Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 114 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 109 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: narodni poslanik Mladen Grujić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača Lazara Krstića, ministra finansija i Igora Mirovića, ministara regionalnog razvoja i lokalne samouprave, pozvao da sednici prisustvuje i Ljubiša Milosavljević, državni sekretar u Ministarstvu finansija i Radmila Jagodić, pomoćnik ministra finansija. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o 1. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O JAVNOJ SVOJINI. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici prof. dr Janko Veselinović, Srđan Milivojević i Srđan Miković. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Jako Veselinović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, drago nam je da je gospodin Krstić tu. Nije ga bilo u petak. Verovatno ste, gospodine Krstiću, spremali namete za građane Srbije. Verovatno će od ponedeljka igrati ili argentinski tango, grčki sirtaki, ili šumadijski rokenrol. U svakom slučaju, posle svih tih igara obično igrači ostanu bez odeće. Ali, drago nam je da ste danas tu. Moći ćete da nam odgovorite na neka pitanja. Nadam se da ste pri karaju i sa nostrifikacijom diplome, ali da ste prihvatili naš Predlog zakona o izmenama Zakona o visokom obrazovanju, ne biste imali taj problem.
Sve je to divno, gospodine Veselinoviću, ali vas molim da se vratimo na amandman, pošto je to predmet rasprave.
Tako je. Ne biste imali taj problem, ali u pravu ste predsedavajući. Zašto smo mi danas uopšte ovde? Danas je nedelja. Pošto ovaj prenos verovatno neće ići direktno, zbog toga kažem možda ćemo ići i u nekim ponoćnim časovima, ako se varam, ispravite me. Mi smo ovde, pre svega, zbog nesposobnosti ove republičke Vlade. Ova Vlada imala je ceo dosadašnji mandat, gotovo godinu i po dana da sprovede Zakon o javnoj svojini. Ona po tom pitanju nije učinila ništa, gospodine Krstiću. Ne služe zakoni, gospodine Krstiću, da bi ministri, kada se vrate sa stranačkih aktivnosti, juče ih je u Vrbasu bilo desetine automobila, gospodine Krstiću, koja su trošila državni novac, ne služe zakon da bi pridržavali prozore, kada dođu sa tih putovanja da provetre svoje kancelarije, ili posle pet, šest meseci kada ministri za vreme rekonstrukcije ne uđu u Vladu, pa uđu novi ministri, da bi provetrili te prozore. Ne služe zakoni da bi pridržavali prozore. Oni, gospodine Krstiću, služe da bi se primenjivali. Ova Vlada u koju ste vi sada ušli, verovatno i sami zbunjeni, nije primenila jedan veoma važan zakon. Ova vlada nije obezbedila da se popiše imovina javnih preduzeća. Dakle, godinu i po dana, koliko ste na vlasti, niste uspeli da popišete imovinu javnih preduzeća. Gospodine Krstiću, za tih godinu i po dana je većina tih objekata mogla da se sagradi. Vaši direktori „Železnica“, PTT, „NIS“ gasa, nisu bili sposobni da popišu tu imovinu. Kako ćete vi, gospodo, raditi nešto drugo, kada vi za godinu i po dana niste mogli da uradite posao za koji je potrebno realno nekoliko meseci? Danas smo se mi sastali ovde, u nedelju, da produžimo važenje ovog zakona za još godinu dana. Pre tri – četiri dana ste nam dostavili predlog da to bude produžetak za šest meseci. Šta se desilo, gospodine Krstiću, za tri dana pa ste predložili produženje za godinu dana? Da li to kod vas ide po sistemu – daj za šest meseci, valjda ćemo završiti. Ne, daj za godinu dana, možda će u međuvremenu biti izbori pa nećemo moći da u tom periodu popisujemo imovinu, gde da se bavimo još imovinom. Šta se desilo za ova tri dana, verovatno ćete nam gospodine Krstiću objasniti zbog čega ste produžetak umesto sa šest tražili na 12 meseci? Dakle, vi za godinu dana niste uspeli da popišete zgrade, garaže, neke saobraćajnice na kojima usput raste korov, kako ćete aktivirati tu imovinu? Kako ćete aktivirati imovinu za koju uopšte ne znate da je imate? Nažalost, i zbog toga sam ja protiv odlaganja ovog roka, mnoge od tih zgrada, objekata, zvrlje prazne. Možda bi se one mogle aktivirati da znate da ih uopšte posedujete. Dakle dragi poslanici, dragi građani Srbije, danas smo mi ovde da bi raspravljali o produžetku važenja zakona po kome su javna preduzeća bila dužna da popišu svoju imovinu i da podnesu zahtev za njenu uknjižbu javna preduzeća i društva kapitala. Ona to nisu uradila jer direktori tih javnih preduzeća, gospodine Krstiću, imaju male plate pa nisu bili zainteresovani. Direktor „Železnica“ verovatno je nezainteresovan za taj posao zato što ima malu platu. Gospodin Bajatović je nezainteresovan, verovatno ima malu platu pa se nije ni setio da to uradi, ali ste tu bili vi, odnosno vaši prethodnici, gospodine Krstiću, da ih podsetite na to, to je vaša zakonska obaveza da sprovodite zakone. Gospodine Stefanoviću, i vaša je obaveza da vodite računa o sprovođenju zakona. Ovaj skupštinski dom, između ostalog ima i nadzornu funkciju. Da li je moguće da niko u vašem kabinetu nije zadužen za to da vam kaže – gospodine predsedniče Skupštine, ovi zakoni se ne primenjuju. Ova vlada ne radi ništa po tom pitanju, Dajte da zakažemo nadležne odbore na kojima bi to raspravili. Dajte da pozovemo ministra u Skupštinu pa da vidimo šta je sa primenom tih zakona, nego vam dostave u sredu ili četvrtak predlog za izmenu zakona u kome umesto dve godine piše – dve godine i šest meseci, pa vam za dva dana posle dostave novi predlog u kome piše tri godine. Gospodine predsedavajući, i vi, i skupštinska većina i zamenik predsednika koji će sada nastaviti da vodi ovu sednicu, odnosno potpredsednica, predsednik moguće da ide da gleda tenis jer ima obave u Vrbasu, ali u svakom slučaju i vladajuća većina ima odgovornost zbog toga što se mi danas nalazimo ovde, ne zato što mi danas radimo, mi hoćemo da radimo, nego što se nalazimo ovde da raspravljamo o neprimeni jednog zakona bez ijedne jedine sankcije za one koji ovaj zakon nisu izvršavali, bilo da se radi o direktoru „Železnice“, PTT, direktoru NIS gasa, bilo da se radi o direktoru javnih preduzeća kome ste vi ili naše kolege na vlasti, sasvim je svejedno, vi ste bili dužni, gospodo iz Vlade, iz vladajuće koalicije, da vodite računa da se taj zakon primeni. Danas ističe rok i gde sada? Verovatno će u narednim danima stizati u ovu skupštinsku salu zakoni koji će imati samo jedan jedini član - umesto reči „12 meseci“ zamenjuje se rečju „18 meseci“, „24 meseca“, kao što smo skoro imali sa Zakonom o javnim beležnicima. Svi ti zakoni čuvaju neke prozore da se ne otvore više nego što trebaju ili da ih vetar ne zalupi. Dakle, ne primenjujete zakone, gospodo. Zašto donosite zakone koje ne primenjujete? Zašto ne primenjujete zakone koje je donela prethodna Vlada? Zbog čega sam protiv produžetaka roka za primenu ovog zakona? Prvo, ne može biti produžetka roka bez jasnih merila kako će u narednih 12 meseci, kako ste predložili ovaj zakon, biti primenjen. Dakle, desiće se kao i za ovih 24 meseca, zakon neće biti primenjen. Nema sankcija, nema parametara, nema izveštaja. Pa, mora se znati koliko jedržavnih službenika neophodno da popišu imovinu. Mora se znati kada dostavljaju izveštaje, gospodine Krstiću. Mora se znati šta ako tu imovinu ne popišu, odnosno ne podnesu zahtev za upis, kakvu kaznu snosi odgovorno lice u tom pravnom licu, kakvu kaznu, ukoliko zakon ne bude sproveden, snosi predsednik opštine, gradonačelnik, vi i svi ostali u tom lancu. Pa, nije ovo rešenje. Gospodine Krstiću, došli iz jedne uređene zemlje u jednu neuređenu. Evo, nažalost, ni ta vam diploma ne važi ništa zato što ne postoji sistem. Gospodine Krstiću, da li ćete uspeti izboriti se sa ovim aždajama koji, sem političkog urlika, ne znaju ništa drugo, koji su ušli u politiku zato da bi dobili na sledećim izborima 40%? To što će građani ostati goli, to njih nije briga, gospodine Krstiću. Lepo je što ste se vi setili da primate četiri plate za jednu. To je za svaku pohvalu, ali i vaše kolege primaju te plate, pa im ne pada na pamet da to kažu. Rekli su da neće više biti službenih automobila, to je, istina, pokretna imovina, sa rotacionim svetlima. Pa, nikad ih više nije bilo. Nikad se u jednu tako malu opštinu, kao juče, nije sjatila ta bolumenta od predsednika Vlade, potpredsednika Vlade. Zar niste trebali da pričate o ovim merama koje nam u ponedeljak podnosite? Ne, oni su bili u Vrbasu. Mi smo protiv ovog produženja roka i zbog toga što smatramo da bi trebalo doneti izmene i dopune zakona koje bi bile celovitije, koje bi predviđale jasne parametre o kojima sam već govorio. Kakve su štete vezane za ne primenu ovog zakona? Velike, ogromene su materijalne štete. Njih će osetiti po svom džepu svi građani Srbije. Dakle, nema popisa imovine, nema njenog, nema mogućnosti da ta javna preduzeća preuzmu obavezu po osnovu kredita na sebe umesto što to sada ide na državu. Zašto? Pa, nemaju upisanu imovinu i ne mogu onda da upišu hipoteku i onda se dug javnih preduzeća prikazuje kao dug države u celini i zato vi ove pare iz Emirata, koje ćete možda dobiti, ćete morati da upumpate u razduživanje velikih gubitaša. Možda bi drugačije razmišljali kada bi odgovarali svojom imovinom. Uvek vam je neko drugi kriv. Ne mislim na vas, gospodine Krstiću, pošto od vas, praktično, nismo čuli do sada ni reč jednu. Bili ste zauzeti nekim drugim poslovima, ali ova vlada vodi alibi politiku - svi su im krivi, osim njih samih. Prvo su se konstituisali, pa su se rekonstruisali, pa se sada konstituišu kako bi izašli na izbore. Šta od toga imaju građani? Niže plate, penzija da li će biti, veće cene, standard sve niži. Vi se slikate i pozdravljate vašeg predsednika na ulasku u Vršac sa pozdravom: „Dobro nam došli, gospodine predsedniče! Pa i taj je bilbord neko morao platiti. Gospodine Krstiću, da li vi znate za taj bilbord? Dakle, na ulazu u jedan grad u Srbiji stoji bilbord na kome piše: „Dobro došli, gospodine predsedniče!“ To je povodom dolaska gospodina Vučića u Vršac.
Gospodine Veselinoviću, molim vas, vratite se na temu dnevnog reda.
Nema veze sa ovom temom, ali na neki način ima, jer je i to nepokretna imovina koja je moguće vlasnik nekog javnog preduzeća. Vas su građani birali da sprovodite zakone. Vas su građani birali, mada bi mogli da pričamo o činjenici na koji način sada formirate većinu, ali nisu vas birali da bi odlagali primenu zakona. Ako nastavite ovim tempom i uz sve ove posledice koje ste imali, vi ćete, gospodine Krstiću, mandat ove vlade, ako bude u punom obimu, završiti sa 40 milijardi javnog duga, jer ste se za nepunih godinu dana efektivne vlasti zadužili za pet milijardi. Da li ste svesni, gospodine Krstiću, toga i da li ste svesni šta povodom ovoga…
Gospodine Veselinoviću, još jednom vas upozoravam da se vratite na temu dnevnog reda.
Ovo jeste tema dnevnog reda. Da li ste me pažljivo malopre slušali? Dakle, sada javni dug postaje i ono što bi mogao biti dug javnih preduzeća, predsedavajuća, zato što javna preduzeća nemaju mogućnost da stave hipoteku na svoju imovinu. Zašto? Zato što nije upisana. Zašto? Zato što je ova vlada bila nesposobna. Gospodo, politika je veoma ozbiljna stvar. Vođenje politike je veoma ozbiljna stvar. Gospodine Krstiću, stavite prst na čelo pre nego što sutra predložite mere građanima Srbije, vidite da li ima rezervi u javnom sektoru, da li ima rezervi u imovini javnih preduzeća, ali da bi to uzeli u obzir, morate prvo da popišete tu imovinu. Koliki su dugovi, gospodine Krstiću, prema tom javnom sektoru? Pa, vi ste sami, odnosno vaši, da kažem, nadređeni dali mogućnost građanima da ne plaćaju svoje obaveze koje proističu iz zakona i sada ćete na one građane koji savesno izmiruju svoje obaveze, prebaciti namete. To nije u redu, gospodine Krstiću. Nadam se da ćete se vi pobuniti protiv te politike i da ćete na vreme ukazati na nedostatke kao što ste neki dan ukazali na nedostatke vezane za nostrifikaciju diplome. Mi smo na to ukazivali puno meseci unazad. Hvala vam.
Hvala. Reč ima ministar Lazar Krstić. Izvolite.
Dobar dan. Drago mi je da sam prvi put u prilici da se ovde obratim. Tema, naravno nadao sam se da će to biti reforme i budžet inicijalno u Skupštini, međutim, moramo da se obratimo o ovom zakonu i sprečimo ovo prevođenje imovine javnih preduzeća u državnu svojinu. Hteo bih samo da odgovorim kratko, znam da je ministar Mirović dugo pričao o tome i u petak. Prvo, izvinjavam se što nisam mogao da budem tu u petak. Takođe, radili smo puno i na merama, ali ono u je čemu uglavnom, baš sam pogledao, prošaopetak, jesu bili sastanci sa investitorima, oni koji drže naše obveznice i sa onima koji će možda doći kod nas da investiraju u narednom periodu i pomognu oporavku privrede. Što se samog zakona tiče, vi ste rekli da nije sproveden i da ovde mi zapravo samo produžavamo, i da ova Vlada ne sprovodi zakone. Hoću samo da ukažem na to da je ovaj zakon usvojen 26. septembra 2011. godine i da ne sprovođenje tog zakona jeste nažalost nešto što na svaki način ne treba opravdavati, ali je nešto što je jedan sistemski problem koji postoji u državi i koji mi hoćemo da rešavamo sada. Trebalo ga je rešavati ranije, to nije problem samo ove Vlade, to je i problem i prethodne Vlade, ali ne želim time da se bavim. Želim da se bavim time šta ćemo raditi. Mi već to radimo sa strane registra zaposlenih na primer, mi ćemo po prvi put, nadam se do kraja ovog meseca, imati spisak zaposlenih u javnom sektoru i plate. Isto to ćemo uraditi i sa imovinom, kako u javnim preduzećima, tako i u lokalnoj samoupravi. Treća stvar, vezana oko toga da li je šest meseci ili 12 meseci pravi rok i zašto je postavljen rok na dve godine pre dve godine kada je zapravo ovaj zakon usvojen, jeste da mi nismo u tom trenutku imali ozbiljnu procenu. Verujem da je to zbog toga koliko je vremena potrebno da se sva ta imovina popiše. Ono što se sada radi, a što svi odlično znaju iz medija jeste da Ministarstvo ekonomije zajedno sa Ministarstvom finansija sprovodi jednu politiku gde želi da zapravo utvrdi stanje i status kvo kako u javnim preduzećima, tako i u svim drugim privrednim subjektima prema kojima država na jedan ili drugi način ima bilo kakav odnos. To je nešto što hoćemo da sprovedemo što pre, ali hoćemo takođe da to uradimo na način i da sebi damo neke rokove koji su realni kako ne bismo još jednom, u još neku nedelju za šest meseci od sada, dolazili u Skupštinu da produžavamo zakone jer je to loša poruka. Što se tiče zašto je zakon u poslednjem trenutku i po hitnom postupku sazivan, radi se o tome da i u ovom zakonu postoji naravno i mehanizam pretnje. Ovaj član o kom mi upravo pričamo govori da javna preduzeća ukoliko ne prijave svoju imovinu gube tu imovinu, odnosno ta imovina biva prevedena u državnu svojinu. Taj mehanizam pretnje nažalost ne funkcioniše, delimično i zbog toga što ne postoji dovoljno odgovornosti onih koji vode javna preduzeća u toku mandata ove Vlade, ili u toku mandata prethodne Vlade ili unazad 20 godina, nebitno. Ukoliko vi imate takav jedan mehanizam vi naravno da taj mehanizam hoćete da držite do poslednjeg trenutka kako bi što više imovine tih javnih preduzeća zapravo bilo uneto, odnosno upisano po ovom zakonu. I na posletku, 12 meseci smo u konsultacijama sa direktorima tih velikih sistema, kao i drugim ministarstvima ocenili da je to jedan rok koji je realan, i u kome ćemo zapravo moći da sprovedemo popis ove imovine. Takođe i rok koji odgovara roku koji imamo za lokalnu samoupravu po zakonu koji već stoji. I na posletku, vi ste u svom izlaganju rekli da vi podržavate, vi ste iskoristili - mi podržavamo ukidanje ovog člana. Nisam siguran na koga mislite pošto koliko ja shvatam bila su tri amandmana, sva tri su različita iz iste poslaničke grupe. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, povreda Poslovnika.
Predsedavajuća, član 116. u vezi člana 107. Imam mnogo razumevanja za to da je ovo ministru Krstiču praktično prvo obraćanje u ovoj Skupštini. Mislim da je zato važno da ga na samom početku opomenete i da mu kažete da mora da vodi računa o dostojanstvu Skupštine i da je apsolutno nedopustivo da kaže kako nije mogao da dođe u petak zato što je imao sastanak sa stranim investitorima. Dakle ministar finansija, gospodine Krstiću, za razliku od američkog sistema kod nas u našem parlamentarnom sistemu, ministar finansija prvo odgovara Narodnoj skupštini, a preko nje građanima. Razumem koji je značaj razgovora sa stranim investitorima, ali vaša Vlada je planirala dinamiku rada, poslala saziv za petak. O tome smo ovde razgovarali i vi ste morali da bude ovde. Zbog toga mislim podpredsednice, da je važno. Čudan je ovo dan, nije uobičajeno da Skupština radi nedeljom. Ogromne troškove pravimo građanima, ali da onda makar budemo efikasniji, da ne izazivamo, a pre svega da to ne radi član Vlade, reklamiranjem povrede Poslovnika, povreda dostojanstva Narodne skupštine i da možemo normalno da razgovaramo. Kada sam se već javio gospodine Krstiću, možda je ovo odmah prilika da kažete, tražili smo to, tražimo i sada, koji direktori kojih javnih preduzeća nisu podneli inicijativu, pa da onda o tome raspravljamo.
Gospodine Đuriću za to ćete imati kasnije prilike da kažete. Smatram da nije povređen član Poslovnika. Vlada je ovlastila ministra koji je prisustvovao sednici, tako da gospodin Krstić svojom izjavom da je bio sa stranim investitorima svakako nije ugrozio dostojanstvo Narodne skupštine. Reč ima Nebojša Stefanović.
Da odgovorim poštovanom kolegi da ne brine. Ovde su svi poslanici SNS za razliku od poslanika vaše poslaničke grupe, a o vašim amandmanima se raspravlja. Bilo bi bolje da su danas u Skupštini, da čuju raspravu o tri amandmana koja ste predložili ili su možda imali neka važnija posla, ali naši poslanici su ovde. Došli smo da raspravljamo ozbiljno o tri amandmana koja ste vi predložili. Doduše, kada čitamo tekst amandmana veoma je neobično za nas da su iz jedne poslaničke grupe došla tri amandmana u kome od jednog kaže – član 1. se briše, u drugom – tri godine se menjaju rečima dve godine i tri meseca, a u trećem – menjaju se dve godine i šest meseci. Prosto nismo sigurno da li ste ovu sednicu tražili da bi se samo još jedan dan radilo i da biste imali nekolik sati medijske promocije, ili ste zaista hteli nešto da promenite? Kada bi usvojili sva tri amandmana, ne znam koji bi smo primenili, na koji bi se odnosilo. To mi nekako deluje kao šala sa građanima Srbije. Kada govorite o Vrbasu, ne znam da li ste mislili na Bojana Pajtića i funkcionere Vojvođanske vlade ili ste mislili kada su Dragan Đilas i Pajtić na stepeništu ispred Vlade držali konferenciju za štampu pre neki dan. Ne znam kada ste videli više rotacije, u jednom ili u drugom slučaju. Međutim, vidim i jednu fascinaciju likom i delom Aleksandra Vučića kod vas, koja se prosto ne prekida. Ovde čak iako nema, iako se čovek ne pominje, iako nije nadležan kao član Vlade za ovo, ne postoji šansa da ga neko ne pomene iz vaše poslaničke grupe. U svakom slučaju, siguran da će ovaj posao biti urađen kako treba. Žao mi je što nismo uspeli da analiziramo kako je bila uspešna prethodna Vlada koja se ubila od efikasnosti pa za 10 godina nije uspela ništa da popiše ili za već koliko godina je bila u vlasti. Čini mi se da su vrlo uspešno neki ljudi počeli da popisuju njihovu imovinu po različitim ostrvima, različitim stranim bankama i of šor kompanijama. Mislim da je to suštinski problem zašto ovaj posao nije bio ranije urađen.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković, povreda Poslovnika.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo, koleginice i kolege narodni poslanici, gospodine ministre, smatram da je povređen član 27. u vezi za članom 161. Poslovnika Narodne skupštine. Nakon tvrdnje i praktično iskaza ovde predsednika Narodne skupštine koji se obratio kao narodni poslanik i postavio pitanje prava iz člana 161. Poslovnika Narodne skupštine, vi na to niste reagovali, niste ga prekinuli i skrenuli pažnju predsedniku Narodne skupštine, koji je sada govorio kao narodni poslanik da je pravo svakog narodnog poslanika da podnese amandman. Bez obzira da li smo iz iste ili različitih poslaničkih grupa, svaki narodni poslanik ima pravo da podnese amandman. Molim vas da omogućite tišinu. Ukoliko je nešto definisano Ustavom, ukoliko je nešto definisano Poslovnikom, ne može nijedan narodni poslanik da to kaže a da ga ne prekinete, da ga ne ukorite i da mu skrenete pažnju da je pravo svakog poslanika da predlaže amandman koji hoće. Imamo činjenicu da je jedna institucija, kao Vlada Republike Srbije u roku od tri dana dala praktično dva dijametralno suprotna predloga, da li je šest meseci ili godinu dana. (Predsedavajuća: Gospodine Mikoviću to nema veze sa povredom Poslovnika.) Da smo glasali pre tri dana bilo bi jedno. Sada se o drugome glasa.
Hvala gospodine Mikoviću. Smatram da nije povređen član Poslovnika, s obzirom da je gospodin Stefanović izrazio svoje mišljenje. Uopšte nije osporio pravo narodnih poslanika da podnose amandmane. To je moje mišljenje. Ukoliko želite, možete u Danu za glasanje da tražite da se izjasni Skupština. Gospodin Zoran Babić, povreda Poslovnika.
Gospođo predsedavajuća, povređeni su čl. 106. i 107. – govornik mora da govori o tački dnevnog reda i povređeno je dostojanstvo Narodne skupštine. Prvo, Vlada Republike Srbije je izabrana na demokratskim izborima iako su uslovi tih izbora bili… (Predsedavajuća: Gospodine Babiću držite se povrede Poslovnika.) … Povreda je Poslovnika, zato što Vlada Republike Srbije, o kojoj određeni narodni poslanici mogu da misle šta god hoće, ne mogu da je nazivaju bulumentom. To je osnovno vaspitanje koje se nosi od kuće. Ako želimo da gradimo državu jakih institucija, Vlada Republike Srbije je institucija koja može da se dopada ili da se ne dopada, mora da se poštuje. Sa druge strane, kada sam rekao član 106, ovde je spočitavano da direktori javnih preduzeća imaju basnoslovno velike plate. Imaju velike plate. (Predsedavajuća: Gospodine Babiću samo vas još jednom molim.) Samo ću vas podsetiti na jednu stvar. Ova Vlada Republike Srbije je donela Zakon o ograničavanju plata u javnom sektoru za razliku od prethodne Vlade kada je to bilo neograničeno i drsko visoko bez ikakvih ograničenja i bez ikakvog cilja.
Gospodin Veselinović, replika.
Poštovana predsedavajuća, po svemu sudeći sistem nešto ne radi najbolje. Prvo, pokazali ste da vodite, kako sam rekao, alibi politiku. Za sve vam je kriv neko drugi. Gospodine Stefanoviću, meni je vrlo zanimljivo sa vama raspravljati. Međutim, nikada nisam siguran gde ste vi, da li ste tu, da li ste tamo, da li ste na stepeništu kod figura Tome Rosandića ili nekih drugih. Ne mogu da nađem vaš položaj sasvim precizno. Nije, gospodine Stefanoviću, niko kriv ovoj Vladi što je nesposobna i što je najnesposobnija Vlada, kako to neki kažu, mnogo mnogo godina unazad. Ova Vlada u suštini i ne funkcioniše. Ona se igra kao konji vrani ispred Skupštine. Nisam nazvao Vladu bulumentom, nego ekipu koja je juče sa službenim vozilima sa rotacionim svetlima, sve sa možda i automobilima iz Emirata, se okupila u jadni Vrbas, kao pre toga u jadni Srbobran u kome ništa ne radi, ali ste vi tamo pokazali svoju snagu. (Predsedavajuća: Gospodine Veselinoviću, odlazimo malo predaleko. Molim vas da se malo vratimo na temu.) Ovo je bila replika na vrlo jasne stavove koje smo čuli iz reda poslanika SNS. Gospodine Krstiću, vama samo odgovor, rekli ste da imamo tri amandmana koja nisu sasvim konherentna. Jesu. Ja sam tražio da se briše ovaj član. Kolega Srđan Milivojević vam je dao rok tri meseca, a kolega Srđan Miković šest meseci da to uradite. Ne slažemo se da to bude 12 meseci. Smatramo da je to predugo. Malo je verovatno da će ova Vlada i trajati toliko. Sa druge strane, nije to bitno nego je bitno da tu imovinu aktiviramo.
Hvala. Narodni poslanik Nebojša Stefanović, replika.
Vidim da uvaženi kolega ima problem ne samo mene da locira nego i pojedine opštine u Srbiji. Ne samo da mi nismo na vlasti u Srbobranu. Srpska napredna stranka sa lokalnom vlašću Srbobrana nažalost nema ništa. Imaćemo posle sledećih lokalnih izbora. Zato ne radi u Srbobranu ništa, gospodine Veselinoviću. Ništa ne radi u Srbobranu zato što ste vi upropastili Srbobran. Mi smo pobedili tamo na izborima za poslanika Skupštine Vojvodine i to vam se pričinilo. Međutim, te bulumente… Bio sam jednom u Srbobranu i video sam bulumentu vozila pokrajinske vlade. To su bile kolone po 50 automobila sa rotacijama i pratnjama. Možete da proverite. Vidite ko je sve bio i od funkcionera i od poslanika. Ali, ne samo što su bili, kada se setim Razvojne banke Vojvodine, „Agrobanke“, šta je sve urađeno i sa tom nesrećnom Vojvodinom i sa tim građanima tamo, sačuvaj nas Bože i prethodne Vlade i samo ne daj Bože da se ta vlada ikada više vrati na vlast pošto ni kamen na kamenu građanima Srbije ne bi ostalo.
Hvala. Narodni poslanik Srđan Šajn, povreda Poslovnika.
Javio sam se zbog povrede Poslovnika odmah posle prvog diskutanta jer je povređen član 107. na taj način što se šalje jasna poruka da svi naši studenti koji su završili prestižne fakultete ne dolaze ovde u Srbiju jer moraju da nostrifikuju svoje diplome, a za nostrifikaciju diploma sigurno nisu dužni i zaista nisu krivi ti fakulteti. Samo da obrazložim zašto je povreda. Ti fakulteti nisu krivi što su bolji od nekih drugih fakulteta koji su možda štićeni u Srbiji i na taj način bih vas zamolio da na jasan način objasnite svim poslanicima da ne spominju pitanje nostrifikacije ljudi kao što je ministar koji su završili prestižne fakultete i da je to grubo kršenje Poslovnika i da je to vređanje ne samo srpske javnosti, ne samo srpske inteligencije nego da je to vređanje kompletne inteligencije u svetu. To je jedno. Druga stvar koja je takođe povređena. Ako se govori o jadnim ljudima u Vrbasu onda ne možete da govorite o jadnim ljudima u Vrbasu, jer jadni ljudi u Vrbasu znači da su to ljudi kojima podelite dva litra zejtina da vam daju glas i to zaista nije korektno, a to se činilo.
Narodni poslanik Čedomir Jovanović, povreda Poslovnika.
Gospođo potpredsednice, član 27. Ušli ste u ovu sednicu na pogrešan način kao neko ko je odgovoran za sve ono što se dešava ovde u sali. Imamo razumevanja za današnji rad zbog okolnosti u kojima smo se našli. Više nije važno zašto. Ali, da se to ne bi ponavljalo mislim da je važno, gospođo potpredsednice, da ova Skupština bude Skupština ne zbog toga što smo mi poslanici nego zbog toga što se ovde radi u normalnoj atmosferi. Ako niste sposobni to da obezbedite onda dopustite ljudima koji ovde ulaze i unose vam kafu da oni preuzmu taj deo posla na sebe. Ako me niste razumeli, ne pada nam na pamet da prisustvujemo ovom besmislenom traćenju vremena. Organizujte sastanak šefova poslaničkih klubova. Neka se dogovore ljudi kako će raditi danas ili dajte nekome drugom da radi taj posao. Vrlo je neprijatno sedeti ovde i posmatrati u ovoj atmosferi sve ono na šta smo osuđeni i da na to ne možemo ni na kakav način da utičemo. Postajemo deo toga. Ko ima više automobila, ko ima više obezbeđenja, ko ima više rotacija. Došli smo isključivo zbog toga što smatramo da je to naša politička obaveza prema ljudima koji su za nas glasali i iz te obaveze ne pristajemo na atmosferu na koju nas vi osuđujete svojim tolerisanjem ovakvog ponašanja. Nismo, iako je nedelja, u bašti nekog beogradskog kafića, nego u Skupštini raspravljamo o ozbiljnim zakonima. Ako niste u stanju da obezbedite atmosferu koja je adekvatna neka to radi neko drugi. Ako nema nikog drugog neka odemo na izbore pa izaberemo one koji su u stanju i za tako nešto sposobni.
Samo da vam se zahvalim na komplimentu, gospodine Jovanoviću. Zaista imate jako loše mišljenje o meni. Ukoliko vi želite, ja ću se povući. Mislim da je ovo parlamentarni život i da svako ima pravo da kaže ono što misli i da iznese svoj politički stav. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, povreda Poslovnika.
Član 27. kako se ovo ne bi pretvorilo u ličnu raspravu. Niko nije mislio na vas, potpredsednice. U ovom trenutku postoje uslovi u ovoj sali da sednica teče normalno. Razumem potrebu predsednika parlamenta da u jednom trenutku odgovori replikom, ali moja molba je, gospodine Stefanoviću, da se vratite na mesto predsedavajućeg, da nastavite da vodite sednicu na normalan način. Poslaničke grupe imaju dovoljno vremena, kad smo se već danas sastali, postoji vreme po amandmanima i ono vreme koje imaju poslaničke grupe i sve što može da bude politička rasprava u ovom zakonu možemo da sprovedemo. Ovako, vi ste otišli u raspravu o stepeništu, neko vam je odgovorio za Vrbas i to se pretvorilo u ono što juče niste uspeli da raspravite u Vrbasu sa automobilima ili bez u raspravu u Narodnoj skupštini pred građanima Republike Srbije. Sve druge dovodite u nemoguću ili neprijatnu situaciju ovim. Vi ste predstavnik najveće stranke, izabrani predsednik parlamenta, preuzmite odgovornost, vodite sednicu. Imate dovoljno poslanika koji će replicirati i da probamo da uvedemo ovu raspravu u normalne, pristojne i mirne tokove.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Stefanović, replika.
Prvo, želim da kažem da imam potpuno poverenje u gospođu Kovač, koja je svih godinu dana, koliko sam predsednik Narodne skupštine, profesionalno i ozbiljno vodila sednice Narodne skupštine. Sve ono što je ona uradila i sve ostale kolege, svi ostali potpredsednici Narodne skupštine, činili su da mi bude čast što mogu da obavljam ovaj posao. Molio bih sve druge da ne uskraćuju pravo meni, kao narodnom poslaniku, da mogu da kažem, jer to ne mogu da učinim sa mesta predsedavajućeg. Želim da učestvujem u raspravi, građani su me birali, jesam izabrani predsednik Narodne skupštine, ali istovremeno i narodni poslanik koji ima pravo da diskutuje i da iskaže svoje mišljenje i da kaže nešto ako se sa tim ne slaže ili slaže. To svoje pravo ću aktivno koristiti sve dok obavljam funkciju narodnog poslanika. Kažem još jednom, imam poverenja u sve kolege, mislim da veoma dobro vode sednice. Potpuno je za sednicu, u tom trenutku, irelevantno da li je vodim ja ili neko od potpredsednika dok god ona ide i traje. Podržavam stav potpredsednice Vesne Kovač da svaki narodni poslanik, mislim da smo to u ovom sazivu radili profesionalno, ima pravo da govori, a zavisiće od toga šta izgovori, da li će dobiti odgovor ili neće. Nisam prvi izašao da govorim o nečemu, odgovarao sam. Svaki put kada neko pomene moje ime, a ja se sa tim ne budem slagao, odgovoriću mu.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, povreda Poslovnika.
Povreda člana 27. Zbog ovoga sam intervenisao. Da gospodin Stefanović vodi sednicu, on bi mogao da odgovori na moje reklamiranje Poslovnika. Pošto je poslanik i sada govori iz klupe, nije imao pravo na ovu repliku. Cenim ambiciju da se omogući svakom poslaniku da govori kada to želi, ali Poslovnik to baš ne omogućava. Posle povrede Poslovnika nije dopuštena replika po ovom Poslovniku. Gospodin Stefanović bi mogao da odgovori kao predsednik parlamenta, ali to podrazumeva jedan prethodni uslov, a to je da sedi na tom mestu na kom vi sada sedite, da vodi sednicu i da onda definiše pravila koja je pokušavao sada da postavi iz klupe. Još jednom molim da gospodin Stefanović, to uopšte ne govori o poverenju u vas, preuzme mesto predsedavajućeg i da se ova sednica nastavi na normalan način.
Gospodine Đuriću, podsetiću vas na odredbe člana 103. Kada govorite o povredi Poslovnika, možete da govorite samo o povredi Poslovnika koju učini predavajući. S obzirom da ste vi pomenuli gospodina Stefanovića dok ste govorili o povredi Poslovnika, svakako ste izazvali repliku gospodina Stefanovića. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, povreda Poslovnika.
Član 107, gospođo predsedavajuća. Pre nekoliko dana, pre dva dana, sam se zamislio nad povredom Poslovnika koju je reklamirao gospodin Đurić na moje izlaganje, kada sam rekao da neki narodni poslanici trebaju da se kvalifikuju da bi govorili o nekim stvarima. Razmišljao sam o toj rečenici i mislim da je formulisana… (Predsedavajuća: Gospodine Babiću, molim vas…) Pustite me da objasnim povredu Poslovnika, jer moraju isti uslovi da važe za sve. Mislim da je ta rečenica u tom trenutku bila pogrešno formulisana i prihvatam. Dajte da važe isti uslovi za sve. Ne može u jednom trenutku, da za neke narodne poslanike, da važi sve i da mogu da rade šta god hoće, a da narodni poslanik, predsednik parlamenta, prvi među jednakima, mora samo da sedi i da bude kao meta za pikado i da ne može da odgovori. Mislim da se tu onda mešaju pravila narodnog poslanika. Samo da važe isti uslovi za sve.
Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Javljam se da koristim vreme poslaničke grupe DS, a povodom amandmana koji je podneo narodni poslanik Janko Veselinović, koji glasi da se član 1. u predlogu izmena zakona briše. Zašto smatram da bi trebalo ostati na do sada utvrđenom roku od dve godine? Vreme je da se suočimo sa realnošću. Ovaj zakon, ove izmene zakona su trenutno u raspravi tako što je prva verzija sa Predlogom zakona bila, jedan dan u Skupštini, dva dana, povučena. U toj verziji je stajalo da se rok produžava šest meseci, pa je stigla verzija da se produžava godinu dana. Molim vas da razmislite o prihvatanju ovog amandmana, vas radi, društva radi, uvođenja reda radi. Dve godine je dat rok nakon analiza sa idejom da će svi oni koji su pravni subjekti, javna preduzeća, društva kapitala uraditi posao za koji su obavezni po zakonu, tj. da podnesu prijave nadležnima na nacionalnom nivou, pokrajini i na lokalnom nivou. Oni to nisu uradili. Nema razloga da poverujemo da će to uraditi za godinu dana, za šest meseci ili ikada. Znam sav rizik kada predlažem da pređe u državnu svojinu. Videćemo se ovde za godinu dana i onda ćemo se setiti moje diskusije zašto smatram da treba postupiti jednom po zakonu koji je na snazi. Dokle god to ne učinimo, imaćete razne vrste, ne opravdanja, nego objašnjavanja, beskonačnog, zašto se ipak ne postupa po zakonu. Ako možemo da smislimo odgovor zašto neko nije zainteresovan, dve godine, da prijavi svoju imovinu, onda možemo da počnemo da se suočavamo sa realnošću koja je vrlo neugodna, ne za Vladu koja je trenutno u Srbiji, ne za opoziciju ili vladajuću većinu koji su trenutno u Srbiju, već za nas kao društvo i državu, za površnost kojoj smo tako neverovatno skloni. Površnost i šlamperaj je razlog zašto nije bilo prijava javnih preduzeća da bi se odredbe zakona ispunile. Tačno znam šta znači da sve prelazi u državnu svojinu. Dok se jednom tako nešto ne desi, sa odbijanjem da se primenjuje zakon za koji je glasala Skupštini i za koji je bilo koja Vlada nadležna da ga sprovodi, dotle nećemo imati ozbiljnost svih nas koji treba da budemo zaduženi za sprovođenje zakona. Samo kratak istorijat da bi oslikala dokaz o površnosti, kada je u pitanju imovina. Godine 1995. Srbija je donela Zakon o sredstvima svojine Republike Srbije, i to sa dva cilja. Jedan cilj je bio da se u skladu sa Ustavom iz 1990. godine promeni vlasništvo na teritoriji autonomnih pokrajina. U slučaju jedne pokrajine uopšte ništa nije uspelo, a u slučaju druge pokrajine napravljena je veća šteta nego korist. Čekali smo na izmenu tog zakona, uklanjanje iz pravnog sistema, sve do 2011. godine. Namera prethodne Vlade u 10 meseci koliko je bila zadužena jeste da traži od pravnih subjekata, koje nije iskoristila, ni ona, kao što nije iskoristila ni ova vlada. Ne razumem da iko može da iskazuje ponos na to da ume da ponavlja tuđe greške, jer to je ono što ovde slušamo. Niste vi uradili, ni mi isto nismo uradili. Kako sopstvena greška opravdava to što je neko drugi pravio greške? Dakle, imate situaciju da deo nadležnosti, deo poslova koje je po nadležnosti trebala da se završi o registru, o direkciji, da to nije gotovo, da javna preduzeća niti žele, niti znaju da prijave svoju imovinu, a onda tek imate problem ko će u lokalnim samoupravama, koji ljudi, koliko njih, da obrađuje sve to da bi došlo do realizacije ovog posla u roku od godinu dana, koji vi nama predlažete, a ja kažem da se briše. Jedno mora biti suočavanja sa stvarnim problemima koje imamo u društvu, koje nećemo da uredimo delimo nego samo želimo da ga uređujemo rečima. Još jedan mali dokaz koliko je površnosti među svima nama. Izmenama Zakona o ministarstvima, usvojenim u ovoj Skupštini pre rekonstrukcije Vlade, nadležnost prava i svojina su u Ministarstvu pravde, nisu u Ministarstvu finansija. Nemam ništa protiv da zakon pripremi Ministarstvo finansija, ali je to urađeno u prethodnom Zakonu o ministarstvima. O tome smo moje kolege i ja u klubu diskutovale. Potpuno razumem i ne dajem nikakvu primedbu na to što je uradilo Ministarstvo finansija, koje god da je ministarstvo uradilo, samo pokušavam da vam oslikam kolika je sklonost ka površnosti, ka odricanju volje da se zaista suočimo sa svim neugodnim razlozima zbog kojih naš sistem ima takvih grešaka da samo sabiramo posledice mnogo više nego što se zaista bavimo uzrocima. Kada nam se kaže da je napravljena ozbiljna procena tako da je 30. septembra dato da bude dve godine i šest meseci, a 3. oktobra da bude cela godina, onda to znači da ili nije bilo ozbiljne procene, ili da se smatra da se narodnim poslanicima može reći makar šta, jer tu ionako ne sedi niko od integriteta i znanja pa neće ni primetiti. Ovde se ne radi o sitnim, šibicarskim pobedama kojih će biti ili ih neće biti u verbalnim duelima, ovde se radi o imovini jednog društva, ne čak ni države, o imovini za koju ne znamo kolika je, čija je, gde se nalazi i šta se uopšte sa njom može uraditi. Dve godine smo ostavili rok da se to uradi, 10 meseci je propustila jedna vlada, 14 meseci druga vlada. Sada će ova Vlada da kaže – evo vam još 12 meseci, da zaboravimo da smo samo otklonili opasnost da sve to postane državna svojina. Nisam sigurna da razumemo svi koliki je značaj ovog zakona, koliko je on u vezi sa Zakonom o restituciji, niti smo sigurni da razumemo koliko temeljitije moramo da se bavimo primenom zakona, kada je u pitanju Vlada Republike Srbije, ko god je činio, i nadzorom i kontrolom nad radom Vlade, kada je u pitanju Skupština, ko god činio koju većinu, a ko opoziciju. Zašto podržavam ovaj amandman, a ne druga dva koje su podnele moje kolege? Nadam se da sam obrazložila. Branim pravo da se jednom naučimo da poslaničke grupe ne mogu da podnose amandmane, da političke stranke ne mogu da podnose amandmane, da to zabranjuje Zakon o Narodnoj skupštini, Poslovnik Narodne skupštine i Ustav Republike Srbije i da taj naš kolektivizam o tome da će cela poslanička grupa glasati i da će cela poslanička grupa podnositi amandman pokazuje duboku površnost, našu zajedničku, kada je ova institucija u pitanju i pokazuje koliko nam zajedničkog rada još treba da bi stigli do toga da zaista zauzmemo integritet pojedinačnog narodnog poslanika, jer narodni poslanik ima ustavna prava, narodni poslanik ima prava po Zakonu o Narodnoj skupštini i po Poslovniku Narodne skupštine. Nemam mnogo nade da će Vlada prihvatiti amandman kolege Janka Veselinovića, ali imam nade da sam bar otvorila neka pitanja i da sam uspela da dokažem bar nešto od ogromnih problema koji leže u sektoru imovine, pravnih odnosa, svojinskih odnosa, kada je naše društvo u pitanju. Za sve što ova Vlada bude imala kao prepreku na tom putu, a da zaista uredi sistem, budite sigurni da će Narodna skupština biti partner, a ne protivnik, i da je vreme da kroz dijalog zaista oko važnih stvari budemo partneri, a ne neprijatelji. Hvala vam.
Sledeći prijavljeni za reč je gospodin Đurić, po amandmanu. Izvolite.
Predsedniče, hvala što ste preuzeli ponovo predsedavanje. Olakšali ste mi, jer imam i neka pitanja za vas u vezi ovog zakona, odnosno amandmana, ali o tome na kraju. Učinilo mi se, gospodine Krstiću, da na samom početku današnje rasprave imate neku vrstu garda prema ovom parlamentu, očekujući da ovde sedi neko ko je po prirodi stvari neprijatelj onoga što radite ili što pokušavate da uradite, uveravam vas, gospodine Krstiću, da nije tako među poslanicima, pogotovo u poslaničkoj grupi LDP. Zato sam pričao o tome gde ste bili u petak. Mislim da bi mnogo pomoglo, pred vaš razgovor sa investitorima, da čujete i ono što smo ovde govorili. O tome ste počeli da govorite pre nekoliko meseci, kada ste se vratili u zemlju. Mi o tome govorimo već punih osam godina, o potrebama reformi, o potrebama uvođenja reda, o orijentaciji prema tržišnoj privredi, o drugačijem funkcionisanju države. Zbog toga, možda je politički časno, ali mislim da nema nikakve potrebe da vi govorite o tome kako nešto ovde traje 20 godina ili duže od toga. Zbog čega taj javašluk? Zbog čega vi preuzimate odgovornost za to? Bilo bi mnogo bolje da nam danas kažete ko su direktori koji nisu prijavili imovinu, nego da sve svrstavate u taj zajednički, tu se slažem sa gospođom Čomić, kolektivistički duh koji nas uništava – svi smo po malo krivi, nema veze, produžićemo rok za prijavu za godinu dana. To je apsolutno neprihvatljiv pristup. Bio je vaš kolega Mirović u petak, kao delimično nenadležni ministar, možda nije mogao da odgovori na pitanja, ali očekujem da je vama preneo pitanja, da ste vi kao ministar finansija iskoristili ovih dan i po, od petka popodne do nedelje ujutru i da ste danas za parlament spremili odgovore na naša pitanja. Naše ključno pitanje u ovoj raspravi, a važno i za stav prema ovom amandmanu je – koja tačno javna preduzeća i državna preduzeća, čiji je osnivač Republika Srbija, nisu izvršila obavezu iz ovog člana, odnosno iz Zakona o javnoj svojini, odnosno nisu prijavila imovinu koju sada koriste za uknjižbu na sebe kao vlasnike? Nema mnogo, kao što znate, gospodine Krstiću, javnih preduzeća republičkog nivoa, svega 35 i verujem da nije teško da nam kažete koja preduzeća nisu ispunila tu obavezu. Prema informacijama koje ja imam, neka od ključnih velikih preduzeća to nisu učinila. Da li je, gospodine Krstiću, svoju obavezu izvršila EPS? Da li je to uradio „Srbijagas“? To može da odgovori i gospodin Bajatović. (Dušan Bajatović: Jeste.) Jeste. To pitanje smo razrešili. Da li je svoju obavezu izvršila Železnica? [[Glasovi iz klupe: Nije.]] Da li su svoju obavezu izvršila druga javna i državna preduzeća iz energetskog sektora, na primer? Pretpostavljam da je jedna od tema vaših razgovora sa potencijalnim investitorima investiranje ili borba za investiciju u taj javni sektor. U šta će oni, gospodine Krstiću, tačno investirati, ako se ne zna šta je njihova svojina? Dugo niste bili ovde, ali mislim da ipak znate neke slabosti ovog društva i da, kada predložite ovaj zakon, da po kuloarima odmah počne priča – šta je prava svrha? Da li je prava svrha da se manipuliše u narednih godinu dana imovinom javnih preduzeća i da se time na direktan način utiče na cenu? Znate kako kaže, gospodine Krstiću, obično naša javnost koja je naviknuta na skandale? Da se onda nešto proda iznad realne vrednosti. Ova zemlja nije navikla da se prodaje tako što se iznese na tržište, pa neko ponudi cenu za to, pa kad se jedna i druga strana dogovore, to je prava vrednost, to je jedina vrednost koja je tržišno relevantna. Ovde i dalje svi sanjaju, a moram da vam kažem, stranka koja vas je predložila na mesto ministra finansija je tako došla na vlast, da zemljom vladaju lopovi, da svi pokušavaju da nešto ukradu. Ovde se dugo, još uvek je tako, to radi i vaša Vlada, dobrim delom vodi kampanja protiv kapitalizma, protiv privatnog vlasništva, protiv privatnih investicija. To što je vama, gospodine Krstiću, to čudno, ne znači da ste u pravu. Zbog toga vam ja predlažem da se ne ponašate kao državni službenik, zato što vidim i u ovoj sali i u javnosti mnoge koji vas na prvi pogled podržavaju, a jedva čekaju da vas predstave naivnim, da ova epizoda prođe i da se vrate svojim klasičnim metodama delovanja. Koje ste mere preduzeli vi, Vlada, ona ministarstva koja su zadužena resorno za neka druga preduzeća, za ona preduzeća koja nisu ispunila obavezu prema ovom zakonu? Rekli ste u jednom trenutku – ne mogu da se vraćam u prošlost. Sve što radite prethodnih 14 meseci, kad kažem „vi“, mislim na ovu Vladu, je samo iskopavanje te prošlosti. Verujte mi, mi ovih dana razmišljamo o tome da podnesemo predlog zakona o ukidanju Zakona o javnim preduzećima. Ima ideja, moram da vam kažem, da se onaj član zakona koji govori o konkursnoj komisiji zameni formulacijom: „Odlučuju izvršni organi stranaka na vlasti“. Stranka koja vas je dovela za ministra finansija, gospodine Krstiću, je juče donosila odluku o tome kako će biti smenjivani direktori javnih preduzeća. Ako vi kao ministar finansija nemate podatke o tome ko od direktora i članova poslovodstva u javnim preduzećima u Srbiji ne ispunjava svoje obaveze, onda pitajte njih, oni očigledno znaju. Pretpostavljam da znaju kriterijume na osnovu kojih su tako nešto utvrdili. Dakle, ima još vremena i ja se nadam da ćemo konačno normalno i ozbiljno razgovarati u ovom parlamentu. Dajte mi listu od 35 republičkih javnih preduzeća i još nekoliko preduzeća koja formalno nisu javna preduzeća, ali su u stoprocentnom ili pretežno u državnom vlasništvu. Ko, gospodine Krstiću, za dve godine nije uspeo da ispuni minimalnu obavezu i pokuša da upiše pravo svojine na imovini koju koristi? Nemojte mi reći, kao gospodin Mirović, da nemate u Ministarstvu finansija i u Vladi mehanizam da to utvrdite. Član 82, o kome mi danas ovde govorimo, u stavu 5. kaže da se zahtev za upis prava svojine ne može realizovati pred nadležnim državnim organima ukoliko pre toga za javna preduzeća, čiji je osnivač Republika Srbija, odnosno Vlada Republike Srbije, ne postoji saglasnost Vlade Srbije. Za koja javna preduzeća republičkog nivoa je takva saglasnost tražena, a za koja je izdata?Ako nam te podatke navedete ovde jasno ćemo znati ko je ispunio, a ko nije ispunio svoju obavezu. Na samom kraju, od vas, gospodine Stefanoviću, tražim informaciju koliko je koštalo zasedanje u petak i koliko košta današnje zasedanje, s obzirom da se slažem sa inicijativom koju je podnela, čini mi se, „Transparentnost Srbija“, da se obračunaju troškovi nepotrebnog zasedanja Narodne skupštine po ovom osnovu i da za to odgovaraju, evo, ja predlažem solidarno, direktori onih preduzeća koji nisu ispunili obavezu i doveli čitav parlament u situaciju da na ovaj način radi. To je isto javna svojina.
Upućujem vas da se obratite Kabinetu generalnog sekretara i dobićete, naravno, sve informacije. Samo hoću da kažem da svi vodimo računa, jer je vrlo ozbiljno i opasno kada uđemo na teren koliko nešto košta u demokratiji. Onda možemo da postavimo i pitanje koliko je neko proveo u Skupštini a primao platu, pa da cenimo koliko je sekundi i minuta proveo ovde, pa da li zaista treba da prima toliku platu ili da mu to obračunavamo u odnosu na to koliko je provodio minuta ovde. Hoću da kažem, ja nikada nisam želeo da potegnem argument koštanja sednica, pogotovo uzevši u obzir neku štetu, ali sam potpuno spreman za to da podržim vaš predlog da znamo sve detaljne podatke. To se i objavljuje, naravno. Mislim da su nedavno objavljene cene koliko jedno zasedanje košta u smislu angažovanja radne snage, struje i svega što ide. Ali, naravno, apsolutno se slažem. Obratite se Kabinetu generalnog sekreta, oni imaju tehničke podatke. Prosto, Kabinet predsednika ne raspolaže takvom vrstom podataka, ali od njih ćete dobiti sve podatke. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, treba da razgovaramo o amandmanima. Imamo u proceduri tri amandmana. U svakom slučaju, ukoliko ne budete, nakon mog izlaganja po mom amandmanu, prihvatili da glasate za taj, mislim da treba da prihvatite amandman gospodina Veselinovića. Samo bih nekoliko stvari ovde postavio kao pitanje i nadam se da će gospodin ministar moći da mi odgovori. Naime, ovde u ovoj sali izglasan je Zakon o ministarstvima. Nije tako davno to urađeno. To je urađeno 29. avgusta 2013. godine. Pre 38 dana. Kada odete na sajt Skupštine, poslednji zakon koji je izglasan i koji se nalazi na sajtu je upravo Zakon o ministarstvima. Zakonom o ministarstvima su definisane nadležnosti Ministarstva finansija, da ima određene obaveze po pitanju obavljanja poslova državne uprave koji se odnose na svojinsko-pravne i druge stvarno-pravne odnose i da radi analizu efekata propisa. Međutim, sada vas molim, gospodine predsedniče, za malo pažnje svih narodnih poslanika. Tada, 29. avgusta 2013. godine, u Zakonu o ministarstvima, „Službeni glasnik“ 76 iz 2013. godine, je definisano – Ministarstvo pravde i državne uprave obavlja poslove državne uprave koji se odnose na pripremu propisa u oblasti svojinsko-pravnih i drugih stvarno-pravnih odnosa. Sada postavljam pitanje – gospodine ministre, ko je vas namestio, kako ste došli u situaciju da vi budete ti koji predlažete propis? Ovo je predlaganje propisa i priprema propisa koji se odnose na svojinu. Zakon koji razmatramo je Predlog zakona o izmeni Zakona o javnoj svojini. Ko treba da priprema propis, nego Ministarstvo pravde? Možemo da pravimo neku drugu konstrukciju, ali mi smo, kada je došao Predlog zakona o ministarstvima u proceduru, pitali – šta se dešava? Gospodin Đelić je meni sugerisao da predložim amandman da se vrati priprema propisa u oblasti svojinsko-pravnih i drugih stvarno-pravnih odnosa na Ministarstvo finansija. Diskutovali smo i prihvatili smo predlog Vlade da to ide sada Ministarstvu pravde. Odnosno, Narodna skupština je prihvatila predlog Vlade da to ide na Ministarstvo pravde. Sada, 38 dana nakon toga, mi raspravljamo i trebalo bi danas da se izjasnimo o predlogu koji je predložio neko drugi, a ne onaj ko je po Zakonu o ministarstvima to trebao da radi. Nisam siguran da svako zna svoje nadležnosti. Neću da kažem da ne zna ko šta treba da radi, to bi bilo grubo rečeno, ali očigledno da se nedovoljno zna. Druga stvar, Zakon o javnoj svojini je definisao u članu 64. da Direkcija za imovinu vodi evidenciju o imovini, naročito republičkoj, a Direkcija podnosi Vladi izveštaj o stanju nepokretnosti u javnoj svojini najkasnije do 31. maja za prethodnu godinu. Sada postavljam pitanje – da li je to učinjeno 31. maja? I na Odboru sam pitao - da li taj podatak imamo? Nemamo taj podatak. Gospodin ministar je rekao da se postavlja pitanje da li sada imamo ozbiljnu procenu? Pa kada ćemo imati ozbiljnu procenu? Zbog toga je i došlo do dileme koji je najbolji rok. Da li nula dana, tri meseca, šest meseci ili sada, kako najnovije predlaže Vlada, još godinu dana produženja roka? Činjenica je da je isto obrazloženje, apsolutno je od reči do reči isto obrazloženje bilo kada je Vlada predlagala produženje za šest meseci i kada je Vlada predlagala produženje na godinu dana. Mogu da zamerim Ministarstvu pravde, kao jedinom nadležnom za predlaganje ovog zakona, da li je dalo dobar predlog. Ali, šta mogu da zamerim Ministarstvu finansija i, gospodine ministre, vama i vašim saradnicima? Vi ste ti, odnosno Ministarstvo finansija je vlasno i nadležno da radi analizu efekata propisa, na osnovu ozbiljne procene, ozbiljne analize i na osnovu najmanje izveštaja Direkcije o imovini o stanju nepokretnosti u javnoj svojini, koja je učinjena, nadam se, do 31. maja. Nijedan od tih podataka nismo dobili. Voleo bih da taj odgovor dobijem od vas, isto kao što bih voleo da taj odgovor u pogledu pripreme zakona dobijem od onog najvažnijeg u samoj pripremi, od gospodina Selakovića, koji se nalazi na čelu nadležnog ministarstva koje je trebalo da ovaj nacrt zakona predloži Vladi, a Vlada kao predlog da dostavi Narodnoj skupštini. Hvala.
Narodni poslanik Radoslav Milovanović.
Poštovani predsedniče, uvaženi gospodine ministre Krstiću, koleginice i kolege narodni poslanici, u Srbiji postoji, gospodine Krstiću, preko 1.400 raznih državnih društvenih javnih preduzeća. Ne znam da li ste se suočili sa time, da li vam je neko to rekao. Gubici tih preduzeća su milijardu evra. Poštovani građani Srbije, neplaćeni porezi u tim preduzećima su preko 150 miliona evra. Ta preduzeća su izvor finansijske nediscipline i korupcije. Septembra 26. 2011. godine je donet ovaj zakon čije su izmene sada na dnevnom redu. Da li će neko od direktora javnih preduzeća, nadao sam se da će to doći u obrazloženju ovog zakona, odgovarati zato što nije na vreme ispunio svoju zakonsku obavezu. A koje su zakonske obaveze? Pa prva je izvod iz evidencije da je preduzeće nosilac prava svojine. Druga je saglasnost osnivača, treća je izmena osnivačkog akta, četvrta je prijava iz Direkcije za imovinu. Ko to nije ispunio? To je trebalo biti u obrazloženju ovog zakona zašto se predlaže promena. Šta ćemo da radimo sa 70.000 privatnih preduzeća u Srbiji, malih, mikro, srednjih i velikih? Kako oni moraju da ispune zakonsku obavezu, da prijave imovinu na osnovu koje konkurišu kod banaka ili Fonda za razvoj ili pretpristupnih fondova za neki kredit? Da li znate za podatak da dva radnika u privatnom sektoru finansiraju jednog državnog činovnika, a ima ih 550.000 u Srbiji? To su ozbiljni problemi sa kojima smo se mi suočili. Voleo bih da mi odgovorite na neka od pitanja, gde su najveći problemi u kojim javnim preduzećima u Srbiji i šta planirate od mera da uradite. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovani gospodine predsedniče Narodne skupštine, doktore Stefanoviću, moram da izrazim žaljenje što sada vi predsedavate sednicu Skupštine, voleo bih da nastavite da polemišemo, ali ko će opoziciji udovoljiti, ko će narodu udovoljiti. Eto gospodin Đurić želi da predsedavate, ja naprotiv imam želju da nastavimo kvalitetnu polemiku, ali, eto tako nam je vreme u kome živimo. Gospodine Krstiću, što ste nervozni. Gospodine Krstiću, dobrodošli u Narodnu skupštinu Republike Srbije, jedini parlament u galaksiji gde je vladajuća većina predvođena SNS sprovodi opstrukciju parlamentarnog rada. To do sada, ja sam dobro proučio istoriju parlamentarizma u Srbiji, zabeleženo nije. Bilo je primera i pokušaja da opozicija pokušava da opstruira parlamentarni rad, al da to radi vlast, to u analima zabeleženo nije. Kako se ogleda ta opstrukcija? Evo današnji dan je najbolja slika i prilika tog i takvog ponašanja vlasti. U minut do 12 su se setili da ističe ovaj rok, pa ajde nešto da rade i da podnesu ovakav zakon. Da su zaista imali nameru da rade, ovaj zakon je trebao da dođe na dnevni red u junu, julu, avgustu, septembru, odmah posle rekonstrukcije Vlade. Na žalost, čuli smo odgovor od gospodina Ilića zbog čega se to nije desilo. Čim su čuli da će biti rekonstruisani neki ministri su otišli na more i nisu imali vremena za posao za koji su delegirani. Poslanici vladajuće većine se bave uglavnom degradiranjem parlamenta u očima javnosti i satanizovanjem poslanika opozicije. Naravno, eto nas u nedelju da raspravljamo u minut do 12 da raspravljamo o veoma važnoj tački dnevnog reda. Uopšte ne sumnjam da će vladajuća većina odbiti sve amandmane koje je predložila opozicija. Ta moja sumnja nije iz razloga što smatram da oni mene ne vole ili mrze. Na protiv, malo pre sam bio na sednici Odbora za finansije, još Odbor nije završen, a mene je na stolu čekao papir na kome se piše da je Odbor odbio sve amandmane iako je još uvek bila sednica Odbora u toku. To je model ponašanja, nije to dokaz efikasnosti. Da ste vi efikasni, ove izmene zakona bi smo imali, kao što sam kazao u septembru. Da ste vi efikasni, vi biste dozvolili i prihvatili zakon o nostrifikaciji diploma koje je predložila DS, da ne mora gospodin ministar finansija da radi sa srednjom školom, nego bi mu priznali fakultet. Poštujem njegov fakultet, teško je taj fakultet završiti, mnogo teže nego fakultet Tomislava Nikolića, ali moram da vam kažem nekoliko stvari. Vi ne treba da se bavite gospodine Krstiću onim što nije urađeno. Lako je baviti se onim što nije urađeno. Nije urađeno ništa za proteklih nekoliko meseci koliko je ova vlada na mestu na kom se nalazi. Meni je žao što su vas poslali ovde da vas žrtvuju za ovaj zakon. Voleo bih da sa vama raspravljam o poreskim zakonima, o poreskim merama i onom što nas čeka i o budućnosti. Vi niste čovek prošlosti, ni po godinama, ni po karijeri koju imate, ni po obrazovanju, ni po znanju. Vi ste zaista čovek budućnosti. Ali, je na nama da odlučimo kako će nas ta budućnosti i vas i nas pamtiti. Da li će ti vi biti i ostati u toj budućnosti upamćeni kao član najgore Vlade od dolaska južnih Slovena na Balkan ili ćete biti i ostati i upamćeni kao neko ko je žrtvovan od strane te iste Vlade. Iskreno bih žalio da se to desi, to odmah da se razumemo. Očekujem da vi zaista reformišete javni sektor i sektor finansija. Da ostanete upamćeni kao što je upamćen Laza Paču. Jedan Laza pre vas je već bio najbolji ministra finansija u istoriji Srbije. Lazar Paču je živeo od 1855. godine do 1915. godine. Njega se Pašić, predsednik Vlade, a Pašić nije imao prvog potpredsednika Vlade, znate kako plašio. Taj kad zategne, taj je uspeo da Srbija preživi i Prvi balkanski i Drugi balkanski rat i Prvi svetski rat. Kod njega se novac domaćinski trošio. Ovo gde rade javna preduzeća, to je kod njega bila misaona imenica jer javnih preduzeća tada nije ni bilo, a da se neko ovako ponaša u sektoru finansija, pa znate kako je drhtao. Znate kako, Pašić i on su bili najbolji prijatelj, Pašić njega nije oslovljavao sa sine, on je za Pašića bio tata i to tata mata za finansije, ali znate kako ga se plašio Pašić. Kad on uđe u parlament pa kad donese paket poreskih zakona, kralj je morao da pozajmi novac od Laze Pačua i da do dinara vrati. Kada govorimo o javnim preduzećima i njihovom zaduživanju i njihovom nedomaćinskom ponašanju i trošenju para, najbolji primer kako se ti direktori javnih preduzeća nedomaćinski odnose prema imovini koja im je poverena je upravo činjenica da za 14 meseci, vi to verovatno niste čuli, kako su ti ljudi, direktori javnih preduzeća najavljivani, kao eksperti, vanpartijski kadrovi, ljudi koji razmišljaju kosmičkom brzinom, a oni izgleda samo troše kosmičkom brzinom. Znate, kad jedna direktor javnog preduzeća ne pokaže interesovanje za imovinu koja mu je poverena. Mi smo taj zakon doneli pre dve godine, očekujući da se četiri neophodne stvari urade iz tog zakona. Tu pored vas je gospođa savetnica, vaš pomoćnik, državni sekretar u ministarstvu, ona je fenomenalno odradila svoj deo posla. Verujte, tu ne možemo uopšte da budemo ljuti na nju i bilo koga u Ministarstvu finansija jer ti ljudi su pratili šta rade ljudi u javnim preduzećima, ali ne može ona da uzme pušku, da repetira pa da krene kod direktora EPS i kaže – ne možeš da isplatiš 15 miliona dinara neraspodeljene dobiti i ne znam kakve dobiti kroz plate i viškove, moraš to u trezor. Ne može ona da ode kod direktora Železnice pa da mu kaže – ne možeš da potrošiš pethiljada evra za jedan ručak u Franšu. Ne može, to nije normalno. Ti direktori javnih preduzeća trebalo je da urade izvod iz evidencije da su nosioci prava, da dobiju saglasnost osnivača, da izmene osnivačka akta, da se prijave kod Direkcija za imovinu, da je ta imovina prijavljena u jedinstvenu evidenciju. Pogledajte ko od direktora javnih preduzeća nije uopšte formirao komisiju koja će se baviti utvrđivanjem šta je imovina nekog javnog preduzeća. I na prvoj sednici Vlade, tima što vas oslovljavaju sa sine, kažite sad sam ja tata i predlažem da se ovi smene, svi kući jer, neupravljaju imovinom koja im je poverena. U protivnom, mi ćemo za godinu danaponovo raspravljati o produženju roka javnim preduzećima da utvrde svoju imovinu. Onda ćemo mi iz DS zaista morati da donesemo, ne zakon o ukidanju javnih preduzeća, već zakon o zaštiti građana Srbije od Vlade Republike Srbije jer mora da se donese zakon koji će štititi građane od ovakve Vlade. Neću sad da vam pričam o amandmanu koji sam predao. Bilo je tu nekih nedoumica kod vladajuće većine zašto je neusaglašen tekst jednog amandmana koji je podneo jedan poslanik DS, sa tekstom drugog i trećeg amandmana. To vam je najbolje objasnila gospođa Gordana Čomić. Iako vam nije voda iz bazena mnogo ušla u uši i ako skinete vaterpolo kapice i pogledate Ustav Republike Srbije i Poslovnik o radu, videćete da taj Poslovnik o radu predviđa da poslanici podnose amandmane. I nemojte nikada da kažete - ja u ime poslaničke grupe te i te. Pa, nisu nas ovde delegirale političke stranke i poslaničke grupe, već građani Srbije. Sve što radimo, radimo zarad dobrobiti građana Srbije, a zarad dobrobiti građana Srbije ja ću vam kazati posle zašto sam predao amandman drugačiji od svojih kolega. Inače, to je amandman koji je apsolutno usaglašen sa zakonskim predlogom koji je deo Vlade poslao u Narodnu skupštinu pre par dana, pa ga brže bolje povukao. Ja podržavam taj deo Vlade koji je predao takav zakon i žao mi je što je on taj deo Vlade preglasan, ali tako je to kada imate reformisanu Vladu koja će uskoro na izbore. Za kraj, vama koji nam spočitavate sve i svašta, moram da kažem, možda vi stvarno mislite da ste najbolji i najpametniji, i možda vi stvarno mislite da mi ne znamo gde su Vrbas, a gde Srbobran, ali ja sam iz Kruševca. Video sam kada su došli u Kruševac, vi izgleda sami sa sobom ne govorite, vaši ministri ne govore jedni sa drugim. Znate kako su došli, gospodine Krstiću, u Kruševac? Svaki ministar sam u kolima kao da ne govori sa onim ministrom iz svoje stranke, bar mogu po dvojica da se voze i ništa bolje nam u Kruševcu nije bilo posle posete SNS Kruševcu. Meni je bilo drago da vidim svoje kolege, neki su mi prijatelji, zaista bi mi bilo drago. Trebapolitičke stranke da predstavljaju ljude koji ih predstavljaju gradovima Srbije, to treba da vidimo, ali nam nije nešto posebno bilo bolje posle toga. I na kraju, ja moram da vas zamolim, pazite malo na svoje misli, vaše misli postaju reči, vaše reči postaju dela ili nedela. Nedela postaju navike, navike postaju karakter, a karakter postaje sudbina, ali nažalost, sudbina naroda ne vaša. Prema tome, reči put od reči do sudbine je vrlo kratak, ali ponovo podvlačim, nas mnogo više interesuju dela, a ne reči. Na rečima ste bili mnogo jaki u izbornoj kampanji, na delima ste nažalost, kada ste seli u fotelje mnogo slabiji i to ovaj zakon pokazuje. Hvala.
Reč ima po amandmanu gospodin Cvijan. Izvolite.
Uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u petak kada je bila rasprava o ovome zakonu u načelu, ja sam u ime poslaničkog kluba SNS rekao da ćemo sa zadovoljstvom glasati za Zakon o izmeni Zakona o javnim nabavkama, a danas je evo, prilika da direktno ministru kažemo i da podržavamo to što je Vlada odbila sva tri amandmana koja je opozicija podnela. Nama zaista ovi amandmani deluju na neki, na svaki način neprihvatljivo. Evo, da bismo krenuli od samoga početka, pošto gospodin ministar u petak nije bio ovde mi, naravno, podržavamo što je on tada razgovarao sa stranim investitorima i nama je jako drago što je konačno veliki broj stranih investitora došao u Srbiju, što ima poverenja u Srbiju, što ima poverenja u pravni sistem, što ima poverenja u ovu Vladu Republike Srbije i mi naravno ne želimo da zameramo ministru što je u petak bio na takvim sastancima, dakle, naravno, da je kolega ministar Igor Mirović jako dobro odradio svoj deo posla i brani ovaj zakon, ali, dakle, evo da još jednom podsetimo sve nas i građane koji ovo gledaju o čemu mi zapravo ovde razgovaramo. Dakle, Vlada Republike Srbije je predložila izmenu Zakona o javnoj svojini gde se menja jedna reč, još jednom ponavljam - jedna reč; i čuli smo najmanje u dosadašnjoj diskusiji jedno 100 puta kako opozicija, delovi opozicije spočitavaju i predsedniku Narodne skupštine kako spočitavaju Vladi da nisu imali dovoljno vremena da se pripreme. Imali su dva dana da se pripreme za diskusiju o zakonu gde se menja jedna reč. Naravno, zakon je u skupštinsku proceduru ušao potpuno u skladu sa Poslovnikom, potpuno u skladu sa ustavnim i demokratskim načelima, ali očigledno dva dana nama se spočitava da nekima iz opozicije nije bilo dovoljno da se pripreme o diskusiji gde se menja u zakonu jedna reč. Da je bilo sreće pre dve godine, tadašnja većina da je ovako detaljno razmišljala o donošenju i ovoga zakona kada je donet, a donet je pre dve godine, i o nekim drugim potezima, sigurno bi Srbija drugačije izgledala, možda bi se izbori malo drugačije završili. Ali, evo, da vidimo koji su to amandmani i zašto kao ovlašćeni predstavnik SNS smatram da trebaju da budu odbijeni? Mi imamo tri amandmana iz iste stranke, opozicione ista poslanička grupa, jedan amandman kaže - ne rok treba da bude dve godine; drugi amandman kaže - ne rok treba da bude dve godine i tri meseca; a treći amandman - ne dve godine i šest meseci. Da je bilo više vremena, očekivao bih i četvrti amandman u kome bi pisalo – ne, rok treba da bude dve godine osam meseci 16 dana dva sata i tri minuta. Za mene je situacija kada jedna opoziciona stranka, jedna poslanička grupa podnese tri različita amandmana na jednu reč koja se menja u zakonu ili odraz nesinhronizovanosti ili odraz jedne vrste opstrukcije. Naravno, ili kako neke moje kolege sada kažu – nejedinstva, ili je odraz jedne vrste opstrukcije. Danas je spočitavano i predsedniku Narodne skupštine i vladajućoj većini da mi opstruišemo ovu skupštinu, a ja ne znam kako onda da nazovem situaciju kada dobijam ovakve amandmane da se o njima ovako diskutuje. U krajnjoj liniji, sigurno bi zasedanje ove skupštine manje koštalo da smo mi u petak a i danas razgovarali o temi koja je zaista tema dnevnog reda, ali smo čuli i izbore u Vrbasu, čuli smo i razne druge teme. Znam da je građanima zanimljivo da čuju da li je Vlada Vojvodine i njeni predstavnici, da li su došli sa 50 džipova ili 30 džipova juče u Vrbas, ali to nije tema diskusije. Tema je ovaj zakon. Dakle, amandmani koji su podneti, voleo bih da su bili dobronamerni, ali onda bi bio podnet jedan amandman i bilo bi rečeno na koliko godina treba da se, ali dobro, u svakom slučaju ima još jedan razlog zašto mi smatramo da je tri godine, koliko je ministar Krstić i potvrdio dobar termin? Naime, pre dve godine kada je donet Zakon o javnoj svojini, tada je bilo ocenjeno da će dve godine biti dovoljno da se prava javnih preduzeća koja se upisuju u zemljišne knjige upišu. Očigledno je… Gospodine predsedniče Skupštine, ja bih zaista zamolio da ako i neko ima repliku, kad završim, ali ne da mi upada u reč dok ja govorim. Dakle, moramo odmah da još jednu stvar razjasnimo. Za ove dve godine, koliko je važio ovaj zakon, ogromna većina ljudi koji upravljaju javnim preduzećima su odradili svoje obaveze iz ovog zakona, upisali su prava u zemljišne knjige, dakle, velika većina je uradila. Naravno da je u određenom broju slučajeva u praksi nastao problem. Taj problem vrlo često je zapravo iz pravnoga razloga. Advokati u Narodnoj skupštini neće se složiti, sigurno su se sa time sretali, nekada je tehnički jako teško upisati prava zbog postojanja velikog broja sporova, zbog postojanja velikih pravnih praznina iz nekih ranijih vremena. Naravno, postoje sporovi i sa privatnim licima, postoje zabeležbe o restituciji, itd. Čitav niz problema koji je u praksi doveo do toga da je prosto pravno, tehnički, evo i advokatski govoreći, nemoguće upisati određena prava u zemljišne knjige u roku od dve godine koliko je zakon predvideo. Taj zakon je donet pre dve godine. Predvideo je dve godine rok. Nije tada najsrećnije, očigledno, taj rok odražen i sada je ostalo ovoj vladi, ministru Krstiću, da taj rok produži, da uskladi ono što je u praksi, ono što je na terenu sa pravnim sistemom. Jednom rečju, drugi dan diskutujemo o zakonu gde, ponavljam, menjamo jednu reč – tehnička izmena. Rezultat činjenice da kada je donet Zakon o javnoj svojini, nije baš najsrećnije napisan, ali to je bilo u vreme pre dve godine, ponavljam. Naravno, generalno posmatrano, zakon je nama potreban, to je dobar zakon, evropski zakon, treba dosta toga da se menja ali ne preko kolena. Treba ozbiljno razmisliti o izmenama ovog zakona, treba da se ozbiljno razmisli i o izmenama drugih zakona, sa čime se slažem sa delom poslanika, čak i opozicije koji su rekli da o tome treba ozbiljno da razgovaramo i meni je drago da je ministar Krstić spreman da uvek ozbiljno razgovara o promenama zakona. Vidimo da je sprema da organizuje i javne rasprave, što je jako lepo, to je jedna evropska tekovina, jedna maksimalno demokratska tekovina, da se čuje mišljenje svih zainteresovanih, svih na koje se zakon primenjuje. To će biti tema u nekom budućem zasedanju. Iz svih ovih razloga koje sam rekao, u danu za glasanje, SNS će naravno podržati zakon. Podržaćemo evo i na ovaj način to što vlada nije prihvatila amandmane koji očigledno, evo govorim kao pravnik, da ne bude da bilo ko doživljava da ga lično napadam, ali meni kao pravniku amandmani koji su podneti nisu jasni. Nije mi jasno zašto ista grupa ljudi podnosi različite amandmane, a tiče se broja? Jedino ako je u pitanju opstrukcija ili neka desinhronizovanost u neki nedostatak komunikacije u njihovoj poslaničkoj grupi. Nadam se da će, naravno, diskusija biti nastavljena u kulturnom toku, nije tako počela, ali zahvaljujem se gospodinu nebojši Stefanoviću što je vratio sve ovo u neke kulturne tokove, a ako sam ja, pošto vidim da mnogi, tj. neki reklamiraju povredu Poslovnika, ako neko smatra da sam ja rekao nešto nekorektno, ja se unapred izvinjavam, to mi nije bila namera. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Božidar Đelić. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Krstiću, prvo da vam poželim dobrodošlicu ovde. Prvi put ste u ovom domu. Ukoliko ostanete ministar finansija, znajte da ćete provesti između trećine i polovine vašeg vremena ovde. Tako to ide u našem sistemu i to su te teškoće tranzicije, da finansije budu često mesto gde se stvari prelamaju. Pre 12 godina sam odbranio prvi zakon, koji nije bio Zakon o porezima, ali to je, čini mi se, već neka prva razlika. Bilo je i ukidanje pretplate. Mi smo tog dana predložili i Skupština je ukinula pretplatu za Javni servis. Vaša Vlada već mesecima govori o tome i ništa tim povodom ne preduzima. Tog dana sam bio ovlašćen, jer, po Zakonu o ministarstvima, to je bila moja nadležnost. Vi danas niste nadležni imislim da činjenica da ova vlada ne samo da ne zna koji rok je potreban da se neki rok produži, za jedan dan kažu da je to šest meseci, a tri dana kasnije, valjda nakon što ste obavili tri, četiri konsultacije, da je potrebno godinu dana. To je sve krajnje neozbiljno. A šta reći o neozbiljnosti o kojoj je govorio moj kolega Miković, da vi niste ni primetili da ste promenili Zakon o ministarstvima? To vam je promaklo i ovde bi trebao zapravo da bude ministar Selaković, ne vi, ne Mirović, a ponajmanje kolega Radulović, koji, čini mi se, je jedini koji govori o ovoj tematici. Zbog toga mi u DS imamo ne dozu zebnje nego dosta sigurnosti da, nažalost, pošto niste ništa uradili, a predstavnica Ministarstva finansija, koja je ovde, pa valjda zbog toga što nije u političkoj igri, je na odboru, imate zapisnike, imate video zapis toga, rekla istinu. Na pitanje zašto tražite produženje roka, rekla je – gospodine Đeliću, nismo ništa uradili. E, to je istina i zbog toga mi danas kao DS vama predlažemo izbor da vam pomognemo. Očigledno je da ni sami ne znate koje vam je potrebno produženje roka, pa pošto ste u roku od tri dana promenili mišljenje, a ovo traje bogami već dva dana, mi smo vam omogućili da eventualno ponovo promenite vaše mišljenje, pa da, umesto da to bude godinu dana, bude ili ništa ako ste u međuvremenu nešto preduzeli ili tri meseca ili šest meseci. U svakom slučaju, mnogo brže od ovoga što ste vi predložili. Malopre smo čuli da je to samo jedna reč, ali ponekad je jedna reč bitna reč, kad se dvoje venčavaju, na primer. Ima bitnih stvari. Vama je trebala cela Vlada da ponudite jednu reč. To vam je bio krajnji domet, pa ste onda u roku od tri dana promenili tu jednu reč i sada mi vama moramo da verujemo na reč. Građani Srbije vam svakoga dana sve manje veruju na reč. Na jednu reč, na dve reči, na tri reč. To što smo danas čuli od novopečenog ministra ne uliva poverenje. Rekao nam je – evo, sada ćemo mi ozbiljno da se bavimo analizom, mi ćemo da vidimo šta se tu uopšte dešava. Nemate ni početak analize. Mesecima ste govorili tokom prethodnog mandata da radite na toj bazi podataka zaposlenih. Da vas podsetim, jedina stvar koja nije javna svojina to su ljudi. To je jedina stvar koja se ne tiče ovog zakona. Vi ste nam, gospodine Krstiću, pričali o jedinoj stvari u domenu javnih preduzeća koja se ne tiče ovog zakona, Zakona o javnoj svojini, a to su ljudi. Sve je državno, osim ljudi koji su tamo zaposleni. Zbog toga mislim da bi bilo mnogo bitnije, ako želite, a ja vam to želim na ličnom nivou, da ostavite neki trag, da ne počnete tako što konstatujete da imate četiri plate, kao da niste to sami prihvatili. U „Utisku nedelje“ ste rekli da će tako biti. Već ste počeli da gubite kredibilitet. Na prvom televizijskom nastupu ste rekli da će biti povećana primanja, a sad se čudite što je to tako urađeno. Nemojte konstatovati stvari. Vi ste vlast. Ako vam se nešto ne sviđa,menjajte, odgovarajte. Sve manje će vam građani verovati o tome da je za to neko drugi kriv. Ovde je veoma jasno da je ova vlada kriva zbog toga što nije uređen upis imovine javnih i javnih komunalnih preduzeća i ta jedna reč ima velike posledice. Te posledice su političke prirode iz razloga što sve dok nemamo realnu decentralizaciju, a ona se zapravo tiče i javnih i javnih komunalnih preduzeća, mine možemo da imamo dobro uređenu državu. To što jedno JKP nema upisanu imovinu, ima i određene političke posledice koje smo videli tako što se i dalje na izvršnim organima nekih političkih stranaka raspravlja o vodećim kadrovima javnih preduzeća, a tu ste ponovo izgleda zaboravili da ste izglasali Zakon o javnim preduzećima, gde ti vodeći ljudi ne smeju biti partijske ličnosti, a sigurno je da će departizacija, koju u ogromnoj većini naši građani žele, biti itekako potpomognuta upisom te imovine, jer onda će ta javna preduzeća, javno komunalna preduzeća umnogo kredibilnijem smislu te reči biti ponuđena profesionalnom menadžmentu, tako da mogu da posluju a da ne pitaju političkog tatu ili političku mamu, jer ovaj sistem danas jeste da za svaki bitniji poslovni potez se mora tražiti saglasnost zbog imovine, koja je data samo na korišćenje, a još više zbog nekog kreditnog aranžmana od osnivača, gde se, po prirodi stvari,nalaze ljudi koje je neko izabrao. Nije to laka materija. Treba naći pravu ravnotežu između, s jedne strane, demokratski obezbeđene kontrole nad državnim sredstvima i ne treba da ulazimo ponovo po ko zna koji put u demagogiju da kažemo da one koje su građani izabrali ne smeju nigde da se pojave. Pa, valjda je to srž demokratije. Istovremeno, modernim mehanizmima, a ovaj zakon i ova reč koju danas želite da promenite su bili korak napred da ta Pandorina kutija politizacije u javnom sektoru bude otvorena na transparentan način, posle toga zatvorena i tamo gde joj je mesto, na skupštinama opština, gradova, Vlada Republike Srbije gde je nekoliko partija i Vlade koja mora da polaže računa za javnost njenog rada, da na taj način vidimo kako će se ta stvar preseći. Naravno da i ovaj zakon koji sam odbranio pre dve godine je plod diskusija. Nije bilo lako podmiriti jedan veliki broj legitimnih interesa u domenu javnog sektora, na nivou lokalne samouprave, gradova,pokrajina. Bilo je to predmet kada smo raspravljali o ovom zakonu, jedne reči, pre koji sat, ali ono što je bitno reći to je da sada, kada predlažete odlaganje primene ovog zakona, mi nemamo ni jedan jedini razlog da budemo uvereni da ćete uvesti više reda u taj javni sektor. U ekonomskom delu neću ponoviti argumente o kojima smo raspravljali tokom rasprave u načelu, a posle toga je i moj kolega Veselinović jutros o tome raspravljao. Kada ste nam rekli da u petak niste bili sa nama, a morali ste biti i očekujem da sada u svakom slučaju, osim neke ključne sprečenosti koja mora biti dobro obrazložena, kao ključni ministar u ovoj vladi, ne znam da li ste toga svesni, morate biti ovde. Ovde se stvari dogovaraju. Ne dogovaraju se one u Vašingtonu. Ne može šeik da odluči u kom pravcu idu javne finansije. Sada ste nam rekli indirektno da pregovarate za još dodatni dug, evroobveznicu. Šta se tu dešava? Koliki će biti taj javni dug? Već četiri milijarde evra više i dodatne dve milijarde, to ste nam već najavili, do kraja ove godine. Postali ste ministar finansija u Vladi koja je najbrže zadužila jednu evropsku zemlju od Drugog svetskog rata u zemljama u tranziciji. To je činjenica. Povećanje duga od 25% nijedna druga zemlja nije uradila u roku od godinu dana. Ni Grčka se nije zadužila tom brzinom. Zašto je ovo bitno u sklopu ovih amandmana i ovog zakona? Mislim da, jednostavno, niste toga svesni. Upisom imovine javna preduzeća, naročito ona najveća koja nose pet milijardi evra duga, postaju mogući ekonomski činioci koji mogu da založe sopstvenu imovinu. Jedna ozbiljna Vlada bi po usvajanju ovih amandmana eventualno brzo sprovela ovaj spisak i posle toga obezbedila diskusiju sa poveriocima da jedan broj državnih garancija, koje su date, budu skinute i da poverioci prihvate imovinu tih preduzeća sada legalno, konstituisanu kao obezbeđenje za njihova potraživanja. Evo jedne ideje koja može da obezbedi da javni dug Srbije koji ste povećali za šest milijardi evra, kako će biti do kraja ove godine, bude smanjen za bar nekoliko stotina miliona evra. Ako kaže da neće, vi im kažite da u ovom momentu i nema baš toliko, zbog politike ove Vlade, drugih mogućnosti da investiraju, da one komercijalne banke koje su dale njihove kredite znaju da će se morati ponovo susresti sa državom i da im bi bilo mnogo pametnije da prihvate obezbeđenja koja im daju neka javna preduzeća poput „EPS“, „Srbijagasa“, nego da traže po sistematizmu i dalje garanciju budžeta Republike Srbije, nekih gradova i nekih opština. Zbog toga je to veoma bitno. Bitno je i zbog toga što napokon i na ovaj način, ne kroz neke ekstra institucionalne stvari, ličnih karata… Molim vas da obavestite ministra privrede da to ne postoji. Ličnu kartu imaju samo građani. Javna preduzeća imaju ono što je zakonski regulisano. Ti upiti koji se šalju ne mogu imati efekta, nego se moramo skoncentrisati na sprovođenje zakona. Kroz sprovođenje ovog zakona gospodine ministre, ćete dobiti jedinu pravu sliku šta tačno ima taj „ŽTP“, kako „PTT“ formira svoj profit. Da li je to od neke imovine ili od neke osnovne aktivnosti. Mislim da će to biti veoma interesantna debata. Da li stvarno „ŽTP“ treba najmoderniji skener u našoj zemlji na koji mogu da idu samo ljudi koji rade u tom javnom preduzeću ili po mojim informacijama se naplaćuje drugim korisnicima, tj. da „RFZO“ mora da plati? Da li EPS-u treba turistička agencija? Da li u momentu ove velike krize ipak imamo jedan broj javnih komunalnih preduzeća koja raspolažu sa nekretninama kod nekih jezera, u nekim letnjikovcima i omogućavaju njihovim zaposlenima dodatne beneficije? Dok vi gledate kolika im je plata, zapravo i ne vidite kolike druge beneficije imaju zbog imovine koju ta javna preduzeća stavljaju na raspolaganje. Onda na kraju krajeva kao neko ko treba ceo bilans države, Ministarstvo finansija, a generalno Vlada će bit u stanju da pogleda celovitu sliku i da kaže – ova imovina je najbolje upotrebljena na ovom nivou. Destinacije te imovine optimalno gledajući jeste da ostane državna, da se da u zakup ili eventualno da se proda. Evo druge ideje, da se dođe do toliko potrebnih sredstava tako da ta jedna reč vredi na stotine miliona evra. Nerad ove Vlade košta ove građane papreno. Mogao se smanjiti suvereni dug. Jedan deo imovine mogao je biti dat nekim drugim preduzećima pod transparentnim uslovima da mogu bolje da posluju. Koliko ljudi kaže – ne mogu da gradim, a ima praznih hala koje pripadaju nekim javnim preduzećima i danas zvrje prazne. To je realni život. Više niste konsultant, nema više power-point prezentacija. Danas se mora raditi direktno. Moraju se odrediti neke stvari i treba se odlučiti. Ne može se uvek analizirati, mora se preuzeti odgovornost. Predlažem vam da počnete da preuzimate tu odgovornost. Imam pet jednostavnih pitanja za vas i voleo bih da nam danas date odgovor i ako nemate odgovor da kažete jednu stvar, a to je – gospodine Đeliću, ne znam, tek sam stigao, nije mi struka, naučiću, dajte mi još koji dan, još koju nedelju, još koji mesec. To ima određene posledice i to je sve ono što bi možda u nekoj drugoj postavci neko drugi mogao da radi mnogo brže. Evo prvog pitanja – koja javna preduzeća, počevši od najvećih su završila ovaj posao, koja nisu i zašto? Dokle je stigao taj proces i ko treba da odgovara za to nečinjenje? Mislim da je to fer zato što to ima posledice na građane. Drugo pitanje, ako kroz koji sat imate bez nas većinu da izglasate ovaj zakon i produžite rok za 365 dana – u kom danu od tih 365 dana će biti usvojen koji plan i koje će preduzeće ući u okvir zakona? Da li uopšte imate taj plan? Da li znate kada će EPS završiti ovaj posao? Da li znate pošto smo čuli da je eventualno „Srbijagas“ predala ta sredstva, da li ćete da uknjižite tu imovinu ili ćete kao što resorna ministarka najavljuje razbiti „Srbijagas“? Pitam vas, mi u toj debati ne učestvujemo, nego vi kažete jednog momenta – tako će biti, a onda čujemo da će ta imovina ići na neku drugu destinaciju. To nije nebitno. Budžet Republike Srbije je izložen oko milijardu evra u tom preduzeću. Nemamo ovde neke dnevnopolitičke prozivke u ovom domenu, tražimo odgovore za milijardu evra sredstava ove nacije. Treće pitanje – šta ćete raditi sa imovinom koja neće biti ostavljena javnim preduzećima? Koji je vaš plan? Vaša Vlada radi veoma netransparentno. Imam pitanje za vas zato što ne možemo da dobijemo… Ministar Mirović koji je bio ovde pre dva dana nam je onako rekao – vi imate zakonsko pravo da znate šta je ugovor između JAT-a i Etihada, ali ja neću to da vam dam. Idite zakonskim putem, pa ćete dobiti. Šta je ideja? Da dobijemo punu sliku tog aranžmana posle leta prvog aviona „Er Srbija“, da se napravi spin marketing, a onda da vidimo da je 900 ljudi u JAT-u izgubilo radno mesto i za svo poslovanje dobar deo rizika snosi Republika Srbija i da arapska strana nije preuzela nijedan cent, nijedan dolar od onoga što je bila prošlost i da je spremna da inkasira sve profite, a da ćemo eventualne gubitke deliti sa njima. Da li je to istina? Koliko će godina imati ti avioni? Čuli smo da su novi, to ne znamo. Gospodine ministre, obećate nam danas da ćete nam dati u roku od dan-dva koliko to treba da se isfotokopira, ozbiljni smo ljudi znamo da možda ima nekih odredbi koje su poslovna tajna, ali obrazložićete nam zašto je to tako. Dajte nam ugovor. Stavite ga na sajt vašeg ministarstva. Gde je problem? Ako je veliki uspeh Srbije, hajde svi zajedno da se radujemo. Mi ćemo to pozdraviti. Nije lako biti u aero industriji. Prethodna Vlada, doduše mi nismo vodili taj resor, nije uspela da nađe partnera. To je mnogo teško, ali hajde da vidimo koji su konkretni uslovi u tom domenu. Četvrto pitanje – šta ćete raditi sa državnim resursima? Imamo informaciju a od vas tražimo transparentnost, ništa više, da zbog toga što se aranžman sa Al Dahrom ne sprovodi u delo i da se ozbiljno razmišlja da se da državno poljoprivredno zemljište u iznosu od nekoliko hiljada hektara njima kao zalog? Gospodine ministre, molim vas da nas informišete vi, ali izgleda da to ne radite, niti ministar Radulović, izgleda da to radi kolega Dinkić, da li biste mogli da zamolite gospodina Dinkića da da gospodinu Raduloviću, ili vama ili već kome elemente pregovora platforme da li se u smislu javne, državne svojine predviđa da od nekih javnih preduzeća se da kao zalog za taj aranžman jedan od najdragocenijih resursa ove države, a to je državno poljoprivredno zemljište? Na kraju, poslednje pitanje za vas je – da li biste mogli da potvrdite dogovor na Odboru za finansije, koji smo postigli na predlog DS, ali bitno je da čujemo i vaš glas da ćete do kraja godine, ne znam ko više, vi, ministar privrede, ministar pravde koji je ovde nadležan, jer očigledno je da ste promenili zakon a hteo sam da predložim u ime naše stranke i amandman da to ostane u Ministarstvu finansija zato što je to bilo pravo mesto. Danas vidimo da Ministarstvo pravde predlaže a da cela operativa koja treba to da sprovodi u delo se nalazi i dalje u Ministarstvu finansija. Bilo kako, da li prihvatate pred građanima Srbije da do kraja godine dođite u bilo kojoj formaciji koja je vama prigodna i zakonski manje-više utemeljena, da ovom Domu napokon položite neki račun, pa kada ste već eto sa jednom rečju produžili sebi rok za 365 dana da uradite nešto mnogo bitno za građane, da za manje od 90 dana, do kraja godine dođete i kažete nam dokle ste stigli. Napokon da vidimo da ukoliko niste daleko odmakli šta ćete uraditi i ko za to odgovara. Hvala puno na vašoj pažnji.
Preostalo vreme poslaničke grupe DS je četiri minuta i 40 sekundi. Gospodin Đelić je govorio 20 minuta, a pet minuta se oduzima od vremena poslaničke grupe, što znači da četiri minuta i 40 sekundi poslaničkoj grupi preostaje. Reč ima ministar Krstić.
Gospodine Đeliću, verovao sam da ćete shvatiti ozbiljnost situacije u kojoj se trenutno nalazimo i ozbiljnost funkcije i da sa tim svojim iskustvom koje ste imali ovde početkom 2000-tih, kada je zapravo krenula ta privatizacija, ne znam kako je tada sprovođena bez ovih informacija o imovini, da ćete imati malo više, ako ne razumevanja, onda poštovanja za samu funkciju. Da vam odgovorim na ovih pet pitanja koja ste postavili. Odgovoriću samo na ona koja su u mojoj nadležnosti zapravo. Koja javna preduzeća? Ovde se radi o svemu što je imovina javnih preduzeća i to nije samo 35 njih. Kao što znate Zakonom o ministarstvima, na koji se pozivate, podeljena je odgovornost između Ministarstva finansija i Ministarstva privrede, podeljena je odgovornost kao i ministarstva gde je Ministarstvo finansija to koje je odgovorno za finansijsku kontrolu javnih preduzeća, dok je Ministarstvo privrede to koje će i operativno sprovoditi u delo njihova restrukturiranja tamo gde je potrebno. Pozivate se na lične karte. Lične karte su mehanizam koje je ministar privrede izabrao u ovom trenutku da može da uđe u razgovor sa tim preduzećima onde gde je to neophodno i onom dinamikom koja je neophodna. Od ukupnog broja, od oko 803, ovo je javna informacija i nadam se da time i odgovara, preduzeća kojima su zahtevi upućeni, to su zahtevi u restrukturiranju, neprivatizovana preduzeća, javna preduzeća kojih je 35, samo njih 29% ne sarađuju u ovom trenutku ili nisu sarađivali. Oni koji sarađuju, to je važno i to je isto slučaj i sa Registrom koji ćemo po prvi put imati za zaposlene, pa sam ga zbog toga i pomenuo, postoje veliki tehnički problemi da se stvari dovedu u red, da se zapravo unesu podaci fizički kako bismo znali o čemu se radi. Te s tim u vezi, moramo da donesemo odluku i to je odgovornost, koju svakako ja preuzimam na sebe kada kažem ovde 12 meseci u ovom zakonu produženja, da preuzmem odgovornost da donesemo odluku da li ćemo sada preko kolena prelomiti, jednostavno gurnuti stvari u javnu svojinu, što razumemo da pravi mnogo više problema koje ne bismo mogli da rešimo nego što se već rešava, ili ćemo sebi dati neki rok koji mislimo da je realan posle konsultacija sa svim relevantnim subjektima, a njih ovde ima puno, i gde ćemo moći da se držimo toga i da vidimo da nakon tih 12 meseci kako za ta javna preduzeća, tako i za lokalnu samoupravu možemo da uperimo prstom i kažemo – ovo nismo uradili, imamo meru kojom ćemo to onda prevesti u javnu svojinu, a te bilo direktore javnih preduzeća bilo nadležne na lokalnom nivou držati odgovornim za to. Kada će i kog dana ko završiti unos, što je bilo vaše pitanje, podataka u javnoj evidenciji, u evidenciju. Naravno da ne mogu da vam dam tačan odgovor kada će kog dana koje preduzeće to uraditi i to nije bitno. Bitno je da za 12 meseci imamo sve te podatke. Za one podatke, i tu se vraćamo na ovaj mehanizam ličnih karata, za ona preduzeća za koja je to bitno ranije, zbog toga što država ili im je davala garancije ili nastavlja ili postoji pritisak da se nastavi da se daju garancije, mi to radimo brže i zato se uvodi mehanizam da u razgovoru sa tim preduzećima imamo informacionu bazu na osnovu koje po prvi put možemo da donosimo zaključke. Šta ćemo raditi sa imovinom? Prvo ćemo je popisati pa ćemo onda odlučiti šta ćemo raditi sa imovinom. Lepo ste ukazali na to da je to vezano i sa Zakonom o restituciji i sa mnogo drugih procesa i završetka privatizacije koja je započeta još ko zna kada i gomilom drugih stvari. Videćemo šta zapravo možemo da uradimo sa kojom imovinom. Tamo gde država ne treba da bude vlasnik i nije prirodan vlasnik te imovine da tu pokušamo da damo tu imovinu onima gde to ima najviše smisla i gde ta imovina može da vraća najveće multiplikatore bilo za naš privredni rast, bilo za naš budžet. Pitali ste me – šta sa državnim resursima konkretno za poljoprivredna dobra? Odlično znate, 2011. godine kažete da ste podržavali ovaj zakon, da po članu 8. ovog trenutnog zakona poljoprivredno zemljište, odnosno pravni režim poljoprivrednog zemljišta se uređuje posebnim zakonom, te je to u nadležnosti Ministarstva poljoprivrede. Uvek je i bilo. Nisam u potpunosti razumeo, ali mislim da peto pitanje nije nešto na šta bih morao da odgovorim u kontekstu rasprave o amandmanima na Zakon o javnoj svojini, ovo poslednje pitanje koje ste pomenuli vezano za JAT i „Etihad“. Nadam se da to odgovara na sve.
Narodni poslanik Veroljub Arsić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, sa uživanjem sam slušao nadahnuti govor bivšeg ministra finansija, bivšeg potpredsednika Vlade. Samo postavljam pitanje – da li neko stvarno misli da građani imaju tako kratko pamćenje i da ne znaju šta se dešavalo dok je dotični bio na tim javnim funkcijama? Priča o RTS i pretplati. Tačno je da su ukinuli pretplatu, ali je tačno da im je pet godina dok su bili u Vladi posle ukidanja pretplate ta ista pretplata nije smetala. Inače, reč je o idejnom tvorcu čuvenog poreza na upotrebu, držanje i nošenje dobara. Kupili ste automobil i svaki put kada ga registrujete, morate da platite porez na upotrebu, držanje i nošenje dobara. To je isti onaj potpredsednik Vlade koja je oslobodila avione i jahte poreza na upotrebu, držanje i nošenje dobara. To je onaj isti ministar koji je uveo porez na mobilni telefon. Ne znam o čemu se sada ovde govori i kakve su ovo zamene teza. Priča oko grčkog scenarija je završena krajem jula ili početkom avgusta meseca 2012. godine kada je država nekim čudom zadužena blizu 60% BDP. Kada se spominje deficit od četiri milijarde, koji prvo nije tačan, hajde da pogledamo strukturu sadašnjeg deficita koji je negde 172 milijarde dinara. Od toga 60% ide na otplatu dugova koji je zadužila prethodna Vlada, a 40% na „Agrobanku“ i Razvojnu banku Vojvodine. Tako da gospodo iz DS mi ne želimo da nama pripisujete vaše rezultate. Imate svoje rezultate, a to je 300.000 novih nezaposlenih građana Srbije. Vi se hvalite svojim, a mi ćemo svojim.
Narodni poslanik Bojan Đurić, po Poslovniku.
Povreda člana 104. stav 2, gospodine Stefanoviću. Po kom osnovu je sada govorio Veroljub Arsić? Pored njega sedi, koliko ja znam, šef Poslaničke grupe SNS, a sa druge strane ovlašćeni predstavnik po ovoj tački. Gospodin Arsić je dobio repliku kao – šta? Stručnjak za nošenje mobilnih telefona? Ne razumem.
U trenutku kada je gospodin Arsić kao zamenik šefa poslaničke grupe dobio reč, gospodin Babić nije bio u sali. Dakle, on je u tom trenutku izašao. Na kraju krajeva, možemo da vratimo snimak ako ne verujete. Ja sam bio tu, video sam i pošto je to moja nadležnost, dao sam mu reč kao zameniku šefa poslaničke grupe, što je vrlo jasno napisano u Poslovniku. Doduše, čak i da je bio gospodin Babić u sali, ne bi to bilo prvi put i ne bi to bilo pravo koje nisam odobravao i drugim ljudima iz opozicije. Ako hoćete, možemo to da uvedemo kao pravilo. Meni uopšte to ne smeta. Ali, onda nemojte tražiti povrede Poslovnika, replike i sve ostalo ako su šefovi poslaničkih klubova u sali a oni se ne javljaju. Onda to više neću nikom dozvoljavati. Ja sam mislio da je mnogo važnije da čujemo šta ljudi imaju da kažu, nego da se držimo forme da li je Babić izašao na pet minuta ili je tu. Gospodin Đelić, replika.
Uz svu najbolju nameru, činjenica je da se ovde menja jedna reč, implicitno se potvrđuje da i ovaj režim na vlasti potvrđuje validnost ovog koncepta. Mnogo ste kritikovali pre dve godine, neki od prisutnih poslanika, ovaj zakon, ali vidimo da se kao koncept on potvrđuje – menja se jedna reč. Utoliko je to lošije zbog toga što danas nemamo nijedan konkretan odgovor na mojih pet pitanja. Dakle, ja nisam dobio nijedan jedini odgovor. Šta smo čuli – videćemo, kad bude – biće, a kad bude biće a onda ćemo da vidimo šta ćemo. To je ono što sam ja čuo od odgovora. Još jedna stvar, ne smete ovde da nam kažete kao ministar finansija da, eto, pričam o amandmanima, pa ću onda da pobegnem u neku mišju rupu, ne želim da vam odgovorim oko pitanja JAT-a i „Etihada“. Ja se izvinjavam, po Zakonu o ministarstvima, Ministarstvo finansija odgovara za integritet javnih finansija Republike Srbije i za sve implicitne i eksplicitne garancije. Vi ste pozvani da nam kažete da li u tom aranžmanu je izložen budžet Republike Srbije i ne možete da nam kažete da to radi neki drugi ministar. Tačno je da se Zakonom o poljoprivrednom zemljištu uređuju razni aspekti, ali, ako želite da upravljate ovom državom, morate da imate i određenu politiku, doktrinu, i da kažete – naš pristup će biti da državno poljoprivredno zemljište neće ili hoće biti upotrebljeno kao kolateral u raznim aranžmanima. Da vam kažem jasno stav DS. Demokratska stranka će predložiti i određeni zakon a to je da treba da bude zabranjena prodaja i zaloga poljoprivrednog zemljišta koje je u državnoj svojini. Mi imamo jasan predlog i jasnu politiku i predlažemo da tako bude… (Predsednik: Vreme) … Zato se nadam da možda u ovom drugom odgovoru ćete nam reći nešto malo preciznije, jer i na ono najbazičnije što sam vas pitao, ovim završavam, gospodine predsedniče, dali ste mi pogrešnu listu. Vi ste pogrešni ministar danas koji ste nam dali pogrešnu listu. Ja sam vas pitao – koja javna preduzeća su uradila posao? Vi ste mi rekli – neka preduzeća u restrukturiranju. Odgovorite nam koliko je 36 ključnih javnih preduzeća je uradilo posao, koja nisu – zašto nisu i vidimo se do kraja godine.
Gospodin Milisav Petronijević, izvolite.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, stav Poslaničke grupe SPS o predloženom zakonu je izneo moj kolega Zoran Kasalović u načelnoj raspravi. Smatrali smo da je to dovoljno za ove predložene izmene zakona. Međutim, želim da ukratko samo ponovim taj stav, imajući u vidu da se mnogo toga priča i van ovog predloženog zakona. Da ne bi zbunjivali građane, ja ću samo kratko reći o predlogu izmena, odnosno o amandmanima koji su dati na predloženi zakon. Samo da podsetim da je Zakon o javnoj svojini usvojen septembra 2011. godine, vrlo veliki, važan, sistemski zakon, koji smo mi podržali. Prema tom Zakonu, javno preduzeće, društvo kapitala, bez obzira da li su osnivač republika, pokrajine ili jedinice lokalne samouprave, bili su dužni da do, odnosno u roku od dve godine, podnesu zahtev za upis prava svojine na nepokretnostima, tamo gde su imali pravo korišćenja. Šta imamo sada posle dve godine? Imamo jednu situaciju da to nije urađeno. Mi se nalazimo pred dve mogućnosti – ili da podržimo predloženu izmenu koju je Vlada predložila, da se produži rok za još godinu dana, ili da se primeni ona druga posledica, ako se u roku od dve godine javna preduzeća nisu upisala, a to je da te nepokretnosti prelaze u državnu svojinu ili svojinu pokrajine odnosno jedinice lokalne samouprave. Mi smatramo da je ovo drugo gore, teže, vraćamo se na početak. Zato smo podržali i podržaćemo predlog da se produži rok za godinu dana. Da li je za godinu dana, šest meseci, mi pripadamo onima, kao i velika većina građana, koja veruje ministru da je to realno procenjen rok u kom vremenu to može da se obavi. Dakle, nećemo podržati amandmane, podržaćemo predloženu izmenu zakona. Nezavisno od toga, smatramo da je ovo starije, kako bih rekao, da se produži rok a ne da se primeni posledica u zakonu. Zalažemo se da se utvrdi koji su to razlozi zbog kojih se za ove dve godine nije izvršio upis svojine. Da li tu ima objektivnih, subjektivnih razloga, nekih smetnji, nečega što je sprečavalo? Ili je u pitanju subjektivna odgovornost? U tom slučaju, treba da se utvrdi odgovornost i da vidimo ko je odgovoran za to. Inače, i jedna i druga vlada su imale vremena da reše taj problem. Prethodna je imala 10 meseci, ova 14 meseci. Kad kažem Vlada, pre svega mislim na one koji su bili neposredno zaduženi za tu oblast. Dakle, treba da se utvrdi. Treba da se vidi zašto to nije urađeno. Treba da se utvrdi odgovornost tamo gde je ima. Ali, ovog trenutka je mnogo važnije da usvojimo izmenu zakona kojim se produžava rok za godinu dana, nego da to upišemo ponovo kao vlasništvo, kao državnu svojinu, kao vlasništvo Srbije, pokrajine, jedinica lokalnih samouprava. Dakle, ponavljam, podržaćemo predložene izmene amandmana a nećemo podržati amandmane. Hvala lepo.
Hvala. Narodni poslanik Aleksandra Tomić ima reč.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, poštovane kolege poslanici, predlagači ovih amandmana su danas praktično u prepodnevnoj raspravi dezavuisali javnost sa činjenicom da je nadležno ministarstvo za pitanje ovog zakona Ministarstvo finansija. Razlog zbog koga navodim ovo jeste što Direkcija za imovinu nije jedini pravni subjekt koji ima potpunu evidenciju o popisu imovine Republike Srbije. Ako smo čuli da je sve što je u javnom sektoru, i ono što se odnosi na preduzeća u restrukturiranju, praktično javna svojina, osim zaposlenih, onda je krajnje neodgovorno od strane onih koji su predlagali ovakve amandmane u neka tri svoja dela, dve godine, dve godine i tri meseca, dve godine i šest meseci, da pokažu da jednostavno misle ovoj Srbiji dobro, zato što je rok za prijavu imovine bio dve godine, ali ako ste i prijavili imovinu u proteklih godinu dana, javna preduzeća su funkcionisala, nešto su radila, znači, ulazila su u određene investicije koje su u toku, sa završnim računima. Ta investicija jednostavno tek kada se završi plaćanje i postanu imovina, kao određeni pravni subjekt, može da bude upisana u Direkciji za imovinu. Prema tome, i onoga trenutka, prošli direktori koji su bili u prošlom sazivu Vlade Republike Srbije, ako su ispoštovali svoju dužnost da prijave imovinu, praktično nisu do kraja izvršili svoju obavezu, zbog toga što je funkcionisanje javnih preduzeća promenljivo u smislu ekonomske kategorije svojine Republike Srbije. Ono zbog čega je ova Vlada pokazala svoju krajnju odgovornost je što je dala dodatni rok u kome će se završiti 24 privatizacije, koje je tražila ne samo ova Vlada, nego i EU, sa kojom će se možda utvrditi da neke privatizacije određene svojine su urađene na jedan nezakonit način, gde će se možda određena vrsta imovine nekih javnih preduzeća vratiti u državnu imovinu na osnovu tih presuda, pa će se utvrditi na osnovu restrukturiranja, koje je takođe zakonska obaveza, da se završe do kraja ove godine, utvrditi da je nešto državna imovina, a nešto i nije državna imovina. Prema tome, ovaj rok koji je dat, da se produži da narednih još godinu dana, je sasvim opravdan. Na kraju treba reći da, što se tiče direktora javnih preduzeća, ne treba gledati to sa stanovišta poslednjih šest meseci, godinu dana. Mi smo imali direktore javnih preduzeća koji su izuzetno visoki funkcioneri DS, primera, gospodina Cvije, Babića, koji je takođe direktor jednog javnog preduzeća, gospodin Ćeran takođe, koji su potpredsednici gradskog odbora DS. Ono na čemu mi insistiramo, kao SNS, to jeste da imovinu Republike Srbije treba staviti na jedno mesto, ali imati pravu informaciju kolika je ta imovina, i zbog toga je potrebno neko vreme, da se završe određene investicije. Ako pričamo o investicijama iz oblasti EPS, onda su to određeni energetski objekti koji ne mogu biti upisani u Direkciji za imovinu, dok se ne završi ta investicija. Znači, ako pričamo o nekim objektima koje vode „Srbijavode“ onda su to brane, onda su to nasipi, koji su takođe imovina Republike Srbije. Dok ne budu do kraja isplaćeni od strane države, oni ne mogu biti upisani u Direkciji za imovinu. Prema tome, treba razlučiti zbog čega je suštinski ovaj zakon donesen. Tačno je da je to izmena koja se odnosi na 12 meseci, tačno je da je to jedan, taj član zakona, ali suština je odgovornosti ove Vlade prema upravo onome što poseduje država. Na kraju krajeva, građani Srbije imaju i najveću odgovornost prema državi, ali i država prema njima. Ako država ima odgovornost prema građanima, onda mora da pokaže da tu imovinu zaista posedujemo. Ukoliko ne upišemo tu imovinu u adekvatnu evidenciju, onda ne znamo sa čime raspolažemo. Ako ne znamo sa čime raspolažemo, onda ne možemo da vodimo odgovornu ekonomsku politiku i to nije bio slučaj u prethodnim vladama, jer je, recimo, primera radi, energetsku politiku u rekonstruisanoj vladi vodio premijer Vlade, gospodin Mirko Cvetković, kao što je vodio i Ministarstvo finansija. Kao što vidite, to je jedna neodgovornost, a ovo se odnosi na Ministarstvo finansija u velikom domenu. Prema tome, nije istina da je samo Ministarstvo pravde, koje vodi gospodin Selaković, odgovorno za imovinu Republike Srbije. Naravno da sa opravdanjem velikim i poštovanjem i, na neki način, podrškom SNS, ovi amandmani treba da budu odbijeni, jer pokazuju jednu neodgovornost opozicije. Da je bilo nekih konstruktivnih predloga, da je bilo zaista opravdanih predloga, u smislu promene, izmene i dopune ovog zakona i amandmana, sigurno da bi uopšte vladajuća koalicija razmatrala to i sigurno da bi našli možda neko kompromisno rešenje. Na osnovu svih ovih dosadašnjih izlaganja i onih stavova koje ste čuli od strane naših poslanika, evidentno je da postoji različito viđenje sa pravne strane i ekonomske strane određenih predloga zakonskih rešenja i zbog toga sigurno da mnogi poslanici u opozicionim klupama smatraju da to nije baš adekvatan predlog Ministarstva finansija. Ali mi sa velikom podrškom dajemo predloge koje će Ministarstvo finansija sigurno usvojiti i Odbor koji se odnosi isključivo samo na privredu, davaće rešenja koja neće biti samo podrška Ministarstvu privrede, već i Ministarstvu finansija, jer jedno bez drugih jednostavno ne mogu da funkcionišu i ne mogu da odrade taj neki zamajac koji u ekonomskom smislu ova Srbija mora da pokrene. Prema tome, u smislu samih amandmana, amandmane treba odbiti, treba dati podršku predlogu i izmenama i dopunama koje je dao ministar finansija u svom obrazloženju i treba shvatiti da mi moramo da krenemo jednim novim, drugim putem, krajnje odgovornom politikom. Zahvaljujem se.
Po Poslovniku, gospodin Miković. Izvolite.
Ja sam pitao da po članu 104. dobijem repliku. Pošto je nemoguće, smatram da je povređen član 106, jer govornik može da govori samo o tački dnevnog reda. Prethodni govornik je išao mnogo van tačke dnevnog reda .Ne samo što je govorio i o amandmanu koji još nije stigao na red, mislim da se otišlo mnogo van teme, a naročito u odnosu na to gde je ukazivano na nenadležnost Ministarstva finansija u pogledu pripreme propisa. O tome se radi, ne o praćenju oblasti. Radilo se o pripremi propisa i to je jasno rečeno i mislim da ste vi, kao predsedavajući Skupštine, trebali da reagujete i da kažete – vratite se nazad na dnevni red. To je moje mišljenje.
Morao sam onda to danas mnogo češće da radim kod nekih drugih rasprava, ali mislim da je rasprava i dalje u toku i mislim da se držimo dnevnog reda. Replika, gospodin Stefanović, izvolite.
Nije, uvažena koleginice, stvar u tome da protumačimo svi zajedno šta je opozicija htela amandmanima, jer mislim da smo to vrlo efikasno i jasno objasnili. Nije to problem o kojem danas raspravljamo. Problem je mnogo dublji. Problem se zove – 14 meseci neefikasne Vlade. Problem je to, kada vi vidite i sami to, negde unutra sebi ćete sigurno priznati da je to nažalost tačno. Ali, pošto se uvek kada se suočite sa preprekom koju ste sami postavili ili propuštanjem da uradite nešto što ste morali da uradite, onda, nažalost, ne vi lično, nego poslanička grupa i organizacija kojoj pripadate, kreće se uvek i isključivo u pravcu alibi politike i politike napada na prethodnike, zato što ne znate kako da objasnite sadašnji nedostatak rezultata ili vizije za budućnost. To je ono što suštinski vuče Srbiju na dno. Onog momenta kada budete bili u stanju da ovde ustanete i sa nama raspravljate o tome šta je u ovome trenutno problem i šta ćete da uradite za budućnost i kada budete, ne vi lično, nego naprednjaci, u stanju da ustanete i kažete- ovo su stvari koje moramo svi zajedno da napravimo za dobrobit ove države i ovo su stvari koje smo, priznajemo, propustili da uradimo i koje jesu objektivno greške, onda će i ovaj parlament i ovo društvo i ova država biti mnogo zdravije mesto nego što jeste. Dok se ovako nastavlja priča, dok ja štopujem vreme ovde, dok gospodin ne spomene Aleksandra Vučića i ne spomene zlu Vladu Mirka Cvetkovića i užasnu kriminalizovanu strukturu koja se zove DS, e to vam je to. Znači, onog momenta kada budete uspeli da pobedite sebe, što često uspeva gospodin Vučić, mada ne previše u poslednje vreme, onda ćete uspeti da kažete – mi vodimo Srbiju zaista u pravom pravcu i samo najbolji idu napred i ostale stvari što puštate po selima oko Vrbasa.Ali, do tada …. (Predsednik: Vreme.) … završavam, dok se sve svodi na to – Mirko Cvetković, vaša Vlada, Božidar Đelić i ne znam šta, građani od toga nemaju, nažalost, nikakve koristi, a vi ne možete sakriti nedostatak bilo kakvih rezultata vaše Vlade.
Replika, Aleksandra Tomić.
Zahvaljujem se. Uvaženi predsedavajući, znam da je našem kolegi iz opozicije vrlo teško da shvati da je odgovornost Vlade suštinski cilj i način rada funkcionisanja ove Vlade Srbije. Ali to što je nama odgovornost, u tome je njima bio veliki problem da shvate da je evidencija uopšte državne svojine jedan od prioriteta ove države, da znamo sa čime raspolažemo. Najlakše je ne sačekati 24 privatizacije i ne sačekati restrukturiranje i sve to navesti pod geslom – mi smo efikasni, pa sad treba da budemo smanjeni za otprilike 30% ukupne državne imovine, a to ćemo da rasprodamo preko svojih određenih kompanija DS. Mi tako ne razmišljamo i mi tako ne želimo da naša buduća pokoljenja tako razmišljaju. Hvala.
Samo vas molim da, kada o tome diskutujete, vodite računa o dostojanstvu Narodne skupštine. Reč ima gospodin Stefanović, replika. Izvolite.
Gospodine predsedniče Skupštine, dešava se prečesto ova situacija koju smo sada videli. Dakle, zaista vas molim i apelujem još jednom na vas, nemojte a posteriori govoriti ljudima: „Molim vas da vodite računa o dostojanstvu“. Izrecite odmah opomenu. Primenite isti aršin. Kao kada ovde kod nas naši poslanici dobiju opomenu za citat prvog potpredsednika Vlade, juče ili prekjuče, onda mislim da morate reagovati ako neko kaže – kompanije DS, ili juče, vi niste bili tu, kada kažu da smo mi podržavali NATO bombardovanje. Zaista je krajnje vreme da se kaže – izričem vam opomenu. Ne znam šta je tu teško. Nećemo dozvoliti, ponavljam još jednom, uz sve vaše namere, nastojanja, želju i žar koji vas vuče, da tim bojama farbate boje ove partije i da nas predstavljate kao kriminalnu organizaciju. Neće vam to uspeti. Onaj ko je prekršio zakon neka odgovara. Vi nemate pravo, niko ovde nema pravo da stranku koja je dobila 1,8% manje od vas proziva za stvari koje ne postoje. Da ne pričam o legitimitetu, a to je inače reč koju jako volite u poslednje vreme, po kojem je sada već preko deset ljudi sa naše liste glasalo za vašu vladu. To je taj legitimitet. Znači, molim vas, vodite računa o tome. Ovo je replika u pravcu toga da se ove stvari izbegnu u budućnosti, a efikasnost leži u vašim rukama, gospodine predsedniče. Hvala.
Reč ima gospodin Đurić. Izvolite.
Da se vratimo malo na ova pitanja koja su vezana za ovaj zakon. Dakle, još jednom kažem, gospodine Krstiću, razumem da nemate iskustvo srpskog političkog sistema, srpskog parlamentarnog života, ali imate vrhunsko iskustvo studiranja na jednom od vrhunskih svetskih univerziteta. Siguran sam da ste tamo naučili, vrlo dobro, da ne možete na pitanje koje vam se postavlja da odgovarate tako što izaberete neku drugu temu koja nema direktne veze sa tim pitanjem i onda o tome pričate. To je moguće na nekim srpskim fakultetima i univerzitetima, ali sam siguran da tamo gde ste vi studirali nije moguće. Zašto ovo kažem? Zbog toga što ste, odgovarajući na pitanja gospodinu Đeliću, delimično izbegli da odgovorite i na pitanja koja sam ja pre toga postavio. Dakle, vrlo jasno smo vas pitali – koja republička javna i državna preduzeća nisu ispunila obavezu iz ovog zakona? Vi kažete – ali, ima mnogo, to nisu samo ta, ne možemo da kažemo. Dobro, ne pitamo vas za ta druga, pitamo vas za ova konkretna 35 preduzeća, odnosno 34, jer je gospodin Bajatović u međuvremenu odgovorio da on jeste. Sutra ćete predstaviti neke ključne mere osnovne ekonomske politike. Nećete to moći da radite, gospodine Krstiću, tako što ćete se pojaviti u javnosti ili na konferenciji za medije i reći ono što vi mislite da treba da kažete i otići. Biće vam postavljena pitanja. Ne odgovarate danas ovde nama na pitanja koja vam postavljamo. Ja vam kažem, ispred ove sale, u holu, to je običaj i praksa u Skupštini, vas čekaju novinari koji imaju neka pitanja za vas. Neka od tih pitanja su ista kao i ova pitanja koja smo vam mi postavili. Pomoći ću vam da ne prolazite još i kroz tu raspravu ispred ove sale, da to učinite u raspravi. Dakle, da li su „Železnice Srbije“ podnele zahteve i upisale imovinu? Gospodine Krstiću, ne znam da li znate, različita javna i državna preduzeća su u različitim procesima transformacije. Dele se na nekoliko kompanija. Jedno od takvih preduzeća su „Železnice Srbije“. Kako sprovodite tu transformaciju ako ne znate koju imovinu imaju? Dugo niste bili ovde, gospodine Krstiću, pa verujem da ne znate možda najbolje šta se dešavalo… Gospodine Krstiću, mogu da nastavim? Dakle, verujem da ne znate možda do detalja šta se dešavalo u nekim zakonima, ali sam siguran da znate šta je nerast, šta su kokoške i živina. Vidim da vam je teško da odmah uočite vezu između pominjanja tih pojmova i javnih preduzeća. Ali, ako razgovarate sa gospodinom Bajatovićem ili pogledate njegov bilanse, vi ćete videti da on, čovek, od pokretne imovine mora da drži i nerast i kokoške i da pravi paštete. Tada postane nepokretna imovina. To vam je stanje, gospodine Krstiću, u srpskim javnim preduzećima. Morao je da pravi staklo i paštete, jer mu je to naredila neka vlada. Takva preduzeća ćete vi transformisati. Vi nam danas govorite o tome, o skoku, o kvantnom skoku. Da li ste čuli za radnu jedinicu „Srbija marka“, gospodine Krstiću, u Javnom preduzeću PTT Srbija? Pogledao sam šta su delatnosti te radne jedinice. Oni u jednoj delatnosti osmišljavaju izgled poštanske marke, a u drugoj kreiraju izgled poštanske marke. Da li ste nekada videli, a imali ste dovoljno vremena, već ste gotovo dva meseca tu, kako izgledaju u statutima javnih preduzeća i državnih preduzeća opis delatnosti tih preduzeća? Pa to ne postoji nigde na svetu. To su delatnosti navedene na deset strana. Lakše je da piše – sve delatnosti šifarnika, nego da se navodi. Naša javna preduzeća su, gospodine Krstiću, ovlašćena da se bave od štavljenja kože, do turizma u EPS, do turizma u „Železnicama“ , do turizma u PTT. Nemam ništa protiv ni gospodina Milana Krkobabića, ni Dušana Bajatovića, ni bilo koga drugo kao direktora. Svi su oni to radili ili rade uz saglasnost ili tolerisanje Vlade. U redu je da neko želi da bude kosmonaut, ali je onda i u redu da u to uloži svoje vreme, novac i da on rizikuje. Naši direktori javnih preduzeća žele da budu kosmonauti, ali za to koriste javne resurse. Nisam razumeo primedbu, gospođo Tomić. Šta to znači da su investicije ekonomski dinamična kategorija, pa se ne može u jednom trenutku upisati? To je tačno, ali … (Predsednik: Molim vas, nemojte ulaziti u raspravu sa narodnim poslanicima.) Izvinjavam se. …ali onda gospođa Tomić nije u pravu. Onda ukinite zakon, onda nikada neće moći da bude upisana svojina, jer neprestano traju neke investicije. Da ostavimo po strani grešku koju je napravila gospođa Tomić, dakle, deo onih stvari koje je ona navodila kao primer ni po Zakonu o javnoj svojini ne može da se upiše na javna preduzeća, isključivo su državna svojina. Dakle, eto nekoliko pitanja, gospodine Krstiću. Zaista vas ohrabrujem, najdobronamernije, da se uključite u ovu raspravu na taj način da onda ozbiljno razgovaramo o tim stvarima. Čeka vas još mnogo gori posao. Pretpostavljam da ćete sutra najaviti neku reformu Fonda PIO. Da li ste videli bilo koji finansijski izveštaj Fonda PIO? Da li ste videli Informator o radu Fonda PIO? Da li ste videli trenutne javne nabavke male i velike vrednosti u Fondu PIO? Da li znate šta sve tu ima? To je, takođe, neka vrsta javne svojine. Isti taj fond ima neki udeo u svojini u nekim od ovih preduzeća koja su, recimo, u restrukturiranju ili još nisu privatizovana. Ko će time raspolagati, gospodine Krstiću? Onih 21 član Upravnog odbora Fonda PIO? Njima ćete dati da time upravljaju? Onom Orboviću? Pa on će vas sutra popodne napasti da ste zli neoliberal, a podržaće ga njegove kolege iz tog istog Fonda PIO. Zato sam vam malopre rekao – čekaju da se ovo završi kao epizoda. Vi ne možete da kažete direktorima javnih preduzeća – imate još godinu dana, pa da onda odete na televiziju i izvlačite nagrade za one koji redovno plaćaju PDV i šalju račune. Javiće vam se sledeći put neko ko nije platio PDV i reći će – dajte i meni, pošto dajete direktorima javnih preduzeća novi rok, onda dajte i meni Škoda Fabiu, iako nisam plati porez. Ne može tako da funkcioniše država.
Reč ima ministar Krstić. Izvolite.
Samo ću kratko da odgovorim na pitanja. Odgovorio sam vam ne samo za javna preduzeća kojih ima 35, odgovorio sam vam za čitavu grupu većih preduzeća. Evo, vratiću se i na direktno pitanje. Dakle, rekao sam - od 803, 234 preduzeća nije u ovom trenutku, od rekonstrukcije Vlade, stupilo, odnosno odgovorilo na zahteve Ministarstva privrede, vezano za dostavljanje informacija o njihovom poslovanju i imovini. Što se tiče javnih preduzeća, 35 od 35 se javilo i dostavilo je neke informacije o tome. Nažalost, moram da odgovorim, jer to jeste slučaj. Mi analiziramo kvalitet tih informacija i ne znamo za koliko u ovom trenutku je od njih kompletirano, odnosno po ovom zakonu bi moglo da se kaže da može da se zavede u evidenciju. Upravo zbog toga, a kroz razgovore kako sa tim javnim preduzećima, uz jasnu signalizaciju, da daljih produžavanja ne može biti izvan ovoga mi smo doneli odluku da je jedino odgovorno rešenje, jer jeste jedino odgovorno rešenje, mislim da se tu moramo složiti, u ovom trenutku, budući gde jesmo, ne gledajući u prošlost, kao što ste i sami rekli, da to produžimo još 12 meseci. Sam sistem koji je uspostavljen u poslednjih mesec dana, a taj sistem je da za svake razgovore koji se vode, vezano za bilo kakav dalji upliv države u ta javna preduzeća, u njihovo poslovanje, bilo u imovinu, bilo kroz davanje garancija ili bilo koji drugi način, mi moramo da imamo jasnu sliku kako bismo o tome razgovarali. To je prvi put slučaj. Znači, po prvi put mi, zapravo, pre nego što donosimo odluku o nekom preduzeću, možda nećemo o svih 803 doneti odluku sutra, ali ako o jednom od njih donosimo odluku sutra, po prvi put ćemo imati dijagnozu stanja da možemo da odluku donesemo na bazi ne toga ko je direktor tog preduzeća, iz koje je stranke ili tako nešto, već da donesemo odluku na bazi toga kako to preduzeće posluje. Gro tih preduzeća, ukupno od 803, neka su u restrukturiranju, je u problemu. Rešenja koja donosimo na dnevnoj bazi nisu dobra, bar nisu bila rešenja koja stvaraju priču preporoda za ta individualna preduzeća. Ako ćemo reći da za određena preduzeća produžavamo taj njihov život u tom nekom, nazovi limbu, pre nego što imamo plan, mi sad po prvi put, zapravo, hoćemo da imamo jasnu sliku oko toga da li ta preduzeća i kada mogu da se okrenu, kao što uostalom i to jeste jedan odgovoran posao. Nakon ovoliko godina se nalazimo u situaciji da to isto moramo da uradimo i za državu upravo zbog visine javnog duga, a svi prethodni ministri finansija u ovoj, ili u bilo kojim drugim državama, znaju da ne možete vi da zaustavite lokomotivu koja ide tako što ćete da povučete ručnu kočnicu. Znači, povećanje javnog duga je bio naš izvor finansiranja za tekuće troškove u proteklih četiri ili pet godina. Ti troškovi ne mogu da nestanu sutra, ali mogu da nestanu relativno brzo ako smo odlučni, kroz reformu prevashodno javih preduzeća i javnog sektora. Meni je drago da se ovde o tome vodi priča iako bi mi bilo mnogo draže da o tome pričamo u kontekstu ne produžavanja rokova zbog neefikasnosti tih javnih preduzeća, nego da pričamo o tome koliko nam vremena treba i kako ćemo da osiguramo, kako ćemo da se obavežemo da zapravo ta javna preduzeća transformišemo i u kom to roku možemo da uradimo. To je nešto o čemu ćemo početi da pričamo od sutra, od ponedeljka.
Replika, Aleksandra Tomić.
Uvaženi predsedavajući, javljam se povodom replike i opomene koja je trebala da usledi, ali, izvinjavam se na formulaciji kompanije i preduzeća DS. Jednostavno, namera mi je bila da pokažem da mnogo ljudi, funkcionera koji su bili iz redova DS su imali svoja preduzeća koja su direktno funkcionisala sa javnim sektorom. Naravno, slažemo se u tome da sva ona preduzeća koja to nisu dobro radila, a imaju jako puno elemenata koruptivnih aktivnosti, treba da odgovaraju. Mislim da se kolege iz DS takođe slažu oko toga. Na kraju, ono što je trebalo da bude replika gospodinu Đuriću, ne bih sada posle izlaganja ministra ništa dodala. Zahvaljujem se.
Gospodin Vučeta Tošković.
Poštovani predsedniče, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću u moje ime i u ime SNS i njene koalicije čestitati i poželeti dobrodošlicu našem ministru, sa željom da ispuni očekivanja koja imamo i koje je zadao naš predsednik stranke, Aleksandar Vučić, jer na osnovu njegovih izlaganja i njegove vizije kako da se izađe iz ove krize, vi ste to prihvatili i nadam se da ćete to i odraditi. Kada su u pitanju amandmani DS, molim vas ovde ništa niste novo dali da bismo poboljšali ovaj zakon o javnoj imovini. Dobro je što odbori to nisu prihvatili, neće prihvatiti ni Skupština većinom glasova. Vi, koji ste 12 godina na vlasti, ne znam kako ne znate da je na terenu stanje o imovini toliko katastrofalno, da vi niste uspeli ni za ovih 12 godina bilo šta da upišete. Imali ste velikih problema da samo prodate ono što nije imovina države. Podsetiću vas samo na jedan primer, ne treba dalje. Na primeru „Luke Beograd“. Prodali se i zemlju i drugu nekretninu. Dve trećine naroda u Srbiji je mislilo 5. oktobra da ćete vi da ustrojite ovu državu onako kako to savremen svet ustrojava u današnjem 21. veku. Vi ste unazadili ovu državu za jedan vek sa vašom vladavinom, prodali ste sve što se može prodati i tuđe i svoje i ne znam čije još i doveli ste ovu državu do bankrota. Moram da ponovim još jedanput, ova nova rekonstruisana Vlada, na čelu sa Aleksandrom Vučićem i sa koalicionim partnerima će izvući ovu državu sa ovim reformama koje je naumila. Hvala.
Replika u ime poslaničke grupe Janko Veselinović. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, opet ponavljamo priču koju imamo od kada je praktično ova Vlada u mandatu. Dakle, za sve je kriv neko drugi samo ne ova Vlada. Gospodo iz vladajuće koalicije, prethodna Vlada, Vlada Mirka Cvetkovića, donela ja Zakon o javnoj svojini. Vi ste u međuvremenu, sticajem raznih okolnosti došli na vlast, napravili koaliciju kakvu ste napravili i ne primenjujete ovaj zakon koji košta, ta ne primena, košta građane Srbije. Finansijski ne zna se šta je imovina javnih preduzeća i na taj način se sa njima ne može upravljati i ona se obezvređuju. Njihove hale zvrje prazne, o čemu smo već govorili. Nije zato kriv niko nego ova nesposobna Vlada. Kažete da smo mi vratili jedan vek unazad državu Srbiju. Mislite na način da smo potpisali Ugovor o stabilizaciji, ukinuli vize građanima Srbije koje su bile uvedene zbog činjenice da ste vi bili na vlasti. Obnovili što se dalo obnoviti što je porušeno za vreme vaše vlasti. Doveli struju koje nije bilo dok ste vi vladali, ta se struja čak plaćala u naše vreme, pa i televizijska pretplata. Kako smo mi prodali sve kad vi sada prodajete zemlju Etihadu, aerodrome, avione, ne znam šta sve nameravate prodati privatnoj porodici iz Emirata. Nemojte gospodo da zamenjujemo teze, mi smo podržali mnoge zakone koje ste vi podneli u ovu Skupštinu i za koje smo smatrali da su dobri za zemlju, ali nažalost od vaše nacionalne politike nema ništa i mi nažalost nemamo šta da podržimo. Hvala.
Član 107. stav 2. kaže – na sednici Narodne skupštine nije dozvoljeno neposredno obraćanje narodnog poslanika drugom narodnom poslaniku. Govoreno je o tri podnosioca amandmana, jedan od njih sam ja. Direktno se meni obratio poslanik i rekao – niste ništa novo dali. Znači, može da govori u trećem licu, ne može direktno, barem tako piše i u tom smislu niste reagovali.
Samo da vidim po redosledu prijavljenih, gospodine Đuriću vi ste se javili po replici. Izvolite.
Ukleta je na neki način ova skupština. Taman krene rasprava normalno i onda ponovo odemo u ove rasprave. Meni je bilo vrlo zanimljivo ovo o čemu je govorio gospodin Krstić i vi ste rekli – hajde da krenemo da sređujemo ta javna preduzeća. Predlažem vam prvi konkretan, nije težak, korak. Dakle, imate još uvek javna preduzeća gde nije raspisan javni konkurs za izbor direktora. Rok je istekao 30. juna. Drugo, u gotovo svim republičkim javnim preduzećima je još uvek u toku javni konkurs tamo gde je raspisan. Kako komisija koja radi rangiranje kandidata koje će predložiti Vladi najbolje kandidate uopšte može da ocenjuje koliko su oni uspešno radili ako nema, recimo podatke o tome da li su ispunili ovu obavezu iz Zakona o javnoj svojini? Ako nema podatke koji podrazumevaju tromesečno izveštavanje o poslovanju javnih preduzeća, koja je obaveza po Zakonu o javnim preduzećima koju niko ne ispunjava, gospodine Krstiću, ne bi bilo potrebe za zahtevima za tzv. lične karte gospodina Radulovića, da svi ispunjavaju uslove zakona koji važe već gotovo godinu dana, devet meseci i dostavljaju te izveštaje. Vi ne biste smeli ni sadašnje garancije ili subvencije koje postoje iz budžeta da dajete bilo kom javnom preduzeću zbog toga što oni po Zakonu o javnim preduzećima imaju obavezu da pre toga dostave svoj plan unutrašnje transformacije, plan kako troše ta sredstva, plan kako će u dogledno vreme, biti skinuti, da tako kažem, sa neke vrste državne dotacije. Da li razumete, vama formalno idu nelegalno sredstva iz budžeta prema tim preduzećima, to su „Železnice“, to su neka druga preduzeća bilo kroz direktnu subvenciju, bilo kroz neku drugu vrstu budžetske pomoći. Dobro je da smo nakon ne znam koliko godina u ovoj zemlji razrešili tu dilemu šta je ispod crte, šta je iznad i da ne mogu da se štancuju samo državne garancije, a da se to ne računa u dug. Malo je glupo da potrošimo narednih 10 godina da shvatimo neku sledeću notornu činjenicu koja postoji u javnoj ekonomiji, odnosno u javnim finansijama.
Reč ima Aleksandar Radojević. Izvolite.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, koleginice i kolege, ja prosto ne mogu da ne izrazim divljenje na ovakvoj demokratičnosti DS koja ima tri poslanika, tri amandmana, baš me interesuje ko će od njih tri dobiti najviše glasova u njihovoj poslaničkoj grupi. Obzirom na to da se raspravlja o imovini, mislim da to za njih i nije bilo tako važno, jer oni zadnjih 10-12 godina uopšte nisu imali problem vlasništva imovine da bi ona bila prodata. Da li je bila privatna, državna, društvena, koja god, bila je prodavana u procesu privatizacije. Da li je imala vlasnike, bivše vlasnike, žive vlasnike ili ne, sve je to prodato u, da kažem, globalu. Ono što mene jedino čudi da se vi toliko trudite, a da narod nikako da čuje šta to tako dobro radite i da vam poveruje na tim delima koje ste učinili za zadnjih 10 godina i na onim nedelima koje je učinila ova vlada za zadnjih šest godina, nekako, prosto svaki put ste sve manji i manji, pa mislim ne verujete ni sami sebi ili imate neku bolest u medicini, neko kad nešto mnogo jede on obično dobija na kilaži…
Gospodine Radojeviću, izričem vam opomenu, nemojte tako nešto govoriti o drugim poslaničkim grupama. Nastavite.
U redu, hvala. Mislio sam da kažem da kad neko nešto plodonosno čini, on biva sve veći i veći. U ovom slučaju nekako mi to ne izgleda na tu temu. Toliko ste toga zaista uradili da se ja pitam kako ćemo mi dalje posle svih ovih dela koja ste učinili? Još kratko, jedan od kolega reče da ljudi cene reči i dela. Jedan naš veliki predak je rekao – pokoljenja djela sude, što je čije daju svjema; pa se nadam da će i ovaj put biti isto tako. Hvala.
Reč ima Janko Veselinović, replika. Izvolite.
Prvo, zahvaljujem se predsedavajući što ste konačno upristojili poslaničku grupu SNS i omogućili ovoj skupštini da radi pod koliko-toliko normalnim uslovima. Međutim, da li ste primetili gospodo koja slušate ova izlaganja, kada ste opomenuli kolegu da je on ostao kao riba na kopnu, dakle, on nije više imao o čemu da priča, on ne zna šta je na dnevnom redu, dobro, neću, izvinite.
Gospodine Veselinoviću, nemojte da i vama moram da izreknem opomenu.
Nije mi bila namera da to, predsedavajući, kažem, hteo sam da nastavim rečenicu. Dakle, on ne raspravlja o temi, on raspravlja o DS i to je problem u ovoj skupštini što mi raspravljamo o tome kolika je velika ili mala DS, koliko je velika ili mala neka druga opoziciona stranka. Vi se ne osvrćete na grešku koju pravi vaša Vlada i vaši ministri koji dve godine nisu uspeli, odnosno godinu i po koliko su oni na vlasti, da sprovedu jedan veoma važan zakon i o tome je gospodin Krstić pričao. Vi nikako da uvidite da vaša politika neće doprineti boljitku Srbije ukoliko budete pričali o DS, već ukoliko se suočite, i mi zajedno sa vama, sa problemima u kojima se Srbija nalazi, a to je visoka nezaposlenost, to je inflacija, to je manja kupovna moć, itd, da ne govorim ono što je neki dan govorio gospodin Ilić ili njegov prethodni kolega, gospodin Dinkić, u kakvoj se situaciji Srbija nalazi. Mi smo spremni da podržimo i sada, bez obzira na način kako se vi odnosite prema DS, svaki konstruktivan predlog, ali ih nažalost nema. Danas raspravljamo o zakonu da se primena zakona odloži još za godinu dana, to je tema današnje sednice. Hvala.
Replika gospodin Radojević. Izvolite.
Gospodine predsedniče zaista sam zastao u tom trenutku, zaista nisam ništa uvredljivo rekao pa sam se čudeći zastao u tom trenutku, ne znam zaista zašto sam dobio opomenu, ali je manje važno. To nije ni tako bitno. Ono o čemu sam ja pričao, to je nešto što je vezano za ovaj zakon, za ovu tačku zakona i na to da se vi nikada niste osvrtali na to pa da vam zbog toga i nije tako važno kako će se glasati u ovoj skupštini, da li će proći prvi, drugi ili treći predlog. Verovatno najbolje o tome govori i činjenica kada je gospođa Čomić obrazlagala tu temu, onda je rekla citiram – da je vladala duboka površnost pri analizi svega toga. Hvala.
Sledeći prijavljeni govornik je Zoran Babić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, da ne bude zabune, govoriću o amandmanu, zato što je pravo na repliku malopre iskoristio zamenik šefa poslaničke grupe, gospodin Arsić. Za SNS nije prihvatljiv ovaj amandman koji kaže – član 1, briše se; kojim se ne daje pravo produžavanja roka koji ističe bukvalno danas. Mislim da to može da bude pogubno za veliki broj javnih preduzeća koja nisu ispunila ovaj zakon i koja svoje vlasništvo nisu i svoju imovinu nisu popisala. Ja sam umesto ovog amandmana koji kaže – član 1, briše se; očekivao zahvalnost. Očekivao sam da neko izađe i kaže – hvala vam, gospodine ministre, hvala Vladi Republike Srbije što je omogućila da jedno veliko javno preduzeće Grada Beograda, kao što je to, recimo, Gradska čistoća, dobije rok pa još godinu dana da može da ispoštuje ovaj zakon i upiše svoju imovinu, hvala u ime Beogradskog vodovoda i kanalizacije što može tu imovinu da upiše, hvala u ime drugih gradskih javnih preduzeća koji mogu to da urade. Ne, dobili smo amandman kojim se član 1. briše i uvodi nas, celu državu, u jedan veoma poguban period. Pozvaću vas na jednu stvar, gospodine ministre, jedan predlog ću vam dati, da u narednih godinu dana kvartalno u Narodnu skupštinu upućujete izveštaj koliko je to javnih preduzeća za tih tri meseca, pa narednih tri meseca, ispunilo zakon. Samo na taj način Narodna skupština može u punom kapacitetu da ima i kontrolnu funkciju, a mislim da je to dobro i zbog Ministarstva finansija i zbog onih javnih preduzeća koja će možda na gradskom ili republičkom nivou, ili neka opštinska javna preduzeća, koja će možda sve ovo neozbiljno shvatiti. Žao mi je što kolega Stefanović nije tu, ne želeći da ga izazovem na repliku na ovaj način, ali je nejasna uloga i samog šefa poslaničke grupe. Kada se jedan amandman dâ u proceduru, on se daje u proceduru ne da bi se dobilo vreme za neku priču, za obraćanje javnosti, za prosipanje političkih stavova. Ako se suštinski razmatra i ako se suštinski gleda na neki zakon, svaki amandman se daje da bi bio i usvojen. Sada mi je nejasno za koji od ova tri amandmana će gospodin Stefanović lobirati ovde među narodnim poslanicima da prođe? Da li ovaj kojim se traži da taj rok bude nula ili da se član 1. briše, da li ovaj amandman u kojem se reči:„tri godine“ menjaju rečima:“dve godine i tri meseca“ ili ovaj amandman u kojem se reči:„tri godine“ menjaju rečima:“dve godine i šest meseci“? Šta je bitno za tu poslaničku grupu, šta je bitno za tog šefa poslaničke grupe da izlobira za koji od ovih tri amandmana, a ne može za sva tri - nula, tri meseca ili šest meseci? Šta je stav? Šta je bitno? Šta je suština? (Predsednik: Samo vas molim da se vratimo na temu.) I toliko oko same opstrukcije rada parlamenta. Gospodine ministre, podržavam pravljenje spiska zaposlenih u javnom sektoru. Javni sektor u državi Srbiji je preglomazan, veliki. Ne znamo koliki je zato što nemamo spisak zaposlenih u javnom sektoru. Čude me kritike - zbog čega treba da se pravi taj spisak? Da li su te kritike u stvari podrška za ono što je bilo do sada, da su pojedinci pod političkim pokroviteljstvom onih koji su imali odgovornost vršenja vlasti u prethodnih 12 godina uzimali otpremnine iz neke lokalne samouprave, pa prelazili u javna preduzeća, pa u tim istim javnim preduzećima uzimali otpremnine pa prelazili u državnu upravu, u neko ministarstvo, pa iz ministarstva ponovo u neko javno preduzeće. Od svega toga je, maltene, napravljen biznis u Srbiji. Oduzimanje otpremnina? Da li bi se to postiglo da je postojao spisak? Ne bi. Pored imena tog zaposlenika u državnoj upravi bi se upalila crvena lampica svaki put kada bi aplicirao za neko radno mesto ili da ponovo uzima bilo gde i bilo kakvu otpremninu. Na ovaj način su rasuta ogromna sredstva koja država Srbija više nema za prosipanje i zbog toga u punom kapacitetu vas podržavam, gospodine ministre, da se taj registar zaposlenih u državnoj upravi i napravi. Mnogo je pitanja postavljeno u današnjoj raspravi. Neka sam pažljivo slušao i mislim da imam pravo i obavezu da neka pitanja i postavim. Pitanja su možda ne vama, gospodine ministre, možda onima koji su ih uputili. Koja javna preduzeća u Gradu Beogradu, čiji je osnivač Grad Beograd nisu prijavila imovinu? Koliko ih je? Zašto nisu prijavili imovinu? Ko je odgovoran ako se traži odgovornost za republička javna preduzeća? Da li Grad Beograd i Dragan Đilas imaju plan kada će ta gradska javna preduzeća i uraditi ovaj posao i upisati svoju imovinu? Dva pitanja koja su veoma važna za našu državu su koliko je u proteklih 12 godina sagoreno novca građana Srbije za davanja garancija JAT, za subvencionisanje JAT i koji su efekti toga?Ako vam sada smeta strateško partnerstvo sa „Etihadom“, koji je efekat davanja novca u javni sektor? Šta se postiglo na taj način? Jedno mnogo opasnije pitanje je da li na ovaj način DS nedobrodošlim smatra sve investitore koji dolaze u Srbiju? Ma sa koje strane dolazili,ma s kim bili prijatelji, oni su prvenstveno prijatelji države Srbije i prijatelji građana Srbije. Rečeno je i da je neko vratio za godinu dana Vlade vratio ovu državu i naš narod vekovima unazad. Postaviću još jedno pitanje i jednu analizu koja je danas napravljena. Za 12 godina je u državu Srbiju, po određenim veoma stručnim procenama, ušlo 80 milijardi evra. Za 80 milijardi evra u Srbiji je moglo da se napravi 32 hiljade kilometara autoputa. Mogla su da se naprave 32 koridora 10, a mi nemamo završen još uvek nijedan. Osam miliona radnih mesta je moglo da se otvori. Za razliku od toga, šta je napravljeno? Nezaposlenost je sa 13% narasla na više od 26%. Moglo je da se napravi 40 hiljada škola, 1.600 bolnica ili 10.700 evra je mogao da dobije svaki građanin Republike Srbije. Prema tome, za SNS ovaj zakon je prihvatljiv. SNS će u danu za glasanje u punom kapacitetu podržati ovaj zakon, ali ovaj amandman je više nego poguban i naravno da nije prihvatljiv.
Narodni poslanik Gordana Čomić, pravo na repliku. Izvolite.
Zahvaljujem. Hvala kolegi narodnom poslaniku na mogućnosti da u dva minuta pojasnim, pošto je očigledno nesporazum pri slušanju. Govorila sam o površnosti neupotrebljavajući pridev dubok, pošto površnost može da bude samo plitka i ona jeste plitka i to u svim segmentima države sada, i pre godinu dana, i pre četiri godine i pre 15 godina. Ako ne razumemo kolika je šteta zajednička od površnog shvatanja rada na javnim poslovima, imaćemo očigledno novi problem zato što jedna vrsta površnosti je kada se istraje na tome da nova Vlada, ko god je činio, samo ponavlja i imitira greške prethodne Vlade i da svoj mandat za dijalog u Skupštini Srbije uvek podrazumeva kao razmatranje grešaka prethodne Vlade, ali to razumeju zato što ih ponavlja. To je moja molba kada govorimo o površnosti, da sa tim prekinemo. Ministar Lazar Krstić, koji je ovde, zahteva podršku svih nas u poslu koji je pred nama. Ako bismo samo hteli da prestanemo da govorimo, kao što smo ovde čuli, da je neka vlada naša, a neka vlada vaša, da je neki ministar vaš, a neki ministar naš, to bi već bio odmak od površnosti, kojoj smo tako skloni, jer bi razumeli da je ministar Lazar Krstić ministar Vlade Republike Srbije, a da smo mi parlamentarna većina i parlamentarna opozicija Republike Srbije. Kada bude došao dan da ne razgovaramo sa – vi ste, ti si i sa takvim načinom komunikacije, to će biti početak uklanjanja površnosti iz onoga što samo kobajagi zovemo političkim životom i to će biti početak pravog dijaloga u Skupštini Srbije, ali ministar Lazar Krstić je u potrebi za pravim dijalogom o velikom poslu koji ga čeka kada su u pitanju reforme javnih finansija i kada je u pitanju saniranje deficita i sve ono što je naš zajednički problem. Hvala vam.
Replika, gospodin Đelić, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe.
Hvala gospodine predsedniče. Mislim da posle intervencija, da bi napokon samom kraju ove debate rekla punu istinu. Mislim da sada znamo zašto ste od šest meseci produženja roka prešli na godinu dana. Danas smo čuli i potvrdili ste da vi ne nameravate da radite, nameravate, i čuli smo ovo oko Beograda da sprovodite i dalje predizbornu kampanju, i zato je to na godinu dana, da i onako ne radite ništa, da napadate ljude sada u Beogradu, sutra u Vojvodini da bi osvojili neku apsolutnu vlast. Sada ću da vam dam nekoliko podataka o Beogradu, pošto ste ga prozvali. Upoznaću našu javnost sa činjenicom da je 3. decembra 2012. godine, možda je to moglo ranije, ali je to jedno od veoma retkih lokalnih samouprava gradova koja je to uradila. Formirana je radna grupa za popis i evidenciju. Da je do današnjeg dana 11.425 objekata raznovrsnih, od saobraćajnica, pa do poslovnih zgrada, od svega onoga što pokriva ovaj zakon je evidentirano. Da su sva javno-komunalna preduzeća u gradu Beogradu krenula ovaj posao i da se susreću proteklih meseci sa ogromnim problemima koji su političke prirode. Problemi sa RGZ koji treba da im pomogne. Problemi sa Republičkom direkcijom za imovinu koja ne odgovara na njihove zahtev. Po dubini se osporava onima koji su do skora vodili Beograd, mogućnost da nastave da rade u punom kapacitetu, kao što vi kažete, u interesu naših sugrađana glavnoga grada. Saznajte da ste vašim nesmotrenim vođenjem javnih finansija, a i političkom odmazdom čini mi se, koja na žalost ima štetne posledice po građane grada Beograda i sve građane naše zemlje, ste oduzeli 100 miliona evra budžeta gradu Beogradu, mogućnosti da se nešto dodatno gradi. Ovo što smo videli proteklih dana, a to je smena gradonačelnika i vaša intervencija pokazuju da ovaj režim će nastaviti samo da se bavi nekom predizbornom taktikom, retorikom, a da vam ne padne na pamet da radite po dubini sistema u interesu građana Republike Srbije.
Replika, Zoran Babić.
Biću veoma kratak. Zahvaljujem se kolegi na priznanju, odnosno na dva priznanja. Jedno političko, drugo ono koje je u praksi. Gospodin Đelić je rekao grad Beograd i javna preduzeća krenuli u ovaj posao. Da li ste završili? Ne niste. Da li bi završili ako bi se usvojio ovaj amandmane? Ne ne bi. Protiv koga ste vi? Mislite da na taj način vodite bitku protiv Vlade Srbije, tako što ćete ići i protiv sebe. Gospodine Đeliću rekli ste krenuli smo u ovaj posao. Niste ga završili. Svi su krenuli. Obraćam se zato što je replika. Svi su krenuli, ali nisu završili. Drugo političko priznanje koje proizilazi iz neke, ako sam dobro razumeo, a mislim da sam vas jako pažljivo pratio, kada ste rekli – da sada nam je jasno zbog čega vam treba godinu dana, zato što vi sutra kada preuzmete vođenje Beogradom trebaće vam godinu dana da sve to završite. To javno političko priznanje da je DS svesna toga da više nema poverenje građana Beograda, i da će shodno tom nepoverenju na izborima i da prođe.
Replika, gospodin Đelić.
Znate kako, sada počinje da bude i zabavno. Upletete se u neku argumentaciju i čini mi se da ne možete ni sami da razaznate u kom ste pravcu krenuli, jer mi samo kažemo jednu jasnu stvar, a to je da umesto da pričamo o onome što je na dnevnom redu, vi odjedanput počinjete da pričate o Beogradu. Da vam kažem, ja sam vam rekao tačne cifre onih stvari koje je uradio grad Beograd, koji je ubedljivo najviše uradio u ovom domenu. Ali sam isto vama svima, a i građanima Republike Srbije rekao ono što zna i vrabac na grani u Beogradu. Svi to znaju, a to je da već mesecima od kada je uspostavljena ova vlast radi se sve da se onemogući normalno funkcionisanje grada Beograda po dubini. Ne daju se dopisi, čak blokira se grad Beograd, ceo budžet za neke apsurdne cifre koje se posle ispostave kao nerealne. Imate kulminaciju da u veoma personalizovanom rivalstvu koje je postojalo, i to više puta, između Dragana Đilasa i Aleksandra Vučića, Beograđani su jasno rekli koga žele kao gradonačelnika, a vi kroz jednu nestabilnu koaliciju niste u stanju da se dogovorite oko bilo čega drugog osim da skinete Dragana Đilasa ste išli protiv njihove izborne volje. Vidimo čime vi želite sada da se bavite. Produžujete rokove nadajući se da će na taj način, na taj pristup vama građani Beograda, a i generalno Republike Srbije poverovati. Danas smo imali jedan zakon, to je bila jedna reč, ali vama se više neće verovati na reč. Na kraju, krajeva morate nešto i da uradite za građane i grada Beograda. Za koji dan više nemate ni tehničkog gradonačelnika. Rekli ste tri dana posle njegove smene da ćete nam reći ko će voditi grad. Sada smo čuli juče, sa strane ministarke energetike da to niste počeli ni da raspravljate u vašoj koaliciji. Toliko o ozbiljnosti. Mislim da način na koji govorite danas, na kraju ove debate, i o gradu Beogradu, za koji nemate ni plan, ni ljude, ni nikakav način, nikakav predlog građanima Beograda, u ovaj zakon, i to smo čuli od ministra finansija, koji je nenadležan, a nije znao da je nenadležan, da nemate ni plan kako ćete sprovesti ovaj zakon u delu. E to je realnost.
Replika, Zoran Babić. Izvinite gospođo Joksimović, povreda Poslovnik. Izvolite. Nisam video da ste se vi prvi javili. Samo se prijavite još jednom.
Prekršen je član Poslovnika 106. naravno prvi paragraf, da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Ako mi danas pričamo o gradu Beogradu imali bi što-šta da kažemo. Ja kao rođena Beograđanka i neko ko je odrastao, veoma sam nezadovoljna bila vođenjem Beograda od strane predsednika vaše stranke. Možemo da pričamo o tome i na ličnom nivou i na političkom nivou. Danas to nije tema. Koliko znam mi danas raspravljamo o tome, o amandmanima koji su prilično u koliziji, ali to je legitimno pravo diverziteta u vašoj stranci, ja to pozdravljam na neki način. Mi ćemo da analiziramo i analiziramo vaše sve različitosti razmišljanja i promišljanja na jednu tako važnu temu o kojoj ste imali vremena da brinete, bar deset godina, danas je 6. oktobar. Prema tome imali ste vremena o tome da razmišljate, i potpuno je legitimno pozvati se na vaše negativne rezultate rada. To ste vi radili jedno deset godina pozivajući se na neku prethodnu vladu. Potpuno je legitimno. Ja sam time nemam problem, niti ću zbog toga da budem [[Predsednik:Samo vas molim da ovo ne pređe u repliku, pošto povreda Poslovnika traje minut.]] U redu. Samo da kažem još jednu stvar a pro po ovog današnjeg dnevnog reda. Postavlja se ključno pitanje ko je kriv? Krivi su direktori javnih preduzeća, da, kriva je i prethodna i ova Vlada, ali uvek mislim da ta opšta kolektivna inertnost koja je zavladala kao posledica onoga što ste vi uveli kao sistem, je dovelo do ovih rezultata. Sanacija je uvek loša, ali je bolja nego sve pustiti niz vodu, a vi ste predugo puštali niz vodu. Mi to ne radimo. Hvala.
S obzirom da se radilo o replici na koju je gospodin Đelić imao pravo, mogao je da izađe malo iz okvira dnevnog reda, ali u načelu slažem se da bismo inače mogli da u ovom trenutku razmislimo o tome da se držimo okvira rasprave o amandmanima. Još uvek smo na prvom amandmanu o kome danas raspravljamo. Sledeći prijavljeni je gospodin Babić, replika.
Biću veoma kratak i neću se više javljati za repliku, osim ako ne budemo bili izazvani. Mislim da Beograđani nisu rekli svoju reč o tom rivalitetu o kojem je prethodni govornik hteo da govori i hteo da imputira. Nisu rekli svoju reč zato što je 2007. godine samo nekoliko meseci pred izbore 2008. godine na predlog tadašnjeg ministra za nacionalni investicioni plan Vlada donela drugačiji Zakon o glavnom gradu i drugačiji Zakon o lokalnim izborima gde se gradonačelnik više nije birao na direktnim izborima, već proporcionalno. Promenio je Dragan Đilas tada zakon baš zato što se plašio tog rivaliteta i tog duela sa gospodinom Aleksandrom Vučićem. Zbog toga se nije taj rivalitet pokazao i nije ga bilo jedan na jedan, isključivo zato što je menjajući zakone Dragan Đilas sa tog duela pobegao.
Gospodin Veselinović, replika.
Vrlo ću kratko, ali po tezama, pošto je više puta pomenuta DS. Prvo, slažem se sa gospodinom Babićem, ali ja sam još jutros izneo tu tezu da je bilo potrebno da se ovaj zakon doradi time što će pred Skupštinu odnosno nadležna tela biti jasno definisano kada će biti podneti izveštaji o sprovođenju ovog zakona. A ovo produžavanje roka bez tih parametara nema smisla. Drugo, oko naše nedoslednosti. Vi ste u roku od dva dana menjali rok za koji se produžava ovaj zakon. Prvo je bio šest meseci, pa godinu dana. Naši amandmani su koherentni. Dajemo vam mogućnost da ili donesete nove izmene i dopune zakona ili da dajete kraći rok Vladi odnosno nadležnim javnim preduzećima da se usaglase sa zakonom. S druge strane, oko prosipanja priča i izjava koje čujem da se daju u holu, zbog čega se gospodin Cvijan izvinjava „Etihadu“ zato što tražimo ugovor na uvid? Mi tražimo ugovor na uvid, hoćemo da bude jasno šta je tim ugovorom dogovoreno, šta dobija „Etihad“ a šta dobija država Srbija. Šta tu ima loše? Kada je u pitanju zahvalnost koju bi mi trebali da damo Vladi zato što je ona produžila rok na godinu dana, na šta nas je pozvao gospodin Babić, mi se Vladi ne možemo zahvaliti zato što se ona „setila“ da postoji taj zakon, što se pre tri dana setila da postoji zakon i produžila njegovo važenje na godinu dana. Jel na tome treba da se zahvalimo? Zašto Vlada nije ispoštovala norme ovog zakona? To je posao Vlade. Posao Vlade je da primenjuje zakone. Nema kuknjave, gospodine Babiću. Nema kuknjave, gospodine Krstiću. Treba da primenite zakon i treba da sankcionišete sve one koji nisu postupili po zakonu, bili oni na republičkom nivou, bili na lokalnom nivou, pa makar se ticali pojedinih lokalnih samouprava u kojima smo mi na vlasti. (Predsednik: Vreme.) Zakon je prema svima jednak.
Replika, gospodin Cvijan.
Uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nije sporno da je u Srbiji na snazi Zakon o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Evropa nas je mnogo puta pohvalila zbog toga što zaista maksimalno kvalitetno se sarađuje i sa Poverenikom za informacije od javnog značaja, gospodinom Rodoljubom Šabićem, ništa od toga nije sporno. Nije sporno ni da se traži na uvid ugovor ili neki drugi pravni akt koji se tiče saradnje sa Ujedinjenim Arapskim Emiratima ili koji se tiče saradnje sa bilo kojim drugim stranim investitorom kojih, hvala bogu, u poslednje vreme ima sve više i više. Ali, veoma je sporno kada se u Skupštini u svojstvu zamenika šefa poslaničke grupe najveće opozicione stranke, strani investitor nazove nekom tamo privatnom porodicom iz Emirata. To je uvreda. To je direktna uvreda za strane investitore koji nisu dužni da trpe naša politička prepucavanja ovde u Narodnoj skupštini. Sa svakim stranim investitorom koji je došao dobronamerno u Srbiju da uloži svoja sredstva, da da investicije, da otvori nova radna mesta, da se bavi ozbiljnim poslovima, osnovni zadatak, ja se zahvaljujem poslanicima moje poslaničke grupe zato što pričaju dok ja pričam, zahvaljujemo se svim stranim investitorima i smatramo da treba da se svi zajedno ponašamo sa dužnim poštovanjem prema njima. Treba da ostavimo naše političke borbe. Ako je nužno da se međusobno prepucavamo, hajde, mada ni to nije lepo, ali svakako ne smemo vređati strane investitore a to se upravo desilo, po mom dubokom ubeđenju, a možemo i da pročitamo zapisnik, pre nekoliko minuta ovde u Narodnoj skupštini, kada je govor držao zamenik šefa poslaničke grupe najveće opozicione stranke u Srbiji.
Prelazimo na sledeći amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Milivojević. Da li gospodin Milivojević želi reč? (Da) Izvolite.
Da ste možda dali repliku gospodine predsedniče Narodne skupštine Janku Veselinoviću, ja bih možda i odustao. Ovako ću biti u obavezi da nešto kažem o svom amandmanu, a pogotovo zbog neshvatanja zakonodavne aktivnosti od strane parlamentarne većine koja opstruira rad parlamenta. Dakle, ja sam podneo ovaj amandman sa namerom da važenje ovog zakona produžim za šest meseci. Da li znate, gospodine Krstiću, zašto sam tražio tih šest meseci? Zato što će za šest meseci u Srbiji biti održani vanredni parlamentarni izbori. Ako ne verujete meni, verujte vašem partijskom glasilu koje kaže – sve je ništa dok Vučić ne bude premijer. Pogledajte vi iz SPS-a, pogledajte dobro, ako stvarno mislite da možete da imate predsednika Vlade kod Vučića sa 20 poslanika, grdno se varate. S obzirom da vreme održavanja tih izbora pada nekako u to vreme, ja mislim da će neka nova vlada doneti neki zakon koji će ovo polje rešiti na jedan pravilan način. Kada je reč o mom amandmanu, ja ne očekujem podršku od vas, jer vama nije jasno kako poslanik može da preda amandman i kako tri poslanika iz iste poslaničke grupe mogu da predaju tri različita amandmana. Ja ću da vam objasnim. Mi se zovemo Demokratska stranka. Mi nemamo tatu, faraona, cara, kome javno preduzeće „Poštanske marke“ priprema marku s poštanskim likom. Mi imamo predsednika DS. Ali, ja kao član DS jesam plivač, nisam predsednik Vaterpolo saveza, ali kao i Gordana Čomić, i ja se danas udavih u plitkosti. Čuo sam ovde da je tema grad Beograd i da li su javna preduzeća grada Beograda uradila ovo što treba da urade sa imovinom javnih preduzeća. Razumem vaš kompleks od Beograda, sada kada vas je nezajažljiva čežnja za još većom vlašću, a pogotovo još većom imovinom, konačno savladala, kad su vam popustile ionako krhke moralne kočnice kada je reč o privilegijama koje proizilaze iz vršenja vlasti na vaš način i kada gledate grad Beograd kao imovinu, moram da vas podsetim da nije sramota izgubiti od Dragana Đilasa izbore za gradonačelnika. To je kao da sam ja trčao protiv Huseina Bolta. Treba Aleksandar Vučić da bude srećan što je trčao sa Draganom Đilasom i što je izgubio, da mu to piše u biografiji. Dva puta – dva puta. Nije to ništa sramota. Sada, dok spremate kandidate za članove gradskog veća, Raku Radovića, Bidžu, Bulidžu, čujem da je Šojić otkazao, on ipak bira društvo, vidim da se javio i gradonačelnik Beograda i da vas boli kandidatkinja za gradonačelnicu, sama se malo pre javila, i vidim da vas bole javna preduzeća u Beogradu. Moram da vam kažem – nemojte da vas toliko brinu. Nijedno javno preduzeće u Beogradu nije dva puta prodavalo grobna mesta. Tamo se prema toj imovini ljudi odnose domaćinski. Dragan Đilas je domaćin čovek. Kada nama spočitavate da smo mi iz DS potrošili 12 godina i da smo imovinu proćerdali ni u šta, moram da pitam vas koji ste proćerdali imovinu KiM za samo dve godine vlasti, kad ste obesmislili herojstvo srpskih pukova iz Prvog balkanskog, Drugog balkanskog i Prvog svetskog rata, zašto sada rasprodajete imovinu u Vojvodini? Zar vam nije bilo dosta KiM? Treba li vam još? Jel vam bilo nečega malo? Jel dedovinu rasprodajete? Nemojte na takav način da razgovarate sa nama. Možda za vas znači da nismo uradili ništa time što smo ukinuli vize, vratili Srbiju u svet, vratili joj ugled i dostojanstvo. Naš predsednik se nikada nije cerekao u Jajincima, ni kao predsednik stranke, ni kao predsednik Srbije. A ovaj čovek ovde, Lazar, nije moj i vaš ministar finansija, više je moj nego vaš, ja mu više dobrog želim sa ovakvim amandmanom nego vi, više dobrog želim Srbiji i njemu i javnim preduzećima… (Predsednik: Samo vas molim da ne govorite da neko manje želi dobro Srbiji, pošto to može da bude uvredljivo.) … Izvinjavam se ako sam nekoga time uvredio. Ko i kakvo dobro želi Srbiji, upamtili su građani Srbije 1999. i 2000. godine. Kada govorimo o onome što će ostati iza nas, ja moram da vam kažem nekoliko stvari. Vi očigledno imate problem za svako rešenje koje ima ovaj čovek. I vama za kraj, gospodine Krstiću, ću nešto kazati. Pročitajte memoare Laze Pačua, najboljeg ministra finansija koga je Srbija ikada imala, vašeg imenjaka. Kada mu je Kralj Petar tražio zajam od 200 hiljada dinara, poslao je svog sekretara i tražio je sekretar platu kraljevu unapred. Znate šta je kazao Laza Paču – ne dam. Bili su zapanjeni, kako ne date? Vidi ovako: prvo, kralj može da umre, moraće Laza da vrati; drugo, kralj može da abdicira, opet će Laza morati da vrati; treće, pašće Vlada, opet će Laza morati da vrati. Ne dajte, sutradan, da vi budete krivi, da vas optuže da ste neiskusni i da Laza mora da vrati dugove SNS. Molim vas, vodite računa. Ako oni neće da vas brane, ja ću vas braniti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam se javio povod prethodnom amandmana jedno četiri puta, ali zahvaljujući dinamičnoj diskusiji, evo konačno sam stekao pravo na narednom amandmanu. Dakle, juče je bio 5. oktobar. Trinaest godina. Dan kada je 70% građana ove države uložilo ogromnu energiju, verujući da će tadašnji oblici svojine, a bila je državna, društvena, javna, zadružna, pripasti narodu, da će prirodno stvoreni resursi biti javna svojina, privatna svojina, zadružna svojina, akcionarska svojina. Dakle, da neće biti tranzicioni gubitnici, nego da će zahvaljujući tog ogromnoj energiji, koju su uložili za političke promene i ekonomske promene, njima biti bolje, da će svima biti bolje, a ne samo pojedinima. To je bilo pre 13 godina. Na mesto prvog ministra finansija došao je ekspert. Dobro se sećam, nestranačka ličnost. Dakle, ne verujem da će se sad neko javiti za repliku, s obzirom da govorim o ekspertima, ne govorim o pripadnicima stranaka. Tada sam verovao da će javna svojina biti očuvana, da će se sa društvenom pažljivo privatizovati, da to neće biti kao šerpa puna školjki gde će neko to uzimati, uhvatiti ono što je dobro, a praznu ljušturu vratiti nazad, odnosno uzeti firmu, isisati sav kapital za sebe i praznu firmu vratiti državi da to bude državna svojina, eventualno javna svojina. Bilo je amandmana da se briše ovaj član. Najverovatnije oni koji su ga podneli želeli su da ta javna svojina nestane, odnosno da taj ostatak ostataka javne svojine nestane. Ne bi me iznenadilo da su predloženim amandmanom da to pripadne predsedniku te stranke, jer nije uspeo baš sve od javne svojine, posebno u gradu Beogradu, a bogami i u ovoj državi, da pretoči, a ni njegovi kompanjoni koji su se, da tako kažem, kretali kao sateliti oko bivšeg predsednika Republike Srbije. Ogroman kapital, ogromna svojina, uključujući i javna je nestala. Danas na moje iznenađenje, slušam ovde doktore prava, profesore, koji pričaju o privatnim porodicama. Ne razumem. Kad kaže doktor prava, profesor prava, da postoji privatna porodica, ne znam kakve druge postoje. Ne razumem da li postoje neke stranačke itd. Uopšte mi je takav način nerazumljiv, tako da sam zabrinut za znanje studenata, odnosno budućih pravnika koje budu školovali ovakvi profesori. Strpljivo sam slušao sve i svašta, ali ništa nisam uspeo korisno da zaključim, sem da smo mi krivi i odgovorni što ostatak ostatak javne svojine nije upisan do današnjeg dana, bez obzira što i dan danas postoje raznorazne koalicije, raznorodne koalicije u gradovima. Dakle, nije krivica ni do jedne stranke, ni do jedne vlasti, krivica je opšta i treba produžiti rok za godinu dana da bi se ostatak ostataka javne svojine upisao. Takođe, moram da kažem, oni koji danas nama najviše zameraju, tzv. eksperti koji puštaju bradu da ih sad manje poznaju, ovde govore o privatizaciji, o privatizaciji koja se mogla nazvati maltene grabizacijom, o privatizaciji državne, društvene, javne svojine.Dakle, mnogo toga je presuto u dušeke bivših funkcionera. Voleo bih da ministar finansija, sem što će voditi registar zaposlenih u javnoj upravi, izvede i registar javne svojine koja je nestala, društvene i državne, koja je nestala od 2000-20013. Takođe, da napravi jedan registar, a to će biti veoma teško, koji će obuhvatiti imovinu, najverovatnije opljačkanu, koju poseduju bivši funkcioneri od 1990. do danas i koja je kao javna, državna pretočena u privatnu, gde su ortačka društva koja su sebe nazivala vladama, i javnu, državnu i društvenu svojinu pretočili u sopstvenu, stavili u dušeke i danas nama drže predavanje. Voleo bih da to čujem. Što se tiče državne zemlje, koje je neko predložio da se popiše kao javna svojina, ona to ne može biti. Predlažem ministru da prodaju državno zemljište, da prodaju zemljoradnicima na 20 godina, onima koji imaju manje od 20 hektara, da ta sredstva koja će ubirati 20 godina iskoriste kao rate za vraćanje kredita. Na takav način će imati više dobiti. Prvo, sprečiće strance da takvu zemlju kasnije kupe. Drugo, osnažiće poljoprivredna gazdinstva. Treće, dobiće ratu po kojoj mogu da povuku kredit od tri milijarde, a koji treba da ulože u poljoprivredu, prerađivačku industriju, u razvoj energetike na bazi zelene mase i bio mase, na bazi razvoja na samom selu, pa da tako pokrenu selo, da tako pokrenu prerađivačku industriju, da stvore konkurenciju monopolistima, da steknu priliku da seljacima podignu prerađivačku industriju kojom će oni gazdovati, otplaćivati te kredite i da tako pokrenu jedan domaći investicioni ciklus, da ne urade ono što je radila bivša vlast, da ne urade i ne prodaju sve što se još prodati može. Dakle, iznenađen sam količinom kritike, ne time što su predložena tri amandmana, već sam iznenađen kritikom onih koji su se, umesto da služe državi, državom služili, umesto da sa narodom dele dobro i zlo, sebi su ostavili dobro, a narodu ostavili zlo. To je za mene danas apsolutno iznenađenje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, replika.
Poštovani predsedavajući, neću da ulazim u neke polemike koje su ispod nivoa ove skupštine, ali ću odgovoriti na nekoliko tvrdnji. Prvo, jako je dobro da saznamo da li je Republika Srbija zaključila ugovor sa privatnom kompanijom jedne porodice ili sa državom Arapski emirati. Biću vrlo srećan, ukoliko mi taj odgovor dobijemo. Demokratska stranka nije ni jednog momenta bila protiv ugovora sa „Etihadom“. Dakle, bili smo vrlo konstruktivni. Tražili smo predugovor, dobili ga. Dobili smo predugovor, dobili obećanje da ćemo dobiti ugovor kada on bude zaključen. Mi, u ovom trenutku, ne znamo ni da li je ugovor zaključen, ni kakvi su uslovi u tom ugovoru. Tražimo taj ugovor da vidimo sa kim je on zaključen, kada je zaključen i pod kojim uslovima. Tada ćemo reći da li podržavamo to ili ne podržavamo. Ne bi želeli da ova privatizacija bude 25 sporna privatizacija u Srbiji. Dvadesetčetiri su nastale u nekom periodu kada DS nije na vlasti i ova 25 bi mogla biti sporna, ukoliko unapred ne budemo znali o čemu se radi. I za nauksvima onima koji se interesuju za norme ovog zakona, da je danas ovaj zakon iscrpeo svoje važenje, odnosno da je stupila na snagu sankcija, imovina ovih javnih preduzeća bi postala državna imovina. To je sankcija za javna preduzeća. Ne bi postala privatna imovina, treba ceo zakon pročitati. Tako da, nije dovoljno … (Predsednik: Vreme.) … apriori napadati ono što opozicija tvrdi. Hvala.
Gospodine Rističeviću, vi se javljate za repliku? Nemate osnov, niste pomenuti. Po povredi Poslovnika, izvolite.
Članovi 103, 104, 105, 106. Dakle, moja diskusija je pogrešno protumačena i imao sam pravo na repliku, ali sam hteo da odustanem od replike jer tu nema se šta, ne vredi replicirati. Hvala.
Na član 1. Amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Miković.
Vidite, poštovani koleginice i kolege, očigledno je da Vlada nije uradila svoj posao. Vlada je odgovorna Narodnoj skupštini za izvršavanje zakona. Gospodine predsedniče, ja vas molim samo da umirite malo kolege. Znači, Vlada nije uradila svoj posao jer obaveze iz Zakona o javnoj svojini nisu izvršene. Vlada je bila dužna to da uradi, a nadležnost u pogledu tog posla da prati imalo je Ministarstvo finansija, jer ono obavlja poslove državne uprave koji se odnose na svojinsko-pravne i druge stvarno-pravne odnose i radi analizu efekata propisa. Taj svoj posao Ministarstvo finansija očigledno nije uradilo ili bar nemamo informaciju da je uradilo, pošto, i pored insistiranja da nam se kaže šta je Vlada zaključila na osnovu Izveštaja o stanju nepokretnosti, koje je Direkcija za imovinu bila dužna najkasnije do 31. maja da dostavi Vladi za prethodnu godinu. Ministarstvo finansija nije uradilo svoj deo posla, a onda se umešalo u direktnu nadležnost Ministarstva pravde, pošto Ministarstvo pravde i državne uprave obavlja poslove državne uprave koji se odnose na pripremu propisa u oblasti svojinsko-pravnih i drugih stvarno-pravnih odnosa. Očigledno je da oni koji treba da rade svoj posao ne rade svoj posao, a pokušavaju da rade tuđi posao. Hajde da se dogovorimo da svako radi svoj posao, naročito ukoliko je ova Vlada predložila takvo razgraničenje nadležnosti. Ukoliko postoji potreba za drugačijim, hajde to da uradimo. Smatram da usvajanjem amandmana će se popraviti Predlog zakona.
Gospodin Đelić, jedan minut.
Hvala vam. Na kraju, očigledno je da nećete prihvatiti amandmane DS. Demokratska stranka neće podržati ovaj zakon. Ovaj zakon je jedan od onih sistemskih zakona za koje bi bilo bolje da smo ga svi doneli mnogo ranije, ali ipak našla se većina u datom momentu da otvori i na jedan transparentan zakoniti način zatvori Pandorinu kutiju javne svojine i da znamo šta treba da pripada kome i da se stvari stave u prave ruke na pravo mesto i da osposobimo javna preduzeća, da budu ono što su u nazivu, a to je da su javna, a istovremeno i preduzeća koja moraju da imaju i imovinu da bi ona takva bila. Ne možete dobiti sjajne menadžere ukoliko im ne dajete alatke da to budu. Dobar menadžer, nepartijski, želi da bude u stanju da na taj način upravlja. Nažalost, produženje ovog roka, kao što smo videli kroz ovu diskusiju, jeste političke prirode. Stvari se odlažu… (Predsednik: Vreme.) … da bi i dalje bile u jednom inderegnumu i da bi se pre svega bavili dnevnom politikom, a ne ozbiljnim radom. Strah me je da ovim putem nećemo poboljšati, ni na koji način, ni rad u javnom sektoru, a ni život naših građana. Nemate našu podršku oko ovoga.
Da li ministar želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Pošto je Narodna skupština završila raspravu o jedinoj tački dnevnog reda sednice, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem nedelju, 6. oktobar 2013. godine, sa početkom u 14.10 časova, kao dan za glasanje o tački dnevnog reda Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije. Određujem pauzu od 10 minuta i pristupamo glasanju. [[Posle pauze.]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje o tački dnevnog reda sednice, potrebno je da utvrdimo kvorum. Saglasno članu 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, kvorum za rad Narodne skupštine u danu za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 130 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da, prema tome, postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na odlučivanje. 1. tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENI ZAKONA O JAVNOJ SVOJINI Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o javnoj svojini, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 128, protiv – 14, uzdržanih - nema, nije glasalo pet, od ukupno prisutnih 147 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – pet, uzdržana - dva, nije glasalo 128, od ukupno prisutnih 149 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Milivojević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 12, protiv – sedam, uzdržan - jedan, nije glasalo 129, od ukupno prisutnih 149 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 12, protiv – 10, uzdržan - jedan, nije glasalo 126, od ukupno prisutnih 149 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Odlučivanje Narodne skupštine o postojanju naročito opravdanih razloga za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 128, protiv – 11, uzdržan - jedan, nije glasalo 10, od ukupno prisutnih 150 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razloga za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni Zakona o javnoj svojini, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 131, protiv – 15, uzdržanih - nema, nije glasalo pet, od ukupno prisutnog 151 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmeni Zakona o javnoj svojini. Prelazimo na odlučivanje Narodne skupštine o povredama Poslovnika na koje su narodni poslanici ukazali tokom sednice. Narodni poslanik Srđan Milivojević, na sednici 4. oktobra 2013. godine, u 11 časova i 30 minuta, ukazao je na povredu člana 27. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 10, protiv – pet, uzdržanih - nema, nije glasalo 129, od ukupno prisutna 144 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Bojan Đurić, na sednici 4. oktobra 2013. godine, u 11 časova i 40 minuta, ukazao je na povrede članova 27. i 167. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li su povređeni navedeni članovi Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – četiri, uzdržanih - nema, nije glasalo 136, od ukupno prisutnih 140 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nisu povređeni navedeni članovi Poslovnika. Narodni poslanik Milan Lapčević, na sednici 4. oktobra 2013. godine, u 14 časova i pet minuta, ukazao je na povredu člana 27. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – dva, uzdržanih - nema, nije glasalo 139, od ukupno prisutnog 141 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Mira Petrović, na sednici 4. oktobra 2013. godine, u 17 časova i 20 minuta, ukazala je na povredu Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 17, protiv – niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 123, od ukupno prisutnih 140 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje jedine tačke dnevnog reda sednice i odlučivanje o njoj, saglasno članu 102. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem Drugu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Hvala vam.