Amandman na član 28. glasi: "Istraživač u prekliničkom ispitivanju je doktor medicine, doktor stomatologije ili doktor veterinarske medicine, uključen u bazična istraživanja i ispitivanja lekova". To znači da smo uočili da u članu 28. nije predviđena mogućnost pretkliničkih ispitivanja lekova. Vlada je obrazloženje formulisala tako da pretklinička ispitivanja nisu predmet ovog zakona i ministar je juče to šire obrazložio tvrdeći da takva rešenja nisu u skladu sa evropskim direktivama. Mi, međutim, smatramo da zakon mora da predvidi pretklinička ispitivanja i da nije tačno da Direktive EU tu stvar ne predviđaju.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovane koleginice i kolege, ja sam rekao da, uvek kada budu obrazloženja koja ne stoje i sa kojima nismo zadovoljni mi ćemo intervenisati. Dobili smo obrazloženje da evropske Direktive ne predviđaju da se govori o pretkliničkom ispitivanju. Stručnjaci koji se ovim ispitivanjima bave, laboratorije, njih devet je potpisnika, šefova tih laboratorija, mole i zahtevaju da i oni budu regulisani zakonima. Doneo sam zakon Savezne Republike Nemačke. Nadam se da ćete se složiti da je to zemlja Evropske zajednice i u tom zakonu u poglavlju 15.lepo su pobrojane poimence struke koje moraju da budu zastupljene u pretkliničkim ispitivanjima. Molim vas, nemački zakon je izvanredan zakon, a Zakon iz 1993. godine, koji su neki ovde osporavali i kazali da je loš, da je on doveo do haosa na našem farmaceutskom tržištu, može se reći da je "prepisan" nemački zakon i spada u zakone tvrde regulative. Taj zakon je bio dobar. Ne kažem da ne treba donositi nov, zbog promenjenih uslova u proizvodnji i prometu lekova koje se dešavaju naglo zadnjih godina u Evropi i u svetu. Nemačka je zemlja Evropske unije koja poštuje sve Direktive Evropske unije, i u tom zakonu se govori o svemu tome. Vi tvrdite da ne treba govoriti o pretkliničkim ispitivanjima, a sami govorite o Dobroj laboratorijskoj praksi, u svom zakonu. Ako govorite o Dobroj laboratorijskoj praksi šta je to nego ispitivanje kada dajete dozvole za Dobru laboratorijsku praksu. Zar to nije pretkliničko ispitivanje? Vaša je intencija da jako plitko regulišete stvari i to je problem. Mi vas molimo da malo dublje regulišete i precizirate stvari. Ne morate kao nemački zakon, koji to radi na dve strane u jednom članu, ali bar spomenite u tri reda koji su profili stručnjaka potrebni za ovakva istraživanja.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Milomir Dunjić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Milomir Dunjić.
Dame i gospodo, podneo sam amandman na član 30. Predloga zakona o lekovima i medicinskim sredstvima koji glasi: "U članu 30. stav 1. u tački 1) posle reči "apoteci", dodaju se reči "i galenskoj laboratoriji". Naravno, kao i mnogi naši amandmani i ovaj je odbijen, uz obrazloženje da će apoteke u svom sastavu imati i galenske laboratorije. Mi, poslanici SRS, smatramo da i galenska laboratorija mora da ostane i u ovom zakonu, dosadašnjem važećem - a zbog čega? I do sada je galenska laboratorija radila dobro i odgovarala je svojoj svrsi i nameni. Mislim da nema razloga da se briše iz važećeg zakona,da se priključuje nekoj apoteci koja, po nama, može da bude favorizovana ilineka apoteka koju će voditi nečiji kumovi i rodbina. Zbog toga smo, još jednom ponavljam, za to da galenska laboratorija ostane i dalje "samostalna", nezavisno od apoteke. Još nešto, da iskoristim gospodine ministre, mi ćemo verovatno danas doneti zakon o lekovima. Ja samo ne znam u mom Domu zdravlja u Srpskoj Crnji ko će te lekove da propisuje. Već nekoliko godina konkurs je stalno otvoren za lekare, verujte, niko nam ne dolazi. Nema ni stomatologa, nema ni lekara. Ono stomatologa što ima, to su stari ljudi koji su pred penziju, a za lekare da ne govorim. Imamo neku noćnu smenu, radi četvoro ljudi, a ostali imaju dnevnu, i imaju po 50 pacijenata. Mislim da je to vrlo važan problem, ne samo kod nas u Srpskoj Crnji, nego i problem koji se događa uopšte. Ja vas molim da malo povedete računa o tome. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo, sada nastavljamo tu započetu raspravu "za" i "protiv" galenskih laboratorija. Juče je to samo dotaknuto, ali sada ćemo krenuti u jednu opširniju raspravu, jer je ministar ovde dao svoje mišljenje o svemu tome - i šta je sada suština? Suština je da se galenske laboratorije koje sada postoje "ugase". One su se u praksi pokazale kao dobre - a koja je sada razlika u koncepciji našoj, SRS, sa jedne strane i ovog predloga zakona sa druge strane? Kada posmatramo problem, mi u centru tog problema i u ovom zakonu i u prethodnim zakonima i u svim budućim zakonima videćemo čoveka, pacijenta, sa jedne strane i sa druge strane videćemo tržište i ono što tržište kroz konkurenciju može da kao kvalitet da. To se upravo dešavalo u galenskim laboratorijama. Vi ste imali jednu stručnu ekipu ljudi sa kompletnom opremom, usko specijalizovanu, koja je radila galenske preparate. Znači, to su lekovi sa vrlo jasnom recepturom, to je u farmakopejama poznato, rađeno je za više apoteka i išloprema tržištu. Ovim predlogom se pokušava da se to ukine i da apoteka sama formira u svom sklopu svoju galensku laboratoriju ili, kako ministar kaže ako hoće galenska laboratorija tako, a ako neće da napravi ugovor samo sa jednom apotekom sa kojom će dve godine raditi ili da krene u proizvodnju, a to znači, da počne da proizvodi neke druge stvari za koje ona niti je sposobna, niti je obučena, niti je opremljena. Da neki shvate, mislim na one koji ne znaju šta su galenski lekovi, to otprilike u životu ovako izgleda: postoji jedna proizvodnja jogurta i oni samo to rade. Sada dođe zakon i kaže, gospodo, vi nećete to više proizvoditi ili ćete raditi jogurt samo za jednu prodavnicu koju mi vama odredimo ili ćete morati da krenete u proizvodnju i ostalih proizvoda od mleka, sireva itd. U čemu je tu sada logika, i zbog čega mi pokušavamo, i zašto ovaj zakon hoće da ugasi jednu proizvodnju, jedan deo nečega. Upravo je u tome razlika i tu se mi razlikujemo. Zašto ja kažem da treba posmatrati pacijenta, jer šta dobija naš građanin ako mi ugasimo laboratorije i pustimo na strano tržište lekove ili industrijske lekove? Dobiće skuplji preparat i dobićemo forsiranje jedne apoteke koja je, na neki način, privilegovanija od drugih. Sa druge strane, ta galenska laboratorija moraće da proizvede samo za jednu apoteku, što je vrlo malo i neće moći da opstane kada je reč o tržištu. Ta različita koncepcija, između nas i ovog predloga zakona, mogla bi se, otprilike, ovako protumačiti. Kako mi smatramo šta bi trebalo da bude zadatak države da ispuni tu humanu ulogu obezbeđivanja lekova za pacijente. Zadatak države Srbije bi trebalo da bude zadovoljavanje pojedinačnih interesa, usklađivanje međusobnih odnosa svih subjekata u obezbeđivanju lekova, da zadovolji interese krajnjih korisnika, pacijenata, i to je pod tačkom 1) člana 30. stav 1, što predstavlja horizontalni nivo organizacije sistema i o tome je juče bilo govora. Dakle, da pri tome obezbedi da svaka karika u lancu u svom domenu trajno zadovoljava princip obezbeđivanja kvalitetnih, bezbednih i efikasnih lekova koji će biti dostupni svima, mislim na one kojima su potrebni u svako doba, na svakom mestu i po pristupačnoj ceni. To smo imali ranije sa malim laboratorijama, a sada ćemo imati višu cenu, imaćemo da radi samo za jednu apoteku, imaćemo da apoteka ne ispuni sve uslove ni u kvalitetu, ni u opremi, ali će ona dobiti tu dozvolu, ako dobro plati agenciji - imaće pravo da ih proizvodi, a da ih do sada nije radila. Prema tome, suština je druge prirode, što se opet vraćamo na ono protiv čega se mi žestoko borimo, to je: gašenje naše proizvodnje, bilo gde ona bila - jer mi moramo ići na sistem zbog čega je interes nekoga da stalno kroz zakone, koji nam se ovde serviraju, gasi proizvodnju, pa bilo kakvu i bilo gde. Valjda je interes ove države da proizvodnja, pa i u malim laboratorijama, u malim pogonima postoji i da stalno traje. Ovako, gašenjem naše proizvodnje ostvaruje se taj cilj, koji se ovde pred nas postavlja, a to je: ulaz strane robe, ulaz stranih lekova, uvoz stranih preparata sa gašenjem naših i tako ćemo doći u poziciju da ćemo kompletno našu proizvodnju zatvoriti i imaćemo samo stranu robu - samo ne znam čime ćemo to jednog dana plaćati, verovatno, "gaćama"! Hvala lepo.
Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mašić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, reč ima Zoran Mašić.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, članom 32. ovog zakona propisan je postupak i način dobijanja ili ostvarenja, odnosno ostvarivanja dozvole za stavljanje leka u promet. Ovim članom je propisano da bi se izdala dozvola za stavljanje leka u promet, da je neophodno izvršiti farmaceutska ispitivanja, (hemijska, biološka); to su uglavnom hemijska ispitivanja kojima se utvrđuje kvalitet leka, količina aktivne materije, čistoća, i biološka, tj. mikrobiološka ispitivanja koja podrazumevaju, pre svega,mikrobiološku ili zdravstvenu ispravnost leka. Dalje, propisana je obaveza farmakološko-toksikološkog ispitivanja. To su do sada radili farmakolozi, mislim da je ovim zakonom to i dalje predviđeno, a to podrazumeva ispitivanje toksikoloških i genotoksičnih i svih drugih uticaja, negativnih, leka. I na kraju, veoma važno ispitivanje leka je kliničko ispitivanje koje će se za humane lekove raditi u zdravstvenim ustanovama, a klinička ispitivanja veterinarskih lekova radiće nadležne veterinarske ustanove, koje imaju specijaliste za pojedine bolesti pojedinih životinjskih vrsta. Znači, moraju biti uključeni stručnjaci različitih specijalnosti i to vezano po bolestima životinjskih vrsta. Dalje, ovde se u ovom članu konstatuje da je proizvođač odgovoran za sprovođenje odgovarajućeg ispitivanja i dokumentaciju koja se prilaže. Članom 6. ovog zakona, u okviru nadležnosti agencije, je određeno da agencija ima nadležnost da vrši laboratorijsku kontrolu kvaliteta leka ili medicinskog sredstva što podrazumeva da će ta nacionalna kontrolna laboratorija raditi primarno farmaceutska, hemijsko-farmaceutska, biološka ispitivanja, dok farmakološko-toksikološka i klinička ispitivanja leka će raditi druge institucije. U stavu 5. ovog člana stoji da, farmaceutsko, farmakološko- toksikološko i kliničko ispitivanje lekova mogu da vrše pravna, odnosno fizička lica koja ispunjavaju uslove u pogledu kadra, prostora, opreme kao i uslove iz smernica dobrih praksa; Dobre proizvođačke prakse, Dobre laboratorijske prakse, Dobre kliničke prakse u kliničkim ispitivanjima. U poslednjem stavu ovog člana stoji da, način ispitivanja i uslove iz stava 5. ovog člana, propisuje ministar nadležan za poslove zdravlja. Svrha mog amandmana i ono što želim da se koriguje u ovom članu, to je da upravo procenu uslova i ispunjenost uslova u pogledu kadra, prostora, opreme za ispitivanje veterinarskih lekova, da propisuje nadležnost u tom smislu ima ministarstvo nadležno za poslove veterine, jer smatram da će Ministarstvo poljoprivredeimati mnogo bolji uvid u opremljenost veterinarskih ustanova i osposobljenost za laboratorijska ispitivanja, pogotovu klinička ispitivanja. Mislim da ministar zdravlja nepotrebno uzima nadležnost koju ne može kvalitetno da obavi, jer upravo zbog specifičnosti, ako hoćete samo primer kliničkog ispitivanja, ministar zdravlja sigurno nema pravi uvid koje specijalističke ustanove, veterinarske, imaju upravo specijalističke kadrove, da bi neka klinička ispitivanja mogla obaviti. Mislim da Ministarstvo poljoprivrede ima mnogo bolji uvid u sve to i mislim da ništa neće pokvariti ovaj član ako se dopiše da je za veterinarske lekove za procenu ispunjenosti uslova nadležno Ministarstvo poljoprivrede. Nadam se da će se prihvatiti ovo obrazloženje. Hvala.
Da li o ovom amandmanu još neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mićović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite,Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, neverovatno je da Vlada Republike Srbije, odnosno Ministarstvo zdravlja nije prihvatilo nijedan amandman, mada su mnogi amandmani prošli na Odboru za zdravstvo, ili kao ovaj amandman gde je bilo pet glasova za, pet protiv i jedan uzdržan. Član 34. je jedan od bitnih članova zato što se radi o Zahtevu zastavljanje u promet gotovog leka koji sadrži (pa je taksativno nabrojano) najmanje: u tački 1) administrativne podatke, koji sadrže naziv leka, generičko ime ili hemijsku formulu - sastojci svega toga, farmaceutski oblik, jačinu leka itd; u tački 2) farmaceutsko-hemijsko-biološke podatke, koji treba da sadrže kako kvalitativne, tako i kvantitativne podatke o sastavu leka, tehnološki postupak izrade leka itd; u tački 3)farmakološko-toksikološke podatke, koji sadrže podatke o farmakodinamskim, farmakokinetičkim osobinama leka, podatke o toksičnosti leka, kao i uticaj na reproduktivne funkcije. Onda je došla tačka 4) u kojoj je veći deo bespotreban, jer se radi o kliničkim podacima koji sadrže opšte podatke o ispitivanju, izvođenju ispitivanja, rezultatima ispitivanja, kliničko-farmakološki podaci, podaci o bioraspoloživosti ili bioekvivalenci, kada je to potrebno. Upravo je amandmanom SRS definisano da u tački 4) treba brisati neke varijacije koje je Ministarstvo zdravlja ubacilo, a to su: kliničko-farmakološki podaci i o bioraspoloživosti ili bioekvivalenciji kada je to potrebno. Poredtih čudnih termina, ono na čemu insistiraju predstavnici SRS, da je sve ovo već definisano u tački 3), jer tamo je definisano da farmakološko-toksikološki podaci sadrže podatke o farmakokinetskim i farmakodinamskim osobinama leka. Tačno i jasno je definisano šta je farmakodinamika, šta je farmakokinetika i ako znamo da je farmakodinamika ono, koje efekte lek ima na ljudski ili animalni organizam, ako su u pitanju veterinarski lekovi, i ako je tačno definisanoda je farmakokinetika ono što se leku događa u ljudskom organizmu, odnosno resorpcija, raspodele leka u organizmima, metabolizam leka, eliminacija leka i ako je sve to definisano u tački 3), bilo je bespotrebno da se ovi termini i neke čudne varijacije na nešto što je definisano u medicini stave u tačku 4) - bioraspoloživo i bioekvivalencija. Upravo zbog toga smatramo da je potrebno da ministar zdravlja uvaži ovo što su poslanici SRS definisali i da uvaži amandman SRS, jer nije samo dovoljno da bude pasivan slušalac i da se retko kada uključi, jer retko kada ima argumente protiv svega ovog što mi iznosimo, nego da pokaže dobru volju i da unapredi ovaj predloženi zakon. Hvala.
Da li o ovom amandmanu još neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mićović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dobrica Janković i Čedomir Petković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, više govorim u ime SRS, zbog javnosti, posle izlaganja uvaženog kolege dr Blažića i dr Radulovića, koji su već pričali o galenskim lekovima, mislim da je bespotrebno, jer je očigledno ministar zdravlja imun na sve argumente. U članu 38. je definisano da sedozvola za stavljanja leka u promet ne izdaje za: magistralne lekove, galenske lekove izrađene u ovlašćenoj apoteci i druge lekove koje odredi agencija u skladu sa ovim zakonom. Već je dosta argumenata rečeno zbog čega ne treba agencija da određuje i zbog čega je SRS za upravu a ne za agenciju. Prvih 20 amandmana SRS je išlo u tom smeru, tako da amandman SRS na član 38. nijedat zbog agencije, odnosno zbog uprave, nego pre svega zbog galenskih lekova koji treba da budu izrađeni u ovlašćenoj apoteci. Amandmanom SRS je definisano: "U članu 38. tačke 2) i 3) menjaju se i glase: 2)galenske lekove" (da budu samo bez ovoga što je definisano) da budu izrađeni u ovlašćenoj apoteci; "3) druge lekove u skladu sa ovim zakonom", da se izostavi ovaj deo kojim je definisano da određuje agencija. Ono na čemu insistiraju predstavnici SRS, to je, da se eliminiše mogućnost zloupotrebe i mogućnost korupcije, što možete i sami da vidite da u mnogim članovima zakona postoji mogućnost zloupotrebe, bilo od strane ministarstva ili određenih činilaca koji učestvuju u Vladi Republike Srbije. Ako je već praksa pokazala da su se galenske laboratorije pokazale kao dobre, što se tiče izrade galenskih lekova i toga da bude pacijent u centru pažnje lekara i Vlade, ne vidimo zbog čega bi sada usko specijalizovana laboratorija koja ima i te kako stručne ljude i kada je dokazano da znaju da prave kvalitetne i dobre galenske lekove, bez ikakvih nuspojava, zašto je sada potrebno da Ministarstvo uništi takve laboratorije koje dobro funkcionišu, a da onda imaju privilegiju samo neke pojedine apoteke kojima ćeMinistarstvo ili agencija da dozvoli da moguda prave te galenske lekove. Očigledno da je tu mogućnost zloupotrebe i korupcije velika, a možda i zbog toga što su bili veliki finansijski izdaci u poslednjem vremenskom periodu, oko kupovine stanova, pa je potrebno da se kompenziraju na najbolji mogući način.
Da li o ovom amandmanu još neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Nedeljković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Miroslav Nedeljković.
Zaista je bilo teško pohvatati neku logičku celinu zbog isprepletanih nadležnosti između agencije i Ministarstva, ali smo zapazili jednu nelogičnost. Naime, u članu 6. se kaže da agencija izdaje dozvole za stavljanje u promet lekova i medicinskih sredstava, a u članu 41. se kaže: "Dozvola iz stava 1. ovog člana prestaje da važi i ako Agencija utvrdi:" ... itd. Znači, ovde je nelogičnost da agencija, koju mi našim amandmanima osporavamo kao takvu, ali svejedno, sada moramo komentarisati ono što je Vlada predvidela, dakle, agencija izdaje dozvole, ali nema prava da te dozvole povuče. U principu, mislim da je logično da onaj ko ima pravo da izdaje dozvolu, valjda treba da ima pravo da dozvolu povuče. Ovako ispada da će agencija, kad utvrdi razloge za prestanak važenja dozvole, predložiti ministru da donese odluku o povlačenju lekova. S druge strane, pitamo se i na koji način agencija može da utvrdi činjenično stanje, kad su inspekcijski poslovi ostavljeni u ingerenciji ministra. Ako bi se predvidelo da agencija donosi odluku o povlačenju leka iz upotrebe, onda bismo rešili i onaj problem dvostepenosti upravnog postupka. Juče sam ministru postavio pitanje, odnosno pitao sam se da li je ministar upoznat sa činjenicom da su kod nas u upotrebi i neregistrovana dijagnostička sredstva, pre svega, misleći na reagense koji se upotrebljavaju u transfuziologiji. Ministar je, ako sam dobro zapazio, prilikom obraćanja poslanicima, otprilike, prvo odgovorio na tu moju primedbu i rekao: "Primedba da su u upotrebi neregistrovana dijagnostička sredstva, naravno, zato je potreban ovaj zakon". Ispada da je po sadašnjem zakonu dozvoljena ili moguća upotreba neregistrovanih dijagnostičkih sredstava, pa je tek donošenje ovog zakona preduslov da se tome stane na put. Nije tačno! Naravno da je i po sadašnjoj zakonskoj regulativi zabranjena upotreba neregistrovanih lekova i medicinskih sredstava.
Da li o ovom amandmanu još neko želi reč? Narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovane koleginice i kolege, javljam se da samo malo još neke stvari ovde pojasnimo. Ovo su ključni članovi na kojima se vidi, kada se ovako na jedan nedosledan i neprincipijelan način zakon uređuje, do čega sve to može da dovede. Po konceptu SRS, mi smo govorili o upravi za lekove i medicinska sredstva, koja bi imala i kompletnu inspekciju. Nama je pričano da Zakon o upravnom postupku ne dozvoljava izmeštanje iz uprave inspekcijskih službi. Mi to apsolutno poštujemo i razumemo i tim našim konceptom se upravo to i poštuje. Pazite sad, govori se šta agencija radi, kako će da povuče dozvolu za lek i onda kaže: "ako Agencija utvrdi:" ..., znači, agencija utvrđuje, samo vam skrećem pažnju, ... da li je lek u skladu sa zahtevima specifikacije kvaliteta, da li je bezbedan ili efikasan u propisanim uslovima upotrebe, da li lek u prometu ne odgovara uslovima iz njegove dozvole za stavljanje u promet. "Agencija utvrdi" - ali kako? Samo inspekcijski se to može utvrditi. Ne može se vračati, gledati u karte, zvati baba vračara, pa utvrđivati. Vi ste ovim članom uveli mogućnost da i agencija ima inspekciju. Krijete je, doduše, ne prikazujete je taksativno u određenim članovima ovog zakona. Objasnite mi, gospodine ministre, kako će agencija da povuče, na osnovu čega će to ona da povlači ovo?! Koja će to inspekcija da im kaže da ono što je upakovano ne odgovara onome što je deklarisano?! Samo mi to objasnite. Kad se napravi jedan ovakav "galimatijas", nije ni čudo, pišu stranci, naši stručnjaci bačeni u zasenak, naši pravnici pomažu. Kada se taj spoj napravi, naših pravnika i tzv. "eksperata", dođe se do ovog "galimatijasa i haosa". Mi ćemo vam još ukazivati na to. Dokle smo mi pali, dokaz je i ovaj dokument gde naše Ministarstvo ne može ni da prebroji lekare i osoblje u zemlji Srbiji, nego mora gospodin Dejvid Kokrejn da dođe i da sastavi koliko ima zaposlenih u ovoj zemlji i da kaže šta raditi sa ovima, da li isterivati ili ne. Nema srpske pameti i stručnjaka, a "biroi rada" puni pravnika, puni ekonomista. Mi imamo dva eksperta Svetske zdravstvene organizacije, koji su živi i koji i te kako istupaju u javnosti. Imamo doživotnog eksperta gospodina Jakovljevića; skrajnuti, oni ništa ne znaju. Mislim da to nije dobro. Mi ćemo još jednom ukazati na glavnu nedoslednost ovog zakona i kršenje normi Evropske unije. Žalosno je da Radikalna stranka Srbije mora da brani pare evropskih građana, koje se uludo troše ovde na uludo zamišljene projekte.
Da li o ovom amandmanu još neko želi reč? Narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, komentarišući član 41. i ovaj amandman, u stvari bih hteo da ga stavim u vezu sa članom 36. i da zamolim za objašnjenje, pošto nisam dovoljno stručan, ali sam dovoljno stručan da mi nešto nije jasno. Naime, dozvola za stavljanje leka u promet izdaje se na pet godina, kao da je to dozvola za emitovanje radio ili TV programa. To je član 36. Čak, u stavu 7. ili 8, nije važno, postoji mogućnost da se izda dozvola za stavljanje leka u promet "samo za izvoz", ne kaže da li i tu važi opšta odredba da dozvola za stavljanje leka u promet važi pet godina. U članu 41. se taksativno nabraja kada sve prestaje da važi dozvola i prvi osnov je da je istekao rok na koji je dozvola izdata. Zašto se ovim zakonom uvodi vremensko oročavanje dozvole za stavljanje leka u promet? Ako lek ispunjava sve uslove propisane zakonom i ako dobije odobrenje da bude stavljen u promet, šta je razlog da kroz pet godina, ali unazad nekoliko meseci, mislim da je 90 dana rok pre isteka dozvole, da se ponovo obrati onaj ko ima dozvolu, šta je razlog da ga naterate da za lek koji je u upotrebi pet godina, koji nije osporen po članu 41. ni po jednoj tački, šta je razlog da taj lek mora da ima dozvolu za stavljanje u promet? Da li je to birokratija? Da bi neko imao šta da radi, da bi neko pisao zahteve, neko ih pregledao, pečatirao, razvrstavao, dostavljao nadležnom licu, sve uz taksu najverovatnije. Zašto jednom izdata dozvola ne važi sve dok ne dođe do razloga za ukidanje dozvola. Ne do isteka roka dozvole. Pa, vi sada imate lekove kojima sam se ja, kao dete, lečio. Da li ima takvih lekova? Ima!! Zašto na svakih pet godina da taj lek ponovo traži dozvolu ako je potpuno dokazano u praksi i ako niko nema primedbi po članu 41? Zašto uvodite to? Nijedan proizvod u Srbiji nema rok za koji mu je izdata dozvola za stavljanje u promet, izuzev leka, sada. Nema tog proizvoda u Srbiji čiji je promet oročen da bi proizvođač ili onaj ko ga stavlja u promet morao ponovo da se obrati agenciji da bi agencija imala šta da radi. Postavlja se pitanje - ako se svi sad registruju kod agencije, do kraja godine i svi lekovi se registruju, šta će onda agencija posle da radi. Nema ta farmaceutska industrija takvu hiperprodukciju da izleću lekovi sa trake. To su ispitivanja koja traju 15-20 godina. I, skoro je nemoguće da naša farmaceutska industrija krene u izradu leka, u čijoj izradi su na Zapadu već toliko odmakli da će pre nas stići da ga ovde ponude tržištu, sa dozvolom koja je već izdata u Evropskoj uniji. Vi se ovde igrate Evropske unije. Sada je Srbija Evropska unija, pa sve da napišemo što piše Evropska unija i možda će da nas prime. Neće! Možete vi da napišete šta hoćete. Vi Beograd možete da nazovete - Brisel, ako hoćete, ali neće biti u Evropskoj uniji. Neće sve dok smo siromašni, nego kod nas u Srbiji žaba kada vidi da konja potkivaju ona digne nogu za svaki slučaj.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mićović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Povodom ovog amandmana želim samo da razjasnimo - da ne protumačite pogrešno poslanika Mićovića. I ja sam imao dilemu dok sam čitao amandman i onda sam shvatio da Vlada možda nije trebalo samo suvoparno da odgovori na taj amandman, nego da je mogla da delimično izmeni član tako da sve bude jasno. Jer, to što traži poslanik Mićović Vlada kaže da već piše u članu 47. Ali je to trebalo da bude malo jasnije definisano. Naime, radi se o utvrđivanju kriterijuma za formiranje cena lekova i utvrđivanju cene lekova. Vlada je u prvom stavu taksativno nabrojala - ispada samo za lekove za humanu upotrebu. U drugom stavu je izdvojila, zbog toga što će da postoji ministarstvo nadležno za poslove veterine, cene lekova za veterinu, a nije opet napisala da će utvrditi kriterijume za formiranje cena lekova u veterini, tako da ispada da je nedefinisano, što je poslanik Mićović pokušao da definiše. Ovaj amandman je trebalo da bude prihvaćen. Član ne bi bio preregulisan. Ovako ostaje nedovoljno jasno regulisan. Mogao je da ima samo jedan stav. Da se posle reči "za poslove zdravlja" dodalo "a zalekove koji se upotrebljavaju isključivo u veterinarskoj medicini i ministra nadležnog za poslove veterine" i sve bi bilo jasno. Ovako smo dobili dva stava - da se radi o dve grane proizvodnje lekova.Mislim da bi Vlada trebalo ovajamandman da prihvati zato što ona ne kaže da taj amandman nije dobar, nego kaže da je već mislila tim članom to isto što narodni poslanik predlaže svojim amandmanom.
Da li o ovom amandmanu još neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Živković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mićović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada nije prihvatila amandman, a Odbor za zdravlje i porodicu predlaže da se ovaj amandman prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Branislav Blažić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 51. koji glasi: "U članu 51. stav 1. posle tačke 5) dodaje se nova tačka 6) koja glasi: duševnim bolesnicima bez saglasnosti staratelja". Radi se o kliničkim ispitivanjima koja se mogu vršiti ičlan 51. kaže: "Kliničko ispitivanje lekova ne sme se obavljatina: 1) zdravim licima do 18 godina; 2) zdravim trudnicama i dojiljama; 3) licima koja su smeštena u ustanove socijalne zaštite; 4) licima koja su smeštena u zdravstvene ustanove ili u ustanove za izvršenje krivičnih sankcija, po odluci sudskih organa;i 5) licima kod kojih se prinudom ili na drugi način delovanja može uticati na davanje saglasnosti za učestvovanje u kliničkom ispitivanju i na slobodan pristanak za učestvovanje u kliničkom ispitivanju". Znači, dodaje se tačka 6) za koju smatram, iz humanih razloga, i želje da se zaštite pacijenti koji u nekom momentu svog života mogu doći u situaciju da nisu sposobni da pravilno rasuđuju i da nisu kritični za samo jedan deo nekog svog životnog perioda. Objašnjenje zbog čega se ostavlja mogućnost da se na duševnim bolesnicima rade klinička ispitivanja, a da nije data saglasnost, kako sam u amandmanu naveo - "staratelja", je sledeće:Međunarodna klasifikacija bolesti, po njima, ne poznaje pojam - "duševni bolesnik", već pojam - "duševni poremećaj" i "poremećaj u ponašanju", a koji su klasifikovani u više desetina specifičnih oboljenja. Gospodo draga, vi kliničko ispitivanje ne radite na Međunarodnoj klasifikaciji bolesti nego na ljudima! I, ne radi se o bolestima nego se radi o pacijentu. Radi se o pacijentu, za koga vi kažete da ne prihvatate zato što, ako bi prihvatili amandman podrazumevalo biprejudiciranje obaveza da se za ova lica uvek postavi staratelj, što je u suprotnosti sa postojećim pravnim sistemom. To nije tačno. Molim vas, ti se ljudi nalaze ukraćem vremenskom periodu u takvom položaju, a radi se i o nekim lakšim "duševnim poremećajima", koji provedu mesec dana ili kraće, i posle toga napuste bolnicu, nije im potreban staratelj, već se vraćaju u život. Nastavak objašnjenja zbog čega vi ne želite da ti ljudi budu zaštićeni je sledeći - Predlogom zakona propisano je da, za lica kojanemaju poslovnu sposobnost, pristanak za kliničko ispitivanje daje roditelj ili staratelj, čime je potpuno zaštićena i ona kategorija lica koja spadaju u obolele od duševnih poremećaja, a kojima je usled tog oboljenja oduzeta poslovna sposobnost. Ne radi se o tim ljudima. Amandmanom nisam mislio na te ljude kojima je poslovna sposobnost oduzeta. Radi se o ljudima koji se posle terapije vraćaju na posao i kojima je potreban staratelj samo u periodu dok se nalaze na terapiji i lečenju. Posle toga su ti ljudi potpuno uključeni u društvo. Vi ste tu zamenili teze. Pored toga, dalje piše u obrazloženju zašto se jedan takav amandman, koji smatram visokohumanim, ne prihvata, a mi kao društvo i ova skupština mnogo moramo da vodimo računa o tim ljudima, jer na kraju krajeva na to nas obavezuju i direktive Evropske unije, kažete - "Propisano je da Agencija uvek može obustaviti ili zabraniti klinička ispitivanja lekova, ukoliko u kontroli istih utvrdi da je došlo do nepravilnosti u sprovođenju istih, odnosno narušavanju sigurnosti i bezbednosti lica". Nemojte da se to napravi, pa onda da čekamo da se agencija seti da to nije trebalo da se radi. To neće dobro da se u javnost objasni. Prihvatanjem navedenog amandmana iz kliničkih ispitivanja bili bi izuzeti lekovi za duševni poremećaj. Nije tačno. Hoćete da kažete da sada ne želimo da postoje provere i ispitivanje nekih lekova, novi, koji mogu da pomogu tim ljudima. Nije tačno! Samo želimo da uredimo to sistemski, da se napravi zaštita tih ljudi, ali da se ostavi mogućnost onima, da, dok su u toj situaciji, dok se nalaze u nekom prolaznom poremećaju svoje nekritičnosti i nedovoljnog rasuđivanja o mogućnosti da prihvate ili ne prihvate nešto što im se nudi u smislu ispitivanja, postoje ljudi koji mogu da svojim potpisom budu njihovi staratelji za taj period i daju saglasnost. Smatram da je ovo jedan amandman koji, u svakom slučaju, treba prihvatiti, jer je duboko human, ništa ne kvari u kliničkom ispitivanju, ne smanjuje mogućnost da se pronalaze novi lekovi, nego samo malo uređuje i štiti neke ljude koji u nekom svom životnom periodu za kraće vreme mogu da dođu u situaciju svoje nekritičnosti.
Za reč se javio ministar zdravlja u Vladi Republike Srbije, gospodin Tomica Milosavljević.
Poštovane dame i gospodo, namera ovog amandmana je krajnje pozitivna i humana. Tu sam potpuno saglasan sa gospodinom poslanikom, međutim, nije neophodan i nije potreban zbog toga što je sve regulisano propisima, evo kojim: članom 50. stav 2. Predloga zakona propisano je da, za lica koja nemaju poslovnu sposobnost, pristanak za klinička ispitivanja daje roditelj ili staratelj čime je u potpunosti zaštićena i ova kategorija lica koja spadaju u obolele od duševnih poremećaja, kojima je usled tog oboljenja privremeno ili trajno oduzeta poslovna sposobnost. Pojam "duševnog bolesnika" zapravo nema stručni karakter i preciznost. Postoji "duševni bolesnik" u kolokvijalnom smislu i u opštem ali postoji "duševni poremećaj", postoji "poremećaj u ponašanju". Ovakav presedan ne bi bio dobar, jer nije precizan. Vrlo je jasno precizirano u kojim slučajevima je predviđen postupak dobijanja staratelja za ova lica, to je predviđeno drugim zakonom i sprovodi se pred nadležnim organom. U svakom slučaju, zakonom i odredbama koje su već predviđene, dakle, članom 50. stav 2. u potpunosti je zaštićena sigurnost i interes ispitanika, posebno lica koja nemaju sposobnost, odnosno i oboleli od "duševnih poremećaja" kojima je postavljen staratelj. Zbog toga ovakav amandman nije potreban.
Narodni poslanik Tomislav Nikolić ima reč, a potom Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam delimično zadovoljan obrazloženjem ministra, ali nisam zadovoljan izgledom člana 51. - čak i vezujući ga za član 50. ostaju mnoge nedoumice. Jedna od nedoumica je, kako nas ministar upućuje na "duševne poremećaje" i "poremećaje u ponašanju", pa kaže da ta lica,lica koja imaju "poremećaj u ponašanju" i nemaju staratelja. Onaj ko nema staratelja može da bude staratelj, tako da vi možete da dođete u situaciju da neko ko ima "poremećaj u ponašanju" kao staratelj izda dozvolu da se obavi kliničko ispitivanje leka na čoveku koji nema poslovnu sposobnost. Član 51. stav 1. tačka 1) - klinička ispitivanja lekova ne sme se obavljati na zdravim licima do 18 godina života. Šta ako je dete do 18 godina života bolesno? U čemu je razlika, da li vi već sada tvrdite da postoje toliki rizici kod kliničkih ispitivanja da kliničkom ispitivanju koje je potpuno pod nadzorom države ne smete da podvrgnete zdravo lice. Da li je razlog samo to što je zdravo, pa ne može na njemu da se proba lek? Ili šta ako dete koje je bolesno ima roditelja poremećenog ponašanja i on izda saglasnost da se lek ispituje na detetu koje je bolesno? Nije mi jasno tačka 4) - kliničko ispitivanje lekova ne sme se ispitivati na licima koja su smeštena u zdravstvene ustanove ili u ustanove za izvršenje krivičnih sankcija, po odluci sudskih organa. Rečenica je nejasna, ali je tumačim tako da ne sme da se obave ispitivanja na licima koja su sudski organi smestili u zdravstvenu ustanovu ili u zavode za izdržavanje sankcija. Ne mogu, čini mi se da je nemoguće da je predlagač mislio, da po odluci sudskih organa ne sme na nekome da se izvrši kliničko ispitivanje. Ako je ovo moje prvo tumačenje, pa zašto ne bi mogla lica koja su na izvršavanju u ustanovama za izvršavanje zatvorskih kazni, krivičnih sankcija, poslovno sposobna, zašto ne bi mogla da se podvrgnu kliničkom ispitivanju nekog leka. Ako on to želi, ako na taj način može da ostvari neke prihode za porodicu koju je ostavio bez prihoda time što je počinio neko krivično delo, smešten je u ustanovu, tamo mu žena i deca gladuju, zašto on ne bi mogao sa svojim pristankom bez mučenja iz člana 50, bez pritisaka, bez odluke sudskog organa sam svojom voljom, zašto ne bi mogao da se podvrgne ispitivanju nekog leka. Ako je bolestan, pa smešten u zatvorsku bolnicu, zašto ne bi mogao da učestvuje u ispitivanju leka koji će kasnije da se koristi? On je čovek, počinio je neko delo. Vi znate koliki je dijapazon krivičnih dela zbog kojih idete u zatvor, čak i zbog prekršaja možete da idete u zatvor. Zašto bi ga to sprečavalo da učestvuje u nečemu bez čega medicina ne može da ide napred. Zašto bismo ga isključivali? Omogućili smo tim ljudima da glasaju ko će biti poslanik, ko će biti predsednik države, a ne damo im da učestvuju u pravljenju leka koji može da spase živote. Da li su oni izgubili prava građanska, piše li u bilo kojoj presudi u kojoj se neko šalje na izdržavanje zatvorske kazne, piše li da gubi deo prava? Vi ga ovde lišavate prava. Da li je to dobrovoljno kliničko ispitivanje, nije obaveza, to je pravo. Građanin Srbije ima pravo da se podvrgne klinikom ispitivanju leka, iako se nalazi u zatvoru, iako se nalazi u zatvorskoj bolnici. Mislim da je ovo svojevrstan vid diskriminacije, ne znam zašto jedošlo do toga. Obrazloženje za ovaj amandman čini mi se da je najduže od svih obrazloženja, zato što je tema čisto stručna, a izazvana rečju "duševni bolesnik". U našem narodu se zna šta je "duševni bolesnik". Možda vi u medicini još uvek tačno ne znate. Onda bi to trebalo među sobom da raščistite, da nam date klasifikaciju. Mi ovde pravimo zakone i kada pravimo zakone, hoćemo da znamo na koga mogu da se odnose, a na koga ne mogu. Ko će po njima biti odgovoran, ko neće. U kom stanju je čovek da to posle ne zavisi od toga kako će veštak da bude plaćen, kako će da bude zadovoljan tog dana da bi procenjivao nečiju sposobnost. Predlažem da bar prihvatanjem ovog amandmana ispravite jedan deo nedostataka koje član zakona ima.
Reč ima o amandmanu narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovane koleginice i kolege, vi ste videli na šta je ukazao gospodin Nikolić i mislim da ovakva jedna opservacija stvarno pokazuje moć Narodne skupštine i moć građana koji predstavljaju naše građanstvo. Posebno što je gospodin Nikolić jedna posebna ličnost koja sigurno svojom voljom, erudicijom i svojom političkom zrelošću daleko odskače u ovom parlamentu, pa i u našem političkom ambijentu. Da raščistimo, gospodine ministre, stvar sa ovim. Vi jako uporno, tvrdoglavo, stojite iza svojih stavova. Ja sam morao da izađem zato što je Odbor smatrao da je ovo prihvatljivo, većina članova lekara, koji sede u tom Odboru. Vi jeste naš vrhunski stručnjak iz jedne važne oblasti medicine, to vama niko ne spori, ali nemojte da samo branite svoj stav. Ja ću kazati šta je. Ovo što sam kazao, iskreno sam kazao, nemojte to da polemišete, držite se zakona. Molim vas, zakone nam tumačite. Rekli ste- član 50. omogućuje da se duševni bolesnik zaštiti, onemogućuje. Postoje afektivne psihoze, manijačko depresivne. Koliko je depresivnih pacijenata koji rade i koji nisu lišeni svoje sposobnosti? Jedna od udarnih stvari u psihijatriji je da ti ljudi moraju biti integrisani u kolektiv. Oni moraju raditi. Ti ljudi sa depresivnom psihozom rade na svojim radnim mestima, imaju porodice i nisu više lišeni svojih građanskih prava. Te ljude treba zaštiti. Možda ćete mi kazati - kako? Gospodine ministra, "anamnezom". To su oni vaši standardi Evrope koje Evropa traži za pretkliničko ispitivanje. Moraš pitati njega - da li je imao u familiji duševnih bolesnika, da li je sam bolovao od nečega i onda ćeš ga na taj način isključiti i zaštiti. To je ono što je nas nateralo da ovde amandmanom reagujemo, a vi tvrdokorno ne odstupate od svojih stavova koji su medicinski neutemeljeni.
Reč ima ministar Tomica Milosavljević.
Poštovane dame i gospodo, zahvaljujem na prilici da ponovo progovorim o ovoj oblasti. Klinička ispitivanja lekova su komplikovana oblast koja podrazumeva definisanje pojmova. Postoji više faza kliničkog ispitivanja i postoji veliki broj članova ovog zakona koji se time bavi i koji podrazumeva ne samo ovu stvar koja se tiče ovog jednog člana i sugestije da se uvede amandman ili da se ne uvede, nego čitave procedure. Ta procedura je vrlo pažljivo usklađivana sa međunarodno prihvaćenim zajedničkim stavovima da se pravo obolele osobe posebno zaštiti. Na tome činimo maksimalne napore i mogu vam reći da poslednjih godinu dana Republička stručna komisija za mentalno zdravlje posle jednogodišnjeg rada ima Nacrt zakona o zaštiti prava mentalno obolelih osoba. Takav zakon ima 21 zemlja u svetu i bićete u prilici da u ovom parlamentu razmatrate Nacrt ovog zakona. Upravo je poslednjih nekoliko nedelja u toku naša kampanja koja se zove - ujedinjene boje duše, protiv stigmatizacije, protiv obeležavanja duševno obolelih osoba. Voleo bih da bude potpuno jasno, drago mi je da je u ovom visokom domu pomenuta i "anamneza", razgovor, odnos sa pacijentom kakav treba da bude vraćen svakom zdravstvenom radniku. U zaštiti prava pacijenata ovo ministarstvo i ovaj tim, ova vlada, učinili su više nego mnogi pre, u insistiranju na kvalitetu koji podrazumeva niz poteza, a jedan od njih je obaveza etičkih komiteta u zdravstvenim ustanovama koja se sprovodi poslednjih meseci. Dakle, uz sve uvažavanje potpuno pozitivnih namera i dobre energije moram da kažem da su sve dobre želje već u ovom zakonu. Zbog toga se nismo saglasili sa amandmanom i to je velikoj većini članova Odbora za zdravlje i porodicu jasno.
Da li o ovom amandmanu još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić, replika, pogrešno tumačenje od strane ministra.
Nije dobro protumačeno. Ministar se u obrazlaganju da ne prihvata ovaj amandman pozvao na član 50. stav 2. koji glasi: "Za lica koja nemaju poslovnu sposobnost" i stalno insistira na tome, lica koja nemaju poslovnu sposobnost. Ovde se ne radi o tim licima. Radi se o licima koja imaju poslovnu sposobnost, ali se privremeno, zbog svog stanja, nalaze na lečenju. Posle tog lečenja oni se vraćaju na svoj posao i normalno se vraćaju u društvo. Znači,ovaj stav 2. ne opravdava odbijanje amandmana. Ne radi se o tim ljudima koji imaju staratelja neprekidno, nego se radi o ljudima kojisamo u nekom delu svog života, za jedan kraći period mogu da dođu u stanje nekritičnosti, nerasuđivanja i nesvesnosti onoga da prihvate ili odbiju predloženo ispitivanje na njima nekog novog leka. Tu je suština i samo se precizno odnosi na te ljude, a ne ono što je već u zakonu uvršteno.
Da li o ovom amandmanu još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministar zdravlja je na kraju svog izlaganja malopre rekao da je na Odboru za zdravlje većina članova glasalo protiv, što uopšte nije tačno. Većina članova Odbora je glasala za ovakav amandman. Doduše, znam da ministar ima stalnu tendenciju da zakazuje neke tajne odbore, iako nije nadležan da zakazuje te odbore i mnogo puta se dešavalo - kada su bile odluke o transfuziji krvi i transformaciji ove službe kakva jeste, i kada ministar nije bio zadovoljan zaključcima koje smo jednoglasno doneli na Odboru za zdravstvo, onda je pokušao sam da zakaže novu sednicu Odbora za zdravstvo gde su bili samo prisutni članovi pozicije. Verovatno su na nekom tajnom odboru ovakve odluke donete na koje je malopre ministar ukazao.
Da li o ovom amandmanu još neko želi reč? (Ne.) Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mašić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam u načelnoj raspravi izneo primedbu da je ovim zakonom nedovoljno regulisan postupak kliničkog ispitivanja veterinarskih lekova i da se većina datih članova odnosi na klinička ispitivanja lekova za upotrebu u humanoj medicini, a da su samo u dva-tri člana, donekle, dotaknuti uslovi i propisi kliničkog ispitivanja veterinarskih lekova. U tom smislu podneo sam amandman na član 56. u kojem se govori da lica koja se podvrgavaju kliničkom ispitivanju moraju biti potpuno informisana o svrsi, prirodi, postupku i mogućim rizicima ispitivanja, na njima razumljiv način i u pisanoj formi. Moj amandman se odnosi na to da u ovom članu treba iza reči "lica koja se podvrgavaju kliničkim ispitivanjima" dodati "i vlasnici životinja čije se životinje koriste za klinička ispitivanja veterinarskih lekova". Takođe moraju biti potpuno informisani o svrsi, prirodi, postupku i mogućim rizicima ispitivanja, na njima svakako razumljiv način. Smatram da ovaj amandman ima osnova upravo u kliničkom ispitivanju veterinarskih lekova, bez obzira na kojoj životinjskoj vrsti se mogu sprovoditi. U toku postupka kliničkih ispitivanja možda će doći do potrebe nekog prinudnog klanja, da se, jednostavno, neka životinja povredila, slomila nogu ili je neki drugi proces nastupio i, da se ta životinja može ekonomski iskoristiti. Onaj ko sprovodi klinička ispitivanja ili vlasnik životinja, da li je to neka farma,nekakvo privatno lice ili privatni vlasnik životinja, treba da zna, u slučaju potrebe prinudnog klanja ili prodaje nekih životinjskih proizvoda, recimo mleka, da li se proizvodi od tih životinja nad kojima se sprovodi klinički ogled nekog leka moguprodavatislobodno na tržištu ilipostoji zabrana dok traje kliničko ispitivanje tog leka - da se ti i takvi proizvodi iznose na tržište ili recimo meso prinudno zaklane životinje da se koristi za ishranu ljudi ili za iznošenje na tržište. U tom smislu smatrao sam da ima osnova da onaj čije životinje se koriste za kliničko ispitivanje treba da bude precizno informisan o svrsi i načinu tog kliničkog ispitivanja tj. o mogućim posledicama na zdravlje životinja, ali i na kvalitet mesa i drugih životinjskih proizvoda koji se od tih životinja mogu koristiti. Nadam se da ima osnova da se ovo prihvati. Nije mi jasno, pošto nemam obrazloženje koje je Vlada dala, šta je bio razlog da se ne prihvati.
Reč o amandmanu ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, moguće je i razumljivo da mnogi ljudi u Srbiji nisu u istom položaju, i životinje i ljudi i ja to razumem. Međutim, onome ko piše zakon takva greška ne sme da promakne. Ovaj amandman treba da bude prihvaćen zbog stotina hiljada građana Srbije koji imaju neku životinju, zbog stotina građana čije će životinje biti podvrgnute ispitivanju. Da vas ne obaveštavam o tome da ima ljudi kojima su te životinja jedini članovi porodice, posebno stari ljudi koji se na njih oslanjaju i kojima oni znače sve u životu. Stari ljudi bez naslednika, imaju psa ili mačku koja im znači sve u životu i nisu u istom položaju vlasnici životinja koje se ispituju i lica na kojima ili njihovi staratelji na kojima treba da bude obavljeno ispitivanje i onda je problem sa jednog drugog aspekta, sa aspekta rizikaTo pozivanje u obrazloženju odbijanja amandmana na član 51. stav 4. nije dovoljno, da je dovoljno onda ne biste izdvajali član 56. stav 1. ne biste izdvajali lica na kojima se obavlja kliničko ispitivanje, ne biste onda morali da kažete da njima mora da bude rečeno o čemu se radi i šta je svrha, kakvi su rizici. Mogli biste da kažete član 51. stav 3. regulisao je ministar nadležan za poslove zdravlja. Ali ne, vi ste pravilno procenili da je potrebno još dodatno zakonom regulisati to i član 56. stav 1. je odličan za lica nad kojima se vrše ispitivanja, ali nedostaje briga o životinjama. Znači, licu možete da kažete o čemu se radi ili njegovom staratelju, a životinji ne možete, pretpostavljam, ministre ali možete vlasniku životinje na razumljiv način, jer nije dovoljno to što ministar nadležan za poslove veterine po članu 51. stav 4. bliže propisuje uslove, nije dovoljno. Šta ako on ne propiše da mora da bude upoznat, ne obavezuje ga zakon da vlasnika životinja upozna sa rizicima, svrhom ispitivanja, postupku, načinu ispitivanja, kao što obavezuje članom 56. ministra nadležnog za poslove zdravlja. Prihvatanjem ovog amandmana samo biste obavezali ministra nadležnog za poslove veterine, dakle, da kod svakog odobravanja ispitivanja vodi brigu o tome da vlasnik životinje bude upoznat sa svrhom, načinom, razlozima i rizicima, a to sa sobom nosi ispitivanje. Mislim da postoji potpuno opravdanje za narodne poslanike, ako već nije htela Vlada, da u Danu za glasanje prihvati ovaj amandman.
Reč ima ministar zdravlja, gospodin Tomica Milosavljević.
Članom 51. stav 4. zakona ministar nadležan za poslove veterine propisuje uslove za klinička ispitivanja lekova koji su isključivo u veterinarskoj medicini i time je ispoštovana specifičnost kliničkog ispitivanja veterinarskih lekova, a član 55. stav 3. daje jednu odredbu veoma važnu, dakle, da - lekovi koji se koriste u veterinarskoj medicini se ispituju u skladu sa načelima veterinarske etike i zaštite životinja. Mislim da je to dovoljno za obrazloženje Vlade i da je nepotrebno dodavati amandman uz ovako jasne odredbe.
Po Poslovniku, narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Gospodine ministre, izbegavate moju diskusiju i govorite na potpuno drugačiji način, svesno bežite od toga i vređate dostojanstvo Narodne skupštine, a mene vređate kao čoveka koji je obrazlagao ovaj amandman. Ja sam sve to pročitao, ministre, to sve piše i za lica i za životinje, za vlasnike životinja, samo što ste za lica dodatno, članom 56, propisali da moraju da budu obaveštena, a nigde u zakonu ne piše da vlasnici životinja moraju da budu obavešteni.Pozivate na član 55. stav 3. a u članu 55. stav 2. piše da je to isto i za lekove i za humanu medicinu. Sve na šta nas upućujete ovde u veterini, već je regulisano u humanoj medicini, a ipak lice nad kojim se vrši ispitivanje mora da bude obavešteno. Slažem se, po načelima ste uveli veliko slovo "D", za Dobru praksu, za dobro ovo, za dobro ono, izmislili ste Vuka, sve vi ovde možete, većinom poslanika mnogo toga možete. Ali, nemojte sada ovde da mi obrazlažete ono što smo mi svi pročitali, mi smo ovaj zakon čitali godinu i po dana kao i vi, predugo. Sve na šta sada upozoravate postoji, i to postoji posebno za humanu medicinu, posebno za veterinu, a samo za veterinu ne postoji ovo što je članom 56. stav 1. predviđeno za humanu medicinu i na "to" ja upozoravam. Nemojte da pričate sada da ima kaznenih odredbi, i to znam isto. Treba li da budu obavešteni vlasnici životinja ili ne treba, recite ne treba, onda mi znamo kakvog ministra imamo. Ja mislim da treba, stotine hiljada ljudi imaju životinje, možda vi nemate životinju, nemam ni ja, ali potpuno razumem ljude koji imaju životinje.
Reč ima ministar zdravlja, gospodin Tomica Milosavljević.
Mnogo je važnije da lekovi koji se koriste u veterinarskoj medicini budu ispitivani u skladu sa načelima veterinarske etike i zaštite životinja kao što je u članu 55. stav 3. rečeno, nego precizirati vlasnički odnos, jer je ministru nadležnom za poslove veterine naloženo da u skladu sa veterinarskom etikom i zaštitom životinja propiše bliže načine kliničkog ispitivanja. Naravno da treba da budu obavešteni vlasnici, ali postoje životinje koje nemaju vlasnike, koje takođe mogu da budu uključene u klinička ispitivanja i za njih je mnogo važnije da budu zaštićene i da ispitivanje bude sprovedeno po postupcima Dobre veterinarske prakse. Nadam se da sam time dovoljno razjasnio zbog čega Vlada nije prihvatila ovaj amandman.
Narodni poslanik Zoran Mašić, recite mi osnov za javljanje? Pogrešno tumačenje, replika, na izlaganje ministra, dakle, Zoran Mašić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nesporno je da ovo što je ministar rekao da je važno svakako poštovati načela veterinarske etike i zaštitu životinja i dobro bi bilo, ali svrha amandmana koji sam ja uložio kod člana 56. je, a mislim da sam bio dovoljno jasan kada sam obrazlagao prvi put, da vlasnici životinja nad kojima se sprovodi kliničko ispitivanje treba da budu obavešteni o mogućim posledicama i uticajima, kako na njihovo zdravlje, tako i na proizvode. Mi životinje držimo zbog proizvoda koje koristimo u našoj ishrani - ako uzmeteprimer ispitivanje jednog leka koji se ispituje na kravama muzarama čije se mleko koristi za ishranu ljudi, da li smatrate da nije potrebno da vlasnik životinje, dakle, čije se krave koriste za kliničko ispitivanje leka, bude pismeno obavešten da to mleko koje se muze od tih životinja, a podvrgnute su kliničkom ispitivanju, ne sme da ide u promet, jer sadrži rezidue tog leka. Ja ne znam, stvarno, vi ste medicinski obrazovani, dakle, to nema veze sa etikom, jer etika podrazumeva da ne bude životinja zlostavljena, da se lek daje na pravi način, da se poštuje dobrobit. Druga stvar zbog čega ja insistiram i zašto obrazlažem ovo jeste da, upravo vlasnici životinja ako dođe do potrebe prinudnog klanja, zbog povrede noge, lekovi koji se ispituju na toj životinji ostaju izvesno vreme. Recimo, karenca je mesec dana i po isteku kliničkog ispitivanja, vlasnik te životinje gde je karenca duža od isteka tog kliničkog ispitivanja treba da zna da ne može te životinje prodavati na klanje još mesec ili dva dana, ili da ne može te životinjske proizvode ili jaja ili mleko iznositi na tržište. U tome je svrha mog amandmana i ukazivanje, a ne vidim šta ovaj član može suštinski da promeni time da stoji da se moraju vlasnici životinja posebno obavestiti, dakle, da u kliničkom ispitivanju mogu biti posledice ove ili one vrste, tako da ovo nema veze sa ovim na čemu vi insistirate u članu 55. stav 3. To se podrazumeva da se veterinarska etika poštuje.
Da li o ovom amandmanu još neko želi reč? (Ne.) Na član 57. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Tomislav Nikolić, po Poslovniku. Samo recite član koji reklamirate, pošto prošli put to niste učinili.
Nemojte da me obaveštavate šta treba da radim. Ja to znam bolje od vas, a umem i lepše i demokratskije to od vas da radim, ili me bar pustite da stignem do govornice, pa me upozorite. Po članu 94. stav 1. vi ste dužni da prekinete sednicu uvek kada utvrdite da nema kvoruma za rad. Sada, ja vas upozoravam da vi ne poštujete tu odredbu Poslovnika i da nije dovoljno samo to da ne volite poslanike SRS! Utvrdite kvorum, pa ako ima kvoruma, nastavićemo sa radom.
Kada budem utvrdila kvorum, a utvrdićemo ga odmah po vašoj reklamaciji, onda ćemo prekinuti rad ukoliko kvoruma nema. Što se tiče toga da li ja nekog ovde volim ili ne volim. Niti volim, niti ne volim ikog, zato ne treba da imate taj problem. Molim narodne poslanike da utvrdimo kvorum. Pošto elektronski sistem pokazuje da u sali ima 66 narodnih poslanika i da nemamo kvorum za rad, određujem pauzu od 10 minuta. [[Posle pauze - 12,25]] Nastavljamo rad. Molim da pre početka nastavka utvrdimo kvorum. Molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema, utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika. Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mićović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Dobrica Janković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 66. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Paja Momčilov, sa mesta: Preskačete amandman. Preskočen je amandman na član 57, nije pročitan.) Žao mi je, gospodine Momčilov, konsultovan je zapisnik, amandman na član 57. završen je pre pokušaja utvrđivanja kvoruma. Posle ćemo zajedno proveriti. Da li se javljate o članu 66? Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, posle pauze nastavljamo. Znam da je teško raditi u ovim uslovima i znam da možda ovako veliki broj amandmana predstavlja opterećenje za sve nas. Međutim, verujte, iza nekih amandmana ne možemo da ne stojimo i da ih ne branimo. Mi smo došli do jednog amandmana koji je blizu onoj ključnoj ideji vodilji, koja nas tera da stalno ukazujemo na nelogičnosti ovog zakona. Naime, citiraću član 66. koji kaže: "Zahtev za dobijanje dozvole za proizvodnju lekova podnosi se nadležnom ministarstvu. Nadležno ministarstvo u roku od 90 dana, od dana prijema potpunog zahteva izdaje dozvolu za proizvodnju lekova ako su ispunjeni uslovi". Dalje se kaže da nadležno ministarstvo od podnosioca zahteva da zatraži potrebne podatke. To nije ni bitno. Gledajte kakav smo odgovor dobili mi na naš amandman. Mi smo kazali samo da umesto "Ministarstvo" stoji "Uprava". Ako pođemo od vašeg objašnjenja da je agencija jedna stručna i moćna institucija, koja struku objedinjuje, koja objedinjuje administrativni postupak, koja je nezavisna od uprave, kako sada ovde nadležnom ministarstvu dajete i delegirate ova prava? Zašto odjedanput ministarstvo? Kada smo dali naš amandman i kada smo rekli uprava za lekove, hteli smo da oslobodimo ministarstvo da može da se bavi politikom, donošenjem zakona, da bi kvalitetnije radilo. To je intencija Evropske unije. Vaše objašnjenje, koje ste dali za ovaj amandman, molim ministra da izađe i da kaže da li ono što ste vi nama dali, vi stojite iza toga, jer je to potpuno nelogično. Vi nama tvrdite da mi ovim rešenjem kršimo zakone. Stalno to tvrdite, stalno se služite neistinom. Pročitaću šta ste napisali: "Dobijanje dozvole za proizvodnju podrazumeva i sprovođenje inspekcijskog nadzora nad oblašću proizvodnje. Kako je Zakonom o državnoj upravi propisano da su inspekcijski poslovi isključivo u nadležnosti državnog organa, odnosno da se ne mogu poveriti drugim organizacijama, pa time ni regulatornom telu za oblast lekova, inspekcijski poslovi, odnosno nadzor nad oblašću proizvodnje i prometa lekova regulisani su čl. 101. i 104." Pitam vas kako mi to kršimo zakon, kad mi u upravu za lekove delegiramo ova zaduženja. Nemojte da tvrdite neistinu. Obrazložite usput, pošto imate eksperte pravnike, šta vam je to regulatorno telo. Takav termin ne postoji u našem zakonodavstvu. Ovo su vam advokati pisali, pa objasnite. Nezgodan prevod?! Bili ste pre neko veče na emisiji, bavili ste se sa ovom nedonesenom decom i prevremeno rođenim i mogao bih s punim pravom da nazovem da je to jedan lex praematuritas i pretemporarius. Mi vam upravo na to ukazujemo. Da ne zloupotrebljavam i da ne izlazim drugi put za govornicu, sada nam objasnite ključnu stvar: kako je dozvoljeno agenciji da daje dozvole za klinička ispitivanja i praćenje kliničkih ispitivanja? Kako se to može dati bez inspekcijskog nadzora? Kako ste to dozvolili agenciji, kako vi smete da kršite Zakon o upravnom postupku i kako ste dozvolili dozvole za puštanje u promet leka, kada je za to neophodan inspekcijski nadzor, pogotovu kad povlačite lek? Odgovorite na to konačno. Znam da vi jednostavno ćutite kada odgovora nemate. Ćutite vi kada vam nekoliko hiljada nezaposlenih lekara traži da im rešite status. Ćutite vi i kada mi pomenemo da postoji korupcija, a sinoć ste videli na televiziji da smo vodeći po korupciji i da nas građani u anketama tako ocenjuju, odnosno da je jedna trećina anketiranih građana izjavila da su morali da plate mito. Gospodine ministre, molimo vas, da ubrzamo ovu raspravu, izađite i kažite poslanicima SRS da ova obrazloženja, kako nam ih vi tumačite, stoje ili ne stoje. Izjasnite se o tome. Ako se ne izjasnite i dalje ćemo insistirati na ovome - našim građanima i javnosti da ukažemo na sve mane ovog zakona, a ovo nije dobar zakon u ovom trenutku ni za naše građane a ni za našu farmaceutsku industriju. Pričali ste, biće dobro - farmaceutskoj industriji. Kojoj? Prodali ste zrenjaninsku fabriku onom sumnjivom tipu iz Makedonije, leskovačku fabriku ste prodali albanskom lobiju. "Galenika", čuli smo, izgubila je na međunarodnoj arbitraži i treba da plati 500 miliona dolara. Da li je to tačno? Obavestite nas i o tome. O kom dobitku naše farmaceutske industrije vi govorite?
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 68. amandman je podnela narodni poslanik Živodarka Dacin. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 70. amandman je podneo narodni poslanik Goran Ilić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine ministre.
Poštovane dame i gospodo, u amandmanu 56. na član 70. Predloga zakona predlaže se da, zapravo, za promet lekova namalo, u smislu ovog člana, je odgovoran kvalifikovani farmaceut za celokupnu izradu i rukovanje lekovima u apoteci. Mi smatramo da amandman ne treba prihvatiti s obzirom na to da bi prihvatanje predloženog amandmana, u ovom trenutku, ugrozilo veliki broj diplomiranih veterinara u tim apotekama, stav je Vlade - u prelaznom periodu, do potpunog usklađivanja sa propisima Evropske unije za oblast veterine,možemo očekivati posle prvih aktivnih i kvalitetnih poteza u Ministarstvu poljoprivrede, da ćemo do kraja godine imati set zakona iz ove oblasti, pa, između ostalog, i zakon o veterinarstvu. Do tada jeste celishodno dati mogućnost diplomiranim veterinarima da rukuju lekovima koji se upotrebljavaju isključivo u veterinarskoj medicini, kako postojećim diplomiranim veterinarima ne bi bilo uskraćeno pravo na rad.
Izvolite, za reč se javio narodni poslanik Goran Ilić, koji je podneo amandman na član 70.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Demokratske stranke Srbije predložio sam amandman koji imate u tekstu pred sobom i kojim se za promet lekova na malo odgovornost svodi na kvalifikovanog farmaceuta, za celokupnu izradu i rukovanje lekovima u apoteci. Ovo stručnjaci nisu osporili, znači i pravnici i stručnjaci iz ove oblasti, jer svakako farmaceuti moraju biti odgovorni za ovu oblast, pošto je ona usko stručna. S obzirom na to da bi primena ovog amandmana, u ovom trenutku, ugrozila delatnost velikog broja veterinara, (pa senavodi argument da bi oko 300 veterinara ostalo bez posla) DSS u skladu sa svojim principima, da se organizacija zemlje mora izvršiti, ali uz minimalnu cenu koju treba da plate građani, i s obzirom na to da bi ovim amandmanom bila ugrožena radna mesta velikog broja veterinara mi smo odlučili da ovaj amandman, u ovom prelaznom periodu, povučemo i da se u periodu usklađivanja stvore uslovi da ovu delatnost preuzmu farmaceuti u celokupnoj oblasti. Prema tome, u interesu građana je, naročito veterinara, koji bi bili pogođeni ovim amandmanom, da se on povuče i DSS ga povlači.
Zahvaljujem, jasno je da je amandman povučen. Na član 79. amandman je podneo narodni poslanik Živodarka Dacin. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 79. amandman je podneo narodni poslanik Dobrica Janković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Dobrica Janković.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, DS je podnela više amandmana na ovaj predlog zakona. U radu Odbora za zdravlje i porodicu, na kome smo učestvovali, prihvatili smo niz obrazloženja, objašnjenja i argumenata da većinu ponuđenih amandmana na ovaj zakon povučemo. Oko ovog, ipak, imamo dobre razloge da probamo da ga odbranimo i da ponudimo Skupštini da ga prihvati. On se potpuno odnosi na brigu prema pacijentima, prema kojima je, u smislu ovog zakona, ona neophodna, naročito kada je reč o ovom članu koji govori o tzv. orfan lekovima, o lekovima koji se retko koriste, a zbog toga, naravno, i retko nabavljaju. Mogli bi da kažemo da se radi o jednom specijalnom slučaju ukupnoj kategorijilekova i medicinskih sredstava. U tom smislu odrednica da se određuju jednogodišnje potrebe, ili se na neki drugi način vremenom kvalifikuje planiranje potreba za tim lekovima dovodi u opasnost i ugrožava ostvarenje neophodnih potreba za lečenje tih pacijenata, što se tiče tih lekova o kojima se radi. Prema tome, predlogom ovog amandmana bi se obezbedilo da se sagleda potreba lečenja tih pacijenata, a to znači ad hok pojava takvih pacijenata i potreba za takvim lekovima. Mislim da ostaje potpuno jasno da ne treba odrediti, kao što u Predlogu zakona stoji, jednogodišnja a ni šestomesečna ili dvogodišnja potreba i slično, znači, u tom smislu planiranje, nego da se treba odrediti prema pojavi potrebe za tim lekovima, za te određene pacijente.Ponavljam da se radi o grupi lekova koji se u praksi i struci nazivaju orfan lekovima, pa u tom smislu, pošto se radi o specifičnoj kategoriji, insistiram, odnosno skrećem vašu pažnju na ovaj amandman, iz navedenih razloga, i molim da glasate da ovaj amandman prođe.
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 82. amandman je podneo narodni poslanik Živodarka Dacin. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 82. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanikBranislav Blažić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 82. zato što je on napisan krajnje nestručno, u stvari ne poznaje ko treba tom oblašću uopšte da se bavi. Član 82. glasi "Lekovi kojima je istekao rok važnosti ili utvrđena neispravnost u pogledu njihovog propisanog kvaliteta i drugi lekovi kojima je zabranjen promet, moraju se uništiti". U drugom stavu tog člana se kaže "Način uništavanja lekova iz stava 1. ovog člana propisuje ministar nadležan za poslove zdravlja". Moj amandman glasi - u članu 82. stav 2. reči "poslove zdravlja" zamenjuju se rečima "nauku i zaštitu životne sredine". Gospodo draga, lekovi kojima je istekao rok, koji se ne upotrebljavaju spadaju u grupu tzv. opasnog otpada.Propisivanje načina uništavanja opasnog otpada, njegovog deponovanja ili na bilo koji način sklanjanja, spada u nadležnost Ministarstva. Sada nije Ministarstvo nego je sektor u Ministarstvu za nauku i zaštitu životne sredine. Način njegovog uništavanja, praćenje, merenje emisije, filtera, peći, bilo kakav način predviđa se nacionalnom strategijom o uništavanju opasnog otpada. Mi se nalazimo sada upravo u donošenju takvog jednog akta, koji treba da predvidi i finansijski aspekt. Da vidimo da li je jeftinije izvoziti takav otpad u inostranstvo, gde će se on spaljivati ilije jeftinije da se ovde, u ovoj zemlji, naprave postrojenja koja će vršiti uništavanje svakog opasnog otpada, a i farmaceutskog otpada. Ovo nimalo nije naivno. Radi se o nečemu što treba da se objasni ko šta radi u ovoj zemlji, ali nije naivno u tom smislu, što mi imamo veliku količinu opasnog otpada, što se tiče lekova kojima je prošao rok upotrebe. Posebno smo to dobili kao humanitarnu pomoć iz Evrope, nakon bombardovanja. Da bi pokazali svoju humanost, mnoge evropske zemlje su preko nekih humanitarnih organizacija slale lekove da pomognu ovoj zemlji.Većini tih lekova je bio prošao rok upotrebe. Ili su mnogi bilipola kutije potrošeni, a nekoliko tableta je u kutiji je prisutno. Kako je vreme prolazilo svim tim lekovima je prošao rok upotrebe. Svi oni danas predstavljaju balast. Evropa se na taj način oslobodila svog opasnog farmaceutskog otpada. Mi tone i tone takvih lekova danas imamo smeštene u bolnicama, da ljudi ne znaju šta sa tim da rade i to pitanje nije nimalo naivno. Prema tome, bez veze je to trpati da ministar zdravlja određuje način uništavanja opasnog otpada, niti on čovek to treba da zna, niti zna. Zna se ko u ovoj zemlji to treba da radi. Iz čiste preciznosti da tačno definišemo to, želim da se taj amandman usvoji, ali ova rečenica u obrazloženju prethodnog člana u kojem se kaže – da način uništavanja lekova kojima je istekao rok važenja ili kod kojih je utvrđena ispravnost u pogledu njihovog propisanog kvaliteta podrazumevapropisivanje identifikacije tih lekova, vođenje nekih dokumentacija itd, radi se o uništavanju. Kada taj pojam koristite, onda se to radi da to spada u opasni otpad i radi se o uništavanju opasnog otpada. To može da radi Ministarstvo za zaštitu životne sredine i niko drugi.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 84. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mićović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 84. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Mi smo saglasno tome kako smo koncipirali upravu, administrativno inspekcijske poslove i podneli ovaj amandman i tako obrazložili da je logična posledica prethodno podnetih amandmana. Naravno da nam je Vlada odgovorila isto lakonskim odgovorom "ne prihvatamo, jer se ne uklapa u naš koncept", jednostavno - odbili smo i amandman na član 1. prema tome i ovo otpada. Što bi se u formalno-logičnom smislu i moglo prihvatiti. Da to sada nije samo suštinska primedba, da ona vuče dublje konsekvence iz nadležnosti pretpostavljene agencije ili budući skoro usvojene agencije, ja ću obrazložiti amandman zašto smo podneli, pa redom po stavovima. U drugom stavu - nacionalnu farmakopeju i magistralne formule lekova itd. utvrđuje ministar. Pođimo od toga da imamo nacionalnu farmakopeju. To je farmakopeja Jugoslavije koju izdaje Savezni zavod zaštite, unapređenje i zdravlja. Kada su pravili novu državu ukinuli su i tu instituciju koja je veoma bitna i koja je veoma velike sadašnje i buduće zakonske projekte i probleme rešavala jako dobro na nivou obe republike. Mi sada imamo u Jugoslaviji, ovo ćemo valjda po inerciji da prihvatimo, da je to srpska farmakopeja, a Crnogorci će valjda da ne bi pravili neku drugu da prihvate i oni. Da li će ministar utvrditi da ova Jugoslovenska postaje Srpska farmakopeja ili će ako je žele promeniti, a ne verujem da je novac stigao u Evropu, moguće je i da jeste i da opet plate jedan zamašan, veoma skup posao. Zašto agenciju opet dovodimo u vezu sa ovim? Kako je ovo rađeno? Tako što se čitav niz saveznih institucija, Ministarstvo, Vlada, Savezni zavod za zaštitu, unapređenje zdravlja pokrenuli time od preko stotinu farmaceuta sa Farmaceutskog fakulteta drugih i sličnih institucija. Recimo iz Vinče, ovoga što predviđate da ukinete, Zavoda za farmaciju Republike Srbije, dok su napisali, prepisali, preveli, prilagodili našim potrebama. Već u drugom stavu se ne vidi ta nadležnost kako će to ministar na predlog agencije uraditi, kako će agencija šta predložiti. Upravni posao bi mogao upravnim postupkom da predloži da se takva jedna stvar prevede, a kada se to bude radilo, koja agencija bude radila, pa svih 120 članova da rade samo to, ne bi stigli da urade. Nacionalna kontrolna laboratorija, koju mi želimo da je nema u projektu, umesto nje predlažemo da sadrži postojeće rešenje, da ostane Zavod za farmaciju Republike Srbije, da bude izvan domašaja ministra, izvan domašaja neposredne kontrole ljudi uključenih u agenciju, koju na ovaj ili onaj način bira ministar i Vlada, koja je uvek takva kakva je, koja uvek daje sklonost jednom svom segmentu da preferencijalno utiče na izbor, možda bi radila slobodnije, možda ne bi dozvolila da se radi ispitivanje leka kada je to potrebno. Opet se vraćamo na prapriču onoga što je rečeno. Kako će to sama ta institucija, čak i da ostane tako, da utvrdi kada je koji to organ nacionalne kontrolne laboratorije, ali će i tu neki tim da napravi, da utvrdi kada je potrebno ili će reći inspektor ili će prijaviti ljudi iz kliničkih ispitivanja, nešto nije u redu sa lekom, malo nejasan, koji bi opet bio logičnije tumačen, a čak ne bi ni stajao u ovom predlogu koji bismo mi dali da smo ga predlagali. Odgovarajuće mere u pogledu dejstva lekova, sada će agencija da predloži povlačenje leka na predlog ministra, ministar će zapravo nadležnom ministru da obustavi davanje lekova, ali to je sada malo igra. Agencija daje odobrenje da se lek pusti u promet, a ministar na predlog agencije će da spreči dalji promet leka za koji je utvrđeno po ovom ili onom osnovu da ne zadovoljava uslove za upotrebu. To je jedno nepotrebno prenošenje ovlašćenja sa jednog na drugog. Neka bude konzistentno. Ako agencija daje dozvolu, ako inspektori na terenu ili na drugi način tokom ispitivanja ili treći način utvrde da sa lekom nešto nije u redu, da se mora povući, neka povuče onaj ko mu je dao dozvolu. Sasvim je logično ako neko izda uverenje i pravno logično i pravno održivo, da taj isti to i povuče. Što bi to davali sad u nadležnost Ministarstva, dobija neku veću težinu ili veći značaj dobija ministar, uostalom svi su tu. Pretpostavljam da sam još u minutaži. Činjenica je da će se sada ovim predlogom nacionalna kontrolna laboratorija predstavljati kao nešto što je bio i Zavod za farmaciju, pa izmestiti u nove prostorije, pa preneti svoju opremu, pa preneti svoje pare - a da li će povesti baš sve svoje zaposlene? Pitanje je, da li će svi imati dovoljno stručnih ispita, kako je predviđeno po Zakonu o radu u organima uprave. Da li će neko ostati bez posla sa tim pokušajem, to mi još ne možemo ni da naslutimo. Zakonodavac, predlagač zakona je dao jednu takvu nejasnu asocijaciju da će biti takvih koji će ostati bez posla. Ovako po našem predlogu, ta bi institucija ostala samostalna, bez strogog nadzora i ministra i ljudi u agenciji, gde interesi mogu često da budu isprepletanii da vuku korist, iz jedne, druge ili treće strane.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 86. amandman je podneo narodni poslanik Goran Ilić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ja sam u ime DSS-a podneo amandman kojim se predviđa u tački 2) nova alineja koja kaže - da će se kontrolisati kvalitet svake serije uvezenog leka. Ovim je DSS htela da maksimalno zaštiti građane Srbije. To smo hteli da bude eksplicitno i u zakonu navedeno. Isti ovakav član postoji u hrvatskom zakonu o agenciji za lekove i medicinska sredstva, u slovenačkom je postojao do njenog udruživanja u EU. Smatramo da je njegovo postojanje, odnosno inkorporisanje u tekst zakona neophodno, jer bi se na taj način kao što sam rekao maksimalno zaštitili građani Srbije. U diskusijama predstavnika poslaničkih grupa prepoznao sam slaganje sa ovim amandmanom i DSS pri njemu ostaje. Smatramo da jedo našeg udruženja u Evropsku uniju potrebno kontrolisati svaku seriju uvezenog leka, jer postoje različiti proizvođači. Neke serije mogu menjati svoj kvalitet i posle odobrenja koje je na pravilan način utvrđeno za promet na našem tržištu i zbog toga smatramo da će ovim amandmanom zakon biti poboljšan.
Reč ima ministar Tomica Milosavljević.
Poštovane dame i gospodo, zakonom je inače definisano, posebno podzakonskim aktima, obaveza ispitivanja svake uvezene serije leka. To je predviđeno po zakonskim aktima vrlo precizno. Posle obimne rasprave koja se mogla čuti ovih dana u Skupštini, razumem da u ovom tranzicionom vremenu postoji pojačan oprez od lekova, od medicinskih sredstava i da imamo potrebu da maksimalno pooštrimo zaštitu, tako da u ime Vlade hoću da kažem da ovaj amandman prihvatamo.
Amandman je prihvaćen. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov. Nije dovoljno kada Vlada prihvati amandman, u slučaju da ga matični odbor, što je u ovom slučaju Odbor za zdravlje i porodicu, nije prihvatio, u tom slučaju amandman nije automatski prihvaćen. Prema tome, o njemu se diskutuje.
Pošto je kolega Blažić isto dao amandman povodom ovog člana, ovo je jedan od ključnih članova ovog zakona kojim se dovodila u neravnopravan položaj naša farmaceutska industrija i sa druge strane bezbednost naših građana. Svetska zdravstvena organizacija procenjuje da je u ovom trenutku oko 8% svih lekova na svetskom tržištu lažnih lekova. Zbog toga nalaže Rezolucijom iz 1988. godine, broj 41/16, da su sve države članice dužne da se bore protiv lažnih lekova. Naravno, ako gledate jedno istraživanje Svetske zdravstvene organizacije iz 2000. godine onda ćete imati da je najviše bilo od svih registrovanih lažnih lekova, onih bez aktivne supstance 30%, sa nedovoljnom koncentracijom leka 20%, nov sastojak, neispravan 21%, loše upakovan 15% i drugi problemi su takođe nalaženi u drugom postotku. To je jedna velika opasnost za građane čitavog sveta, od loših lekova i od falš lekova. Svaka zemlja se brani svojom čvrstom zakonskom regulativom. Zbog toga sve zemlje Evrope i sveta, koje imaju uređen sistem, upravo ne puštaju regulativu koja je vezana za lekove van državne uprave. To je istina i to je činjenica. To je intencija nas, srpskih radikala, zašto smo sve ovo vreme izlazili i govorili. SAD danas imaju 10 velikih procesa sa lipotorom, sa epogenom, sa serosinom, sa neupogenom, sa somatotropinom, ogromne sume su u pitanju, vode se sudski procesi i velike firme koje su potpisane iza ovih lekova imale su lažne lekove i tamo se vode veliki procesi. Mala Srbija mora se maksimalno zaštititi. Sve zemlje u okruženju čine ovo. Zahvaljujem kolegi Iliću na ovakvom obrazloženju i gospodinu ministru što je konačno, najzad, nešto i prihvatio.
Zahvaljujem gospodinu Momčilovu, zahvaljujem svima, ali molim da bi se izbegla nejasnoća, vidim da je bilo reakcija pre diskusije i zbog toga moram još jednom da pojasnim. Prema članu 145.(Poslovnika) amandmani koje je podneo predlagač zakona, a koje su prihvatili nadležni odbori i Vlada, kaoi amandmani koje su prihvatili predlagač zakona, nadležni odbor i Vlada, postaju sastavni deo Predloga zakona i o njima Narodna skupština posebno ne odlučuje. Narodna skupština, (stav 4.) posebno odlučuje o svakom amandmanu koji je predlagač zakona, nadležni odbor ili Vlada nisu prihvatili. Pošto postoji zajednička saglasnost, da bi ovaj amandman postao sastavni deo zakona neophodno je da ga Odbor za zdravlje i porodicu prihvati pre dana za glasanje. Na član 86. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Nedeljković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković.
Da bismo naš koncept ovog zakona isterali do kraja mi smo morali da podnosimo odgovarajuće amandmane na sve članove gde je to potrebno. U članu 86. se takođe pominje nacionalna kontrolna laboratorija, a mi ne želimo da se Republički zavod za farmaciju ugasi zato što je Predlogom zakona predviđeno da Republički zavod za farmaciju preuzme poslove nacionalne kontrolne laboratorije koja je u sklopu agencije za lekove. Kolega Paja Momčilov je juče prilikom obrazlaganja jednog od amandmana skrenuo pažnju da Republički zavod za farmaciju ne sme da se svede samo na onaj deo agencije koji će vršiti laboratorijsku kontrolu lekova zato što Republički zavod za farmaciju ima i druge poslove, nadležnosti, pre svega u edukaciji, odnosno stručnom usavršavanju, odnosno specijalizaciji odgovarajućih stručnih profila. Nije nam jasno da li će se ove nadležnosti Republičkog zavoda jednostavno ugasiti i da li je predviđeno da ih neka druga ustanova, institucija, preuzme. Što se tiče ostalih predloženih izmena u ovom članu, obzirom da objektivno nacionalna kontrolna laboratorija neće moći da vrši kontrolu svake serije svih vrsta lekova, ovde je navedeno da će vršiti obaveznu kontrolu kvaliteta za svaku seriju vakcina, seruma, proizvoda od krvi. Mi smo to proširili na još jednu grupu posebno važnih i osetljivih lekova. To su antibiotici, insulin, hormoni, citostatici, kardiotehnički glikozidi i narkoanalgetici. Takođe, brisali smo odredbe, ako je to potrebno i ne želimo da se ostavi jedna ovako neodređena formulacija, dakle da se pre stavljanja leka u promet mora vršiti kontrola svake serije leka.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 88. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mićović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 88. amandman je podneo narodni poslanik Milomir Dunjić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 89. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mićović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 92. i član 92. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović. U međuvremenu da vas obavestim, sednica Zakonodavnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije održaće se u pauzi sednice, ako tada bude pauza, Narodne skupštine u 14,00 časova, u sali u prizemlju.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 92. gde umesto naslova iznad člana 92, naslov se menja i glasi "neželjena dejstva lekova", a u članu 92. stav 1. reč "Agencija" zamenjuje se rečima "Nacionalni centar za praćenje neželjenih dejstava lekova i medicinskih sredstava". Pored toga, u amandmanu SRS je definisano da se menja i stav 2. istog člana gde bi umesto reči "Agencija" stajalo "Nacionalni centar za praćenje neželjenih dejstava lekova i medicinskih sredstava", a reči "predloži nadležnom ministarstvu" da se brišu. U obrazloženju Vlade zbog čega se odbija amandman stoji da se ne prihvata, pre svega zbog toga što agencija treba da obavlja ove bliže poslove kao i njeni organizacioni delovi, a time i posao praćenja neželjenih dejstava lekova, pre svega praćenje kroz nacionalni centar za praćenje neželjenih dejstava. I da je definicija farmakovigilance postavljena u članu 20. tačka 15). Amandman SRS je upravo u tom pravcu, pre svega, on je u skladu sa prethodnim amandmanima koje smo podneli, i sledi našu osnovnu ideju, da se stručni poslovi obavljaju u stručnim institucijama, pre svega, u centru za praćenje neželjenih dejstava a to može da bude locirano u Kliničkom centru Srbije. Zbog toga što je tamo i kvantitet i kvalitet kadrova, velika koncentracija stručnih kadrova i lekara i onda na taj način bi se svi podaci iz čitave Srbije upravo slivali tu i onda bi taj centar mogao mnogo lakše da dejstvuje. Ono na čemu mi insistiramo to je, upotreba stranih termina.Tražimo da zaista budu termini koji su u našem srpskom jeziku, jer u hrvatskom zakonu, malopre je bilo reči o njemu, tu su hrvatski termini i bez obzira što slobodan prevod farmakovigilance može da glasi - bezbednost lekova. Tražimo da upravo bude ono na čemu mi insistiramo, a to su: neželjena dejstva lekova, iako je definisano da farmakovigilanca jeste proces koji se koristi za identifikovanje, praćenje i reagovanje na nove nalaze u pogledu rizika, a u vezi sa upotrebom lekova ili njihovim interakcijama sa drugim proizvođačima ili supstancama. Mi pokušavamo zaista da uradimo tu harmonizaciju sa Evropskom unijom, odnosno sa Internacionalnom konferencijom za harmonizaciju, jer težimo ka tome da se regulativa za lekove sintetiše i da bude identična i u Japanu, SAD-u, Evropi. Činjenica je i da praćenje neželjenih dejstava lekova postoji pre marketinškog praćenja tih neželjenih dejstava, odnosno nuspojava i postmarketinško delovanje, odnosno praćenje tih neželjenih dejstava a svaki lek manje ili više ima. Bez obzira što težimo ka Evropskoj uniji, Direktiva o kliničkom ispitivanju lekova 2001. godine koja je stupila na snagu upravo 01.05. tekuće godine, uvodi se obaveza novog sistema prijavljivanja, praćenja i distribucije podataka o neželjenim dejstvima lekova. Zbog toga je mnogo primerenije da u našem zakonu budu srpski termini, jer ljudi koji koriste lekove mnogo lakše mogu da se snalaze na taj način. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 92. amandman je podnela narodni poslanik Živodarka Dacin. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podnela narodni poslanik Živodarka Dacin, u svakom slučaju ima smisla i trebalo bi ga prihvatiti, a sa druge strane, on u stvari u sebi ukazuje na jedan problem upravo oko one naše rasprave, da li "agencija" ili "uprava". Ja ću vam objasniti kako. Narodni poslanik Živodarka Dacin - u članu 92. iza stava 3. dodaje se novi stav 4. koji glasi: "ministar se obavezuje da obezbedi opremanje informacionim sistemima sve zdravstvene ustanove koje ih ne poseduje". Znači, radi se o informacionim sistemima koji su izuzetno značajni i u članu 92. se spominje kako će agencija to raditi od interesa za zdravlje ljudi, od interesa za praćenje neželjenih dejstava pojedinih lekova, za praćenje njihovih korisnih dejstava, kontraindikacija, a obrazloženje zašto se ovaj amandman odbija je sledeće. "Amandman se ne prihvata s obzirom da predmet ovog zakona nije obezbeđivanje finansijskih sredstava, kao i opreme neophodne za rad zdravstvenih ustanova. Sistem zdravstvenih ustanova, njihov rad, finansiranje i opremanje, predmet jeZakona o zdravstvenoj zaštiti". Sada tu dolazimo do nečega što je bio predmet rasprave oko toga kako stoje finansije kada je u pitanju nezavisnost jedne takve agencije, ko dobija, a ko gubi, pa je čak išla teza do toga da se kaže da će budžet biti rasterećen, jer će se sredstva potrebna za rad agencije, agencija će obezbeđivati svojim samofinansiranjem, naplatom od davanja dozvola itd. Ja mogu sada nešto reći, jedan direktor Zavoda za farmaciju, negde na Paliću, na jednom skupu mi je rekao, nije problem, ja ću jednim potpisom i davanjem jedne dozvole da isplatim vaš ceo stručni sastanak. Sada pogledajte koliko potpisa će taj direktor agencije napraviti za izdavanje svih ovih lekova kako steih vi grupisali i o kakvim se tu parama radi, a ja mogu da tvrdim da će agencija biti jedna vrlo jaka finansijska organizacija koja će imati više para od ministarstva. Kada treba da se uradi informacioni sistem za druge zdravstvene ustanove, sada se to prebacuje na Zakon o zdravstvenoj zaštiti, a Ministarstvo za to nema para, a neće ni imati, a agencija će imati para da finansira sve što je potrebno, ali neće to raditi, jer je finansijski samostalna. Upravo sada na tome vidimo tu razliku između samostalne finansijske agencije i nečega što se zove uprava koja bi ta sredstva koja bi došla mogla po potrebi da usmeri u nešto što je izuzetno bitno za državu Srbiju, a to je informacioni sistem u zdravstvu. Da li sada uopšte treba objašnjavati samo na ovom primeru koliko je značajnije da se vrši kontrola ogromnih para koje će se dobijati na davanju dozvola i sa kojima se može manipulisati ili ih pustiti u neku samofinansirajuću organizaciju koja će služiti samo sebi, odnosno te pare, a neće moći da sagleda ukupan društveni interes i neće moći da sagleda koliko je informacioni sistem u zdravstvu ovog momenta potreban.Mislim da je bilo potrebnije donositi zakon o informacionom sistemu u nekom prvom ili drugom koraku, nego krenuti, pa donositi ovakav zakon.
Da li neko još želi reč? (Ne.) Na član 93. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Evo i dalje pokušaja da odvojimo stručne institucije od upravnih, da ne pravimo kombinaciju stručno-upravno - administrativnog i konačno da iskoristimo ono što imamo. Kako - tako razvijen nacionalni centar za praćenje neželjenih dejstava lekova pri Kliničkom centrumogao bi da radi i da nastavi svoj posao, da se ne podvodi pod agenciju i da nisam čitajući Predlog zakona ni video da se ti ljudi prevode u sastav agencije, ljudi koji su zaposleni i koji rade, pitanje je u kom obimu i u kom broju, jer detalje ne znam, a ako ne bi bili automatski prevedeni, mislim na agenciju, šta bi dalje radili. Da li bi to bio neki dupli centar ili bi dali priliku da se sastav agencije brojčano uveća. Dakle, neke uhodane metode rada koje su već razvijene i zaista nema potrebe dirati, budući da je KC Srbije nekako zbirno dejstvo svih naših nejasnoća i potreba za pomoć svake vrste, pa ne bi trebalo misliti i razvijati bilo kakvu sumnju da bi u tome bili dovoljno nadležni. Mi ne možemo da razvijemo neki centar kao što je to ranije bilo na nivou savezne države, ni on nije dobro funkcionisao, nešto malo sam radio tamo i video da to nije do kraja funkcionisalo zbog loše saradnje država članica i uopšte razvijene mreže na terenu koja je bila loša. Trebalo bi da podrazumevamo da jedna informativna mreža za ovakav posao mora da se razvije do perfekcije, da lokalni centri u većim zdravstvenim institucijama imaju direktnu prohodnost i saradnju sa ovim. Ako bi to palo u nadležnost agencije, onda bi agencija imala faktički neke svoje ispostave u vezi jednog, odnosno mislim na one tri jedinice gde je nacionalni centar za kontrolu lekova. Dakle, mi mislimo da je ovim odvajanjem od direktne nadležnosti Ministarstva i ovog dela, na određen način pod patronatom Vlade, u jednu zdravstvenu instituciju čist problem iz oblasti problematike primene lekova sasvim jasno definisane i postojeće. Bilo bi poželjnije, jednostavnije, jeftinije i manje komplikovano da prihvatiteamandman,ali budući da ruši koncept vaše organizacije, verovatno ćete glasati negativno.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 94. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 95. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mašić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 96. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mićović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 98. amandman je podneo narodni poslanik Milivoje Vuković. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 99. amandman je podneo narodni poslanik Živodarka Dacin. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 101. amandman je podneo narodni poslanikGoran Cvetanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodin Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 101. Radi se o nadzoru u oblasti lekova, gde bi član 101. stav 1. bio promenjen i reči "nadležno ministarstvo" da se zamene rečima "uprava za lekove i medicinska sredstava". Stav 2. tačka 1) menja se i glasi - "utvrđuje i kontroliše primenu smernicaDobre proizvođačke prakse, Dobre laboratorijske prakse, Dobre prakse u distribuciji, ali se dodaje i Dobra klinička praksa, Dobra apotekarska praksa i Dobra praksa u oblasti farmakovigilance, kao i standardnih i operativnih postupaka iz tih oblasti". Potpuno je jasno zbog čega je Vlada Republike Srbije odbila prvi član, odnosno prvi stav, i zahvaljujem im što su skoro na dve strane dali obrazloženje zbog čega se to ne prihvata, pre svega zbog toga što je u startu amandman koji je dat na član 1. predloga zakona, mi izbacujemo agenciju i to je potpuno jasno, mada u drugom stavu, s obzirom da smo mi samo dodali - Dobra klinička praksa, Dobra apotekarska praksa i Dobra praksa u oblasti farmakovigilance, ne vidim razloga zbog čega to nije prihvaćeno. Pre svega zato što smo mi u ime SRS hteli da ovim izmenama izmenimo inspekcijski nadzor koji se dešava u oblasti lekova i medicinskih sredstava iz Ministarstva za zdravlje u "upravu za lekove i medicinska sredstva". Na taj način obezbeđuje se dosledno sprovođenje prvostepenog i drugostepenog postupka u upravnim postupcima Vlade Republike Srbije. Ovim amandmanom precizno se definišu i inspekcije za Dobru kliničku praksu, za Dobru praksu u oblasti farmakovigilance, čime se pre svega uvode najvažniji jedinstveni standardi EU za kontrolu efikasnosti i bezbednosti lekova, jer ne postoje evropske direktive, odnosno smernice Dobre apotekarske prakse prihvaćene od strane zvaničnog tela EU, a koje se obezbeđuju za zemlje članice EU. Kao što znamo, Svetska zdravstvena organizacija je predložila akt o Dobroj apotekarskoj praksi, s tim da je prihvatanje istog od nadležnog nacionalnog zakonodavstva u oblasti koja se reguliše u organizaciji rada apoteka, kao dela nacionalne zdravstvene službe.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Paja Momčilov, po istom amandmanu, izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, uporno molim ministra da nam odgovori na naše zamerke, odgovor ne dobijam, no, kako je, tako je. Ovaj amandman SRS i komentar koji je predlagač dao, mora da dobije i odgovor. Naime, šta je rečeno? Kolega Cvetanović je jasno rekao šta smo mi želeli i koje smo sve stvari želeli da uvedemo ovim amandmanom. Nama je odgovoreno ovako - predlogom zakona, praćenjem neželjenih reakcija lekova i medicinskih sredstava u nadležnosti je agencije. Onda kaže - evropska regulativa za oblast lekova i medicinskih sredstava, u ovom momentu, još uvek nije prihvatila zvanični akt, kao obavezujući za oblast farmakovigilance, praćenje neželjenih reakcija, mada postoje brojni standardi, vodiči i uputstva za praćenje farmakovigilance od strane agencije za lekove. Naime, vi, gospodo radikali, tvrdite nešto što nije tačno. Farmakovigilanca je jako važan problem u čitavoj regulaciji i smatra se da je to možda najvažniji deo gde treba biti i te kako oprezan. EU i ICH govore o premarketinškom i postmarketinškom praćenju neželjenih dejstava lekova. Direktivom o kliničkim ispitivanjima lekova 2001-20tc stupa na snagu ta Direktiva 01. 05. 2004. godine, uvodi se obaveza novog sistema prijavljivanja, praćenja i distribucije podataka o neželjenim dejstvima leka. Gospodine ministre, da li znate za ovu direktivu? Kako tvrdite da EU nije direktivom regulisala ovu oblast? Ja direktivu imam, neću vam jedati. Ne zaslužujete je, jer ne odgovarate na naša pitanja. Harmonizacijom između EU, Japana i SAD kroz Internacionalnu konferenciju za harmonizaciju, smernice koje regulišu, koje su obavezujuće i za EU, koje upravo govore o ovome su: Dobra klinička praksa E6, o planiranju farmakovigilance E2E, o rukovođenju podacima o bezbednosti leka nakon stavljanja u promet E2B, o periodičnom izveštaju obezbeđenosti lekova, dopuna ICH E2C, o transmisiji pojedinačnih izveštaja slučajeva E2B /M, definicija i standardi pri ekspeditivnoj prijavi E2A, sva dokumenta u okviru internacionalne konferencije za harmonizaciju se usaglašavaju sa EU i EU je dužan je da ih se pridržava. Nemojte tvrditi neistinu da nešto mi u svom predlogu kažemo. Oslobodite se tog manira, ne obmanjujte narod, isto kao što ste juče obmanjivali kada ste rekli – veledrogerije će dobiti prošireno tržište. Koje gospodine ministre? Znate li da u svetu 3 - 4 velike multinacionalne veledrogerije haraju svetom i da nema prostora za male veledrogerije? Koje tržište ćemo mi osvojiti?
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 103. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Mileta Poskurica.
Amandman je samo logična posledica koncepta. Njim se vrši promena, u stavu 5. člana 103. umesto "inspektora" treba da stoji "uprava za lekove i medicinska sredstava", budući da je inspektor kao delegat te uprave, u našem konceptu je to moguće, pravno, nije održivo. Bilo bi, kako u obrazloženju Vlade stoji, da je to pravno neodrživo, kada bi ostala agencija, i krene na ovaj način. Ako se uzme koncept koji smo predložili, onda bi ta institucija mogla da vrši i administrativne i inspekcijske poslove, pa bi to u tim slučajevima bilo pravno održivo. Mi nismo hteli da intervenišemo tako što ćemo staviti umesto "inspektor", "uprava", naravno da se ne uklapa u vaš potpuni koncept i nama je to potpuno jasno. Možda bi trebalo više posvetiti pažnje veoma velikim nadležnostima inspektora. Taj problem bi bio bolje regulisan kada bi bilo reči o upravi, zbog mogućnosti rada i jednostavnije kontrole njegovog rada. Inspektor ima velika ovlašćenja. Ako je on zadužen, prema onome što stoji u članu 101. da on treba da prati u praktičnom smislu sprovođenje ovog zakona i svih njegovih uredbi, onda su ovlašćenja prevelika, a svedimo ih samo na najniži mogući nivo – da kontroliše rad apoteka i distributivnih centara. To su najsitnije institucije u sistemu, finalne, gde se završava promet lekova. Veoma su mi poznate situacije u kojima inspektori zloupotrebljavaju svoje velike nadležnosti, velika ovlašćenja. Može da uzme lek, može da, pre nego što krene u inspekcijski nadzor, ostavi tamo kesu i kaže – to i to iz apoteke skini itd. To ne može biti previše regulisano ovim zakonom. Mnogi zakoni to regulišu, ali o tome javno ne govorimo. Danas su veoma veliki problemi inspekcijske kontrole i nadzori, a ovlašćenja su velika. To moraju biti zaista moralno čisti i kompetentni ljudi. Mislimo da bi i takvi bili bolje praćeni i pod boljom kontrolom kada bi se radilo po jednostavnijem sistemu, kakav je uprava, a ne agencija, jedan konglomerat različitih odeljaka, sektora, odeljenja, a u stvari, pod direktnom nadležnošću ministra, izdvojena na određen način, svoj izveštaj podnosi i ministru, ukinuće nešto ako on kaže da nije dobro. Dakle, jedna mešavina. Mogućnost žalbe na odluku inspektora svodi se sa završavanjem tog papira na stolu ministra. Tu nema prave dvostepenosti. U našem predlogu je ima i to je jedan od zaštitnih mehanizama protiv samovolje inspektora.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 105. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mićović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 110. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mićović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 112. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mašić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Zoran Mašić.
Dame i gospodo, predlog amandmana na član 112. je u skladu sa predlozima koje smo mi, kao poslanička grupa SRS, dali. A to je da propisivanje uslova za izdavanje dozvole za stavljanje lekova i medicinskih sredstava u promet ima uprava, a ne agencija. Upravo ovim amandmanom mi pojašnjavamo da, kao i za lekove, tako i za medicinska sredstva, znači, dozvole za stavljanje u promet medicinskih sredstava izdaje uprava, ne agencija. Svesni činjenice da to neće biti prihvaćeno, najverovatnije, iako smo izneli sijaset argumenata, mi ćemo i dalje insistirati, kroz naše amandmane, da ono što smatramo da je u trenutnoj situaciji racionalno za zamlju, predlagaćemo. Ono što bih želeo da se pojasni, ako je moguće, barem meni nije jasno, to su odredbe u ovom članu, u st. 4. i 5, da se dozvole iz stava 1. ovog člana izdaju za medicinska sredstva koja su usaglašena sa direktivama Evropske unije, do isteka roka i sertifikata usklađenosti, i za medicinska sredstva koja nisu usklađena sa direktivama Evropske unije, dozvola za stavljanje u promet se izdaje na period od pet godina. Odredbama čl. 36, 37, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 46. i 48, to su odredbe za lekove, primenjuju se uslovi i postupak kod izdavanja dozvola, od načina i procedure. To se i ovde primenjuje za medicinska sredstva, tako da mi iz tih razloga nije jasno u ove dve alineje potpuno tumačenje, pa ako je moguće da se pojasni.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 113. amandman je podneo narodni poslanik Milomir Dunjić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 118. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mićović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 122. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mićović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 125. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mićović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 133. amandman je podneo narodni poslanik Goran Ilić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Goran Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovaj amandman je potpuno sličan onom prethodnom i on u članu 133. tačka 2. predviđa novu alineju, kojom se predviđa kontrola kvaliteta svake serije uvezenog medicinskog sredstva. Želimo maksimalno da zaštitimo građane Srbije. Različiti kvaliteti medicinskih sredstava su na tržištu. I posle izdavanja dozvole, kvalitet se može menjati. Imali smo strašan incident, (koji sam naveo pre nekoliko dana) uvoza Baksterove opreme i 22 žrtve, zato što je oprema za hemodijalizu bila loša. Smatramo da ovaj amandman u pravom smislu reči poboljšava zakon i pozivamo Vladu i Ministarstvo da ga prihvate.
Po istom amandmanu, ministar Tomica Milosavljević.
Poštovane dame i gospodo, iz istih razloge koje sam objasnio kod 65. amandmana na član 86, kada smo stavili do znanja narodnim poslanicima da je zapravo bila predviđena kontrola svake serije, ali da to nije bilo predviđeno zakonskim članom nego podzakonskim aktom, prihvatamo amandman, iz potpuno istih razloga kao i za 65.
Pošto Vlada prihvata amandman, i u ovom slučaju je neophodno ono isto što smo rekli kod prethodnog amandmana. Na član 133. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mićović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 133. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić.
Ovo je tehnička stvar. S obzirom na to da je prihvaćen amandman na član 133. kolege Gorana Ilića, ovaj moj amandman je, praktično, identičan, jer on podrazumeva da se u tački 1. brišu reči: "ako je to potrebno". On kaže: "Kontrola kvaliteta medicinskih sredstava u postupku izdavanja dozvole za stavljanje u promet i obnovu dozvole, ako je to potrebno". Tražim da se briše to: "ako je to potrebno", jer se podrazumeva da je potrebno da svaka serija medicinskih sredstava ide pod kontrolu. Mislim da ne treba da obrazlažem, pošto je kolega Ilić već obrazložio. Ako je ministar prihvatio ovaj amandman, a ovaj je sličan i odnosi se na to, da se svaka serija medicinskih sredstava kontroliše, onda bi bilo logično da se i taj amandman prihvati.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 135. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mićović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 138. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Budući da je ministar prisutan, imam štošta da ga pitam. Kao prvo - da se ministar ne sekira, oni će zakon da usvoje. Evo, pođimo od toga šta smo amandmanom hteli. To što smo podneli, promenu koncepta, stvarno je dosadno da se više ponavlja ista priča, ali, evo znamo, usvojiće se zakon. Evo, donosim dobre vesti. Da bi mogli na miru da se odmore predlagači zakona od ovog dosadnog zakona i trodnevne rasprave. Ali, i da sve bude tako i da zakonusvojite, evo, postavljamo vam pitanje baš u vezi sa ovim amandmanom - šta će biti kada inspektor krene a i ministar je bio u poseti našem Centru. Ali, moj direktor je stalno osetljiv i kad pomenem Centar misli da govorim loše o svojoj instituciji. Naprotiv, ne. Hlebom me hrane, tamo mi je radna knjižica, ništa loše o instituciji ne govorim, nego, video je ministar, pre nekoliko dana, u toj poseti relikvije na brzinu sklonjenog materijala, po hodnicima, magacinima itd. Nisu stigle žene sve da sklone. Brzo je došao kod nas, pa je sve mogao da vidi. Zna da kuburimo sa prostorom. Znam i ja da on zna da ćemo dobiti pare da ga proširimo, ali deceniju i više (nije za sve kriva reformska vlada) živimo u takvim uslovima. Šta će sada kada dođe ponovo ministar. Zakon stupi na snagu, nisu nam povećali prostor, nemamo gde magacine. Magacin je smešten među bolesnike. Inspektor koji je pod direktnom kontrolom ministra, takoreći ministar - kontrolor (je jednako, ili može i tako Ajednako B, po analogiji) dođe i to ustanovi. Hoće li zatvoriti Centar za dijalizu? Naravno da neće. Dakle, sledi niz nesuvislih odluka, koje se daju do tako visokog ranga odlučivanja ministar - inspektor. Da je to u nekoj drugoj instituciji, ne verujem da bi to bilo nikakvo opravdanje za stanje u kome jeste, ali bi ministar imao vremena, formalno pokriće i paravan, da udesi da se stvari tako, drugačije reše. Uzmimo jedan drugi problem za primer. Ovim zakonom u distribuciji medicinskih sredstava nije predviđeno da se ona distribuiraju direktnim korisnicima. Ostavljeno je - specijalizovanim institucijama i apotekama. Hajde da razumem za institucije, za bolnice, biće verovatno u bolničkoj apoteci. E, sad, zamislite kakva će nam biti bolnička apoteka da bi samo primila materijal za dijalizu, onda ćemo morati ono što su magacini da napišemo - apoteka, da bi zadovoljili zakon. Nešto tu nedostaje, neko nedovoljno sagledavanje činjenica. Kako će bolesnici na lečenju peritonuskom dijalizom, koji dobijaju 30-tak paketa kesa (verovatno dva do tri kubna metra) i to mesečno, prenosi se direktno iz fabrike njihovim kućama, šta će sada da rade? Nađimo neku apoteku, pa apotekarice sa "naputovaše" od farmaceutske korupcije. Još da im kažemo - uzmite fino materijal, pa se vi takmičite koji ćete, pa ćemo mi u vašu apoteku da dođemo. Pa, sjajno, one obiđoše i krsno i zapadno, direktorice apoteka po unutrašnjosti, i kamile im daju, da plaćaju vodiče kamila. Zato što ih kod kuće plaćaju. Ako sada damo apotekama to, da s tim raspolažu, oni će nas dovesti u poziciju da lekarneće moći da propiše adekvatno, jer će reći - ovo mi ne ide, prodaj mi ovo, stavi na tržište ... pa, može i to za dijalizu. Ma šta znaju, pusti ti doktore. Vrlo je delikatna situacija - kako se taj materijal distribuira. Nekako nije precizno definisano. Možete da izmislite i nov zakon, sad ja ne znam koji, ili neki podzakonski akt, ali u zakonu to mora da stoji - ili apoteka, ili je direktna dostava. U svetu se to radi. Evo da kažemo - Evropska unija. Pa, i ono što sam govorio - farmakopeja, razlog za donošenje je harmonizacija, standardizacija, piše u predgovoru pokojnog Kovača, pa je i Kovač, doduše iz onog - vaši, svi su oni bili vaši, i Krapović, svi su oni bili vaši iz DOS-a, pa i oni su znali za harmonizaciju. I oni su to hteli. I oni su hteli sa Evropom. Tu sam prošao za godinu dana, samo bio i video kako rade. Dakle, ako to već prepisujete i svetski standard je da prilikom tendera tražite od dobavljača i snabdevača da vam bolesnike snabdevaju direktno materijalom, i za hemodijalizu. Zamislite mašinčinu za hemodijalizu, gde da je stavite. Pa, ona je ogromna, ovolika (pokazuje rukom). U kakvu apoteku. Gde? Specijalizovanu prodavnicu? Pa, ko će da je drži? Treba li i tu nekom da se plaća nekakav rabat, porez? Malo je nejasno, tako da ne znam šta će taj inspektor da radi, (konačna priča) kada se nađe u situaciji koju sam pomenuo, ili će kao i svi dosadašnji da piše zapisnike koji će završavati u fiokama, bez konačnog epiloga.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Molim narodne poslanike, po Poslovniku član 81. stav 1. svi to dobro znate, Skupština radi u periodu od 10,00 do 16,00 sa prekidom od jednog sata. Nije definisano kada, ali vas obaveštavam imamo tri amandmana. Zamolio bih ministra za petominutnu završnu reč i u tom slučaju možemo pre pauze da završimo, ako se slažete. Molim vas da nastavimo, da završim ova tri amandmana, vrlo kratko, i da onda imamo pauzu. Zahvaljujem. Na član 151. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Paja Momčilov.
Hvala. Smatramo da je i ovaj amandman dosta važan, a evo iz kojih razloga. Šta mi kažemo? Mi sugerišemo da uprava, kako smo mizamislili, započne sa radom 1. juna 2005. godine. Naime, smatramoako počne,po ovom zakonu koji će biti usvojen, to nam je jasno,da radi već od jeseni, da će nastati veliki problemi za kompletnu farmaceutsku industriju i za čitavo operativno telo, koje treba da radi ove poslove. Moram ponovo da istaknem činjenicu koju vam stalno ponavljam, ne ulazi se u Evropu prihvatanjem zakona koji Evropska unija neće da reguliše, i nijednom svojom direktivom to ne zahteva. U Evropu se ulazi prihvatanjem standarda koji su obuhvaćeni na nekoliko hiljada stranica, u fajlovima Evropske unije, koji regulišu ovu materiju. Šta nama sada sledi? Vratolomni skok, da sve to pokušamo da primenjujemo, što Evropa zahteva. To je jako teško. Rekao sam već da je Francuska 1998. usvojila agenciju i prešla na nov način rada. Dve godine su ostavili za polako prihvatanje svega onoga što treba ubaciti u to. Nama to apsolutno treba. Pošto je ovo moje zadnje izlaganje, dozvolite mi da se osvrnem sa par opservacija na čitav tok rasprave. Prvo, izražavam svoje nezadovoljstvo što nam je ovlašćeni predlagač na ovakav način tumačio naše amandmane. Drugo, zato što nije odgovorio na suštinske stvari koje smo zamerili. Izbegava to. Može se neprincipijelnom koalicijom usvojiti sve, ali mi smo dužni da srpskom narodu ukažemo na opasnosti koje ovaj zakon sa sobom nosi. Ovaj zakon je dozvolio da uprava bude izmeštena na dva mesta, krijući, ne pominjući je, dozvolio je agenciji da, kao samostalnoj i samofinansirajućoj ustanovi, koja će isključivo zavisiti od stranih fabrika, koje će biti zainteresovane da dođu na ovo tržište, omogući lak pristup. Nije smela da se dozvoli kontrola kliničkih ispitivanja i kvaliteta leka, apsolutno. Zbog toga mi smatramo da ovde, jednim produženim rokom, treba dozvoliti i mogućnost da se uoče opasnosti, zamke koje vrebaju iz svega ovoga, da se lakše prilagodimo svemu tome. To je razumno. To velike zemlje čine. I, zato apelujemo na vas da ovo usvojite. Znamo da usvojiti nećete, ali je žalosno i opet ponavljam da predstavnici SRS treba da brinu o parama poreskih obveznika Evrope, koje se troše na jedan loš način. Ovim što se sada usvaja, privileguje se uvoznički, strani lobi i to jasno kažimo. Četiri projekta još postoje iz ove oblasti, koje je radila Evropa. Prvi projekat im je bio - došli su i snimili stanje naših fabrika. Drugi projekat im je bio - ova zakonskaregulativa i ovaj zakon koji je proistekao, koji Evropa ne poznaje. Treći im je projekat bio - to gospodin ministar dobro zna, smernice. Znači, opredelili su lekove koji će doći. Već su ih ubacili u okvir lekova koje ćemo mi koristiti i sada ide četvrti projekat, koji je još u toku, a to takođe gospodin ministar dobro zna, koji prati potrošnju ovih lekova. Sve im to treba, da jednostavno uđu slobodno na ovo tržište i da ostvaruju veliki profit. To je osnovna intencija ovog zakona. Stranci su ga radili, na našu žalost i na našu sramotu. Ne kažem da Evropska unija nema dobre namer, ali ovi ljudi koji su se predstavljali kao Evropska unija imali su loše namere. Neću da pričam o njima pojedinačno. Imamo dokumentaciju i o svemu tome. Znači, sve ovo što se usvaja nije dobro. Nismo mi protiv puta u Evropu, što vi kažete. Nemojte to da nam pričate. Mi samo kažemo - standarde moramo da ispunjavamo, pa ćemo biti Evropa. Mi, poslanici SRS, sledbenici našeg predsednika Vojislava Šešelja, koji je arestiran u toj vašoj Evropi, od tih vaših eksperata, koji trune bez razloga u toj Evropi, sanjamo dan kada će nam se predsednik vratiti i kada ćemo još jače i intenzivnije nastaviti da pričamo istinu srpskom narodu i da se borimo za naš boljitak. Hvala vam.
Da li ima još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 152. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 156. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Dame i gospodo, podneo sam amandman na član 156. i sada pogledajte kako vi radite. Ovde je zakon - 24. april 2003. godine. To je bio član 155. isti zakon je u pitanju - pravna i fizička lica koja proizvode, uvoze ili izvoze, vrše promet lekova i medicinskih sredstava na veliko i malo, da smo tražili da se briše to "na malo lekova", vi to verovatno ne biste prihvatili. Međutim, sada ste sami to izmenili i u članu 156. ovog istog zakona, koji donosite godinu i nekoliko meseci kasnije, vi pravite ovakav član: "Pravna i fizička lica koja proizvode, vrše promet lekova i medicinskih sredstva na veliko i medicinskih sredstava na malo, ispituju lekove i medicinska sredstva, dužna su da svoje poslovanje usklade sa odredbama ovog zakona" itd. Sada već eliminišete pravna i fizička lica koja vrše promet na malo. Prošli put to niste radili, sada izbacujete. To je jedna diskriminacija. U čemu je razlika između onih koji vrše promet "na malo lekova" i onih koji vrše promet "na malo medicinskih sredstava" ili je ovo sada neka štamparska greška u prepisivanju ovog zakona, koji je bio aprila dat u proceduru, ili se je sa određenom namerom to urađeno. To je teško dešifrovati, ali ono što je zabrinjavajuće i što pokazuje jedan visokog stepen isključivosti, koja možda može da bude karakteristična za neke druge oblasti, ali za zdravstvo, ne bi smelatolika politizacija da bude. Neshvatljivo je neprihvatanje amandmana na član 133. da se brišu reči "ako je to potrebno", kada ste već prihvatili taj amandman. Ako ostavite te reči, imaćete potpuno nakaradni tekst koji isključuje sada onaj amandman koji ste prihvatili. Mislim da bi trebalo malo korektnije to da se radi, jer ostaju vam u tekstu reči "ako je to potrebno" i onda imate tekst, da se kontroliše svaka serija medicinskog sredstva, ako je to potrebno ili može neko da kaže da nije potrebno.
Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 157. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, osim tri inficirane osobe HIV virusom, više dece inficirane virusom zarazne žutice, kupljenih 16 sanitetskih automobila u vrednosti od 366.000 evra, sačinjenih pismenih uputstava i nastale krize zbog slabog odziva dobrovoljnih davalaca krvi, ne vide se drugi rezultati reforme od kada je naš Tomica Milosavljević, ministar zdravlja. Naš je zbog toga što smo svi lekari, zbog toga svi koji su lekari, onda je naš, u tom smislu, inače hvala Bogu neka ostane tamo gde je i do sada. Zbog toga sam podneo amandman na član 157. - gde agencija donosi odluku o prestanku odobrenja iz stava 1. ovog člana, odnosno obaveštava nadležna ministarstva daobustavii zabrani promet, odnosno povuče lek i medicinsko sredstvo iz prometa, ako postoje razlozi iz člana 41. stav 1, 2. i 4. ovog zakona. Mi tražimo da se briše "odnosno obaveštava nadležna ministarstva"i da glasi - "obustavi, zabranjuje promet, odnosno povlači lek i medicinska sredstva iz prometa". Pošto kažete da je vaš ministar i pošto je on pripadnik jedne stranke koja umesto naziva nosi šifru, sebe proziva ekspertom, koja stavlja ruke na svaku instituciju gde ima para, konkuriše na tendere, evropske agencije za razvoj namenjene reformi farmaceutske službe, a videli ste dokaze za 200.000 evra koja ne oseća potrebu da posle svih ovih kritika podnese ostavku, bio bi smenjen u svakoj državi. Zbog grubog kršenja odredbi zakona o zdravstvenoj zaštiti, zbog arogantnog zauzimanja mesta nekoja dolazi uz njegove stručne i moralne kapacitete, jer je narušio član 56. Zakona o zdravstvenoj zaštiti, gde je Ministarstvo dužno da sprovodi spoljašni nadzor, a umesto toga samo menja garniture rukovodstva. U Užicu je četiri garniture promenio. Ovaj čovek iz DSS-a, Ljubiša, sedeo je u prvoj klupi, koji je bio direktor Kliničkog centra u Kraljevu, sada je od sramote morao da napusti ovu sednicu, a na kraju kako vi funkcionišete vidi se iz naloga za uplatu, gde je donacija Hirurškoj klicini KBC "Zvezdara" Beograd, jer žena da bi mogla da se operiše, morala je 15.000 dinara da uplati,na taj način funkcionišete, navodno donacije, u stvari direktno se brka u džep pacijenata.
Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predlagač – predstavnik predlagača želi završnu reč? Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon zasluživao je ovoliko energije. On daje prave osnove za uvođenje visokih standarda i kvaliteta i istovremeno uvodi vrlo precizne i stroge kaznene mere za prekršaje u oblasti koja je od interesa za svakog građanina Srbije, koji je imao prilike da sluša i naša izlaganja ovih nekoliko dana. Monopol agencija nema, ona ima sa nekoliko članova obavezu da u svemu u čemu su joj potrebne dobre usluge, dobrih laboratorija, hvala Bogu u ovoj zemlji postoje već dugo, da ih iskoristi, ali na način kako je predviđen zakonom i uz poštovanje nečega što je pre svega procedura, zapisani i dogovoreni postupak koji onda svi moraju da poštuju. To se može onda nazvati jednim od glavnih kvaliteta, pre svega, stvaranje osnova za precizne procedure i postupke za pravila i za uređenost sistema koji nam je neophodan, koji je sredinom 90-tih godina narušen na način da ni posle 10 godina nismo zadovoljni stanjem u sistemu. Naravno da nismo, problemi postoje i Ministarstvo ih rešava. Građani vide i osećaju kako i koliko brzo. Želeo bih da kažem da vam dugujem zahvalnost i da želim da vam čestitam, svim poslanicima, na uloženoj energiji i naporu, jer je ovo veliki sistemski korak za zdravstvo Srbije i za očuvanje zdravlja,sprečavanje i lečenje bolesti svih naših građana. Uveren sam da će građani moći na dobar način da prepoznaju i da razumeju naše napore i da će to posle donošenja ovog zakona, a u to i verujem, da bude razlog za njihov veći optimizam i zadovoljstvo. Ja vam čestitam na ovoj raspravi.
Zaključuje pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Dajem pauzu do 15,30 časova. Podsećam sve članove Zakonodavnog odbora, Zakonodavni odbor u sali u prizemlju, sastanak. [[Posle pauze – 15,55]] Poštovane dame i gospodo, nastavljamo rad ove sednice. Pre početka molim da utvrdimo kvorum. Molim sve narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da smo primenom elektronskog sistema utvrdili da u sali ima 85 poslanika. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O ENERGETICI (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili set amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Gordana Pop-Lazić, Nemanja Šarović, Vitomir Plužarević, Branislav Blažić, Milovan Radovanović, Vojislav Milajić, Dragoljub Stamenković, Goran Cvetanović, Dragan Čolić, Milorad Mirčić, Veroljub Arsić, Branislav Rankić, Darko Glišić, Nataša Jovanović, Petar Jojić, Sreto Perić, Ljubomir Kragović, Dragan S. Jovanović, Slobodan Mihajlović i Dragoljub Živković. Pisanim putem amandmane su povukli narodni poslanici Slobodan Mihajlović na član 71. i Dragoljub Živković na član 69. i član 70. Primili ste mišljenje Vlade Republike Srbije i izveštaje Odbora za industriju i Zakonodavnog odbora. Na osnovu člana 142. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, Zakonodavni odbor je odbacio amandmane narodnog poslanika Slobodana Mihajlovića na član 19. i član 39, pa ovi amandmani, na osnovu stava 5. istog člana, ne mogu biti predmet rasprave na sednici Narodne skupštine. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u načelnom pretresu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka – jedan sat, 38 minuta, 24 sekunde, Demokratska stranka Srbije – jedan sat, tri minuta, 36 sekundi, Demokratska stranka - Boris Tadić – 44 minuta, 24 sekunde, G17 plus – 37 minuta 12 sekundi, Srpski pokret obnove - Nova Srbija – 26 minuta 24 sekunde, Socijalistička partija Srbije – 26 minuta 24 sekunde i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, tri poslanika SDP, po pet minuta na osnovu člana 89. stav 3. Poslovnika. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinili, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Istovremeno vas obaveštavam da je u ime poslaničke grupe DSS ovlašćen Vladan Jovičić kao predstavnik poslaničke grupe za tačku 10. dnevnog reda, a ispred poslaničke grupe Demokratska stranka ovlašćeni predstavnik je narodni poslanik Slobodan Mihajlović, član ove poslaničke grupe. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača Radomir Naumov, ministar rudarstva i energetike, želi reč? Izvolite.
Uvaženi gospodine predsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, gospodo i gospođe, na početku 21. veka energetska delatnost se širom sveta suočila sa dramatičnim promenama, uslovljenim pre svega prihvatanjem koncepta održivog razvoja energetike, koji podrazumeva korišćenje prirodnih dobara na način koji će omogućiti očuvanje energetskih resursa i životne sredine za buduće generacije. U uslovima porasta potrošnje energije i ograničenih resursa za njenu proizvodnju značajno su potencirani zahtevi za povećanjem energetske efikasnosti u proizvodnji, potrošnji i distribuciji energije, povećanjem pouzdanosti snabdevanja potrošača, adekvatnom zaštitom čovekove sredine i ukidanjem monopola u ovom sektoru. Ovi zahtevi su doveli do reformi u energetskom sektoru, tako da danas nema zemlje u svetu gde nisu u toku procesi restrukturisanja energetskog sektora, novog organizovanja energetskih kompanija, stvaranja uslova za liberalno tržište električnom energijom, donošenja nove zakonske regulative. Sa sigurnošću se može reći da su ovo najsloženiji reformski procesi za savku državu, a posebno države u tranziciji, s obzirom na potrebno znanje, iskustvo, dužinu trajanja i finansijska sredstva. Promene se ne događaju spontano, moraju se osmisliti, modelovati, podsticati i kontrolisati. Dakle, da bi se izgradilo organizovano i konkurentno tržište potreban je veliki intelektualni, stručni i društveni napor. Na niz otvorenih pitanja, počev od tehničkih, da li će nova rešenja bazirana na uvođenju savremenih tehnologija moći da obezbede zahtevane performanse energetskih sistema uz prihvatljive troškove, pa do političkih, da li će međunarodna kontrola u decentralizovanim sistemima biti politički prihvatljiva, još se ne znaju svi odgovori. Mi smo, drage kolege, uvaženi narodni poslanici, poslednja zemlja u Evropi koja pristupa donošenju zakonske regulative iz oblasti energetike, koja treba da omogući sprovođenje reformi energetskog sektora. U cilju obezbeđenja da se na nivou Republike vodi jedinstvena politika razvoja u oblasti energetike i stvore uslovi za stalan i ujednačen razvoj strateški važnih delatnosti, pristupilo se izradi jedinstvenog zakona koji, kako je to predloženo, obuhvata sve delatnosti u oblasti energetike koje su od izuzetnog značaja za ukupan razvoj Republike, a posebno sa stanovišta pouzdanog zadovoljenja potreba privrede i stanovništva za energijom, odnosno energetskim proizvodima i uslugama. Razlog je svakako i opredeljenje da se reformisanjem sektora energetike stvore preduslovi za efikasniji rad svih subjekata koji obavljaju energetske delatnosti, kao i da se odgovarajućim institucionalnim promenama unapredi njihovo poslovanje, a posebno sa stanovišta ekonomskih efekata i osposobljavanja za tržišne uslove poslovanja. Pored ovih nesumnjivo najvažnijih razloga za donošenje zakona, značajno je istaći i potrebu da se izvrši usaglašavanje našeg zakonodavstva u oblasti energetike sa propisima Evropske unije koji se odnose na sektor energetike, što je ovim zakonom i izvršeno, usklađivanje domaćih propisa koji regulišu pravne odnose u sektoru energetike, a takođe i sa aktima koji se odnose na regionalno tržište. Sve ovo je izvršeno sa ciljem da se obezbede neophodni uslovi povezivanja energetskih subjekata u regionu, njihov ravnopravan položaj na tržištu energije, približno isti stepen zaštite kupaca energije i drugi uslovi kojima se obezbeđuje postepeno otvaranje tržišta energijom. Na taj način se i za energetske subjekte koji posluju na teritoriji Republike stvaraju uslovi poslovanja, kako u tehničkom, tehnološkom, tako i u organizacionom smislu, neophodni da bi se nesmetano odvijali procesi regionalne integracije i stvorili uslovi za uključivanje u ekonomske tokove. U cilju stvaranja preduslova za integracione procese i dugoročnu saradnju u oblasti energetike sa državama Evropske unije i državama u regionu, vršena je analiza zakona drugih država, podrazumevajući države u našem okruženju, i zaključeno je da su u osnovi sva nacionalna zakonodavstva pošla od realnog stanja razvijenosti energetske delatnosti u svojim zemljama i izvršila usklađivanja svojih propisa sa navedenim propisima Evropske unije i propisima koji se odnose na region, na različitom nivou pravnih instituta vezanih za energetiku, poštujući pri tom osnovne smernice propisa Evropske unije kojima se obezbeđuje ujednačavanje pravne regulative u toj oblasti. Pri opredeljivanju za pravna rešenja u regulisanju uslova za obavljanje energetske delatnosti proizvodnje, prenosa, odnosno transporta, distribucije i isporuke energije, načina uspostavljanja odnosa između energetskih subjekata i korisnika njihovih proizvoda i usluga, kao i odnosa na tržištu energije, pošlo se od sledećih načela. Zaštita potrošača - pre svega, tarifnih kupaca, odnosno onih koji nemaju mogućnosti izbora snabdevača; kako zaštita u pogledu obezbeđenja potrebne količine energije, tako i primenom regulisanih cena energije i energetskih usluga. Dalje, održivi razvoj energetike, koji će biti u skladu sa energetskom strategijom definisanom na nivou Republike, uz decentralizaciju obaveza i odgovornosti u planiranju i realizaciji planova. Zatim, tržišno poslovanje, odnosno stvaranje konkurentskih uslova, uz jednaka prava svih subjekata kod obavljanja energetske delatnosti. Potom, regulisan i nediskriminisan pristup monopolu, dakle, prenosnom sistemu i distributivnoj mreži, kao i energetska efikasnost; načelo energetske efikasnosti, korišćenje obnovljivih izvora i zaštita životne sredine, što podrazumeva podsticanje racionalne potrošnje energije i korišćenje hidroenergije, biomasa u proizvodnji i potpuno poštovanje regulative u zaštiti životne sredine. Koje su značajne novine u ovom zakonu? Nabrojaću samo nekoliko. Dakle, kao prvo, energetska politika i planiranje razvoja energetike. Zakonom je predviđeno da se na utvrđenim načelima i principima otpočne sa vođenjem jedinstvene politike razvoja energetske delatnosti donošenjem strategije razvoja na nivou Republike Srbije, kao i programa za njeno sprovođenje. U procesu planiranja potreba za energijom i načinom ostvarivanja istih, definisana je uloga i odgovornost republičkih, pokrajinskih i lokalnih organa upravljanja, kao i samih energetskih subjekata. Druga novina, osnivanje agencije za energetiku. Agencija za energetiku je regulatorno telo, koje je u svom radu i pri donošenju odluka potpuno nezavisno od svih državnih organa, energetskih subjekata i korisnika njihovih usluga. Znači, to je nezavisno telo. Po svojim ovlašćenjima, regulatorna agencija je najvažnija nova institucija, pošto će kao poverena obavljati određene poslove koji su do sada bili u okviru prava i dužnosti državnih organa, kao što su na primer izdavanje licenci za obavljanje energetske delatnosti, određivanje metodologije za proračun opravdanih troškova rada energetskih subjekata, donošenje tarifnih sistema za regulisane energetske delatnosti i davanje mišljenja o cenama predloženim od energetskih subjekata čije su delatnosti regulisane. Regulisanim cenama za energiju i energetske usluge vrši se, sa jedne strane, zaštita tarifnih kupaca regulisanjem monopolske delatnosti, a, sa druge strane, zaštita energetskih subjekata, i to utvrđivanjem cena na bazi opravdanih troškova poslovanja i stope povraćaja investicija koje utvrđuje Vlada Republike Srbije. Treća novina je tržište energije. Mogu i da vičem ako me ne čujete. Stvaranje organizovanog tržišta energije je dugotrajan proces, a preduslovi za njegovo otvaranje su ukidanje monopola u izgradnji proizvodnih kapaciteta, preko energetskih dozvola koje Vlada Republike Srbije može izdati svim pravnim i fizičkim licima koja zadovolje propisane uslove, uvođenjem regulisanog pristupa treće strane prenosnom sistemu i distributivnim mrežama po javno objavljenim tarifama i uvođenjem kvalifikovanih kupaca. Kvalifikovani kupci su kupci energije koji imaju godišnju potrošnju veću od granica propisane potrošnje. Oni imaju pravo da kupuju energiju po tržišnim cenama i mogu da biraju od koga će kupiti energiju. Kvalifikovani kupci mogu odlučiti da ne koriste ovo svoje pravo, mogu da ostanu u kategoriji tarifnih kupaca. Zakonom je regulisano da se granica potrošnje energije smanjuje u zavisnosti od realnih uslova, odnosno dinamike otvaranja tržišta, o čemu odlučuje agencija. Četvrto, proizvodnja električne energije, četvrta novina. Proizvodnjom električne energije će se baviti energetski subjekti koji obavljaju delatnost od opšteg interesa, to je regulisanje delatnosti od opšteg interesa, to su uglavnom dosadašnja javna preduzeća, nezavisni proizvođači, to su novi privatni proizvođači koji nisu preuzeli obavezu obavljanja delatnosti od opšteg interesa i koji posluju po tržišnim uslovima, kao i povlašćeni proizvođači, to su proizvođači sa pravom na odgovarajuće subvencije i povlastice, a u cilju stimulisanja korišćenja obnovljivih izvora energije u proizvodnji. Trgovina električnom energijom - trgovinom električne energije će se baviti svi subjekti koji zadovolje uslove propisane za obavljanje te delatnosti, kao snabdevači električnom energijom, pri tome kvalifikovani kupci mogu slobodno ugovarati kupovinu električne energije od snabdevača, dok će za tarifne kupce Vlada Republike Srbije odrediti snabdevača i on će imati obavezu da ih snabdeva po regulisanim cenama. Imamo, dalje, interesantnu novinu, to je operator prenosnog sistema, to je energetski subjekt koji upravlja prenosnim sistemom, obezbeđuje njegovo operativno funkcionisanje, obezbeđuje nediskriminatorski pristup sistemu i vrši sistemske, tj. regulacione i druge dopunske usluge. Ovaj subjekat je odgovoran za sigurno funkcionisanje elektroenergetskog sistema, pa po potrebi daje naloge za promene ugovorenih planova, mislim na plan rada elektrana ili za ograničenje potrošnje. Pojavljuje se novi subjekt, to je operator tržišta, i on je odgovoran za efikasno organizovanje tržišta energijom i energentima na slobodnom tržištu. Operator tržišta definiše finansijske i druge uslove za učestvovanje u trgovini na veliko, vodi evidenciju dugoročnih ugovora, kao i aranžmane za naredni dan, priprema tehničke podatke o ugovorenoj proizvodnji, nabavci i potrošnji, i iste dostavlja operatoru prenosnog sistema, i vrši obračun troškova odstupanja definisanih kupoprodajnih aranžmana. Prenos električne energije, itd, jer vidim da sam možda produžio previše, a ako vi mislite da mi možemo da otvorimo načelnu raspravu i bez dodatnih elemenata, pozdravljam vas i kažem da je ovo definitivno reformski zakon koji nas uvodi u Evropu. Molim vas da ga usvojite. Hvala.
Hvala svima na poslaničkom optimizmu. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Odbora za industriju, Veroljub Stevanović, nije tu. Zakonodavnog odbora, Miloš Aligrudić, ne želi reč. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa, prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe DS i SRS. Dajem reč narodnom poslaniku Dragoljubu Živkoviću, a neka se pripremi narodni poslanik Zlatan Jovanović. Izvolite, ako se poslanici slažu. Slobodan Mihajlović, ovlašćeni predstavnik DS za ovu tačku.
Poštovani predsedniče, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas imamo na dnevnom redu Predlog zakona o energetici koji je jedan od najvažnijih zakona koji ovaj saziv Narodne skupštine treba da razmatra i usvoji. To je zbog toga što je donošenje ovog zakona od strateškog značaja, što praktično znači da je to jedan od osnovnih uslova za dalji razvoj energetskog sektora i privrede naše zemlje u celini. Dugo smo čekali da se ovaj predlog zakona nađe na dnevnom redu Skupštine, i to više od godinu dana od momenta kada je prvi predlog ovog zakona izašao, do danas, to se nije desilo zahvaljujući nedostatku političke volje i nerazumevanju potrebe za ovakvim zakonom. Energetski gledano, naša zemlja raspolaže ograničenim rezervama primarne energije, izuzev rezervi.... (Predsednik: Gospodine Mihajloviću, ne mogu tehnički da pomognem oko zvuka. Samo namestite mikrofone. Zahvaljujem.) ... imamo nešto rezervi lignita na Kosovu i Metohiji, a i sami znamo šta je sa Kosovom. Takođe imamo visoko učešće iskorišćenog hidropotencijala, tako da će se u narednom periodu, u zavisnosti od uvoza električne energije, sigurno povećavati. U prilog ovoj činjenici ide i podatak da postoji trend smanjenja domaće proizvodnje nafte i prirodnog gasa, nasuprot procesu povećavanja finalne potrošnje, pre svega gasa u industriji. U skladu sa tempom, oporavak privrede, uvođenje novih tehnologija, takođe u svetlu sveobuhvatnih reformi društva, nameće se potreba za jednim novim institucionalnim, zakonodavnim i ekonomskim okvirom, u kome bi energetski sektor sigurno i kvalitetno obavio svoju ulogu. Donošenjem ovog zakona stvaraju se uslovi za izradu strategije razvoja energetike Republike Srbije, tj. za donošenje srednjoročnih i dugoročnih planova razvoja u okviru te strategije. Uslovi koje EU stavlja na polju energetike, baziraju se na atinskoj povelji, na principima povezivanja energetskog sektora naše zemlje u energetski sistem evropskih zemalja, direktivama koje regulišu unutrašnje tržište i tranzit električne energije, kao i tranzit prirodnog gasa. Cilj svega ovoga da se ujednači pravna regulativa sa zemljama EU, odnosno da se usklade naši propisi sa zakonodavnom regulativom u samom regionu. Pri tom se polazi od realnog stanja razvijenosti energetike. U ovom trenutku u našem pravnom sistemu na snazi su zakoni koji pojedinačno uređuju i način i uslove obavljanja energetskih delatnosti. To je Odluka o opštim uslovima za isporuku električne energije, Zakon o elektroprivredi, Uredba o opštim uslovima za isporuku prirodnog gasa, Odluka o tarifnom sistemu za prodaju električne energije itd. To je još jedan od razloga za donošenje ovog zakona, kako bi se vodila jedna jedinstvena politika. Razvoj energetike znači razvoj svih delatnosti u oblasti energetike. Novi zakon predviđa četiri osnovne energetske delatnosti, i to – proizvodnja, prenos, upravljanje prenosnim sistemom, organizovanje tržišta, distribucija, upravljanje i trgovina električnom energijom. Druga delatnost je proizvodnja derivata nafte, transport nafte naftovodom, derivata nafte produktovodom i drugim oblicima transporta, skladištenje, trgovina naftom i naftnim derivatima. Treća delatnost je transport i upravljanje transportnim sistemom za prirodni gas, skladištenje, distribucija i trgovina prirodnim gasom. Poslednja u ovom zakonu – proizvodnja, distribucija, upravljanje i snabdevanje toplotnom energijom tarifnih kupaca. U prvoj od ove četiri delatnosti, ovim zakonom predviđeno je najviše izmena, obzirom na postojeće stanje i organizaciju EPS-a. U odnosu na prvi predlog ovog zakona, u ovom predlogu koji je danas na dnevnom redu imamo jedan deo koji je manje reformski, a to je, pre svega, izbacivanje trgovca na veliko za tarifne kupce. Na taj način se odlaže uvođenje konkurencije u oblasti proizvodnje i distribucije električne energije, odnosno održava se postojeći vertikalni integrisani sistem organizacije javnih preduzeća. To je, po mišljenju DS, nedovoljno reformsko rešenje koje nema ekonomskog opravdanja, jer zadržava glomazni sistem EPS-a i sve neracionalnosti jednog takvog sistema. Uvođenjem konkurencije i tržišta sigurno se smanjuju troškovi poslovanja, povećavaju efikasnost i produktivnost, a horizontalni integrisani sistem organizacije, kao suprotnost ovome, to definitivno pokreće i nameće se kao konačno i teoretski najbolje rešenje. Aktuelni primer za raščišćavanje tih internih odnosa imamo i u aktuelnom štrajku u okviru EPS-a, gde se elektrodistributivna delatnost nalazi u podređenom položaju u odnosu na proizvodnju i prenos, i traži ravnopravan odnos, odnosno traži svoje mesto u raspodeli, na način kako to određuju ove druge dve delatnosti. Imamo letak sa tog štrajka, gde su pare, kao jedna ilustracija ovoga, da je konačno razdvajanje proizvodnje i distribucije, odnosno uvođenje tržišta do kraja potpuno reformsko, trajno i konačno rešenje za organizaciju elektroprivrede u celini. Opravdanje za ovo, odnosno uporište za ovakav predlog u novom zakonu može se verovatno naći u iskustvima zemalja u okruženju, odnosno zemalja u tranziciji, ali i u iskustvima i trendovima elektroprivrederazvijenih zemalja. Taj trend vertikalnih dezintegracija elektroprivrede koji je otpočeo otvaranjem tržišta, prekinut je naročito nakon energetskih kriza u Kaliforniji, tako da je u poslednje dve–tri godine to kretanje baš u pravcu vertikalnih integracija, i to je možda jedino opravdanje za ovo postepeno uvođenje tržišta, a ne onako radikalno, kako je bilo u prvom predlogu zakona. Horizontalno organizovano preduzeće praktično znači potpuno odvajanje proizvodnje i distribucije od električne energije, i kako već imamo više puta sam po sebi posebno organizovan prenos električne energije, tako se dobijaju tri potpuno odvojene celine elektroprivrede. Možemo reći da je možda i obaveza koja je sadržana u direktivi Evropskog parlamenta i člana 43. ovog predloga zakona, da u slučaju da energetski subjekt obavlja dve ili više delatnosti, obaveza da vodi posebne računa za svaku od tih delatnosti je prelazno rešenje do potpunog uvođenja tržišta, odnosno konkurencije u ovaj sistem. Ovome bi verovatno mogli u prilog da stavimo i stanje Elektroprivrede Srbije u pogledu organizacije i dostignutog stepena restrukturisanja, odnosno započetih reformi. U ovom predlogu zakona značajno mesto zauzimaju i povlašćeni proizvođači električne energije, tj. oni proizvođači koji koriste obnovljive izvore električne energije ili otpad, kao i oni koji koriste kombinovane procese proizvodnje električne energije. Ostavljeno je, na kraju ovog prvog dela o ovoj delatnosti, Vladi Republike Srbije da, u skladu sa aktuelnim zahtevima razvoja proizvodnje, tehničkom i tehnološkom razvoju mreža, organizuje tržište električne energije. To je dodatno opterećenje za sprovođenje ovakvog zakona, a istovremeno ne zatvara u potpunosti mogućnost uvođenja tržišta u ovu oblast trgovine električnom energijom. U oblasti nafte i naftnih derivata nema značajnijih promena u odnosu na prethodni predlog zakona, sem u oblasti transporta nafte i naftnih derivata, naftovodom, odnosno produktovodom, gde je regulisan pristup dominantan. Postoje neke nelogičnosti u ovom delu, a pre svega se odnose na definisanje energenata. Radi se o tome da prirodni gas i nafta nisu energija. Oni se tretiraju energentima i onda, u skladu sa daljim članovima ovog predloga zakona, postoje neke protivurečnosti, a to ćemo naknadno reći u raspravi o pojedinostima. (Predsednik: Gospodine Mihajloviću, hoćete li da koristite i drugih 10 minuta sada?) Da. Takođe se oseća nedostatak zakona o rudarstvu, koji bi zaokružio ovaj deo oko energije, odnosno energenata. U vezi sa transportom, skladištenjem i distribucijom prirodnog gasa, specifično je da transport, skladištenje i upravljanje u vezi sa prirodnim gasom može obavljati isti energetski subjekt, takođe, da je energetski subjekt za distribuciju prirodnog gasa istovremeno i operator distributivnog sistema, i jedini isporučilac prirodnog gasa tarifnim kupcima na teritoriji gde obavlja svoju delatnost. Posebna delatnost u ovom predlogu je proizvodnja i distribucija toplotne energije. Za razliku od prethodnih delatnosti, ona je organizovana na lokalnom nivou i ima karakter komunalne delatnosti. U tom delu, DS je amandmanom uticala na status povlašćenog proizvođača toplotne energije, koji treba da bude u nadležnosti Vlade, odnosno Republike, ne lokalne samouprave. Jedna od suštinskih stvari ovog predloga zakona jeste osnivanje dve agencije, pre svega, agencije za energetiku ili regulatorne agencije i agencije za energetsku efikasnost. Agencija za energetiku je samostalno regulatorno telo koje posluje bez profita i finansira se iz godišnje naknade, a obavlja najvažnije poslove u ovoj oblasti. Agencija izdaje licence, donosi tarifni sistem uz saglasnost Vlade Republike Srbije, određuje graničnu potrošnju za kvalifikovane kupce, utvrđuje metodologiju za određivanje cena po osnovu opravdanih troškova poslovanja, daje Vladi Republike Srbije mišljenje na predloge cena, daje saglasnost na propise o radu energetskih subjekata, utvrđuje kriterijume i način određivanja troškova priključka na sistem, odlučuje po žalbi na akte o odbijanju pristupa sistemu. Jednom rečju, agencija za energetiku preuzima veliki deo posla nadležnog ministarstva i javnih preduzeća, koji obavlja na neprofitnoj i, pre svega, profesionalnoj osnovi, vodeći računa o strateškim planovima energetike i interesima države u celini. U odnosu na prethodni predlog zakona, iz ingerencija ove agencije oduzeto je izdavanje energetskih dozvola, koje je vraćeno u Ministarstvo. Na taj način je smanjena uloga ove agencije. To još nekako spada u onaj nedovoljno reformski deo ovog predloga zakona. Posebnu pažnju bih posvetio agenciji za energetsku efikasnost, koja je, za razliku od prethodne agencije, osnovana još septembra 2002. godine i radila je naredne dve godine, odnosno do ove godine, kada je ukinuta. U uslovima energetske neefikasnosti, potreba za ovom agencijom je više nego očigledna. Njena uloga je, pre svega, pokretačka, konsultativna, savetodavna i edukativna. Ona promoviše programe i mere za racionalnu upotrebu električne energije, stimuliše korišćenje obnovljivih izvora energije, vodeći računa o zaštiti životne sredine, unapređuje energetsku efikasnost i racionalno korišćenje u svim fazama proizvodnje i potrošnje, pokreće obrazovne programe, postavlja standarde i autoritet je za sve informacije racionalnog korišćenja energije, sarađuje sa Vladom Republike Srbije u izradi i realizaciji politike koja podržava energetsku efikasnost u celini, nudi savet i podršku svim javnim institucijama i preduzećima u izboru i primeni energetski efikasnih tehnologija, primeni zakona i propisa iz te oblasti, povezuje se sa svim relevantnim organizacijama, aktivnim u ovom polju u zemlji i van nje, predlaže i postavlja sve finansijske mehanizme i sredstva za realizaciju svih projekata iz ove oblasti, kao i da upravlja srpskim fondom za energetsku efikasnost. Namerno sam osnovne funkcije ove agencije rekao, jer je u protekle dve godine svog rada agencija radila ovo o čemu sam pričao, ispunila svoj zadatak, uz veoma male troškove. Poslovala je uglavnom na bazi donacije Evropske unije, preko Evropske agencije za rekonstrukciju, a njeno postojanje je predstavljalo isključivi uslov za sve donacije iz sveta na polju energetske efikasnosti. U Predlogu ovog zakona ne postoji član koji se odnosi na upravljanje agencijom, ukinuti su organi agencije: upravni odbor, direktor, nadzorni odbor, odnosno način organizovanja agencije kao javnog preduzeća. Na taj način je agencija za energetsku efikasnost pripojena resornom ministarstvu. Mislimo da je agencija u protekle dve godine opravdala svoje postojanje i da ovakav način organizovanja i rada agencije nije dobar. Postoji više razloga zbog kojih treba prihvatiti ovakav predlog zakona, uprkos činjenici da u sebi sadrži niz nedostataka koje sam načelno već izneo. Na prvom mestu to je povećanje sigurnosti snabdevanja potrošača energijom kroz uvođenje tržišne konkurencije, kontrolu monopolskih delatnosti i smanjenje troškova poslovanja, odnosno uvođenje temeljne reforme energentskog sektora. U vezi sa izrečenim nedostacima, ovde postoji rezerva u vezi sa brzinom uvođenja tržišne konkurencije. Pre svega, tu mislim na izbacivanje iz Predloga zakona trgovine na veliko za tarifne kupce, odnosno kontrolu monopola javnih preduzeća. Drugi razlog je potreba da se energetski sektor obrazuje kao sektor koji će privući investiciona ulaganja, kroz regulisanje zakonskih, organizacionih i, pre svega, nediskriminatorskih uslova. Tako treba privući privatni kapital sa najvećom dozom izvesnosti i sigurnosti. Ovo je posebno izraženo u oblasti proizvodnje električne energije, a naročito kod obnovljivih izvora energije. Na taj način se obezbeđuje i dugoročni razvoj energetike u celini. Usvajanjem ovog predloga zakona vrši se usaglašavanje sa regulativom Evropske unije i sa regulativom zemalja u regionu, u skladu sa potpisanom Atinskom poveljom u novembru 2002. godine. Po tom dokumentu se predviđa da se regionalno tržište za električnu energiju otvori od 1. januara 2005. godine. Pošto već kasnimo godinu i više sa donošenjem ovog zakona, treba imati u vidu iskustva zemalja u okruženju, da treba skoro dve godine od donošenja zakona da bi se postigla puna operativnost svih novoformiranih reformskih institucija. Zbog svega ovoga, poslanički klub Demokratska stranka – Boris Tadić će podržati ovaj zakon u načelu, a u delu zakona u pojedinostima će pokušati da amandmanima popravi dati predlog. Na kraju bih iskoristio ovo vreme da kažem da se ovaj zakon donosi u okvirima reforme, pre svega menjanja tržišta, i da se kao drugi okvir nameće restrukturiranje, pre svega, javnog sektora, radi efikasnije strukture preduzeća. U ovom trenutku restrukturiranje započeto 2001. godine, konkretno najviše u delu elektroprivrede, na neki način je zastalo, jer traži stabilnost, kako izvršne vlasti, tako i zakonodavne. Mislim da je to preko potrebno, ali nameće se još jedan problem, a to je aktuelni izraz "kohabitacija". Možda naizgled nema nikakve veze sa ovim, ali ako su najuspešniji delovi Elektroprivrede Srbije sa svojim najvišim rukovodiocima postigli najveće uspehe u restrukturiranju, u ovom trenutku su oni uglavnom smenjeni. Postoji jedna, verovatno partijska, ili većinska želja da se taj proces dovrši do kraja, pa tako imamo mnogo slučajeva da su od upravnog odbora Elektroprivrede Srbije do upravnih odbora javnih preduzeća izvršene kompletne promene, a i u javnim preduzećima koja su najviše otišla u prestrukturiranju, čak dobili prestižne nagrade, ugledne nagrade, koje daje Elektroprivreda Srbije, odnosno nagradu "Đorđe Stanojević". Navešću samo dva primera. Direktor "Elektro Srbije" Kraljevo je smenjen upravo nekoliko meseci pošto je dobio uglednu nagradu "Đorđe Stanojević". Ne znamo iz kojih razloga. Restrukturiranje je potpuno zastalo u "Elektro Srbiji" Kraljevo. Takođe, direktor TE Veliki Crljeni, koji je za vreme svog mandata učinio najviše u restrukturiranju, maltene utrostručio proizvodnju električne energije, takođe je smenjen. Za to postoji niz primera, koje ću verovatno u narednim izlaganjima izneti, ali sve do kraja. Znači, radi se direktno i zaustavljanju restrukturisanja, a i sami smo svesni koliko je to značajan proces u okviru perioda u kome se ovaj zakon donosi i koji nikako ne bi smeo da bude zaustavljen. Hvala.
Za reč se javio narodni poslanik, predsednik poslaničke rupe SRS, Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u poslednjih petnaestak dana predsedničke kampanje imao sam nekoliko susreta i sa dobronamernim i zlonamernim ljudima, koji su predstavljali razne evropske institucije. Nisam od njih čuo ništa novo, osim jedne istine koju bih želeo da vam prenesem, a vi posle o njoj razmišljajte. Otprilike - u Evropu su ušli samo oni koji nisu slušali savete Evropske unije, i naveli su mi zemlje koje su mimo preporuka Evropske unije očuvale nacionalno bankarstvo, ekonomiju, proizvodnju, poljoprivredu, sve do momenta dok nisu ojačali toliko da su mogli da otvore svoje granice i da pomešaju robu. Mi idemo pogrešnim putem. Ministar nam reče - evo, ulazimo u Evropu ako usvojimo ovaj zakon. Pomogao bih vam, gospodine ministre, da u roku od 15 minuta bude usvojen ovaj zakon i da sutra na sva zvona objavite ulazak u Evropu, ali to je tako daleko od nas i tako malo zavisi od ovog zakona, da to uopšte nije trebalo da koristite kao preporuku ovog predloga zakona. U 2001. godini osnovana je firma sa tri slova, čije ste ime izbegavali sinoć da pomenete, zove se EFT ili I-Ef-Ti, kako je ko zove. Osnovala su je dva povezana lica. Imala je kancelariju, telefon i dve akten tašne. Danas je to konkurencija našoj elektroprivredi. Izrasla je na parama poreskih obveznika iz Srbije. Niste joj vi pomogli, pomogao joj je Mlađan Dinkić. Pojavljivala se uvek kada je trebalo da nam neko proda struju na tenderima na kojima nismo davali garanciju da će struja biti plaćena. A firma I-Ef-Ti je drage volje prihvatala takve ugovore, bez državne garancije, jer je kod sebe stalno držala državne pare. Za tri godine to je postala najmoćnija firma u ovoj oblasti, ne u Srbiji, ne na Balkanu, mislim u jugoistočnoj Evropi. Ovaj zakon pisala je ta firma. Čuo sam hvalospeve jednog od njenih vlasnika pre nekoliko meseci, poručio je građanima Srbije - sačekajte zakon o energetici, kada više neće biti monopola na proizvodnju električne energije. Kao dete sam odrastao uz neka imena - Rama, Vrla, Ovčar. Kao mladić već sam čuo za Đerdap. Posle toga su počele termoelektrane, pa nuklearka u Krškom, pa mnogo govora o tome da se gradi nuklearka u Srbiji. To je sprečeno, ali celog života, od Drugog svetskog rata naovamo, da ne pominjem male elektrane pre Drugog svetskog rata, ali od tog rata pa naovamo, građani Srbije izdvajaju ogroman deo svog budžeta za izgradnju sistema za proizvodnju električne energije. I, takav je kakav je. I toliko je skup koliko je skup. I najlakše ga je uništiti. Najlakše. I vi ćete ga uništiti. Najlakše je srozati mu cenu u dve zime u kojima će njegova struja biti skuplja od struje u firmi EFT. Vi to radite ovim predlogom zakona. Skoro da me ništa drugo i ne interesuje u ovom zakonu, jer nema strategije. Pričate o zakonu i strategiji koja će biti doneta. Pričate o agenciji koja će biti osnovana. A sve dok ne bude osnovana, o žalbama rešava Vlada. A, ko će da radi ovo iz člana 15. što je namenjeno agenciji? Ko do tada? Ko će raditi tarifne sisteme, ko tržište, ko izdaje licence dok se ne osnuje agencija? Jer, u prelaznim i završnim odredbama kažete - Vlada će rešavati samo žalbe iz nadležnosti agencije. Ali, strategija iz koje bi energetska politika proistekla rekla bi nam jasno jesmo li za svoje izvore električne energije ili nismo. Za koje jesmo, a za koje nismo. Koje bismo da privatizujemo, a koje ne bismo. Koje bismo da koristimo, a koje bismo da zatvorimo. Strategiju nemamo. Ali, imamo tržište, imamo mrežu i imamo potrošače. E, to je ono što interesuje firme iz Evrope. Interesuje ih da pod ucenom možete da uđete u Evropu, samo ako otvorite svoje tržište, da pod tom ucenom uđu na naše tržište. Dozvoljavam sebi i da grešim, ali sam ubeđen da će dve godine ulaziti sa damping cenama i izdržaće. Izdržaće dok nam ne sruše Elektroprivredu Srbije. A, mi još imamo Elektroprivredu, imamo Naftnu industriju Srbije, evo dozvoljavam da ministar poznaje još nešto u Srbiji što vredi. I, evo ih koji su se okomili na Elektroprivredu Srbije, na perfidan način. Da je oslabimo do kraja, da ne bude konkurentna, da joj uvedemo tržište koje ona najverovatnije neće moći da izdrži. Da li je spremna Elektroprivreda Srbije da joj ovog časa nametnemo tržište? Jeste li je, gospodine ministre, vi iz DSS-a, a vi vladate Elektroprivredom, sa izuzetkom jednog kratkog vremena kada je kolega bio smenjen od strane DS-a po raznim optužbama, pa se posle ništa nije ostvarilo od toga, a on je ostao smenjen. Onda, čim ste ponovo došli na vlast, vi ste ponovo preuzeli elektroprivredu, ali vas sada pitam - za ove tri godine jeste li pripremili elektroprivredu za konkurenciju.Mislim da niste. Nego ste je baš pripremali za to da ne može da izdrži konkurenciju. Izbacili ste jamske kopove, sada se odričete uglja, čistite polako. Sinoć ste rekli da će biti tehnološki višak radnici. Neće ostati bez posla, nego će biti socijalnih programa. Nagledasmo se mi tih socijalnih programa, 100-200 evra po godini staža. Pitajte čak i neke poslanike odavde, za koje vreme, pri ovako visokom kursu dinara potroše tih svojih 20 ili 30 godina radnog staža provedenih u nekoj firmi u Srbiji. Pri ovom kursu dinara, koji se ne menja već četiri godine. Kao da radimo 24 sata dnevno. Trebalo bi da nas postreljaju ovi iz Evrope što im toliko srozavamo evro. Nikako da pobegne od dinara. Nikako. Oni rade, jadnici, angažuju i stranu radnu snagu, ratuju s celim svetom, prodaju oružje i nikako evro da mrdne dalje od dinara, a dinar je valuta u zemlji u kojoj niko ništa ne radi. Šta to znači tržište električne energije, šta to znači da na njemu učestvuju proizvođači električne energije; trgovci električnom energijom i kvalifikovani kupci, to u redu, njima treba. Gde ste vi pronašli to da izjednačite našeg proizvođača električne energije sa trgovcem električnom energijom iz inostranstva. Mi bismo tako mogli da uvozimo i šljive, i jabuke, i kruške, i vodu i vazduh, sve bismo mi u Srbiji mogli da uvezemo jeftinije od onoga što u Srbiji proizvodimo. Svaki proizvod, nađite mi jedan proizvod, daću vam bar tri i-mejl adrese iz tri zemlje u svetu gde ima jeftinije. I sa transportom, i sa carinom, i sa porezom jeftinije nego u Srbiji. Da li je to naša želja? Hoćemo li bilo šta u Srbiji da zaštitimo? Da li je to država koja ne zaštiti svog proizvođača električne energije i neće da zaštiti svoju naftnu industriju, pitajte onog koji vodi Zapadnu Evropu, da li daje nekome naftnu industriju? Ne, to je nacionalna industrija, to se ne daje. Ne daju se ni banke, ali vi ste banke raskrstili za jeftin novac. Znači, namera je dobra, mada ne vidim razlog, ali eto iz nekoliko zakona gas, električna energija, privodi se to u jedan zakon. Rekao bih da tu može da se nađe razlog za opravdanje, ali je osnovna ideja zakona sadržana samo u tom tržištu električne energije. Sve drugo su pisali stručni ljudi. Sve drugo je regulisano drugim propisima. Nema te agencije do sada, nisu nam ni sada potrebne, vi to dobro znate, nego "ajde, Alija,da je više vojske", što bi rekao jedan deo naše zemlje.
Gospodine Nikoliću, da li koristite i drugih 10 minuta?
Ne, završavam, trebaće mi, siguran sam u to. Ali, nećemo glasati za ovaj zakon na osnovu rada Anketnog odbora. Podneli smo krivične prijave protiv odgovornih lica. Smatram dok nas tužilaštvo ne obavesti, da li postoje osnovi da ljudi budu krivično gonjeni zato što je u Srbiji na našem novcu, na našoj muci izrasla firma koja je sada jača od naše Elektroprivrede, sve dok neko iz Vlade ne izađe ovde pred nas i kaže rezultat toga, mi za ovaj zakon nećemo da glasamo. Tim pre što su ga oni koji uništavaju Elektroprivredu nagovestili. A da vas obavestim, radi se o privatnicima. Privatnici koji su za ovo bili zainteresovano znali su za ovaj predlog zakona i pretili su Srbiji ovim predlogom zakona. Kada neko Srbiji preti, moram da budem protiv pretnje.
Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Izvolite, narodni poslanik Vladan Jovičić, predstavnik poslaničke grupe DSS.
Gospodine potpredsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, pred nama je u svakom slučaju jako bitan i izuzetno reformski zakon, zakon koji nas definiše prema onome što je naš cilj, a to je da integrišemo našu državu u evropske tokove i da je povežemo što se tiče oblasti energetike. Najpre regionalno da se interkonektujemo sa zemljama u okruženju na određenim pravilima, na određenim principima, pa tek onda iza toga da se interkonektujemo i sa EU, kada se određeni uslovi ispune i u zakonskoj regulativi, a i u tehničko-tehnološkoj. Dakle, pred nama jeste sistemski zakon i izuzetno bitan zakon, koji u svakom slučaju rešava mnoge dileme i odavno Elektroprivreda Srbije grca u podzakonskim rešenjima, koja se nisu primenjivala ni u politički stabilnim vremenima. Niko nije sprečavao prethodne vlade u stabilnim vremenima da primene Zakon o javnim preduzećima, pa da izvrše restruktuiranje Elektroprivrede tokom 90-tih godina, kada su pojedini bili predsednici, potpredsednici Vlade itd. Pred nama je sistemski zakon koji ulazi u dubine energetskog sektora i suštinski menja odnose u energetici. Prilagođava direktivu EU, ali prema arhitekturi u kojoj se nalazi naša elektroprivreda, ne onako kako su dva zakonska rešenja koja je ponudio DOS u vreme svoja dva prethodna ministra, Gorana Novakovića i Kori Udovički, jer ta zakonska rešenja nisu do kraja uvažavala niti direktivu EU, niti su poznavala arhitekturu problema u kojoj se nalazi naš energetski sektor, kao i naftna industrija. Veliki deo poslova usklađivanja samih propisa sa već pomenutom direktivom EU biće povereni jednom regulatornom telu, a to je agencija za energetiku. Naravno, time će se, na primer, odlučivati o tarifama, odnosno o cenama i drugim važnim pitanjima koja će biti udaljena, zasigurno biti udaljena ovim zakonskim rešenjem, od dnevne politike, odnosno od odluka same Vlade Srbije. Iz kog razloga? Iz razloga što će kako preko ove agencije koju pominjem, tako i agencije za energetsku efikasnost u stvari biti nadležna Narodna skupština Republike Srbije, i to ovo zakonsko rešenje daje za razliku od prethodna dva. A čuli smo da to navodno usporava reforme, odnosno to je jednostavno bio period DOS-a kada je Vlada bila dovoljna sama za sebe, Skupština nije morala da postoji, nikakva kontrola nije morala da postoji, niti agencija, niti bilo šta drugo. DSS smatra da i pitanje agencija, ne samo u energetici, nego u bilo kojoj oblasti, mora da se reši zakonski, a ne da se osniva uredbama i da se jednostavno ad hok osnivaju neke kontrole tih agencija. Da se vratimo suštini. Agencija je nezavisno i neprofitabilno regulatorno telo, i ono će se finansirati iz godišnje naknade. Kontrolu rada agencije, koja je ovde bila spomenuta da neće postojati, upravo će vršiti Narodna skupština, kako sam rekao, zato što će definisati njene godišnje finansijske obaveze. Upravo nezavisno od politike, odnosno zavisno od narodne volje i koga narod bude birao, bilo koju vladu ili bilo koju skupštinu, ona će moći da kontroliše tu agenciju i da daje određene zadatke, a opet njena osnovna stvar jeste da obezbedi električnu energiju, odnosno toplotnu, kako za industriju, tako i za široku potrošnju. Dakle, upravo tu je ta demokratičnost i upravo tu je ta transparentnost, koja nije postojala u vreme onih koji su govorili da su znatno transparentni, pa su posle bili predmeti anketnog odbora ove skupštine. O tome će, naravno, da se izjasne oni organi koji za to treba da budui zato i postoje u ovoj državi. Prosto rečeno, ovde se čulo sa govornice da se ne razvija konkurentnost. Pa, naprotiv, upravo se razvija konkurentnost, i to imate u članu 4. tačka 3) ovog zakona, ali da se vratimo. Ukida se monopol u proizvodnji električne energije i to mnoge brine da li će EPS, ovakav kakav je, izdržati tu konkurentnost. Siguran sam da hoće izdržati, iz prostog razloga što se ovaj zakon ne bavi ni statusnim, ni vlasničkim odnosima. On upravo reguliše i približava nas onim zakonskim regulativama koje jednostavno poznaje i Makedonija, i Bugarska, i Rumunija, Mađarska, Hrvatska, BiH, odnosno Republika Srpska. Jednostavno, moramo da se uklopimo u procese koje smo kao država preuzeli međunarodnim sporazumima koji su potpisani u Atini. Dakle, ukidanje monopola u proizvodnji električne energije, jer će biti uključeni nezavisni proizvođači električne energije i oni će u svakom slučaju dobijati licence, kako je ovde i rečeno zakonskim rešenjem. Te licence će moći da dobiju proizvođači i distributeri. Naravno, vršiće se evidencija svih ugovora, da se ne bi dešavalo nekontrolisano odlivanje poreskih sredstava i doprinosa naših građana. Sve će te odnose obavljati operator tržišta i on će isto kao i operator prenosa biti u okviru prenosnog sistema, zato što će jednostavno Elektroistok ovim zakonskim rešenjem izaći iz sastava Elektroprivrede Srbije i postaće samostalni prenosni sistem, ali dostupan svima koji proizvode, kupuju ili prodaju električnu energiju. Ono što se reklo, bar ono na šta su apostrofirali moji prethodni govornici, upravo ovaj zakon jeste ukinuo tog trgovca na veliko, što se, s jedne strane, smatralo kao bojazan, i opravdano jeste bojazan, a, sa druge strane, smatra se kao neko reformsko rešenje. Naprotiv, nije reformsko rešenje, jer zamislite šta može da radi sada taj trgovac na veliko. Može upravo proizvođaču da prodaje struju, da vrte u krug jedni drugima i zamislite sada da trgovac na veliko prodaje Elektroprivredi Srbije struju koju je Elektroprivreda Srbije proizvela. Upravo iz tog razloga je to izbačeno iz zakona i upravo su to one nesuglasice koje, čini mi se, nisu dovoljno dobro prezentirane od strane mojih prethodnih govornika. Naprotiv, smatram da će primenom ovog zakona i upravo kontrolom, prvenstveno od Skupštine Republike Srbije, pa zatim Vlade, svih ovih agencija koje sam pomenuo, i naravno u saradnji sa resornim Ministarstvom energetike, upravo doći do jednog efikasnijeg energetskog sistema i doći, praktično gledano, do jako neophodnog predaha Elektroprivrede Srbije, da bi mogla jednostavno da dokapitalizuje svoje resurse, da ih obnovi. Poznato je da smo bili u izolaciji dovoljno dugo, poznato je da remontovanje i modernizacija samog sistema, kako prenosnog tako i proizvodnog, i distributivnog, nije jednostavno bila u skladu sa upotrebom, paiz tog razloga i dan-danas imamo velike gubitke u prenosu i transmisiji električne energije. Svima vama je dobro poznato da završetkom transformacionog sistema u Srbiji u stvari praktično već stičemo uslove za konektovanje i ponovo se vraćamo tamo gde smo bili u periodu pre bombardovanja i oštećenja ukupnog energetskog sistema, bombardovanja naše države 1999. godine, i vraćanje sistema na onu poziciju u kojoj je nekada bio. Preduslov za to svakako jeste ovaj zakon, koji nas približava regulativi koju poznaju okruženja oko nas, a naravno i Evropska unija.
Da li još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Dragoljub Živković, a posle njega narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Poštovani potpredsedniče, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, predloženi zakon o energetici predstavlja veoma važan sistemski zakon, od strateškog značaja ne samo za razvoj energetike već celokupne naše privrede. On je u isto vreme duboko reformski zakon. Na ovom zakonu radila su dva ministarstva nekoliko godina i on je predložen Narodnoj skupštini na izjašnjavanje u obliku koji je, po mišljenju poslaničke grupe Demokratska stranka - Boris Tadić, prihvatljiv. Kako ste čuli od uvaženog kolege Mihajlovića, poslanička grupa Demokratske stranke podržaće ovaj zakon. No, to ne znači da je ovaj zakon bez mana. On ima više nedostataka, koje smo mi pokušali predlaganjem 22 amandmana i 6 potpuno novih članova zakona da poboljšamo. Nekoliko amandmana Vlada je podržala, veći broj amandmana nije, no mi ćemo u delu diskusije u pojedinostima objasniti suštinu predloženih amandmana i zamoliti uvažene kolege i koleginice narodne poslanike da ipak glasaju za te amandmane, jer smatramo da će bitno poboljšati ovaj zakon. Ovaj zakon neće sam po sebi rešiti probleme u energetici, ali će stvoriti zakonski, odnosno institucionalni okvir, kako to pravnici kažu, da se problemi efikasnije rešavaju i da one pojave koje su se događale unazad nekoliko godina, verovatno i ranije, a o kojima je bilo reči danas, u jednom uređenom sistemu ne budu više pojavni oblik. Duboko smo uvereni da će se tako nešto i dogoditi. Ciljevi donošenja zakona o energetici su da se vodi jedinstvena politika razvoja u oblasti energetike, da se stvore preduslovi za efikasniji rad svih subjekata koji obavljaju energetsku delatnost i da se izvrši neophodno usaglašavanje našeg zakonodavstva u oblasti energetike sa propisima Evropske unije. Time se stvaraju uslovi za regionalno povezivanje energetskih subjekata, njihov ravnopravni položaj na tržištu energije, približno isti stepen zaštite kupaca energije i drugi uslovi kojima se obezbeđuje postepeno otvaranje tržišta energije. Naša energetika ima jako puno problema, oni su brojni i mogu se svrstati u nekoliko grupa. Ja sam ih svrstao u sedam grupa. To su privredno-ekonomski, ekonomsko-energetski, energetsko-sektorski, sektorsko-tehnološki, tehnološko-energetski, energetsko-ekološki i tehnološko-razvojni. Tehnološko-razvojni problemi nisu u užem smislu energetski problemi. Oni su širi privredni problemi, a tiču se zaostajanja naše industrije i nemogućnosti da učestvuje u proizvodnji vitalnih objekata pri izgradnji objekata naše energetike, pre svega elektroprivrede. U suštini pojednostavljeno bismo mogli reći da su problemi naše energetike u tome da ona neefikasno proizvodi energiju, što je hipoteka prošlog vremena i nije samo problem u većem broju zaposlenih, nego i u tome što su kapaciteti suviše eksploatisani bez redovnog održavanja, bez redovnih remonta i redovne modernizacije kojom bi naši proizvodni kapaciteti bili osposobljeni da budu konkurentni proizvodni kapacitetima koji posluju u Evropi, pa čak i u našem bližem okruženju. Takođe su veliki problemi koji su iz grupe energetsko-sektorskih problema, a tiču se velikog korišćenja električne energije za potrebe grejanja, što je sa tehničkog aspekta potpuni nonsens, a sa ekonomskog pravi nam velike gubitke, tako da mi sada trenutno imamo da se u domaćinstvima troši preko 50% električne energije, a u isto vreme mala je potrošnja prirodnog gasa, ispod 22%. U sektoru potrošnje takođe imamo velike probleme i zbog toga su naša velika očekivanja da će agencija za energetsku efikasnost dati svoj udeo u povećanju energetske efikasnosti naših kapaciteta u oblasti potrošnje energije. Oni se tiču saobraćaja, što nije nimalo čudno, jer je prosečna starost naših vozila preko 17 godina. Oni se tiču zgradarstva; naše zgrade nisu dobro izolovane, tako da troše 60% više energije nego što je to evropski standard. Veliki su problemi i u oblasti industrije energetike, tako da je specifična potrošnja energije po jedinici proizvoda takođe velika, što čini naše proizvode nekonkurentnim na inostranom tržištu. Problemi su i u komunalnoj energetici, ali i ozbiljni problemi u prenosu električne energije, gde ima takođe velikih gubitaka, a veliki je problem i slaba naplativost za domaćinstva i za preduzeća, gde privatnici i preduzeća duguju našoj elektroprivredi preko 32 milijarde dinara. To takođe predstavlja jedan od ozbiljnih gubitaka. A što se tiče sfere proizvodnje, znamo da su naše termoelektrane poprilično stare, prosečna starost je preko 24 godine, a takođe i hidroelektrane su prosečne starosti preko 30 godina. Kako rešiti ove probleme? Već sam rekao da zakon ne može sam po sebi da ih reši, ali može stvaranjem institucionalnog okvira da razvije mehanizme i instrumente za rešavanje problema. Ciljevi energetske politike koje treba da obezbedi ovaj zakon definisani su u članu 4, mi smo se složili da je to jako lepo definisano i ponoviću ove ciljeve. Dakle, to su sigurno, kvalitetno i pouzdano snabdevanje energijom i energentima, uravnotežen razvoj energetskih delatnosti, podsticanje konkurentnosti na tržištu, unapređenje energetske efikasnosti u obavljanju energetske delatnosti i potrošnji energije, stvaranje uslova za ulaganja u izgradnju, rekonstrukciju i modernizaciju energetskih objekata i njihovo povezivanje i, konačno, s obzirom da je energetika veliki zagađivač okoline, moramo stvoriti uslove za prihvatljivo zagađenje okoline. To u članu 4. definiše tačka 8), koja kaže - stvaranje uslova za stimulisanje korišćenja obnovljivih izvora energije i kombinovane proizvodnje električne i toplotne energije. Konačno, to je unapređenje zaštite životne sredine. Koji su instrumenti koji obezbeđuju ovaj zakon. Ograničio bih se na četiri instrumente. Prvi, agencija za energetiku, kao regulatorno telo, donosi tarifne sisteme, reguliše tržište, izdaje i oduzima licence, propisuje uslove za kvalifikovanog kupca, a na delatnost oblasti energetike odnose se članovi od 10. do 24. i u tom delu, odnosno definisanju mesta i uloge agencije za energetiku, ništa nije sporno i mi ta rešenja podržavamo. Međutim, što se tiče drugog instrumenta za realizaciju ciljeva o kojima sam maločas govorio, a koji treba da reše ili pomognu rešavanje brojnih energetskih problema, tiče se agencije za energetsku efikasnost. Mi smo stavili primedbu na rešenje koje je u Predlogu zakona predloženo. Naime, u predloženom zakonu, agencija za energetsku efikasnost ima status posebne organizacije. Ova agencija predstavlja visokostručno telo koje treba da pomogne rešavanju mnogih problema neefikasne potrošnje, proizvodnje i prenosa energije u oblasti saobraćaja, industrije, komunalne energetike, kao i u prenosu električne energije. Pa isto tako i kod proizvodnje, gde se preporučuje primena obnovljivih izvora i kombinovana proizvodnja električne i toplotne energije, što je na neki način svetski ili evropski hit, gde se u kogenerativnim postrojenjima uglavnom proizvodi električna i toplotna energija. Mi predlažemo, odnosno predložili smo amandmanima da agencija za energetsku efikasnost ima status javne službe, dakle, da ima direktora, da ima upravni i nadzorni odbor, i smatramo da to ne bi bio trošak što se tiče ovakve forme organizacije, jer bi doprinos ovako organizovane agencije bio tako veliki da bi trošak na rad agencije i na plate zaposlenih bio mali i beznačajan. Treći instrument za realizaciju ciljeva koji se očekuju i zahtevaju od zakona o energetici jeste instrument kvalifikovanog kupca. Kvalifikovani kupac kao ideja trebalo je da omogući liberalizaciju tržišta, ali se postavlja pitanje da li su kvote koje su predviđene ovim zakonom, da je kvalifikovani kupac koji troši električne energije više od 25 gigavat časova, prirodnog gasa više od 50 miliona metara kubnih i toplotne energije više od 5000 giga džula energije godišnje, previsoke, i nije li samo instrument uveden, a u stvari da tu nema neke bitnije liberalizacije tržišta. Evo, na primeru potrošnje električne energije, jer električne energije više od 25 gigavat časova troši samo 35 potrošača, ako je moj podatak tačan. Karakteristično je da su to slabe platiše. Uglavnom, oni, takođe pretpostavljam da je podatak tačan, troše oko 12% električne energije godišnje. Dakle, pitanje je da li se ovako visokim kvotama dovoljno liberalizuje tržište i da li mi uvodimo mehanizme koji će podstaći naše proizvođače električne energije da smanje gubitke i da efikasnije proizvode. U isto vreme, ako se uporede predlozi zakona o energetici starog ministarstva, da kažem DOS-ovog, a uvaženi kolega je malopre to pomenuo, iz oktobra 2003. godine, gde postoji tzv. veletrgovac električnom energijom i prirodnim gasom, u stvari pravi naziv je trgovac električnom energijom i prirodnim gasom na veliko za tarifne kupce, to je ideja koja bi u mnogo većoj meri liberalizovala tržište. Ali, obratite pažnju, jer mi nismo podneli amandman na ovaj predlog. Smatramo da je opreznost sa kojom se išlo u Predlogu ovog zakona, dakle, da se u toj meri ne liberalizuje tržište, gde bi naši proizvođači električne energije mogli biti ugroženi, jer znamo da se desetak godina nije ulagalo u revitalizaciju, u popravke, niti u modernizaciju, mada se mora priznati da se poslednjih nekoliko godina jako puno sredstava ulaže, i da smo, ili da su, ali to je naš nacionalni resurs. Pa zato kažem - da smo u toj oblasti postigli jedan značajan iskorak i naš energetski sistem podigli na znatno viši nivo u odnosu na ono što smo imali 1999. ili 2000. godine. To je nesporno i o tome ne govorim. Dakle, učinjeno je jako puno poslednjih nekoliko godina, ali naš energetski sektor još uvek ne može izdržati konkurenciju i zbog toga imamo razumevanja što u Predlogu zakona nema trgovca na veliko, odnosno veletrgovca električnom energijom. A što se tiče prirodnog gasa, tu ima ozbiljnih primedbi od strane stručnih krugova, da li je liberalizaciju ipak trebalo podići na jedan viši nivo. Četvrti instrument o kome želim danas da govorim, to je povlašćeni proizvođač električne energije. Sve ono što sam pomenuo kao ozbiljne nedostatke naše energetike, dakle, da je proizvodnja neefikasna, da tu malo ima inovacija, trebalo bi rešiti ovim instrumentom, uvođenjem povlašćenog proizvođača električne energije koji bi imao povlašćeni položaj i mogućnost da koristi subvencije, poreske i carinske olakšice u slučaju da koristi obnovljive izvore energije i otpad za proizvodnju električne i toplotne energije. Takođe, ukoliko proizvodi električnu energiju u malim elektranama do 10 megavata, kao i u slučaju kombinovane proizvodnje električne i toplotne energije. Ovaj instrument je jako dobro definisan, po našem mišljenju, jer on uvodi svetska iskustva, najmodernije tehnologije i najmodernije principe u savremenoj proizvodnji električne i toplotne energije. Ali, mi imamo primedbu vezanu za određivanje statusa povlašćenog proizvođača toplotne energije, jer smatramo da onaj ko daje olakšicu, a to je Vlada, jer ona daje subvencije, poreske i carinske olakšice, treba da vodi registar povlašćenih proizvođača i daje status povlašćenih proizvođača, a ne da to čini lokalna samouprava, tako da ćemo mi kada bude rasprava u pojedinostima takođe braniti ove principe i ova naša mišljenja. Na kraju, mora se reći da se Predlog zakona o energetici ne bavi organizacijom elektroprivrede, ali je u njemu ostavljena mogućnost da Vlada svojom odredbom ili uredbom odredi način organizovanja tog preduzeća. Samo u jednoj prelaznoj odredbi Predloga zakona, u članu 171. rečeno je da će Vlada osnovati dva preduzeća. Dakle, jedno u kome će biti prenos električne energije i operator sistema, nekadašnja Direkcija za upravljanje prenosnim sistemom, a drugo u kome će biti proizvodnja, distribucija i prodaja. Time se zadržava princip vertikalne organizacije elektroprivrede, što je jedan princip koji je prihvaćen u Evropi i smatra se modernim, tako da će ostati vertikalno integrisano ili organizovano preduzeće. Na kraju, ovaj zakon zatvara mnoga pitanja, ali mnoga pitanja i otvara. Određena pitanja ću postaviti. Prvo je – da li će biti izvršena dovoljna liberalizacija tržišta bez veletrgovaca električnom energijom i gasom? Drugo pitanje – da li su najbolje procenjene kvote za kvalifikovane kupce? Treće, kakve su mere stimulacije domaćih proizvođača električne energije da povećaju efikasnost domaće proizvodnje i da u najskorije vreme budu na tržištu električnom energijom?. Četvrto – koje su dodatne sistemske mere koje treba, pored zakona o energetici, da obezbede povećanje efikasnosti celokupnog energetskog sistema.? Peto – kakva je strategija predviđena po pitanju privatizacije energetskog sektora i nije li previše toga prepušteno Vladi za odlučivanje? Sasvim na kraju, s obzirom da je uvaženi kolega iz DSS govorio o zakonu koji je predložio DOS, ako se uporede predlozi zakona o energetici iz oktobra 2003. godine, možemo to smatrati predlogom ministarstva DOS-a, i zakona koji je predložilo ovo ministarstvo, možemo reći da je najveći broj onih kvalitetnih ideja koje su bile sadržane u prethodnom zakonu prihvaćen i sada, što je kvalitet predloženog zakona. Moramo reći da postoje vrlo male razlike, i to da nema veletrgovca, da status povlašćenog proizvođača toplotne energije ne određuje lokalna samouprava nego Vlada, to je predlog iz DOS-ovog ministarstva, i treća bitna razlika odnosi se na status, odnosno način organizacije agencije za energetsku efikasnost. Dakle, sve ono što je najkvalitetnije je preuzeto, razlike su male, mi se sa nekim odstupanjima nismo složili i zato smo podneli amandmane. Zahvaljujem se svima onima koji su me slušali.
Hvala vama. Predstavnik DSS, narodni poslanik Vladan Jovičić, kao predstavnik poslaničke grupe. Izvolite.
Naravno da oni koji poznaju sistem EPS-a, a i NIS-a, znaju zašto je izbačeno ono što je sadržao prethodni predlog zakona, ali ono što najčešće brine i o čemu se najčešće govorilo u javnosti, naravno da je ovaj zakon prošao ocene stručne javnosti. Iskoristio bih priliku da pozdravim rudare Kolubare, da im poželim srećan praznik, Sveti Prokopije je dan rudara Kolubare. Dakle, zašto nema uglja? Nema ga zato što ovaj zakon tretira finalnu priču. Ne tretira proces kako se dolazi, on se bavi energijom, ne bavi se onim procesima kako se do nje dolazi, ne bavi se preradom nafte, ne bavi se ni otkopavanjem uglja, transportom i preradom u termoelektranama, tako da nema bojazni da će rudari biti zaobiđeni ovim predlogom zakona, odnosno isključeni iz vertikalno organizovanog preduzeća, onako kako je predvidela direktiva EU. Ona ostavlja još jedan prostor koji nije pomenut u prethodnim govorima, da upravo Vlada, pored vertikalno organizovanog preduzeća, može odlučiti i o onim preduzećima koja su izdvojena, odnosno o organizovanju zavisnih preduzeća, s obzirom na veliku glomaznost elektroprivrede, kako jeste organizovana, daje garanciju kao osnivač i zaposlenima, a i razvijanju kasnije tih preduzeća i omogućavanju njihovog prilagođavanja na tržištu. Sledeća bojazan o kojoj se ovde govori – da li je ovaj zakon preliberalan u odnosu na stanje kakvo jeste u EPS-u i NIS-u i da li ćemo moći da odgovorimo konkurenciji jednog liberalizovanog tržišta. I u prethodnom govoru sam rekao da ćemo uspeti da odgovorimo onoliko koliko brzo budemo uspeli da prepoznamo organizovanje, kako vertikalno, tako i u okviru zavisnih preduzeća. Koliko brzo budemo radili, koliko brzo budemo dobili efikasnu EPS koja će imati finalni proizvod, tako će ona biti konkurentna na tržištu. I ono što je prethodni kolega postavio kao pitanje, druga zakonska rešenja gde zakon o energetici definiše uslove trgovine i preče pravo vezano za proizvode. Razna ministarstva su dala uredbe i određene zakone. Da bi to bilo efikasno i da bismo omogućili da budemo konkurentni na tržištu, moramo da određene rokove i poštujemo, tako da bi dinamika redosleda stvari bila da se u roku od tri meseca od usvajanja ovog zakona formira agencija za energetiku. Šest meseci nakon usvajanja ovog zakona, mora da utvrdi načine organizovanja energetskih subjekata za obavljanje energetskih delatnosti, odnosno ono što su obavljala javna preduzeća po važećem zakonu. Tek nakon12 meseci od usvajanja ovog zakona, agencija za energetiku će doneti tarifne sisteme, doneće metodologiju za određivanje tarifnih elemenata, za određivanje cena i utvrdiće kriterijume i način utvrđivanja troškova priključaka na sisteme. To će omogućiti, nadamo se, u jednom jasnom roku i prepoznavajući arhitekturu problema u kojima jesmo, da se prilagodimo onome što se od nas traži, a vreme nam ističe, obzirom na preuzete međunarodne obaveze naše države, vezano za Atinski sporazum. Još jedna napomena vezana za govor prethodnog kolege, upravo svi ti direktori i upravni odbori, zašto niste predložili kroz amandmanska rešenja čak i nadzorne odbore. Ako već imamo upravne, onda bi trebalo da imamo i nadzorne odbore, kako predviđa Zakon o preduzećima, koji inače ni Vlada u vreme SPS nije primenjivala, pa sada moramo da uređujemo zakonsku državu, onakvu kakvu smo obećali u svojim predizbornim obećanjima, bar što se tiče DSS. Savet agencije čini pet članova i njihov mandat je na četiri godine. Najviše mogu biti birani u svoja dva mandata. Oni po svom obrazovanju moraju imati visoku stručnu spremu, minimum 10 godina radnog iskustva, ne mogu biti poslanici jer polažu račune Skupštini i isto tako, radi čiste demokratičnosti i čiste kontrole, ne mogu biti u organima političkih organizacija, političkih subjekata. Jednostavno, primera radi, Rade Obradović, kao predsednik Saveta DSS, ne može da bude član saveta agencije, jer je tako predviđeno zakonom, ako usvojite ovaj zakon. Naravno, ne mogu da budem ni ja, da se ne ljute oni koji su pomenuti, niti bilo ko od nas ko u ovom jako bitnom i osetljivom trenutku za našu državu odlučuje, ali još jednom bih iskoristio priliku da mojim rudarima poželim srećnu slavu, a vas kolege poslanici da pozovem da glasate za ovaj zakon.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, a neka se pripremi narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da je ovaj zakon najviše okrenut ka Elektroprivredi Srbije, odnosno proizvodnji i prometu električne energije, kratko ću se osvrnuti na probleme Elektroprivrede Srbije, koje je ona imala u periodu do 2001. godine, do dolaska DOS-a na vlast, i u periodu posle 2001. godine, ovih zadnjih tri i po godine. Do 2001. godine EPS, kao najveći sistem u zemlji, koji ima preko 60 hiljada zaposlenih radnika, imao 23 kompanije u svom sastavu, od čega je bilo sedam proizvodnih kompanija, jedna za prenos, tri površinska kopa, jedna podzemna eksploatacija uglja i 11 distribucija. Veliki broj zaposlenih je bio balast jedne takve kompanije. Tadašnja vlast je bila svesna tog balasta i tih problema, nije uspevala da to reši, i pored nekih pokušaja da se nekim normativima ograniči prijem novih radnika, odnosno da se taj prijem svede na neku razumnu meru. Prema tim normativima, koji su tada rađeni, procena je da je u EPS-u tada bilo oko 20 hiljada radnika viška. Drugi problem, koji je EPS kao takav imao u tom periodu, bila je niska cena električne energije, koja je 1997. godine u proseku iznosila 25 para po kilovat satu. To je, u poređenju sa prosečnom evropskom cenom, bilo negde oko 48% u odnosu na tu prosečnu evropsku cenu električne energije. I tada je, doduše, postojao stalni zahtev EPS-a da se ta cena promeni, da se poveća, međutim, tadašnja vlada nije imala sluha za to, jer je tražila stalno od EPS-a da maksimalno iskoristi sve svoje unutrašnje rezerve i takođe je vodila računa o ekonomskom stanju građana Srbije, koji nisu imali mogućnosti da plaćaju više cene struje. Treći problem, koji je u tom periodu bio dominantan, to je problem remonta. Naime, zbog niskih cena struje EPS nije mogao da izdvoji sredstva koja su bila dovoljna da se remonti obave na kvalitetan način, pa su remonti vršeni samo u onom nužnom obliku. Naravno, to je imalo odgovarajuće posledice. Četvrti problem su bili izuzetno veliki gubici, kako u prenosnoj, tako i u distributivnoj mreži. U prenosnoj mreži su se kretali oko 3%, a u distributivnoj oko 15%. Još jedan problem, koji bih istakao kao bitan za taj period, to je bio problem velikih potraživanja EPS-a, nenaplaćenih potraživanja, problem koji je verovatno i danas dominantan u EPS-u. EPS nije uspevao da naplati sva potraživanja od potrošača, kako domaćinstava, tako i privrede. Godine 1997. ta potraživanja su se kretala oko milijardu i 300 miliona dinara. Da nije sve tako crno bilo u EPS-u, želim na kraju da pohvalim EPS u tom periodu pre 2000. godine, za sve ono što je uradio u toku NATO agresije. EPS se tada pokazao kao vrlo stručan, vrlo kvalifikovan i vrlo profesionalan sistem, koji je uspeo da otkloni vrlo brzo i efikasno posledice NATO agresije, odnosno dejstva NATO agresora po objektima Elektroprivrede Srbije. Kakva je danas situacija u EPS-u? Dolaskom DOS-a na vlast 2001. godine nije preduzeto ništa na restrukturiranju EPS-a, iako je tada bilo nekih najava da će se početi sa tim poslom, pa su pravljeni neki normativi, po kojima je tada procenjeno da u EPS-u ima čak oko 30 hiljada radnika viška. Međutim, osim izvlačenja podzemne eksploatacije iz sastava EPS-a, ništa drugo nije urađeno u tom pogledu. Dolaskom DOS-a na vlast odmah je višestruko povećana cena električne energije. Od prosečnih 25 para po kilovat satu 1997. godine, došlo se do cene koja se kreće u sledećem rasponu, evo najnovije obaveštenje od 1. jula ove godine, najjeftiniji kilovat sat košta 66 para, to je zelena zona – niža tarifa, a najskuplji kilovat sat košta 9,36 dinara, to je crvena zona – viša tarifa. Naravno, ovo su cene bez poreza na promet. Ne znam da li je neko izračunao prosečnu cenu koja danas važi u EPS-u, ali smatram da je ta prosečna cena daleko iznad pet američkih centi po kilovat satu. Evo, mogu čak i da to dokumentujem jednim beogradskim računom. Na potrošnju od 74 kilovat sata, račun je, bez poreza na promet, znači, utrošena električna energija plus fiksni deo – 271 dinar, što znači oko četiri dinara po kilovat satu, što je znatno više od pet američkih centi. I pored ovakve situacije koja trenutno vlada u Srbiji, gde je prosečna cena povećana preko 10 puta za zadnje tri i po godine, ministar tvrdi da nije dostignuta ekonomska cena, odnosno nije dostignut nivo ekonomskih cena, što znači da treba da očekujemo i dalje povećanje cena električne energije. Sve je to lepo, međutim, ovih dana je beogradska distribucija štrajkovala i na njihovoj poslovnoj zgradi su stajali plakati na kojima piše – štrajk zbog pljačke naroda. I oni sami su shvatili da se radi o pljački naroda i zbog toga su stupili u štrajk. Što se tiče remonta, treba reći da su remonti u prošloj i pretprošloj godini izvršeni na znatno kvalitetniji način nego što je rađeno ranije, da je to posledica donacija koje su stigle u ovom periodu i kredita koji su uzeti od stranih finansijskih institucija. Ali, ostaje pitanje zašto nismo izvršili te remonte sopstvenim sredstvima, ako je cena već toliko povećana. Gde su te pare utrošene, zašto ih ne možemo izdvojiti za remonte naših kapaciteta. Ono što mi je takođe privuklo pažnju jeste činjenica da i ovih dana imamo remonte u nekim našim postrojenjima, da su neki strani donatori prisutni. Međutim, pored donacija koje su poslali, oni su poslali i svoje revizore da kontrolišu kako se donacije troše, što očigledno govori o poverenju koje imaju u vas kao rukovodstvo Ministarstva, odnosno kompletnog EPS-a. Sledeća stvar je pitanje gubitaka u energetskom sistemu. Postavljam pitanje gospodinu ministru, pošto verovatno, po funkciji i prirodi stvari, mora biti upoznat sa tim – kakav je nivo gubitaka danas u prenosnom sistemu i distributivnoj mreži? Da li je taj nivo na onom koji sam malopre pomenuo, iz 1997. godine, ili su gubici umanjeni, što bih pozdravio, ali nemam te podatke. Takođe, želim da napomenem da je proizvodnja, i pored ovih kvalitetnih remonta koji su izvršeni u prethodnoj godini, 2003. godine bila neznatno veća od proizvodnje 1997. godine. Ukupna proizvodnja u 2003. godini bila je 36 hiljada gigavat sati, a 1997. godine je bila 35 hiljada i 128 gigavat sati, što znači da se radi o vrlo malom, neznatnom povećanju proizvodnje, iako su ogromna sredstva uložena u remonte i, kako vi kažete, da je sistem na znatno višem nivou. Sledeće pitanje je pitanje nenaplaćenih potraživanja. Ministar je sinoć u emisiji na BK televiziji rekao da sada nenaplaćena potraživanja od privrede i građana, znači domaćinstava, iznose oko 32 milijarde dinara, odnosno po 16 milijardi i tamo i ovamo. Voleo bih da napravimo komparaciju sa onim iznosom koji sam pomenuo za 1997. godinu i videćemo da je realno potraživanje EPS-a sada znatno veće nego što je bilo 1997. godine. Takođe, treba reći da je dolaskom DOS-a na vlast došlo do diskriminacije potrošača, tako da potrošači u Beogradu plaćaju utrošenu električnu energiju na jedan način, a potrošači u drugom delu Srbije na drugi način. Evo na primer, ovo je račun kojim se plaća struja u Beogradu. To je račun kojim se plaća po završetku obračunskog perioda za energiju koja je utrošena. Znači ona je stvarno utrošena. U unutrašnjosti sve distribucije, osim beogradske, obračunavaju energiju na drugi način, odnosno tamo potrošači plaćaju akontaciju, pa ako do 15. u mesecu ne platite (možda je to promenjeno, ali je ranije bilo tako) akontaciju za naredni mesec, od 15. se zaračunava kamata. Radi se o diskriminaciji koja nije bila ranije prisutna u Srbiji. Takođe, dolaskom DOS-a na vlast ukinuta je dnevna niža tarifa, tako da smo sada dobili samo mogućnost da koristimo jeftiniju struju u kasnim noćnim satima, od 24 do 7 sati ujutru, što naravno utiče i na potrošnju, na strukturu potrošnje, ali utiče i na sve nas kao potrošače i građane u Srbiji, i to naravno negativno. Na kraju, dolaskom DOS-a na vlast pojavila se u Srbiji energetska mafija, predvođena Vukom Hamovićem i Vojinom Lazarevićem, odnosno firmom I-Ef-Ti, koja je, što smo i utvrdili na Anketnom odboru, na nezakonit način trgovala strujom u Srbiji, kupovala, uvozila, izvozila itd. i time oštetila i EPS, i NIS, i državu za ogromne iznose. Naravno, očekujemo da organi, koji treba da preduzmu određene mere, to i učine. Sada da se vratim na zakon. Ovaj zakon, pored onoga što je pozitivno, to je strategija razvoja energetike, koja se pominje u zakonu, i politika u oblasti energetike, po našem mišljenju ne nudi nešto posebno dobro Srbiji. Zakon je dosta konfuzan i uglavnom je usmeren na rušenje EPS-a kao jedinstvenog tehničko-tehnološkog sistema. Možda je, čak, u ovu skupštinu trebalo ući prvo sa strategijom razvoja energetike, pa tek onda sa zakonom. Možda bi to bilo pametnije i adekvatnije. Da prvo utvrdimo šta želimo postići u ovoj oblasti u narednom periodu od deset i više godina, pa tek onda da svemu tome prilagođavamo i zakon. Ovaj zakon razdvaja energetske delatnosti, pa tako sada imamo posebno razdvojene proizvodnju, preradu, prenos, distribuciju, trgovinu, upravljanje prenosnim sistemom, upravljanje distributivnim sistemom itd. Vladi je ostavljena mogućnost da formira od postojećeg EPS-a dva nova preduzeća, ako sam dobro razumeo član 181. Jedno je za prenos i drugo za proizvodnju, distribuciju i trgovinu električnom energijom. Nejasno je ovde kako će se između distributera i kupca ugraditi trgovac. Naime, u članu 3. pominje se, kada se govori o distribuciji, da je to prenošenje energije preko distributivnog sistema radi isporuke energije, osim snabdevanja. To upućuje da distributer nije onaj krajnji u lancu do kupca i da će između distributera i kupca biti neko drugi. To je trgovac. Postavlja se pitanje kako će se on ugraditi ako distributer, koji je vlasnik distributivne mreže, ne želi ustupiti svoju mrežu za prenos energije. Ne može se električna energija nositi u paketima ili kofama. Zakonom su predviđene dve agencije. Agencija za energetiku i agencija za energetsku efikasnost. To je stara priča koja se ponavlja iz vremena DOS-a, kada su se samo osnivale uredbama agencije, a sada se osnivaju zakonom, dok je suština ista. Međutim, u članu 15. stoji da agencija za energetiku obavlja poslove koji su joj određeni - kao poverene, što znači poverene od strane Ministarstva energetike, odnosno da ti poslovi izvorno pripadaju Ministarstvu energetike. Pa, ako pripadaju tamo, zašto ih Ministarstvo onda i ne obavlja, nego ih prenosi agenciji, odnosno osniva agenciju da bi se ona bavila tim poslovima. Što se tiče druge agencije, nekada je postojao Savet za racionalno gazdovanje energijom pri Ministarstvu. To je bila ideja nekih vaših koalicionih partnera iz ranijeg saziva. Taj savet nije dao neke efekte, a postojale su i neke direkcije koje su se bavile tim problemima u okviru EPS-a, a pošto se radi o visokostručnim poslovima, moglo je to da se ostavi i dalje pri Direkciji EPS-a, da ona te poslove i dalje radi. Izneću i nekoliko konkretnih stvari. U članu 2. ne pominje se ugalj kao energent. Sinoć je ministar pokušao da to objasni, da se ne pominje ni nafta, međutim, nafta se pominje. Nafta se pominje kao energent i ovde je trebalo samo ugalj pomenuti kao energent, u članu 2. gde su definisani energenti, odnosno trebalo je reći - pored prirodnog gasa, nafte, trebalo je staviti i ugalj. Da vas podsetim, ugalj je energent kojim se proizvodi 70% električne energije u Srbiji. I u narednih 50 godina ugalj će biti osnovni energent za proizvodnju električne energije. Ne treba ga tek tako izbaciti iz ovog zakona, da se čak on i ne pominje. Čini mi se da treba malo više pažnje obratiti na član 79. ovog zakona, odnosno da ga treba korigovati i promeniti. U ovom članu utvrđena je obaveza vlasniku poseda nekretnine na kojoj se nalazi energetski objekat da mora na određen način vršiti održavanje tog energetskog objekta, odnosno da mora uklanjati, kako ovde stoji: drveće ili drugo rastinje oko energetskog objekta ili ispod ili iznad mreže. Ukoliko on to ne radi, taj posao će uraditi vlasnik energetskog objekta, ali će troškove ispostaviti vlasniku poseda odnosne nepokretnosti na kojoj se objekat nalazi. Molim vas da shvatite - u Srbiji je veliki broj tih objekata na imanjima ljudi koji su stari preko 70 godina, čija deca nisu tu ili su ta domaćinstva napuštena. Ko će izvršiti ovo o čemu se priča u članu 79. Neko se možda nalazi u Kanadi 20 godina i nije tu uopšte. Do sada to nije bila praksa, bila je obaveza vlasnika energetskog objekta i trebalo bi i dalje to tako da ostane. Zamolio bih vas da intervenišete u ovom članu na taj način. Evo, nisam stigao sve da završim, ali biće prilike da se o detaljima više kaže.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić, a neka se pripremi Milovan Radovanović.
Dame i gospodo, Predlog zakona o energetici, koji je pred nama, unekoliko se razlikuje od predloga koji je skoro godinu dana bio i na stručnoj, i na javnoj, i na političkoj raspravi, i bio na dnevnom redu ove skupštine oktobra 2003. godine, i kao svaki predlog kod kojeg se vrše izmene na osnovu predloga koji nije bio u primeni te su izmene manjkave, doslednost izmena je manjkava. A najgore je u prelaznim i završnim odredbama, kojima se više kao privid ili pokušaj stvaranja privida kozmetičkih izmena daje poruka da se nešto što je neminovan rez u energetici Srbije učini nevidljivim, bezbolnim i da se nemogućim napravi nešto što treba da bude reforma, da bude uspešno, da bude popularno. Meni kao pripadniku opozicione poslaničke grupe trebalo bi da bude drago što će Vlada u primeni ovog zakona imati problema i to ogromnih, upravo zbog nejasnoća u prelaznim i završnim odredbama, ali mi nije drago zbog toga što ćemo probleme da trpimo svi, a ključno - energetski sistem zemlje. Ukratko, za period od 14 godina i za vlade između 90-te i 2004. godine, bez kvalifikacija ili diskvalifikacija vlada, ovakvih ili onakvih, koalicionih, principijelnih, demokratskih ili kakvih god, nego samo kao glavno - što su te vlade ostavile kao posledicu na energetske sisteme. Prvo, Republička vlada 1990-1992. odnosno 1992-1993. godina, biće zapamćena po pokušaju stvaranja jedinstvenog energetskog sistema, ali u suštini glavna posledica je prelivanje sredstava Elektro Vojvodine i pljačkanja jednog resursa, koji je iz raznih razloga radio mnogo bolje nego što su to radile druge elektrodistribucije. Blizu su Elektrodistribucija Beograd i Kraljevo. Druga Vlada od 1993. do 1997. je proizvela potpuni budžetski mrak kada je u pitanju energetski sistem zemlje i krađu, očiglednu krađu svake vrste novca koja je bila u energetici. Vlada između 1997. i 2000. imala je ogromnu, nikad ponovljenu teškoću sa ogromnom štetom koju je od bombardovanja pretrpeo elektroenergetski sistem Srbije, tako da u tom periodu ne možemo govoriti ni o čemu drugom kao o politici Vlade u energetskom sistemu, osim kao o nečemu što je saniranje štete. Vlada između 2000. i 2003. suočila se sa onim sa čim se inače suočavaju reformske vlade, a to je kao kad udarite na monopol, na društvo koje se menja od jednopartijskog u glavi, jer jednopartijsko je stanje duha, a ne naziv sistema. Dakle, kada udarite u monopol, onda mobilišete sve one koji su protivnici promena u jasan pokret otpora promenama. Neko to artikuliše politički, neko interesno, neko sindikalno, ali u svakom slučaju imate ogromnu mobilizaciju otpora bilo kakvoj vrsti promena u velikim sistemima. Ta vlada između 2000. do 2003. je u suštini donela, po meni, bolji Predlog zakona nego što je ovaj pred nama, ali to je cena volje da reforme budu uspešne, a ne popularne, i videće i ova vlada da je zabluda da se mogu sprovoditi reforme koje će kod bilo koga biti popularne. Šta je suština Predloga zakona, odnosno akcenat koji hoću da dam, kada je u pitanju zakon o energetici koji je pred nama. Suštinsko pitanje kada su veliki sistemi u zemljama koje se menjaju, kao što je to Srbija, jeste da vam svako s kim hoćete da stupite u finansijski kontakt, kreditiranje, finansijsko poslovanje, izvoz, uvoz, šta god hoćete, poslovna efikasnost, postavlja vam pitanje vrlo jednostavno, koje glasi – koliko šta košta u velikom sistemu, bilo to EPS, bio to NIS, bili to rudnici, bilo to Srbijašume, bilo to Srbijavode, koliko šta košta u velikom sistemu? Standardan odgovor je da to ne može da se izračuna. Ako čujem na pitanje koliko šta košta u tom sistemu, da ne može da se izračuna, onda u mom jeziku to znači da neko mulja s novcem. To je suština manjkavosti ovog predloga zakona, što ostavlja tarifni sistem. Bila sam žestok kritičar tarifnog sistema onda kada je sa ili bez "moja" Vlada, ali u svakom slučaju Vlada o kojoj će se dugo pričati kao najuspešnijoj Vladi u Srbiji, moja Vlada sa premijerima Zoranom Đinđićem i Zoranom Živkovićem je Vlada koja je isto imala problem sa onima koji se opiru promenama, zadržala tarifni sistem. Šta u onome što je tarifni sistem ne valja? Ništa ne valja. Ministar Naumov dobacuje i u svom uvodnom izlaganju je zaboravio kada je bio poslanik šta je mislio o ministrima koji dobacuju narodnim poslanicima. Za razliku od vas, jednako kritikujem tarifni sistem i kada podržavam Vladu i kada ne podržavam Vladu. Predsednički kandidat Tomislav Nikolić dobacuje, zaboravljajući da ne voli kada mu dok govori za govornicom neko dobacuje, ali ovo su narodni poslanici, a ministru je to nedopustivo. Koliko god s porukom Aleksandra Radosavljevića, moram da prenesem njegovo čuđenje za energičnost pri uvodnom izlaganju o zakonu o energetici. Dakle, tarifni sistem. Kada pitate koliko košta kilovat čas, odgovor je – ne zna se. Kada pitate, koliko košta prenos električne energije, odgovor je – ne zna se. Kada pitate koliko košta distribucija električne energije, odgovor je – ne zna se. Ono što dobijete kao zbir na svom računu ne znate zašto i koliko zaista to košta. Naš predlog, s kojim smo imali velikih teškoća sa energetskim lobijima i interesnim lobijima sa kojima se sudara i ova vlade, nažalost ove vlade vi tom lobiju popuštate, popustili ste i platićemo svi zajedno visoku cenu što ste popustili ovom lobiju, ono što smo tražili je da cena kilovat časa bude izražena kao u svakom normalnom svetu kroz cenu proizvodnje, cenu prenosa, cenu distribucije i odgovarajući iznos poreza po kilovat času. Ovako imate situaciju da u Srbiji jedna distribucija posluje dobro, jedna distribucija prikuplja sredstva i zaista daje svoj kilovat čas po ceni proizvodnje, a druga distribucija ne, i onda imate direkciju unutar EPS-a koja, u suštini, vrši prelivanje sredstava između elektrodistribucija. Pokušaj da se krajnjem kupcu na bilo koji način jasno odgovori koliko šta košta u velikom sistemu neophodno je da bude uspešan, jer to isto pitanje ne postavljaju samo građani Srbije, kojima je najvažnije. Dakle, koliko košta moj kilovat čas, šta je to što tebi plaćam za isporučenu električnu energiju? Mnogo je važnije što će Vlada taj razuman odgovor morati da nađe međunarodnim finansijskim institucijama koje insistiraju na restruktuiranju velikih sistema. Da li je kupac kvalifikovan ili tarifni, svejedno je. U ovom trenutku on ne zna tačno koliko košta ono što mu Elektroprivreda naplaćuje. Generalno, i kada bi dali političku notu, šta je razlika u energetskoj politici između 1990. i 2001. godine, i od 2001. naovamo, jeste da ste između 1990. i 2001. godine imali nestašice struje i nije bilo struje, a posle 2001. godine imamo struje. Bar jedna dobra vest. Jedna po jedna, valjda ćemo stići do ukupno dobrih vesti za građane koji koriste električnu energiju. Ideja o tome da EPS ostane jedinstven sistem, to je ideja koja je plod dogovora između Sindikata EPS-a i Vlade, i kao takva, pravo Vlade da izvrši kozmetičku izmenu vertikalnog sistema koji je podeljen na dva preduzeća. Šta će to značiti za građanina? Apsolutno ništa. Dakle, nije mi važno da li ne znam da me krade Elektrovojvodina ili Elektrokraljevo. Hoću da znam ko krade unutar EPS-a i ko od mene, direktno kao potrošača, uzima višak novca za ono što je plaćanje kilovat časa. U Srbiji teško možete da nađete nekoga ko može iz prve da vam protumači tarifni sistem – crveni, plavi ili zeleni, i to je napravljeno namerno. Zbog toga sam ogroman protivnik tarifnog sistema, na znanje svih prethodnih ministara energetike i njihovih zamenika, jer smatram da ako se cena električne energije može svuda u svetu iskazati kroz ove četiri stavke – proizvodnja, prenos, distribucija i porez, onda može i u Srbiji. Ono što je važno napomenuti za sve one koji su protiv ovog zakona, sa idejom da je to rasprodaja elektroprivrede i da je to stvaranje monopola, naprotiv. Neregulisanost tržišta, neregulisanost oblasti energetike je ono što stvara monopole. Borbenost monopola je zadatak svake reformske vlade u ovoj zemlji koja sebe stvarno hoće da zove reformskom. Razlog zašto je Vlada odustala od javnog snabdevača ili velikog trgovca, kojeg sam bila žestok kritičar, upravo je u ideji ljudi iz EPS-a da im ne treba neprofitni posrednik u preuzimanju količine električne energije po minimalnoj ceni. Ideja, sama po sebi je dobra. Znači, ako imate javnog snabdevača koji je pod kontrolom Skupštine, a u nadležnosti Vlade, koji je u obavezi da za tarifne kupce, kako se ovde zovu, ili za potrošače uopšte, preuzme neku količinu električne energije po minimalnim cenama i da je kao takvu distribuira, onda je to kao ideja dobro, ali fali rešenje za profitnost takve organizacije i fali status tržišta u energetskom sistemu Srbije. Zašto sam još protiv tarifnog sistema. Njega ne mogu da nose tehnološki, ono što je niskonaponska mreža i satovi po kućama. Dakle, imate elektroprivredu i ministra energetike koji kaže – dajem vam super nov tarifni sistem, imaćete jeftinu struju, zelenu, žutu, roze, kako hoćete tarifne sisteme u nekakvim skalama u određenim delovima dana ili uopšte. Nemate niskonaponske elemente u svojoj kući da uopšte obradite ono što vam je takoreći velikodušna ponuda EPS-a, agencije po članu 15. ili ministra energetike posredno. Dva energenta su zapostavljena u ovom zakonu, manje-više. To su nafta i gas, i to potpuno nepravedno. Vratiću se na priče o vladama. Dakle, podsetiću vas na priličnu politiku tuču unutar jedne stranke o NIS–rafineriji 1990, 1991. i 1992. godine, gde je čak bilo važno gde će biti sedište Naftagasa, pri čemu je jedino prirodno da sedište tog preduzeća bude u Novom Sadu. Manjkavost zakona i posledice koje će proizvesti je što ministar energetike, EPS i stručnjaci znaju šta se mora učiniti i samo sopstveni strah vas sprečava da u jednom koraku uradite ono što ovim zakonom predlažete da se uradi u tri koraka. Izgubiće se vreme. Samo ćete dati krila onima koji su inače protivnici promena, dakle otporu promenama, u tome da će ovo pročitati kao nadu da nikakvih promena u stvari neće ni biti. Ako sada imamo devet elektrodistribucija ili deset sa Kosovom, da ne spominjem Trepču i sve ono što nažalost neće biti tema u ovoj skupštini, dakle kosovske elektrane, i kažete da ćete od tih devet da pravite četiri, sever, istok, zapad i jug... Ministar dobacuje - gde je to. Za razliku od vas, ministre, pažljivo sam pročitala zakon i mogu da vam citiram do onoga što su delovi koji se razlikuju i koji su slični. Ponavljam vam, dok ste bili poslanik, smatrali ste ovakvo ponašanje ministra nedopustivim, što razumem. Slabost je osnovna osobina ljudi, slabost karaktera. Ipak je on samo muškarac. Tu se ništa ne može. Dakle, ministre, bez dobacivanja poslaniku koji govori. Međutim, nema ni naznaka o razgovoru ili o temi kada je u pitanju NIS–rafinerija Novi Sad, dakle, ono što će biti kao jedno veliko javno preduzeće tema ove skupštine ponovo. Za prirodni gas nedostaje javni snabdevač, dakle veliki snabdevač, i nedostaje ono što u agenciji, kada govorite o tarifnim sistemima, dakle ono što je cena prirodnog gasa kao energenta, iz prostog razloga što imate trenutnu situaciju i na to treba da se odnosi ovaj zakon, bez obzira što ministar tvrdi da se to ne nalazi u zakonu. Imate situaciju da se veliki broj domaćinstava u Vojvodini greje na gas, da je gas donedavno bio jedina usluga domaćinstvima, koja nije tretirana kao usluga domaćinstvima nego kao usluga pravnim licima, odnosno poslovnim licima sa iznosom poreza. To je ukinuto, ali i dalje ostaje problem razvoja gasne mreže, što je predmet strategije, i slažem se sa ministrom da strategija i problem idu posle zakona. To je jedino logično. Ne može prvo strategija pa onda zakon. Generalno, program izgradnje gasne mreže, održavanje gasne mreže, tenderi za gasne mreže, popularizacija gasa kao prirodnog energenta u stanovništvu i konačan odgovor na pitanje koliko šta košta mene kao građanku ili građanina je osnovni razlog zašto uopšte postoji Ministarstvo energetike. Sa željom da ministar energetike sarađuje sa poslanicima sa manje nervoze, a više energije, nadam se da će i u primeni ovog zakona Vlada Republike Srbije pokazati sposobnost koju za sada ne vidimo.
Reč ima ministar Naumov.
Ne mislim da odgovaram. Hoću da kažem da možda muškarac nisam, ali sam kavaljer, što za gospođu Čomić ne može da se kaže da je dama.
Molim poslanike i ministre da se ubuduće uzdržavaju od ovakvih izjava i one netačnosti o dobacivanju i ovoga. Nastavljamo sutra rad u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuju 103 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika i da postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Dragan Vuksanović, Marko Đurišić, Snežana Lakićević-Stojačić, Milorad Belić, Dušan Mrvoš, Sava Urošević, Goran Paunović, Meho Omerović, Milovan Marković, Goran Knežević, Slobodan Vučković, Boško Ristić. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ENERGETICI (načela; pojedinosti) Reč ima ministar, gospodin Naumov.