji se nađu ili kao okrivljeni ili optuženi, ali su na slobodi, da li se to priprema za članove mafijaških grupa, raznih kriminalaca iz oblasti finansijske mafije, koju očigledno predstavljaju u Srbiji i vode Labus, Dinkić, Jelašić. Jasno se vidi ovde šta se dogodilo sa zamenikom guvernera Narodne banke Republike Srbije, kako je on pušten iz pritvora, kako je postavljen na mesto savetnika, ne znam kako mu je sada zvanično mesto gde je vraćen. I u kojoj to ozbiljnoj državi u svetu, gde se ovo dogodi u Narodnoj banci, da guverner Narodne banke ne bude smenjen i da ne snosi nikakvu odgovornost. To je samo moguće u državi Srbiji i u državi gde je na vlasti Vlada demokratskog bloka, koju vodi Vojislav Koštunica. Mnogo je priče, ništa se konkretno ne događa, evo da pomenem za Kraljevo, pošto sam pomenuo Okružnog javnog tužioca, šta je učinio on i celo okružno tužilaštvo u Kraljevu, i istražni sudija, i Okružni sud, i da pomenem tu MUP, odnosno SUP Kraljeva za razbijanje organizovanog snabdevanja drogom omladine u Kraljevu. Bio sam u situaciji, ne zbog toga, da razgovaram sa okružim tužiocem koji je verovatno sada bivši, on je tačno znao kako se organizuje rasturanje droge u Kraljevu. Ta pošast koja je zahvatila celu Srbiju, a posebno Kraljevo, uništava nam decu i omladinu, a da faktički nema nijednog ozbiljnijeg postupka da se organizatori i rasturači droge privedu pravdi. Da li je to zasluga da taj bude zamenik specijalnog tužioca? Nije ni čudo zašto je ovakvo stanje i zašto su ovakvi rezultati specijalnog odeljenja Okružnog suda u Beogradu. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik povodom istog amandmana Zoran Krasić.
Više zbog onoga što je gospodin Mamula rekao da onaj prethodni amandman ne treba prihvatiti, jer se nije protegao na neki prethodni član. Malopre sam rekao da mi nismo hteli da na svaki član podnosimo amandman, da bi otklonili taj nedostatak i formulisali koncept. Morate da vidite ono o čemu mi ceo dan danas diskutujemo. U ovom članu 275. je regulisana situacija kome se upućuje žalba, a ovde se kaže, žalba protiv rešenja o sprovođenju istrage. Znači, protiv rešenja o sprovođenju istrage osumnjičeni i njegov branilac mogu, u roku od tri dana od dana dostavljanja rešenja, izjaviti žalbu istražnom sudiji, koja ne odlaže izvršenje rešenja o sprovođenju istrage. O žalbi rešava nadležni istražni sudija. Gospodine Mamula, pogledajte šta je napisano u članu 270, gde je bilo amandmana SRS, obratite pažnju, ali onaj koncepcijski amandman, gde se u stavu 2. kaže - istragu sprovodi nadležni javni tužilac, a na njegov zahtev ili na zahtev drugih ovlašćenih tužilaca, određene dokazne radnje u istrazi mogu, u skladu sa pravilima ovog zakonika, sprovesti istražni sudija. Kako neposredno viši organ, koji razmatra žalbu na rešenje o sprovođenju istrage, može po nalogu nižeg da sprovede određenu istražnu radnju. Zar vam se ne čini da je to nelogično. Ne pričam o tome da je nezakonito, jer pravi se zakon, ali je nelogično. Ako je istraga prešla od istražnog sudije tužiocu, kako sada tužilac može da naredi istražnom sudiji da sprovede neku istražnu radnju? Kako bi opštinski sud mogao da naloži okružnom šta treba da uradi? Ovo samo u zemlji Srbiji postoji i nigde više. Nemamo mi kao opozicija zadatak da vam svaki član ispravljamo. Gospodine Mamula, gospodin Jojić je radio temeljno ovo, on je 390 amandmana pripremio da bi se ovaj zakon sredio. Naravno da nam ne pada na pamet da 390 amandmana prilažemo. Mi smo rekli da ćemo podneti četrdesetak i nešto amandmana. Zašto? Da vam ukažemo na pogrešan koncept. Sve je pogrešno ovde. Šta očekujemo? Očekujemo da se povuče ovaj zakon i da se kaže - hvala na ovoj raspravi, čuli smo primedbe, nešto možemo da ispravimo i da se ponovi drugi predlog zakona. Odmah sam rekao da nikakva bruka i sramota nije. Krenulo se s jednim konceptom, evo vidite, taj ko vam je radio taj koncept, on ne zna ni taj koncept. Šta vas je namučilo? Ustav Republike Srbije, zato što sud odlučuje o pritvoru. Ne želim da komentarišem još neke nelogičnosti u članovima između 270. i 277, ali pročitajte svaki član pažljivo, pa ćete videti koliko tu ima nedostataka. Vi ovaj zakon ne možete da primenite. Sudije i tužioci ima da se svađaju i da se smeju jedan drugome. Vi kažete da ne želite da istražni sudija bude nemi posmatrač. Pa, vi ste ga devalvirali. On je sada službenik tužilaštva. On po nalogu tužioca mora da sprovede istražnu radnju, ne ovog nadležnog, nego i svakog drugog tužioca, jer taj istražni sudija je ovlašćen da postupa na svojoj teritoriji.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula.
Dakle, vi niste osporili ono što sam rekao. Drugačiji koncept nije argument za ono što sam rekao. Prema tome, moja primedba je bila jasna: ili se podnose svi amandmani koji su u vezi ili se ne podnose. Ako ne podnesete amandman na prethodni član 256, koji je u vezi sa članom 273, onda vi prihvatate jedan član, a drugi ne prihvatate. Znači, nema doslednosti. Prema tome, vi niste osporili ono što sam rekao.
Izvolite, narodni poslanik Petar Cvetković, po amandmanu na član 275.
Dame i gospodo, gospodin Krasić je svojim izlaganjem upravo dao argumente da ovaj amandman ne treba prihvatiti. Kao što smo čuli, pominjanje koncepta je jedino izvesno u tome da nisu dati amandmani na sve članove zakona koji su povezani, kao što je gospodin Krasić za ovom govornicom izrekao, te da se pominjanje jednog koncepta samo u raspravi o pojedinostima, odnosno o amandmanima ne može opravdano isticati. Ovde je najmanje bilo reči o amandmanu na član 275. gospodina Četrovića, a vraćam se na amandman, jer od ovih 15 minuta koje su gospoda koristili, nisu ni 15 sekundi poklonili pažnje ovom amandmanu. Ističem da je sam amandman kontradiktoran sebi, te da i izdvojeno ga posmatrajući, van koncepcije, ne treba ga prihvatiti. Čitava koncepcija osporavanja zakona i pojedinih rešenja svodi se na jednu pojavu koja je možda već postala i pravilo - da se za ovom govornicom iznose neke neistine koje treba osporavati i gubiti vreme na to. Ponovo ću ukazati na ovu opasnu pojavu nekih poslanika SRS, da iznose neistinu u pogledu izbora ili osporavanja pojedinih sudija. Tako je gospodin Četrović izneo neistinu u pogledu Trgovinskog suda u Kraljevu, ako sam dobro zapamtio, a to je izgleda i pravilo, jer gospodin Cvetanović za Trgovinski sud u Leskovcu i trgovinske sudove po južnoj Srbiji, pre neki dan ističe na medijima da je Petar Cvetković osporio, a zatim glasao za predlog. To su totalne neistine i dužan sam to da kažem. Ali, opasno je, da li je to instrukcija ili uvaženi poslanici SRS imaju zajedničkog instruktora? Poslanici DSS, a najmanje ja, u ovom slučaju, koji je pomenut pre neki dan na jednoj TV od gospodina Cvetanovića, ni u jednom slučaju nisu, barem oni koji su osporili, drugačije glasali. Onoga koga sam osporio, glasao sam protiv njegovog izbora i to je bilo tako u vreme izbora tih sudija. Da se vratim ponovo na argumente i amandman. Kao što rekoh, od strane poslanika SRS je bilo najmanje 15 sekundi govora o amandmanu na član 275, a bilo je isticanja nekih navodnih koncepcijskih primedbi, koje očigledno upućuju na davno prevaziđena rešenja, koja upućuju na to da treba zadržati rešenja zakona koji je donet pre pet decenija. To su ti instituti koji se vuku decenijama, da li je pet ili tri, svejedno. To su nastojanja da se ne učini pomak u donošenju novih zakona, odnosno uvođenje novih i savremenih instituta krivičnog prava. Stoji saglasnost gotovo svih poslanika i svih poslaničkih grupa da je stanje kriminaliteta u Srbiji loše u tom smislu da je visoka stopa kriminaliteta. Takođe, stoji i rešenost i ove skupštinske većine i aktuelne Vlade Republike Srbije da se ta stopa kriminaliteta dovede u mnogo podnošljivije okvire, da se stopa kriminaliteta smanji što je više moguće, odnosno da se značajno smanji. U tom sklopu je i ovaj predlog zakonika o krivičnom postupku, a to je, nismo valjda zaboravili, bilo je pre nekoliko dana, razmatrali smo u načelu strategiju za borbu protiv kriminaliteta. Znači, dokaz za nastojanje za donošenje boljeg zakona, kojim će savremeni instituti krivičnog prava biti uvedeni u pravnu praksu i u krivičnopravnu praksu u Srbiji, jeste nastojanje ove vladajuće većine, odnosno Vlade Republike Srbije da stopu kriminaliteta svede na neku podnošljivu meru. U tom smislu, zalaganje za neka prevaziđena rešenja, odnosno nastojanje da čisto iz kritizerskih razloga, kritike radi kritike, ne treba primenjivati. Mislim da to nije potrebno gospodinu Krasiću, jer od previše kritike upravo dokazuje da treba ovaj predlog zakona usvojiti u celosti, odnosno da, recimo, u konkretnom slučaju, amandman na član 275. ne treba prihvatiti.
Ovlašćeni predstavnik za ovu tačku je narodni poslanik Zoran Krasić i na pominjanje imena i obraćanje poslaničke grupe, nije bilo nikakvog uvredljivog izlaganja pojedinačno.
Ne mogu da pričam o TV emisijama i o tim stvarima, jer to ne znam, ali gospodine Cvetkoviću, u Predlogu zakonika o krivičnom postupku postoji i član 554. Da vam pročitam kako on glasi: "Stupanjem na snagu ovog zakonika prestaje da važi Zakonik o krivičnom postupku ("Službeni list SRJ", broj 70/01)", ovo "01" je 2001. godina. Znači, ako u našim amandmanima prepoznajete nešto retrogradno, to nije 48. godina, pre pedeset godina, nego 2001. godina, kada je donet najdemokratičniji Zakonik o krivičnom postupku. Napadajući nas, vi napadate kompletan DOS. Meni je to drago, samo morate da kažete - ja, Petar Cvetković, napadam DOS koji je 2001. godine uzeo predlog zakona koji je napravio Petar Jojić, pa ga je Momčilo Grubač nešto malo zakukuljio i zamumuljio i upropastio. Sve što ne valja u postojećem zakonu, to je rezultat delovanja Momčila Grubača, a vi znate ko je on. Vi njega napadate. Naše amandmane podelili smo ih u dve grupe. Prva grupa amandmana, gotovo do člana 270, odnosila se na ispravljanje grešaka u postojećem Zakoniku o krivičnom postupku i to one odredbe koje su prepisane sa nedostatkom u ovaj novi predlog. E sad, što se tiče člana 275, gde ste rekli da smo samo 15 sekundi upotrebili, a da ne pričamo o koncepcijskom neslaganju. Evo, neću da vam pričam o koncepcijskom neslaganju. Samo mi nađite logičnu vezu između člana 275. i člana 270. stav 2. gde istragu sprovodi javni tužilac, a on može da naredi istražnom sudiji da sprovode određene istražne radnje, i član 275. gde rešenje o sprovođenju istrage donosi javni tužilac, a nezadovoljna strana može da izjavi žalbu o kojoj rešava istražni sudija. Ako nađete pravnu logiku u korelaciji između ove dve norme svaka čast, ali mi kažite kako će da se primene ova dva člana bez naših amandmana. U startu sam rekao da naši amandmani kada je u pitanju ovaj deo istraga i naovamo, nisu podneti na sve članove gde je bilo potrebno da se interveniše, već samo na pojedine, gde želimo da vam skrenemo pažnju da ovo povučete i da kažete - hvala Narodnoj skupštini što smo obavili javni pretres nečega što možemo da tumačimo kao nacrt akta. Uzećemo u obzir sve ove primedbe, sve ove stavove, bez obzira na koncepcijska neslaganja i u nekom periodu predložiti jedan bolji zakon, tim pre što ni Vlada ne predlaže da ovaj zakon stupi sutra ili juče, nego nekog datuma, mislim da je to jun 2007. godine, 1.6.2007. godine. Znači, dajte ako treba da odložimo ovo i za mesec-dva dana da se to sve zamiksa, da se sredi i da se donese kvalitetan zakon, jer i onako mislim da postoji čak i jedan njihov amandman, gde i ono odlažu primenu ne za juni nego za neki datum 2008. ili 2009. godine. Znači, ne postoji tolika potreba za nekom žurbom. Mnogo nam je važnije u ovom trenutku da napravimo kvalitetan zakon, pa bez obzira u kojoj koncepciji da ide. Rekao sam vam ovde koji su problemi u vašoj koncepciji. Ova dva člana koja sam vam citirao ne mogu da se primene. Ta dva člana ne razgovaraju, fali im nešto.
Hvala vam. Samo trenutak, molim vas. Razumem da su se ovde uspostavila neka čudna pravila. Dakle, naravno da ste pomenuti lično, pa vaš je amandman. Pobogu, naravno da je vaš amandman u izlaganju o amandmanu, a pri tome povodom, molim vas gospodin Cvetković je jasno rekao da demantuje nešto što se po javnosti stalno odnosi na njega, iza formulaciju koja je korišćena da se glasa za sudije, naravno povodom primera koji ste vi dali. Ali pobogu, dakle, nije ništa uvredljivo nego naprotiv daje podatke o sebi narodni poslanik, a podsećam vas da pravo na repliku po članu 101. odluku o slučajevima iz stava 1. i 2. ovog člana donosi predsednik Narodne skupštine i malopre sam je doneo i saopštio svima. Nije korektno da sada na taj način kada čovek kaže – pobogu, nisam nešto radio, o tome se priča na televiziji, pričaju različiti poslanici. Može da se pomisli za ovakav slučaj kakav je izneo autor ovog amandmana gospodin Cvetković i sada ćete vi da demantujete da čovek nije glasao za nešto za ono što on kaže da nije glasao. Nemojte molim vas, nije ništa uvredljivo. Imaćete prilike, a vi isto, nema razloga. Budite ljubazni, pravila su ista za sve, jer vam je gospodin Krasić kao neko, i tako sam i rekao, ko je za ovu tačku u celini ovlašćeni predstavnik, povodom vašeg izlaganja i vašeg shvatanja, a povodom eventualnog pogrešnog tumačenja izlaganja članova, dobio repliku i on je replicirao po Poslovniku, dobio je pravo i nema razloga da sada vas dvojica zloupotrebljavajući nešto što je već rečeno iznosite privatne podatke. Svima vama je potpuno jasno, zakon je važan, pozicija je važna. Ako mislite da sam nešto povredio, imaćete prilike pa ćete potražiti. Sada vas pitam, povredio sam? Naravno, samo mi recite gde sam povredio Poslovnik. Izvolite. U protivnom ću stvarno morati da vam oduzmem reč, jer nastojim da korektno međusobno iznosite podatke svi. Izvolite.
Pa evo, predsedniče, po Poslovniku, lično sam pomenut.
Gospodine Četroviću, pošto sam dao objašnjenje, nisam u prilici da vas saslušam pa da dam pojašnjenje. Budite ljubazni, postupio sam po članu 101. stav 3. gde piše izričito - odluku u slučajevima iz stava 1. i 2. ovog člana donosi predsednik Narodne skupštine. Molim vas, nije korektno ni prema kolegama ni prema svima nama ako se oko takvih stvari prepucavamo. Budite ljubazni.
Ne želim da se prepucavam predsedniče, samo kratko da kažem, ne treba meni tri minuta. Nisam uopšte rekao da poslanici DSS nisu glasali za izbor predsednika Trgovinskog suda u Kraljevu, Dmitrić Zlatka. Ali sam rekao da je narodni poslanik, član Odbora za pravosuđe, Nedimović, osporio na Odboru izbor Zlatka Dmitrića za predsednika Trgovinskog suda. I dobro se sećam kada je bilo ovde glasanje da je došlo do zabune u poslaničkom klubu DSS. To je njihov problem. Verovatno od onoga što sam i pomenuo ministra pravde Stojkovića, koji je dolazio po pravu nadzora u Kraljevo da izvrši nadzor rada Trgovinskog suda u Kraljevu. I umesto, nažalost, da je usledio predlog za razrešenje, nije došlo do razrešenja, nego je došlo do reizbora Zlatka Dmitrića za predsednika Trgovinskog suda. Postojali su opravdani, istiniti razlozi za njegovo razrešenje. Samo ću jedan primer, a to dobro zna i ministar Stojković, primer privatizacije "Autoprevoza" iz Vrnjačke Banje, neću druge primere navoditi, biće prilike pa ćemo razgovarati. Hvala.
Hvala vam mnogo, gospodine Četroviću. Tražili ste povredu Poslovnika da potvrdite ono što je rekao gospodin Cvetković za sebe lično. Molim vas, molim vas. Hvala vam svima na međusobnom razumevanju. Da li još neko želi reč. Hvala vam, gospodine Cvetkoviću što ste odustali. Na član 277. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Mi ćemo sa još nekoliko amandmana samo da ukažemo na ove principijelne, ali moram da kažem i neke nedorečenosti koje vrve prosto u svim odredbama ovog zakona. Član 277. se odnosi na nešto što ima naziv Dokazni predlozi okrivljenog, branioca, oštećenog i punomoćnika oštećenog u istrazi. E sada, mi ovim amandmanom samo skrećemo pažnju da u našem konceptu istragu vodi istražni sudija i stvarno to deluje skromno u odnosu na veličinu ovog člana 277, ali cilj nam je da vam skrenemo pažnju. E sad, zašto vam to pričam? Iz jednog prostog razloga što u tzv. optužnom sistemu, gde je istraga kod onoga koji goni, tužioca ili tužilaštva, tužilaštvo ima još jednu dodatnu obavezu da, pored dokaza koje treba da obezbedi da bi osnažilo svoj budući optužni akt, tužilaštvo ima obavezu i da obezbedi, prikupi, sačuva i optuženom, odnosno u ovoj fazi već okrivljenom, dostavi sve dokaze koji idu njemu u korist. E sada, razmislite kakav će biti taj tužilac kod nas koji treba da goni NN lice i neka bude po ovim vašim stavovima iz člana 277. da sprovodi neki kvazidokazni postupak, obezbeđuje neke dokaze i dođe do dokaza koji ide u korist okrivljenog. Šta vi mislite, da li će on to da da okrivljenom. Vi ćete da kažete - ovde je obezbeđeno prisustvo okrivljenog, njegovog branioca itd. E sada ću da vam kažem kakav je drugi problem. Drugi je problem taj što je javni tužilac ovlašćen da vodi tzv. pretkrivični postupak. On tek kasnije može da donese rešenje o sprovođenju istrage i da u pretkrivičnom postupku uradi sve šta mu je po volji i po želji. Nema nikakvu kontrolu. Potcenili ste istražne sudije tvrdnjom da oni retko osporavaju javnom tužiocu, retko izražavaju neko protivljenje, obično aminuju. Vidite, u postojećem sistemu jasno su podeljene faze, pretkrivični postupak, istraga, glavni pretres. Tačno se zna gde koja počinje, gde koja završava. Ako javnog tužioca ovlastite da bude komandant parade u pretkrivičnom postupku, vi ga zovete prethodna istraga, i ukoliko ga ovlastite da vodio istragu, a marginalizujete sud, kažite mi kad će u istrazi pred javnim tužiocem da se obezbede dokazi odbrane. Prva stvar. Druga stvar, da li odbrana može da obezbedi dokaze na drugi način. Ako odbrana obezbeđuje dokaze na drugi način, dokaze odbrane, a ne preko javnog tužioca, onda svaki malo vispreniji advokat može da namagarči javnog tužioca na glavnom pretresu. Zašto? On ima dokaze koji daju potpuno drugu sliku o okrivljenom. On ih čuva. Pusti tužioca neka se izlupetara tamo u svojoj istrazi koju bude vodio. Kada se pojavi glavni pretres, javni tužilac može samo da sedne na klupu, jer da je znao da postoje ti dokazi kod odbrane, možda ne bi ni podigao optužnicu. Zašto sve ovo pričam? Ne zbog koncepcijskog neslaganja, ali ako razvijate jedan sistem, onda ga razvijte, razradite ga do detalja, do tančina, da bude jasan, da budu podeljene uloge, vi ste išli sa jednom kombinacijom i ta kombinacija je opasna, zato što je nedorečena. Sada ću da vam dam drugi primer. Pre nekoliko meseci, mislim da ima pola godine, Karla del Ponte je podigla protiv Vojislava Šešelja, odnosno podnela zahtev za izmenu optužnica. Zadržano je tih 14 tačaka, 14 optužbi, ali je, pošto je pao koncept udruženog zločinačkog poduhvata, ne znaju kako da doskoče Vojislavu Šešelju, oni se sete da krenu sa govorom mržnje kao oblikom izvršenja krivičnog dela. Gde su našli iskustvo? Iskustvo su našli u jednoj presudi suda za Ruandu. Tamo neki je otišao na radio i preko radija pozivao ljude na zločine koji su se tog trenutka dešavali. To nema veze sa Vojislavom Šešeljem, ne može ni da se upoređuje. Pričam zbog javnosti da zna o čemu se radi. U zahtevu za izmenu optužnice oni su naveli sijaset lokacija gde su navodno neki činili zločine, a na te neposredne izvršioce, a oni ne znaju ko su ti neposredni izvršioci, mogao je svojim govorom mržnje da učestvuje Vojislav Šešelj kao podstrekač. Sve u domenu naučne fantastike, po sistemu kako radi Vojin Dimitrijević, Nataša Kandić, Goran Svilanović, Nebojša Čović i ovi drugi koji su molili, preklinjali, samo pomerite Šešelja, jer će sigurno biti izabran za predsednika ako se ponove izbori. On je zbog politike tamo, nije on zbog neke krivično-pravne odgovornosti. Kada su dostavili te materijale, a tužilac ima obavezu da obelodani dokazni materijal, onda jednostavno svaki razuman posmatrač je mogao da vidi da taj materijal, te izjave, nemaju nikakve veze sa Vojislavom Šešeljem, niti sa bilo kojim čovekom koga on poznaje u životu. Ali ima sa Vukom Draškovićem. Onda je Karla del Ponte tražila od pretresnog veća da izda sudski nalog, da se izvrši organizovani prepad, da se ne dozvoli odgovor na taj zahtev, upada se u onu malu ćeliju da se uzmu dokumenti, jer Karla del Ponte se prevarila. Ona taj materijal nije predstavila kao oslobađajući materijal Vojislava Šešelja, nego kao materijal tužilaštva kojim se dokazuje krivica Vojislava Šešelja, a u materijalu nema krivice, ima prozivanja Vuka Draškovića. Navodno neki svedok je rekao - ti koji su prošli tu nosili su sliku Vojislava Šešelja i Vuka Draškovića, 91, 92. godine, svi iz Srpske garde su više mrzili Vojislava Šešelja nego bilo koga Zengovca itd. Sve je montirano, to vam pričam, zato što je to montirano. Vuka Draškovića drže u šaci. Ili ćeš da pevaš ovu pesmu, ako ne pevaš tu pesmu, član 11. bis Pravilnika o postupku i dokazima, Vukčević ima da ti sudi ovde za ratne zločine. I zato je Vuk ovakav. Što reče Bajro pre neki dan kada ga je Danica Drašković terala da potpišu neki sporazum, kaže - vrlo rado bih potpisao, ali nemam ruke, isekao mi tvoj Vuk još pre 12, 13 godina. Eto na šta liče krivični postupci, a vi ste napravili nešto još gore. Kod vas se ne zna koji je sistem u pitanju. Vi ste totalno istražnog sudiju pretvorili u dežurnog sudiju, koji se predstavlja da je ćata, koji udara potpise i pečat. Ništa drugo. Naravno da dižemo glas protiv toga. Zašto? To je najsuprotnije Ustavu Republike Srbije. Ako već gazite Ustav Republike Srbije, onda ga gazite nekim normalnim konceptom, koji možete da branite na neki način. Vi ovde ne možete da branite koncept, jer ovde između svakog člana postoji šupljina, a između nekih postoji suprotnost. O tome se radi. Sada vi mene optužujete kako mi po svaku cenu želimo da napišemo neki amandman, da nešto osporimo. Teško nam je da pišemo amandmane, ali računamo ako možemo nešto da urazumimo, pošto se ovo približava, za koji mesec dolazimo na vlast, pa zašto da vraćamo ponovo da se ovo dorađuje. Nama je najviše stalo da sada budu normalni propisi. Skupo je ako se mi igramo, posle svake vlasti se menjaju propisi. Nama je interes da ovaj propis liči na nešto i zato podnosimo amandmane. Vi naše amandmane tumačite kao sredstvo da se kupi vreme da bi poslanici SRS pravili propagandu. Evo nas ima pet-šest, ne želimo propagandu. Sada svi gledaju neke druge emisije. Verovatno ovi profesori, ove sudije prate ovo, pa mogu stručno, jer njih to interesuje, sutra će oni da se hvataju za glavu. Samo da vas podsetim, na toliko predloga zakona smo vas upozorili, kada ih budete doneli na silu, da će biti neprimenljivi i kod svakog tog predloga zakona se desilo kada ste ga izglasali da je postao neprimenljiv. Jači smo za to jedno iskustvo. Dokazali ste se da ovo osim neke lepe priče nema ništa drugo pozitivno. Apsolutno ništa pozitivno nema. Zato nije dobro da istragu, koja je zamišljena kao što je danas sadržinski opisana u postojećem Zakoniku o krivičnom postupku, prevalite da je radio javni tužilac. To je osnovna greška. Tužilac može da sprovodi samo onu svoju istragu koja ide njemu u prilog. On da obelodanjuje dokaze koji idu u korist okrivljenog, nemojte molim vas. Vi u Hagu imate podignutu optužnicu, čovek smešten u pritvor i tek onda počinje istraga. Istraga nakon podizanja i potvrđivanja optužnice. Malo gde to postoji. Da budemo načisto. Ko je sprovodi? Tužilac. Gde je sprovodi? U pritvoru. Ko komanduje jedinicama u pritvoru? Sud. Ko donosi rešenje? Javni tužilac. Ko razmatra žalbu protiv tog rešenja? Istražni sudija. Tužilac može da naloži istražnom sudiji da sprovede neku istražnu radnju, koja ne bi mogla da se kao dokazno sredstvo pojavi u fazi glavnog pretresa. Zar vam ne deluje da je sve to pobrkano. Nema apsolutne nikakve logike. To je neka neuspela resavska škola, ajde malo ovamo, ajde malo ovamo i ništa neće da ispadne. Videćete. Nemoguće da stručna javnost toliko vrišti povodom ovakvog predloga zakona, a da se neki koji su dobili zadatak da ovo izglasaju prave da ne čuju, da ne vide. Nisu valjda ti profesori na nekom drugom mestu diplomirali. To su isti profesori, i oni koji su pisali i ovi koji osporavaju. Naravno, mi nemamo tolike averzije prema konceptu, ali ga razradite. U ovom trenutku mora biti samo onaj koncept koji je u skladu sa Ustavom. Alternativni koncept, koji podrazumeva suprotnost sa Ustavom, za nas je neprihvatljiv. Zašto? Nas obavezuje Ustav koji kaže da moramo da poštujemo Ustav i zakone. Zašto bi to mene to obavezivalo, a vas ne bi obavezivalo. Valjda vas više obavezuje.
Hvala vam. Da li još neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Petar Cvetković, po istom amandmanu.
Tako je, uvaženi kolega Krasiću, vi pravite priču radi priče i kritizerstva. Vidite, to ću vam dokazati na primeru ovog amandmana, baš zgodno. U ovom amandmanu na član 277, o kome niste govorili, ja ću govoriti o amandmanu, predlažete, između ostalog, odnosno predlagač amandmana kaže, pratite me, molim vas, u stavu 3. reči "javni tužilac" zamenjuju se rečima "istražni sudija". Ovako, stav 3. glasi: ''Ako javni tužilac oceni da lice iz stava 2. ovog člana krši svoju dužnost utvrđenu u tom stavu, predložiće istražnom sudiji da mu izrekne novčanu kaznu.'' Sa izmenom koju predlažete glasio bi: ako istražni sudija oceni da lice iz stava 2. ovog člana krši svoju dužnost utvrđenu u tom stavu, predložiće istražnom sudiji. Znači, istražni sudija predložiće sam sebi i to je po vama smisleni amandman. (Iz sale: A stav 1?) Evo šta piše, u stavu 1. isto to, samo vam pokazujem na ovom primeru koji su to amandmani i da je nemoguće braniti ovakve amandmane, ili nastojati ili tražiti njihovo usvajanje. Pričate priču koncepcijsku, u redu je, i vraćamo se na ono što nisam prilikom obrazlaganja prethodnog amandmana rekao, a vi ste pokušali da iskoristite na neki drugi način i rekli da jeprethodni Zakon o krivičnom postupku iz 2001. godine. Jeste. Vi ste potvrdili moje stavove da su rešenja od pre tri ili pet decenija, jer zakon od 2001. godine nije u nečemu bitnom izmenio ili uveo nove institute od onih koji su postojali 1947, 1948. ili 1974. godine. Upravo je tu bilo kontinuiteta. Ovo što vi pričate i zalažete se, to su upravo rešenja koja su važila prethodnih decenija. Ovaj krivični zakonik predlaže, jeste, koncepcijski novo, savremeno, u skladu sa strategijom borbe protiv kriminala, u skladu sa tim da je i ova skupštinska većina i ova vlada odlučna u tome da stane na put kriminalu. Ponavljam, svi ste se složili da je kriminal po nedozvoljeno visokoj stopi. Mi preduzimamo, mi radimo na tome, imamo dobre namere, imamo znanje, imamo volju, imamo Vladu, imamo vladajuću većinu i mi ćemo istrajavati na tome.
Molim vas, ne kaže se onaj ko preduzima, nešto u borbi, ne kaže se preduzimač borbe. Ne. Na član 277. amandman je podneo poslanik Jovan Palalić. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 278. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Vladimir Homan. Vlada nije prihvatila amandman, sa ispravkom. Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Neko želi reč? (Ne.) Na član 317. amandman je podneo Milovan Radovanović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić, a potom narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Znate šta, vrlo je teško kada amandmane SRS napada predstavnik DSS, koji je podneo najviše amandmana na Predlog zakona. Što ste pa vi podnosili amandmane? Sada ne mogu da shvatim. Da nas je kritikovao za amandmane poslanik DSS koji nije napisao nijedan amandman, poput recimo Miloša Aligrudića, to bih prihvatio. Gospodin Petar Cvetković je podneo najviše amandmana na Predlog zakona. Verovatno ste podneli to zbog toga što je to potrebno, a ne iz nekog hira. Ne ulazim u to ko je kome šaputao i zašto je šaputao. Međutim, krivo mi je kada Vladu Homana diskriminišete i ne prihvatate njegove amandmane. Što se tiče člana 317, u ovom članu se propisuju slučajevi i način kako da se vrši isključenje javnosti sa glavnog pretresa. One koji će da kritikuju SRS moram da opomenem da se naša intervencija odnosi na stav 1. tačka 6). Znači, ako tražimo da se briše tačka 6), to nije teško da se shvati, znači da postoje u stavu 1. tačke 1) do 5) i postoji stav 2. Zašto osporavamo tačku 6)? Zato što je u tački 6) naveden razlog zbog koga može veće da odluči da isključi javnost sa glavnog pretresa. Znači, prvi razlog je čuvanje tajne. To je u redu. Drugi razlog, čuvanje javnog reda, u redu. Verovatno se misli šire posmatrano javni red, ne samo u sudnici. Tačka 3), zaštita morala, neka bude da je u redu, mada sudeći po onome što ima na našim televizijama i novinama, od morala nema ništa. Četvrta, zaštita interesa maloletnika, u redu. Pet, zaštita ličnog ili porodičnog života okrivljenog ili oštećenog, odnosno radi opravdane zaštite privatnosti drugih lica. U redu, ali u praksi se ne primenjuje. U praksi novinari ga okrpe pre nego što je optužnica i stupila na snagu, to da znate. Tačka 6), otklanjanje ozbiljne opasnosti po život ili telo stranaka, oštećenog, branioca, svedoka ili drugih lica. Da li na ovaj način vi priznajete da sudnica nije obezbeđena za suđenje? Ne znam na šta ste ovde mislili, ozbiljna opasnost po život i telo stranaka. Neko će da bije stranke, tužioca, sudije, pa vi imate onu stražu u sudovima. Okrivljenog iz pritvora uvek dovodi stražar iz zatvora gde se izdržava pritvor. Ako je na izdržavanju kazna zatvora, zna se, stariji stražar, nadzornik straže sprovode ga. Mislim da je ovaj slučaj potpuno obuhvaćen tačkom 2), očuvanje javnog reda. Javni red se ne sprovodi samo na ulici. On se valjda sprovodi i u prostorijama. U javnim sigurno. Tako da naša intervencija je stvarno ograničena, jer smatramo da ovakva situacija nije moguća. Ako se ona pojavi, onda znači da predsednik suda, postupajući sudija, veće i svi koji su zaduženi da obezbede red i mir u sudnici ne ispunjavaju svoje obaveze. Zašto tražimo da se ovo briše? Zato što predsednik veća može u svakom trenutku da kaže da je potrebno da se isključi javnost sa javnog pretresa iz ovog razloga. On je postavljen na tako niskim granama, otklanjanje ozbiljne opasnosti po život. Sve u domenu pretpostavke. Sa mnogo pretpostavki isključuje se javnost. Javnost je neophodna sa sudski postupak. Ovde se nabrajaju, nabrajaju pretpostavke na osnovu kojih neko može da zaključi, a pitanje je kakvo je to zaključivanje. Da li je to zaključivanje razumnog posmatrača ili je zaključivanje koje imamo danas u praksi. Malo-malo nekoga uhapsite kada su lokalni izbori, vi samo tada hapsite. Raspišete lokalne izbore za neku opštinu, tamo da l' predsednik opštine ili opštinska skupština, vi uhapsite nekoga, dignete glavom pet-šest dana i onda ti ljudi kažu, au, Koštunica se probudio i hapsi, izgleda da se upustio u borbu protiv kriminala, vidiš ipak on pošten, hajde da glasamo za ovog Sašu, dobićemo i asfalt. Kada nema izbora vi ne hapsite. Samo hapsite kada su izbori. Uzmite statistiku. Imam pres-kliping, tačno mogu da vam kažem kojom zakonomernošću pred izbore se hapse ljudi. Lokalni, dopunski. Nego, nego, zbog toga hapsite. Sada ste zatvorili Topionicu zbog izbora u Boru, ali imate problem. Zbog tih lokalnih izbora vi ste zatvorili Topionicu, a ona 80 godina zagađuje Bor i okolinu. Sada ste se setili, ona vaša gospođa diplomirani ekonomista što tamo vodi. Prošli put sam se šalio pa sam rekao, kada bi bio drugi odnos snaga, pa da u Pančevu raspišete izbore, možda bi oni u Pančevu mogli malo da dišu svežeg vazduha, jer biste im zatvorili Naftnu industriju, Petrohemiju, sve biste zatvorili. To je vaša borba protiv kriminala, baš taj član 317. Sada se u postupcima javlja, vidite i sami, malo-malo pa se pojavi neki advokat kao branilac i kaže da ne smem da komentarišem jer je sud rekao da je tajna, ne smeju da se iznose podaci, a istraga se sprovodi. Član 317. se odnosi na glavni pretres. Samo kažem da postoji velika verovatnoća da ova tačka 6) postoji upravo zbog toga da bi se ona zloupotrebila. A i formulacija je pogodna za zloupotrebu jer su sve pretpostavke, radi otklanjanja ozbiljne opasnosti po život ili telo stranaka, oštećenog, branioca, svedoka ili drugih lica. Opasnosti po život ili telo, u sudnici, pred većem. Znači, samo treba da bude u pitanju vatreno oružje, hladno oružje i nasilnik. Ako je neko nasilnik, nećete da ga pustite. Ne znam kako vi znate, znam kako je meni nešto poznato, ali meni uopšte nije jasno kako je vama poznato ovo što ste napisali. Ovde su pretpostavka za pretpostavkom da bi se isključila javnost. Zašto je potrebno da se isključi javnost? Nemojte da isključujete javnost zbog Nataše Kandić, ona se šeta kroz vaše pravosuđe kao kroz švajcarski sir, čak komanduje, ona gura ovo. Ne smete da se suprotstavite Društvu sudija i ovima drugima. Mi izražavamo sumnju da će ovaj niz pretpostavki, koji je naveden u tački 6), biti osnov da se isključi javnost sa glavnog pretresa i da će jedva dočekati za pojedine postupke neki predsednici veća da ovo urade. Zato smo podneli amandman. Jer, ako postoji ta vrsta opasnosti, ona je obuhvaćena tačkom 2). Ako ova opasnost postoji, neće se pustiti nasilnik, neće se pustiti lice sa hladnim i vatrenim oružjem. Napraviće se pristojno udaljenje između optuženog i publike, između više optuženih ukoliko su u sukobu interesa ili u nekom konfliktu. Ako je to sudu poznato, on će da sprovede neke radnje i da obezbedi ta lica da ne postoji ova opasnost. Ali, vama ova opasnost predstavlja osnov da se isključi javnost sa glavnog pretresa, što znači da se pripremate za neke sudske postupke koje želite da okončate bez prisustva javnosti.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Malopre kada je bilo reči o nadležnosti javnog tužioca i vođenju istrage, Ustav je tu jasan. U članu 95. javno tužilaštvo je državni organ, nema status suda. Ono preuzima ustavnu kategoriju, preuzima funkciju suđenja. Ako uzmete da analizirate, kada ima pravo da se sporazumeva, da se ne izjavljuje žalba itd. Sada bih nešto rekao vezano za član 317. U odredbi člana 294. stav 2. važećeg Zakona o krivičnom postupku stoji da se rešenje o isključenju javnosti može pobijati samo u žalbi na presudu. Imamo regulisano sasvim logično, pravno-tehnički, definicija ne može biti prihvatljivija. Tako u zakoniku stoji i na drugim mestima, kada se žalba protiv odluke suda ne isključuje, već samo njena upotreba odlaže za kraj postupka. A ovde se isključuje pravo žalbe. Možda neko ima interesa da suđenje bude javno i ne bi to trebalo isključiti. Sada pogledajte, po mom mišljenju izgleda da su mnogi predlozi dati samo da bi se povećao broj intervencija u Predlogu zakona i time stvorio privid novog zakonika. Tako npr. da li je ovo u pogledu ovog člana i u pogledu sledećih. na primer, reči "sa ciljem" zamenjuju se rečima "čiji je cilj". Da li ovde ima neke pravne logike, nemam pojma. Ocenite, razmišljajte, tumačite. Reči "bez odlaganja", evo novuma, inovacije, zamenjuju se rečima "bez ikakvog nepotrebnog odlaganja". Da li je tu nešto novo? Inovacije nema. Reči "radnje dokazivanja" zamenjuju se rečima "dokazne radnje". Ovde ništa nije novo, samo što su reči zamenile svoj redosled. Reči "samo iz tog razloga" zamenjuju se rečima "samo zato". Kakva je to inovacija? Apsolutno neprihvatljiva. Reči "zahtev zadržava izvršenje kazne" zamenjuju se rečima "podneseni zahtev zadržava izvršenje kazne". Reči "javne ličnosti" zamenjuju se rečima "ličnosti iz javnog života". Šta je predlagaču ovde novo? Nema ništa. Samo se pokušava stvoriti privid da pravimo nov zakon, a u stvari samo je trebalo da idemo na izmene i dopune zakona. Stoga smatram da nije bilo potrebno donositi ovaj zakon kao zakonik, trebalo je doneti samo zakon o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku. Evo zašto, ima tu opravdanja. Imate 346 članova prepisanih iz važećeg zakonika, 116 poluprepisanih članova i imate 70 novih članova koji su preuzeti iz Zakona o krivičnom postupku Bosne i Hercegovine, gde je Pedi Ešdaun izdao nalog da se izradi za Bosnu i Hercegovinu novi zakonik o krivičnom postupku. Sa druge strane, niko od profesora krivično-procesnog prava, sve sam se raspitao, iz Srbije nije bio uključen za izradu Predloga ovog zakona, osim profesora Milana Škulića, koji je profesor na Pravnom fakultetu u Beogradu, ali jedini je on kao profesor u ovom timu bio za izradu zakona. Drugo, niko od profesora krivično-procesnog prava nije dao pozitivnu ocenu ovoga predlogu zakona. Na savetovanju krivičara, koje je održano na Kopaoniku u martu ove godine, niko nije dao pozitivnu ocenu od prisutnih, a bilo ih je više stotina i tužilaca, sudija i profesora, niko nije dao pozitivnu ocenu o ovakvom predlogu. Ne može se, dame i gospodo, pisati zakon za mesec ili dva dana. Zakonik o krivičnom postupku se piše u zemljama Zapadne Evrope, dakle, i u kontinentalnom i u anglosaksonskom pravu decenijama, a pojedini podsistemi i pojedine glave u tom zakoniku pišu se godinama. Zato se ovaj predlog zakona ne može usvojiti pre stručne rasprave u Srbiji, na taj način da bi dobio podršku i da bi se izradio, ako treba, jedan nov zakon, ali ne ovako da pišemo samo zakon. A još da bude stvar zanimljivija, zamislite, sada ga donosimo na brzinu, on je sklepan za dva-tri meseca, a njegovu primenu odlažemo 1. juna 2007. godine. Čemu to, kakva je to logika? Nema logike. Zato ovaj predlog zakona ovakav treba povući, kao što je rekao gospodin Zoran Krasić, imamo vremena još godinu dana da pravimo novi zakon, i da imamo jedan zakonik koji će biti jedan deo procesnog prava.
Izvolite, gospodine Mamula, pretpostavljam po istom amandmanu.
I u članu 317. Predlog zakonika ima dobro rešenje. Isključenje javnosti, kao što je navedeno u tački 6), da bi se otklonila ozbiljna opasnost po život ili telo stranaka, oštećenog, branioca, svedoka ili drugog lica, zapravo znači zaštita javne bezbednosti. Javna bezbednost je ustavna kategorija.Prema tome, ovaj član je u skladu sa Ustavom. Mi moramo da znamo da se promenila nadležnost sudova i da će sada opštinski sudovi u prvom stepenu suditi za veoma teška krivična dela. U Srbiji svi sudovi i sudnice nisu tehnički opremljene i u bezbednosnom smislu kao posebna odeljenja Okružnog suda u Beogradu ili glavna sudnica u Palati pravde u Beogradu. Mnogi sudovi nemaju dobro obezbeđene sudnice, a sudiće za veoma teška krivična dela, tako da je ovo rešenje razumno, jer javnu bezbednost treba štititi. Hvala.
Hvala vam mnogo, gospodine Mamula. Narodni poslanik Petar Cvetković.
Prvo izvinjenje gospodinu Jojiću, nisam se nasmejao vama, nego sam nešto komentarisao sa kolegom poslanikom. Što se tiče amandmana i straha gospodina Krasića da bi opstanak tačke 6), dakle, a ona predviđa da se po službenoj dužnosti na predlog stranaka može isključiti javnost i da bi moglo doći do zloupotreba, možda je za gospodina Krasića ovaj strah i opravdan, ali moram istaći da je svaku odredbu bilo kog zakona, a naročito Zakonika o krivičnom postupku moguće zloupotrebiti. Naročito je u krivičnom postupku zloupotreba moguća gotovo kod svake odredbe, i to ne samo u krivičnom zakoniku, već u svim drugim zakonima je moguća zloupotreba odredbi i to nije dovoljno obrazloženje za predlog da se tačka 6) briše. Možda ima mesta bojaznosti, ali kao što je gospodin Mamula rekao ovo je ustavna kategorija, ovo je dodao bih i nešto više od ovoga što ste vi izneli da ljudima koji bi mogli da ugroze bezbednost, odnosno koji bi mogli da ugroze život ili telo stranaka u postupku, bilo drugih lica koja su u sudnici, te da bi navodno sudsko obezbeđenje, kako ćemo ga nazvati, moglo da takvim licima zabrani ulazak, odnosno da spreči njihov ulazak ili da ne dozvoli unošenje sredstava, kao što rekoste, oružja. Mislim da sudsko obezbeđenje ne može znati, u jednom trenutku u postupku hipotetički, kako će se sva lica, koja bilo učestvuju pasivno kao posmatrači ili aktivno u postupku, u jednom trenutku ponašati. Stoga je nužna ovakva odredba, koja će se odnositi na eventualne situacije koje bi se u toku postupka mogle desiti, a mora se i usko tumačiti, ne tako sa zabrinutošću kako ste vi izneli, jer i sam član 317, podsećam, kaže - veće može, po službenoj dužnosti ili na predlog stranaka, podvlačim, ali uvek po njihovom saslušanju, isključiti javnost sa celog toka javnog pretresa ili sa njegovog dela. Znači, samim tim ograničenjem odnosno uvodnim rečima je zloupotreba smanjena na najmanju moguću meru, a i tačkom 4) se kaže - u slučaju otklanjanja ozbiljne, podvlačim ozbiljne, opasnosti po život ili telo ovih lica. Veće će biti u obavezi da tu ozbiljnu opasnost, kako hoćete, utvrdi ili konstatuje i tek nakon toga, kao što rekoh na početku, kao što i ovaj član predviđa, a po saslušanju stranaka ili na predlog stranaka, doneti ovakvu meru.
Samo trenutak, pitam, dva poslanika su se javila, gospodine Jojiću, vi i gospodin Krasić, pa samo pitam da li je replika. Izvolite, vi ste bliži i prvi ste krenuli, ali pitam da znam zbog redosleda.
Dame i gospodo, ovde je sporna jedna činjenica. Ovaj predlog ovog člana je došao u sukob sa članom 22. Ustava Republike Srbije: svako ima pravo žalbe na odluku državnih organa ili bilo kog organa kada je u pitanju rešavanje njegovih prava. Prema tome, isključivanje prava na žalbu je protivustavna kategorija, nema ovde uporišta. Ako član 22. predviđa da svako ima pravo na jednaku zaštitu u postupku pred sudom i drugim državnim organima, bilo kojim organom ili organizacijom, svakome je zajamčeno pravo na žalbu ili drugo pravo odluke kojom se rešava njegovo pravo. Molim vas, vodi se glavni pretres. Neko ima neki pravni interes da pretres bude javan i vi mu uskraćujete pravo na žalbu, i to je neprihvatljivo. Sa druge strane, koliko je nama poznato, pod tim uslovom kada je u pitanju isključenje javnosti u sudu, mi razumemo da je to javni red van zasedanja i javni red u zasedanju. Ne možemo to drugačije kvalifikovati, nego ovako, jer to je red i održavaju ga nadležni organi u sudu, a najčešće u poslednje vreme taj red održava straža sudska, ona nije policija, ali je sudska straža i obezbeđenje.
Izvolite, gospodine Krasiću.
Gospodine Cvetkoviću, 23 godine sam živeo u zatvoru, nemam strahova, ne znam zašto vi meni pretite. Znate i sami da sam rođeni KP-domac, otac mi je bio nadzornik straže, moja životna želja je da budem upravnik zatvora. Sve to lepo znate, ne plašim se uniforme, jer mene je uniforma školovala, hranila. Nemojte vi da se sekirate u moje ime, nemamza šta da se plašim. Ali, moram da vam skrenem pažnju, nemojte da brkate babe i žabe. Član 317. reguliše isključenje javnosti. Naveo sam, samo smo jednu tačku obuhvatili amandmanom, iako ima mesta za još nešto da se interveniše tu. Zašto? Zato što tačka 2) pokriva sve to, a vi ste pričali o konkretnoj situaciji koja nije razlog za isključenje javnosti sa pretresa, već za udaljenje nekog lica koje ometa ili nepuštanja nekog lica da bude prisutno u sudnici. Nema nikakvog straha, samo da vam kažem kako to u praksi izgleda. Slična odredba postoji i u postojećem zakonu. Kada je bilo suđenje Vojislavu Šešelju, u silnim predmetima koje je prvo Đinđić, a i ovi drugi koji su pokretali protiv Vojislava Šešelja, retko kad se pojavio problem veličine sudnice da bi bila prisutna javnost. Šćepanović je pravio posebne spiskove, zbog njemu poznatih razloga, ali nije isključio javnost, a neke sudije su isključivale javnost. Jedan iz Prvog opštinskog suda je isključio javnost povodom javno obećane nagrade, a to bi valjda država trebalo i da plati napokon. Isključio je javnost iz jednog dela postupka, kad je trebalo policija da dođe sa svojim predstavnikom i da se uključi u postupak. Policija nikada nije htela da dođe. Uvek je isključenje javnosti bilo u čijoj funkciji? A čija šteta? Šteta Vojislava Šešelja. Problem tačke 6) je u tome što se na sistemu prezumpcija, pretpostavki, mogućnosti, po sistemu predsednik suda stavio prst na čelo, pa kaže - moguće da postoji opasnost po život i zdravlje nekoga, hajde mi da isključimo javnost, pa se isključi javnost. Kad isključi javnost, dođu stručni saradnici, sudijski pomoćnici, svi oni mogu da budu prisutni, a ljudi koji su zainteresovani za taj predmet ne mogu. Znači, tačka 6) omogućava često zloupotrebe i zato je treba izbaciti. Ako postoji realna opasnost po život i zdravlje, postoji straža, postoje drugi nadležni, odstraniće ta lica, udaljiće ta lica ili, pošto idete sa novom tehnikom, planirajte kavez za tužioca, kavez za okrivljenog, kavez za svedoke, kavez za veštake, kavez za sudije, a onda pustite javnost neka se slobodno šeta, onda ste obezbeđeni.
Na član 323. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Petar Jojić.
Narodni poslanik Gordana Pop-Lazić uložila je amandman na član 323. i predložila je da se ovaj član menja, a menjanje tog člana bi izgledalo ovako: "Ako optuženi, branilac, oštećeni, zakonski zastupnik, punomoćnik, svedok, veštak, tumač ili drugo lice koje prisustvuje glavnom pretresu ometa rad i red ili se ne pokorava naređenjima predsednika veća za održavanje reda, predsednik veća će ga opomenuti. Ako opomena bude bezuspešna, veće može narediti da se optuženi udalji iz sudnice, a ostala lica može ne samo udaljiti, nego i kazniti novčanom kaznom do 100 hiljada dinara". Ono što je neprihvatljivo, po našem stanovištu, nije primereno odrediti novčanu kaznu od 400 hiljada dinara. Ovo nije na mestu i zbog toga ulažemo ovaj amandman. Drugo: "Po odluci veća, optuženi može biti udaljen iz sudnice za određeno vreme, a ako je već saslušan na glavnom pretresu, onda i za sve vreme dok traje dokazni postupak. Pre završetka dokaznog postupka, pozvaće predsednik veća optuženog i obavestiće ga o toku glavnog pretresa. Ako bi optuženi nastavio da narušava red, da vređa dostojanstvo suda, veće ga može ponovo udaljiti iz zasedanja. U tom slučaju, glavni pretres će se dovršiti bez prisustva optuženog, a presudu će mu saopštiti predsednik ili sudija član veća u prisustvu zapisničara". Treći stav što predlažemo: "Braniocu ili punomoćniku koji posle kazne produži da narušava red, može veće uskratiti dalju odbranu, odnosno zastupanje na glavnom pretresu i u tom slučaju stranka će se pozvati da uzme drugog branioca, odnosno punomoćnika. Ako optuženi koji nije saslušan to nije u mogućnosti da učini, odnosno ako u slučaju obavezne odbrane sud nije u mogućnosti da bez štete za odbranu postavi novog branioca, glavni pretres će se prekinuti ili odložiti. Ako privatni tužilac ili oštećeni kao tužilac ne uzmu drugog punomoćnika, veće može odlučiti da glavni pretres nastavi bez punomoćnika, ako nađe da njegovo odsustvo ne bi bilo štetno za interese zastupanog. Rešenje o tome, sa obrazloženjem, unosi se u zapisnik na glavnom pretresu. Protiv ovog rešenja posebna žalba nije dozvoljena".Predlažemo i da stav 4. glasi: "Ako sud udalji iz sudnice oštećenog kao tužioca ili privatnog tužioca ili njegovog zakonskog zastupnika, glavni pretres će se nastaviti i u njihovom odsustvu, ali će ih sud upozoriti da mogu uzeti punomoćnika". Stav 5. predlažemo: "Ako javni tužilac ili lice koje ga zamenjuje narušava red, o tome će predsednik veća obavestiti nadležnog javnog tužioca, a može i prekinuti glavni pretres i od nadležnog javnog tužioca zatražiti da odredi drugo lice da zastupa optužnicu". Stav 6. "Kad advokata ili advokatskog pripravnika koji narušava sud kazni, obavestiće o tome advokatsku komoru". Mi smatramo, iz obrazloženja se vidi, da je rešenje u Predlogu apsolutno neprihvatljivo. Prihvatljivo je u tom delu što mi predlažemo da umesto 450 hiljada dinara bude kazna 100 hiljada dinara. Po našem mišljenju, ovo je izuzetno visoka kazna i ovako drakonsku kaznu ne treba ugrađivati u zakonik, jer za to nema opravdanja, jer se u praksi nije desilo da dolazi do takvog narušavanja reda u sudu da bi se morala izricati kazna od 450 hiljada dinara, koja bi iznosila preko godinu dana zatvora, ako bi se izricala kao i novčana kazna.
Reč ima narodni poslanik Petar Cvetković.
U članu 323. radi se o merama za održavanje reda u sudnici. Suština amandmana, kao što smo čuli od gospodina Jojića, jeste u tome da se amandmanom predlažu mnogo blaže kazne od kazni predviđenih Predlogom zakona. Gospodine Jojiću, otkud vašoj poslaničkoj grupi briga za te nevaspitane i nekulturne ljude koji učestvuju u postupku? To su advokati, punomoćnici, zakonski zastupnici, veštaci ili druga lica koja su nekulturna i narušavaju red za vreme trajanja postupka. Otkud vaša briga za ta lica koja su, kao što rekoh, nevaspitana i nekulturna, kad strukovna udruženja, advokatska komora nije imala primedbe na ovakve predloge? Naš je zaključak i smatramo da je našeg čoveka, onog koji ne poštuje red u sudnici, kao što rekoh nekulturnog, nevaspitanog, najlakše kazniti udarcem po džepu. Neka budu kulturni, neka poštuju pravila postupka i neće doći u situaciju da plaćaju kaznu. Stoga treba predvideti visoke kazne, kako bi se klonili nepoštovanja reda u sudnici.
Hvala vam. Gospodine Jojiću, sad biste tri minuta po Poslovniku, kao repliku, je l' to. Izvolite, gospodine Jojiću.
Vidite, moram nešto da vam kažem. Nažalost, Advokatska komora Srbije nije uložila nijedan amandman niti obavestila Skupštinu da li ima primedbe ili nema. To je problem, to potvrđuje činjenicu, onu moju i što mi ističemo celo vreme, da nadležni subjekti koji su trebali da učestvuju u javnoj raspravi nisu učestvovali. Ova brzina, ova kratkoća vremena pretvoriće se u gubljenje vremena. Ovo je jalova rabota. Moram da kažem da Advokatska komora Srbije nije dostavila ni jedan jedini amandman, niti je stavila bilo kakve primedbe, jer se postavlja pitanje da li je Advokatska komora u tom pogledu bila informisana da će ovaj zakon biti stavljen u proceduru skupštinsku u ovom vremenskom periodu i na ovakvu brzinu. U tome je samo problem. O kulturi i nekulturi u sudu nisam govorio. Međutim, radi se o tome da se iz sudske prakse zaključuje da nismo imali takvih slučajeva da bi trebalo izricati novčane kazne koje prelaze preko godinu dana zatvora, kad bi se ta kazna pretvorila u novčanu kaznu i kada bi se ona pretvarala kao što Krivični zakon predviđa.
Hvala vam, gospodine Jojiću. Znaju se ovlašćeni predlagači amandmana. Molim vas još neka poslanička grupa? (Ne) Hvala. Na član 344. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Dame i gospodo, problematične su odredbe stava 2. člana 344. ovog predloga zakonika, prema kojima su optuženi i njegov branilac dužni da svoje dokazne predloge saopšte odmah po saznanju, s tim što branilac koji prekrši tu obavezu može biti novčano kažnjen do 300.000 dinara, isključen iz daljeg postupka i da žalbu zbog nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja ne mogu uložiti samo ako učine izvesnim da za nove dokaze nisu znali u vreme održavanja glavnog pretresa. Nije jasno šta je tu osnov da za disciplinsko kažnjavanje branioca. A za dokazivanje kada je žalilac saznao za nove dokaze bilo bi vrlo komplikovano i nesigurno, skoro nemoguće. Zašto? Vidite, vi učestvujete ili kao branilac, ili kao stranka u postupku, tužilac, ili kao oštećeni ili kao okrivljeni u toku postupka. U toku postupka predlažete dokaze, dokaze predlaže tužilac, predlaže branilac, predlaže ili punomoćnik. Šta se događa ovde, da li branilac ili punomoćnik oštećenog može saznati sve dokaze u momentu dok se vodi postupak? Smatram da ne. Šta će se dogoditi ako okrivljeni i njegov branilac dođu do novih dokaza, a tužilac i sud će da kažu - da, ti si sada ponudio sudu dokaze, a šta si čekao, što to nisu uradio u toku pretresa. A on kaže - pa molim vas, u toku pretresa nisam za te okolnosti i za te dokaze znao. E, kaže - to nas ne interesuje. Okrivljeni ne može ta dokazna sredstva da upotrebi u ožalbenom postupku kao nove dokaze, ne može da ih upotrebi. Ako bi ih upotrebio, stoji na raspolaganju javnom tužiocu da stavi prigovor, da stavi predlog da se odbije, a da okrivljeni ne može da ih upotrebi uz žalbu i da predloži kao nove dokaze. E, a šta će se dogoditi ovo što je rekao gospodin Krasić. Šta će se dogoditi? Gospodine ministre, dobro veče, dobro došli. Pa lepo, pozdravljam ministra, molim vas.
Samo vi nastavite molim vas, bez dobacivanja.
A zašto recimo nema te sankcije za tužioca? Da tužilac ne može da uloži žalbu i da ponudi novi dokaz, da ga ne izvlači iz malog džepa i da kaže - jeste, sada imam novi dokaz, ulažem žalbu, pošto je sada nalog tužiocu da mora da ulaže žalbu na svaku presudu. E sada, ostaje problematično ko će kako da ceni. Da li će sud, sud može a ne mora po ovoj odredbi, da veruje okrivljenom? Može, a ne mora da veruje braniocu. Može reći - da, jeste, neću da prihvatim, odbiću žalbu zbog toga što si to mogao da uložiš kao dokaz na glavnom pretresu. E, šta smo sada uradili? Sada smoonemogućili okrivljenom da učestvuje u postupku kontradiktornom ili u istrazi. Dakle, zabranjujemo mu i onemogućavamo da raspravlja pred sudom i da se brani. Sve bi ovo bilo dobro da je preciznije određeno. Međutim, sada je na volji ne zakonodavca, nego na volji sudije i na volji tužioca da li će prihvatiti izjavu i dokaze okrivljenoga ili neće. On će jednostavno da kaže- smatram da si ti to mogao da predložiš na glavnom pretresu, ovi dokazi sada više nisu interesantni za sud, žalbu odbacujemo, ne dozvoljavamo pravo žalbe. Građanin je, odnosno okrivljeni, ostao bez prava na žalbu. To je ono što po mom mišljenju nije trebalo na ovakav način normirati kada to pravo nije isto izjednačeno i sa tužiočevim statusom, jer je i tužilac stranka u postupku. I okrivljeni i tužilac bi morali da imaju ipak ista prava, ista ovlašćenja.
Hvala, gospodine Jojiću. Još neko? (Ne.) Na član 380. amandman je podneo poslanik Jovan Palalić. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na član 382. amandman je podneo poslanik Petar Cvetković. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Neko želi reč? (Ne.) Na član 382. amandman je podneo poslanik Jovan Palalić. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Neko želi reč? (Ne.) Na član 388. amandman je podneo poslanik Đorđe Mamula. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Neko želi reč? (Ne.) Na član 388. amandman je podneo poslanik Petar Jojić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Što se tiče predloženog člana 388. stav (4), mi smatramo da ovaj stav 4. treba brisati zato što nije jasan predlog da se ustanovi dužnost javnog tužioca da izjavljuje žalbu protiv oslobađajuće presude, dakle kako predviđa član 388. stav 4 Predloga. Moglo bi se tumačiti da bi ta dužnost obuhvatala sve oslobađajuće presude, ne samo one izrečene u postupcima koji su vođeni po zahtevu javnog tužioca. Predlog je potpuno nelogičan. Kako bi se mogao naterati, i to jedan državni organ, da upotrebi pravni lek protiv svake odluke za koju je našao da ne sadrži nijednu nepravilnost ili nezakonitost. Na šta bi se taj tužilac u svojoj žalbi pozvao, kako bi se to slagalo sa njegovom dužnošću da bude objektivan. Cilj javnog tužioca u krivičnom postupku je postizanje zakonite presude, a ne presude koja je po svaku cenu na štetu optuženog. To mi mogao biti rezon kojim se rukovodi privatni, ali ne i javni tužilac. Zašto ona ne bi bila obavezna i žalba javnog tužioca protiv presude kojom se optuženi oglašava krivim? Da li pravo na žalbu može da bude i dužnost? U novi ustav bi onda trebalo uneti odredbu koja bi glasila da svako ima pravo, a poneko i dužnost, na žalbu protiv sudskih odluka. S obzirom da je ovakva predložena norma besmislena, nelogična je, nepravilna i u ustavu neutemeljena. Predlažemo da se odredba člana 388. stav (4) briše, pa iz iznetih razloga predlažem Skupštini da usvoji ovaj amandman.
Dozvolićete mi da se koristim autorskim pravom na ovu rečenicu, da je uzmem iz stenograma. Po amandmanu niko više, poslanička grupa? Iz druge poslaničke grupe. Narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite, povodom amandmana.
Hvala, gospodine predsedniče. Dakle, ne mogu da odolim pošto je ovo baš interesantno. Jasno je, ovde je reč o članu zakona koji govori o tome koja lica imaju pravo izjavljivanja žalbe, pa u tom članu, kao što je gospodin Jojić pravilno primetio, u članu 4. stoji - javni tužilac je dužan da izjavi žalbu ako je sud doneo oslobađajuću presudu. I vi ste primetili da se ovim članom praktično, vi ste sami naveli da tu postoji ustavni problem itd. međutim, moram da skrenem pažnju na sledeće. Ova odredba stava (4) člana 388, koja govori o obavezi javnog tužioca da izjavi žalbu na oslobađajuću presudu, sme se posmatrati samo u kontekstu celine predloga zakona koji je ovde dat, u kontekstu drugih odredbi koje imamo u odnosu na poziciju javnog tužioca u postupku. Setite se samo njegove uloge u istrazi, setite se samo njegove uloge u rukovođenju postupkom, u onom delu u kojem je on moćan da to čini. Dakle, s te strane se postavlja krajnje opravdano pitanje. Ako neko, a to je javni tužilac, nije privatni tužilac u parnici, pa da mi kažemo - privatni tužilac sme ili ne sme da izjavljuje žalbu, to je skandalozno, to je neustavno. Ovde se radi o javnom tužiocu, ovde se radi o zakonu koji uređuje jednu materiju krivičnog postupka i radi se o poziciji javnog tužioca. Mi njemu u ovom trenutku kažemo ovom odredbom - da li je moguće da vi gospodine, javni tužioče, puštate da ceo tok rasprave teče i da ostanete pri tome, pri optužnici do kraja ovog pretresa, da bi sud doneo oslobađajuću presudu za okrivljenog. Ako je to tačno, a s obzirom na ono, a to smo samo zaboravili, na one moći iza kojih mi stojimo kada smo dali ovaj predlog zakona, koje vi kao tužilac imate, ako vi dopustite da dođe do oslobađajuće presude, izvinite, dužni ste da izjavite žalbu na tu presudu. To je bio jedini rezon. Mogu da se složim krajnje kolokvijalno samo u odnosu na ono što ste vi do sada rekli. Ne mogu u tom smislu da polemišem, samo dajem jednu drugu vrstu argumenta, bez potrebe da mi replicirate, dakle, ništa ne diram od onoga što ste vi izgovorili za govornicom. Stojim iza toga, stojim kao da je nešto moguće. Ali, ovde se radi o vrlo prostoj tezi. Ako je neko javni tužilac, zastupao optužnicu tokom celog postupka i imao ona ovlašćenja koja ima u prvoj fazi postupka, u svim drugim fazama postupka i doživi oslobađajuću presudu od strane suda, to ne može proći tek tako. On jednostavno mora imati obavezu da izjavi žalbu na presudu koju je sud doneo kao oslobađajuću, jer je u svakom trenutku bio gospodar tog procesa, gospodar sopstvene optužnice do momenta donošenja presude. To je bio jedini rezon. Ne vidim koji bi drugi rezon bio za postojanje ove odredbe i samim tim, kada o tome govorimo mi vidimo da tu postoji potpuno koncepcijska razlika. Ovo što ste vi govorili u potpunom je saglasju sa ovim što ste govorili kada je reč o drugim odredbama ovog zakona i kada ste govorili o ovom zakonu u načelu. Kada je reč o svim neslaganjima koje imamo u pogledu ovog zakona, ova odredba je potpuno u saglasju sa konceptom zakona koji je ovde predložen. To se samo na taj način da objasniti.
Prvo ministar, pa potom vi po amandmanu, imate još 10 minuta.
Ako tužilac koji zastupa optužnicu učestvuje u postupku i nađe da nema dovoljno dokaza, on treba da odustane i da da mogućnost oštećenom da preuzme gonjenje. Ako on ostane do kraja pretresa pri svojoj optužnici, svi dokazi izvedeni, i daje vam završnu reč, u kojoj obrazlaže dokaze i tvrdi da je njegova optužnica osnovana i predlaže osuđujuću presudu, kako onda da objasnite da se sutra ne žali na presudu. Na taj način direktno oduzima pravo i mogućnost oštećenom da zaštiti svoja prava. Mi ne moramo mnogo da se sporimo, imali ste prilike čak i da čitate, a ljudi i moje kolege koje su učestvovale u postupcima suđenja dobro znaju da je to bila najveći povik i ukazivanje na korupciju. Kaže - on je meni oduzeo pravo, doneta oslobađajuća presuda, treba da bude osuđujuća, a ne mogu da se žalim kao oštećeni de fakto. Znači, tužilac do kraja pretresa, ako ima sve dokaze a misli da ih nema, dužan je da odustane, da da mogućnost oštećenom da zaštiti svoja prava. Zato je uvedena ova obaveza. Ako smatra da nije bilo mesta osuđujućoj presudi, morao je da uradi drugu radnju, da odustane od optužnice i da da tom nesrećnom oštećenom pravo da proba da zaštiti svoj interes.
Izvolite. (Petar Jojić, sa mesta: Samojedna intervencija.) Izvolite.
O čemu se zapravo ovde radi? Sve bi ovo bilo u redu da javni tužilac nađe da ima dovoljno osnova da zastupa optužnicu do kraja i da on kaže - predlažem da ga sud osudi po zakonu i da ga oglasi krivim. Šta ćemo da radimo u onom slučaju kada kaže javni tužilac - ostavljam sudu na ocenu. On kaže - sudu ostavljam na ocenu u odnosu i na optužnicu, i na kaznu i na sve ostalo što sledi. Šta ćemo onda da radimo? Ako uradi, u tome je problem. U tim slučajevima, zbog toga se mi ne slažemo i smatramo da ovde ima određenih stvari koje dobro nisu rešene i neće biti u primeni. Ne možete vi naterati javnog tužioca da on protiv svoje savesti radi, da po svaku cenu mora da izjavi žalbu protiv svake presude. Valjda treba ostaviti javnom tužiocu nešto po sopstvenoj oceni, jer govorimo da u članu 22. Ustava Republike Srbije piše - javni tužilac je nezavisan državni organ. Ako je tako, može li on nezavisno da odlučuje? Trebalo bi i to da odlučuje, a ne ono - daj sada će neko iz neke vlasti da mu naloži šta treba da radim. Ne, ni u kom slučaju. Do sada je u praksi našoj, u dugogodišnjoj, višedecenijskoj, ipak iskristalisano i mi imamo i sudsku praksu izrađenu i ne vidim potrebe da je ovo rešenje trebalo uvoditi i da po svaku cenu, jer se ovim vrši pritisak na tužioca na jedan poseban način. Treba ostaviti nešto javnom tužiocu, jer se sudiji kaže, sudi nezavisno, a kažemo u Ustavu i javni tužilac kao državni organ je samostalan. To je organ uprave. Šta smo uradili? Vi predlažete rešenja u kojima on treba da bude i sudija, šta ćemo da radimo? On ulazi u suštinu do koske, preuzima pravosudnu funkciju, jer on poziva okrivljenog da se s njim sporazume. Jeste, poziva ga da se sporazume o visini kazne i predlaže sudu da zakaže ročište da bi sudija izrekao presudu. On je već ušao, ušetao je na mala vrata u funkciju sudske vlasti. U tome je problem. Ono što mislim i smatram u svakom slučaju je trebalo razmišljati i ovim rešenjima.
Hvala. Mislim da ste bili u pravu, sada je protumačeno, ako izuzmemo sitnice na ovo zbunjivanje samostalni i nezavisni. U međuvremenu, izvolite gospodine Krasiću, vraćamo se na amandman.
Ovo je član koji reguliše nešto što stoji u naslovu: Lica koja imaju pravo izjavljivanja žalbe. U stavu 4. se govori o dužnosti, tako da imamo žalbe koje proizilaze kao pravo i žalbe koje proizilaze kao obaveze. Ovde verovatno postoje najmanje dva razloga koja su motivisala predlagača da ugradi stav 4. Prvi, nov, nedefinisan položaj tužioca koji sprovodi istragu, i drugi, da ukoliko ne postoji obaveza izjavljivanja žalbe protiv oslobađajućih presuda, a postoji neki oštećeni koji bi mogao biti supsidijarni tužilac, ukoliko se ne izjavi žalba, onda je praktično on izigran. Kako bi se sprečilo to izigravanje, računa se obavezno žalba, pa ide na viši stepen, a tamo se po zakonu mora voditi računa o pitanjima koja su u ovom poglavlju odluka drugostepenog suda po žalbi propisana. Mislim da je to potpuno pogrešan koncept i da su uzeti loši primeri. Tužilac vodi pretkrivični postupak, obezbeđuje informacije i nešto za šta smatra da može biti dokaz. Onda po vašem sprovodi istragu, donosi rešenja. Okrivljeni može da izjavi žalbu i džabe, rešava istražni sudija. Istovremeno, javni tužilac koji sprovodi istragu može da da nalog istražnom sudiji da sprovede neke istražne radnje. O tim nelogičnostima neću da pričam dalje. Potpuno je moguće da odbrana priprema svoje dokaze. Kada ona upoznaje tužioca sa tim dokazima? Na glavnom pretresu. Kada? Kada se izvode dokazi. Šta se dešava kad se završi izvođenje dokaza? Daje se završna reč i kraj priče. U zavisnosti od obima predmeta moguće je da se završi izvođenje dokaza i odmah da se krene na završnu reč. U većini slučajeva tako se i radi. Tada je javni tužilac saznao da odbrana ima mnogo bolje dokaze, koji potpuno menjaju sliku i verovatnoću, on misli da ne može da odustane u toj fazi postupka, jer smatra da se lomi. I onda kaže, dobro, to zastupam na bazi ovoga što sam imao. Treba voditi računa šta znači samostalnost tužioca. Neću da otvaram tu temu. Nelogično je da žalba kao pravo za neku stranu u postupku, a obe strane koje učestvuju u postupku su ravnopravne, strane su tužilac koji proganja i optuženi koji se sam brani; ili, tužilac koji proganja i branilac lica koje se ne brani samo. U procesnom smislu oni su izjednačeni. Vi ovde žalbu treba da tretirate kao procesno sredstvo u postupku. Da li bi imala logike odredba, branilac je dužan da izjavi žalbu protiv presude kojom se oslobađa okrivljeni. To bi bilo smešno. Branilac je dužan da izjavi žalbu ukoliko je doneta osuđujuća presuda. Znam da postoji institut koji se zove pravo na žalbu i još uvek ne postoji institut dužnost izjavljivanja žalbe. Dužnost izjavljivanja žalbe ne postoji. Ne znam, tolike godine imam i tolike škole sam završio, a za tako nešto nisam saznao. Ukazao sam da postoji mogućnost zaštite oštećenog, kao supsidijarnog tužioca koji nije učestvovao zato što je tužilac to sprovodi. To je da je tužilac dužan da izjavi žalbu ukoliko lice koje bi moglo biti oštećeno kao tužilac pismeno traži od tužioca, pošto je ono saradnik tužioca u progonu, da se izjavi žalba. Tu vodite računa o zaštiti interes oštećenog. Samo da vam kažem kako će u praksi da izgleda. Tužioci su iovako ionako lenje osobe. To znate i sami. Oni sklepaju jednu do dve strane i otaljaju posao. Šta mislite na šta će da liče žalbe koje treba da izjavi tužilac, a zna da je oslobađajuća presuda ispravna. Odmah da vam kažem, to će biti jedna strana sa onim generalijama, izjavljujemo žalbu, i zadržavamo pravo da u toku toliko i toliko dana damo razlog. I onda će razloge da smete na jednu i po stranu, vodeći računa da ne otvore neku novu temu. Kada viši sud pogleda tako neozbiljne žalbe, a one su, da ne preteram, u 70% slučajeva neozbiljne, jer najveće lenčuge u pravu su advokatii tužioci. Sudije su rudari, oni moraju da rade i moraju da obrazlože svaki razlog itd. Tužilac, njemu je teška jedna strana da se napiše. Neka me tuže, baš me briga, a advokati, znate i sami kako to. Mislim da ovakva odredba ne može da stoji i da se ne uklapa, a ne uklapa se ni u ovaj koncept tužioca koji dajete. Ne vidim razlog zašto ovaj amandman niste prihvatili, jer ne znam šta bi to značilo dužan je da izjavi žalbu. Ovaj problem posmatrate kao problem forme, a ne problem sadržine. Na našu sreću, u krivičnom postupku glavni problem je sadržina i suština, a to je pre svega istina. Vi ovde legalizujete zaobilaženje istine. Tužilac ima pokriće, a pa da, sastavio sam tri rečenice, to mi je žalba. Formalno-pravno je sve čisto.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 393. amandman je podneo poslanik Jovan Palalić. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 398. amandman je podneo poslanik Ljubomir Kragović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 406. amandman je podneo poslanik Đorđe Mamula. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 416. amandman je podneo poslanik Vladimir Homan. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 457. amandman je podneo poslanik Petar Cvetković. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 534. amandman je podneo poslanik Jovan Palalić. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 537. amandman je podneo poslanik Jovan Palalić. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 544. amandman je podnela Ljiljana Nestorović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 550. amandman je podneo poslanik Petar Jojić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodni poslanik Petar Jojić, izvolite.
Predložio sam ovaj amandman na član 550. i smatram da treba brisati ovaj član kako je predložen, jer ideološku odredbu člana 573. važećeg zakonika o krivičnom postupku, a u predlogu člana 550. prihvaćena, treba bezuslovno izostaviti. Posebni zakon na koji se zakonik iz 2001. godine u toj odredbi poziva konačno je donet, Zakon o rehabilitaciji iz aprila 2006. godine, pa nema više nikakvog razloga da se ne dozvoli ponavljanje krivičnog postupka i naknade štete zbog neopravdane osude i neosnovanog lišenja slobode koja su osuđena pre 1. januara 1954. godine, odnosno njihovim naslednicima. Dakle, s obzirom da je ovo pitanje već regulisano, smatram da bi ovaj amandman trebalo prihvatiti jer je bespotreban član i opterećuje se zakon, s obzirom da nema za njim nikakve potrebe, a rekao sam da je donet Zakon o rehabilitaciji. On pokriva ovu materiju i prema tome postoji već rešenje u Zakonu o rehabilitaciji.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 555. amandman je podneo Božidar Koprivica. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, napokon smo došli do zadnjeg člana 555, čiji rubrum glasi - stupanje na snagu krivičnog zakonika. U ime SRS podneo amandman baš na član 555. tako da se on menja i glasio bi: "Ovaj zakonik stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije", a primenjivaće se od 1. januara 2009. godine". S obzirom na veliki broj instituta koje ste uveli, odnosno koje uvodite u ovaj krivični zakonik, s obzirom na prenošenje istrage, predistrage i poveravanje istrage i predistrage javnom tužiocu, mislimo da je rok koji ste predložili kratak za primenu ovog zakona i da ga treba prolongirati u najmanju ruku onako kako smo predložili, a to je 1. januara 2009. godine.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Vidite, čak i predlagač je predložio da se odloži primena ovog zakona i da počne da se primenjuje od 1. juna 2007. godine. Ali se postavlja jedno pitanje: zašto da se primenjuju odredbe iz članova 107. i 110. i od 117. do 122. od dana stupanja na snagu zakonika. Ovo je sada problematično. Sada se postavlja pitanje, ako smo procenili da ne treba zakon primeniti do iduće godine, dakle smatramo da bi neke pripreme trebalo izvršiti, bilo pravno-tehničke, formalno-pravne i kadrovske, da li će to biti restrukturiranje policije, tužilaštva, njihovo edukovanje da bi mogli da preuzmu ove odredbe. Sada ova norma koja se odnosi na članove 107. i 110. i od 117. do 122. je dosta problematična. Zašto baš odmah da to primenimo, a ovo ostalo odlažemo za godinu dana? Ukoliko se usvoji Predlog zakona ove odredbe članova 107. i 110. i od 117. do 122. neće biti moguće primenjivati od dana stupanja na snagu ovog zakona. To je naša praksa u poslednjim godinama pokazala da, iako smo donosili zakone, a da se pokazalo u praksi da ne mogu da budu primenjeni. Sa druge strane, događalo se da smo posle tri meseca imali takvu situaciju da su predlozi stizali od Vlade da idemo na izmene i dopune zakona. Ako je odložena primena zakona u pretežnom delu od 1. juna 2007. godine, onda su i ove odredbe trebale da imaju istu sudbinu i u tom slučaju smatram da odredbe u ovom zakonu nisu dobro bar vremenski usklađene, a smatramo da je amandman narodnog poslanika Božidara Koprivice opravdan, da se odloži do 1. juna 2009. godine, jer za taj vremenski period bi objektivno mogla da se u dovoljnoj meri reše sva prethodna pitanja za zaživljavanje ili primenu nekih rešenja koja se nude u ovom zakonu.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Stojkoviću, vi kažete da će se zakon primenjivati od 1. juna 2007. godine, izuzev odredbi članova 107. i 110. i od 117. do 122, koje će se primenjivati od dana stupanja na snagu ovog zakona. U članu 107. piše - Pitanja koja se ne smeju postavljati oštećenom ili svedoku. Član 107. ima toliki prioritet i toliki značaj da mora da se primenjuje pre svih drugih. Četiri člana su važnija nego 551 član. Član 107. kaže - zabranjeno je oštećenom ili svedoku postavljati pitanja koja se odnose na njegov polni život i seksualne sklonosti, političko i ideološko opredeljenje, rasno, nacionalno, etničko poreklo, moralne kriterijume, druge isključivo lične i porodične okolnosti, osim izuzetno ako su odgovori na takva pitanja neposredno i očigledno povezani sa potrebom razjašnjenja bitnih obeležja krivičnog dela koje je predmet postupka. Mislim da vam je ovo gej lobi pisao i da on želi da se zaštiti, a oni su vrlo jaka organizacija, drže pola kulture i umetnosti u zapadnoj Evropi. Vidim da su vrlo jaki i na našoj političkoj sceni. Oni su toliko uspeli da kažu, neće nas niko da maltretira i da nas pita kakve su naše polne sklonosti. Član 110 - Pravila saslušanja posebno osetljivih, oštećenih i svedoka. Neću da čitam ovaj član, znate na šta se odnosi. Članovi od 117. do 122 - Saslušanje zaštićenog svedoka. To se odmah primenjuje. Onda nam je jasno zašto je hitan postupak da se donese ovaj zakon.
Reč ima ministar Stojković.
Ovde se radi o odredbama za koje ne treba neki posebni uslov, ali da odmah počnemo da ih primenjujemo zbog suda u Strazburu jer će biti povreda određenih prava. Što se tiče zaštićenih svedoka, vi i sada imate te odredbe, ali nije preciziran valjan postupak, baš ovaj da može da ga pita na pretresu itd. Sada je daleko preciznije dato, da imamo valjani postupak i kada se radi o saslušanju zaštićenog svedoka. Dve stvari koje smo usvojili amandmanima, jedna što ste i ranije stavljali primedbu da bi najbolje bilo vratiti pritvor na normalne odredbe pritvora do šest meseci u istrazi, a svaka dva meseca da se preispituju da li ima mesta ili nema, da ne bi trajao šest, osam ili devet godina, kako je bilo predviđeno. Znači, ako vraćamo tu odredbu koja je već bila ranije, nema razloga da je odlažemo do 2009. godine. Još jednu stvar smo usvojili, a to je da se ustanovilo da vrlo često, gledajući i ove odredbe o pritvoru koje su bile nesrećno postavljene, da u slučaju promene predsednika, bilo iz kojih razloga, pretres počinje iznova. Ovako samo onu odredbu ovim amandmanom predvideli da ako dođe do promene predsednika ne mora ceo postupak da se ponavlja, može da pročita, pa da nastavi, jer zašto bi ponovo neko ležao dve godine u pritvoru dok ovaj ponovo izvede formalno dokaze. To je bio razlog, a po mojoj proceni, veliki broj odredbi već se primenjuje. Znate, ono što saslušava policija, vrlo često i sada je prisutan tužilac i kada se potpiše zapisnik u prisustvu tužioca i branioca, onda je to validan dokument, a sada smo ga samo malo ojačali sa tonskim snimanjem i vizuelnim i fonskim snimanjem.
Hvala, gospodine Stojkoviću. Na član 555. amandman je podneo poslanik Petar Cvetković. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača, Zoran Stojković, ministar pravde želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Sutra nastavljamo redovnu sednicu u 10,00 časova pretresom u pojedinostima 3. tačke dnevnog reda, ne mogu da najavim, samo da proverim, oprostite, zbog obaveza vaših, dakle, 3, 4, i nastojaćemo da možda ako završimo, pređemo i na 5. tačku dnevnog reda, da naprosto rasporedite svoje vreme. Hvala vam na odgovornosti. Doviđenja i prijatno. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre svega dobar dan. Nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 102 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je prisutno 87 poslanika i da postoje uslovi za početak radnog dana. Jedini koji je poslao obaveštenje o sprečenosti da prisustvuje je narodni poslanik Dušan Proroković Nastavljamo rad po dnevnom redu. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O OBUCI SUDIJA, JAVNIH TUŽILACA, ZAMENIKA JAVNIH TUŽILACA I SUDIJSKIH I TUŽILAČKIH POMOĆNIKA (pojedinosti)