Pozivam se na član 27, gospođo predsedniče, hoću da pitam kakav je problem vezano za ''Grupu prijateljstva'' sa Parlamentom Irana. Pretpostavljam da je svima poznato koliko je nama bitna saradnja sa Iranom. Formirana je Grupa prijateljstva, ali, nažalost, prođoše meseci, a, koliko čujem, predsednik Odbora za inostrane poslove još uvek nije to stavio na dnevni red? Razumem gospodina Mićunovića, on valjda još uvek juri uslove za penziju, evo, potroši pet miliona u proteklom periodu na putovanja, ali stvarno ne razumem… (Predsednik: Ja bih vas zamolila..) Pet ili nešto manje od pet, ne znam koliko, nije ni …. (Predsednik: Gospodine Todoroviću, nemojte urušavati ugled parlamenta, predsednik Odbora za spoljne poslove ima vrlo značajne zadatke, tako da vas, zaista, molim da o tome vodite računa.) Znam, znam, evo sa dve reči ste me ubedili. Prihvatam. Postavljam pitanje – koji su razlozi da ta Grupa prijateljstva napokon ne počne da radi? Vi znate koliko je Iran značajan kada je u pitanju Kosovo i Metohija, koliki je uticaj Irana, kada je u pitanju priznavanje nezavisnosti Kosova i Metohije od strane islamskih država. Ne znam koji to razlozi vode predsednika Odbora za inostrane poslove da se ta ''grupa'', napokon, ne konstituiše. Koji su to razlozi? Na jednu stranu govorite o tome da nam je prioritet da se smanji mogućnost priznavanja Kosova i Metohije od nekih država, a jednu izrazito prijateljsku državu, po tom osnovu, mi na ovakav način ignorišemo i šaljemo prilično jasnu poruku da nam nije stalo do saradnje. Molim vas, da vi, kao predsednik Skupštine, utičete na to da se ovaj posao završi.
Prošlo je dva minuta. Zloupotrebili ste institut povrede Poslovnika. Zapravo, postavili ste poslaničko pitanje, a to se može činiti jedino utorkom i četvrtkom, makar da sam i lično zainteresovana, naravno, da se konstituišu sve grupe prijateljstva, ali o tome odlučuje Odbor za spoljne poslove. Molim vas da institut povrede Poslovnika koristite u skladu sa suštinom… (Narodni poslanik Dragan Todorović, sa mesta: Nisam rekao da je povreda Poslovnika, nego član 27. ovde jasno govori o vašim nadležnostima, da ste dužni da se starate…) Molim vas, nemate reč. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Goran Mihajlović, Nikola Savić, Radiša Ilić, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Momir Marković, Milan M. Nikolić, Srboljub Živanović, Dušan Marić, Zlata Đerić, Momčilo Duvnjak, kao i amandmane Odbora za nauku i tehnološki razvoj. Primili ste izveštaje Odbora za nauku i tehnološki razvoj i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pre prelaska na pretres Predloga zakona u pojedinostima, podsećam vas da je Zakonodavni odbor, na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, odbacio kao nepotpun amandman koji je na član 11. podneo narodni poslanik Dušan Marić. Prema članu 148. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? Niko. Hoćete? Pogledala sam, prijavili ste se, pa ste isključili.Izvolite, gospodine Saviću, i ponovo ste isključili prijavu.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS se temeljno priprema za sve predloge zakona, naravno, tako i za ovaj zakon o metrologiji, bez obzira na činjenicu što je Vlada, a i vi iz Skupštine, takođe, ste bili apsolutno nepravedni kada je ovaj zakon u pitanju i kada je u pitanju čitava ova naučna disciplina, pa ste čitav ovaj zakon o metrologiji strpali tamo gde mu nije mesto, stavili ste ga u jedinstveni načelni pretres sa zakonom o regionalnom razvoju, zakonom o besplatnim akcijama i zakonom o privatizaciji. Zbog toga u načelnoj raspravi o ovom zakonu nije bilo nijedne reči, nije se moglo čuti ništa o ovom zakonu, a, nažalost, i sada kroz raspravu u pojedinostima neće se mnogo toga reći, jer je vreme poslaničkih grupa potrošeno na vrlo važne zakone. SRS će iskoristiti svoje vreme i reći nešto o ovim zakonima. Naime, ovaj zakon o metrologiji je veoma važan zakon, jer se on na neki način tiče svakog građanina. Ujutru, čim se probudimo, mi pogledamo u jednu spravu za merenje vremena, časovnik, ili, nakon toga, kada odemo do prodavnice opet se susretnemo sa jednom spravom za merenje, odnosno za merenje mase, vagom, ili, recimo, kad odemo na benzinsku pumpu, jednim uređajem za merenje protoka itd. Znači, ovaj zakon je i te kako važan jer se tiče svakog našeg građanina. Kao što se iz samog naslova zakona može zaključiti, on se odnosi na različite vrste merenja, jer i sama metrologija je naučna disciplina koja se bavi merenjima. Svako merenje podrazumeva grešku pri merenju, međutim, vi ovde u ovom zakonu tu grešku ne nazivate pravim imenom, greška pri merenju, nego to zovete – pridružena mera, nesigurnost, mada je stari izraz, ''greška pri merenju'', mnogo primereniji i razumljiv svima. Sa druge strane, zakon ne posvećuje dovoljno pažnje preciznosti merenja, a samim tim ne definiše na najbolji način greške merenja, a videli smo i sami da te greške merenja i te kako mogu uticati na mnogo toga. Ne treba mnogo podsećati, ali navešću jedan primer koji je svima nama dobro poznat, naime, na poslednjoj Olimpijadi svi dobro znate da je našem plivaču Miloradu Čaviću, možda i nepravedno, oduzeta zlatna olimpijska medalja, iz prostog razloga, što su uređaji za merenje bili neprecizni. Ono što je još važno da se kaže kod ovog zakona je činjenica da se on odnosi i na zaštitu zdravlja i opštu bezbednost. Međutim, ovde zakon ne tretira zaštitu zdravlja i opštu bezbednost na adekvatan način, a znamo da je to veoma važna oblast, jer, recimo, u medicini ili biologiji ne postoje teorijske vrednosti, što merenja u ovim oblastima čini dosta komplikovanim. [[Aplauz]]
Potrošili ste vreme vaše poslaničke grupe. Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad dozvolite da vas obavestim o tome da će deo današnje sednice sa galerije Velike sale Doma Narodne skupštine pratiti grupa đaka iz Sente, i to: Viktorija Guljaš, Time Abata, Milijana Studen, Vanja Volgić, Vandel Detkin, Emeša Sestok, Ramona Šomođi, Ana Marija Katona, Žužana Perpauer, Agneš Mesaroš Keceli, Anita Prekpaljej, Blanka Alesoska, Anti Horvat Katai, Vlastimir Vidojković, Kiti Berček, Dragana Badža, Dejan Obadov, Anita Rac, Monika Popov, Boris Ivijan, Čila Urban, Noemi Molnar Gabor, Olga Vajter, Aleksandra Cvetković, Marko Živkov, Mlađan Erić, Barbara Vuković, Ivana Ranisavljević, Sanja Grgin, Smiljana Đurić, Sandra Živaljević, Saboli Dejak, Livija Nađ, Kiki Kormanoš, Aleksandra Denić, Ivana Erdelji, Jasna Popadić, Dijana Brkan, Aleksandra Jovanović, Maja Branovački, Staša Drobnjak, Tijana Đekić, Suzana Ademi, Sebastijan Stanić, Adam Doka, Sven Mijatov, Antia Kiš, Anti Alacko, Ester Pavlović i Šandor Tot, kao i njihovi profesori: Kornel Tot, Gizela Obadov i Endre Marijaš. Pozdravimo drage i cenjene goste. [[Aplauz]] Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li se neko javlja za reč? (Da) Gospodin Savić ima reč. Izvolite.
Pošto nemam mnogo vremena, nastaviću ovo izlaganje od prethodnog amandmana. Naime, biću konkretniji kada je u pitanju zakon. Ovaj zakon ima mnogo nedostataka, a jedan od osnovnih je taj što on ni na jednom mestu nije pobrojao sedam osnovnih jedinica međunarodnog SI sistema. Dakle, nema ih mnogo, sedam jedinica je mogao da pobroji, a sve ostale jedinice su izvedene od ovih ostalih sedam. Hteo bih da ukažem na još jedan nedostatak ovog zakona. Njime nije obuhvaćeno, a ja smatram da bi trebalo, da se obuhvate i neke specifične vrste merenja, kao što su, recimo: ispitivanje javnog mnjenja ili ispitivanje gledanosti pojedinih televizija. Naime, svi smo svedoci da danas postoji u Srbiji mnogo veliki broj agencija za ispitivanje javnog mnjenja koje svojim pogrešno prezentovanim ili pogrešno urađenim podacima i te kako utiču i oblikuju javno mnjenje u Srbiji. Naravno, to se najviše reflektuje kada je u pitanju rejting političkih stranaka. Jer, saopštavanje pogrešnog javnog mnjenja može podizati ili smanjivati rejting određene političke stranke. Naravno, to se odnosi i na neke druge oblasti. Zato bi u ovaj zakon trebalo ubaciti jednu odredbu prema kojoj je svaka agencija za ispitivanje javnog mnjenja obavezna da kod objavljivanja tog javnog mnjenja saopšti i podatke o pouzdanosti tog ispitivanja. Naime, kaže se da je pouzdanost ispitivanja 90, 95 ili 80%, nije važno, ali, pošto je to promenjiva kategorija, a mi se bavimo politikom pa kada su u pitanju izbori, za one koji mnogo promaše, a imali smo situacije da je toga bivalo mnogo ranije…
Zahvaljujem. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović.Da li se neko javlja za reč? (Ne) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li se neko javlja za reč? (Da) Gospodine Iliću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 5. Predloga zakona o metrologiji. Amandman se odnosi na stav 1. tačku 6) i predlaže se: "Sertifikovani referentni materijal je referentni materijal praćen sertifikatom kojim se obezbeđuju jedno ili više zahtevanih svojstava sa greškom čija je verovatnoća pojavljivanja unutar unapred zadatog opsega i sa dokazom o jednoznačnosti". Učestalost pojave grešaka merenja pokorava se zakonima verovatnoće prema kojima je uvek moguće propisati neki opseg verovatnosti, njihovo pojavljivanje u toku merenja, što je mnogo prikladniji termin od termina "pridružena merna nesigurnost", koga je u ovom članu naveo predlagač zakona. S obzirom na to da reč "sledivost" nije u duhu srpskog jezika, potrebno je istu zameniti rečju "jednoznačnost", koja najadekvatnije odslikava ono što je predlagač zakona hteo istaći u ovom članu. Ovo nije prvi put da se u naše zakonodavstvo uvode takve reči za koje će nam biti potreban rečnik da bismo znali šta je to predlagač, da ne kažem pisac, hteo da kaže. Na brzinu prevedeni zakoni nas ponekad toliko zbune upotrebom pojedinih reči da se postavlja pitanje kako će se sutradan te reči tumačiti u, recimo, nekom sudskom postupku. Suprotstavljene strane će biti prisiljene da angažuju veštake koji će tumačiti značenje pojedinih reči. Mi ovim amandmanom pokušavamo to, donekle, da ispravimo, makar kada je u pitanju i ovaj zakon. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li se neko javlja za reč? (Da) Gospodin Marković. Izvolite.
Smatrao sam, dame i gospodo narodni poslanici, sve do današnjeg dana, odnosno do trenutka kad sam dobio obrazloženje zašto mi se amandman ne prihvata, da mi radimo u Parlamentu Republike Srbije, da država Srbija ima srpski jezik kao službeni jezik, pored jezika naroda i narodnosti koje žive u Srbiji. Smatrao sam da zakone donosimo za državu Srbiju i da će se primenjivati u državi Srbiji, zbog toga sam smatrao da moraju da budu na srpskom jeziku i da termini koji su korišćeni u zakonu budu srpski termini. Predlagao sam svojevremeno, da sve te zakone koje moramo da usvojimo da bismo eventualno ušli u Evropsku uniju, da iskoristimo iskustvo Bugarske, pa sve na engleskom, jedno 300 komada, završimo za dan, smandrljamo tih 300 komada i završimo posao. Baš me zanima da li Nemačka, Francuska ili Španija, dakle, zemlje koje drže do svog suvereniteta, do teritorijalnog integriteta, do svog jezika i pisma, prilagođavaju svoje termine u svojim zakonima terminima, eventualno, Engleske ili nekih zemalja, pre svega Amerike, koje se koriste engleskim jezikom. Neću da vas podsećam na reči Stefana Nemanje koje je izgovorio svom sinu – ''Jezik je, sine, država, jezik je, sine, osnov. Grad kad izgubiš možeš ga povratiti, a jezik kad izgubiš ne možeš ga povratiti.'' Izgleda da ćemo, ako ovako nastavite, dame i gospodo narodni poslanici, u Evropu puzajući ili, još gore, s obzirom na neke zakone koje smo doneli u prethodnom periodu, u rikverc, pa kome se šta zalomi. Hvala. [[Aplauz]]
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, podneo sam na Zakon metrologije amandman na član 5. stav 1. tačka 8) i glasi: "Etaloniranje je skup postupaka kojima se, pod određenim uslovima, uspostavlja odnos između kvantitativnih vrednosti fizičkih veličina i njihovih prikaza (indikacija), sa odgovarajućim greškama koje prouzrokuju kako etaloni tako i rezultati merenja, a čija je verovatnoća pojavljivanja unutar unapred zadatog opsega." Obrazloženje je sledeće: ''Etaloniranje mernih instrumenata u tehničkom smislu predstavlja utvrđivanje karakterističnih odnosa između brojnih vrednosti merne fizičke veličine (kojom se deluje na instrument) i određenog položaja indikatora samog instrumenta. Učestalost pojave grešaka merenja pokriva se zakonima verovatnoće, prema kojem je uvek moguće propisati neki verovatnosni opseg njihovog pojavljivanja u toku merenja, što je mnogo prikladniji termin od termina pridružena merna nesigurnost, koji je u ovom članu naveo predlagač zakona.'' (Predsednik: Gospodo poslanici, molim da omogućimo da čujemo poslanika koji govori. Molim za tišinu, gospodo poslanici.) Vlada nije prihvatila ovaj amandman iz razloga što je pojam ''etaloniranje'' preuzeto iz međunarodnog rečnika osnovnih i opštih termina u metrologiji, koji je kao međunarodni dokument korišćen prilikom izrade Predloga zakona. To je jedan dokaz da mi samo uzimamo strane nazive a ne koristimo ono što imamo u našem jeziku. Hvala. [[Aplauz]]
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, podneo sam amandman na član 5. tačka 16) koji glasi: "Overavanje merila je postupak koji obuhvata pregled i označavanje (žigosanje) merila, odnosno izdavanje uverenja o overavanju merila, a kojim se konstatuje i potvrđuje da je merilo usklađeno sa propisanim metrološkim zahtevima." Ovim amandmanom sam hteo da skrenem pažnju da se reč "overavanje" zamenjuje rečju "atestiranje". Obrazloženje je sledeće: ''Zakonski postupak za utvrđivanje mernih karakteristika bilo kojeg konkretnog merila u tehničkim krugovima poznat je pod imenom ATESTIRANjE i sastoji se u izdavanju pisanog i overenog dokumenta ATESTA.'' O ovom amandmanu bilo je reči na matičnom Odboru za nauku i tehnološki razvoj, te sam pokušao da predstavnicima Vlade objasnim značenje overavanja i značenje atesta. Koristeći stručnu tehničku literaturu, morate mi verovati, nigde nisam našao reč overavanje, iako sam prihvatio na Odboru postupak žigosanja što se tiče mernih instrumenata. Dobro znamo da merno regulaciona tehnika igra jednu vrlo važnu ulogu u metrologiji, a taj atest koji se izdaje, to je u stvari naslov koji označava stepen ispravnosti, odnosno vremensku opciju tog instrumenta. Smatram da bi trebalo da prihvatite moj amandman, jer je iz tehničkih razloga ipak prihvatljiv. Morate mi verovati, kao tehničko lice, kao čovek koji se bavio ovim poslovima, do sada ''overavanje'' instrumenata takav izraz nisam našao kod nas u našoj jezičkoj primeni, osim atesta. Hvala vam. [[Aplauz]]
Na član 8. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Podneo sam amandman na član 6. i to za stavove 2. i 3. koji se menjaju i glase: "Stručne i sa njima povezane izvršne poslove u oblasti metrologije obavljaju Direkcija za mere i dragocene metale, organ uprave nadležan za poslove metrologije (u daljem tekstu: Direkcija) i Metrološki savet kao stručno savetodavno telo. Poslove atestiranja merila obavljaju privredni subjekti i druga pravna lica koja su u skladu sa ovim zakonom ovlašćena za obavljanje tih poslova (u daljem tekstu: ovlašćena tela).'' Obrazloženje je sledeće: ''Pored Direkcije za mere i dragocene metale, za obavljanje poslova iz oblasti metrologije nadležan je i Metrološki savet, čija su ovlašćenja navedena u članu 12. ovog predloga zakona.'' Zakonski postupak za utvrđivanje mernih karakteristika bilo kojeg konkretnog merila u tehničkim krugovima poznat je pod imenom ''atestiranje'', a sastoji se u izdavanju pisanog i overenog dokumenta ''atesta'', kojim korisnik merila dokazuje njegovu usaglašenost sa važećim zakonskim propisima koji se odnose na taj tip merila. Vlada nije prihvatila amandman iz razloga što je Predlogom zakona predviđeno osnivanje Metrološkog saveta od strane Vlade, čija je uloga isključivo savetodavna, dok je članom 9. Zakona o ministarstvima propisano da Direkcija za mere i dragocene metale obavlja stručne poslove i poslove državne uprave iz te oblasti. Hvala. [[Aplauz]]
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Sad su me ovi iz Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, zbunili, jer u obrazloženju zašto mi nije prihvaćen amandman kažu: "Amandman se ne prihvata iz razloga navedenih za neprihvatanje amandmana na član 6.". Amandman na član 6. sasvim druge stvari reguliše, a ja uopšte nisam podneo amandman na član 6, nego na član 5. i pretpostavljam da su se oni, pošto je bila telefonska sednica, verovatno zbunili ili nije čuo onaj što je trebalo da piše da je 5, a ne 6. Da se vratimo amandmanu. Opet sam tražio da se primenjuje termin "jednoznačnost" umesto termina "sledivost", jer "jednoznačnost" znači da dve stvari apsolutno imaju isto značenje, ako je "sledivost", onda jedna stvar sledi drugu. Prema tome i samo značenje je drugačije i ne moraju da budu u sklopu. U obrazloženju za član 5, ne za član 6, gospodine ministre, ispravite te tamo što vam pričaju, kažu: ''Takođe, pojam "jednoznačnost", čije se uvođenje predlaže ovim amandmanom, suštinski nema značenje međunarodno priznatog pojma "traceability", čije je značenje preuzeto ovom tačkom Predloga zakona.'' Pa, što ne rekoste, ljudi, da je "trejsibiliti" u pitanju?! To je čista srpska reč, izvorna srpska reč iz srca Šumadije, pa da koristimo sad tu reč i u običnom razgovoru, u žargonu kad se sretnemo. Ma, ''trejsibiliti''! K'o i juče. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Na član 7. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li još neko želi reč? (Da) Izvolite.
Na Zakon o metrologiji na član 7. podneo sam amandman i to na stav 1. tačku 13) da se briše. Razlog je što termin "distribucija vremena", kao jedan od poslova koji je u nadležnosti Direkcije za mere i dragocene metale nema logičkog smisla, jer vreme nije kategorija koja se može distribuirati ili na bilo koji način nekome dodeljivati. Vlada obrazlaže neprihvatanje amandmana na sledeći način – Direkcija za mere i dragocene metale održava vremensku skalu UTC, kao i etalon vremena i frekvencije Republike Srbije i njegovu sledivost do međunarodnog nivoa. Sistem za distribuciju vremenskih signala putem televizijske mreže uništen je u NATO bombardovanju, tako da sada ne postoji distribucija signala vremenske skale. Gospodo, mi danas popodne otvaramo ''Toranj'' na Avali, koji su nam srušili naši prijatelji (pod znakom pitanja) iz NATO i EU. Da li će oni danas biti na otvaranju da nam otvore mogućnost da šaljemo, odnosno distribuiramo vreme u Zapadnu Evropu, odnosno u EU? Hvala. [[Aplauz]]
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li još neko želi reč? (Da) Izvolite, gospodine Mariću.
Dame i gospodo, ukoliko u firmi ili ustanovi koja se bavi overavanjem merila istekne dozvola za rad, po ovom predlogu zakona, ona ima zakonsku obavezu da zahtev za produženje dozvole za izdavanje nove dozvole podnese tri meseca pre isteka važeće dozvole. Ukoliko ministarstvo ne odgovori na taj zahtev, ukoliko dođe do ćutanja administracije, postojeća dozvola važi sledeće tri godine. Smatram da ovo može biti predmet velikih zloupotreba. Može se dogoditi da neko obezbedi određenu vezu u ministarstvu, neko ko ne ispunjava uslove da nastavi da se bavi ovim poslom, da taj neko u ministarstvu zahtev za izdavanje dozvole gurne u fioku, automatski ova ustanova, odnosno ova firma dobija mogućnost da se ovim poslom bavi sledeće tri godine. Da bi se izbegle mogućnosti zloupotrebe, podneo sam amandman kojim predlažem da stara postojeća dozvola važi najduže tri meseca nakon isteka prethodne dozvole. Ministarstvo je odbilo ovaj amandman, uz obrazloženje, da on nije dovoljno jasan, da nije potpun, pa ću sada iskoristiti priliku zbog građana Srbije da pročitam amandman, pa neka oni zaključe da li ovde ima nešto što je nejasno. "Ako ministarstvo po podnetom zahtevu ne odluči do dana isteka perioda na koje je rešenje izdato, ovlašćeno telo može da nastavi da obavlja poslove overavanja merila, na osnovu postojećeg rešenja, a najduže tri meseca od dana isteka tog rešenja." Jasnije da ne može biti. [[Aplauz]]
Na podnaslov iznad člana 12. i član 12. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić, koja želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo ispred Poslaničke grupe Nove Srbije amandman na član 12, gde tražimo da se podnaslov iznad člana 12. i član 12. brišu. Obrazloženje amandmana glasi: "Smatramo da je nepotrebno uz direkciju koja se bavi organizacijom poslova metrologije osnivati i metrološki savet od čak sedam članova, jer je to povećavanje javne potrošnje, nepotrebno opterećenje budžetskih korisnika, a ove poslove treba da obavlja direkcija. Ovako kako je predstavljen zakonom, ''Savet nema jasne radne zadatke i nikakva efikasnost se ne vidi iz ideje o formiranju ovog tela'' i samim tim on nije potreban. U svakom slučaju, ovo će biti još jedno političko telo koje će biti budžetski korisnik, a s obzirom na to da je zakon o metrologiji zakon koji tretira oblast koja je na svetskom nivou jasno uređena, determinisana i ne trpi nijednu vrstu improvizacije, smatramo da je uvesti još sedam partijskih plaćenih ljudi zaista nepotrebno i posebno odrediti ovakvim predlogom zakona. Smatramo da je ovaj amandman trebalo prihvatiti i da se još jednom preispita potreba stvaranja ovolikog broja saveta, potreba otvaranja ovoliko administrativnih radnih mesta koja ne služe ničemu osim primanju plate, a znate dobro da je EU upravo u tom delu, na koji se uvek rado pozivate, tražila da se javna potrošnja smanji. Ako pogledamo da je preko 1.500 raznih plaćenih partijskih funkcionera tražilo da se dopusti da se izuzmu iz zakona koji tretira vraćanje bar jedne funkcije, onda nam je jasno o čemu se radi upravo u ovom članu zakona.
Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić, koja želi reč.
Ovaj stav 2. člana 13. nije u potpunosti primenjiv, jer ovaj zakon jasno određuje merne jedinice, nećemo moći tu ništa sami da menjamo i da uvodimo neke svoje merne sisteme, i propisuju se njihove upotrebe. Takođe, postoji međunarodni sistem jedinica koji se koristi u skladu sa ovim zakonom. Ono zbog čega sam reagovala jeste što ovaj stav sadrži potpuno nepismenu sintagmu, koja kaže – ''bliže se uređuje Vlada''. Ovim se zakonom bliže ne uređuje Vlada, nego jedna reč bitno menja značenje čitavog člana zakona. Hvala lepo.
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković, koji želi da obrazloži amandman.
I ovaj amandman je ''trejsibiliti'' u odnosu na prethodna dva amandmana, ima isto značenje, jer tretira istu reč i isti pojam koji se koriste u ovom zakonu. Iskoristio sam ovu staru srpsku reč, znači da se prilagođavam i da ću zajedno sa vama, odnosno malo pre vas u Evropu, jer koristim evropske standarde na sednici Skupštine, što znači da će i SRS sa mnom pre vas u Evropu. Doduše, ostaje ono pitanje kada nas uvedu zajedno sa Kosovom, onda ćemo u Evropu. Bez Kosova Srbija nema šta da traži u Evropi. Da se vratimo sad, pošto je i ovde obrazloženje za neprihvatanje amandmana na član 6. Kaže: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što je članom 5. stav 1. tačka 7) Predloga zakona značenje pojma "sledivost" preuzeto iz Međunarodnog rečnika osnovnih i opštih termina u metodologiji…'' itd, ''koji je, pored ostalog, kao međunarodni dokument korišćen prilikom izrade Predloga zakona, radi stvaranja uslova za ispunjavanje zahteva za članstvo Republike Srbije u Svetskoj trgovinskoj organizaciji (STO) i u Evropskoj uniji (EU).'' Pa, da li je ovo bila jedina kočnica što do sada ne uđosmo u EU?! Da nije, možda, ona korupcija koju je pronašla Agencija za borbu protiv korupcije, kao i Državna revizorska institucija u nekim ministarstvima? Da nije ona korupcija da svaka stranka, osim SRS, ima svog gazdu i mentora, dakle, onoga koji je plaća? Da nije nešto drugo? Nego, evo, baš sad, sledivost, ako nije sledivost, onda ne ulazimo u EU, ako je jednoznačnost,ne daj bože, upisana.
Zahvaljujem. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić, koji želi da obrazloži amandman.
Podneo sam amandman na član 14. stav 3. koji se menja i treba da glasi: "Odluka iz stava 1. ovog člana se donosi pod uslovom da etalon predstavlja konkretizaciju merne jedinice neke fizičke veličine sa greškom čija je verovatnoća pojavljivanje unutar unapred zadatog opsega, tako da služi kao referenca i da su mu metrološke karakteristike jednoznačno definisane, radi komparacije sa međunarodnim etalonima ili sa nacionalnim etalonima drugih država." Obrazloženje je sledeće: ''Bila koja materijalizovana mera ne može biti ni tretirana kao etalon ako u isto vreme nije ni kalibrisana, jer etaloniranje mernih instrumenata u tehničkom smislu predstavlja utvrđivanje karakterističnog odnosa između brojnih vrednosti merne fizičke veličine (kojom se deluje na instrument) i odgovarajuće položaja indikatora samog instrumenta.'' Učestalost pojave grešaka merenja pokriva se u zakonima verovatnoće, prema kojima je uvek moguće propisati neki verovatnosni opseg njegovog pojavljivanja u toku merenja, što je mnogo prikladniji termin od termina pridružena merna nesigurnost, koga je u ovom članu naveo predlagač zakona. S obzirom na to da reč "sledivost" nije u duhu srpskog jezika, potrebno je istu zameniti rečju "jednoznačnost", koja najadekvatnije odslikava ono što je predlagač zakona hteo istaći u ovom članu. Hvala.
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Izvolite, gospodine Živanoviću.
Hvala. Ispred SRS podneo sam amandman na član 14. stav 4. tačka 3) da se menja i da glasi: "3) obezbeđenje jednoznačnosti metroloških karakteristika radi komparacije sa međunarodnim etalonima ili sa nacionalnim etalonima drugih država". Obrazloženje – s obzirom na to da reč sledivost nije u duhu srpskog jezika, potrebno je istu zameniti rečju jednoznačnost, koja najadekvatnije odslikava ono što je predlagač zakona hteo istaći u ovom članu. Dame i gospodo, moj kolega Milan Nikolić je dosta dobro objasnio rekavši šta znači ova reč sledivost. Na Odboru za nauku i tehnološki razvoj pokušali smo da predstavnike Vlade ubedimo da ova reč nije u duhu srpskog jezika, odnosno da ona ne označava ono što se u srpskom jeziku želi reći za tu mernu jedinicu i za merni instrument. Ali, želeći da koriste međunarodne izraze o mernim jedinicama, izraze od drugih naroda, pa, su, verovatno, koristili izraze iz njihovih stručnih časopisa i tako su uzeli i ovu reč "sledivost". Moram vam iskreno reći da u ruskoj literaturi, koju najviše koristim, naročito, o mernim jedinicama, ova reč ne postoji, nego, u stvari, postoji "jednoznačnost". Hvala vam. [[Aplauz]]
Osamdeset osma sednica Zakonodavnog odbora održaće se danas, 21. aprila 2010. godine, u 11.30 časova, u sali I u parteru. Nastavljamo sa radom. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne) Gospodin Savić nije tu da obrazloži amandman. Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za nauku i tehnološki razvoj podneo je amandman na član 17. Da li neko želi reč? (Da) Gospodine Bradiću, izvolite. Ministar ima reč.
Prihvatam ovaj amandman, jer se radi o tome da je očigledno omaškom izostala jedna reč koja je nedostajala, a to su "vremenski intervali". Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Da) Gospodine Živanoviću, izvolite.
Ispred SRS podneo sam amandman na član 18. da se stav 2. menja i da glasi: ''Rezultati merenja dobijeni upotrebom merila iz stava 1. ovog člana moraju posedovati jednoznačno definisane metrološke karakteristike, radi komparacije sa međunarodnim etalonima ili sa nacionalnim etalonima drugih država koji su obuhvaćeni Aranžmanom o međusobnom priznavanju nacionalnih etalona i uverenja o etaloniranju i merenju koja izdaju nacionalni metrološki instituti (CIPM MRA).'' Obrazloženje je isto kao što je bilo za član 14, s obzirom na to da reč "sledivost" nije u duhu srpskog jezika, smatram da je, umesto ove reči, "jednoznačnost" prikladnija i adekvatnija za našu upotrebu. Hvala vam. [[Aplauz]]
Na član 25. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, gospođo Đerić.
Samo ću kratko prokomentarisati ovaj član zakona. Ono što smo tražili amandmanom u članu 25. stav 2. jeste da se posle reči "ministar" tačka briše i da se dodaju reči "na osnovu Zakona o žigovima". Jer, ovako koncipiran stav nas upućuje da je ministar taj koji može nešto da odredi u ovom zakonu. Ovde je već sve jasno određeno, to sam već i rekla, utvrđeno i opšte prihvaćeno. Ministar je taj koji samo tehnički sprovodi, pa mislim da je trebalo pozvati se u ovom članu i na zakon koji ga obavezuje da to tehnički sprovede.
Zahvaljujem. Na član 37. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 38. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Gospodin Zoran Antić želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo nekoliko reči o nekoliko amandmana koje je podnela SNS. Cilj je bio da se ovaj nadzor koji je u zakonu prepušten Direkciji ipak prebaci u nadležnost ministarstva. Čini nam se da je neprimereno da jedna institucija sama sebe kontroliše na neki način i da u potpunosti drži pod kontrolom kompletnu ovu oblast. Imamo jako loša iskustva sa nekim agencijama koje su isto tako same sebe nadzirale i mislim da to loše iskustvo ne bi trebalo da prenosimo i na neke naredne zakonske projekte. Konkretno, ovo lice koje treba da vrši kontrolu jeste faktički inspektor. On vrši kontrolu merila, način upotrebe i niz postupaka u vezi tih merila. To lice je, dakle, faktički, jedan inspektor i bilo bi logično da ministarstvo, koje izdaje tu službenu administraciju, koje evidentira to lice koje ima pravo da vrši kontrolu, bude i nadležno, da bude kontrolor i da vodi tu inspekcijsku službu. Amandmani koji preostaju jesu u tom kontekstu i slede tu intenciju – da taj inspekcijski nadzor ipak bude pod kontrolom ministarstva. Nećemo se više javljati na ove amandmane. Hvala vam. [[Aplauz]]
Na član 39. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 40. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 41. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 42. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 43. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 44. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 45. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za nauku i tehnološki razvoj podneo je amandman na član 47. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, gospodine ministre.
Ovaj amandman prihvatam.
Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ZAŠTITI STANOVNIŠTVA OD IZLOŽENOSTI DUVANSKOM DIMU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Nikola Krpić, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Simo Vuković, Paja Momčilov, Miroslav Markićević, Sreto Perić, Dušanka Plećević, Dušan Marić, Aleksandra Janković, Aleksandar Martinović, Gordana Paunović-Milosavljević, Zoran Šami, Milan Dimitrijević i Odbor za zdravlje i porodicu. Primili ste izveštaj Odbora za zdravlje i porodicu i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Na sednici Odbor za zdravlje i porodicu, narodni poslanik Dušanka Plećević povukla je amandman na član 9. Predloga zakona. Narodni poslanik Nikola Krpić, pisanim putem, 19. aprila 2010. godine, povukao je amandman na član 9. Predloga zakona. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, gospodine Periću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pre nego što pređem konkretno da obrazložim amandman na član 1. koji sam podneo u ime SRS, moram da kažem dve načelne primedbe. Mi nemamo ništa protiv da ovde kad se vodi rasprava vezano za Predlog zakona o zaštiti stanovništva od izloženosti duvanskom dimu i Predlogu zakona o lekovima i medicinskim sredstvima sedi i ministar nadležan za kulturu i informisanje, ali pre svega bilo bi neophodno da ovde bude i ministar zdravlja, jer ima potrebe. Pored toga što može nakon obrazlaganja amandmana da prihvati određeni amandman, on može i dati određena pojašnjenja i viđenja Vlade vezano za ovu problematiku, a to bi svakako imalo jedan značajniji uticaj na one ljude na koje se ovi zakoni odnose. Druga primedba, o tome ne volim da govorim, uvek ispada ako neki amandman nije prihvaćen da nije prihvaćen zato što ga je podnela neka opoziciona poslanička grupa, ali ja ću pokazati kad budem obrazlagao amandman na član 1. Predloga zakona o zaštiti stanovništva od izloženosti duvanskom dimu, da je to upravo tako. Član 1. Predloga zakona glasi: "Ovim zakonom uređuju se mere ograničenja upotrebe duvanskih proizvoda radi zaštite stanovništva od izlaganja duvanskom dimu, kontrola zabrane pušenja i nadzor nad sprovođenjem ovog zakona. To je, dakle, u Predlogu zakona. Mi smo predložili da član 1. glasi: "Ovim zakonom uređuje se zaštita stanovništva od izloženosti duvanskom dimu, kontrola zabrane pušenja i nadzor nad sprovođenjem ovog zakona.'' Razlika između Predloga zakona i onog što smo mi predložili u amandmanu najviše se odnosi na ovo: "Ovim zakonom uređuju se mere ograničenja", to je u Predlogu zakona, a mi predlažemo da stoji: "Ovim zakonom uređuje se zaštita stanovništva". Apsolutno sam siguran da je mnogo adekvatniji termin, izraz ili ovih nekoliko reči koje kažu – "uređuje se zaštita stanovništva od izloženosti duvanskom dimu". Kontrola zabrane pušenja i nadzor nad primenom ovog zakona je nešto što je kasnije predviđeno daljim odredbama ovog zakona i tu se ništa ne menja. Ovo je jedan zakon koji nema politički karakter sam po sebi, po svojoj prirodi, ali čini mi se da je tu bilo politike i da je bilo dosta kompromisa prilikom njegovog predlaganja. O ovom zakonu trebalo je da se slože sve poslaničke grupe. Trebalo je najpre da imamo jedan dogovor o tome kako vidimo rešenje ovih problema, a to su zaista veliki problemi, jer izloženost duvanskom dimu dovodi, pre svega, do kardiovaskularnih i malignih oboljenja. Mi moramo da zaštitimo društvo, moramo preventivno da delujemo, pre svega, prema mladim osobama koje još uvek nisu počele da konzumiraju duvanski dim, ali moramo da vodimo računa i da pomognemo onima koji su već duboko zagazili, koji su, jednostavno, uživaoci duvanskog dima, moramo da vidimo način na koji bi to moglo da se reši. Očigledno da ministar zdravlja, jer je ministarstvo, samo po sebi, jedna državna institucija koja nije mogla aktivno ni da se uključi u to, nije imao, čini mi se, najbolju nameru da reši ovaj problem, pa iz daljih odredbi ovog zakona se da jasno zaključiti da je Predlog ovog zakona, odnosno ovaj zakon u celini, jedan kompromis između Ministarstva zdravlja, odnosno ministra zdravlja, i velikog broja ugostiteljskih objekata. Mislim da su značajan uticaj imali i proizvođači cigareta ili jedna skupina ljudi koji na osnovu ovog zarađuju ogromna sredstva. Takođe, mislim da je trebalo doslednije poštovati odredbe Zakona o duvanu i da je ovim zakonom mogao da se postigne mnogo veći cilj nego što će se sada postići ovakvim Predlogom zakona. Možda je dobro što se nekim akcijama i kampanjama, koje vodi svaki pojedinac, i želja da prestanu sa upotrebom duvanskog dima, smanjuje broj kako odraslih osoba, tako i omladine, a posebno je značajno što se smanjuje broj omladine koji su u poziciji da svakodnevno gledaju upotrebu, odnosno konzumiranje duvanskog dima u svojim porodicama. Hvala vam. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Gospodo narodni poslanici, htela bih samo da vas obavestim da je ministar zdravlja, gospodin Tomica Milosavljević, bolestan i da je to jedan od razloga što nije i on prisutan, u bolnici je, tako da je to jedan od razloga što nije i on, kao predstavnik predlagača, prisutan. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Izvolite, gospodine Šami. (Narodni poslanik Paja Momčilov, sa mesta: Hteo sam kao ovlašćeni predstavnik da govorim.) Hteli ste po prethodnom amandmanu? (Narodni poslanik Zoran Krasić, sa mesta: Vreme koje je preostalo?) Molim vas, zna se koje je to vreme i nikada kada prelazimo na raspravu u pojedinostima ne čitamo vreme. Možete, međutim, javio se gospodin Šami, pa ću vam odmah dati reč.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, u raspravi u načelu izneo sam stavove DSS da se radi o jednom zakonu koji valja veoma pažljivo napisati, pažljivo u smislu odbrane tri vrste ljudskih prava: prava nepušača da budu u prostoru bez duvanskog dima, prava pušača da imaju neki prostor gde je dozvoljeno pušenje i prava zainteresovanih lica, dakle, ugostitelja, organizatora kulturnih, sportskih i ostalih priredbi koji imaju svoj interes da imaju kao svoje goste i pušače i nepušače. Tom prilikom sam naveo neke načelne razloge zbog kojih mislim da zakon nije dobar i DSS je u tom smislu podnela 25 amandmana na tekst zakona. Moram priznati da je ovo verovatno prvi zakon gde sam napisao 25 amandmana, a gde Vlada, odnosno nadležno ministarstvo nije prihvatilo nijedan. U tom smislu, veoma mi je žao što ovde nije gospodin ministar, uzgred budi rečeno, želim mu brz oporavak, nemam ništa ni protiv prisutnog ministra gospodina Bradića, poslednji put smo se ovde videli kada smo usvajali onaj slavni zakon o informisanju, pa će sada gospodin Bradić, ni kriv, ni dužan, da prisustvuje usvajanju još jednog isto tako slavnog zakona. Pokušaću, mada zbog toga što ministar nije tu, ne verujem da će biti nekog efekta, da obrazložim zbog čega mislim da amandmane DSS valja prihvatiti. Kada je reč o konkretnom amandmanu na član 2, mi smo predložili da se naprave izmene u tački 5, moram pročitati tačku 5, jer to je stvarno jedan o brojnih primera, da kažem, nekih besmislenih odredbi u ovom zakonu, kaže: "Zatvoren prostor je prostor napravljen od bilo kakvog materijala koji ima krov ili tavanicu", dalje sledi, "koja je nepokretna ili pokretna", što smo mi predložili da se briše, iz prostog razloga, što, ako je tavanica otvorena, to onda tog trenutka nije zatvoren prostor. Vi imate mnoge, na primer, ugostiteljske objekte koji tokom leta tri meseca drže otvorenu tavanicu, to je onda potpuno jasno da je otvoren prostor. Prema tome, ne može se tretirati kao zatvoren prostor. To je prva stvar koju smo tražili da se izmeni. Zatim, u daljem tekstu kaže – "vrata, prozore i prolaze koji su u potpunosti zatvoreni bilo stalno ili privremeno". Opet je ista priča. Opet imate objekte, imate takvih primera u Beogradu na stotine, koji imaju neke svoje letnje bašte, koji su zimi zatvoren prostor, a leti otvoren prostor. Onda, kada je otvoren prostor, nema opet razloga da se tretira kao zatvoren prostor. Dalje stoji u ovom stavu, kaže – "ili prostor kod koga se manje od polovine površine spoljnih zidova tog prostora sastoji od otvora u koje se ne računaju otvori za prozore i vrata." Ovo je potpuno besmisleno. Koji to otvori u nekom zatvorenom prostoru postoje, osim prozora i vrata? Tako da smo tražili, naravno, da se i to briše. Ovo ne zadire u suštinu zakona, nego zadire u neku najelementarniju logiku i ovo što je ovde napisano naprosto je nelogično, pa smo zato tražili da se to izmeni. Molio bih, radi dalje diskusije, jedno objašnjenje, da li prisutni gospodin ministar i gospođa, za koju pretpostavljam da je iz Ministarstva zdravlja, imaju ovlašćenja da prihvata neke naše amandmane ili mi ovo pričamo samo za zapisnik? Doduše i to je nešto, jednog dana će to neko da čita, pa da se smeje glupostima koje stoje u ponuđenom tekstu zakona. Hvala.
Gospodine Šami, obzirom da ste sedeli na ovom mestu, dobro znate da prisustvo Vlade nikada nije formalno.
Tri minuta na račun poslaničke grupe.
Gospodin Paja Momčilov ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice parlamenta, uvaženi gospodine ministre, sada ću da trošim vreme ovlašćenog predstavnika Poslaničke grupe SRS. U načelnoj raspravi, izjasnili smo se da ne možemo da glasamo za oba zakona, koja su izuzetno važna. Mislim da je dovoljno bilo potcrtano zbog čega su oba zakona važna. Rasprava koju smo u načelu vodili mi u SRS ocenjujemo da je bila interesantna, sveobuhvatna i da je pokazala da parlament, s vremena na vreme, može i da posluži svojoj svrsi, a to je da se u razmeni mišljenja suprotstavljenih dođe do najboljih, ili da se pokuša da se dođe do najboljih zakonskih rešenja. Međutim, već na samom početku ove naše današnje sesije, mi smo veoma skeptični da će do toga i doći. Vidimo ovde da je Vlada delegirala gospodina ministra kulture, koji treba sa nama da vodi raspravu u pojedinostima. Ne sumnjam u časne namere gospodina ministra kulture, koji sedi na ovom mestu i dozvoljava sebi da bude kompetentan i ovlašćen od Vlade da sa nama raspravlja o veoma stručnim pitanjima koja su obuhvaćena, rekao bih sa oba zakona, a daleko više sa zakonom o lekovima. Razumem i objašnjenje da je moguće da je gospodin ministar zdravlja, Tomica Milosavljević, bolestan i da je sprečen, to je viša sila i tu se ništa ne može, ali je neodgovoran stav Vlade da pošalje nama ovde za raspravu o sistemskom zakonu, kako ga gospodin ministar zdravlja krsti, ministra kulture. Da vas podsetim samo, vas koji ste za evroatlantske integracije, koji ste za svetske standarde, donošeni su zakoni i reforma zdravstvene zaštite u Americi. Obama, predsednik države, aktivno je uzeo učešće u raspravi pred javnošću Amerike, u raspravi koja je tražila više sati. Četiri i više sata je razmenjivao mišljenje sa članovima Kongresa. Šta hoću da kažem? Hoću da kažem vrlo jasno – ako ova vlada i njen premijer cene ovaj parlament i značaj zdravlja građana Srbije, onda je u nemogućnosti dolaska ministra trebalo da sedi premijer, to je bar minimalan gest, kojim bi se demonstrirala volja da se da značaj i zdravstvu građana Srbije. Na ovaj način gospodin Bradić, koji je potekao iz pozorišta, sebe dovodi u vrlo nezgodnu situaciju da ovde sada učestvuje u performansu ''teatra apsurda'', da on sa nama treba da vodi stručnu raspravu na najvišem nivou. Ako to njemu ne smeta, mi tu ne možemo ništa, ali lično mislim da i njegova pozicija, da ovde izigrava ikebanu ni njemu ne odgovara. No, da se vratim na važnije stvari, koje ovde treba istaći. Vidite, zašto su ova dva zakona neobično važna za građana Srbije? I gospodinu Bradiću se obraćamo, da ne misli da je ovo kritika njemu lično upućena. Zakon o lekovima je sistemski zakon, temeljni zakon na kome počiva zdravstvena zaštita, a zakon o pušenju je, opet, i te kako važan zbog toga što je pušenje ocenjeno u svetu da je to pojedinačno najvažniji faktor rizika kojim se narušava zdravlje građana Srbije. U raspravi u načelu gospodin ministar nam je izrekao nekoliko činjenica sa kojima teško da možemo da se složimo i koje mislim da treba da razjasnimo pre nego što pređemo na samu raspravu o pojedinim članovima ovog zakona koji je pred nama. Gospodin ministar je završio svoje izlaganje rečima – hvala vam na konstruktivnom i čestitam građanima što imaju Skupštinu koja je u stanju da raspravu o duvanskom dimu vodi kao da je sto godina tradicije normalne parlamentarne rasprave, a ne samo deset godina. Normalna parlamentarna rasprava vodila se u Srbiji od početka 19. veka, a ne samo poslednjih deset godina. Mnogi se neće složiti, nemam ništa protiv toga, ali kao učesnik parlamenta, neki drugi su bili i u nekim drugim parlamentima, sedeli, treba da kažemo da je normalna parlamentarna rasprava vođena ne samo u poslednjih deset godina, nego i ranije. To je sada jedna usputna digresija. Kome smeta, smeta. Kome ne smeta, nije ni bitno. Osnovni problem srpskog društva i zdravstva je da mora da se sagleda činjenica da je ugrožen biološki integritet građana Srbije. Svake godine nas je 35.000 manje iz dva razloga, bela kuga, dakle, mali natalitet, što ćemo zapostaviti, što treba rešavati zajedničkim snagama, udruženo. Čitavo društvo mora da svoj doprinos da. Drugi razlog je visoka opšta smrtnost. Opšta smrtnost na planetarnom nivou iznosu na hiljadu građana – 10, a u zemlji Srbiji – 14. Šta utiče na tu smrtnost? Hronične nezarazne bolesti koje su preventabilne. Mi nemamo visoku smrtnost zato što smo staro društvo, jesmo i staro, nego je prevelika smrtnost od hroničnih nezaraznih bolesti. Gospodin ministar nama reče, otprilike, ovo – danas se od infarkta i akutne koronarne bolesti umire 13,6 manje nego pre deset godina. Danas je prepolovljena smrtnost u koronarnim jedinicama. I rekao je još jednu stvar – danas se manje oboleva od tuberkuloze, a Srbija na mapi Evrope, od Atlantika do Kavkaza, najmanje novca ima po glavi stanovnika, izuzev Albanije. Da se razumemo, niti je jedno tačno, niti je drugo tačno. Čitao sam i nisam dobio odgovor, kada je vođena rasprava u načelu, Izveštaj "Batuta" iz 2008. godine, koji govori o porastu opšte smrtnosti u Srbiji u poslednjih pet godina i koji govori da je porast kardiovaskularnih bolesti za 1,6 u ovom periodu. Ove brojke, koje je rekao ministar, gde možemo da nađemo? Nigde. Stalna floskula, koja se stalno ponavlja, kako od Atlantika do Urala po glavi stanovnika mi izdvajamo, osim Albanije, najmanje, apsolutno je netačna. Držim u ruci Izveštaj Evropskog odeljka Svetske zdravstvene organizacije za 2009. godinu. Pedesetak zemalja je obuhvaćeno praćenjem različitih podataka. Interesantna stvar, kada pogledate stranu 159 ovog izveštaja, gde je tabelarno dat prikaz koliko je BDP po glavi stanovnika, sve zemlje su dale sem Srbije i Crne Gore, koliko on iznosi. Doduše, ako odete u bazu podataka Svetske zdravstvene organizacije, videćete da taj podatak iznosi u 2008. godini preko 10 hiljada dolara. Mogu da vam kažem, 22 zemlje u evropskoj regiji i ovoj tabeli imaju manji dohodak po glavi stanovnika. Neću ih čitati. To je elementarna istina. Ako bi čovek hteo da gleda ne nacionalni dohodak po glavi stanovnika, nego da gleda izdvajanje u zdravstvu, u istom Izveštaju, na strani 162, videćete da kada je Srbija u pitanju imamo podatak da je to 395 dolara po glavi stanovnika godišnje, ali moram da vas upozorim, 11 zemalja evropske regije u ovoj tabeli one imaju manja izdvajanja. Ne stoji više floskula da mi izdvajamo najmanje i to je netačno. Kao što niko neće da prihvati da je biološka ugroženost stanovništva Srbije nešto što je nepodnošljivo i što mora biti osnovni zadatak Vlade Srbije da se tako nepovoljna situacija prevaziđe. To je nešto što sam bio dužan da na samom početku i kažem. Vidite, kada smo govorili o Zakonu o pušenju, jasno je to da je to najštetniji pojedinačni faktor rizika za kardiovaskularne i maligne bolesti građana. Potpuno nam je jasno da građani Srbije popuše godišnje zdravstveni budžet od oko milijardu i po evra. To je sasvim jasno. Jasno nam je i to da finansijski efekti gajenja duvana, proizvodnje i trošenje u našoj zemlji dovode samo do negativnih finansijskih efekata po zemlju. Ako gledamo 2008. godinu, 133 miliona dolara iznosio je promet duvana i duvanskih proizvoda u razmeni sa inostranstvom, a od toga: na izvoz je otpadalo 45 miliona, a na uvoz 88 miliona. Duplo više mi uvezemo i izdvajamo sredstva za duvan i za duvanske proizvode. Tačno je i to da kada smo raspravljali u načelu da smo se saglasili, odnosno možemo se saglasiti u dve stvari. Niko nije ovde rekao da duvan nije štetan. Ministar zdravlja je rekao da je došlo vreme da se načine veliki koraci. On ga je i definisao kao bolest zavisnosti, zajedno sa alkoholizmom i sa upotrebom droga. To je tačno. Svetska zdravstvena organizacija svrstava ovaj problem u bolesti zavisnosti. Međutim, nakon rasprave, ako saberemo šta je sve moglo da se čuje u ovom domu, to je, da imamo ušančene pozicije pušača koji insistiraju da im se dozvoli mogućnost da mogu u posebno odvojenim prostorijama i dalje da puše, radnim i javnim, i drugo, čini mi se manjeg dela narodnih poslanika, koji su se zalagali za apsolutno proganjanje pušenja iz javnih prostorija i radnog prostora. Mi imamo tu interesantnu situaciju, nerešenu, pata-pata, a bio sam slobodan da kažem da ovaj zakon srpski radikali ne podržavaju zato što on apsolutno ništa novo ne donosi i, zbog toga, što je stari zakon kraći zakon, jednostavniji i jasniji, i mogao je komotno, uz male popravke, da bude dopunjen i da u ovoj situaciji pomiri sve suprotstavljane stavove i gledišta u našem srpskom društvu. Prema tome, to je glavni razlog zašto srpski radikali apsolutno neće glasati za ove zakone. Vidite, kad govorimo o Zakonu o lekovima, apsolutno je izostala neophodna šira rasprava kada smo raspravljali u načelu. Lekovi su javno dobro, samo da vas podsetim. Veliki je socijalni značaj lekova, na kraju krajeva njime se i ostvaruje zdrav i produktivan život građana Srbije. Znam da zdravlje nije sve, ali isto tako znam i da je bez zdravlja skoro i sve ništa. Važno je istaći, sa ekonomske starane gledano, da mi 500 miliona evra potrošimo na lekove i, ono što je interesantno, daleko više plaćajući lekove iz svog džepa, nego što plaćamo lekove izdate na recept. Svetska zdravstvena organizacija upozorava na falsifikovane lekove koji kolaju svetskim tržištem. Procena je da je 15% tržišta lekova ispunjeno falsifikovanim lekovima. Šta to znači, to sada neću govoriti, možda ću kasnije i da se osvrnem na to. U Africi, u Južnoj Americi smatra se da je 30% tržišta preplavljeno lažnim lekovima. A sama Evropa, prema podacima eksperata Svetske zdravstvene organizacije, koja je rekla, u Beogradu, samo u prošloj godini je za odštetu isplaćivala građanima 148 milijardi dolara. Od lekova se i umire. Procena je Svetske zdravstvene organizacije da je 6% smrtnih slučajeva na planeti Zemlji uzrokovana lekovima. Prema tome, ozbiljan je problem, a rešenja koja su data potpuno su van evropskih, potpuno su van svetskih i civilizacijskih. Mi ćemo u raspravi u pojedinostima uspeti da vas ubedimo. Biće mi jako žao što zbog objektivne nekompetentnosti gospodina ministra, koga inače uvažavam, nećemo moći da vodimo raspravu kakva dolikuje nekome ko pledira da bude Evropljanin, građanin sveta, Evropejac. Kako god hoćete. Hvala vam. Iskoristio sam svojih 15 minuta. [[Aplauz]]
Gospodin ministar Nebojša Bradić ima reč.
Uvažena predsednice Skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, nedavno smo govorili o drugom setu zakona iz oblasti kulture, gde sam sa svoje stane imao zadovoljstvo da pohvalim konstruktivnu diskusiju koja je vođena tim povodom. To je važno. Kultura je bitna i u tom smislu poruka koja dolazi sa ovog mesta, pogotovo kada se radi o konvencijama koje imaju veze sa čuvanjem baštine, prezentovanjem baštine i sličnim inicijativama iz Srbije, nalazi svoju adresu tamo gde treba. Međutim, ono što danas moram da kažem to je da čujem iz nekoliko izvora, već na početku ove diskusije, nešto što u svakom slučaju ne bih mogao da pozdravim, a to je princip diskvalifikacije kao postament svake diskusije. Dajete mi jednu reč pa ću vas oterati na vešala – kazao je jedan uman čovek. Ovde možemo da diskutujemo o različitim zakonima, ali na način koji uvažava prisutne i koji daje dignitet ovom mestu. Gospodin poslanik je u svojoj diskusiji pomenuo ''teatar apsurda''. Moram priznati da u ovoj diskusiji koju sam imao prilike da čujem ima elemenata ''teatra apsurda'', ali moram istovremeno da podvučem jednu stvar da o ''teatru apsurda'' ipak malo bolje znam od gospodina poslanika. To ne bih rekao da ne mislim da svi ljudi koji su u domenu kulture znaju u svojoj oblasti, siguran sam, više od mene, bilo da se radi o direktorima institucija u oblasti zaštite, direktorima muzeja, instituta za zaštitu kulturne baštine, arhiva, biblioteka, pozorišta, ljudi iz oblasti filma i slično, ali imati dobre direktore na tim mestima olakšava poziciju svakom ministru. Dakle, ovde govorimo o našim zakonima koji su zakoni Vlade. Dabome, te zakone su pripremile stručne službe koje taj posao kvalifikovano rade i ja imam zadovoljstvo da pored mene sede dve gospođe koje će dati dobre komentare u toku diskusije. Ono što je za nas bitno u narednom periodu jeste da pokušamo svi zajednički da dođemo do te pozicije koja će ove zakone uvažavati kao naše zakone, a ne kao zakone koje predlaže jedan ministar ili jedno ministarstvo, nego su ti zakoni ove vlade. Ja imam veliko poštovanje za sve koji sede na ovom mestu i to poštovanje ne tražim za sebe, ali, prosto, zbog svih koji ovo slušaju, očekujem da ćemo diskusiju u narednom periodu voditi na jedan drugi način. Gospodin ministar Tomica Milosavljević ne bi mogao da sedi na mom mestu sada ovde, odnosno na svom mestu koje ja zauzimam, zato što trenutno leži u bolnici. To je činjenica. Nisam srećan što ja moram da odgovaram na pitanja koja možda nisu u domenu onoga što ja poznajem u ovoj oblasti, ali ja vas uveravam, i to je poznato, da ja u svojoj porodici već više od 20 godina imam lekara, tako da deo tog ambijenta i sam mogu da interpretiram. Hvala. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Zaista, zahvaljujem na sadržajima koji smo imali prilike da čujemo, ne zahvaljujem samo formalno. Izvolite, gospodine Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovo je replika, je l' tako, na ono što ste vi rekli. Imam pravo na to i nadam se da dozvoljavate. Rekli ste da vas moje izlaganje dovodi u situaciju da stvarno poverujete da se radi o ''teatru apsurda''. Vidite šta sam ja radio. Ja sam prepričavao tok rasprave koja je vođena na jednoj od naših seansi ovde, kada smo u načelu raspravljali o ova dva zakona. Onda sam ja čitao podatke Svetske zdravstvene organizacije i podatke Instituta za javno zdravlje "Batut". Koliko je to apsurdno, ja ne znam. Za vas možda jeste. Verujem da je za vas podatak da je biološki ugrožen građanin Srbije danas, možda najugroženiji u Evropi, nešto što niste znali i nešto što je apsurdno i sa čim ne možete da se pomirite i utoliko mogu da razumem ono što ste rekli. Međutim, malo ste predaleko otišli sa tim vešalima. Otkud vam to? Ne treba vi melodramske momente da ubacujete u vašu diskusiju. Evo, opet profesionalac iz vas ne može da izađe, iz vašeg šinjela. Mi znamo da je gospodin ministar sprečen da dođe, svima nam je žao zbog toga i želeli bismo da se što pre oporavi. Ko je to uopšte ovde i komentarisao na neki loš način? Nemojte te melodramske… Ostajem pri tome da smatram, uz sve dužno poštovanje prema vama i vašem radnom opusu i onome što je ostalo iza vas, da ste vi nekompetentni da sa nama raspravljate o zakonu o lekovima. Vrlo je specifična, uska materija, sa mnogo novih ugrađenih direktiva Evropske unije i stvarno mislim da vi tu ne možete odgovoriti nama. Šta je drugi problem? Imamo mi tu još dva ili tri problema koji se nameću. Oni odgovori koje smo mi dobili od stručnih službi apsolutno nas nisu zadovoljili. Mi ćemo naravno pokušati i sada, pred licem javnosti, da pokažemo čiji su stavovi apsurdniji a čiji su bliži realnom životu i realnim činjenicama. Nemojte biti u nikakvoj sumnji. Utoliko sam ja samo rekao da je nama zaista čudno da vi ovde sedite. Imali smo mi jednu sednicu i vrlo je interesantno šta nam se događa. Kada smo donosili pet zakona, set veoma važnih zakona iz medicine, takođe, nismo imali prisutnog gospodina ministra. Nije bila u pitanju bolnica. Nije ni bilo nikakvog objašnjenja. Nije ni potrebno. I sedeo je umesto vas gospodin Čiplić, i taj se osetio pozvanim da za sebe kaže da je on kompetentan. Doduše, u kuloarima. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Narodni poslaniče, ja bih vas molila da korišćenjem prava na repliku ne kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine, a s obzirom na to da pokazujete izrazito neznanje o proceduri toka sednice Narodne skupštine, upućujem vas na odredbe Poslovnika koje propisuju ko predlaže zakone Narodnoj skupštini. Ako budete želeli da rasprava teče u skladu sa Poslovnikom, onda vas molim da se pažljivo podsetite članova Poslovnika koji to definišu za sve učesnike sednice. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Da li se neko javlja za reč? (Ne) Vlada i Odbor za porodicu su prihvatili ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević. Da li se neko javlja za reč? (Da) Narodni poslanik Zoran Šami ima reč.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Podneli smo amandman, odnosno gospodin Dimitrijević je, u ime Poslaničke grupe DSS, podneo amandman u kom se traži da se u članu 2. tačka 8) menjaju reči "bez obzira na to da li se vozilo javnog prevoza koristi sa naknadom ili bez naknade", rečima – "ako se vozilo javnog prevoza koristi sa naknadom". Naime, radi se o tome što u zakonu opet stoji, u toj 8. tački, jedna besmislena odredba, koja kaže "bez obzira na to da li se vozilo javnog prevoza koristi sa naknadom ili bez naknade zabranjeno je pušenje", mi smo prosto mislili, pre svega, ako se vozilo, a pazite, ja mogu da budem vlasnik vozila i da povedem deset svojih prijatelja na fudbalsku utakmicu ili svadbu ili već negde, ako se dogovorimo da pušimo, zašto ne bismo pušili, ako to svi hoćemo. Dakle, u redu je da bude zabranjeno tamo gde se putnici na slučajan način skupljaju, gde moraju da koriste to vozilo itd, to je u redu, a ovo ako se koristi u neke lične svrhe, zašto bi to bilo zabranjeno. To je jedna stvar. Druga stvar, na više mesta u zakonu se navode neke odredbe koje čak mogu da budu i nesporne, ali su neprimenljive. Ko će, naime, da kontroliše da ako ja vozilo koristim u lične svrhe da li neko u njemu puši ili ne puši. To vam je već navođen primer Zakona o bezbednosti saobraćaja, to je kao i ona odredba da se zabranjuje pešacima da telefoniraju dok prelaze ulicu. To je u redu da oni ne treba da telefoniraju, samo što niko živ ne može da kontroliše. Praktično je ta odredba neprimenljiva. Pogledajte na ulici masovno, prelaze ulicu i telefoniraju i niko im ništa ne može, niti je neko zadužen za tako nešto. Prema tome, prosto, radi čistoće zakona, predložili smo ovu odredbu. Ovo ide na račun vremena predstavnika poslaničke grupe. Hvala.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Simo Vuković. Izvolite.
Želeo bih samo da prokomentarišem ovaj predlog amandmana gospodina Dimitrijevića, sada se uključio prof. Šami. Smatram da ovaj amandman ne može da bude prihvaćen zato što vi imate, pre svega, u gradu Beogradu javni prevoz za koji određena populacija, pre svega iz socijalnih razloga ne plaća naknadu. Imate penzionere, dakle, ljude iznad 65 godine koji ne plaćaju naknadu, prema tome, samo iz tog razloga je moralo da se razdvoji sa naknadom i bez naknade. Dakle, više je tehničkog karaktera, o tome se radi. Vi ste spomenuli kategoriju sopstvenog prevoza. Moramo da napravimo jasnu distinkciju između javnog i sopstvenog prevoza. Zahvaljujem.
Pravo na repliku, narodni poslanik Zoran Šami, 50 sekundi narodni poslanik Simo Vuković.
Kolega, naravno da se može u javnom prevozu naći kategorija ljudi koji su iz nekih razloga oslobođeni plaćanja, penzioneri, invalidi itd, ali većina ljudi u tom prevozu plaća naknadu. Prema tome, oni spadaju u kategoriju sa naknadom, a ne bez naknade. Vaša argumentacija, lično mislim, nije dobra.
Da li još neko želi reč? Ako ne na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami? Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Gospođo predsedavajuća u članu 3. u stavu 2, posle ću nešto o stavovima 1. i 4, kaže: ''Pušenje je zabranjeno i u prostoru koji se, u smislu ovog zakona, ne smatra zatvorenim javnim prostorom, a koji je funkcionalni deo prostora u kome se obavlja delatnost zdravstvene zaštite, vaspitanja i obrazovanja, društvene brige o deci, socijalne zaštite, uključujući i dvorišni prostor, kao i otvoreni prostor za održavanje pozorišnih, bioskopskih i drugih vrsta predstava.'' Znate šta, prvo, ako je reč, ja se slažem da u školama naravno ne treba da se puši, ne treba da se puši ni u bolnicama, ali, izvinjavam se, ko će to da kontroliše prostor Kliničkog centra, dvorišta Kliničkog centra i da zabranjuje ljudima da puše. Ko je taj koji to može da obezbedi? Ja mislim niko. Ko je taj ko može da obezbedi školstvo dvorište, može da zabrani đacima, ali u školska dvorišta nama ulazi svako, čak imamo problema sa kriminalcima, siledžijama, preprodavcima droge itd, a ne, sad, da li će neko sa ulice da uđe u školsko dvorište i da puši. I šta mu ko može? Ko će da odgovara za to što sam ja ušao u školsko dvorište i pušio? Mislim, naprosto, s te strane ne vidim razlog da se tako nešto u ovom zakonu napiše. Drugo, ako je reč o pozorišnim, bioskopskim i drugim vrstama predstava, najpre, ako je na otvorenom prostoru zašto ljudi ne bi pušili. To je osnovno pitanje. A, s druge strane, opet, ko će to da kontroliše? Ko će da kontroliše dve hiljade ljudi ili dvadeset hiljada ljudi koji su na nekom koncertu na stadionu Crvene Zvezde da li puše ili ne puše. Ja mislim da ne pišemo stvari koje su besmislene. Ovo je, izvinite, gospođe, vama se obraćam, vi verovatno imate udela u ovim mudrostima. To je potpuno besmislena odredba, koja i dalje ukazuje na ono što sam istakao u raspravi u načelu. Prestanite da mrzite pušače! Nije vaš posao da mrzite pušače. Pušenje nije kriminalna delatnost. Možete da mrzite preprodavce droga. I ja ih mrzim, ali nemojte proganjati pušenje na mestima gde nikome to živom ne smeta. Šta smeta ako neko na fudbalskom stadionu zapali cigaretu, da li može neko da ga spreči? Ne može da se spreči unošenje baklji, a kamoli paljenje cigareta. Tako da smo to naravno predložili da se izbriše. Takođe, u članu 4. se kaže,da je odgovorno lice dužno da obezbedi ovaj prostor bez duvanskog dima. I, sad, pazite, ''kao i da obezbedi da se u tom prostori ne nalaze opušci duvanskih proizvoda i pepeljare.'' Recimo, prođem ulicom pored neke škole i bacim opušak u dvorište škole – šta sad, direktor je odgovoran što sam ja bacio opušak? Ja sam nepristojan, naravno, ali to se ne radi, ali realno direktor ne može da bude odgovoran ako mu se u dvorištu škole nađe neki opušak. Besmislica. Hvala lepo. [[Aplauz]]
Ministar Nebojša Bradić ima reč. Izvolite.
Jedna mala replika u odnosu na pozorišne i muzičke predstave na otvorenom. Kao što znate koncentracija publike na takvim mestima i njihova koncentracija prema događaju je takva da neko ko učestvuje u tom činu, bilo da se radi o publici i gledalištu, ukoliko sedi pored vas kao pušač može da vam ugrozi i da izazove određenu reakciju i u samom gledalištu, da ne govorim da je takvih slučajeva bilo. Dakle, druga vrsta jesu slobodni događaji na otvorenom, kakvi su koncerti, gde publika može da šeta i da normalno bira za sebe svoj prostor koji će koristiti za posmatranje i učestvovanje u događaju, ali ako je otvoren događaj to ne znači da je publika rasuta, ona je, naprotiv, fokusirana i upravo jedan pušač koji sedi pored vas može da ugrozi vaše pravo da gledate predstavu, ako imate kupljenu ulaznicu. Ja sam penzionisani pušač tako da ne mogu da delim vaše uverenje – da je u tom smislu pušenje nešto što ne ugrožava sam čin kulturnog događaja.
Ima pravo na repliku narodni poslanik Zoran Šami.
Zahvaljujem. Pročitaću vam pažljivo šta ovde kaže – ''kao i otvoreni prostor za održavanje pozorišnih, bioskopskih i drugih vrsta predstava.'' Prema tome, šetala se publika, ne šetala, ona ne može da puši. Ne vidim razlog zašto, ako se radi o otvorenom prostoru? To je jedno. Drugo, gospodine, srećom da ste vi ministar kulture i srećom da ste pozorišni čovek – da li je vama u interesu da u pozorište, koje valjda živi zbog gledalaca, najveći broj ili polovina publike ne dolazi na predstavu? Ja prvi neću, jer ja ne idem u pozorište kao u apsanu. Hoću da se provedem u pozorištu, hoću da odgledam predstavu i hoću u pauzi da ima prostor gde mogu da pušim, a pogotovu ako je na otvorenom prostoru. Hvala lepo. [[Aplauz]]
Reč ima ministar Nebojša Bradić. Molim, samo jednom pritisnite taster.
Ne radi se samo o učesnicima koji su publika. Ovde se radi o izvođačima. Vrlo precizno se definišu standardi u kojima određeni izvođači treba da imaju određene uslove u kojima izvode umetničke sadržaje, kao što su, na primer, operski pevači. Operska pevačica u ambijentu gde se puši neće vam pevati.
Da li još neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Miroslav Markićević.
Poštovana potpredsednice, poštovani gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, želeo bih da koristim ono vreme koje ima stranka i da iskoristim ovaj deo diskusije da gospodina ministra nešto pitam. Verujem da će potpredsednica, s obzirom na to da je imala nadahnutu diskusiju u načelnoj raspravi, koju ja, ako treba da kažem, podržavam sto posto, imati malo tolerancije kao pušač prema pušaču za ovo što hoću da pitam gospodina ministra. Gospodine ministre, vi ste penzionisani pušač, a ja, nažalost, nisam. Prihvatio bih, za kaznu, da idem od škole do škole da svakom mladom čoveku pričam o štetnosti duvanskog dima i o svemu tome,međutim, ovde ipak dolazimo do nekih primera gde ima malo licemerstva države. Naravno, neću da pričam o tome – da duvan nije zabranjen, da država uzima pare od duvana, od akciza i sve drugo. Evo, na neki način, pošto je ovde bila diskusija, a da li ste vi kompetentni ili niste, mislim da o tome ne treba uopšte razgovarati, nego kao ljudi – vi ste već govorili o predstavi da smeta operskim pevačima, kako sam ja shvatio, nekima. Ja to poštujem. Da li ćete vi sada da izmenite scenarija i sve predstave u kojima se samo u toku predstave puši, gde glumci sede i puše, recimo, zato što je to takva drama, takva scena? Da li ste o tome razmišljali? Neću da pričam o filmovima. Sada bi trebalo sve filmove zabraniti gde glumci puše, ratni film, pa puše ljudi, neko kaže bolje građani i da puše, nego da piju bensedin. Dobro, ja ne idem toliko daleko. Ovo me baš zanima i stvarno pitam dobronamerno, na primer, kada u predstavi glumci i glumice trenutno u nekoj sceni puše, da li će i njima biti zabranjeno i kakve sve to posledice može da ima na umetnički život? Jedna predstava, odnosno treba je vama da pričam koliko se ona pravi, sada treba da se sve izmeni i scenario, jer će sada biti u suprotnosti sa ovakvim zakonom, kako je napisan. Ja bih stvarno želeo odgovor. Hvala lepo.
Od vremena ovlašćenog predstavnika iskorišćeno je dva minuta i deset sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Ima reč narodni poslanik Milan Knežević. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, iskoristiću malo vremena od poslaničke grupe pošto bih hteo da ponovim neke konstatacije koje smo u načelnoj raspravi izneli, mi kao poslanički klub, a da ne bude u odbrani kasnijeg amandmana, zbog javnosti koja prati ovaj prenos, da se ne stekne pogrešan utisak. Naime, kao Poslanički klub Napred Srbijo, SNS apsolutno smatramo, ponavljam, da je ovaj zakon potreban, ali isto i ono što smo rekli u načelnoj raspravi, mi smo za zakon koji treba da bude uravnotežen, da ispoštujemo sva prava nepušača, da ne budu izloženi duvanskom dimu. To apsolutno nije sporno. Svaka naša diskusija želi da, u odbrani amandmana koje ćemo da iznosimo, ispoštuje tu činjenicu. Samo smo hteli uravnoteženost, dajući amandmane, da se pušačima odvoji mesto i na odgovarajući način prostor gde mogu da puše. To je apsolutno u interesu i jedne i druge strane, i nepušača koji imaju zdrav vazduh bez opasnosti izlaganja duvanskom dimu, a sa druge strane, da pušači imaju neki svoj prostor gde će tu svoju naviku da upražnjavaju. Dakle, to je apsolutno korisno obostrano. U tom smislu mi smo i u načelnoj raspravi govorili, kao i ovde što smo podneli amandmane, da se nađe rešenje kako bi taj zakon bio uravnotežen i primenljiv. Ako je suviše rigidan, sigurno će vremenom, i tada sam rekao, rasti populacija koja će dovesti do kršenja zakona. Mi smo isto za to da se donese zakon i da se poštuje, kada je već donet, ali, ponavljam, da naše diskusije ne treba da budu shvaćene kao atak na nepušače. Mi i ako smo pušači ne želimo da ugrožavamo zdravlje nepušača. Nemojte da se gledamo kao pušači i nepušači, nego, ako i mi uvažavamo vaša prava, uvažite i vi naša. I, u tom smislu smo i podneli amandmane. Evo, kada se napravi analiza svih amandmana, iako je bila načelna rasprava, praktično, u toj načelnoj raspravi i kasnije u razmatranju nije bilo apsolutno dobre volje i pored neke naše argumentacije, za koju smo smatrali da je dobra, od 62 podneta amandmana 59 je odbijeno, tri su usvojena. Radi se o tim igraonicama. U ovih 59 amandmana u različitim varijantama, različitih poslanika, različitih poslaničkih grupa, dati su predlozi i pokušaji da se razreši ovaj problem u ovom zakonu, ali, očigledno, Vlada je krenula striktno da se apsolutno nijedan amandman ne prihvati. Naravno, tu su data obrazloženja koja, da ne čitam, pozivajući se i nabrajajući zemlje kod kojih je apsolutno zabranjeno pušenje, kao što su Britanija, Irska, pa onda 18 zemalja gde postoji delimično i zavisno od amandmana nabrajaju se sve te činjenice, pa mi se čini da će 2012. godine morati da se donese zakon o potpunoj zabrani pušenja. Mi smo i tada rekli da je pitanje kako sve to funkcioniše i u tim zapadnim zemljama. I kod njih ima mnogo kršenja tih zakona što se tiče pušenja, ali, da ostavimo to po strani, javiću se i kasnije po drugim amandmanima. Ovaj amandman koji se odnosi na član 3. gde predlažemo da se stavovi 2, 3. i 4. brišu, neću to da obrazlažem zato što je kolega Šami to obrazložio, tiče se otvorenog dvorišnog prostora i zato smo, da ne ponavljam, dali neko slično obrazloženje, a onda smo u ovom članu tražili jednu preformulaciju u smislu da vlasnik, odnosno korisnik prostora iz stava 1. može odrediti prostoriju u kojoj je pušenje dozvoljeno, pod uslovima propisanim ovim zakonom. Drugim rečima, predložili smo da u ovom spisku institucijama u kojima treba apsolutno da se zabrani pušenje, a gde će evidentno i sigurno da se javi problem dosta pušača koji rade na tim mestima, da se obezbedi prostor koji bi bio odvojen i gde bi oni mogli da puše. Želeli smo da se omogući i stvori prostor. U odgovoru, da citiram dve-tri rečenice obrazloženja zašto je odbijen ovaj amandman, a naravno intencija je jasna da se želi zabrana u svim nabrojanim prostorima da bude pušenja, kaže – mora obezbediti najveći stepen zaštite zdravlja, odnosno odsustva uticaja duvanskog dima na njihovo zdravstveno stanje. Pa, ovo što mi kažemo je isto. Ako obezbedite prostor za pušače bilo gde, vi ste zaštitili sve nepušače, izolovani su i praktično ova rečenica obrazloženja nema svoju svrhu, jer je i naš predlog u tome da nepušači budu zaštićeni, a na neki način i prema nama da se ispoštuju neka prava. Takođe, rečenica u obrazloženju – svaki zakon ima cilj podizanja svesti o štetnosti upotrebe duvana. Svaki zakon koji smo doneli ima preventivno delovanje. To je nama apsolutno jasno. Ovde, ipak, nije pokazana dobra volja da se nađe neko rešenje i odbijen je ovaj naš amandman na član 3. Mislim da je trebalo da se nađe sluha, pogotovo što su i neki poslanici i iz vladajuće koalicije pričali slično, što je svima nama jasno bilo da ovde nema političke obojenosti, nego je u pitanju razrešavanje konkretne situacije problema između ljudi, koji treba zakonski da se reguliše, uz uvažavanje svih prava i pušača i nepušača, i treće strane. Smatramo da ovaj amandman treba usvojiti. Između ostalog, i sada sam primetio, tu je možda i tehnička greška, u ovom stavu 6, koji smo rekli da se briše, kažete da posebna prostorija treba da ispunjava uslove koji su dati u članu 6. stavovi 3. do 9. U članu 6. nemamo devet stavova, imamo sedam stavova, tako da je možda tehnička greška. Hteo bih da ukažem i na to, vidim da niko od nas nije, a i ja sam, evo, sad, gledajući uvideo, da se ispravi, bar, ta greška. Možete da proverite. Dakle, član 6.ima do sedam stavova.Je l' ima? E, dobro, onda. Evo, kolega mi kaže, ali ja sam hteo i na to da ukažem. Hvala. [[Aplauz]]
Iskorišćeno je šest minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da) Narodni poslanik Zoran Šami ima reč.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Podneli smo na član 3. još jedan amandman. Potpisao ga je gospodin Dimitrijević. Radi se o stavu 5. gde se, između ostalog, navodi po alinejama u kojim zatvorenim radnim prostorima po vrstama delatnosti nikako nije dozvoljeno pušenje. Mi smo predložili da se brišu alineje 1, 6. i 10. i da se u alineji 11. brišu reči "mediji i". Sada ću to da obrazložim. alineja 1. kaže – "državna uprava i lokalna samouprava".Prvo, ne vidim zašto se pravi razlika između zaposlenih u nekom preduzeću, firmi, ustanovi i zaposlenih u državnoj upravi. Lično mislim da svi radnici imaju ista prava i ne vidim razlog zašto se u organima državne uprave i lokalne samouprave ne bi mogli predvideti prostori u kojima je pušenje dozvoljeno, pod uslovima propisanim ovim zakonom.To je prva stvar. Drugo, ako je reč o kulturi, malopre smo pričali zašto se posetiocima pozorišta ne bi omogućilo da u pauzi imaju neki prostor gde pušači mogu da se okupe i da puše i, naravno, da, pri tom, ni na koji način ne ugrožavaju prava nepušača, koji će imati neki drugi prostor gde je pušenje zabranjeno. Polazim od pretpostavke da ljudi idu u pozorište da se, da kažem, dobro provedu, da se zabavljaju a ne da idu u pozorište kao u apsanu. Društvena ishrana. Ako prostor zadovoljava da se vrši društvena ishrana, zadovoljava neke uslove, zašto se ne bi dozvolilo pod uslovima koji važe i za druge ugostiteljske objekte da u tom prostoru postoji neki prostor gde će se pušiti? Dakle, ne vidim razlog. Isto tako ne vidim razlog u alineji 11, kaže – ''mediji i prostor u kome se obavlja snimanje i javno emitovanje'', dobro, u prostoru u kome se obavlja snimanje i javno emitovanje nikad se nije ni pušilo, to je u redu. Ali, zašto u kancelariji gde novinar uređuje desk ne bi bilo dozvoljeno pušenje, ako seradi o pušačima, ili zašto, opet, ne bi postojao neki odvojen prostor za pušače? Ne vidim nikakav razlog da na taj način neki ljudi koji su zaposleni u ovakvim vrstama ustanova ne bi mogli da puše u prostoru koji je predviđen za pušenje. Naravno, nemam ništa protiv da u ustanovama zdravstvene zaštite, vaspitanja i obrazovanja itd, bude zabranjeno pušenje, to je potpuno jasno iz razumljivih razloga, ali, kad je reč o ovim poslovima, o ovoj vrsti ustanova, ne vidim zašto bi to bilo zabranjeno. Podsećam vas da valja doneti zakon koji će da poštuje sva ljudska prava. Gospodo, vi ne poštujete ljudska prava pušača, ne poštujete ih, hoćete da im uzimate novac, država im uzima velike pare na akcize, poreze i sve ostalo, ali, izvinite, pušenje, podsećam vas, nije kriminalna radnja i prestanite pušače da tretirate kao kriminalce. Hvala.
Od vremena ovlašćenog predstavnika iskorišćeno je tri minuta i 50 sekundi. Narodni poslanik Simo Vuković ima reč.
Zahvaljujem, gospođo Čomić. Moram da podsetim da smo mi prošle godine u ovom domu doneli Zakon o javnom zdravlju, praktično, jedan od ključnih sistemskih zakona iz oblasti zdravstva. Zašto je važan taj zakon? Zato što je on posle dugog perioda oslanjanja celokupne odgovornosti za javno zdravlje stanovništva na Ministarstvo zdravlja, mi smo tim zakonom definisali da tu odgovornost pored Ministarstva zdravlja snose i drugi činioci u državi i društvu, a pre sve tu su lokalne samouprave, državne institucije, kako na lokalnom, tako i na republičkom nivou. U tom smislu sam razumeo da restrikcija u smislu zabrane pušenja u ustanovama, kao što su državna uprava, lokalna samouprava, zatim, ustanove koje imaju izrazito važan javni zdravstveni značaj u smislu poruke, kao što su ustanove kulture, apsolutno zakon tu mora da bude restriktivan. Meni se čini da mi preko donošenja Zakona o javnom zdravlju, a ovaj zakon, između ostalog, po odgovornosti koja se prenosi, proizilazi iz tog zakona, moramo konačno da razumemo da svi javno-zdravstveni problemi, koje evidentno danas imamo, moraju da budu zajednička odgovornost, kako poslanika koji sede u ovom domu, tako i ljudi koji su zaposleni u državnoj upravi, lokalnoj samoupravi, ustanovama kulture. Zahvaljujem.
Od vremena ovlašćenog predstavnika iskorišćeno je minut i 30 sekundi. Reč ima narodni poslanik Đura Mučenski.
Poštovana predsedavajuća, smatram da ovaj amandman treba odbiti iz sledećih razloga. Donošenjem ovog zakona treba da radimo na jednom unapređenju svesti, koja je očigledno još uvek na vrlo niskom nivou, o tome šta je pušenje i kakvu štetnost izaziva pušenje. Imali smo načelnu raspravu gde smo izneli svu argumentaciju, i za i protiv. Mislim da je svima jasno, što se tiče štetnosti pušenja, da tu nema nikakve dileme. Mislim da postoji jedna teza koju treba jasno definisati, da ne pravimo jednu zamenu teza. Što se tiče samog pušenja i štetnosti koju izaziva, pušenje je definisano i tu smo se složili sa kolegom Pajom Momčilovim da se radi o bolesti zavisnosti. Ovde brkamo pojmove o ograničavanju prava i sloboda i o tome šta ovo društvo treba da radi da se bori protiv bolesti zavisnosti. Moramo da poradimo na pitanju obrazovanja i vaspitanja i podizanja svesti o tome da je pušenje štetno i da je to jedna druga kategorija. Ne smemo to brkati sa pojmom ograničavanja prava i slobode čoveka. Moramo mi poslanici, kao prvi predstavnici vlasti i naroda koji ih je izabrao, možda neko ne razume taj problem, da objasnimo težinu problema pušenja, zato što je socijalno prihvatljivo, ali nije vidljivo koliko je štetno. Naša je obaveza da budemo nosioci, promoteri jedne druge priče koja će ukazivati upravo na sve štetnosti. Upravo iz ovog razloga je neprihvatljivo da institucije koje na neki način predstavljaju državu, to su: državna uprava, lokalna samouprava, obrazovanje, zdravstvena zaštita i sve ostalo što je navedeno, a ovim amandmanom se predlaže da se brišu pojedine, nego, poslanici i upravo nosioci na određeni način državne vlasti i činovnici koji rade u državi treba da budu promoteri jednog drugog zdravog načina života. Upravo mislim da zbog toga ne treba prihvatiti ovaj amandman.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi. Narodni poslanik Zoran Šami, pravo na repliku.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Znate, gospodine Mučenski, meni je Josip Broz dizao svest 40 i kusur godina, pre nego što je umro. Stvarno nema potrebe da pričate to što pričate. Očekujem sad od vas da predložite da se proteraju fabrike duvana iz Srbije, da se zatvore fabrike duvana u Srbiji, da se svi koji puše strpaju u zatvor. Ne, ne, vi ste vrlo netolerantni. Zagovaram toleranciju, a vi zagovarate netoleranciju i još mi pričate o nivou svesti. Samo mi nemojte pričati o nivou svesti. Zahvaljujem.
Pravo na repliku, narodni poslanik Đura Mučenski.
Poštovani kolega Šami, uz sve uvažavanje, izgleda da 40 godina nije bilo dovoljno za podizanje svesti i moraćemo da nastavimo još 40 godina, moraćete ostaviti pušenje pa da doživite tih 40 godina. Upravo se o tome radi da moramo da podignemo svest. Ne radi se ovde o netoleranciji. Ovde se radi o širenju informacije o štetnosti pušenja. Nemojte da zamenjujte tezu ''štetnost pušenja'' i ''slobodu pušenja''. [[Aplauz.]]
Narodni poslanik Zoran Šami, pravo na repliku.
Obećavam vam, gospodine Mučenski, da za 40 godina, kada budem imao 102 godine, sigurno neću pušiti. Ništa ne zamenjujem teze. Mi smo se složili, to sam vrlo jasno rekao, da nema potrebe da raspravljamo o tome da li je pušenje štetno ili nije, ali dozvolite da radim i neke štetne stvari. Uveravam vas da i vi u svom životu radite neke štetne stvari, ne bi bilo uputno da to navodimo, ali sumnjam da postoji živ čovek koji baš od kad se rodi radi samo ono što nije štetno. Uostalom, podsetiću vas na reči, sada već pokojnog akademika Dušana Kanazira, koji je izjavio – da živeti nije zdravo, jer čovek od kad se rodi počinje polako da umire, što vi, s obzirom na vašu profesiju, svakako znate.
Narodna poslanica Aleksandra Jerkov ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Štetnost pušenja je bila tema u raspravi u načelu, sad i u raspravi u pojedinostima. To je nešto što niko ne dovodi u pitanje. Niko, gospodine Šami, ne sprečava vas da štetne stvari radite, samo što je problem u tome što štetne stvari koje radite ne ugrožavaju samo vaše zdravlje, nego ugrožavaju zdravlje onih koji možda na takav način ne žele svom telu da štete. Upravo je to momenat sa tim pravima pušača kada oni počinju da ugrožavaju zdravlje onih koji nisu pušači i time se njihova prava stavljaju iznad prava onih koji nisu pušači. I, upravo je namera ovog zakona da takav odnos niveliše. Imali smo dalje ovde u diskusiji, mislim da je dr Knežević govorio, da će zbog prevelike restriktivnosti ovog zakona rasti broj populacije koja će kršiti zakon. To možda jeste tačno, videće se. To sve zavisi od toga kako bude išla primena zakona i kakva bude bila, zapravo, restriktivna politika i sankcionisanje, da li će biti omogućeno da se masovno krši taj zakon. Međutim, isto tako postoji mogućnost, da će zbog velike restriktivnosti ovog zakona, rasti i populacija koja će možda prestajati da puši, što se pokazalo u zemljama koje imaju ovako slične restriktivne zakone, da veliki broj ljudi, u momentu kada ne može da puši na radnom mestu, ne može da puši u kafiću, u restoranu, prosto, prestaje da puši, jer vidi da je tako jednostavnije, što uostalom i jeste intencija ovog zakona, koji govori o velikoj štetnosti od pušenja. Gospodine Šami, vi možda nećete otići u pozorište zato što tamo ne možete da pušite, ali će neko možda otići u pozorište, pa neće pušiti, pa će možda, kada dođe kući prestati da puši. Mislim da će svrha ovog zakona biti ispunjena. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je minuta i 50 sekundi. Narodni poslanik Zoran Šami.
Gospođice Jerkov, nijednom rečju nikada, a mislim da to nije uradio nijedan poslanik u ovoj sali bio pušač ili ne, nisam zagovarao pravo pušača, da puši u prostoru gde smeta nepušačima. Samo zagovaram pravo pušača da im se odobri neki prostor gde će se skupljati pušači koji će da puše. Ništa više od toga. Prema tome, ovo što ste vi kazali, naprosto je sitna prevara na kartama. Radi se o tome, da se obezbedi prostor gde se može pušiti. Tamo gde smeta, recimo, ne palim cigaretu ni u ovoj sali, jer naravno to nije u redu. Ali, mora postojati neka rupa u ovoj skupštini u kojoj pušači mogu da puše i, ne samo u Skupštini, pošto Skupština nije toliko bitna, u bilo kojoj radnoj ustanovi, gde čovek mora da provede neko vreme, mora da postoji neki prostor gde neće nikome da smeta i gde će sam nesmetano da se truje.
Pravo na repliku, narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Ne bih se složila da je sitna prevara na kartama ovo što sam govorila i upravo to što vi govorite da mi želimo da proteramo pušače iz zemlje, da ih učinimo kriminalcima, upravo je to zamena teza, mislim, drugi poslanici su govorili o tome, već iz razloga koje navode. Međutim, takav prostor postoji u firmama, u ustanovama, osim u ovima koje su pobrojane ovim stavom 5. ovog člana, tako da razlozi o kojima je već govoreno, nema potrebe i nema smisla uvoditi takvo jedno mesto za pušače.
Narodni poslanik Milan Knežević, pravo na repliku.
Samo bih, pošto sam pomenut, mislim da se delom mi razumemo ili se ne razumemo. Mi, apsolutno, kao pušači želimo vas da zaštitimo od duvanskog dima. Naše diskusije i naši amandmani se odnose baš na to, što bi vama odgovaralo da mi budemo odvojeni, da imamo svoj prostor i vi nećete biti ugroženi. Apsolutno ne želimo da ugrožavamo vas. Kada sam pomenuo restriktivan i rigidan zakon za pušenje, ilustrujemo primere, gde će, da li su dvorišni prostori ili ove druge situacije koje stvaraju uslove teške kontrole i spontanog kršenja, a ne svesnog. Ukazujemo na neke manjkavosti koje zakonski neće moći da se regulišu u smislu kontrole pušenja. A, što se tiče svesnosti, pričali smo u načelu, apsolutno mislim da i naša deca, ne kažem da ne treba i dalje delovati u smislu edukacije, znaju štetnost duvanskog dima i komplikacije. Pričali smo o tome i da ne pričam više. Tako da, i prevencija iz samog zakona, ali i 40-godišnja edukacija, koju ste pomenuli, nije dovoljna, iako se zna. I u obrazloženju samog zakona navedeno je, to je veoma interesantno, ako se ponavlja da je pala stopa pušenja u tim razvijenim zemljama, kao što su Amerika i Engleska, gde borba protiv pušača ima rang borbe kao protiv mnogo težih kriminalnih radnji, do tog stepena: ''Kod dece su ti podaci alarmantniji. U mnogim evropskim državama 80-90% učenika od 13 do 15 godina navodi da se u kućama pred njima puši.'' Na šta ukazuje taj podatak? Da li mi treba da razmišljamo? Ovamo kažu – imaju 20%. Ova deca ne lažu. Da li možda i na Zapadu, proveo sam godinu dana u Americi, statistički malo lažiraju neke podatke. Hoću da kažem da oni imaju višedecenijsku prosvećenost o štetnosti duvana, a dovode do pogubnih posledica kod svoje dece (evo, od 80-90%, a to je ono što je dato u obrazloženju zakona. Nije trebalo da ulazimo na sajt). Da ne diskutujemo sada o tome, hoćemo samo da ilustrujemo. Svesni ste i vi da je to kompleksan problem, da je to problem koji nije lako prevazići, da je to problem gde moramo imati uzajamnu toleranciju, da vi budite zaštićeni, a i da se nama da mogućnost. Završavam, nastaviću kasnije. [[Aplauz]]
Tri minuta. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da) Narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević.
Moj uvaženi kolega Aleksandar Martinović podneo je u ime Poslaničke grupe SRS amandman na član 3. Član 3. se odnosi na zabranu pušenja na zatvorenom, radnom i javnom prostoru. Amandman glasi, u članu 3. stav 5. dodaje se alineja 15. koja glasi – ''zanatske radnje (krojači, frizeri, obućari, kozmetičari i slično)'' Obrazloženje koje je dao kaže da se amandmanom upotpunjuje Predlog zakona o zaštiti stanovništva od izloženosti duvanskom dimu. Potpuno je besmisleno obrazloženje Vlade za odbijanje amandmana, u kome se, između ostalog, navodi: ''Imajući u vidu karakter zanatskih radnji koje su amandmanom predložene (krojači, frizeri, obućari, kozmetičari i slično) može se osnovano zaključiti'' (potenciram posebno ''osnovano zaključiti") ''da takve zanatske radnje neće biti u mogućnosti da obezbede poseban prostor namenjen isključivo za pušenje, odnosno prostor u kojem se ne sme obavljati delatnost poslodavca, pa će iz tog razloga u tim zanatskim radnjama pušenje biti zabranjeno u skladu sa članom 3. stav 1. Predloga zakona.'' Ovde je na delu problem nedoslednosti, s obzirom na to da se i dalje omogućava pušenje u javnim prostorijama. Htela bih da kažem da su ovako diskriminisani, još više ugroženi, zanatski radnici, koji inače rade u jako nepovoljnim uslovima, posebno frizeri, obućari, kozmetičari i koji su svakodnevno izloženi raznim faktorima rizika koji im ugrožavaju zdravlje. To su razne vrste isparenja u obliku lepkova, kiselina, ulja i drugih hemijskih sredstva koje oni koriste u svom radu. Ta sredstva, na neki način, ugrožavaju život, pa mnogi ljudi iz ovih delatnosti odlaze prevremeno u penziju, jer imaju razne vrste profesionalnih oboljenja. Zato sada molim i predstavnika Vlade, gospodina ministra Bradića, da u saglasnosti sa predstavnicima Ministarstva zdravlja dobro razmotri ovaj zakon, jer na ovaj način, u ovim prostorijama, sigurno može da se omogući da se ne puši. Zbog čega su one diskriminisane u odnosu na ove druge prostorije u kojima se pušenje striktno zabranjuje. Mislim da ne treba diskriminisati ljude koji su već na jedan način ugroženi, čije zdravstveno stanje u uslovima rada može da bude pogoršano i da bude oslabljeno. Zbog toga, molim da ovo razmotrite i da ovaj amandman, ukoliko postoji mogućnost, usvojite. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je tri minuta i 15 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za zdravlje i porodicu je podneo amandman na član 3. Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima ministar Nebojša Bradić.
Ovaj amandman je tehničke prirode i on se prihvata. Znači, u članu 3. stav 6. reči – članom 6. st. 3-9. zamenjuju se rečima – članom 6. st. 3-7, radi jezičko-pravnog usklađivanja.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da) Narodni poslanik Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo jednog amandmana koji moram da prokomentarišem. Naime, vidite sada smo ovde vodili raspravu o podizanju javne svesti da je potrebno biti daleko rigorozniji u primeni zakonskih normi kada proterujemo duvanski dim. Šta ovaj amandman nudi? Ovaj amandman nam nudi da se proširi prostor u kome se može pušiti. Pored toga što je dozvoljeno kockarnicama, sada igračnicama treba da se dozvoli pušenje. To je sad meni malo čudno. Malopre kad osporavate gospodina Šamija, vi kažete – ne, mora zakon da bude restriktivan, a sad odjedanput vi proširujete restriktivnost zakona. Bio bih slobodan da kažem nekoliko reči. Ovaj član 3. je ključni član, koji po meni, u ovom zakonu zaslužuje apsolutnu kritiku i to je temelj zašto srpski radikali neće glasati za ovakav predlog zakona. Vidite, ako vi čitate zakon, prvu rečenicu, ona kaže: ''Pušenje je zabranjeno u svakom zatvorenom radnom i javnom prostoru, pod uslovima propisanim ovim zakonom.'' Sada će se ovde gospodin Bradić složiti, pa ne može u svakom zatvorenom, bez ovog "u svakom", ako ćemo da mu već udaramo neke iznimke i posebne situacije i, šta radi – odmah se član 3. devalvira u jednom narednom stavu, koji kaže, da se, izuzev od stava 1. ovog člana, može dozvoliti i u radnom prostoru, da se može dozvoliti i na javnim mestima. Pa, evo, te igračnice to su javna mesta. Dakle, kažete, malopre, treba biti restriktivan, treba biti svestan, a sada, odjedanput, ne, ovde treba da budemo širokogrudi. Sada bi se čovek pitao – u interesu koga je to? Da li naših kolega pušača i građana koji puše ili ne, da se njima, možda, izađe u susret? Ne. Ne izlazi se njima u susret. Vidite šta imate, ako vi na ovakav način, ovim zakonskim rešenjem u stavu 3. kasnije nabrojite gde apsolutno nije dozvoljeno pušenje, onda takvom relativizacijom niste dobili praktično ništa u odnosu na stari zakon. Pročitaću vam stari zakon, koji je toliko plemenito i toliko jasno napisan, da ne mogu da odolim, a da ga ne pročitam. Kaže – pušenje se zabranjuje u zatvorenim prostorima u kojima se obavlja vaspitno-obrazovna delatnost, uključujući zbornice, i obezbeđuje smeštaj, boravak, ishrana dece, učenika i studenata. Drugo, obavlja prijem, smeštaj, nega i lečenje korisnika zdravstvene zaštite, lica u stanju socijalne potrebe, obavlja proizvodnja, kontrola i promet lekova, obavlja proizvodnja smeštaja i promet životnih namirnica, održavaju kulturne, zabavne, sportske i druge manifestacije, priredbe i takmičenja. Prema tome, nema igračnica, nema kockarnica. Vi sada derogirate, i ovaj, za mene, jasno, čitko i realno napisan zakon za ovo vreme. Dalje, kaže ovako – obavlja javno snimanje i emitovanje, obavlja delatnost društvene ishrane, održavaju sednice i drugi organizovani skupovi. Još, posebno se zabranjuju u prevoznim sredstvima u kojima se obavlja javni prevoz u drumskom saobraćaju, u prevoznim sredstvima u kojima se obavlja javni prevoz u železničkom i vazdušnom saobraćaju i unutrašnjoj plovidbi, osim u posebno određenim odeljcima, zatvorenoj prostoriji u kojoj radi zaposleni nepušač, odnosno dva ili više zaposlenih, od kojih je najmanje jedan nepušač. Pa, gde ćete bolje od ovoga što je ovde kazano, a vi ste ovim članom 3, ovim gimnastikama, u jednom trenutku ustajete i zalažete se za restriktivnost, a u drugom trenutku derogirate čak i ovo što je prethodni zakon sjajno uradio. E, sad semorate opredeliti. Nije ovo amandman u interesu građana Srbije. Nije pisao amandman ni moj uvaženi kolega Sima Vuković. Slobodan sam da kažem, po stilu, on tako ne govori, na Odboru ga čujem. To nije njegov jezik. To je jedan koštani jezik administrativca, naravno, onoga ko je i pisao zakon. I to je potpuno jasno, da je Poslanička grupa, sada sam slobodan i to da kažem, neće mi niko zameriti, G17 plus instrumentalizovana od strane Ministarstva, da ona ovde promoviše njihove zakone… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, ja ću vam zameriti. To je nedopustivo. Ne možete omalovažavati nijednog poslanika pojedinačno, niti možete izricati sudove o tome da li neko samostalno obavlja posao narodnog poslanika ili je instrumentalizovan.) To nisam ni rekao. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, pažljivo vas slušam, a vas molim da pogledate stenogram vašeg sopstvenog izlaganja. Podsećam vas na obavezu da poštujemo odredbe Poslovnika koje nas obavezuju na uljudno ophođenje.) A, šta bih ja vas zamolio, ako mi dozvolite, ljudski? Da upitate moje kolege da li su se osetili povređenim, da li sam ih uvredio, pa da oni reaguju… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, nema potrebe da pitam bilo koga kako se oseća u slučajevima kada vi kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Imam obavezu da vas podsetim da je zabranjeno kršiti odredbe Poslovnika Narodne skupštine i to je jedina moja obaveza i dužnost koju ispunjavam.) Zahvaljujem vam na ovim pedagoškim, dobronamernim upozorenjima, ali ne mogu kapacitetom svog mozga da shvatim da sam uvredio moje cenjene poslanike sa kojima 20… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, sada vas upozoravam da ne možete u svom govoru izricati stavove, diskvalifikacije o bilo kom narodnom poslaniku, niti sumnjati u sposobnost bilo kog narodnog poslanika da obavlja svoj posao, niti možete imati saznanja te vrste, niti smete to da govorite. Ako insistirate da dalje kršite Poslovnik, na raspolaganju sam vam i za odredbe koje su meni mnogo neprijatnije da ih primenim nego vama da ih trpite.) Znate šta, dovodite me u sumnju da iskreno govorite ovo što ste iskazali u poslednjoj rečenici. Moguće je da je i tako. Odustaću. Besmislena je ta rasprava. Ako mogu da završim ovaj član 3, šta sam hteo da kažem za njega, ako dozvoljavate? Nastavljam. Imali smo odličan predlog. Da je Vlada ili, recimo, Ministarstvo zdravlja stvarno htelo da zauzme malo stroži stav prema duvanu, onda je imalo čitav niz drugih mera, a to su: akcize da podigne cenu cigareta da podigne. Ako čitate našu Strategiju o zabrani duvanskog dima, koju je donela ta vlada, lepo ćete naći odredbe gde se kaže da su zablude da će država izgubiti nešto od para ukoliko podigne cene cigareta. Ne, dobiće više para. U Strategiji se kaže da je zabluda ako proizvođačima duvana ne dajete premije za duvan da oni propadaju. Neće, vi ih preusmerite i na neke druge kulture. Na kraju krajeva, ako mogu da završim, o čemu se radi? Ovakvim članom 3. i ovim intervencijama vi relativizujete prvi stav ovog člana i onaj prethodni zakon dovodite u neprijatnu situaciju da proširujete neka mesta i neke situacije. Ovaj zakon, ovo je moje mišljenje, valjda imam pravo da ga kažem, donosi se u interesu proizvođača cigareta. Ovaj zakon se donosi u interesu onih koji su vlasnici igračnica, kockarnica. Koji je to prihod države i kako bismo ga mogli kvalifikovati, ne bih sada o tome, jer verovatno bi onda dobio neku opomenu. Prema tome, da je država htela, Ministarstvo zdravlja, evropske standarde ono bi tužilo Duvansku industriju Srbije i strane fabrike koje se ovde nalaze, kao što je američko ministarstvo zdravlja, englesko, tužilo proizvođače i dobilo velike odštete zbog troškova zdravstvene službe u lečenju bolesti izazvane duvanskim dimom. I to bi bila iskrena i prava mera koju jedna odgovorna vlada može da donese i da onda dokaže da se istinski bori protiv štetnih efekata duvanskog dima. Hvala vam. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je osam minuta, ostatak vremena na davanju uputstva. Narodni poslanik Simo Vuković ima reč, pa narodni poslanik Đura Mučenski.
Uvažena gospođo Čomić, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, moraću da odgovorim na deo ovih argumenta, deo pseudoargumenata uvaženog doktora Momčilova i pokušaću da shvatim da u žaru odbrane ili protivljenja mom amandmanu niste imali nameru da se uvredljivo izrazite prema meni, ali, činjenica radi i istine radi, ovaj amandman jeste podnet da bi prepoznao nešto što postoji. Zakon o igrama na sreću definiše nešto što se zovu igračnice. Moram da vas uverim da nisam jedan od konzumenata i nikada u životu nisam bio ni u kockarnici, ni u kladionici, ni u igračnici, ali to je jednostavno život i postoji deo populacije koji posećuje te prostore. Predlagač, kada nam je dao ovaj predlog zakona, kada je ušao u skupštinsku proceduru, očigledno je taj segment preskočio. Mogu da razumem vašu želju da napravite jednu političku konotaciju, pa možda i dobijate neki poen time što biste mene ovde predstavili kao lobistu za jaku duvansku industriju ili za kockarnice, ali mislim da ćete tu promašiti metu. Apsolutno ne pripadam tom krugu ljudi niti je takva intencija postojala i s tim u vezi pozivam vas da se upoznate sa Zakonom o igrama na sreću, pa ćete videti da postoje objekti tog tipa koje zakon, radi pravne sigurnosti poslova, mora da definiše. Ono, što, takođe, moram da dodam, slušajući stavove vaše poslaničke grupe, u jednom momentu razumem da ste vi za restriktivan zakon, u drugom za zakon koji je za nešto više kompromisa, tako da mi se ponekad, ipak, čini, da vas vratim na početak vašeg izlaganja, da vi počinjete da bivate akterom jedne Joneskove drame iz ''teatra apsurda'', neka me ispravi ministar Bradić, prosto ne mogu da ispratim vaš politički stav, kada se tiče ovog predloga zakona. Zahvaljujem.
Dvadeset sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Paja Momčilov, pravo na repliku. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, hajde da krenemo od ovog poslednjeg što ste rekli, da vam nije jasan stav Poslaničke grupe SRS. Potpuno je jasan – nećemo glasati za ovaj zakon. Ponavljam –ovaj zakon je lošiji od prethodnog. U prethodnom zakonu nema nigde sobe bez plafona ako soba ima plafon, to ne postoji u prethodnom zakonu, ovde ima. Da ne nabrajam, mogao bih još. Ima još interesantnih stvari. Ono što vi kažete da ne znate zašto ovako govorimo, pa, evo, kada se ministar obraćao ovde, da vam citiram, imam stenogram, pazim o onome što govorim i ono što čujem od drugih, kaže – ''došao je red da napravimo veliki iskorak.'' Objasnite mi, gde je to veliki iskorak. Ne kažem da igračnice na sreću nekome ne donose sreću, a ovom nesretnom narodu ne. One su instrument kojim se zavarava narod i kome se otupljuje svest o teškoj ekonomskoj situaciji u kojoj se nalazimo i o teškom životu većine građana. Nisam mislio da ste vi zagovornik tih krugova, samo sam govorio da intencija amandmana ako se uklopi u član 3. na način kako predlažete, onda, meni stvara utisak da je ona uperena ne ka dobrobiti i ka zadovoljenju pušača, nego jednog profitnog lobija kojim ne treba da se diči nijedno društvo, a on je realnost i to niko ne spori. Samo je to bilo deo onoga što sam hteo da kažem. Ne vidim iskorak. To vas pitam. Gde je taj iskorak. Vidim da se neki, pogotovo mladi, iz Poslaničke grupe DS zalažu za sveobuhvatnije mere, ali nije realno. Ako ćete pravo, u Evropskoj povelji o ljudskim pravima i nemate pravo na zdravlje. Ako ćete realno, u Evropskoj povelji o ljudskim pravima nemate pravo na čistu sredinu. Ali imate član 2. i član 3, pravo na zdravlje, jer tako se participira iz drugih članova, iz pravo na privatnost, član 8. Na kraju krajeva, Evropski sud je slučaj Nemačke kada su se žalili izvesni nepušači da ih ugrožavaju pušači, presudila da nemačka Vlada nije pogrešila kada je dozvolila i prostore za nepušače. Samo toliko. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Đura Mučenski. Izvolite.
Zahvaljujem. Zarad javnosti, da bude jasno i nedvosmisleno rečeno, kao član Odbora za zdravlje na Odboru raspravljam, razmišljam i glasam prema onome što smatram da je ispravno, a ne prema onome što neko implicitno, na neki način, sugeriše, tako da imamo tu slobodu mišljenja. Kao što vidite, i ovde u javnoj raspravi smo izneli slobodu mišljenja i različita mišljenja ste mogli da čujete iz pozicije i iz redova opozicije. Što se tiče člana 3. i vašeg amandmana, sada ponavljam još jedanput situaciju vezanu za precizno definisanje ustanova u kojima je zabranjeno pušenje. Još jednom, smatram da je jako dobro da sve ono što na neki način predstavlja državu, zdravstvo, školstvo, obrazovanje, gde svi drugi ljudi, na neki način, gledaju kao primer kako treba da funkcioniše država, da tamo treba da bude zabranjeno pušenje. Očigledno je da lutate sada u ovome da li je ovo suviše restriktivan ili manje restriktivan zakon. Malopre ste se u svom izlaganju izjasnili o prethodnom zakonu da je taj zakon sjajan, a ja vas pitam da li ste vi glasali za prethodni zakon.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćen je jedan minut i 20 sekundi. Narodni poslanik Paja Momčilov, pravo na repliku.
Da odgovorim prvo na pitanje. Da li sam glasao – naravno, 2005. godine je donet taj zakon, nisam bio u parlamentu i nisam glasao. Odmah da vam dam kratak i jasan odgovor. Rekao sam u odnosu, molim vas, kada poredimo ova dva zakona, ovaj zakon u odnosu na onaj, po meni, jeste sjajan zakon sa 20 tačaka koji se samo ne sprovodi. U načelnoj raspravi sam rekao i zbog čega. Napravili ste jednu omašku. Nije ovo moj amandman, ovo je amandman gospodina Sime Vukovića. Imam pravo da se javim po njemu. Ne raspravljamo o mom amandmanu. A, ono što ste na samom početku rekli, da vi autonomno donosite svoje stavove, u to i ne sumnjam. Problem je jedino u tome, evo, ministar Bradić je uzeo reč pa je rekao da se radi o tehničkoj ispravci amandmana koji je Odbor doneo. Odbor je doneo, opet, tehničke ispravke četiri amandmana, čime je pokazao svoju dobru volju. Pa, nismo mi ni tako zlonamerni, makar, poslanici opozicije nisu glasali, bili su uzdržani. Dakle, imali ste te tehničke intervencije u ovom zakonu i to mu je manjkavost. Šta je bila jedna od intervencija? Poziva se u jednom članu na stav koji ne postoji u drugom članu. I, to je jedna od izmena, ona će doći na red. Eto, i to smo prihvatali. Nema tu zle namere, to je potpuno jasno. Naš stav ko ne može da shvati to je, opet, već drugi problem. Hvala vam. [[Aplauz]]
Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 4. amandman je podnela grupa od 21- og narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Zahvaljujem. Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika i u okviru toga će biti reči i o amandmanu. Današnja rasprava, kao i rasprava u načelu, jasno pokazuje da postoje ljudi poslanici koji ovde sa pravom diskutuju na dva osnovna koloseka. Predstavljam grupu onih koji se zalažu za očuvanje makar tolikih prava pušača koliko su do sada imali po ranije pominjanom zakonu i druga grupa diskutanata koja bi htela sada da kao najteži bojni otrov i najveći uzrok svih zala i smrtnost svake vrste pripišu duvanskom dimu, te da se miris duvana ne sme osetiti u nekoj prostoriji. To je, naravno, potkrepljeno i brojnim komentarima na amandmane koje smo podnosili, gde se često poziva na različite okvirne konvencije, smernice, na njihovo davanje, pa, čak, koliko to proizvodi u svesti građana ova diskusija o ova dva zakona, za koji se ne mogu reći da mogu biti biser, delo ministra zdravlja. Možda će se on kititi time i da je to najvažnije što je uradio u svom mandatu, a bilo je mnogo većih problema za rešavanje. Čovek nije tu i teško je sada o tome polemisati. Dakle, taj zakon je počeo polako da pospešuje, podstiče drugačija razmišljanja nepušača koji do sada u prisustvu pušača na otvorenom prostoru, recimo, nisu praktikovali. Čuje se, čak, da će štetnije biti za nepušače nego za samog pušača, štetnije efekte ima ako on sa rastojanja od nekoliko metara udiše njegov dim itd. Nejasne statističke formulacije često mogu biti kakve god hoćete, a znate i sami za statističke obrade u zdravstvu da mogu različitim ozbiljnim stručnim radovima dovesti do očekivanog rezultata; Kaplen-Majerova kriva preživljavanja, npr. sa istovremeno prisutnih deset faktora rizika, vi možete izvući onaj koji želite u skladu sa radom i očekivanim rezultatima. Statistika je svemoćna nauka, ali, takođe, postoji osnovna tendencija, osnovni princip da niko od nas koji smo pušači ovog časa ne motiviše druge koji to nisu i da to počnu. Niko ih ne tera da sede sa nama u istoj prostoriji. Tražimo da za nas bude obezbeđen prostor, da u njemu budemo samo mi, od drugih, propisno i u skladu sa zakonom izolovani, da ni na koji način ne treba da vršimo promociju pušenja i da time treba da delujemo na omladinu, na mlade ljude da prekinu to da rade, da se, kako neke statistike govore, u tom pravcu i ide. Za one koji su u tom poroku bolesti zavisnosti, kako je, već, sve, nas, grupa ljudi sela, definisala i utvrdila da jesmo, pa, čak i u kategoriji zavisnih, dakle, to su ljudi kojima treba, na neki način, pomoći. Svako od pušača je svestan kada bi, zaista, neko ozbiljan anketirao, pa ponudio nekakvu simboličnu nagradu onome ko pogodi pravi odgovor, ko se iskreno izjasni o tome da je pušenje korisno ili štetno – ko bi to, još, napisao i rekao da je pušenje korisno?! Nije potrebno onima koji drugačije misle o ovom zakonu neprekidno prišivati etiketu o promociji pušenja, niti toliko stavljati na pijedestal činjenicu da će, ako negde neko u okolini puši a, pri tom,neko prođe pored toga, pa osetidim, strašno i opako od toga oboleti. Kontra pitanje za takve događaje jesu, takođe, možda stidljive statistike o tome da su upravo oboleli oni koji su prekinuli pušenje od onog radi čega su prekinuli pušenje po savetu lekara. Nije sve u medicini dva i dva su četiri, multifaktorijalnost, genetska predispozicija i mnogo toga daju pravo onima koji su, nažalost, u teškoj prilici da se od toga mogu lako odviknuti, da etapno, postepeno, sami, skopčani sa činjenicom, dovoljno izolovani, dovoljno stigmatizovani, obezbede neki prostor za ostatak svoje pušačke karijere, a u pokušaju da se od toga odviknu, ili da plaćajući kazne, izgube više šansu da mogu da puše, to i dalje čine. Dakle, amandman o kome se ovde govori jeste jedna intervencija koja je, čini mi se, jako logičnom, da se zabranjuje pušenje u svim sredstvima prevoza, čak se pominje i splav u zakonu. Zamislite splavarenje Drinom, otvoren splav i neko upalio cigaru i ko će sada, vozač splava, vlasnik koji to radi za novac, da ga upozori ili da mu piše prijavu na posebno propisanom formularu. Ili, recimo, u brodovima. Nismo mi više zemlja koja može da ima dugačke brodske linije, ali možemo da ima turističke brodove koji voze na Dunav, Dnjepar, Volgu, pa da se napravi takva situacija. Sigurno da tu postoji restoran u kom može da se puši ili ne može. U nekim vozovima u kojima postoje kušet-kola, čak, i da se uvedu neka spavaća kola za pušače, ako treba, da se nađe prostor za pušače. Nešto može da se uradi za tu kategoriju ljudi, koja odista pristaje da i dalje bude stigmatizovana i žrtvovana na određeni način, a najmanje je potrebno ovim zakonom činiti takve nejasnoće i takve dubioze. Jer, znamo da je i po sadašnjem zakonu u zdravstveni ustanovama pušenje zabranjeno, ali teško ćete naći u Srbiji zdravstvenu ustanovu u kojoj ne postoji prostor, neko zove "svetlarnik", neko zove "akvarijum", neko zove "ono ćoše", neko koristi druge metafore da to objasni, da se sklone zdravstveni pušači. Pa, tu su i kardiohirurzi, pa, tu su ljudi koji najbolje vide posledice pušenja, naravno, ne samo pušenja, multifaktorski su razlozi. Ne mislim time da nekoga ohrabrim i ne priznajem replike te vrste, da može da se puši i da drugi činioci ne mogu da mu naškode. Ali, generalno, ovakva prohibicija pušača moguća je jedino ukoliko se odluči da bude totalna zabrana pušenja, zatvaranje fabrika, prodavnica duvana. Koliko je to racionalno i koliko je to logično treba razmisliti pre nego što se u takvu odluku posegne. Ako budemo i u tome prednjačili u 2012. da svuda učine zabranu pušenja, pretvorićemo svoje stanove u zimskom periodu na opšte trovaonice naše dece, a što opet svakom opterećuje savest. Svako to gleda u uslovima kako greju, kada otvorite deca će da nazebu od toga. Nesaturirani pušač, pušač pod stresom na radnom mestu, ne može da funkcioniše normalno. Jako je dugo potrebno da se ljudi odviknu od toga, strasni pušači, višegodišnji pušači, ne mogu ih ni zakonske kazne naterati. Ljudi, to bi izgledalo kao kada bismo sada hteli da biološku prednost mladosti suprotstavimo fiziološkom procesu starenja, da sve ljude koji su navijači ''Partizana'' nateramo da postanu navijači ''Zvezde'', da kažemo nije to, baš, nešto naročito korisno, pređite vi polako za ''Zvezdu''. Neke stvari je nemoguće zakonski preseći. Evolutivni tok i jasna statistika pokazuju da postoji sazrevanje u svesti nacije, da to jeste štetno i ne treba tako drakonskim merama ići, prenebregnuti tu činjenicu, dopustiti određeni stepen evolutivnosti i dopustivu i prihvatljivu stigmatizaciju pušača, koji, eto, nesrećnom okolnošću imaju tu biološku, socijalnu, kulturnu, zdravstvenu nepogodu i nepravdu da jesu pušači, pa ih treba pustiti da u tome bez velikih sankcija prolaze. A, ne armiju inspektora, policiju, udružena ministarstva, Kad bi država tako efikasno radila, samo se smenjuju siromaštvo ili druge stvari, gde bi nam bio kraj, koliko radi na progonu pušača i na zaštiti od straha od štete onih koji će možda udahnuti i osetiti miris dima itd. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe iskorišćeno je pet minuta i 15 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Milan Dimitrijević. Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Spadam u one ljude koji se zalažu za to da se zakoni poštuju. Nadam se da ovde svih 250 poslanika, takođe, smatra da zakone valja poštovati. I zato sam uvek, nezavisno o kom je zakonu reč, protiv odredbi koje su nesprovodive. U članu 4, stavu 1, tački 2) kaže se da je pušenje zabranjeno u svim vozilima kada se koriste kao službena vozila za prevoz putnika ili robe. Hoćete da mi objasnite koji će to vozač svom direktoru koga vozi službenim vozilom da zabrani da puši ili koji će vozač da zabrani ministru da puši u kolima? Mislim da neće nijedan. Ko će to da kontroliše? Ne može se kontrolisati. Prema tome, pisati takvu odredbu decidiranu u zakonu znači unapred pristajati da se zakon krši. To je jedno. Drugo, u tački 1) spominje se splav, samo piše – splav, da je na splavu zabranjeno pušenje. Prvo, postoje privatni splavovi. Prošetajte obalom Save ili Dunava, pogotovo Save, i videćete na stotine i stotine privatnih splavova. Zašto ljudi ne bi pušili na splavu? Drugo, ako je reč o splavu koji se koristi kao ugostiteljski objekat, on podleže odredbama zakona za sve druge ugostiteljske objekte, a ako je zatvoren zna se šta sleduje, ako je otvoren ne vidim opet razlog zašto se ne bi pušilo. Dakle, izvinite na izrazu, potpuno besmislena odredba. Takođe, opet se ponavlja u stavu 4. da je odgovorno lice dužno da obezbedi da se u prostoru ne nalaze opušci duvanskog proizvoda. Nešto što odgovorno lice realno ne može da spreči. Naprosto, takve stvari ne treba i ne valja pisati. Hvala.
Od vremena ovlašćenog predstavnika iskorišćeno je 20 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman je podnela narodna poslanica Dušanka Plećević. Reč ima narodna poslanica Dušanka Plećević.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 4. se odnosi na deo koji govori o zabrani pušenja u javnom prevozu, tako da kada neko od poslanika iz vladajuće većine kaže da ovaj zakon nije zakon o zabrani pušenja, onda on nije pročitao ceo zakon, već samo njegov naslov. Dakle, zabrana pušenja u javnom prevozu član 4, ja sam svojim amandmanom predložila da se posle stava 4. doda stav 5. koji glasi: "Organizacije koje se bave javni prevozom dužne su da svoja opšta akta usklade sa ovim zakonom u roku od 180 dana od dana primene zakona." Vlada nije prihvatila amandman, sa obrazloženjem da je članom 30. Predloga zakona propisana obaveza svih pravnih lica i preduzetnika u čijim objektima je zabranjeno pušenje, da usklade svoje poslovanje sa odredbama ovog zakona i da to ima karakter prelazne odredbe, pa se iz tog razloga ne može naći u drugim odredbama zakona koje imaju materijalno-pravni karakter. Po mom mišljenju odredbe člana 30. se odnose na tehničko-tehnološke poslove fizičkog odvajanja pušačkog prostora, nabavku ventilacionih uređaja i sistema, postavljanja znakova zabrane pušenja i slično, naročito u ugostiteljskim objektima, zatvorenom radnom prostoru, javnom prevozu itd. Moj amandman se, međutim, odnosi na preciziranje poslova kontrolora zabrane pušenja, koji se kao zanimanje prvi put uvodi u praksu ovim zakonom. Nepreciznost člana 14. stava 2. o preduzimanju mera od strane kontrolora u slučajevima kada opomenuto lice ne postupi po usmenom nalogu, eventualnom kršenju prava pomenutog lica, rešilo bi se internim aktom privrednog subjekta. Kontrolori zabrane pušenja ne moraju i ne mogu znati sve zakone i način postupanja u ovakvim situacijama i precizna uputstva u ovom smislu bila bi neophodna. Osim toga, kontrolori zabrane pušenja će najverovatnije biti lica kojima je to dodatni posao. Lica koja će se menjati, naročito u smenskom radu, pa odgovorno lice neće uvek biti prisutno da mu da usmena uputstva i naloge o postupanju. Ubeđena sam da će ova nepreciznost uneti zabunu i nedoumicu u načinu praktične primene zakona među ljude koji će svakodnevno morati da se sreću sa prekršiocima ovih odredbi. Zbog toga smatram da moj amandman ima smisla i da će poslovni subjekti sigurno dopuniti svoja opšta i interna akta, baš zbog ovih nejasnoća i nepreciznosti, i bez obzira što ih ovaj zakon ne obavezuje. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je minut i 10 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević.
Gospodin Aleksandar Martinović u ime Srpske radikalne stranke podneo je amandman na član 5, koji se odnosi na ugostiteljske objekte za ishranu i piće. Amandman glasi: ''Naslov iznad člana 5. menja se i glasi: 1. Ugostiteljski objekti koji poslužuju samo piće. U članu 5. dodaje se novi stav 1. koji glasi: U svim objektima u kojima se služi hrana pušenje je zabranjeno. Dosadašnji st. 1, 2, 3. i 4. postaju st. 2, 3, 4. i 5.'' Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a obrazloženje je vrlo nejasno. U obrazloženju se navodi da se amandman ne prihvata iz razloga što su Predlogom zakona u isti pravni režim stavljeni ugostiteljski objekti u kojima se služi hrana, kao i ugostiteljski objekti u kojima se služe samo pića, a iz razloga što i jedni i drugi predstavljaju objekte u kojima korisnici borave. Ja bih pitala ministra – otkud pravo da se u isti pravni sistem stavljaju ugostiteljski objekti u kojima se služi hrana i piće, kada svi znamo da postoje ugostiteljski objekti u kojima se služi samo hrana, a postoje i ugostiteljski objekti u kojima se služi piće? Takođe, postoje i ugostiteljski objekti u kojima se služi i hrana i piće, ali tačno ne znamo koliki je broj jednih, drugih i trećih. Srpska radikalna stranka smatra da je ovaj zakon loš i da ne donosi ništa novo, pa zbog toga nećemo glasati za ovaj zakon. Takođe, smatramo da je ovaj zakon donet pod pritiscima ugostitelja i to uglavnom onih u čijim se ugostiteljskim objekata služi piće, i raznih duvanskih kompanija, koje imaju koristi od proizvoda od pušenja. Da ste stvarno hteli da rešite problem zaštite stanovništva od duvanskog dima povećali bi akcize na ovaj duvanske proizvode ili bi smanjili godišnju proizvodnju duvanskih proizvoda, koja svake godine stvara deficit u budžetu Republike Srbije. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je dva minuta i 45 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 5. amandman je podnela grupa od 21. narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Milan Knežević.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, imamo jedan amandman, ali naš amandman se odnosi na kompletnu korekciju člana 5. ovog zakona. Smatramo da je naša formulacija bolja. Praktično, u ovom članu 5. kada se pogleda ima tu, prvo, mnogo uslovljenosti, kvadraturom većom od 80 metara, mada tamo, već, u nekom sledećem članu imamo i manju kvadraturu. Dalje, tu se pominju, a po nama je to, odnosno da treba površine na kojima se služe pića grupisati u vizuelnu celinu. Uostalom, funkcija u ugostiteljskim objektima, odnosno vizuelni efekat je važan, ali je funkcionalna povezanost nešto što je mnogo značajnije. Dalje, ovo je veoma osetljiva tema kada treba da zabranjujete pušenje u ugostiteljskom objektu. To će tek, kada bude mnogo restriktivniji zakon, ako bude donet, o zabrani pušenja na svim javnim mestima, sigurno dovesti do, možda, kolizije sa promovisanom slobodom preduzetništva, jer direktno limitiranjem, zabranjivanjem i ograničavanjem pušenja u ugostiteljskim objektima dolazi do kolizije poslovanja. O tome sada da ne diskutujemo, ali evidentno je da će biti problema u realizaciji toga. U našem amandmanu, da ne čitam, jer ću izgubiti minut i po vremena, gde je jasno pomenuto da treba da bude ograničen prostor bez duvanskog dima, da ima posebnu ventilaciju, isto je predviđeno da bude zabranjeno pušenje u objektima koji služe samo za konzumiranje hrane. Tako, iz tih razloga smo predložili da se ovaj član 5. preformuliše. Dobili smo obrazloženje za odbijanje, isto kao za amandman koji je podnet na ovaj član, gde se opet poziva, ono što sam i malopre rekao, odnosno navode se primeri zemalja kod kojih je potpuna, delimična, zabrana i ovo što smo pomenuli – da do 2012. godine treba da se predvide rešenja za opštu zaštitu od uticaja. Tako da, ovo obrazloženje za odbijanje ovog amandmana, u konkretnoj situaciji koja se odnosi na ovaj zakon, smatramo da nije adekvatno i predlažemo da se ovaj naš amandman usvoji. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćen je jedan minut. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Sada dolazimo na sledećih nekoliko članova 5, 6, koji zahtevaju jednu generalnu rekonstrukciju. Dve su stvari važne što se tiče amandmana na član 7. Nažalost, moram da kažem da sam oduvek smatrao da lekari uče manje fizike i hemije, nego što je to neophodno, pa ću se zato truditi da govorim vrlo polako. Naime, kad računate koncentraciju otrovnih materija u nekom prostoru… Pretpostavljam da će ljupke dame da me slušaju umesto što pričaju. Nisu se prepoznale, izvinjavam se. Pretpostavljam da ćete me saslušati. Dakle, kada računate koncentraciju otrovnih materija u nekom prostoru, onda je računate u odnosu na zapreminu tog prostora, a ne na površinu. Površina blage veze nema sa koncentracijom bilo koje otrovne materije, pa i duvanskog dima. Prema tome, ograničavanje vezano za kvadraturu jeste popuno besmisleno. U stvari, ima još jedan razlog. Dakle iz dva razloga. Ne govorim sad o tome da li to treba da bude 80 kvadrata, 50, 150 ili 550, to uopšte nije važno. Važno je koliko kubature ima taj prostor. Naveo sam primer prostora koji je 20 kvadrata, visok 10 metara i ima 200 kubika vazduha. Prostor od 80 kvadrata, visok dva metra ima 160 kubika vazduha. Verujte mi, pre izvesnog vremena bio sam na jednoj svadbi u prostoru koji ima 150 kvadrata, iako sam pušač, hteo sam da se udavim od dima jer je biovisok jedva nešto više od dva metra. Prema tome, vaša odredba u zakonu je besmislena. Vežite se za kubaturu prostora. Ona je besmislena još iz jednog razloga. Naime, ako imate dva prostora iste visine od 20 kvadrata i 80 kvadrata, u onaj od 80 kvadrata staje četiri puta više ljudi i po logici stvari, pošto je raspodela ravnomerna, ima četiri puta više pušača. Koncentracija duvanskog dima će u oba prostora jednake visine biti ista. To je još jedan razlog zašto je uopšte podela po kvadraturi besmislena. Možete nešto drugo da uradite, a to je da izvršite podelu po kubaturi, pa da kažete – potrebno je toliko kubika vazduha da bi dejstvo duvanskog dima bilo podnošljivo, da kažem tako. Uopšte ne razumem zašto ste odbili ovaj predlog. Ovaj predlog ima još jednu stavku, a to je, moram da pročitam šta smo predložili, a mi smo predložili amandman koji glasi da se ceo ovaj vaš čuveni stav 2, koji je budi bog s nama, menja i da glasi – odgovorno lice u ugostiteljskom objektu, čija je ukupna zapremina veća od 180 kubnih metara, uopšte ne insistiram na 180, može da bude i 200, koliko hoćete, može da dozvoli pušenje u celom objektu ili delu objekta. Dakle, može da bira hoće li da bude samo za nepušače, hoće li da bude samo za pušače ili da ga deli pola-pola, kako hoće. Neko je od mojih kolega, izvinjavam se, zaboravio sam tačno ko, dao jedan krajnje suvisli predlog u raspravi u načelu, a to je da država može, ne ovim zakonom, nego jednim drugim zakonom da finansijske stimulanse da onima koji imaju ugostiteljske objekte npr. samo za nepušače, tako što će da im smanji porez. Naravno, to nije predmet ovog zakona, ali postoje drugi mehanizmi, a ne samo mehanizmi zabrane i restrikcije, nego postoje i drugi mehanizmi kako se to može regulisati. Dakle, amandman DSS je dvostruk. S jedne strane, tražimo vezivanje za kubaturu, što je jedino logično. S druge strane, tražimo da oni koji su preko nekog nivoa kubature mogu da odaberu da restoran bude samo za nepušače, samo za pušače ili pola-pola. Pa, neka biraju, a država neka ih nekim drugim propisima, eventualno, stimuliše da drže restoran za nepušače, ako to žele. To je u redu. Ne znam zašto ste odbili, neću da čitam vaša obrazloženja, mnogo bih vremena izgubio na čitanje takvih stvari, nepotrebno je, ali ne razumem čemu tolika tvrdoglavost da ostajete pri rešenju koje je, ponavljam, potpuno besmisleno. Hvala.
Od vremena ovlašćenog predstavnika iskorišćeno je tri minuta i 45 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman je podnela grupa od 21. narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Evo primera kako se nije uspelo da se dođe do svesti zakonopredlagača, da jednom modifikacijom člana ostavimo sve tamo što stoji u članu 6, da ga napišemo kraće, jasnije i prihvatljivije. Hteli smo da član 6, umesto kao što izgleda dugačak za čitanje, bude kraći i da piše: ''Prostorije u radnom i javnom prostoru u kojima je pušenje dozvoljeno moraju biti odvojene od ostalog prostora i imati odgovarajuću nezavisnu ventilaciju koja dim izbacuje na otvoren prostor.'' Te prostorije se ne mogu koristiti u druge svrhe, niti biti namenjene za boravak ili obavljanje delatnosti. Na ulazu treba da stoji – ''prostorija za pušenje''. Ima li jezgrovitijeg, jasnijeg, čistijeg, i šta to uopšte nije u skladu, pa se upućujem na tumačenje odgovora Dušanu Mariću itd, koji je Vlada dala? Ne razumem. Šta je ovde bio razlog da se ne prihvati, i šta ovde nije dovoljno suvislo i dovoljno jasno? Dakle, postoji očigledna volja, namera da se zacrtani princip sprovede, da se, jednostavno, stavi zabrana i da se više od jedne trećine ili možda 40% ljudi u Srbiji stave u diskriminatorski položaj, potpuno svesni činjenice da to već i jesu bili, ali na ovaj način, osim što kažnjavate pušače, kažnjavate i vlasnike objekata. Kakvu će oni imati mogućnost da pred gostom koji je pušač, koji je, nešto, tako, pogrešio, prošetao do toalet-prostora sa cigaretom – da ga kazne?! Stvaraju utisak o svojoj kafani da kažnjava, zove inspektore. To je skup nerealnosti koja ne može da se odradi. Drugo, u vašem predlogu, kako integralno stoji, piše i broj lica, pa klizna vrata. Pazite, ljudi moraju da kupuju klizna vrata sa elektromotorima. Pa, automatski piše gore – ne možeš da uđeš, prepuna prostorija ili ne radi ventilacija. To pišete po evropskim modelima. Pa, svi putujete. Pa, šta nas čeka na aerodromima? Katastrofa, ponižavajuća katastrofa, jedni druge od dima ne vidimo! Ko nas pita za ventilaciju?! Možete da kupite piće u restoranu, da ponesete do prostorije za pušenje kafu s cigaretom, ne daju ni da ponesete piće. Niti su stavili ikakvu ventilaciju, niti vas pitaju koliko vas je unutra. Te koji vam daju takve modele, koji vam daju natuknice, obrasce, ne morate, baš, u svemu poslušati. Nisu dali ni dinar za toranj koji su srušili, ni za obolele od raka i svega toga. To se prećutkuje, to ne vide. Nuklearni otpad, ozračeni smo, pobijeni, pa nismo tako trčali u susret da tražimo od njih mišljenje da se kroz neku izvinjavajuću donaciju ili nešto drugo odradi. Dakle, hoću reći, imali smo dobar amandman koji je zaista mogao da popravi ovaj ovako rogobatan, razuđeni član, pun nelogičnosti, ovako, vlasnici ugostiteljskih objekata će morati da rade različite popravke, a oni moraju da žive i posle ovog zakona. Kakva klizna vrata, kakva automatska ispisivanja? Ko pravi ta automatska ispisivanja, uređaj u kvaru, prebukiran uređaj? To košta, ljudi! Prostorija za pušenje i kraj priče. Odeljak za pušače i ništa više. Kratko, jasno, logično, kako i treba da bude u zakonu. Prosto, ne razumem tu potrebu da se tako odnosite prema svakom predlogu koji iz dođe opozicije na način da ga treba diskriminisati, a tek obrazloženja koja ste dali, ona su krajnje nepitka. Vraćate nas po tri-četiri člana unazad da vidimo šta ste kom poslaniku odgovorili, pa u tom piše – e, tako je odgovoreno Martinoviću, pa Šamiju, pa ovom, pa onom. Sad ti dok vidiš to objašnjenje moraš da iščitaš pola ovog papira odgovora Vlade. Nije ni potrebno, osobito nije potrebno onda kad je stvar jasna, kao što je reč o članu 6. Zahvaljujem.
Od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe iskorišćeno je minut i 30 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Član 6. je budi bog s nama. Prvo, u stavu 1. predložili smo ono što smo predložili u prethodnom stavu, a to je da se stvari vezuju za kubaturu prostora, a ne za kvadraturu. Neću ponovo obrazlagati, računam da ste me razumeli kad sam prošli put obrazlagao. Međutim, u ovom članu ima nekih stavova koji su totalno besmisleni. Malopre je moj uvaženi kolega pomenuo nešto od toga. Samo da vam pročitam, predložili smo da se ti stavovi brišu. Kaže: ''Prostorija za pušenje mora biti opremljene ventilacionim sistemom koji je sastavni deo prostorije za pušenje koji je fizički odvojena od drugog ventilacionog sistema, s tim da vazduh s duvanskim dimom iz prostorije za pušenje ne sme da prelazi u druge zatvorene prostorije koje se nalaze u tom zatvorenom prostoru.'' Izvinite, imate prostoriju za pušenje. Uostalom, u prostoru je zabranjeno pušenje. Kako vi mislite da neko uđe u tu prostoriju za pušenje? Mora da otvori vrata. Koliko znam, teleportacija još nije izmišljena. Mora da otvori vrata da uđe, kao i da otvori vrata da izađe. Tog trenutka kada je otvorio vrata, mogu da budu kakva god hoćete vrata, sem ako nećete da propišete posebne izolacione komore koje ljudi moraju da ugrađuju, kao u svemirskim brodovima, vazduh će da se meša. Opet, da kažem, pišete, da upotrebim blagi izraz, besmislice, mada bih vrlo rado upotrebio i neki malo ozbiljniji izraz, ali, bojim se da će stroga predsedavajuća da me, s pravom, kazni. Nemojte pisati besmislice. To će neko da čita jednog dana, pa će pitati – ko je ovo pisao. Kako vi zamišljate da iz ove sale, gde se ne puši, uđete u prostor gde se trenutno puši i da pri tom ne otvorite vrata. Mogu da budu klizna, kakva god hoćete. Nemojte pisati besmislice itd, da ne obrazlažem sve ovo, nema nikakve svrhe. Dali smo jedan predlog kako treba da izgleda taj član zakona, u kojem, ponavljam, vraćam se ponovo na kubaturu, a ne na kvadraturu. Aman!
Od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe iskorišćeno je trideset sekundi. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, jedan od nedostataka ovog zakona zbog kojeg SRS ne može podržati njegovo usvajanje jeste što on po našem mišljenju više motiviše vlasnike ugostiteljskih objekata koji ne žele da zaštite nepušače, nego one koji žele da to učine. Šta mora da učini vlasnik jednog ugostiteljskog objekata koji odluči da dozvoli pušenje u polovini objekta? Ne mora da učini apsolutno ništa. Dovoljno je da uzme 10 listova papira, ako ima deset stolova, na pet listova napiše – za pušače, na pet listova napiše – za nepušače i završen posao. To je sva njegova obaveza i u organizacionom i u finansijskom smislu. Sa druge strane, pred vlasnike ugostiteljskih objekata koji žele da zaštite nepušače, da uvedu ovu posebnu prostoriju za pušenje, postavlja se niz uslova. Prvo, on mora da obezbedi posebnu prostoriju, a ako je nema mora da je izgradi. On na taj način ne samo što se izlaže finansijskim troškovima, nego smanjuje svoj poslovni prostor, jer u tom prostoru nije dozvoljeno da se služe hrana i piće. Drugo, mora iznad vrata te prostorije da stavi posebne oznake – prostorije za pušenje, čak da navede broj lica koja mogu da uđu u tu prostoriju. Sledeće, pored ulaza u prostoriju za pušenje, kao i u samoj prostoriji za pušenje, u slučaju kvara ventilacionog sistema automatski pojavi mora da se (pazite ovo) oznaka zabranjenog pušenja zbog kvara na ventilacionom sistemu. A, šta ako se pokvari ovaj sistem za obaveštavanje?! Sledeće što ovaj jadnik mora da uradi, prostorija za pušenje mora biti zatvorene od prostorije u celini itd. i mora imati klizna vrata. Sledeće, vazduh iz te prostorije ne sme da se reciklira, nego mora putem ventilacionog sistema biti izveden u otvoreni prostor. Kad sve saberete i oduzmete, ovaj ugostitelj mora da se izloži velikim finansijskim troškovima i da napravi znatne organizacione promene, izmene u svom objektu. Onda se nameće pitanje – zbog čega bi on to radio, zbog čega bi se izlagao ovim troškovima, obavezama, tim pre zato što postoji realna mogućnost, u svakom slučaju, to će se događati, da mu objekat kontrolišu razne komunalne inspekcije i da mu pišu prijave, da plaća kazne zato što mu ne svetli svetlo iznad vrata gde piše da je pokvaren ventilacioni sistem ili iz nekog drugog razloga? Onda je najjednostavnije rešenje koje taj čovek može da uradi, najbolja usluga koju može da uradi sam sebi, jeste da donese odluku da nema prostoriju posebnu za pušenje, nego da kaže – ova polovina objekta je za pušače, ova druga polovina je za nepušače i završena stvar. Za posledicu možemo imati jednu situaciju, teoretski, da u Srbiji nemamo nijedan ugostiteljski objekat veći od 80 kvadrata u kome su zaštićena prava nepušača, jer ako se nalazite u jednoj prostoriji od 80 kvadrata, gde u jednoj polovini puši pet ljudi i oni ljudi koji se nalaze za susednim stolom, u svakom slučaju, udišu duvanski dim. [[Aplauz]]
Jedan minut i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmani koje je SRS podnela na članovi 5, 6. i 7. od izuzetne su važnosti. Upravo način na koji ste formulisali ove članove još jednom potvrđuje ono što pričamo već duže vreme, a to je da vi uglavnom prevodite tuđe zakone i da se često izgubite u tom lošem prevodu ili bukvalnom prevodu. To se može videti iz više članova, iz člana 3. u kojem se pozivate na stavove 8. i 9. koje ne postoje u ovom članu. To se može videti i tamo gde određujete posebna pravila za sobe u hotelima koji imaju plafon, iako, koliko je nama poznato, a evo čekamo još uvek odgovor od ministarstva, sve sobe u hotelima u Beogradu imaju plafone, još nismo čuli da postoji neki hotel koji raspolaže sobama bez plafona. Vi ne prihvatate ove naše amandmane, ali se ovde suštinski vidi koliko diskriminišete, koliko je besmislen zakon, jer diskriminišete vlasnike onih ugostiteljskih objekata koji se odluče da uvedu stroža pravila, a upravo mislim da bi intencija države morala, barem prema onome što ste nam rekli, biti drugačija. U članu 6. gospodin Marić predložio je brisanje stavova 3, 4, 5. i 7, jer se kroz njih uvode neka dodatna opterećenja za vlasnike ugostiteljskih objekata većih od 80 kvadrata, koji se opredele umesto da podele lokal na dva dela, dva jednaka dela ili veći deo za nepušače, u kom slučaju duvanski dim može bez ikakvih prepreka prelaziti iz jednog dela ugostiteljskog objekta u drugi, dok za one koji se odluče da izgrade ili da obezbede na drugi način posebnu prostoriju za pušenje propisujete čitav niz potpuno besmislenih odredbi. Moram pročitati ovu, gde kažete da se ispred ulaza u prostoriju za pušenje, kao i samoj prostoriji za pušenje mora obezbediti da se u slučaju kvara ventilacionog sistema automatski pojavi oznaka zabranjenog pušenja zbog kvara na ventilacionom sistemu. Zaista ne znam kome je ovakva besmislica pala na pamet, ali je suštinsko pitanje – zašto propisujete teže uslove za one koji se odluče da se u njihovim objektima ne puši? Normalno bi bilo da za one koji idu na to da njihovi objekti budu za pušače budu teži uslovi, a vi ste propisali upravo suprotno. To se možda na najbolji način vidi kroz naredni član 7, koji govori o vlasnicima lokala i ugostiteljskih objekata manjih od 80 kvadratnih metara, gde kažete da se vlasnici takvih objekata mogu opredeliti da li će njihovi objekti u potpunosti biti ''za'' ili će biti u potpunosti u njima zabranjeno pušenje. Kako je moguće da vlasnik lokala od 70 kvadrata, ukoliko se opredeli da njegov objekat u potpunosti bude za pušenje ima samo obavezu da na ulazna vrata objekta istakne odgovarajuću nalepnicu u skladu sa ovim zakonom, da sa druge strane, onaj ko se opredeli da pola objekta bude za pušače, pola za nepušače, takođe, ima samo obavezu da na pola stolova zalepi nalepnice gde je pušenje dozvoljeno, a gde nije, a da na kraju, one koji se opredele da se u tom objektu ne puši, već da postoji posebna prostorija za pušenje, praktično, terate i poterujete ih kroz pakao, propisujući dva odvojena ventilaciona sistema, propisujući automatska vrata, mehaničko zatvaranje i ne znam šta još. Zar ne bi bilo normalno, ukoliko se objekat podeli na dva dela, pa se kaže pola je za pušenje, a pola na pušenje, da u tom slučaju propišete dva odvojena ventilaciona sistema. Vi ovako šaljete jednu poruku da, praktično, Vlada Republike Srbije propagira pušenje; da li je to zbog onih milijardi koje svake godine dobijate iz akciza ili iz nekih drugih razloga, dobro bi bilo da nam ministar kaže. Još jedanput gospodina Bradića moram podsetiti da je uloga ministra da aktivno učestvuje u diskusiji. Ovako, potpuno se obesmišljava njegovo prisustvo. On, zaista, mirno čeka da poslanici završe raspravu po amandmanima i da onda kaže i pročita nekoliko rečenica koje je unapred pripremio, a nama bi bilo i mnogo draže i mislim da bi to bilo konstruktivnije, mislim da je to i njegova obaveza, da na ove konkretne primedbe, koje nemaju nikakve veze sa političkom pripadnošću ili dnevnom politikom, odgovara neposredno nakon što one budu iznete. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je pet minuta i 15 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao neko ko sebe smatra preduzetnikom, imam potrebu da vas podsetim da smo u prethodnih godinu dana izgubili preko 200 hiljada radnih mesta u preduzetničkom sektoru, da se do tih izgubljenih radnih mesta došlo i zatvaranjem pojedinih trgovinskih i ugostiteljskih radnji i da ono što je propisano u članu 7, da se te male ugostiteljske radnje, a ja ih u Jagodini znam na desetine koje imaju po nekoliko stolova, obavezuju da svoje goste dele na pušače i nepušače, doprineti da ljudi ostanu bez posla. Mislim da je to nešto što je u potpunosti neprimenjivo. Tako će jedan veliki broj tih ljudi, koji bukvalno sastavljaju kraj sa krajem i rade za jako male plate i nadnice, staviti u situaciju da će morati da zatvori te ugostiteljske objekte. Zato je vlast morala prilikom donošenja ovog zakona da ima mnogo više i svesti i mere i brige o preduzetništvu i da restrikcije, koje su nam svima potrebne, ipak, uvodi postupno. Želeo bih samo da kažem da je i kaznena politika koja je predviđena, mislim, uvredljiva za sve preduzetnike, jer vi propisujete kazne od 500 hiljada do milion dinara. Od pet do deset hiljada evra za pravno lice – pa, kod velikog broja tih ljudi njihov kompletan inventar i sve ono što su uneli u te ugostiteljske objekte ne prevazilazi tu sumu. To je nešto slično kao što smo pre nekoliko godina imali, da je finansijska policija kažnjavali vlasnike trafika sa po 100, 200 hiljada dinara, iako kompletna roba koja je uzeta na odloženo plaćanje nije iznosila toliko i još, pri tom, zatvarala im radnje na po mesec ili dva. Zbog te i takve politike, takve nebrige prema preduzetnišvu, mi smo i došli danas u situaciju da iz meseca u mesec opadaju primanja u budžet, kada je u pitanju PDV, da smo došli u situaciju da nas očekuju povećanja PDV i da imate sve manji broj ljudi koji rade u privatnoj privredi, a da je sve veći broj onih koji su u javnom sektoru. Prema tome, ovo što ste predvideli neprimenjivo je. I, evo još jedan podatak koji će možda da zainteresuje sve moje kolege. Po nekoj svetskoj statistici 80% ugostiteljskih objekata propada u prvoj godini rada, još 80% posle treće godine rada. To nije neka delatnost koja je visokoprofitabilna, prema tome, trebalo je imati mnogo više obzira, mnogo više brige o tim ljudima, kojih, po nekoj mojoj proceni, ima verovatno od 30 do 40 hiljada koji danas žive od te delatnosti i čije porodice egzistiraju u tim malim ugostiteljskim objektima. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je minut i 15 sekundi. Reč ima narodni poslanik Simo Vuković. Izvolite.
Uvažena gospođo Čomić, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, da se javim za reč podstaklo me je prethodno izlaganje koje se odnosilo upravo na to da li je ovaj zakon uvažio realnost, odnosno koliko naša ekonomija zavisi od ugostiteljstva, koje jeste jedna od grana iz kojih se puni budžet, a sa druge strane, čini jedan žilaviji deo ekonomije. Meni se upravo čini da je ovaj zakon uvažio tu realnost i da je zapravo proizvod toga. On ni u kakvom slučaju, da je bio u potpunosti restriktivan ugrozio bi funkcionisanje, barem u prvom periodu, ugostiteljskih objekata, što je bilo uputstvo iz zemalja, pogotovo u okruženju. Vaš amandman se odnosi na član 7. Taj član 7. govori da se odredbe iz članova 5. i 6. ne primenjuju na objekte koji su do 80 kvadrata. Mislim da vaši prijatelji ili poznanici koji drže ugostiteljske objekte sa ta dva-tri stola nemaju razloga za nezadovoljstvo u ovakvim zakonskim rešenjima. Nisam siguran da smo se u potpunosti razumeli i zato sa rezervom pristupam prethodnoj vašoj diskusiji. Hvala.
Od vremena ovlašćenog predstavnika iskorišćeno je jedan minut i 30 sekundi. Pravo na repliku, narodni poslanik Zoran Antić.
Samo bih još jedanput da pojasnim ovaj član 7. Dakle, ako imate ugostiteljske objekte koji se sastoje od nekoliko stolova, od 30, 40, 50 kvadratnih metara, moraćete da se opredelite da li u tom objektu ima pušenja ili nema. Hoću da kažem da je veliki deo tih ugostiteljskih objekata bukvalno za komšiluk za kvart i vi ćete sada biti u situaciji da delite komšiluk na pušače i na nepušače. Jednima ćete omogućiti da budu vaši gosti, a drugima to onemogućavate. Mislim da je to ono što je neprimereno i da su ti mali ugostiteljski objekti ponajviše ugroženi. I, ako se brinemo o njima, trebalo je da postoji neka granica do koje se ovaj zakon ne odnosi, granica kada je u pitanju površina, a to su baš ti mali ugostiteljski objekti kojih ima jako puno širom Srbije. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za zdravlje i porodicu podneo je amandman na član 7. Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima ministar Nebojša Bradić.
Predloženim amandmanom se vrši pravno-tehnička redakcija usklađivanja sa definicijom javnog prostora iz člana 2, kao i pravno-tehničko usklađivanje sa čl. 5. i 6. Predloga zakona. To je iz razloga što se definiše jasnije opredeljenje ugostiteljskog objekta čija je površina manja od 80 kvadratnih metara, dakle, samo se odnosi na ove objekte koji nisu u sastavu drugog prostora u kome je pušenje zabranjeno, a u skladu je sa ovim zakonom.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Ovo je poslednji put što ću govoriti na istu temu, kao poslednji pokušaj da uverim predlagača zakona da popravi zakon, u smislu da umesto parametara površine, koriste parametar zapremine, jer je to jedino suvislo. Parametar površine, ponoviću, ne znači apsolutno ništa. U većoj površini biće više ljudi, pa i više pušača. Bitna je zapremina tog prostora. Moram da priznam, verovao sam da ako će jedan amandman ili neki amandmani biti prihvaćeni, to su ovi koji su potpuno zdravorazumski i na tragu onoga što je predlagač zakona, pretpostavljam, želeo da kaže, samo je odabrao parametar koji nije adekvatan. Prema tome, žao mi je što ovde nije ministar da može da reaguje na licu mesta. Stvarno ne vidim razlog zašto se zapremina nije uzela kao parametar. Istovremeno zameram i kolegama iz Odbora, očigledno se nisu udubljivali u amandmane, jer da jesu videli bi da je rešenje u amandmanu koji smo dali na dva-tri člana, koji se vezuje za zapreminu prostora, ne površinu, krajnje suvislo. Neću više o tome govoriti. Ima još članova koji govore o istoj temi, kasnije kao posledice. To je moj poslednji pokušaj da promenite nešto.
Reč ima narodni poslanik Simo Vuković.
Pošto profesor Šami po treći postavlja pitanje, izlažem se riziku da sa profesorom matematike ulazim u diskusiju oko toga. Dakle, sada kontra pitanje za vas. Ako imamo kafe-bar, koji ima 80 kvadrata, vi možete da nadogradite galerijski prostor, što je često slučaj u Beogradu, čime se povećava upotrebna površina, povećavate broj ljudi u istoj kubaturi, a menja vam se površina. Profesore, tražim odgovor na to pitanje vezano za ovo što insistirate na kubaturi, a ne na upotrebnoj površini.
Narodni poslanik Zoran Šami, pravo na repliku.
Samo da odgovorim uvaženom kolegi. Naravno da je za koncentraciju dima bitna isključivo i samo kubatura. Kvadratura nema nikakvog uticaja, apsolutno nikakvog. To što vi kažete da se nadgrađuje itd, upravo ste dali argument za ono što ja pričam, vi samo povećavate površinu upotrebnog prostora, povećavate broj ljudi koji se tu može pojaviti. On može da nadogradi, da od 60 kvadrata napravi 100 kvadrata upotrebnog prostora. Da li je popravio kvalitet vazduha? Ne, pokvario ga je. Zato što je stvorio prostor za boravak dvostruko više ljudi, pa, dakle, i dvostruko više pušača, pa, dakle, i dvostruko više dima u jednom te istom zapreminskom prostoru. Ako želite da pravite razliku u kvalitetu prostora, a to je očigledno želja, kvaliteta u smislu da li će biti previše zadimljeno ili premalo zadimljeno, slažem se da treba praviti razliku, ali to onda morate raditi na kubaturi tog prostora, a ne kvadraturi. Kvadratura nema nikakve veze. Možete imati 300 kvadrata i 20 kvadrata. U 300 kvadrata će stati 15 puta više ljudi. Imaćete 15 puta više pušača i imaćete, praktično, ako ima istu visinu, istu koncentraciju duvanskog dima. To onda nema nikakve veze da pravite razliku. Jedino što je važno, to je da imate kubaturu. To je važno. Ovo nije nikakvo političko pitanje, štaviše, mislim da na tragu intencije samog zakona koji je to predvideo, samo kažem – neka to bude kubatura. Predložio sam 180 kubnih metara. Nemam ništa protiv da to bude i 200 kubnih metara. Sasvim svejedno, mogu da ispravim amandman momentalno. Nije u tome stvar. Stvar je u tome da to mora da bude kubatura a ne kvadratura.
Da li se još neko javlja za reč? Narodni poslanik Đuro Mučenski. Izvolite.
Apropo ove matematike imamo sigurno jedan problem. Naime, zakonskim rešenjima imate najnižu dozvoljenu visinu prostorije, to je tri metra. A, vašim predloženim rešenjem od 180 kubika, vi ćete smanjivati ovaj prostor od 80 kvadratnih metara na 60 kvadratnih metara, to je tako definisano zakonom, prema tome, sve ono što jeste preko toga. Druga stvar, to jeste procena, na neki način, da li ćete na jednom prostoru smestiti 10 ili 50 ljudi i zato je predlagač i polazio od kvadrature, jer možete na neki način da budete ograničeni visinom, a jeste ograničeno zakonski visina. Što imate veći prostor, normalno je da ćete imati i više pušača ili nepušača na tom mestu i ako imate određeni prostor koji je veći od 80 kvadrata, to je verovatno, ne mogu da ulazim sada tačno u procenu, jeste bila procena koliki je prosečan broj ugostiteljskih objekata po svojoj površini takav kakav jeste i da je na osnovu toga procenjeno šta je najmanje štetno.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je minut i 25 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Podneo sam amandman u ime DSS. Odmah da kažem moj motiv. Moj je motiv da se predlagač zakona ne bruka. U članu 8. se definiše koje uslove mora da zadovoljava prostor u kome se eventualno može pušiti itd. i u stavu 1. tačka 4) piše sledeća rečenica, vredi je pročitati, ''ako soba ima plafon i ako je, osim što ima vrata i prozore, potpuno zatvorena sa svih strana tvrdim zidovima od poda do plafona.'' Izvinjavam se, ali moraću da objasnim šta je soba. Soba je nešto što ima četiri zida, što obavezno ima patos i što svakako ima plafon. Ako nešto od toga fali, to nije soba. Prema tome, onda je to terasa, razrušena soba. Ne znam. Polazeći od toga da soba obavezno ima četiri zida, da obavezno ima plafon i obavezno patos, onda je odredba tačke 4) potpuno besmisleno. Ima još jedna tačka koja je besmislena, a to je tačka ''6) ako se vrata sobe'', o tome sam čak malopre nešto i govorio, ''u kojoj je pušenje dozvoljeno ne otvaraju u prostoriju u kojoj pušenje nije dozvoljeno, izuzev ako ta soba ima vrata koja se mehanički zatvaraju.'' Prvo, sva vrata se mehanički zatvaraju, osim ako se ne zatvaraju elektronskim putem, ali to je pitanje zaključavanja vrata. Nema nikakve veze sa količinom dima koja će eventualno da izađe. Drugo, potpuno mi je neshvatljivo kako zamišljate – imate sobu u kojoj se puši, imate okolni prostor u kome se ne puši. U sobi u kojoj se puši, soba ima vrata, mora neko da uđe i da izađe. Ne vidim način kako će to da se spreči, osim ako nećete zahtevati da se prave specijalne komore oko takve sobe. Pa čak i da se naprave specijalne komore, opet će komora biti kontaminirana. Ovo vređa, ovakve formulacije, kako da vam kažem, ne baš neku visoku inteligenciju. To vređa sasvim nisu inteligenciju. Molim vas da ovo izbacite iz zakona. Ovo nema nikakve veze sa mozgom. Hvala lepo.
Od vremena ovlašćenog predstavnika iskorišćeno je 45 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Članom 8. definišu se objekti i prostorije, konkretnije hotelske i motelske sobe u kojima je dozvoljeno pušenje. Da ne čitam, kaže – pušenje je dozvoljeno osim ako, ako, ako, … i na kraju posle tačke 6) predlažem da se doda tačka 7) koja bi glasila – ''ako se u sobi ne nalazi lice koje se izjasni protiv pušenja u istoj'', odnosno koje se deklariše kao nepušač. Vlada je odbacila ovaj amandman uz sledeće obrazloženje: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što je članom 8. stav 1. tačka 2) Predloga zakona propisano da je obaveza nadležnog lica u ugostiteljskom objektu da gostu prilikom izdavanja sobe ponudi mogućnost izbora kako sobe za pušenje tako i sobe u kojoj pušenje nije dozvoljeno. Na taj način postoji obaveza ugostiteljskog objekta za smeštaj da ima dovoljan broj soba za pušače kao i soba za nepušače, tako da postoji mogućnost izbora od strane gostiju.'' Postavljam jedno pitanje – šta ako hotel ili motel u određenom trenutku nema nijednu sobu na raspolaganju koja je određena za nepušača, a ima, recimo, na raspolaganju jednu sobu koja je predviđena za pušače, međutim, tog dana na recepciju hotela, soba je četvorokrevetna, dolaze četiri gosta, od ta četiri gosta tri se izjašnjavaju kao nepušači, jedan je pušač? Ako ovaj amandman bude prihvaćen u sobi neće biti dozvoljeno pušenje. Po ovom predlogu zakona bilo bi logično da pušenje bude dozvoljeno. Smatram da je to prosto nedopustivo, da je suprotno samoj suštini zakona i razlozima za njegovo donošenje i predlažem Vladi da prihvati ovaj amandman. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 15 sekundi. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je još jedna prilika da se vidi koliko ste vi, pored toga što ste nestručni, i pravnički nepismeni, ukazao bih vam na odredbu stava 6. člana 8. koja kaže: ''Odgovorno lice u ugostiteljskom objektu ima pravo da donese odluku da je u svim sobama pušenje zabranjeno.'' Pitam vas, gospodine ministre, šta ovo znači imajući u vidu odredbu člana 3. ovog zakona, koja kaže da je pušenje zabranjeno u svakom zatvorenom, radnom i javnom prostoru, pod uslovima propisanim ovim zakonom? Pošto očigledno ne shvatate pravi značaj ove odredbe, to znači da je članom 3. ovog zakona generalno propisana zabrana pušenja svuda u svakom radnom i javnom prostoru, a u taj prostor spadaju svakako i objekti za smeštaj, hoteli, hosteli i sve ostalo. Gospodine ministre, razumem da niste stručni za ovo, da verovatno niste ni pročitali ovaj zakon, kao i onaj o lekovima za koji vas je Vlada ovlastila da budete ovlašćeni zastupnik, međutim, to je vaš problem, pa, ako se ne razumete u neku materiju onda nije trebalo ni da prihvatite da se nađete u situaciji da pred poslanicima u Narodnoj skupštini branite ono što je besmisleno. Članovima 5, 6, 7. i 8. propisujete izuzetke od generalnog pravila i ako pročitate član 8. videćete koji su uslovi pod kojima određeno ovlašćeno lice može propisati izuzetak od generalne zabrane pušenja. Samim tim, odredba stava 6. da odgovorno lice može propisati zabranu u svim sobama potpuno je besmisleno. Ta zabrana je propisana članom 3. i propisuje se za sve slučajeve, a može se staviti samo određeni izuzetak. Koliko je ovo besmisleno, to je svima jasno, ali postoji još jedna opasnost. Do nje ćemo doći nešto kasnije, a to su kaznene odredbe ovog zakona. Videli smo da kada se radi o nekim prekršajima i o nenamenskom trošenju sredstava iz budžeta da su onda kazne za odgovorna lica tj. za ministra izuzetno male i da, u najgorem slučaju, ako potrošite nekih stotinaka miliona ili milijardu protivno zakonu možete biti kažnjeni sa 50.000 dinara prekršajno. Naravno, kada se radi o prekršajima koje propisujete za nekog drugog onda su te kazne daleko veće, pa su tako novčane kazne od 50.000 do milion dinara. Upućujem vas na član 28. stav 1. gde kaže tačka 4) da će kaznom od 500.000 do milion dinara biti kažnjeno pravno lice ako se u ugostiteljskom objektu za smeštaj za koji nije doneta odluka da je pušenje zabranjeno u svim sobama, pismenim dokumentom ne odrede posebne sobe u hotelu, motelu, hostelu i u drugom objektu u kojima je pušenje dozvoljeno. Zašto bi, gospodine ministre, uopšte bila donošena ovakva odluka ukoliko je zakon propisao da je generalno zabranjeno pušenje svuda? A, zašto onda neko mora da donosi posebnu odluku da je u svim sobama u njegovom hostelu ili u hotelu, kao i u ugostiteljskom objektu zabranjeno pušenje? To je nešto što se podrazumeva. Samo, ukoliko neko želi da napravi izuzetak onda će reći – u dve sobe, u pet soba, u deset soba, u svakoj trećoj sobi će biti zabranjeno pušenje. Ovo je nešto što je potpuno nelogično. Još jednom vas pozivam, gospodine ministre, da, osim onoga što su vam saradnici pripremili da pročitate, date konkretan odgovor na jednu od ovih primedbi kojih ima veoma puno i koje su, kao što vidite, zaista na mestu. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je četiri minuta i 15 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za zdravlje i porodicu podneo je amandman na član 9. Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima ministar Bradić.
Ovim amandmanom precizira se odredba člana 9. predloženog zakona koja će glasiti – pušenje je dozvoljeno u prostorijama u kojima borave. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 9. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima Gordana Paunović-Milosavljević.
U ime SRS podnela sam amandman na član 9. koji se odnosi na smeštaj u posebnim ustanovama. Zbog psihijatrijskih bolesnika koji se leče i zbog prirode same njihove bolesti drago mi je da je na Odboru za zdravlje i porodicu prihvaćen ovaj amandman na član 9. To će doprineti poštovanju ljudskih prava duševnih bolesnika i rešiti problem diskriminacije duševnih bolesnika u odnosu na druge somatske bolesnike, a sa druge strane, rešiće problem koji je stvarno neprimenjiv, odnosno nemoguće je psihijatrijskim bolesnicima zabraniti pušenje. To zna i prisutan ministar, ovde prisutan, koji ima člana porodice koji radi na psihijatriji. Podnela sam amandman koji glasi – ''U članu 9. posle stava 1. dodaje se novi stav 2. koji glasi: U psihijatrijskim ustanovama, bolnicama i psihijatrijskim odeljenjima u kojima se leče duševno obolela lica pušenje je dozvoljeno. Ustanova mora da odredi poseban prostor i sobe za smeštaj obolelih koji izraze želju u kojima pušenje nije dozvoljeno. Postojeći st. 2, 3, 4. i 5. postaju st. 3, 4, 5. i 6." Na ovaj način omogućava se adekvatna zaštita od izloženosti duvanskom dimu korisnika, odnosno pacijenata u onim ustanovama gde se ne puši. Pacijenti sa psihičkim poremećajima se po mnogo čemu razlikuju od somatskih bolesnika. Često nemaju uvid u svoje stanje i prirodu svojih tegoba. Kapacitet psihičkog poremećaja danas je znatno proširen. To je bilo neophodno učiniti da bi se na primereniji način odrazilo na ono što se sreće u praksi. Pomoć danas i od psihijatrijskih i od zdravstvenih službi uopšte traže osobe koje ne pripadaju klasičnim psihijatrijskim entitetima kao što su psihoze. Ovaj amandman se odnosi na psihijatrijske ustanove, bolnice ili psihijatrijska odeljenja u okviru opštih bolnica gde se leče, pored pacijenata koji imaju neki oblik psihoze, i pacijenti sa psihosomatskim problemima ili problemima življenja koji nastaju zbog sve složenijih uslova života, sve izraženijih adaptacionih napora, kao i stresnih i kriznih situacija u kojima se građani Srbije svakodnevno nalaze. Nažalost, ova nova patologija, za koju bismo mogli reći da je više socijalna nego psihijatrijska, postepeno zahvata čak i najzdraviji deo populacije, naročito mlade, ispoljavajući se, pored ostalog, i raznim oblicima zavisnosti gde je i zavisnost od duvanskog dima izražena. O medicinskom i o socijalnom značaju ove nove patologije govori podatak da najmanje 20% pacijenata koji traže pomoć od zdravstvene službe pripada ovoj grupi – problemima svakodnevnog življenja. Srpska radikalna stranka se zalaže za prava svih bolesnika, a posebno se zalaže za prava duševnih bolesnika, koji su prinudno hospitalizovani. Da bi ovaj zakon bio efikasniji, podneli smo ovaj amandman. Tu mislimo na proces implementacije zakona u praksi. Gospodine ministre, ko će biti odgovorno lice u psihijatrijskim ustanovama? Kako će se kazniti odgovorno lice koje od psihijatrijskog psihotičnog bolesnika ne uzme cigaretu koju je zapalio? Kako će to odgovorno lice da zabrani pušenje u psihijatrijskim ustanovama? Koje će mere da preduzme odgovorno lice, da iz tog prostora udalji lice, koje i posle usmenog naloga ne prestane sa pušenjem. Želela bih u ime građana Srbije da bar odgovorite na neko od ovih pitanja? Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je dva minuta i 25 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća, samo prvo jedan komentar. Rešenje dato u prethodnom amandmanu mislim da je krajnje suvislo i ne znam zašto nije prihvaćen, ali da se malo našalim, da kažem svima čim poludite, moći ćete da pušite do mile volje. Doduše, neki misle da pušači nisu, to pokušavaju da proture da pušači baš nisu mnogo normalni, pa možda bi se i mogli podvesti pod ovu tačku zakona. Dobro, ovo je bila šala. U članu 10. i dalje se bavim očuvanjem lika i dela pisaca ovog zakona, pa mislim da se bar neke stvari, koje su van svake pameti, izbace iz tog zakona, jer u tački 3), gde se govori o prostoriji, koje uslove mora da zadovoljava prostorija da bi u njoj moglo da se puši, opet se kaže – da ima plafon i da je osim što ima vrata i prozore potpuno zatvorena sa svih strana tvrdim zidovima od poda do plafona.Ponoviću još jednom, ako me baš niste razumeli, dakle, soba je nešto što obavezno ima četiri zida, što obavezno ima patos i što obavezno ima plafon. Ne mora da ima prozore, ali mora da ima vrata da bi moglo da se uđe. Dakle to je soba. Ne vidim šta znači uslov da ima plafon. Ako nema plafon to nije soba. Takođe, kažete u tački ''5) da se vrata ne otvaraju u prostoriju u kojoj pušenje nije dozvoljeno.'' Kuda će da vode ta vrata? To znači da vode opet u prostoriju u kojoj je pušenje dozvoljeno. Prema tome, tako redom po zakonu dedukcije znači da je svuda pušenje dozvoljeno. Pošto postoji prostor gde pušenje nije dozvoljeno, očigledno će neka vrata da se otvaraju i u taj prostor. Ne vidim, šta se hoće ovim tvrđenjem. Ako vi mislite da je to u redu, možete da mislite, ali, tu ću staviti tačku. Dakle, naravno, mi smo predložili da se ove dve besmislene odredbe izbrišu. Hvala lepo.
Od vremena ovlašćenog predstavnika iskorišćeno je 45 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 11. amandman je podnela grupa od 21. narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Dame i gospodo, mi smo našim amandmanom pokušali da brišemo stav 1. člana 11. zato što već u stavu 3. stoji sasvim nedvosmisleno da je ovaj zakon koncipiran tako da je zabrana pušenja opšta, pa smo videli jednu nelogičnost zašto bismo isticali znak zabrane kada je on opšti, a time, možda, nekada, nekakve, okolnosti, nekakve zidove i neke monumentalne objekte u zatvorenom prostoru učinili nedopadljivim, ružnim, jer su nalepnice često ogromne i po 30 santimetara kvadratnog oblika. Bile su pristojne i zamislive u vreme donošenja onog prethodnog zakona, kretanja procedure u akciji protiv pušenja. Sada, kada je to i ptici na grani jasno da je pušenje štetna stvar i da svuda možeš da očekuješ samo zabranu, a retko da vidiš zelenu etiketu, mislimo da je to suvišno. Šta je još suvišno i potkrepljuje mnoge diskusije do sada? Koliko je to velika intencija, jeste zanemarivanje činjenice da 30, 40% ljudi u Srbiji puši i da ih sada rigorozno kažnjavate, progonite kada imate tu ideju pres sobom, gde apsolutno više ne znate i šta da napišete. U obrazloženju, u odgovoru Vlade prilikom neprihvatanja amandmana kažete, na tako logičan i suvisli predlog – brišemo 1. stav: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što je članom 11. stav 3. Predloga zakona dato ovlašćenje ministru nadležnom za poslove zdravlja da propiše oblike i sadržaj znaka zabrane pušenja.'' Kakve veze ima to sa činjenicom – nećemo da nalepnica bude tamo gde ne treba da bude, s tim da je ministar dobio ovlašćenje i da propiše oblik i veličinu i boju itd. Mi ne ulazimo u njegove nadležnosti. Mi nismo konkurentska firma da dobijemo posao i da pravimo stikere za zabranu pušenja, nego smo samo hteli da kažemo – nemojte šarati i ružiti monumentalno zdanje, u svakom je segmentu zabrana, zabrana, kada znamo da jeste. Stavite samo gde može da se uđe, ako, već, i predviđate, negde za nekoga. Kako ćete to uraditi, recimo, zabrana u dvorišnom prostoru u bolnici; izađeš u dvorište, skineš mantil, a da ne govorim o tome koliko je to ponižavajuće za 25-30% zdravstvenih radnika koji puše, nažalost. Nažalost, ali to je činjenica. E, i šta ćete sad? Na drvo da zakucate nalepnicu? Ne sme, ni koliko metara, a sada licitiraju po domovima zdravlja: smem li na 50 metara da se udaljim, da skinem mantil, pa hoće li da me prijavi pacijent, pa nisi na radnom mestu, pa hoće li neko drugi da bude posmatrač, taj taster koji će da prijavljuje, pa da pozove inspektora?! Gde ćete tu staviti nalepnicu? Neke stvari su potpuno neverovatne. Tako ste koncipirali zakon da osnovna ideja prođe što rigoroznije i što rigidnije, startuj na prvu loptu, a kada obrazlažete, onda, bar, pročitajte šta smo napisali i dajte nam kredibilna obrazloženja za ono za šta nam spočitavate i zašto ne želite, konačno, da prihvatite. Eto, otprilike, to je to, da sačuvam vreme za naredni zakon, koji je, takođe, bitan.
Pedeset sekundi iskorišćenog vremena od ovlašćenog predstavnika. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 12. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Milan Knežević.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ovde smo u ovom amandmanu predvideli da se član 12. ovog zakona briše, delom, malo je sličan amandman podnela je koleginica Aleksandra Janković. Vidite, mi u članu 2. zakona smatramo da je ovo suvišno. U članu 2. je jasno data definicija šta je to ''odgovorno lice'', a shodno tome i kakve su mu obaveze. U narednim članovima, posle, 5, 6. i da ne nabrajam, tačno se navodi šta odgovorno lice radi u odgovarajućim situacijama (da ne citiram), to su sve članovi o kojima smo diskutovali do sada. Praktično članom 2. pojam odgovornog lica je razrešen i kroz ove obaveze. Mislimo da je sada ovaj član više uređen ovim članovima posle, od dva do šest, gde sada to odgovorno lice prenosi pismeno zaduženje da se radi o smenskom radu i zadužuje osobe koje treba da kontrolišu pušenje. S druge strane, sada imamo ovde prenos, da kažemo, ovlašćenja na osobe kada se radi u smenskom radu ili ako odgovorno lice nije u mogućnosti da kontroliše i da obavi tu kontrolu pušenja, odnosno zabranu. Ovaj član je vezan direktno i na član 13. na koji opet imamo amandman –mi predlažemo brisanje. Sada se u sledećem član propisuje da mora da budu istaknuto na vidljivom mestu ime odgovornog lica. To je malo apsurdno. Dakle, u tim prostorijama gde je zabranjeno pušenje biće istaknuto, ime i prezime, telefon, fiksni ili mobilni, lica koje vrši kontrolu. Onda se nameće pitanje, da li će sada ovlašćena lica, ova lica koja odgovorno lice zaduži da radi u drugoj ili trećoj smeni kada nisu tu, da li će njihova imena da budu tu istaknuta. Stvarno, smatramo da ovo može u praksi da dovede do mnogo ružnih situacija, koje su obična stvar, da bilo čije ime i prezime sa telefonom bude iz raznoraznih razloga zloupotrebljeno. Bilo iz odgovarajućih situacija interpersonalne prirode, sukoba, raznoraznih situacija. Ovaj me član podseća na nešto što možda ne treba da se kaže, a verovatno i znate. Znate li da postoje telefoni gde možete vi da naručite preko telefona da vašeg prijatelja ili poznanika pozove automat koji se predstavlja da je milicioner, automat koji se predstavlja kao prijateljica? U mom okruženju su ljudi bili u neugodnim situacijama. To je šala, ali se ljudi nalaze u neprijatnim situacijama. E, ovo mene podseća na to, kad stave broj telefona, tog nekog, da će neko, možda, zloupotrebiti. Mislim da će u praktičnom delu ovo da bude dosta svakodnevna pojava, iz zlobe iz osvetoljubivosti, ovo su teške reči, ali to je ono sa čim mi živimo, tako da smatramo da je i u ovom članu moglo da se nađe drugo rešenje. U principu, u ustanovi u kojoj je zabranjeno pušenje, a vi ćete da izglasate ovaj zakon, znaće se ko je odgovorno lice i svaki zaposleni će moći direktno da se obrati odgovornom licu, jer će znati ko je to, pošto je tu zabrana pušenja koja se vezuje za direktno obavljanje delatnosti. Da isključimo one delove koji su javni sektor, gde ima dosta stranaka koje dolaze po raznim osnovama. Ali, kažem, predlažemo da se ovaj član briše. Obrazloženje za sledeći član, oni su nekako vezani jedan sa drugim, ali, stvarno, da stoji na tarabi ime i prezime sa telefonom proizvodi mnogo drugih praktičnih stvari, a, sa druge strane, ne poboljšava ovaj zakon. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je tri minuta i 15 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 12. amandman je podnela narodna poslanica Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Ne) Određujem pauzu u radu sednice. Završavamo prepodnevni deo i rad nastavljamo u 15.00 časova, raspravom u pojedinostima na član 13, na koji su amandman u istovetnom tekstu podneli grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo i narodni poslanik Zoran Šami. Hvala vam. [[Posle pauze – 15.10]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni deo sednice. Pre nego što pređemo na raspravu u pojedinostima amandmanom na član 13, molila bih ministra Nebojšu Bradića da se izjasni o amandmanu, koji je, na osnovu na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, podneo Odbor za zdravlje i porodicu, a na član 7. molim izjašnjenje zbog toga što nije bilo jasno i razgovetno, da uđe u stenogram. Izvolite, ministre.
Amandman se prihvata. Predloženim amandmanom vrši se pravno-tehnička redakcija i usklađivanje sa definicijom javnog prostora iz člana 2. tačka 7), kao i pravno-tehničko usklađivanje člana 5. i 6. Predloga zakona, što ima za cilj da precizira da se opredeljenje ugostiteljskog objekta, čija je površina manja od 80 metara kvadratnih, odnosi samo na one objekte koji nisu u sastavu drugog prostora u kome je pušenje zabranjeno u skladu sa ovim zakonom. Hvala.
Hvala. Na član 13. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo i narodni poslanik Zoran Šami. Da li neko želi reč? Nemam registrovano u elektronskom sistemu. Mnogo je lakše kada se stavi kartica. Izvolite, narodni poslanik Zoran Šami.
Inače, jako retko predlažem da se neki član nekog zakona briše, ali ovog puta nisam imao drugi izbor. Moram da vam pročitam član 13. u Predlogu zakona, koji glasi: "Odgovorno lice dužno je da na jednom ili više vidnih mesta u prostoru u kome je zabranjeno pušenje istakne svoje ime, odnosno ime lica koje je zadužio da u njegovo ime kontroliše zabranu pušenja iz člana 12. st. 2-4. ovog zakona, s podacima o mestu gde se to lice nalazi i telefonskim brojem na koji se može prijaviti pušenje u tom prostoru". Ovo je van svakog dobrog ukusa. Ne vredi da objašnjavam zašto, jer onaj ko je ovo napisao, a nije prihvatio amandman da se ovo izbriše, njemu očigledno ništa ne vredi objašnjavati, čak ni jako dugo vremena. Hvala.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 14. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Predložio sam u ime DSS da se u članu 14. stav 1. u tački 2) posle reči "zaduženo" stavi umesto zapete tačka, a ostatak rečenice da se briše. Radi se o tome da ta tačka 2) glasi – ''da usmeno naloži prekršioci zabrane pušenja da prestane s pušenjem u prostoru za koji je lice zaduženo", i sada ovo što predlažem da se briše, "kao i da preduzme mere da se iz tog prostora udalji lice koje i posle usmenog naloga ne prestane sa pušenjem". Izvinite, ovaj ostatak, ne vidim kako će to da se izvede, osim primenom sile. Ovo je direktno u suprotnosti sa Zakonom o javnoj bezbednosti, gde je potpuno precizirano ko i protiv koga i pod kojim uslovima može da primenjuje silu. Vi očekujete da se zaduženo lice bije sa nekim ko nezakonito puši ili ne znam šta da radi, na koji način će da ga izbaci iz tog prostora, osim primenom sile. Potpuno je besmisleno ovo što ovde piše. U redu je da ga upozori, a ako ga ne upozori može da ga prijavi da se kazni itd. Ne vidim šta drugo može zaduženo lice da uradi. Potpuno je bespredmetno o tome raspravljati. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 14. amandman je podnela narodna poslanica Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 14. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Član 14. se odnosi na obavezu lica zaduženog za kontrolu zabrane pušenja. Amandman glasi: "U članu 14. stav 2. briše se." U obrazloženju Vlade, između ostalog, navodi se, da je Predlogom zakona ostavljena obaveza odgovornom licu da protiv zaposlenog koji je narušio zabranu pušenja pokrene disciplinski postupak. Zašto je to važno? Ne bi bilo dobro da se borba protiv pušenja svede na mogućnost zlostavljanja na radnom mestu. SRS je zainteresovana da sistem zdravstvene zaštite funkcioniše. Da li on danas funkcioniše? Ne onako kako građani Srbije, kako statistički podaci i kako Poslanička grupa SRS smatra. To bi moglo mnogo bolje, ali mislimo da ovaj predlog zakona nije jedino rešenje da zdravstvena zaštita funkcioniše kako treba. Smatramo, takođe, da ovaj zakon nije dobar i zbog toga nećemo glasati za njega. Hvala. [[Aplauz]]
Da li još neko želi reč? Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Da)
Dame i gospodo narodni poslanici, da se nadovežem samo na ovo što je govorila moja uvažena koleginica Paunović. Šta sam predložio u ovom amandmanu? To odgovorno lice bi bilo dužno da u slučaju iz stava 1, to znači ako uhvati nekoga da puši, prevedeno na prost narodski jezik, odmah sačini izveštaj o povredi zabrane pušenja u skladu sa ovim zakonom i da ga bez odlaganja dostavi odgovornom licu. Predložili smo dobronamerno da se uradi sledeće, da se to obaveštenje nadležnog lica obavi u roku od tri dana. Evo, ja sam lekar i dežuran sam petak uveče, noć, recimo, glavni sam dežurni (imam toliko godina, to i jesam bio u mojoj ustanovi) i sada vidim neko puši, uzmem, ostavim pacijenta i sačinjavam dopis ili je možda zadužena neka medicinska sestra, koja je isto u dežurnoj smeni, ne znam ko bi to mogao da bude, videćemo. I, sad, u petak uveče, dva sata posle ponoći, treba odmah, bez odlaganja, da obavestim direktora, on je tu nadležno ovlašćeno lice. Je li to moguće? Nije. Kazaćete – dobro, ima vas lekara malo, vi malo dežurate. Gradski autobus, petak noć, miran putnik vraća se, pripalio cigaretu. Naravno, krši zakon. Šta će vozač, da ostavi volan, da sačini zapisnik, nema vozilo konduktera i odmah da obavesti direktora, recimo, Gradskog saobraćajnog preduzeća?! Premer tri, avion, let za Australiju, nad Atlantskim okeanom ili ne znam nekim drugim, nije bitno kojim idemo, recimo, zaobilaznim putem, neko zapali cigaretu, stjuardesa, šta će, da sačini zapisnik i da odmah obavesti direktora?! Praktično, nemoguće. I mi lepo ukažemo da je to neizvodljivo, vi to odbijete, a sa kakvim obrazloženjem, smešnim? Hvala lepo.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 15. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Mislim da je ovaj amandman od Vlade prihvaćen.
Amandman jeste prihvaćen, ali je predmet rasprave, pošto nije postao sastavni deo Predloga zakona, jer Zakonodavni odbor nije dao izveštaj, tako da mora da se stavi u predmet. Ako želite reč, samo izvolite.
Nema problema. U članu 15. stav 1. reč "ministar" zamenjuje se rečju "Vlada". Definicija zdravlja Svetske zdravstvene organizacije ističe da je zdravlje stanje fizičkog, psihološkog i socijalnog blagostanja. Definicija govori, pre svega, o tome, da su fizički, psihički i socijalni aspekti kako u zdravlju tako i u bolesti, nerazdvojeno povezani i u uzajamnoj zavisnosti. U tom smislu program i primarne prevencije zdravlja je moguće ostvariti samo ako Vlada obezbedi kadrovsku, tehnološku, edukativnu, istraživačku, informativnu i svaku drugu podršku. Dakle, ministar, i bilo ko to, nije sposoban da sam obezbedi program prevencije protiv duvanskog dima, jer je to jedan multidimenzionalni problem. Pokazuje se, naime, da i najbolje razvijene zdravstvene službe ne mogu da obezbede same, tj. bez angažovanja drugih sektora i celokupne zajednice, zadovoljavajuću zdravstvenu zaštitu stanovništva. Iz svih tih razloga SRS smatra da medicinska zdravstvena zaštita nije više sinonim za zdravstvenu zaštitu. Zdravstvena zaštita podrazumeva vrlo širok kompleks brojnih stručnih i društvenih ulaganja i delovanja. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Naime, u članu 15. govori se o problemu prevencije i suzbijanja upotrebe duvanskih proizvoda. U stavu 2. kaže: ''Sredstva za sprovođenje programa iz stava 1. ovog člana obezbeđuje se iz Budžetskog fonda koji je osnovan u skladu sa zakonom kojim se uređuje duvan.'' Prvo i osnovno, ne mislim da su potrebna bila kakva sredstva. Ovi poslovi spadaju u redovne poslove Ministarstva i nema nikakve potrebe predviđati bilo kakva potrebna sredstva za sprovođenje prevencije u suzbijanju upotrebe duvanskih proizvoda. Naprosto, mislim da se radi o tome, da se na mala vrata namaknu neka dodatna sredstva, opet jedan dodatni trošak na budžet koji je, meni se čini, vrlo nepotreban. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 16. i član 16. amandman, sa ispravkom, podnela jenarodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč?(Da) Izvolite.
Član 16. se odnosi na kancelariju za prevenciju pušenja. Amandman koji smo podneli glasi: ''Naslov iznad člana 16. i član 16, st. 2. i 3. brišu se.'' Sprovođenje društvene brige za zdravlje stanovništva u Republici Srbiji spada u redovne poslove Instituta za javno zdravlje "Dr Milan Jovanović-Batut". Kancelarija za prevenciju pušenja već nekoliko godina postoji pri Institutu za javno zdravlje "Batut". Kakvi su rezultati postignuti sa svim mogućim propisima, zakonima, strategijama, promocijama, skupim manifestacijama u vreme ekonomske krize? Stvarate još jedan galimatijas koji neće doneti rezultate. Da vi stvarno hoćete da se borite protiv duvanskog dima, povećali biste akcize, smanjili biste proizvodnju cigareta, jer je budžet u Republici Srbiji svake godine na gubitku zbog ove duvanske industrije. Takođe, smatramo da je neophodno pojednostavljenje skupe državne administracije i u ovo vreme uvođenje nove Kancelarije za prevenciju pušenja, niti je ekonomski, niti je suštinski opravdano. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 16. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo i zajedno narodni poslanici Zoran Šami i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da) Narodni poslanik Zoran Šami.
Zahvaljujem. Ovo što predlažemo nadovezuje se na ovo što je moja koleginica malopre govorila o ovom istom članu. Naime, doduše, nemam ništa protiv da se organizuje nešto što će da se zove Kancelarija za prevenciju pušenja, međutim, imam protiv st. 2. i 3. pa predlažem da se brišu. U stavu 2. se kaže: ''Poslovi iz stava 1. ovog člana se obavljaju u organizacionoj jedinici instituta za javno zdravlje osnovanog za teritoriju Republike Srbije (u daljem tekstu, Kancelarija za prevenciju pušenja).'' Stav 3. ''Sredstva za obavljanje poslove iz stava 1. ovog člana obezbeđuju se iz Budžetskog fonda koji je osnovan u skladu sa zakonom kojim se uređuje duvan.'' Mislim da je to redovna obaveza Instituta za javno zdravlje. Ne mislim da treba posebno da ima neku organizacionu jedinicu koja će opet da troši posebno pare iz budžeta. Ako nastavimo ovim tempom da organizujemo agencije i kancelarije, nazovite to kako god hoćete, za razne poslove, kako ćemo uopšte da svedemo i bavimo se, u vezi toga smo i donosili zakon o smanjenju zaposlenih u organima državne uprave, a svakim zakonom uvodimo po dva-tri tela koja treba da zapošljavaju neke nove ljude koji će da rade one poslove za šta, zapravo, već postoje zaposleni, kao što im je redovna radna obaveza. Prema tome, potpuno sam i poslanici DSS su protiv uvođenja ovakvih novih tela. Naravno, još, pogotovo, ako za to treba odvajati dodatna sredstva. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica. Posle njega narodni poslanik Simo Vuković.
Zahvaljujem. I treća opoziciona poslanička grupa se zalaže da se briše ''kancelarija'' kao institucija koja je predviđena da bude u sklopu Instituta "Batut". Ako, već, kao što u obrazloženju stoji da će to isti broj ljudi i isti broj kadrova raditi isti posao, onda ostaje soc-realistička demagogija – društvene brige za zdravlje. Mislim da veću društvenu brigu ne vodi niko, nego ministar koji je ovaj zakon doneo. Sa ovakvim rigidnim zakonom. Eto vam društvene brige, pre svega, po džepu, onda po prokuženosti pušačke populacije itd. Ne znam šta će oni novo da izmisle kada se i dan-danji u Institutu čeka da im lokalni i regionalni instituti pošalju obrađene podatke, ubace to u računar, neki statističar uradi nešto i to je kraj priče. Puni su projektnih finansiranja, raznih drugih obaveza, o čijem radu i ne možemo baš govoriti preterano pohvalno, jer najčešće više nismo ni sigurni šta to tačno rade. Mislimo da je u pitanju stvaranje jedne parainstitucije, koja će, videćemo kasnije, biti u dosluhu sa Komisijom, koja je opet jedno paratelo, opet neka pomoć ministru i Ministarstvu. Mislimo da je to nepotrebno, nekorektno i da dizanje pažnje na jedan takav nivo o tome šta će biti sa nepušačima u odnosu na izolovane i prokužene pušače, ne zaslužuje jednu društvenu brigu tog rane, koja će značiti dodatna plaćanja iz budžeta i pušača i nepušača. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Simo Vuković.
Zahvaljujem. Gospođo Čomić, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, moram ponovo da podsetim da smo ovde sveli diskusiju na jedan nivo ugrožavanja prava pušača i nepušača. Zapravo, treba da je usmerimo u pravcu ozbiljnog javnog zdravstvenog problema koji mi imamo kao zemlja, a koji znači da veliki broj pušača, to je u načelnoj diskusiji više nas istaklo, zapravo, daje na značaju tom faktoru rizika koji dalje proizvodi veliku učestalost hroničnih nezaraznih oboljenja. Ako konstatujemo da je to ozbiljan javno-zdravstveni problem, a, pri tome će vam, većina, barem ljudi iz struke, reći da najbolje sredstvo u borbi protiv toga, pored ovog zakona, koji je, čini mi se, ipak, tu samo jedno pomoćno sredstvo, jeste prevencija. Prevencija mnogo košta, ti programi koji se sprovode ne mogu se sprovoditi na volonterskoj bazi, ona označava ozbiljnu nameru države da se kroz institucionalni okvir koji se zove i ''kancelarija'', a, sa druge strane, obezbeđivanjem sredstava za sprovođenje programa, čvrsto opredeljuje da se izbori sa ovim što je, ponavljam još jednom, ozbiljan javno-zdravstveni problem u Srbiji. Da podsetim, mi tzv. duvanski dinar, odnosno novac koji koristimo iz Budžetskog fonda, a koji se puni po pravilu, dakle, jedan dinar po paklici cigareta, to su značajna sredstva, ali vas uveravam da još uvek nisu toliko velika sredstva koliki je problem pušenje, kao faktor rizika, pre svega kod izazivanja kardiovaskularnih oboljenja i karcinoma pluća. Mislim da ovakve amandmane ne treba prihvatiti i da moramo apsolutno imati oko ovoga saglasnost da li država zaista ozbiljno namerava da se uhvati u koštac sa onim što je ozbiljan problem, a to je još uvek ogroman, ogroman broj pušača u našoj zemlji. Hvala.
Od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe iskorišćeno je dva minuta i 25 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 17. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović – Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Član 17. se odnosi na poslove koje obavlja Kancelarija za prevenciju pušenja. Amandman glasi: ''Član 17. se briše.'' Obrazloženje Vlade je potpuno konfuzno i sad ću da vam pročitam. Tvrdi se da poslove navedene u članu 17. Predloga zakona, a koji će se obavljati u Institutu za javno zdravlje Srbije, i nadalje će obavljati zaposleni koji su radili na istim i sličnim poslovima. Znači, ako se ovo tvrdi, onda se tvrdi da u stvari u Institutu za javno zdravlje već ovaj postoji kancelarija koja se bori protiv pušenja, odnosno Kancelarija za prevenciju pušenja. ''Amandman se ne prihvata i iz razloga što nijednim drugim zakonom, osim Predlogom zakona, nije propisana obaveza postojanja posebne organizacione jedinice u Institutu za javno zdravlje koja obavlja poslove propisane članom 17.'' Sad bih volela da pitam gospodina ministra, a pošto njega nema, kako već nekoliko godina funkcioniše i radi ova kancelarija pri Institutu za javno zdravlje, na osnovu kojih zakonskih rešenja? Ova kancelarija se pojavljuje i u medijima, pojavljuje se i na televiziji, postoji direktorka, doktorka Dželetović i postoji osoblje. Na osnovu čega je ona formirana, ako nije na osnovu nekog, sigurno, zakonskog propisa? Time smatramo da nije potrebno duplirati ustanove koje već postoje, one mogu da se legalizuju, ne mislim da je ovim zakonom to bio način da se legalizuju one ustanove koje već funkcionišu. I, u ovoj situaciji treba da radimo na smanjenju broja tih kancelarija koje iziskuju finansiranje iz budžeta i nedoprinoseći značajno realizaciji programa prevencije suzbijanja faktora rizika. Znamo da je od 2000. godine do sada, deset godina, u svim tim akcijama prevencije suzbijanja duvanskog dima i zabrane pušenja, pušenje smanjeno za 6,9%, što znači nijedan posto godišnje. Mislim da to nisu neki rezultati koji su za pohvalu i mislim da suzbijanje pušenja treba početi još od osnovne škole, treba vršiti u okviru osnovnih škola zdravstveno-vaspitni rad koji neće na kraju ništa koštati, a koji može da bude jedan vid dobrovoljne nastave za koji deca mogu da se opredeljuju. Hvala.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je minut i deset sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević .Da li neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 18. amandman je podnela narodna poslanica Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Meni je izrazito drago što vi predsedavate danas kada je reč o ovim amandmanima i prosto mislim da je najveći problem koji sam istakla, i u načelnoj raspravi, veliko licemerje koje ovo društvo, a posebno Vlada, pokazuje. Srbija je, dakle, rešila da zapadne standarde sledi kada je reč o pušenju na javnim mestima, naravno, ne i kada je reč o platama, penzijama, zdravstvenoj i socijalnoj zaštiti, zaštiti radnika, sindikalnom organizovanju. U tanka crva u svakom članu se objašnjava kako ćemo se mi boriti sa ovim porokom, a ispada da će dobitnici iz cele ove situacije biti proizvođači sredstava za odvikavanje, a gubitnici preduzeća čiji će radnici neprekidno biti na cigaret-pauzama. O ljudskim pravima i slobodama pušača nad kojima se vrši, pušači bi rekli, svojevrsni genocid, ovog trenutka da i ne govorimo. Na sve to, smanjuje se broj zaposlenih u svim mogućim organima državne uprave, a sada mi izmišljamo neke raznorazne komisije koje treba da se bave, ne znam, prevencijom ovako teških oblika zavisnosti, a da nemamo slične komisije za prevenciju bolesti zavisnosti drugog tipa i da je, prosto, javna činjenica da najmlađi registrovan narkoman ima devet godina. Prema tome, takve komisije ne, ali, evo, sada naslov iznad člana 18. kaže – treba da napravimo komisiju za prevenciju upotrebe duvana. Budući da je prethodnim članovima 16. i 17. predviđeno formiranje Kancelarije za prevenciju pušenja, stvarno ne vidim niti da je ekonomski, niti da je suštinski opravdano sad formiranje nekakve komisije, osim, ako, opet, imate neke kadrove koje ste nedavno otpustili, pa ih sada treba zaposliti u nekom drugom sektoru, a nepotizam u Vladi je javna tajna. Obezbeđivanjem društvene brige za zdravlje stanovništva u Republici Srbiji, očuvanjem i unapređenjem zdravlja, otkrivanjem i suzbijanjem faktora rizika za nastanak oboljenja, sticanjem znanja o navikama vezanim za zdrav način života – ko se bavi? Pa, pre svega, sam ministar, koji potpisuje program za prevenciju i suzbijanje upotrebe duvana. Žao mi je što je ministar bolestan, ali isto tako je činjenica da ministar koji je to u pet mandata svakako može i dalje da nastavi da se bavi propisivanjem svega i svačega. Dakle, u tom smislu, nepotrebno je da pored Kancelarije za prevenciju pušenja postoji i bilo kakva komisija za prevenciju upotrebe duvana, jer mislim da će se ministar u tome jako dobro snaći, kao što se i sada snalazi u svemu, a da je ta kancelarija sasvim dovoljna da pokrije veliku brigu Ministarstva zdravlja za ugroženo zdravlje svog stanovništva od duvanskog dima.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je minut i deset sekundi. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, danas se tokom rasprave pokazalo da narodni poslanici, pre bih rekao strastveni pušači koji su danas diskutovali da su imali jednu jedinu želju da ostave stanje onako kako jeste danas, da na taj način truju sebe i ostale, a stanje danas jeste takvo da ljudi koji se nisu opredelili da puše nemaju mogućnost da na radnom mestu normalno rade –nemaju mogućnost da uđu u restoran, nemaju mogućnost da uđu u poštu, na šalter u neke banke, nemaju mogućnost, čak, i u izvršnim organima vlasti, pa, rekao bih i Narodnoj skupštini Srbije, da normalno rade i obavljaju svoj posao bez straha da prostor u koji ulaze jeste nepregledna, kako bih to reka, ovih dana je bilo puno priče o ovoj prašini koja stiže od ovog vulkanskog dima, ali to je nešto slično u svim tim prostorijama i mestima gde se pušači nalaze, pune pepeljare, neprovetrene prostorije. Dakle, to jeste jedna činjenica koju stvaraju ljudi koji danas pokušavaju da odbrane, odnosno da izmene ovaj zakon da on ne bi ličio ni na ništa. Jedan sam od onih u ovom parlamentu koji sedi, koji se zalaže za apsolutnu zabranu pušenja na javnim mestima i smatram da ovaj zakon jeste samo korak ka ostvarivanju tog cilja, uz želju da 2012. godine ni u Srbiji neće biti dozvoljeno pušenje na tim mestima. Morao bih da vas podsetim pošto su danas ponavljane stvari koje su već govorene u načelnoj raspravi o nekim podacima, naprosto, koji govore o posledicama pušenja. Naime, u Republici Srbiji u saobraćajnim nesrećama pogine 798 osoba. To je značajan broj ljudi, znači 798 osoba. Međutim, u Srbiji godišnje od posledica pušenja umre 16.000 ljudi. Imamo odnos 789 ljudi koji poginu u saobraćajnim nesrećama i 16.000 ljudi koji umru od posledica duvanskog dima, pušenja. Tu nisu samo pušači nego i nepušači koji su, takođe, aktivni učesnici udisanja duvanskog dima koji stvaraju pušači. Dakle, od duvanskog dima u Srbiji godišnje umre jedan Aleksinac, Velika Plana, Stara Pazova, Trstenik, Šid, Negotin, da ne nabrajam gradove veličine 16.000 stanovnika. Primena zakona, vrlo rigoroznog, rekao bih, koji reguliše oblast saobraćaja, mogao bi da bude dobar primer kako je smanjen broj nastradalih ljudi u saobraćajnim nesrećama za, nekih, 40 i 50% od primene ovog zakona. Primena je počela tek pre nekoliko meseci. Za jednu četvrtinu je smanjen broj smrtnosti u Srbiji. Zamislite da spasimo četvrtinu ili polovinu ljudi koji svake godine umre od duvanskog dima, osam hiljada ljudi da spasimo kroz primenu, pre svega, preventivnih mera. Slažem da su preventivne mere neophodne i u obdaništu i u školi, u srednjoj školi, na fakultetima i u svim institucijama u kojima rade zavisnici od duvanskog dima, sa kojima, takođe, treba raditi. Oni nisu krivi što su živeli u državi koja nije vodila računa o prevenciji od ove zavisnosti. Naravno, tim ljudima treba pomoći. Treba organizovati edukativne kurseve i za njih i za odvikavanje od pušenja, ali pre svega treba zaštititi ljude koji nisu pušači. Pušač, kao što je poznato, u sebe uvlači jednu četvrtinu duvanskog dima, a ostale tri četvrtine pušta u prostor u kome se često nalaze i nepušači. Da podsetim da u svetu godišnje od duvanskog dima umre oko četiri miliona stanovnika sa dobrom tendencijom da 2020. godine u svetu umre oko 10 miliona stanovnika od posledica duvanskog dima. Najžalosnije od svega toga je što je većina tih umrlih u zemljama u razvoju, a i Srbija je među zemljama u razvoju. Podsetiću, ma koliko su danas moje kolege o tome govorile, da je pušenje najčešći uzrok karcinoma bronha i pluća, ušne šupljine, jednjaka, želuca, bolesti srca i krvnih sudova, moždanih udara itd. Da ne govorim o onim sekundarnim posledicama svakodnevnog prisustvovanja u prostorima u kojima se puši, pa kada dođete kući vaša odeća je puna duvanskog dima, koji donosite deci, porodici, a da ne govorim o tome da prostorije u kojima se puši i koje su vrlo često zatvorene, jer pušači ne dozvoljavaju da se prostori provetravaju, vrlo često nisu prostori u kojima se može kvalitetno raditi. Jedan sam od onih koji ne može kvalitetno da radi na mestima u kojima su pune pepeljare i u kojima je zadimljenost do tog nivoa da se, jednostavno, teško diše. Svakog dana u Srbiji umre 44 osobe od posledica pušenja, duvanskog dima. Na kraju je to 16.000 ljudi. Sve one koji se zalažu za relativizaciju ovog zakona, koji se zalažu za pojedine odredbe koje bi umanjile iovako vrlo liberalan zakon prema pušačima, imaju na neki način pred sobom potrebu, pozvao bih da razmisle o tih 16.000 ljudi koji svake godine umre u Srbiji od posledica duvanskog dima, a koji će i ove i narednih godina umirati ukoliko ne budemo preduzeli vrlo aktivne mere da se ovaj zakon koji donosimo primenjuje. Zanimljivi su podaci oko broja pušača među osnovcima, svaki četvrti osnovac jeste pušač. Zanimljiv je podatak da je na Beogradskom univerzitetu veliki broj procenata studenata koji puše, preko 33,5%. Međutim, zanimljiv je podatak da 96% nepušača na Beogradskom univerzitetu, studenata, smatra da su žrtve pušača i da nemaju kvalitetan način da se suprotstave tome. Svi koji ne puše smatraju da su žrtve, ali nemaju mehanizma da se tome odupru, jer su vrlo često pušači, osim studenata, i univerzitetski profesori i pomoći radnici na fakultetima, i oni nemaju načina da se zaštite, osim da provode vreme ispred fakulteta. Podsetiću i na posledice pušenja, još jednom, ako treba i još koji put do kraja ove rasprave, na osnovu pedesetogodišnjeg istraživanje koje je radio Britanski institut na doktorskim studijama, a to je jedno od najdugoročnijih istraživanja koja su uopšte u bilo kojoj oblasti sprovedena, kaže da kod osoba koje puše 25 i više cigareta na dan rizik za rak pluća je 50 puta veći nego kod nepušača. Ne 50%, nego, 50 puta je veći rizik za dobijanje raka pluća kod pušača. Takođe, oni su došli do zaključaka da pušenje dovodi do povećanja smrtnosti od mnogih drugih oboljenja, na prvom mestu infarkta srca, hronične opstrukcije bolesti pluća itd. Polovina pušača umre od bolesti izazvanih pušenjem, dok četvrtina pušača umre u srednjim godinama života. Pušači imaju u proseku deset godina kraći životni vek od nepušača. Tokom posmatranih 50 godina, koliko je trajala studija, šest miliona stanovnika Velike Britanije umrlo je od upotrebe duvanskog dima. Izlaganje duvanskom dimu prouzrokuje druge brojne probleme: impotenciju kod muškaraca, kod žena može da se desi da se deca rađaju sa manjom telesnom težinom, prevremenim porođajem itd. Međutim, odvikavanje od pušenja, ostavljanje cigareta, kako se to u našem narodu kaže, može da prouzrokuje pozitivne posledice. Tako prestanak pušenja, prema ovom istraživanju, može imati podjednako dramatične ali pozitivne efekte za zdravlje. Tako kod osoba koje su prestale da puše do 30 godine starosti gotovo da nije bilo povećane smrtnosti i očekivani životni vek je bio skoro kao i kod nepušača. Čak i kod pušača koji su prestali da puše tek u 60. godini života desilo se to da im je životni vek produžen na neke tri godine, što nije zanemarljivo. Na kraju, u danu za glasanje podržaću ovaj zakon, u nadi da je ovo samo prvi korak, kako sam rekao, u potpunoj zabrani pušenja u Republici Srbiji. Nadam se da će Skupština Srbije biti primer u primeni ovog zakona, ali i svi izvršni organi, uključujući i Vladu Srbije i institucije koje je ona osnovala. Lično ću se boriti da se ovaj zakon primenjuje, imajući u vidu nadzornu ulogu koju Narodna skupština ima nad sprovođenjem zakona. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 11 minuta i 55 sekundi. Da li još neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Izvolite.
Pravo na repliku. Kao lekar ne mogu da ne repliciram gospodinu Veselinoviću na ovo njegovo izlaganje. Danas ceo dan slušamo o duvanskom dimu i kao najvećem uzroku izazivanja svih smrtnih oboljenja. Mislim da to nije tačno i da problem duvanskog dima jeste važan i treba ga rešiti. Kao osoba koja nikad nije pušila i kao osoba koja nikad neće pušiti, i kao lekar i kao član SRS, zalažem se za rešavanje ovog kompleksnog pitanja, međutim, smatram da u ovoj zemlji postoje mnogo važni i veći problemi nego što je problem duvanskog dima. Ako govorimo samo o rizičnim faktorima koji su uzroci smrti, od kardiovaskularnih i malignih oboljenja, faktor duvanskog dima je samo jedan od faktora koji izaziva smrt neke osobe. Mislim da podaci koje je izneo gospodin Veselinović nisu tačni, jer i posle obdukcije ne može se sa 100% sigurnosti utvrditi da je faktor rizika, odnosno duvanski dim uzrok smrtnosti od, na primer, karcinoma pluća. Da je tako, znalo bi se šta je, pa bi se i karcinom pluća lečio. Isto tako, smatramo da u ovoj našoj zemlji postoje mnogo važni i mnogo opasniji faktori rizika koji svakodnevno nas uništavaju, počevši od zagađenosti životne sredine, evo i sada živimo u jednoj neizvesnoj situaciji, ne znamo kakva je situacija od ovog vulkanskog zagađenja. To ćemo možda znati za mesec ili dva. Takođe, ne znamo uopšte kakva je situacija od još postojećih bombi koje su posledica NATO bombardovanja i koje se nalaze u svakom gradu i u Beogradu. U blizini Kliničkog centra postoji bomba koja još nije izvađena, tako da vazduh koji dišemo, Pančevo, Bor, Kladovo i još neki drugi gradovi gde je jako teško, mislim da je to jako važno. Takođe, postoji problem vode. Ne znamo kakvu vodu pijemo. Ne znamo kakva je zagađenost zemljišta, zatim, pesticidi kojima se prska hrana sa kojom se svakodnevno hranimo. Sve to uopšte utiče na kvalitet života i na prouzrokovanje mnogobrojnih bolesti. Hvala. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Janko Veselinović.
Ovo nije replika. Koristim vreme poslaničke grupe. Hoću da razjasnim i da još jednom iskažem i ono što smo u načelnoj raspravi isticali. Činjenica da postoje i drugi rizici koji su vezani za prirodne ili neprirodne objektivne stvari koje utiču na nas, sunčeve zrake, zračenje u fabrikama itd, naravno da njih niko ne spori, međutim, pričamo o jednom od rizika (zbog toga sam i naveo nezavisno istraživanje u Velikoj Britaniji, jedno od istraživanja koje je, verovatno, sa najboljim referencama u toj oblasti) kao i procenama stručnjaka o rizicima smrtnosti u Srbiji, koje nam ne dozvoljavaju da zanemarimo jedan od prvih rizika smrtnosti među umrlima u Srbiji. Možda je to 17.000 ili 15.500, ali da je i 15.500 i 17.000 to jeste ozbiljan rizik kome smo posvetili, po meni, nedovoljno pažnje. Da vam opet uporedim ovaj predlog sa zakonom koji je bio u ovoj skupštini na dnevnom redu i koji se bavio pitanjem bezbednosti u saobraćaju. Bilo je puno žuči i svi su se složili sa tim da treba da se smanji broj saobraćajnih nesreća na našim putevima, da tu odgovornost imaju i vozači i pešaci, ali i država i na neki način institucije države. Nadam se da se možemo složiti oko toga da i po ovom pitanju postoji odgovornost države i svakog pojedinca, pa i pušača. Ali, pošto ne postoji mogućnost dogovora pušača i nepušača, jer da postoji mogućnost društvenog dogovora to pitanje ne bi trebalo regulisati zakonom, to bi se regulisalo običajnim pravom. Pušač ne bi ugrožavao nepušača i time bi bila ukinuta potreba da se ovo zakonski reguliše. Međutim, pošto ne postoji takva mogućnost, mi moramo zakonski da uredimo ovu oblast. Smatram da je ovaj zakon prilično liberalan prema pušačima, jer im ostavlja mogućnost da puše još u nekim kafićima, u nekim restoranima, da puše na ulici, što nije regulisano ovim zakonom i da nije apsolutna zabrana pušenja, pa bi trebalo da budu zadovoljni ovim zakonom. Smatram da nepušači nemaju razloga za preveliko zadovoljstvo, ali ako je ovo jedan korak ka apsolutnoj zabrani pušenja, onda se slažem i sa tim jednim korakom. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković. Izvolite.
Gospodin Janko Veselinović, čovek vrlo poznatog imena i prezimena, ali ne znam tačno njegovo zanimanje, delujete mi kao vulkanolog, do sada je prozivao strastvene pušače optužujući ih za ugrožavanje nepušača i za pokušaj da se održi status kvo. U istoriji civilizacije postoje razni pokušaji da se postupi prema ljudima koji koriste duvan, od inkvizicije do pogubljenja, tako da ne znam gde se vi uklapate. Da li znate ko je bio prva žrtva duvana? Kolumbov mornar Rodrigo de Herez, jer je po povratku sa ekspedicije na Kubu pušio u rodnom mestu pa su ga sugrađani optužili da je pod vlašću đavola, jer mu iz usta i iz nosa izlazi dim, i tako redom. Ima i nekih turskih sultana koji su svakom pušaču određivali kaznu o probijanju nozdrva vlastitim čibukom. Murat Četvrti za pušenje je uveo smrtnu kaznu. Ne znam gde se vi ovde istorijski uklapate, ali je činjenica da je vaš pristup prilično neobičan, utoliko što ste osoba koja je uspela da nađe uzročno-posledičnu vezu između pušenja i smrti. Znate, smrt je prilično infektivna pojava. Pušili-ne pušili, jednom morate da umrete. Postoji u tom smislu jedna vrlo dobra ruska poslovica koja kaže sledeće: "Ko ne pije i ne puši, umreće zdrav". Pokojni srpski intelektualac i disident Mihajlo Mihajlov se na to nadovezuje i kaže – kada god me Amerikanci upozoravaju koliko je loše što jedem meso, pijem i pušim, kao, slučajno, prisetim se jednog istaknutog vegetarijanca dvadesetog veka, koji osim što nije jeo meso, nije ni pio ni pušio. Da li znate kako se zvao? Adolf Hitler!
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, pa narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Koleginicu Aleksandru Jankoviću neću pitati za njeno zanimanje, niti ću karakterisati na koje zanimanje mene podseća njena frizura i njen govor. Doktor sam, ali pravnih nauka i ne bavim se pušenjem kao znanošću, ali sam čovek koji ima problem u svakodnevnom životu sa činjenicom da pušači, grupa pušača, velika grupa pušača u Srbiji, jednostavno, stvara situaciju da u Srbiji svake godine od tog zadovoljstva ili kako god hoće neko da ga nazove umre 16.000 stanovnika. Prošli put sam gospodinu Šamiju rekao, on je posle rekao da ja nemam smisla za humor, da to nije tema o kojoj se možemo šaliti. Gospodin Šami, inače, zna mnogo više pesmica o tome nego vi koleginice Janković, pošto je prošli put bilo recitacija na tu temu. Jednostavno, činjenica da 16.000 ljudi godišnje umre od pušenja nije za šalu. To neće odobriti ni vaši glasači koji su možda u međuvremenu izgubili nekog člana porodice od te pošasti, niti bilo ko, ko ozbiljno pristupi ovom problemu. Nisam hteo da vam dam povod za repliku, jer teško da bi tome bilo kraja. Sada obećavam da se neću više nadovezivati na ovu temu sa koleginicom Janković, ja znam da vi volite da u vaša izlaganja unesete duh, da pristupite tome vrlo strastveno i svaka tema za vas je povod da to izgleda poetično, ali ovo nije tema, kao što nije tema ni onih 900 ili 789 ljudi koji pogine u saobraćajnim nesrećama, tako ni ovih 16.000 ljudi nije zanemarljivo, niti je ovo tema o kojoj bismo mogli u poslaničkim klupama da se nadmudrujemo i, na neki način, stvaramo bolje skečeve, da bismo uveselili kolege prisutne u sali i eventualno ljude koji gledaju ovaj deo zasedanja. Smatram da ovo nije tema za šalu, koleginice Janković. Hvala. [[Aplauz]]
U elektronskom sistemu su prijavljeni narodni poslanici Aleksandra Jerkov, Đura Mučenski, Zoran Šami i Aleksandra Janković. Sobzirom da sam već rekla da reč će da ima Aleksandra Jerkov, onda će narodni poslanici Aleksandra Janković i Zoran Šami dobiti replike, tim redom, a nakon što svoje izlaganje završi narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zapravo, htela sam da reklamiram povredu Poslovnika. Naravno, narodni poslanici su dužni jedni prema drugima da se odnose sa uvažavanjem, gospođa Janković je, pretpostavljam, u želji da bude duhovita i da se prikaže dovitljivom, već kako, po ko zna koji put, uvredila narodne poslanike, na osnovu njihovog zanimanja. To nije prvi put da ona to čini u ovoj skupštini. Molim da se ubuduće takvo njeno ponašanje sankcioniše, ukoliko se ne može apelovati drugačijim načinima, mislim da je striktna primena Poslovnika primerena u ovom slučaju. Hvala.
Nema povrede Poslovnika, pažljivo sam slušala narodnu poslanicu, kreativnost u pristupu za njen stav, mislim da ću skoro, pa, citirati, da ne zna zanimanje narodnog poslanika i da nagađa da je ''vulkanolog''. Nije dovoljan razlog da je upozorim, prekinem ili opomenem. Narodni poslanik Zoran Šami, pravo na repliku.
Vrlo kratko, želeo bih da vas obavestim da danas nisam pesnički raspoložen, ali jesam filozofski. Ne znam zašto, moram rezignirano da primetim da, nažalost, od gluposti izgleda niko ne umire.
Narodna poslanica Aleksandra Janković. Izvolite. Pravo na repliku.
Zaista, nisam mogla da procenim koje je zanimanje u pitanju i to ne vidim kao uvredljivo. Vama se ''magistreso evropskih nauka'' još jednom izvinjavam što sam govorila svojevremeno o vašem zanimanju, poštujući, naravno, kriterijume rodne ravnopravnosti, vi ste ''magistresa'', a lepo piše ''mr evropskih nauka'' u onom našem skupštinskom priručniku. Ne vidim šta je tu problem i zašto se vređate. Ono što je meni bilo problematično u izlaganju gospodina Veselinovića, što je on ponovio, jeste u stvari da je reč o njegovom ličnom doživljaju ugroženosti. Slušate sada čitav jedan set govora o individualnom doživljaju ugroženosti nije, baš, nešto što je adekvatno za Skupštinu. Više spada u neku vrstu kauč-analize itd. Radi se na nekim drugim mestima, a verujte mi da sam ovlašćena da vam to kažem. Druga stvar, jeste da ste, sem ove veze koju ste direktno, znači uzročno-posledičnoj vezi između pušenja i oboljevanja od raznih bolesti, našli vezu između pušenja i saobraćajnih nezgoda. Nisam baš sigurna da je to i pušenje, o kome sada razgovaramo, ono koje izaziva saobraćajne nesreće. Definitivno ima i nekih drugih vrsta pušenja, recimo, pušenje marihuane, pušenje nekih opijata, nekih sredstava koja nisu postali predmet ovog zakona. Druga stvar, to što vi imate problem da prosto komunicirate i u socijalizaciji sa ljudima koji su pušači, a naročito strastveni, jeste nešto što spada u problem psihologije. A, ministar Bradić koji je danas tu, mogao bi da vam objasni da pušenje jeste i kulturološki fenomen. Nekada je odlično i veoma podsticajno za ispitivanje tolerancije onih koji se toliko kunu u toleranciju, u građanska prava i slobode. Ono što mogu da primetim, gospodine Veselinoviću, jeste da su vaše nesvesne omaške jasno pokazale da se nalazite zaista u stanju velikog doživljaja ugroženosti, jer ste meni rekli – s time će se složiti vaši pušači, misleći na birače, koji imaju nekog člana porodice koji je oboleo ili umro od ove ''počasti'' umesto ''pošasti''. Potpuno razumem da se osećate ugroženim. I ja se osećam ugroženom, ali od onih koji voze pijani, od onih koji su drogirani, od onih koji koriste razna druga stimulativna sredstva. Juče sam govorila o tome kako ministar ekonomije, mrtav 'ladan, čovek, izjavljuje da šljivu treba koristiti kada vam krene loše, i to, u neograničenim količinama. Dakle, toga se plašim. Plašim se da ova vlada ugrožava zdravlje stanovništva Srbije zato što je licemerna. S jedne strane, ako je duvan, zaista, takav otrov i ako, zaista, postoje takve posledice izloženosti duvanskom dimu, zašto ne zabranite taj opasan proizvod. Zašto ga ne zabranite? Dozvoljeno je njegova proizvodnja i prodaja. Silni se na tome obogatiše. Da li sada treba da vam kažem da uključite telefon, jer se javlja Cane Subotić da vam nešto poruči?!
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đura Mučenski. Izvolite.
Samo bih se osvrnuo na ovaj amandman o kome sada raspravljamo, da se ne prihvati da se briše ovaj naslov, ako se dobro sećam, na tome smo stali, ne treba da postoji komisija za prevenciju upotrebe duvana. U ovim žustrim raspravama iznesene su razne činjenice, a iznesena je jedna netačna činjenica koju moram da ispravim kao lekar i zdravstveni radnik. Naime, pokušana je negacija pušenja kao faktora rizika oboljevanja. Postoje mnogobrojni faktori rizika koji uzrokuju različita oboljenja. Dokazano je da je duvan, odnosno pušenje najvažniji pojedinačni faktor rizika za oboljevanje kardiovaskularnog sistema, kao i oboljevanja drugih sistema, između ostalih, raka pluća i ostalih oboljenja koja zahvataju pluća. To su statistička ispitivanja i opšte poznate medicinske činjenice, tako da je malo nejasno da to iznosi kolega zdravstveni radnik zato što to unosi određenu zabunu među naše građane. To moram da ispravim i da reagujem kao član Odbora za zdravlje i kao lekar i kao poslanik. Kao praktičan primer u vezi toga navešću vam činjenice šta je uradila Finska. Sa dobrim programima prevencije smanjila je pušenje kod muškaraca sa 76 na 26%, dakle, za 50% je smanjila u periodu od 50 godina. U tom periodu oni su sa ovim efektivnim programima uspeli da smanje smrtnost od infarkta miokarda za 73%, incidence svih vrsta tumora za 17% i primarnog karcinoma bronha za 63%. To su konkretni statistički podaci šta uspevate da uradite dobro kao država kada delujte na smanjenje pušenja, kakvi su očigledni benefiti za građanstvo i šta mi kao država, koja je na putu ka EU, treba da uradi po tom pitanju.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi. Reč ima ministar Nebojša Bradić. Izvolite.
Želeo sam samo da vas pozdravim jednom rečenicom Duška Radovića koji je rekao, otprilike – ko puši umreće, ko ne puši neće.
Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Samo se nadovezujem, ako dozvolite, na izlaganje cenjenog kolege Mučenskog. Navedena je Finska. Nemojte Finska, išao je projekat je u Jugoslaviji, u Novom Sadu. Novi sad je bio nosilac "Monika" projekta. Na čelu tog "Monika" projekta bio je istaknuti ekspert Svetske zdravstvene organizacije prof. Jakovljević i danas živi građanin Novog Sada. Držim ovde jedan papir iz Matice srpske, iz biblioteke Matice srpske. Znate da je Matica srpska ugledna naša institucija. Pazite, prof. Jakovljević je sa svojim timom uspeo, pošto je on u Jugoslaviji jedini dobio mogućnost da učestvuje u najvećem projektu sprečavanja kardiovaskularnih oboljenja u svetu, za 24% da smanji smrtnost u Vojvodini. Imate i naše primere, svetle primere. Ovde imam papir da je on (citiram) u 4.873 reference kao ključni istraživač, u najvažnijoj svetskoj bazi podataka. Prema tome, kada govorimo o tim rezultatima imamo i naše svetle podatke, koristimo se i njima. Svaka čast Fincima, jeste, oni su to prvi uradili, a uradila je to i ekipa u Novom Sadu. Hvala.
Narodni poslanik Đura Mučenski, pravo na repliku.
Zahvaljujem kolegi Paji Momčilovu na ovom egzaktnom primeru i zamolio bih da taj primerak da svojoj koleginici iz poslaničke grupe, dr Gordani Paunović.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 18. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli grupa od 21. narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbije, zajedno narodni poslanici Zoran Šami i Milan Dimitrijević, i narodna poslanica Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da) Narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, SNS se čini da kada je u pitanju prevencija u upotrebi duvana da imamo jako haotičnu regulativu, da se, pored već pomenute Kancelarije za prevenciju pušenja, ovim članom 18. uvodi i Komisija za prevenciju upotrebe duvana i to, regulisana samo sa dva člana. Osniva je Ministarstvo. Nemate čak u toj komisiji ni broj članova te komisije, što pokazuje neozbiljnost u samom pristupi prilikom osnivanja ove komisije. Imate jednu konstataciju da će u nju ući ljudi koji su dali značajan doprinos u prevenciji pušenju. Dakle, jedna krovna institucija koja treba da prati rad Kancelarije za prevenciju pušenja pri zdravstvenim ustanovama, osniva se, rekao bih, na jedan ovako neozbiljan i formalan način, kao što rekoh, u dva člana. Ali, ipak ste našli u ta dva člana dovoljno prostora da se pobrinete za finansijska sredstva za tu instituciju, da to povežete sa uređenjem ovog zakona o duvanu i da date neke ingerencije koje treba da znače da prati neke programa, daje mišljenje o radu ovih kancelarija koje su na nekom nižem nivou. Čini nam se da je takav pristup u prevenciji poprilično neozbiljan i da ako na ovaj način vodite računa o prevenciji, onda je i sam ovaj zakon kada je u pitanju njegova primena, rekao bih, pod znakom pitanja. Hvala vam. [[Aplauz]]
Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Nisam se dogovarao sa kolegama iz Poslaničke grupe Napred Srbijo, ali smo očigledno podneli isti amandman. Uzgred, koristim priliku da pozdravim gospođu ministar. Šteta što nije došla ranije, možda bismo bili inspirativniji. Predložio sam u ime DSS, mada to nerado radim, da se članovi 18, govoriću odmah i o sledećem članu, i o članu 19, brišu. Naravno, član 19. se bavi, takođe, istom problematikom. Radi se o tome da se pravi opet jedno novo telo koje se zove Komisija za prevenciju upotrebe duvana. Opet to novo telo treba da se formira. Opet se odvajaju neka posebna sredstva za njega, iako su već postojeće institucije i pri Institutu za zaštitu zdravlja i pri Ministarstvu više nego dovoljne da obavljaju ove poslove kao svoje redovne poslove. Iz tog razloga smatrali smo da članove 18. i 19, neću se javljati ponovo, treba izbrisati, kao potpuno nepotrebne u zakonu. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 18. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da)
Član 18. odnosi se na Komisiju za prevenciju duvana. Komisija za prevenciju duvana je stručno telo. Ovo stručno telo treba da bude sastavljeno od stručnjaka koji imaju veze sa prevencijom duvanskog dima. To je još jedan problem koji je povezan sa Kancelarijom. Dakle, pored Kancelarije, postoji, već više godina unazad, i Komisija za prevenciju pušenja koja se nalazi pri Ministarstvu zdravlja. Doktorka Krstev je predsednica ove komisije i ona je, u više navrata, prošle godine 29. maja, dva dana uoči Svetskog dana bez duvanskog dima, koji je 31. maja, iznela alarmantne podatke, a to su oni koji mene najviše, na neki način, čine nesrećnom, a to su podaci vezani za pušenje trudnica i mladih osoba. Smatram da su i jedni i drugi budućnost Srbije i da o ovim osobama treba najviše voditi računa. Doktorka Krstev je rekla da je 37% žena u trudnoći jednom ili više puta pušilo, a da je oko 23% pušilo tokom čitave trudnoće. Takođe, iznet je podatak da je u Srbiji do desete godine svako šesto dete zapalilo svoju prvu cigaretu. Ovi podaci su stvarno zabrinjavajući i alarmantni i smatramo da na prevenciji pušenja treba najviše da se radi u školama i zdravstvenim ustanovama, u dečjim domovima zdravlja gde treba da postoje savetovališta koja treba da vrše ovu vrstu edukacije. To je što se tiče ovog amandmana. Smatramo da ova komisija treba da postoji za razliku od Kancelarije, koja je jedna vrsta organa koji postoji a nije stručno telo. Hvala.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 48 sekundi. Da li još neko želi reč? Na član 19. amandman su u istovetnom tekstu podneli grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo, zatim, zajedno narodni poslanici Zoran Šami i Milan Dimitrijević i narodna poslanica Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Dame i gospodo, mi smo ovim amandmanom predložili da se briše član 19, zapravo, vezano je za član 18. u kome mislimo da je postojanje ove komisije iluzorno, jer registracije ljudi, lojalnih i odanih ministru, verovatno iz njegove partije, manje-više da li iz partije, ali jedna zajednička osobina će biti nepušačka. Da je sticanjem okolnosti ministar bio pušač, verovatno nikad ne bi rekao da Zoran Đinđić nije primetio pepeljare po ministarstvima, ja nisam fan Zorana Đinđića, ali verovatno je čovek imao tada drugačiju listu prioriteta, nije jurio pepeljare po ministarstvima. Sada pravimo jedno telo, sastavljeno od eksperata i šta je to ekspert u borbi protiv pušenja. Sigurno bi i kardiohirurg trebalo da bude, ali, šta ako i kardiohirurg puši. Dakle, izbačen iz Komisije?! Prosto, ovako, malo je neverovatno, zakon uvodi vrlo diskriminativno ponašanje, zakon je namenjen da ukaže da oni koji puše nisu, nekako, dobrodošli u pogledu razumevanja za osobine koje poseduju, koje su nekad zaista štetne navike. Evo, pristali smo da budemo svi pušači svedeni na to da smo zavisnici i tražimo samo prostoriju u koju mogu pušači da se izoluju da ne budu proganjani, da pri tome drugome najmanje smetaju. Rešenje ovog problema ne vrši se putem ova komisija, koja će naravno primati pare, raditi, pisati nešto, a dovoljna promocija zdravlja je, recimo, da kaže svako od nas ko gostuje na televiziji, zaista iskreno, a nema pušača koji iskreno neće reći – pušenje je štetno. Dakle, da bar jednom na početku emisije i na kraju novinari ubace u sinopsis da kaže, kao i sve druge javne ličnosti da to urade i da kažu – da sprečimo decu, da sprečimo omladinu, da sprečimo one koji još nisu počeli, jer, zaista, svi mi pušači jednom smo bili nepušači. Definitivno smo bili prvo to, a onda smo sada svesni koliko je iz tog začaranog kruga teško izaći i koliko vam teško i destimulativno pada kada će vas proganjati, gore nego Al Kaidu. Nemate gde da se sklonite, u sopstvenoj državi, uredne poreske platiše u svemu odgovorni, sa drugima jednaki, na kraju pristajete da budete sklonjeni, obeleženi, osmuđeni dimom – pa sad da li vam odela mirišu u mimoshodu sa nekim itd. Preterano za Srbiju zemlju tradicije drugačije vrste, treba i mi da doživimo tih 50 godina severne Evrope, pa će, verovatno, broj pušača i spontano da padne i verovatno ćemo uspeti, govoreći otvoreno o našim lošim navikama da ubedimo druge da tim putem ne krenu. Taj put nije Komisija koja se predviđa. Bolje bi bilo da imamo komisije u ministarstvu koje bi sad ispitivale zašto preko televizije skupljamo pare za lečenje teških bolesti, zašto dovodimo hirurge da operišu, što nemamo naše, zašto naše pacijente šaljemo u Tursku ili druge zemlje da se operišu, ko je odgovoran za hijatus u onkohirurgiji, ko je odgovoran za prazninu i kardiohirurgiji, ko je odgovoran za nedostatak prostora, gde su otišle pare koje su date i koje su dobijene od donacija za zanavljanje zdravstvenih institucija?! Na mnogo toga nekakve komisije koje već postoje po različitim pitanjima, veoma su brojne, nisu dale odgovore, a ne komisije koje će vršiti nekakvu društvenu delatnost, nekakve kliničke smernice i protokole za prevenciju. Svi mi pušači smo, manje-više, bar ja sam probao sve što postoji da se toga odviknem. To nije išlo jednostavno. To nije lak ni jednostavan posao i ne treba ga preko noge seći i prilično rigidnim merama ići na pušače. Oni to u osnovi ne zaslužuju, tim pre, ako su svesni da drugima škode u svojoj sredini i voljni da to umanje na najmanju moguću meru. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Minut i 40 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika. Narodna poslanica Aleksandra Janković. Izvolite.
Doktor Poskurica je toliko dobro objasnio suštinu mojih razloga za brisanje ovog amandmana, da gotovo nemam šta da dodam. Sa jedne strane, ukazao je na ozbiljan diskriminatorski stav prema nama koji smo pristali da se zovemo zavisnicima od duvanskog dima, ali isto tako i na činjenicu da će teško bilo kakva prohibicija uroditi plodom. Jer, nema te kancelarija koje će moći da napravi prevenciju i promociju nekakvih zdravih stilova življenja, ukoliko to ne bude lično svedočenje, modelovanje ljudi. Mnogi od nas koji su započinjali za pušenjem cigareta to su činili jer su imali pogrešnu direkciju. Direkcija je bila – nemoj da pušiš, još si mali, tako da je podsticaj na pušenje išao iz neke potrebe za izražavanjem bunta prema odraslima i dokazivanje da ste ušli u neki svet starijih. Ovoga trenutka mnogi pušači jesu svesni svih mogućih posledica, na kraju i finansijskih posledica koje konzumiranje duvana donosi, ali pežorativan i diskriminatorski stav nikako neće doprineti tome da se oni priključe kao glavni motivatori kampanje za promociju zdravih stilova življenja. U toku diskusije sa gospodinom Veselinovićem rekla sam još nešto, što mislim da je potpuno nelogično, kako će stvarno pušači poverovati da je pušenje toliko štetno, ako država nije zabranila tako opasne proizvode? Imamo dvostruke aršine, dvojno knjigovodstvo. Sa jedne strane, država će ovim uvođenjem zakona ubirati duple prihode preko akciza i preko kazni za pušenje na javnom mestu. Krajnji motiv, kako meni izgleda, jeste novac, a ne zdravlje građana, i jeste, još jedna od mera, kako se dodvoriti EU, mada u ovom slučaju to nije bio nikakav zahtev od nas. Isto tako je činjenica da multinacionalne duvanske industrije već fantastično zarađuju, a da zbog tog zapadnog nepušačkog trenda zarađuju odlično i proizvođači raznih pomoćnih lekovitih sredstava, koji se tu javljaju kao osobe koje prave preparate za kobajagi odvikavanje od pušenja. Generalno, gomila ovih usrećiteljskih saveta kako da očuvamo zdravlje dolazi nam sa Zapada, gde se stvari proglašavaju zdravijim i napravi se jedan trend da bi posle nekoliko godina istraživači videli da su veoma opasne. Setite se one priče o zdravom margarinu, koji je trebalo jesti umesto putera, a ubrzo je postao štetan, pa su sada preporučljiva isključivo biljna ulja. Tada su na red došle i cigarete koje su proterane sa javnih mesta. Jedino se ponekad u okviru ovog sveukupnog licemerja toleriše pušenje skupih, recimo, kubanskih cigara, viđali smo razne ljude kao promotere ovih kubanskih cigara, sa markicama poznatih proizvođača ili lule, jer, eto, njihovi uživaoci su pripadnici društvene elite. Na Zapadu su pušači čak toliko diskriminisani da poslodavci kao uslov za zaposlenje navode da je kandidat nepušač, sa prezirom gledaju na stare radnike koji posežu za nikotinskim štapićem. U svojoj kliničkoj praksi sam imala iskustvo žene koja je pretrpela svojevrstan mobing zato što joj je poslodavac rekao – tine možeš više kod mene da radiš, ti si pravi oralni zavisnik. Ako budemo išli ovom linijom i ako budemo išli nekom inkvizitorskom idejom, i ako se u diskusijama neprekidno pojavljuje samo termin zabrana, bez nuđenja onog što bi trebalo da bude pozitivan smisao odvikavanja od ove vrste zavisnosti, mi, zapravo, nećemo ništa uraditi. Nema te komisije na svetu, a naročito ne komisije od dva člana koja će izvršiti adekvatnu prevenciju i promociju zdravih stilova življenja, a pogotovo za ove mlade ljude koji žive u Srbiji i kojima je, nažalost, ostalo samo da kroz bolesti zavisnosti istrpe svoj život.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je dva minuta i 40 sekundi. Narodni poslanik Vuk Dinčić je prijavljen. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je možda najvažniji deo ovog zakona samo prevencija. Nisam sklon da se bilo kome na ovaj ili onaj način zabranjuje, ali mislim da svi oni koji treba da steknu neka osnovna znanja o štetnosti nekih stvari, u ovom slučaju govorimo o duvanu, ta znanja treba da steknu i mislim da je prevencija možda najbolji način. Najbolji način po meni je ličnim primerom pokazati da neko misli da je ovako nešto kao što je pušenje štetno. Imam jako negativno mišljenje o tome kada lekari koji imaju visoka stručna znanja o pušenju i njegovoj štetnosti promovišu pušenje i govore da to treba raditi. Kada govorim o ovom amandmanu na član 18. i amandmanu na član 19. shvatio bih da opozicija želi da popravi, da veća ovlašćenja da Komisiji za prevenciju upotrebe duvana, da želi da nekim drugim telima da veća ovlašćenja, apsolutno bih to podržao, ali se ovde prvenstveno radi o tome da se ovi članovi brišu, što, po meni, ima intenciju u tome da se ne želi na bilo koji način omogućiti bilo kakvoj komisiji i stručnim ljudima da se objasni građanima, mladim ljudima, da je pušenje štetno. Mislim da je generalno prevencija možda i najbolji način u borbi protiv pušenja. Po meni, to je bolji način nego bilo kakvo kažnjavanje, zabrana i sve ostalo. Svaki amandman bih podržao koji se odnosi na povećanje nadležnosti ove komisije, ova komisija, pretpostavljam, da će tu biti i stručnih ljudi, ne verujem da ima neku želju, da ovakve komisije koje treba da daju stručna znanja, uhlebljuju bilo koga. U članu 17. imate taj izveštaj koju ta zdravstvena ustanova podnosi u tromesečnom, šestomesečnom i godišnjem izveštaju. Samo bih apelovao i na ministra da, kada dobije tu vrstu izveštaja, prosledi i nadležnom odboru Skupštine, da vidimo kakvi su rezultati u prevenciji i da li ove komisije i ova tela daju odgovarajuće rezultate. Hvala vam. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je dva minuta. Da li se još neko javlja za reč? (Da) Narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Izvolite.
Ja bih repliku, ako imam pravo, da odgovorim gospodinu. Poslanička grupa SRS i ja smatramo da je prevencija jedan od načina u borbi protiv duvanskog dima. Međutim, ne smatramo da je prevencija jedini način u borbi protiv duvanskog dima. Kao lekar i kao osoba smatram da je pušenje jedna vrsta zavisnosti i to teška vrsta zavisnosti, jer to nije samo navika. Osoba da bi prestala da puši, kod nje nije potrebno i nije dovoljno da se samo promeni svest o tome da je pušenje štetno, da duvanski dim izaziva maligna oboljenja, kardiovaskularna oboljenja i ko zna koja još oboljenja, potrebno je da dobrovoljno leči. Zbog toga smatramo da, pored ovog malog broja institucija koje danas postoje, u Beogradu, možda samo jedna institucija koja se bavi vanbolničkim lečenjem ovih osoba, treba da postoje i neke druge institucije u lokalnim sredinama, gde ljudi, mnogo više zbog stresa puše. Nigde nikog nismo pitali – zbog čega pušite? Najveći broj ljudi puši, ne zbog toga – hajde da vidim kako to izgleda, nego počinju da puše zbog toga što su nervozni, zbog toga što su neraspoloženi, zbog toga što imaju mnogobrojne probleme vezane za egzistencijalne probleme. To tako i počinje, a posle toga to postaje jedna vrsta zavisnosti, od koje se, kao i kod svih vrsta zavisnosti vrlo teško oslobađa. I tu prevencija ne može da bude jedini lek.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 21. amandman je podnela grupa od 21. narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Predrag Mijatović.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, nažalost, ne mogu da se obratim gospodinu ministru zdravlja, Tomici Milosavljeviću, koji uspešno izbegava svaku diskusiju koja se tiče zdravstva, kao što je i sada izbegao. Ovde je bio ministar koji nije nadležan, koji je bio neadekvatan, da brani zakon o vantelesnoj oplodnji, a čovek je pravnik, tako da i sada imamo tu situaciju. Prvenstveno govorim kao zdravstveni radnik, kao dugogodišnji pušač, u ostavci iz određenih razloga. Međutim, u svakom slučaju se zalažem i za pravo i pušača, a ne samo za prava nepušača. U ovom slučaju, ovo je potpuno diskriminatorski zakon. Zakon koji odiše jednom patološkom mržnjom prema pušačima. Ne znam zašto, ne znam iz kog razloga se to čak i našlo u skupštinskoj debati. Ovo mi vrlo često liči, sada trenutno liči na simpozijum, i to, lekarski simpozijum o štetnosti duvana. Ovde slušam od pravnika, nešto i od kolega lekara, nešto više od pravnika, o tome da li je duvan štetan, da li je umrlo 16, 15, 14 ili 13 hiljada ljudi, da li je to u poređenju sa saobraćajnim nesrećama ovako ili onako. Međutim, to nisu pravi podaci, jer se umire i od drugih stvari, niti može, kao što kaže gospođa Paunović, da se odmah dokaže da li je neko umro od duvana. Faktori rizika su obično udruženi, da ne spominjemo stres kao faktor rizika, koji je nekada i mnogo veće od duvana. Ovde smo mi da diskutujemo, da eventualno popravimo ovaj zakon, ako je moguće i da popravimo besmislice iz zakonskog predloga, na koje vam je i kolega Šami ukazivao – da li ima plafon, nema plafon, ima vrata gvozdena, drvena, sa kvakom i bez kvake i tome slično. To su besmislice u ovom zakonu koji mi liči kao da je prepisan od nekoga. Dozvolićete mi da takva besmisao, kao što postoji u ovom zakonu, postoji, i to je mala digresija, ako u zemlji najrazvijenije demokratije tj. Americi kupite frižider ili kupite peglu, u prospektu za korišćenje kaže "do not eat" tj. nije za jelo. Tako mi liči i ovo sada, da diskutujemo o tome, da li prostorija treba ili ne treba da ima plafon. To je, možda, jaka reč ali je "debilno". Mi smo predložili, kao poslanička grupa, da se član 21. stav 1. tačka 6) briše, a govori o nadzoru. Odnosno, o čemu se radi, u tom članu je data mogućnost i pravo da se radnici unutrašnjih poslova brinu o sprovođenju ovog zakona. Dozvolite, pušači nisu kriminalci! Nećemo, valjda, doći u situaciju, ako se neko ne povinuje ovom zakonu, da ga milicija izvodi napolje u marici sa lisicama, zato što nije prestao da puši. Možda karikiram, ali takav postupak, dozvolite, na to liči. Ovo mora da se izbriše iz zakona. Ne mogu radnici unutrašnjih poslova tj. milicija da sprovodi nadzor da li se ovaj zakon poštuje ili se ne poštuje. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je minut i 15 sekundi. Narodni poslanik Janko Veselinović, pravo na repliku, pa posle narodni poslanik Vuk Dinčić.
Izvinjavam se, opet neću koristiti pravo na repliku, nego vreme poslaničke grupe, pošto bih hteo da se nadovežem na nekoliko diskusija, pre svega, na diskusiju povodom ovog amandmana. Prethodno bih prokomentarisao stav koleginice iz Poslaničke grupe SRS, koja je, inače, lekar i koja smatra da dobar broj ljudi puši zbog stresa. Slažem se da verovatno dobar broj ljudi puši zbog stresa i da jeste problem što nema dovoljno prevencije da se ljudima kaže, savetuje da je bolje prošetati u prirodi, u parku, razgovarati možda sa ljudima, nego se zatvoriti u mračnu prostoriju sa kutijom cigareta i na taj način, završiti dan. Tako da, u tom delu, postoji drugo rešenje. Moram da se nadovežem i na diskusiju kolege iz SNS, pošto se iz današnje diskusije, a i kada se diskutovalo u načelu o ovom zakonu, nije moglo videti da li diskutuju poslanici iz opozicije ili pozicije. Više se iz diskusija moglo prepoznati, da li se radi o ljudima koji imaju odgovornost i smatraju da je pušenje štetno, da i oni koji su pušači shvataju da to jeste zavisnost i da bi dobro bilo da ta zavisnost prestane kroz razne kurseve, odvikavanje itd, kao i da smatraju da ljudi koji nisu pušači ne bi trebalo da trpe činjenicu da moraju da udišu dim od pušača. Takva diskusija se na taj način vodila i kada se raspravljalo u načelu i u pojedinostima. Međutim, specifična je uloga i pozicija SNS. Oni bi uvek hteli da zadovolje sve, i birače, i sa jedne strane i sa druge strane. Kažu, ne znam, ovo je tortura nad pušačima, ali smatraju da bi trebalo zaštiti nepušače. Naravno, nemaju oni način da kažu kako to učiniti, kako podmiriti te dve nepoznanice. To mi liči na njihove stavove povodom EU, kada bi u EU, ali nisu baš sigurni da li će se to svideti biračima, pa, ipak, bi malo sačekali, možda neki bolji trenutak da to saopšte biračima. Pa, kada se glasa i raspravlja o Srebrenici – i jesu za deklaraciju i nisu za deklaraciju. Kada je bilo prvo glasanje, onda su bili suzdržani, a kada je bilo drugo glasanje, onda su izašli iz sale, pa kako koji birač proceni, da li im je drago da budu suzdržani ili im je drago da budu protiv deklaracije. Ovo je danas vrhunac, da kažem, na neki način, političkog licemerja, kada se pokušate dopasti na ovaj način biračima, i pušačima i nepušačima, ali zakamuflirano, tako da se ne vidi na koji način želite zaštititi pušače, da se ne vidi na koji način želite zaštiti nepušače. Najbolje bi bilo da oni iz ove rasprave izađu tako da su i za pušače i za nepušače, tako što će nepušači sedeti u zadimljenim prostorijama, tako što će pušači pušiti. Tako bi ovaj zakon trebalo da izgleda, otprilike, sa nekoliko članova, bez prevencije, bez mogućnosti da se zaštite nepušači, bez mogućnosti čak i da se ovim zakonom omogućavaju određena prava pušačima, ali, naravno, ona ne smeju da ograniče nepušače. Hvala vam. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je četiri minuta i 15 sekundi. Narodni poslanik Predrag Mijatović, ima pravo na repliku.
Gospodinu Veselinoviću bih replicirao o tome da li SNS ima ovakav ili onakav stav, to je čista demagogija, sada i licemerje predstavlja jedna ovakva diskusija. Mi smo jasno rekli o mnogim stvarima šta mislimo. Neke stvari nikada nisu ni bele ni crne, mogu da budu i sive i kada su sive onda kažemo da su sive, kada su crne, onda su crne, kada su bele, onda su bele. Prema tome, nismo rekli da treba da se dopadnemo i jednima i drugima, niti sam ja govorio u smislu da treba da se dodvorimo i pušačima i nepušačima, ali treba da postoji jedna razumna logična zakonska regulativa, ne represevina, ne divljačka, inkvizitorska, kakva je sada, i ne da u zakon jedne ozbiljne države, kao što je Srbija, uđu takve besmislice kao što je plafon, vrata, rolo-vrata i ostalo. Dakle, ovakva diskusija u osnovi ne vodi ničemu. Što se tiče diskusije o zdravstvenom delu, poručio bih gospodinu Veselinoviću jednu latinsku poslovicu, koja kaže ne supra crepidam, u prevodu znači – obućar neka ostane kod cipela. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vuk Dinčić.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ja bih samo kolegu Veselinovića podsetio da dr Mijatović nije bio ni ''za'', ni ''protiv'', ni ''uzdržan'', on je bio decidno protiv usvajanja Deklaracije o Srebrenici, čak je rekao da se tamo ništa specijalno nije dogodilo, nije bilo ni zločina, ni ništa, prosto, sve je bilo tamo u redu i da on to sve najbolje zna. Ne čudi me da ima mišljenje o nama poslanicima da smo debili, da imamo razne ovakve i onakve stavove koje zastupamo. Lično mislim, nijednog kolegu nikada takvim izrazima ne bih nazivao, pogotovo ne ružne reči koje su upućene ministru zdravlja. Vrlo dobro znate, doktore, da je on u bolnici i očekivao sam od vas, bar kao njegov kolega, da imate malo obzira prema tome. On nije izbegavao da dođe ovde, došao bi u svakom slučaju, kao što je bio i u načelnoj raspravi. Ne vidim u ovom zakonu da bilo gde piše da policajac bilo koga hapsi jer puši, niti vidim ovde u ovom zakonu da je toliko nešto diskriminatorski i da mi sada neke ljude stavljamo, ograđujemo ili bilo šta tome slično. Ovaj zakon je po meni liberalan, ovaj zakon je uvažio neke realnosti i neke običaje u našoj zemlji, i ja ne bih ulazio u detaljniju raspravu, neću se više javljati povodom ovoga, ali mislim da treba da se vratimo kada je amandman u pitanju, a ne da svoje kolege vređamo i pričamo takve ružne stvari. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je minut i 30 sekundi. Narodni poslanik Predrag Mijatović, traži pravo na repliku. Samo se prijavite u elektronski sistem.
Hvala lepo. Ukoliko ste mislili da je reč koju sam upotrebio upućena vama, nije, niti nekom lično. Nisam rekao da ste vi debilni, rekao sam da su neke zakonske odredbe debilne. Prema tome, onaj ko je sastavljao zakon, taj može i da se uvredi i da smatra da je debil, ali nisam rekao konkretno vama. To je jedno. Drugo, što se tiče Srebrenice, o tome ne bih diskutovao. Ja sam u raspravi o Srebrenici izrazio svoj stav i svoje mišljenje. To je bilo moje mišljenje iza koga stojim, to nije bio stav SNS, nego stav dr Predraga Mijatovića, to je moje mišljenje, kao poslanika, a ne stav SNS. Nemojte poistovećivati SNS sa tim! Prema tome, SNS je ipak demokratska stranka i dozvoljava pravo i na drugačije mišljenje i na iznošenje drugačijeg mišljenja, nije totalitarna stranka, kao izvesne i neke druge stranke. Kolega kaže da nije pročitao, a lepo piše u obrazloženju amandmana. Kaže: "Ministarstvo unutrašnjih poslova dalo je saglasnost za navedeno ovlašćenje, s obzirom da, itd, u sastavu Ministarstva za unutrašnje poslove postoji služba", itd. To znači, dalo je saglasnost da radnici MUP mogu voditi računa i vršiti nadzor nad pušačima. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Simo Vuković.
Uvažena predsedavajuća, reklamirao bih povredu Poslovnika, član 104. I pored upozorenja kolege Dinčića iz Poslaničke grupe ZES, zaista sam začuđen da vi niste primetili u ovom prethodnom izlaganju da je predlagač zakona okarakterisan kvalifikacijom, dakle, ''debil''. U ovom momentu, jedna rasprava, koja je tekla jednim sasvim pristojnim tonom, počinje da poprima nekakve razmere koje smo imali prilike da vidimo prethodnih dana. Molim vas da, u skladu sa članom 27, preduzmete odgovarajuće mere.
Nema povrede. Pažljivo sam slušala narodnog poslanika Mijatovića. Pre nego što je upotrebio pridev za određene odredbe iz zakona, napravio je uvod kojim najavljuje da će upotrebiti preoštru reč i to su one gornje granice koje se dozvoljavaju u replikama ili u samostalnim izlaganjima. Kada se ta granica pređe, onda intervenišemo. Uvidom u stenogram možete se uveriti da govorim istinu. Mogu samo da vas zamolim, zaista, sve nas, da ne zaboravimo nikada, nijednog trenutka, da se uljudno ophodimo jedni prema drugima, radi onih koji nas gledaju i radi onih zbog kojih smo, mnogo više nego jedni zbog drugih, tako da ću ostati pri prethodnoj odluci da poslanika ne upozoravam i ne opominjem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 22. amandman je podnela grupa od 21. narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Milan Knežević, izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, malo ću da iskoristim vremena od poslaničke grupe, malopre se nisam prijavio za repliku. Samo mogu da konstatujem, stvarno, da je jednu raspravu koja je išla dobro, na kraju, ne znam iz kojih razloga, jedan poslanik skrenuo u političke vode. Mi kao SNS, a u toku odbrane amandmana i poslanici drugih poslaničkih grupa jasno su diskutovali o manjkavostima zakona. Komentar na račun SNS, što može iz zapisnika da se ilustruje, da mi hoćemo birače i sa jedne i druge strane, i jesmo za Srebrenicu i nismo, pa smo i u konkretnom zakonu isto, i za pušače i za nepušače. Ja sam samo to uhvatio iz konteksta, ali mislim da sam dobro citirao komentar kolege. Lepo smo na početku rekli da je ovo zakon koji ne treba da ima političku obojenost. Ovo je zakon koji se tiče dve ''ugrožene'' populacije, ugrožene nepušače od duvanskog dima i nas pušače na drugi način. Lepo smo rekli i sve kolege prethodni govornici su se usmerili u komentarisanje manjkavosti zakona, sa ciljem da se popravi, da bude uravnotežen zakon i apsolutno nije bilo, odgovarajućih, bilo kakvih političkih kvalifikacija. Jedni su ovde, iz svojih razloga, tvrdili da je ovo liberalan zakon, drugi, a to smo mi, smatramo da je u ovom trenutku mnogo rigidan i rigorozan, pokušavajući da to ilustrujemo primerima u članovima zakona. O štetnosti duvana rekli smo na početku i pričali u načelnoj raspravi, to je iluzorno i svi mi znamo i zašto smo tu popodne u raspravi i u, jedno, desetinu diskusija citirali stvari koje su svima nama jasne. Mi kao pušači svesni smo štetnosti i želimo da naša deca ne puše. Želimo preventivno da delujemo da se smanji pušenje. Nemojte da gledate crno-belo. Kolega je, očigledno, gledao crno-belo. U životu i ovom zakonu nije sve crno-belo i ne može tako da se prihvati. Naravno da, sa jedne strane, stavljamo na prvo mesto nepušače. Želimo da ih zaštitimo i želimo da se ovaj zakon donese. Sa druge strane, ponavljam treći put, baš zbog tog komentara, da treba i pušači na svoj način… Ali, zašto sada te komentare, uvažavanje ljudskih prava ili kako hoćete da krstimo, ta prava pušača i nepušača svrstavati u političke vode? Vi ste tu diskusiju krenuli sad, pri kraju,u tom pravcu. Naravno, kao posledica toga dođe i do neke reakcije, zato što je neprimereno i nepotrebno dovoditi u situaciju da se o ovom zakonu na taj način razmišlja na koji ste vi, kolega, diskutovali. Apsolutno je nepotrebno. Ne vidim razlog, jer imamo pravo da kažemo da je smešno da se definiše da soba treba da ima vrata i prozore. Stvarno je nepotrebno. Mogu da vam ilustrujem koliko još ovih stvari ima u zakonu, za koje smatramo da smo u pravu. Vi obrazlažete da nisu. Neka se završi na tome, a ne ovako da dovedemo diskusiju u ovakvu poziciju – ko se udvara biračima. Mi zakonom želimo, i vi, da na odgovarajući pravni način i prava nepušača budu zaštićena i prava pušača. To je suština. Svi znamo o svim tim štetnim delovanjima i efektima i pogubnosti pušenja. I ja sam pušač i svestan sam toga. Kada predajem, kao profesor, isto kažem da ne treba da pušite. Držim predavanja u nepušačkim prostorijama, pošto sam patolog, gledam i biopsije i sve, i kažem kako to sve štetno deluje. Dakle, naša je obaveza to, ali nije stvar u tome da želimo i jednu i drugu stranu da zadovoljimo iz političkih razloga, nego iz objektivnih i drugih razloga, da više ne ponavljam priču. A, morao sam da reagujem, da na kraju spustimo loptu i da ovo što smo iznosili u amandmanima, što očigledno nije uvaženo od strane Vlade, prihvatimo kao takvo i gotovo. Objektivno, na nama iz opozicije je da tražimo slabosti zakona i to treba uvek da bude gledano korisno, gde je moguće da se popravi. Mada, moram da priznam da je ovde, nije važno da li je amandman DSS, SRS, SNS, stvarno bilo tehničkih delova na koje se ukazivalo gde je mogao da se popravi zakon, ako ne, u suštini, jer je jasno da je ovo prelazni period do 2012. godine, kada će da bude zabranjeno pušenje na svim javnim mestima. Nama pušačima je to jasno, ali u ovom trenutku ima mnogo tehničkih manjkavosti, smešnih i apsurdnih definicija, koje je trebalo da uvažite. [[Isključen mikrofon]] (Predsedavajuća: Izvinite, narodni poslaniče, na pet minuta i 50 sekundi pogrešno sam zaključila da ste završili. Molim vas, prijavite se. Imate vreme na raspolaganju. Izvolite.) Na kraju, amandman koji se odnosi na član 22, njime smo predložili da se član 22. briše. Bilo je isto komentara poslanika zašto smo na prethodne članove stavili amandmane u smislu brisanja. Pa, dobro. Znate šta, u samom zakonu imate tri tela. Imate, prvo, Kancelariju za prevenciju pušenja i Komisiju za prevenciju upotrebe duvana. Dobro, to je odbijeno. Ali, onda, član 22. kaže, koji predlažemo da se briše – treba da se obrazuje zajedničko telo u skladu sa propisima. I ova komisija za prevenciju, a sigurno i kancelarija za prevenciju troše neka sredstva. Troše se sredstva od duvanskog dinara. Jedan dinar od svake kutije cigareta odlazi za finansiranje. Nepotrebno je da sada postoji još jedno zajedničko telo koje, opet, na svoj način troši, u ovoj krizi, neka budžetska sredstva. Ako ste smatrali da Komisija i Kancelarija mogu da obavljaju posao, uz mnogo stručnih i nevladinih organizacija, koje se isto aktivno bore protiv pušenja, ovo je nepotrebno, pogotovo što smo i u načelnoj raspravi rekli da ako krenemo po toj logici, i u članu 21. je dato koja su sve ministarstva obuhvaćena ovim, apsolutno nema oblasti u običnom životu, u svim sferama za koje donosimo zakone, gde ne bi trebalo da postoje zajednička tela. U tom slučaju bilo bi toliko zajedničkih tela, jer ne samo duvan, i zdravstvo i lekovi, o kojima ćemo da pričamo, i finansije, to su toliko multidisciplinarne stvari koje se prepliću u nadležnosti različitih ministarstava i sigurno da je za neke stvari potrebno formirati zajednička tela, u skladu sa propisima. Ovde uz struku, uz ovu komisiju i kancelariju sigurno da sada ide još nešto što će da dovede do većih troškova budžetskih sredstava, koja mogu na drugi način da se upotrebe… Tako da smo predložili da se ovaj član 22. briše. Završavam sa konstatacijom, dakle, moram da konstatujem, pošto smo pri kraju rasprave, da je trebalo, ipak, da Vlada prihvati u ovoj situaciji, bez obzira što pojedini poslanici kažu da je zakon liberalan, da ga popravimo i da ga učinimo mnogo uravnoteženijim. Mnogo veći efekat bi bio, mnogo korisniji efekat, ali nijedan amandman nije usvojen, tako da će zakon da ide u ovoj izvornoj formi kako ste predložili. Hvala.
Iskorišćeno je tri minuta i 30 sekundi i onih tri minuta pre nego što sam vas prekinula, još jednom se izvinjavam, tako da je od vremena poslaničke grupe iskorišćeno sedam minuta. Narodni poslanik Janko Veselinović ima reč.
Hvala, predsedavajuća. Hteo bih da se nadovežem pošto se narodni poslanik na neki način direktno obraćao meni. Morao bih da se složim sa najvećim delom diskusije uvaženog kolege, pre svega, u njegovom zalaganju da ovo nije politička rasprava, odnosno da ovo nije zakon koji stvara mogućnost za političko nadmetanje političkih stranaka, pošto se radi o zakonu koji, na neki način, pogađa celu populaciju i u jednoj i u drugoj političkoj opciji, ili u trećoj ili nekoj drugoj političkoj stranci. Ima i onih koji su zagovornici rigoroznijih mera zakona, koji će imati za posledicu apsolutnu zabranu pušenja i oni koji su za nešto liberalniji zakon. Meni je naročito u raspravi u načelu pomogla vaša diskusija, za one koji se sećaju, jer ste vi patolog po struci i rekli ste da se svakodnevno srećete u vašoj praksi sa posledicama pušenja, posledicama duvanskog dima. U tom smislu nema nikakvih nesaglasnosti. Nastavak priče oko amandmana ću ostaviti posebno. Nisam mogao da ne reagujem na diskusiju vašeg kolege koji je danas rekao da je on po prethodnoj debati zastupao svoj lični stav, a ne stav SNS. Možda je i danas bilo tako. Nisam mogao da ne reagujem kada je rekao da je ovo diskriminatorski zakon i na taj način pokušao da pridobije pušače i da, na neki način, kaže da takav zakon nije potreban, a posle je kroz diskusiju rekao da treba zaštititi i nepušače. Sa druge strane, pored toga što je rekao da je zakon diskriminatorski, rekao je da su ga doneli debili, tako da nisu mogle biti dve konstatacije ostavljene bez reakcije, tako da se slažem da ovu raspravu treba voditi u okviru predloženih normi, da je ne treba proširivati na neka druga politička pitanja, ali nisam mogao da ne reagujem na ovakvu raspravu. Hvala.
Narodni poslanik Vuk Dinčić ima reč.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, potpuno se slažem da je možda, i to je moje mišljenje, da amandmanom vi treba da popravite neki zakon, da neki član, stav nekog člana isto tako amandmanom treba da se popravi. Ne mogu da se složim sa konstatacijom da je trebalo ovde Vlada da prihvati amandmane ili većinu amandmana, zbog toga što se 90, možda i 100% amandmana koje je predložila opozicija odnosi na to da se neki član briše. Nije bila namera opozicije ovde da nešto popravi, to je moje mišljenje, da možda učini kvalitetnije i bolje da ta komisija radi, da neka zdravstvena ustanova pomogne u boljem rešavanju ovog problema, već su svi amandmani podneseni tako da se neki određeni član briše. Da je Vlada prihvatila sve amandmane, ne bismo imali ovaj zakon na dnevnom redu. Samo hoću doktoru Kneževiću da kažem jednu stvar, koja je moje neko lično mišljenje – apsolutno se slažem sa vama 90% onoga što ste vi rekli, nemam nikakvu dilemu, ali je jako loše ako neko ko je lekar, pogotovo patolog, ne prestane da puši, odnosno promoviše pušenje na bilo koji način. Ne kažem da to vi radite, mislim uopšte na lekare, jako je to loš primer. Ja mislim da je to jako loš primer. Nepušač sam, ali po mom mišljenju to je isto kao kad bi policajac koji treba da sprečava neka krivična dela, išao i vršio krivična dela. Hvala vam.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je minut i 30 sekundi. Narodni poslanik Milan Knežević, pravo na repliku.Izvolite.
Nasmejao sam se. To za primer što je mlađi kolega rekao, ja imam mnogo više godina i moguće je, to je stvarno loš primer, priznajem, i kao čovek. Ali, dozvolite mi da ne mogu da promenim navike da promovišem da mladi ne treba da puše i da je to jedno štetno delovanje na organizam. Ali, sad, šta mogu, demokratija se ogleda i u tome da mora i takav stav da se uvaži. Prihvatam vašu primedbu što se toga tiče. Ne prihvatam onaj deo primedbe da su svi ovi amandmani, kolega, bili samo brisanje. Jeste u ovih poslednjih četiri, pet amandmana bilo – briše se, da. Al', to je poslednjih pet-šest. Da ne ilustrujem, pa, evo, korisno je da krenemo od drugih poslaničkih grupa, ovo je stvarno praktična stvar, nije ''kvadratura'' nego ''kubatura'', što je rekao prof. Šami. Pa, onda, eto, ta nesrećna definicija ''sobe'', šta je soba u instituciji koja je ugostiteljski objekat i zdravstvena institucija, koja je definisana tehničkom dokumentacijom. Stvarno smešno deluje kada mi u zakon stavljamo definiciju šta je soba. Eto, te dve stvari sam naveo kao primer. Mogu još nekoliko. Prema tome, nije samo brisanje. Lično mislim, u ovom trenutku sam se setio dve stvari koje stvarno ne remete zakon, ako hoćete, šta vam je remetilo zakon, ali, stvarno, u zakonu tako rogobatno zvuče i pomalo smešno. Dakle, nisu amandmani opozicije bili samo – briše se, nego i amandmani od kojih sam se, eto, ja dva setio, koji su stvarno logični, koji su po svim osnovama primereni i koje je trebalo usvojiti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušan Marić. Izvolite.
Dame i gospodo, iskoristiću jednu rečenicu na repliku na diskusiju gospodina Dinčića. Direktno je prozvao sve opozicione stranke i rekao jednu neistinu. Citiram – 90% amandmana koje je predložila opozicija glasi "briše se". Ovde se nalaze predloženi amandmani sa mišljenjem Vlade. Među njima se nalazi i 25 amandmana koje je podnela SRS i samo dva amandmana glase "briše se". Toliko.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Moram i ja da kažem mladom gospodinu da ubuduće pažljivije računa procente. Od 22 amandmana koje je predložila DSS samo tri glase "briše se", a 19 su glasili kako su glasili. Prvo ću da nešto kažem, a ti posle to opovrgavaj, to je loš manir, mladi gospodine. Što se tiče člana 23, drago mi je da se vratio gospodin Novaković, pošto je on po profesiji, ako se ne varam, advokat, tu se definiše šta je vršenje inspekcijskog nadzora i za šta je inspektor ovlašćen, pa se, između ostalog, kaže da izrekne novčanu kaznu, koja se naplaćuje na licu mesta u skladu sa zakonom. Mi smo tražili da se ovo "na licu mesta" briše. Može samo da se kaže da izrekne novčanu kaznu, koja se naplaćuje u skladu sa zakonom. Čak i kada napravite mnogo ozbiljnije prekršaje, saobraćajne, remećenje javnog reda i mira itd. i kazniće se novčano, prvo uvek postoji neka alternativa i postoji neki protokol kako se ta kazna može naplatiti. Jedna od kazni je milion dinara za ovlašćeno lice. Da li ovlašćeno lice treba na licu mesta da drži u džepu milion dinara? Ne treba, verovatno. Ne treba da drži ni 5.000, koliko je za onoga ko je pušio tamo gde je zabranjeno. Prema tome, opet u želji da spasava obraz predlagača zakona, da ovde u zakonu ne pišu besmislice, vas molim da ovo usvojite i da ispravite. Ne može ''na licu mesta''. Poslednji stav valja brisati, jer tu ministar uređuje obrazac kako se naplaćuje novčana kazna. Da li to treba da radi ministar zdravlja? Doduše, šta sve treba da radi ministar zdravlja, o tome ću nešto kasnije, kada budem davao završni govor.
Od vremena ovlašćenog predstavnika iskorišćeno je 45 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 23. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević.
Član 23. se odnosi na nadzor koji se vrši nad ovim zakonom. U vršenju inspekcijskog nadzora iz člana 21. ovog zakona inspektor je ovlašćen, pa ima četiri tačke u prvom stavu i mi smo podneli amandman na stav 1. tačku 4) koji kaže reči "bez odlaganja" zamenjuju se rečima – "u roku od tri dana". Pročitaću tačku 4) koja kaže, ''da protiv lica koje je narušilo zabranu pušenja i protiv odgovornog lica, kao i protiv pravnog lica i preduzetnika, bez odlaganja, podnose zahtev za pokretanje prekršajnog postupka kod nadležnog organa.'' Amandmanom se precizno utvrđuje rok za pokretanje prekršajnog postupka kod nadležnog organa. Ovo ću da potkrepim primerom, koji je dao naš uvaženi kolega dr Paja Momčilov. Prvo, nije jasno šta znači kako je vremenski ograničen termin ''bez odlaganja''. Ako je neko narušio zabranu pušenja, na primer, za vreme vikenda ili za vreme praznika prekršajni postupak ne može da se pokrene pre ponedeljka. Proći će najmanje tri dana, onoliko koliko smo mi svojim amandmanom predložili, tako da smatram da obrazloženje koje ste dali za odbijanje amandmana, da se amandman ne prihvata iz razloga što je rok – bez odlaganja, opravdan i racionalan, ne stoji, jer nije ni opravdan nije ni racionalan ako se desi narušavanje zabrane pušenja u periodu kada ne može da se podnese prijava Nikom ovde nije jasno, pa ni nama, šta znači i koliko vremenski je ograničen termin ''bez odlaganja. Pa, evo, mogla bi ministarka da objasni, jer ovaj termin se koristi i u nekim drugim zakonima, šta znači i koliko je vremenski ograničeno ''bez odlaganja''. Hvala.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je trideset sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 23. amandman je podnela narodna poslanica Aleksandra Janković. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Milan Dimitrijević. Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Gospođo ministar, dame i gospodo poslanici, više se neću javljati, do kraja, dakle, na ove amandmane koje smo podneli. Prvo, samo nekoliko reči o samom amandmanu. Ovaj i sledeći amandmani odnose se na kaznene odredbe, gde mi predlažemo da se te kazne smanje. Smatramo da je potpuno neprimereno da onaj ko prekrši zakon i uhvate ga u pušenju plaća 5.000 dinara, a još manje je primereno da odgovorno lice treba da plaća kaznu od 500. 000 do milion dinara. Neću da kažem, 'ajde, sad, da budem malo maliciozan, ako, recimo, zaduženo lice kod nas, sekretar Skupštine, a ja hoću da napakostim sekretaru, onda ću prvo da zovnem inspekciju, zapalim cigaretu, platim kaznu od 5.000, a gospodin sekretar od milion dinara, i tako pet puta. Moram malo da karikiram, da vidite da to nije baš primereno, a oni koji znaju, a advokati će znati kakve su kazne u nekim drugim oblastima npr. za remećenje javnog reda i mira, neke saobraćajne prekršaje itd. Imam utisak da su predviđene kazne ovim zakonom više nego visoke. Zato smo tražili da se one smanje. No, ni daleko važnije amandmane od ovih predlagač niti je prihvatio, niti ima nameru da prihvati, tako da ne vredi da mnogo trošim vreme da vas u to ubeđujem. Dozvolite mi na kraju nekoliko završnih napomena. I, pored toga što su se neki trudili da dokažu kako se ovde radi o tome da mi hoćemo da i dalje da nastavimo da maltretiramo nepušače itd., mi koji pušimo, ovde se, naravno, o tome uopšte ne radi. Moram, sa žaljenjem, da konstatujem da je propuštena prilika da se jedan, apsolutno se slažem, nepolitički zakon donese sa 250 glasova. Slušao sam vrlo pažljivo sve poslaničke grupe, sve kolege iz raznih poslaničkih grupa, niko nije sporio da je pušenje štetno, niko nije sporio potrebu da postoji jedan dobar, uravnotežen zakon, i više poslanika je istaklo da taj zakon mora, s jedne strane, da brani i odbrani ljudska prava nepušača, da ih pušači ne zagađuju duvanskim dimom. Da mora da odbrani i ljudska prava pušača, da imaju neki prostor gde mogu da puše, a neće druge da ugrožavaju. Onda, na kraju krajeva, da odbrani prava svih zainteresovanih lica, vlasnika i ugostiteljskih objekata i raznih prostora za organizovanje kulturnih, sportskih i sličnih priredbi, da imaju kao svoje goste, i pušače i nepušače i da, prema tome, mogu nesmetano da razvijaju svoj posao. Nažalost, ponuđeni zakon nije dobar, jer nije odgovorio na to osnovno pitanje. Pored toga što je uvodio parametre koje ne valja uvoditi, a što sam pokušavao da vam objasnim, ali izgleda uzalud, pored toga što je koristio neke stvari koje nema potrebe, čemu priča o tome da li soba ima plafon, kao da postoji soba bez plafona, čemu priča o tome da ne mogu da postoje vrata između prostora za pušenje i prostora gde se ne puši, kao da možemo da se teleportujemo bez vrata u prostor gde se ne puši itd. itd, sve u svemu, jedan čitav niz, a lično mislim, od drugih kolega, korisnih amandmana je odbijen, to samo dokazuje, nažalost, jedan moj utisak koji sam izrekao u raspravi u načelu, a to je da se sa nekom velikom strašću krenulo u borbu protiv pušenja i pušača. Imam utisak da se poveo jedan krstaški rat. Znate, krstaški ratovi ne završavaju preterano slavno. Bez obzira što nam je prošli put gospodin ministar saopštio, između ostalog, da on ne vidi razlog zašto on ne bi još jako dugo bio ministar, lično mislim da on neće dugo biti ministar, a i oni koji su ovaj zakon pisali, njegovi saradnici u Ministarstvu, neće dugo biti saradnici ministra u Ministarstvu. Mislim da će jedna sledeća vlada doneti jedan dobar zakon o kontrolisanju i zaštiti stanovništva od duvanskog dima, koji će da sadrži suvislo rešenje, koji će da bude primenljiv i koji će da bude potpuno uravnotežen i da brani interese svih. Na kraju, imam dve poruke za gospodina ministra zdravlja. Prvo i osnovno, želim da što pre ozdravi. Drugo, bio bih mnogo srećniji da se sa polovinom strasti sa kojom se promoviše i gura ovaj zakon vodi računa o nekim drugim problemima. Nabrojaću samo neke: o tome kako promovisati borbu protiv narkomanije u osnovnim školama, a da ne govorim o srednjim školama, o tome kako izbeći, čini mi se, drugo mesto u Evropi po smrtnosti novorođenčadi. Treće, kako izbeći svakodnevne skandale koji se dešavaju u zdravstvu, neću da ih nabrajam. Kada bi se o svemu tome malo više vodilo računa i to radilo sa malo više strasti, umesto što se ta strast iscrpljuje na ovakvim zakonima, lično, moram priznati, bio bih mnogo srećniji. Hvala.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je četiri minuta i 45 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Krpić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Da li neko želi reč?(Ne) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Ne) Time smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo završili, da li predstavnici predlagača žele završnu reč, na osnovu člana 144. Poslovnika Narodne skupštine? Ne. Zahvaljujem. U tom slučaju, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O LEKOVIMA I MEDICINSKIM SREDSTVIMA (pojedinosti) Pre nego što saopštim koje smo amandmane primili i izveštaje, podsećam narodne poslanike o vremenu preostalom za ovlašćene predstavnike poslaničkih grupa i poslaničke grupe: Poslanička grupa PUPS ima – sve vreme na raspolaganju, kao i Poslanička grupa manjina koja ima – sve vreme na raspolaganju, Poslanička grupa NS – 12 minuta i 50 sekundi za ovlašćenog predstavnika i pet minuta od poslaničke grupe, Poslanička grupa LDP – sve vreme, SPS, takođe, ima – i vreme poslaničke grupe i ovlašćenog predstavnika, Poslanička grupa Napred Srbijo ima – pet minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe, a od vremena ovlašćenog predstavnika pet minuta i 30 sekundi, Poslanička grupa DSS ovlašćeni predstavnik je iskoristio vreme, a poslanička grupa ima – 14 minuta i 10 sekundi; Poslanička grupa G 17 plus ovlašćeni predstavnik devet minuta i 35 sekundi, a poslanička grupa imacelokupno vreme od – 28 minuta i 48 sekundi, Poslanička grupa SRS na raspolaganju je – 25 minuta i 30 sekundi, ovlašćeni predstavnik je iskoristio svoje vreme, Poslanička grupa ZES ima sve vreme za ovlašćenu predstavnicu i – 62 minuta na raspolaganju kao poslanička grupa. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda – predlog zakona o lekovima i medicinskim sredstvima. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Dušan Marić, Slađan Mijaljević, Milan Knežević, Mileta Poskurica, Paja Momčilov, Zoran Mašić, Gordana Paunović-Milosavljević, Nataša Jovanović, Zoran Krasić, Boris Aleksić, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić, Aleksandar Martinović, Vjerica Radeta, Gordana Pop-Lazić, Dušanka Plećević, Dragi Damnjanović, Lidija Dimitrijević, Zlata Đerić, Predrag Mijatović, Nikola Žutić, Milorad Krstin, Dragan Stevanović, Simo Vuković, Dejan Mirović, Sreto Perić, Vladan Jeremić i Šerif Hamzagić i amandmane Odbor za zdravlje i porodicu. Primili ste izveštaj Odbora za zdravlje i porodicu i mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Član 1. na koji sam podneo amandman glasi: "Ovim zakonom uređuju se uslovi i postupak izdavanja dozvole za stavljanje leka u promet, odnosno upis lekova u registre koji vodi Agencija za lekove'' i tako dalje. Podneo sam amandman kojim predlažem da se ova formulacija "upis lekova" zameni formulacijom "upis leka". Ministarstvo je odbilo ovaj amandman i neću čitati obrazloženje, zato što je besmisleno. U pitanju je zamena teza. Samo ukazujem na činjenicu, u registar lekova se uvek upisuje lek, a nikada lekovi. Ne upisuju se aspirini, nego se upisuje aspirin, ne upisuju se diklofenazi, nego se upisuje diklofenak itd. Iskoristiću ovu priliku da javno postavim pitanje Ministarstvu zdravlja – kada će odobriti da se u domu zdravlja u Velikoj Plani izvrši zapošljavanje dodatna tri lekara, koji su neophodni da bi ova zdravstvena ustanova mogla na zakonit i valjan način da izvršava svoju obavezu, svoj posao? Naime, zbog manjka lekara broj pacijenata po doktoru u domu zdravlja u Velikoj Plani je do 50% veći nego u susednim opštinama. Imamo dana kada se događa da lekari u ovoj zdravstvenoj ustanovi pregledaju između 50 i 60 pacijenata, tako da bi se s pravom moglo reći da oni pre pogledaju nego pregledaju pacijenta. Skrećem pažnju i na još jednu nedopustivu činjenicu, da u zdravstvenim stanicama u Lozoviku i Miloševcu, naseljenim mestima koji imaju osam i po hiljada stanovnika, od toga hiljadu i po dece, ne radi nijedan lekar pedijatar. Ovo je nedopustivo, posebno ako se ima u vidu činjenica da se u Miloševcu nalazi najveći kolektivni centar za napuštenu decu u Srbiji.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević.Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Podneo sam amandman na član 2. stav 1. da se reči "ako nije drugačije određeno" brišu. Dakle, čitav prvi stav glasi: "Izrazi upotrebljeni u ovom zakonu, ako nije drugačije određeno, imaju sledeće značenje". Mi zaista ne možemo da verujemo da neko može ovako nedefinisanu odrednicu da stavi u zakon, naročito, ako se vidi da u članu 2. postoji 76 tačaka koje su odštampane ili zauzimaju prostor, čak, devet strana određenih odrednica i značenja, i da nije moglo da nađe tu baš jednu ili neku koja će se u budućnosti pojaviti, pa neće biti definisana ovim zakonom, nego će neko drugi da odredi. Sad se postavlja pitanje koji je taj neko drugi ko može na nivou jednog zakona da određuje određene izraze? Skupština donosi zakone, Vlada može da donese uredbu, ali da neko neodređen donosi ovakve izraze zaista je neverovatno. Jedno je definisati pojmove, a drugo je definisati postupke i radnje. Dakle, jedno su radnje, drugo su definicije. Smatramo da bi ovaj prvi stav lepše izgledao, jer izrazi koju su upotrebljeni u ovom zakonu pobrojani su u 76 tačaka, a u svakoj tački postoje određeni izrazi koji su definisani, bolje je, kada se bude pojavio neki novi izraz koji nije definisan na najbolji, najsrećniji ili najstručniji način, onda napraviti novu izmenu i dopunu zakona, pa da to ponovo definišemo, da ubacimo taj izraz u zakon i završili smo problem, tj. rešili smo ga. Hvala. [[Aplauz]]
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milan Knežević. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ispred SNS podneli smo amandman na član 2. U članu 2. su dati svi izrazi koji se koriste u zakonu, definicije i svi izrazi koji objašnjavaju odgovarajuće pojmove, odgovarajuće postupke. Smatrali smo da našim amandmanom da treba posle tačke 19) se doda tačka 20), a tačka 20) se odnosi i na to šta je definicija kliničkog ispitivanja. Mi smo ovde dali tekst, da ne čitam, intencija je bila ako se u istom tom članu pominje, odnosno u zakonu, sponzor kliničkog ispitivanja, objašnjava se šta je, pa onda postmarketinško intervencijsko kliničko ispitivanje, pa postmarketinško neintervencijsko kliničko ispitivanje, pa se pominje multicentrično kliničko ispitivanje. Dakle, imamo nekoliko definicija raznih vrsta kliničkih ispitivanja, a nema uopšte osnovne definicije kliničkog ispitivanja, tako da smo smatrali da tu treba da se ubaci i zato smo dali definiciju. U odgovoru Vlade u obrazloženju za odbijanje amandmana oni kažu da je u članu 59. stav 1. data definicija kliničkog ispitivanja, za koju kažu da je bolja. Dobro, o definicijama uvek možemo da diskutujemo koja je bolja, a koja je lošija definicija, neću u to da ulazim, ali je intencija amandmana bila da ipak ova definicija, s obzirom na to da se ovde definišu pojmovi, treba tu da se nađe. Trebalo je, ako smatraju da je bolja njihova definicija kliničkog ispitivanja, da prihvate da prebace tu definiciju u član 2, jer je tu primereno mesto. Zašto? Taj isti član 59. kaže – cilj kliničkog ispitivanja i onda, tačno je, daje definiciju, a potom priča o cilju. Ovo je čisto jedan tehnički amandman koji stavlja ovu definiciju među one pojmove gde su ti pojmovi određeni. I, posle definicije kliničkog ispitivanja jasni su ovi pojmovi postmarketinškog, jednog multicentričnog, tako da je ovo jedan logičan i kvalitetan amandman. Prema tome, trebalo bi da se prebaci definicija ''kliničkog ispitivanja'' u član 2. gde mu je i mesto. Hvala.
Iskorišćen je minut od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Mi smo hteli, ispred SNS, da dopunimo ovu nomenklaturu definicija sa jednim veoma važnim pojmom, a tiče se pojma ''posmatrača'' ili ''monitora'', kako se to oficijelno zove u kliničkim studijima. Hteli smo zato što je ovaj zakon ishodišni zakon za formiranje podzakonskih akata, kakav jeste Pravilnik o sprovođenju kliničkih studija, koje se sprovode u našim zdravstvenim ustanovama. Po tom pravilniku nas proveravaju, glavne istraživače, i učesnike u projektu, inspektori Ministarstva zdravlja, dakle, lica koja se pominju i koja su nadležna u ovom zakonu. Bilo je sasvim logično da se definicija monitora ubaci u zakon, jer će se takva definicija morati naći u sada važećem pravilniku, pa je logično da se ishodišno mesto nađe u zakonu. Nije logično ono što nam je Vlada odgovorila kao razlog za neprihvatanje. To potpuno deluje konfuzno. Bolje da su odgovorili jednom kraćom rečenicom da ne prihvataju, nego se, to, nešto, nalazi u Direktivi 2001. godine jer posmatrač, monitor, kako oni kažu, jeste neko ko je spona između nekoga ko je krenuo od sponzora u investiciju da se lek ispita i koji će biti spona sa glavnim istraživačkim timom. Taj čovek mora da ima određene kvalifikacije, jer kod nas uglavnom Tip 3, Tip 4 kliničkih studija, ređe Tip 2, u kome neko ko nije lekar, ko nije veterinar, stomatolog, klinički farmakolog, teško da može da razume šta su neželjeni događaji, šta su ozbiljni neželjeni događaji, da u kliničkom istraživanju pomogne i da navede na pravu informaciju ili da spreči da nekada neko od glavnih istraživača ili istraživačkog tima manipuliše činjenicama. A te činjenice su toliko bitne da će odlučiti o sudbini leka hoće li biti ili neće biti registrovan. Mi danas na tržištu SIJEROVA (CRO) imamo tzv. i lingvista i biologa i nekih veoma spretnih ljudi koji su shvatili da Smernice Dobre kliničke prakse moraju da nauče i ako nisu medicinski radnici. Hoćemo da kažemo – dajte zdravstvene medicinske radnike, farmakologe koji će razumeti Smernice Dobre kliničke prakse, jer se po njima istraživanje sprovodi. Ako ih razume, sa njima će lakše da komunicira inspektor, sa njima će lakše da komunicira istraživački tim. Upravo taj posrednik koji može biti ispred ugovorne istraživačke organizacije ili ispred samog sponzora, zavisi kako je ko krenuo u projekat, ni po čemu nije smetalo da se definiše njegovo obrazovanje, njegova stručnost, da ga Agencija ima u registru, da bude državljanin Srbije. Neke države u okruženju su se zaštitile time, to može npr. biti neko od državljana Hrvatske, ko će da nam bude monitor da bi se određena studija sprovela. Možemo da primimo državljana Bugarske, državljana Rusije, Nemačke itd, ili raznoraznih država. Pitanje je da li je olakšan posao Agenciji, koja bi, recimo, mogla da uvede i određeni test da ih registruje, da testira njihovo znanje i da posle inspektori imaju mnogo manje problema kada dođu u kontrolu kliničke studije? Prosto, ne znam zašto je ovo smetalo da bude prihvaćeno kao amandman. Možda bi neko od sadašnjih monitora, podsećam, ostao bez posla, ali zakon ne mora da se primenjuje retroaktivno, naravno, trebalo bi da ubuduće registrovana lica imaju određene kvalifikative i to nikako ne bi škodilo. Bilo bi samo od koristi, zavelo bi više reda u praksu ili nekom to namerno, zbog nečega, nije odgovaralo. Zahvaljujem.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je minut i 20 sekundi. Da li još neko od ovlašćenog predstavnika ili od poslaničke grupe želi reč? (Da) (Narodni poslanik Mileta Poskurica, sa mesta: Od ovlašćenog predstavnika.) Od ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov.Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, da počnemo sa citatom. Pažljivim uvidom u stenogram naš gospodin ministar je rekao, otprilike, ovo za ovaj zakon. ''Zakon o lekovima je toliko važan, istovremeno sistemski i vrlo visoko sofisticiran i profesionalno definisan propis, da verovatno niko od nas ne zna dovoljno da može o tome da govori dokumentovano, a ako nema stručni stav farmaceutske struke.'' Zašto sam ovo pročitao? Nema sada gospodina Bradića, imamo gospođu Kalanović za ovakav zakon. Pročitao sam zbog toga što su stavovi koje ćete čuti, koje iznosim u ime SRS, upravo stavovi struke. Vidite, kada je ovaj zakon donošen i raspravljan rečeno je da je struka uzela učešće. Međutim, mi smo već na Odboru mogli da konstatujemo da jeste Farmaceutska komora, koja je profesionalno udruženje farmaceuta, učestvovala dobrim delom u izradi ovog zakona, ali je imali i svoje primedbe, koje je iznosila i na samom Odboru, upravo gospođa Žuvela, direktor te komore, o galenskim preparatima, da vas sad ne zamaram. Sa druge strane, imali smo i predstavnike civilnog sektora, Farmaceutski forum nevladinu organizaciju i tamo smo imali od predstavnice nevladinog foruma iznete jasne stavove neslaganja sa ovakvim zakonom i rečeno je, ukratko, da ovaj zakon održava tržište švercovanih lekova, ugrožava bezbedno efikasno lečenje građana zbog prisustva kako švercovanih, tako i neusaglašenih registrovanih lekova, podržava neracionalno trošenje sredstava za lekove na teret Republičkog zavoda zdravstvenog osiguranja, koja je finansirala i otkrivene lažne lekove ''serum'' i koja na pozitivnoj listi ima lekove koji nisu usaglašeni sa zakonom. Dostavljen je čitav niz drugih primedbi od farmaceuta. Čitam cirkularno pismo koje je upućeno na sto adresa institucija i svim poslanicima članovima Odbora za zdravlje, civilni, nevladini sektor. Potpisnicu gospođu Vukosavu Stevanović, magistra farmacije, možete često videti u listovima dnevne štampe "Danas", "B 92", poznato vam je to. Mi poslanici SRS, da vas podsetim, rekli smo da ne možemo glasati za ovaj zakon. Prvo, iz obrazloženja, čitam obrazloženje zakona, kaže, Razlozi za donošenje su – usaglašavanje sa direktivama i drugim propisima EU iz oblasti lekova i medicinskih sredstava; i onda ih pobraja i mnoge od tih direktiva su ugrađene, predstavljaju tkivo zakona. To ne treba. Time je zakon postao preopširan, glomazan. Direktive se menjaju. To su tehnička uputstva koja se sprovode kroz podzakonska akta. Drugo – usaglašavanje sa zahtevima Svetske trgovinske organizacije; treće – stvaranje uslova za domaće proizvođače lekova i medicinskih sredstava za plasman njihovih proizvoda u zemlje EU i druge zemlje sveta. Ni reči da je cilj da građani Srbije dobiju kvalitetne, bezbedne, jeftine, dostupne lekove. U odgovoru (nisam prešao na član 3, preći ću i na njega) navodite Hrvatsku. Hrvatska u svom zakonu o lekovima, koji i liči na tako nešto, kaže – provera kvaliteta leka, pa onda govori da u svrhu stavljanja gotovog leka u promet u stavu 4. svakom leku mora biti utvrđeni kvalitet, delotvornost i sigurnost primene. Nigde toga nema, ni u vašim željama, ni u zakonskim odredbama. Čitav svet kada donosi ovakve zakone nešto slično radi. Ne bih da vas plašim zašto je neobično važno donošenje ovog zakona sa ovim ciljevima – da imamo bezbedne, kvalitetne, jeftine lekove. To smo već u načelnoj raspravi govorili. Prešao bih na sam amandman. Šta smo u amandmanu na član 3. želeli? Želeli smo da Agenciji damo one nadležnosti koje imaju sve agencije u svetu. Pozvali ste se na Hrvatsku, Švedsku, Island, Italiju i kažete da su to primeri koji su regulisali oblast lekova na način kako vi regulišete. Nije tačno. Da vam pročitam prvo hrvatski, oni su nam najbliži. Oni kažu, u članu 120. nabraja šta sve agencija treba da radi, daje proizvodnu dozvolu i proizvođačima leka i homeopatskih proizvoda. Upravo to tražimo, da naša agencija daje proizvodnu dozvolu, daje potvrdu o sprovođenju Dobre proizvođačke prakse. To tražimo da daje naša agencija, a vi navodite primer Hrvatske kada nam osporavate pravo da to naša agencija treba da radi. Da ne čitam dalje, daje dozvolu za promet na veliko leka i homeopatskih proizvoda, dozvolu na promet na malo. To je nešto što liči na evropski zakon i na nadležnosti agencije, kakve treba da ima i naša agencija. Šta ste vi uradili? Vi ste deo nadležnosti zadržali u Ministarstvu, deo ste dali Agenciji i kažete nama da po Ustavu i po zakonu nije moguće da Agencija dobije ovlašćenje i da ima i ova ovlašćenja o kojima sam pričao, i da ima, što je veoma važno, nadležnosti u inspekcijom nadzoru. I, onda se pozivate na Ustav, defektno, i na jednu odredbu Zakona o upravi. Pitam vas, građani Srbije znaju za Agenciju za kontrolu leta, vi znate da postoji – ima li inspekcije Agencija za kontrolu leta? To očekujemo kao odgovor, to može i gospođa Kalanović da nam odgovori, nije čisto medicinsko pitanje. Ako uzmete Agenciju za privatizaciju, imam dokument oAgenciji za privatizaciju, ona sprovodi privatizaciju i kontroliše preko niza svojih tela i članova, Agencija, koju smo mi zakonskim propisima dužni da poštujemo, dakle, može kontrola. Pa, onda, upadate u apsurd, čak ako gledamo samu Agenciju u dosadašnjem zakonu, dali ste kontrolu kliničkog ispitivanja. Pazite, veoma osetljivu stvar, ali kada je promet lekova, kada su pare u pitanju, e, to ne može. A, ne može ni na malo, to ste zakonom regulisali, da je apoteka zdravstvena ustanova i onda to ne može da se reguliše ovim zakonom, a trebalo je ovim zakonom. Da ostanemo kod struke, urađen je ''Tvining'' projekat naše agencije i Francuske za lekove i šta se tu kaže, šta je problem u Srbiji? – Period sankcija naveo je mnoge ljude, profesionalce ili druge da uvedu kvazislobodan promet stranih lekova i medicinskih sredstava, koji se prodaju po apotekama. Trenutno se mnogi neregistrovani lekovi i medicinska sredstva nalaze na tržištu, ponekad i lažni. Naime, u ovom trenutku, bilo koji lek se može prodavati bez preskripcije lekara. Ovakva situacija je opasna za zdravlje stanovništva i pogoduje zloupotrebi. Takođe je inkopatibilna sa pridruživanjem EU, u kojoj je svaka zemlja odgovorna za svoju distributivnu mrežu lekova. To je i najslabija tačka u regulisanju leka i medicinskih sredstava u Srbiji. Onda vam jasno kaže, da je jačanje kadrovskog kapaciteta inspekcije mandatorni prioritet. Šta ste vi uradili posle ''Tvining'' projekta, na kojoj je utrošeno milion i po evra? Potrošeno je 600 sati kvalitetnih rasprava sa francuskim ekspertima. Vi ste, u ovom dokumentu piše, da vam je preporučeno da imamo 215 izvršilaca u toj agenciji da bi odradile kvalitetan posao, otpustili ste 70 ljudi i sada imate 150 ljudi u Agenciji. Na način kako je do sada regulisana kontrola i inspekcija, mimo Evrope, mimo sveta, jedino u Hrvatskoj je ostala u ministarstvu inspekcija, to je tačno, ali su date velike nadležnosti agenciji, i te kako velike. Vi ste napravili nešto što ne postoji u Evropi, što ne postoji u razvijenim zemljama sveta, a sada se vadite na tobožne zakone. Ako čovek pažljivo čita i zakonske norme, to smo i obrazlagali, neću čitati ni Zakon o javnim agencijama, vidi se da, praktično, prepreka nema. Vidi se da postoje u zemlji agencije koje vrše kontrolu i inspekcijski nadzor, a zašto vi to nećete, jasno je sve što ste doneli ovim zakonom, ide samo u korist Svetske trgovinske organizacije i profita farmaceutskih firmi. Toliko za sada.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je osam minuta i 15 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Mašić, Mileta Poskurica i Milan Knežević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Milan Knežević.
Podneli smo amandman na član 3. stav 1. i predlažemo da se tačka 4) menja. Pročitaću kako ta tačka 4) glasi u zakonu, odnosi se na poslove agencije i na poslove za koje je agencija nadležna. Kaže, između ostalog, da je Agencija nadležna da – ''izdaje dozvole za sprovođenje kliničkog ispitivanja leka i medicinskog sredstva, odlučuje o izmeni i dopuni dozvole, odnosno protokola o sprovođenju kliničkog ispitivanja lekova, donosi odluke u vezi s prijavom kliničkog ispitivanja, vrši kontrolu sprovođenja kliničkog ispitivanja.'' U našem amandmanu je rečeno sve ovo kao što je uPredlogu zakona ovde predloženo, što sam pročitao, s tim što mi predlažemo da posle ovoga bude zarez i da se doda – ''izdaje dozvole (licence) za posmatrače kliničkog ispitivanja i vodi odgovarajući Registar.'' Mi želimo da u ovom dopunimo da je nadležnost i obaveza agencije da vodi registar fizičkih lica koja će da nastupaju u kliničkim ispitivanjima ispred predlagača i sponzora. A, isto tako, da na odgovarajući način i ti posmatrači treba da prođu neku obuku, da u toj obuci steknu odgovarajuća znanja, poznavanje pravne regulative vezano za klinička ispitivanja, kako domaćih, tako i međunarodnih pravnih regulativa, samim tim, da oni budu licencirani. Uostalom, u samoj medicini, farmaciji i u samim strukovnim organizacijama postoje licence. Smatramo da i posmatrač treba da ima neku kvalifikaciju u ovom smislu u kome sam rekao. Amandman je odbijen uz obrazloženje, mada je ovaj amandman vezan i za prethodni amandman gde dajemo definiciju posmatrača, monitora, što je moj kolega Poskurica izneo, da je – u Smernicama Dobre kliničke prakse utvrđena definicija monitora i njegovo zaduženje, odnosno da je to stvar sponzora kliničkog ispitivanja koji vrši kontrolu. Smatramo da je ipak nadležnost Agencije da ima formiran registar takvih lica treba koja treba da budu licencirana i zato smatramo da ovaj amandman treba prihvatiti jer znatno poboljšava ovaj deo, u smislu kvalitetnog monitoringa kliničkog ispitivanja. Hvala.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno vreme jeste jedan minut. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov.Da li neko želi reč? (Da)
Da pođemo od samog člana 4. vidite on je kratak: ''Ako ovim zakonom nije drugačije određeno, na rad Agencije primenjuje se zakon kojim se uređuju javne agencije.'' Upravo smo mi protiv toga, protiv ovog falš stava, ne evropskog stava, ne svetskog stava. Vi ste navodili primere u prethodnom članu, da je situacija u Švedskoj drugačija, čitam vam preambulu svetske agencije Medical products energy ("Medikal produkt enerdžis") kaže – vladino telo nije javna agencija, molim vas, švedska agencija, držim ovde i strukturu, ima inspektorat u okviru agencije. Zašto navodite netačne podatke, kada kažete i pozivate se da je to tako urađeno i u Švedskoj? Potpuno je drugačije. Šta mi smatramo? Zapravo, mi smatramo da ne treba potpuno deregulisati oblast kontrole lekova, nego treba da u okviru ''državne uprave'' bude agencija, samo da se ne zove javna i rešili smo problem. Zašto? Ako gledamo i pažljivo proučavamo Zakon o agencijama, na koji se vi, takođe, pozivate, tamo se u jednom od uvodnih članova kaže –''za povremene poslove i privremene'' one su pogodne. Pa, kako može kontrola kvaliteta leka da bude nešto povremeno, privremeno? To mora biti stalno i kontinuirano, da vam ne govorim i o hemovigilanci i o drugim problemima o kojima se govori o u zakonu, stručnjaci to bolje razumeju. Zapravo, mi tražimo da Agencija bude jedna evropska agencija, sa nadležnostima i sa profilom, kakve postoje u svim drugim agencijama. I suviše je to važan problem za zemlju Srbiju. Imamo lažne lekove koji se svakodnevno otkrivaju, a ne otkrivaju ih inspekcije. Zašto? Imate samo 15 inspektora u Ministarstvu, a iz Agencije ste otpustili 70 ljudi, umesto da imate 215, sada imate 150 ljudi. Kako vi mislite da se vrši kontrola lekova? Da vam pročitam šta je zaključak gospođe iz farmaceutskog jezgra – da je zakon donet isključivo u interesu profita strane kompanije i nekih domaćih, imate njen dopis, mogli ste i sami pročitati. Niste reagovali na njenu diskusiju na Odboru. Dobro, možda ćemo sada čuti i neki odgovor, kvalifikovan, je li tako, ali mi moramo dobiti te odgovore. Vi pričate da usaglašavate zakone sa evropskim zakonima i principima. Molim vas, napravite agenciju kakva je u Engleskoj i u ostalim zemljama Evrope. Jedino što kod Hrvata imate izmeštenu inspekciju, ali nadležnosti agencije nisu uskraćene na način kako vi to ovde zakonom uskraćujete. Čitate novine, poslednji se pojavio "Cijalis". Pazite, "Lajlijev lek", "Lajli" je ugledna britanska kompanija, a lek je lažan. I, nema uhvaćenih ni od inspekcije, ni prijave od drugih, kao što ni onaj toksin protiv tetanusa nije otkrila inspekcija da je voda umesto seruma, nego je otkrila medicinska sestra koja ima iskustva. Ne funkcioniše uopšte inspekcija. Iz inspekcije kažu – malo nas je, u Beogradu je 2.500 apoteka, ne možemo da obiđemo sve. To je surova realnost, a stvarno morate da nam date objašnjenja kako, vi to, na ovakav način idete u Evropu. Hvala vam.
Dva minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da)
Član 5. definiše položaj Agencije i amandman koji smo podneli glasi: ''U članu 5. briše se stav 2.'' Stav 2. je identičan članu 4. Pročitaću i član 4. i stav 2. Kaže u članu 4: "Ako ovim zakonom nije drukčije određeno, na rad Agencije primenjuje se zakon kojim se uređuju javne agencije". Stav 2. člana 5. kaže: "Na položaj Agencije primenjuje se zakon kojim se uređuje rad javnih agencija, ako ovim zakonom nije drukčije uređeno". Zbog toga smatramo da je ovo amandmansko rešenje prihvatljivo i da drugi stav člana 5. treba brisati. Suština Predloga zakona jeste Agencija za lekove i medicinska sredstva i njene nadležnosti. U mnogim državama Evrope i sveta ove agencije predstavlja organ države, a ne javnu agenciju. Javne agencije se osnivaju ukoliko razvojni, stručni i regulatorni poslovi ne zahtevaju stalan i neposredan napor i ukoliko javna agencija može bolje i delotvornije da ih vrši. Svaka ozbiljna država ima regulatorna tela, kao stručna tela, i njih kontroliše država. U ovim zemljama postoji podela nadležnosti, tako što Agencija daje dozvolu za puštanje lekova u promet i za kliničko ispitivanje lekova, dok je Ministarstvo zdravlja zaduženo za inspekciju, proizvodnju lekova, izdavanje dozvole za promet lekova na veliko. Međutim, u važećem zakonu se pod kliničkim ispitivanjem lekova ne podrazumeva inspekcija, nego kontrola. Sve ozbiljne inspekcije su pri agencijama, budući da u njima rade stručni ljudi. Sa druge strane, zaposleni u Ministarstvu zdravlja treba da donose političke smernice za razvoj zdravstva, propise i vrše kontrolu zakonitosti rada. Zbog svega, Poslanička grupa SRS se zalaže da Agencija bude organ uprave, budući da u okviru Ministarstva nema stručnih kapaciteta za kvalitetno obavljanje ovog posla. Hvala.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 25 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima poslanik Paja Momčilov.
Ne dobijamo odgovore – zašto Agenciji ne dajete nadležnosti koje imaju sve agencije u Evropi i najveće agencije u svetu. Ne dobijamo odgovor – zašto pogrešno tumačite stav SRS, koja traži da u ''upravi'' bude izmeštena Agencija, dakle, ne ono da bude javna agencija, zato što kada ste javnu agenciju pustili na slobodno tržište da se samofinansira uskratili ste joj i mogućnost da bude i do kraja objektivna jer, od koga dobija prihode? Upravo od proizvođača lekova i od distributera. Prema tome, to morate da nam odgovorite. Mi to tražimo kao imperativni odgovor. Molim vas, odgovorite. Zašto ste naveli netačne podatke za Švedsku agenciju? Zašto ste za Hrvatsku agenciju naveli netačne podatke? Zašto za Italijansku agenciju navodite netačne podatke? Italijanska, takođe, ima inspekcijski nadzor. Dakle, mi tražimo da Agenciji date nadležnosti kakve treba da ima. U ovom članu kažete, pazite šta sad, imaćemo savetodavna tela. Agencija je stručno telo, vrhunsko, ima oko 200 ljudi, trebalo bi da ima 215, farmaceuti, najstručniji ljudi i sada su njima potrebni savetnici. Nemamo ništa protiv. Sada treba da imenuje ministar njima savetnike. Mi samo tražimo da oni sami, ta agencija, najstručniji ljudi, predlože ministru lica koja treba da budu savetnici. Zašto je to loše? Zašto to ne valja? To nam vi sada morate objasniti, molim vas.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je minut i 45 sekundi. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Član 14. stav 1. glasi: "Lek je proizvod koji se stavlja u promet u određenoj jačini, farmaceutskom obliku i pakovanju, a koji sadrži supstancu ili kombinaciju supstanci za koju se pokazalo da ima svojstva da leči ili sprečava bolesti kod ljudi, odnosno životinja." Meni je zasmetao ovaj termin "za koji se pokazalo". Šta to znači – pokazalo se? Ko to treba da utvrdi gde se pokazalo i kako se pokazalo? Predložio sam da se umesto ovog termina "se pokazalo" upotrebi sledeća formulacija: "Za koje se farmaceutskim, farmakološko-toksikološkim i kliničkim ispitivanjima, koja su izvršena u skladu sa ovim zakonom, utvrđeno da imaju svojstva koja koriste u lečenju ljudi i životinja." Vlada je odbila ovaj amandman, uz obrazloženje –''Amandman se ne prihvata iz razloga,'' slušajte molim vas, ''što isti upućuje da se svojstvo leka utvrđuje na osnovu rezultata preciznih, jasno propisanih laboratorijskih farmakološko-toksikoloških i kliničkih ispitivanja.'' Stvarno postavljam pitanje, i vama i građanima Srbije – na koji drugi način se utvrđuje svojstvo leka, nego upravo ovim ispitivanjima? Da sam u pravu, pokazuje i član 25. ovog predloga zakona, st. 1. i 2. Da bi lek dobio dozvolu, on mora biti farmaceutski (farmaceutsko-hemijsko-biološki), farmakološko-toksikološki i klinički ispitan. Lek može da se farmaceutski farmakološko-toksikološki i klinički ispituje i pošto je za njega izdata dozvola, itd. Šta je suština? Predlažem u članu 14. isto rešenje koje je Vlada upotrebila u članu 25. Onda mi nije jasno zašto Vlada ne prihvata praktično svoje obrazloženje i svoju formulaciju.
Da li još neko želi reč? (Ne) Odbor za zdravlje i porodicu je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, podneo amandman na član 27. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima ministarka Verica Kalanović. Izvolite.
U ime predlagača prihvata se amandman Odbora za zdravlje i porodicu na član 27.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 28. amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da) Narodni poslanik Paja Momčilov ima reč.
Ovim zakonom, to je tačno, omogućuje se brži ulazak lekova iz EU i ne moraju da imaju kontrolu svake serije uvezenog leka. Sada je to zakon zahtevao. Samo da podsetim neke koji su sedeli u ovim poslaničkim klupama kada smo donosili ovaj zakon 2004. godine, onda je bila velika rasprava i posle velike rasprave je prihvaćena klauzula da mora svaka serija uvezenog leka da bude kontrolisana. Šta vi sada ovim radite? Radite dve stvari koje su loše. Vi dozvoljavate da strani lekovi iz EU dođu ovde bez kontrole, a naše ćete kontrolisati domaće sve, svaku seriju uvezenu. Da vas podsetim, evo ovaj primer, Lajlijev preparat ''Cijalis'', koji se može kupiti, što je, takođe poseban problem, bez recepta ga možete dobiti, samo platite, što nigde u svetu ne možete, u razvijenim zemljama mislim samo, imate, znači, lažni lek. Da vas podsetim na veliku aferu u sankcijama, kada smo od UNICEF-a dobili vakcinu DTP, koja je bila toksična, pa je povučena. Engleska agencija za lekove kaže da na svom tržištu procenjuje da ima 10% lažnih lekova, na svom tržištu, a Svetska zdravstvena organizacija kaže – nerazvijene zemlje, možda smo mi razvijena, hajde da ne idemo u taj koš, ima 30% lažnih lekova. Onda, sada ukidate, na stranu to što time diskriminišete vodeće proizvođače lekova i lekovitih supstanci, Kinu, Japan, Ameriku, a onda u odgovoru dajete nama solomonsko rešenje – mogu oni preko Evropske agencije da potraže dozvolu, pa ćemo onda mi to da prihvatimo. Ne, jedini razlog zašto vi ovo činite jeste da strani proizvođači što brže mogu dopru na naše tržište, po skraćenom postupku od 150 dana, videćete još kod nekih drugih odredaba, da bi se profit samo uvećavao i uvećavao. Nigde ovde nema brige o građanima Srbije!
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je dva minuta i 15 sekundi. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo u članu 31. predvideli da se doda novi stav, da se odredbe ovog zakona za proizvođače lekova sa sedištem u Republici Srbiji primenjuju od dana ulaska Republike Srbije u EU. Dakle, vi ste nama odgovorili da se amandman ne prihvata, pozivajući se na član 230. na stav 1. što i nije sporno. Ali, gospođo ministar, ja čitam ceo član ovog zakona, pa se pitam – a, šta je sa drugim stavom ovog člana, a drugi stav ovog člana glasi ovako, molim vas da me pažljivo slušate: ''Do ulaska Republike Srbije u Evropsku uniju proizvođač lekova sa sedištem u Republici Srbiji koji je nosilac dozvole za lek može da dobije dozvolu za lek posle isteka roka od šest godina od dana dobijanja prve dozvole za referentni lek, odnosno posle isteka roka od deset godina od dobijanja prve dozvole za biotehnološki lek.'' Šta je tu problem? Problem je u tome šta domaća farmaceutika kaže, o ovom članu i o članu 31, 32, da vi uništavate domaću farmaceutiku. To kaže domaća farmaceutika, da im vezujete ruke. Sada se vraćamo na početak priče, one priče u načelu, na pitanje koje sam postavio gospodinu ministru, koji, nažalost, nije ovde i shvatam opravdanost. Gde je tu pacijent? Da li je to jeftin lek? Da li je to bezbedan lek? Da li je to dostupan lek? Ništa od toga nema. Dakle, vi ste primenili propis koji potpuno obespravljiva domaću farmaceutiku, stavlja onoga kome je lek namenjen u jedan tragičan položaj. To je cilj vašeg zakona. Gospođo ministar, vi branite ovaj zakon. (Sačeka ću da završite vaš razgovor.) Da li vi možete da nam objasnite šta je lek, a šta je medicinsko sredstvo? Da li vi znate kakva je razlika između te dve stvari, da bismo mogli ravnopravno da diskutujemo o ovom zakonu? Ne znate, je li tako? Kako onda možemo da pričamo, kako možemo da obrazlažemo ovaj zakon? Šta vi imate da nam odgovorite na ove primere koje mi stavljamo povodom ovog zakona? Da li imate neki odgovor na ovo? Vi favorizujete na ovaj način uvoznički lobi, nekome hoćete da gurnete pare u džep, a čije pare? Pare poreskih obveznika koji se skupe za doprinos. To je cilj ovog zakona. Recite nešto ako imate. U načelnoj raspravi postavio sam ministru niz pitanja. Nijedan odgovor nisam dobio, na primedbe domaće farmaceutske industrije, farmaceutskog jezgra, na način kako se određuje cena leka koja se plaća na teret Republičkog zavoda za zdravstvenog osiguranja. Jedino što je ministar našao za shodno da odgovori jeste da su, tobože, neki, a to je istina, obavljali funkciju od javnog značaja, jer su bili gradski sekretari, i znaju kako je teško doneti zakon o pravima pacijenata. Zakon o zdravstvenoj zaštiti sadrži 15 članova koji brane, tobože, pacijenta. Evo kako ga branite, o tome pišu novine – švercovani lekovi, neispravni lekovi, nema lekova, lek ispod tezge! To je zakon koji vi predlažete i koji očekujete da se usvoji, a odgovornost je na poslaničkoj većini, koja će, verovatno, glasati za ovaj zakon, a onda kada Srbija doživi sudbinu 1991, 1992, 1993. godine, onda ćete se pitati zašto ste glasali i zbog čega ste to glasali.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je dva minuta i 55 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 32. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 33. amandman su zajedno podneli poslanici Zoran Mašić, Mileta Poskurica i Milan Knežević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Srpska napredna stranka je htela u ovom zakonu da promeni rokove koji su potrebni agenciji, s tim da se nakon dobitka ili potpunog uvida u dokumentaciju koju je želeo da priloži onaj koji lek uvozi ili proizvođač leka da bi mu se odobrilo puštanje leka u promet, nama iz nejasnih razloga, predloženo je da bude 210 dana. U odgovoru Vlade, koji nam je došao, rečeno je, da je to zato što su takva nekakva međunarodna pravila, konsolidovana Direktiva iz 2001/83, itd. i da je određeno koliko može da traje procedura da se maksimalno utvrdi raspon u kome je agencija u Evropi EMEA ili neka druga u drugoj zemlji pojedinačna državna agencija dužna da odgovor da na zahtev da li se promet leka može odobriti ili ne. Mislimo da nije ni potrebno, ako je dat maksimalan raspon, da se on tako maksimalnim i održava, nego da vreme može da bude i kraće, posebno kada je reč o ubrzanoj proceduri, videćemo u narednom amandmanu, onda ne dobijamo mnogo na razmeri hitnosti dobijanja leka i stavljanja u promet. Rutinska, redovna procedura, ako je agencija sagledala materijal, 30 dana. Onaj ko je podneo zahtev nedostatke može da dopuni za 30 dana. A 210 dana, sedam meseci da se to krčka u nekim fiokama, po našem mišljenju, to samo može biti koruptivni mehanizam, korupcija, da neko, možda od komisija koja će tek biti formirana od nekih farmaceutskih eksperata ili drugih ljudi, svejedno, posreduje u tome da se dobije dozvola za lek. To je interesantno tržište. To je skupo tržište i nije, prosto, osnovano da se ostavi raspon od maksimalnih 210 dana, moglo je, ne 60, 90, recimo, da se o nečemu dogovorimo, da je bilo dobre volje, pa da se ovaj amandman kao takav i prihvati i samo skrate rokovi za agencije. Agencija zaista ima dosta ljudi, planira i nove prijeme i nove ekspertske grupe, nove stručnjake. Nije teško prelistati materijal. Mnoge službe, pravne i ostale, mnoge institucije su skopčane sa većom količinom materijala i većom ažurnošću pa su u stanju da na zahtevnosti odgovore mnogo brže nego što je to rutinski skupljena procedura. Tačno se zna šta od kojih paragrafa ide, to je sve složeno, ATF, po fasciklama, to se lako i brzo proveri i nije potrebno ako on već za prvih mesec dana vidi da je dopunjena dokumentacija, da je ispravno, zašto mu treba sedam meseci da parafira, da kaže u redu, taj lek može da se uveze. Malo nam je to ostalo nejasno. A, objašnjenje da je to evropska praksa, nije baš do kraja pitko. Zahvaljujem.
Od vremena ovlašćenog predstavnika iskorišćeno je 45 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 34. amandman je podneo poslanik Mileta Poskurica. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospodin Mileta Poskurica.
Nešto što se tiče procedure ubrzanog postupka. Nemam potrebe da proširujem priču oko toga, ovde smo zaista u prilici da je reč o svojevrsnom vidu medicinske hitnosti, potrebe da se što pre dođe do leka, odobrenje za stavljanje u promet po ubrzanom postupku. To je neki javni interes, zdravstveni interes, opštenacionalni društveni interes, pa se postavlja pitanje zašto bi moralo tu nešto da se pomera na 150 dana. To je pet meseci. Ako je nešto hitno sam smisao hitnosti se gubi ako rok ne skratimo, jer uvek ima šanse da Agencija poveri materijal; materijal nije dobar, evo 30 dana dopuni. Kada je materijal vraćen sa dopune bar 30 dana je dovoljno da se ono što je doneo kao dopunu, po pravilu je to mnogo manje nego inicijalni materijal, proveri, usaglasi, složi i kao takav odmah da se staviti. Jer ako je nešto hitno, šta ako se da negativan odgovor, pa onda procedura mora da se proveri još 150 dana, to je 300 dana i onda je neopravdan termin hitnosti. Onda, na osnovu toga, možemo pitati o čemu se tu radi, šta je to da je baš tako hitno, a da ga je odbila Agencija zbog nepotpune dokumentacije i čekala stopedeseti dan da kaže – vaš zahtev je sada odbačen. Ta procedura mora da se ponovi. Mislimo da nas, verovatno, niko iz EU ne bi prozivao da smo doneli loš zakon ako smo ažurirali jednu državnu instituciju. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Pretresom u pojedinostima po amandmanu na član 34, koji smo upravo obavili, ako više niko ne želi reč, za danas, završavamo rad. Rad nastavljamo u ponedeljak, 26. aprila 2010. godine, u 10.00 časova, raspravom u pojedinostima po amandmanima na član 34. koji su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Mašić i Milan Knežević.