Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Sedme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u ovoj godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 104 narodna poslanika. Molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice radi utvrđivanja kvoruma. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 119 narodnih poslanika i da imamo uslove za rad. Obaveštavam vas da su opravdano sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici - Olgica Batić i Zoran Živković. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 3. do 6. dnevnog reda. Obaveštavam vas da danas na sednici prisustvuje ovlašćeni ministar Aleksandar Antić, kao i vršioci dužnosti pomoćnika ministra spoljnih poslova, ambasador Dragan Momčilović, ambasador Dragan Županjevac, ambasadordr Slavoljub Carić, Ljiljana Zarubica, Lidija Lakčević Zivlaković, Marina Lozar i Jasmina Pekmezović, ovlašćeni da prisustvuju današnjoj sednici. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 170. stav 1, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o potvrđivanju Međunarodne konvencije protiv regrutovanja, korišćenja, finansiranja i obuke plaćenika, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o bavljenju plaćenim poslovima članova porodice članova diplomatskih ili konzularnih predstavništava, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Gruzije o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Finske o sukcesiji i konsolidaciji bilateralnih ugovora. Ministre, da li želite reč? (Da) Izvolite.
Uvažena predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite u najkraćem, pošto ovo objektivno nije materija koja je predmet razmatranja resora ministarstva kojim se ja bavim, ali kao ovlašćeni predstavnik Vlade da u najkraćem pokušam da prođem kroz ova četiri predloga zakona o potvrđivanju sporazuma ili međunarodnih konvencija koje se nalaze na današnjem dnevnom redu Skupštine. Krenuću, naravno, od Međunarodne konvencije protiv regrutovanja, korišćenja, finansiranja i obuke plaćenika. Tu konvenciju SFRJ je potpisala 12. decembra 1990. godine. U martu 2001. godine, SRJ, kao pravni sukcesor, potvrdila je da ostaje potpisnica ove konvencije. Ono što je važno istaći jeste da je ovu konvenciju do sada ratifikovalo 33 države, od čega su četiri članice EU – Belgija, Hrvatska, Italija i Kipar. Takođe, Nemačka, Poljska i Rumunija su potpisale konvenciju, ali nisu je ratifikovale. Potvrđivanjem ove Međunarodne konvencije, Republika Srbija svrstala bi se u grupu zemalja koje regrutovanje, korišćenje, finansiranje i obuku plaćenika sankcioniše krivično delo i kao moralno neprihvatljivu formu ratovanja. Ono što je važno istaći je da je ovaj parlament u oktobru 2014. godine u dopunama Krivičnog zakonika propisao dva nova krivična dela koja se odnose na učestvovanje državljana Republike Srbije u ratu ili oružanom sukobu u stranoj zemlji ili organizovanju učestvovanja državljana Republike Srbije u ratu i oružanom sukobu u stranoj zemlji. Tim izmenama Krivičnog zakonika de fakto Republika Srbija je prilagodila svoje zakonodavstvo upravo ključnim elementima ove konvencije, što znači da samom ratifikacijom ove konvencije Srbija ne bi došla u poziciju da menja svoj zakonodavni okvir i da menja svoj krivično-pravni sistem, odnosno ova konvencija, sama po sebi, predstavlja jedan logičan sled događaja i potvrđivanje nečega što je već deo našeg krivičnog zakonodavstva. Za realizaciju ovakvog zakonskog projekta nisu potrebna dodatna sredstva i, naravno, ovaj zakon bi stupio na snagu osmog dana od njegovog objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“. Kada je u pitanju Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o bavljenju plaćenim poslovima članova porodice članova diplomatskih ili konzularnih predstavništava u Narodnoj skupštini Republike Srbije, pre svega želim da istaknem da je sporazum sa Vladom Republike Rumunije zaključen 14. jula 2015. godine, da su note između ministarstava spoljnih poslova razmenjeni i da te dve note sačinjavaju predmetni sporazum, da je sporazum baziran na recipročnoj osnovi i omogućava zapošljavanje uz naknadu članova porodice diplomatskog i drugog osoblja države i imenovanje u skladu sa unutrašnjim propisima države prijema. De fakto, to je nešto što je postala međunarodna praksa. Takvi sporazumi se sve češće potpisuju između država jer pre svega polaze od činjenice da je u praksi u diplomatsko-konzularnim predstavništvima primećeno i došlo se do saznanja da bračni drugovi zaposlenih u DKP-u ne žele da „prate“ svoje partnere iz nemogućnosti da se profesionalno ostvaruju zbog obaveze da zbog takvog svog čina gube svoja radna mesta u svojoj domovini, da nemaju tu vrstu socijalizacije. Sve se to, naravno, negativno održava i na zaposlene u DKP-ovima, tako da ovakvi sporazumi, ponavljam, postaju praksa. Republika Srbija je do sada potpisala ovakve sporazume sa 14 drugih država – sa Kanadom, SAD, Holandijom, Španijom, Belgijom, Argentinom, Slovenijom, Izraelom, Makedonijom, Turskom, Portugalom, Švajcarskom, Finskom i konačno Rumunijom. Sa Albanijom, Nemačkom, Italijom, Brazilom, Australijom, Francuskom i Ukrajinom pregovori radi zaključivanja ovih sporazuma su u toku. Kada je u pitanju Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Gruzije o ukidanju viza za nosioce diplomatskih službenih pasoša, pre svega želim da istaknem da Srbija ima diplomatske odnose sa Gruzijom od 1995. godine, da su ti politički odnosi sa Gruzijom dobri, da Gruzija nije priznala nezavisnost južne srpske pokrajine, da to nisu učinili pored brojnih međunarodnih pritisaka. Razlozi za to su naravno pored prijateljskih odnosa koji postoje i činjenice da Gruzija ima slične probleme vezano za Apkaziju i Južnu Osetiju, da su odnosi sa Gruzijom tradicionalno dobri, prijateljski, da nisu dovoljno razvijeni, da sa Gruzijom nemamo veliki broj međunarodno potpisanih ugovora, da nivo ekonomske saradnje i potencijali mogu da se unaprede i da je ovo jedan od koraka koji ide u tom pravcu. Ono što je činjenice, da smo mi sa Gruzijom imali pun vizni režim, da je Gruzijska Vlada 2011. godine donela jednostranu odluku o ukidanju viza za naše državljane za boravak do 365 dana. Mi zbog viznog režima, Šengejskog sporazuma nismo bili u mogućnosti da na takvu njihovu meru recipročno odgovorimo, da su bili u toku pregovori oko, da kažem, određene vrste liberalizacije od 2013. godine. Konačno je postignut sporazum vezano za diplomatske i službene pasoše koji je recipročnog karaktera i kojim se izuzimaju od viznog režima nosioci važećih diplomatskih i službenih pasoša Srbije i Gruzije do pribavljanja viza za ulazak, tranzit i boravak na teritoriji druge strane u trajanju 90 dana od datuma prvog ulaska. Konačno, Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Finske o sukcesiji i konsolidaciji bilateralnih ugovora, zaključen je razmenom diplomatskih nota između ambasade Republike Finske u Beogradu i Ministarstva spoljnih poslova 15. aprila 2015. godine. Ovim sporazumom dve zemlje su utvrdile koji je od ugovora zaključen između SFRJ, SRJ i Srbije i Crne Gore, sa jedne strane i Republike Finske sa druge strane i dalje važe u odnosima između dve zemlje. Na ovaj način razrešene su i stanja ugovora potpisani nakon 1992. godine, a pre sticanja samostalnosti Republike Srbije 2006. godine i stvara se osnovac za zaključenje novih bilateralnih sporazuma u oblastima od interesa za obe države. Reč je o ugovoru između SFRJ i Republike Finske o izbegavanju dvostrukog oporezivanja, reč je o Sporazumu između Vlade SFRJ i Vlade Republike Finske o prevozu u međunarodnom drumskom saobraćaju, Sporazum između Saveta ministara Srbije i Crne Gore i Fin Vera koji postupa u ime Republike Finske u određenim komercijalnim kreditima. Zakon propisuje da je nadležni organ za sprovođenjesporazuma Ministarstvo spoljnih poslova i da naravno Sporazum stupa na snagu osmog dana od njegovog objavljivanja u „Službenom glasniku“. Zahvaljujem se na pažnji i na velikom interesovanju koji ste pokazali za ova četiri zakona.
Hvala ministre. Nasmejali ste me, pa ne mogu da nastavim. Da li žele izvestioci nadležnih odbora reč? Da li predsednici, odnosno ovlašćeni žele reč? Reč ima magistar Đorđe Kosanić. Izvolite.
Poštovani ministre sa saradnicima, predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, nadam se da ću imati i malo više pažnje kada govorim o ovoj temi. Pred nama je više predloga zakona i to Predlog zakona o potvrđivanju Međunarodne konvencije protiv regrutovanja, korišćenja, finansiranja i obuke plaćenika. Zatim, predlozi zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije, Vlade Gruzije, Vlade Republike Finske i dve odluke o davanju saglasnosti na finansijski plan regulatornog tela za elektronske medije za 2015. godinu i finansijski plan Agencije za energetiku Republike Srbije za 2015. godinu. Moje izlaganje danas biće usmereno na Predlog zakona o potvrđivanju Međunarodne konvencije protiv regrutovanja, korišćenja, finansiranja i obuke plaćenika. Govoriću o ovoj temi na samom početku i vratiću se na vreme raspada bivše Jugoslavije i na teške ratne sukobe na njenim prostorima, svakako su se otvorila vrata svim radikalnim doktrinama, naročito nacionalizmu i radikalnom islamizmu. U sukobu na Bliskom Istoku kada je u pitanju Balkan do sada je najviše učestvovalo ljudi iz Bosne i Hercegovine, sa područja Kosova i Metohije, Albanije, a za dolaženje desetina državljana iz Makedonije, Crne Gore i svakako Srbije. Republika Srbija se još uvek ne smatra većom regrutnom bazom iako imamo sve učestalije slučajeve odlaska i pokušaja regrutovanja naših državljana. Ono što je važno istaći, nažalost sve učestalije učešće žena u ratnim sukobima. Razloga zašto je to učestalo je više. Prvenstveno oslanjanje na faktor iznenađenja. Sve češće su u primeni i zloupotreba dece u ratnim sukobima. Zbog toga je potrebno da se kroz sistem obrazovanja, razgovora o potencijalnoj opasnostima i drastičnim posledicama po njihovu bezbednost i svakako život. Ovaj problem mora biti sagledan iz više uglova i nije dovoljno da potpišemo sankcije, već je važno da preventivno delujemo na suzbijanje ovog trenda koji ne vodi ničem dobrom. Vratiću se na samu konvenciju, treba reći da ona zabranjuje regrutovanje, korišćenje finansiranje i obuku plaćenika koji samo delovanje plaćenikai to treba smatrati krivičnim delom kao i regrutovanjem međunarodne saradnje radi sprečavanja onih krivičnih dela, njihovo gonjenje i svakako, još jednom kažem sprečavanje. Inače, sama konvencija je usvojena u Njujorku 1989. godine. Za države članice UN konvencija je bila otvorena od decembra 1990. godine što je učinila i tadašnja SFRJ, a stupila je na snagu u oktobru 2001. godine, a u to vreme SRJ čije pravne instrukcije su Republika Srbija su potvrdile da ostaje potpisnik pomenuti konvencije. Inače, samu konvenciju je potpisalo 33 države. Sve članice države koje su ratifikovale ovu konvenciju dužne su da usvoje zakonske okvire u kojem će sistematizovati krivična dela koja obuhvataju protiv pravna dela svih počinilaca na koji se ovaj zakonski okvir odnosi. Srbija je to učinila donošenjem Zakona o dopunamaKrivičnog zakonika u oktobru 2014. godine i na taj način dala doprinos prevenciji terorizma i terorističkih akata kao posledica organizovanja regrutovanja, finansiranja, raznim multinacionalnih ekstremno nacionalističkih i funadamentalističkih grupa i svakako pojedincaca. Ovde želim da kažem da JS u potpunosti podržava borbu protiv terorizma. Strašno je ono što se dogodilo u Parizu, ali želim da kažem da mi želimo da to što se dogodilo u Parizu nazivamo istim imenom sa onim što se događa na Kosovu i Metohiji. Na samom kraju želim da kažem da će poslanička grupa JS u danu za glasanje podržati kako Predlog zakona o kome sam govorio tako i ostale predloge zakona iz ove objedinjene rasprave. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Dobar dan, uvažene koleginice i kolege, poštovana predsednice Skupštine, uvaženi ministre Antiću, u svojstvu ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe SDPS, od četiri predloga zakona kojim se ratifikuju međunarodni sporazumi, posebnu pažnju posvetiti i govoriću isključivo i samo o ovom prvom predlogu, a to je Zakon o potvrđivanju Međunarodne konvencije protiv regrutovanja, korišćenja finansiranja i obuke plaćenika. Neskromno ću reći da poslanička grupa SDPS ima i veću odgovornost za raspravu po ovoj temi, jer pre nepunih godinu dana, 10. oktobra 2014. godine, upravo na predlog SDPS mi smo izvršili izmene i dopune Krivičnog zakonika Republike Srbije, kojim smo uveli dva nova krivična dela, protiv čovečnosti i drugih dobara zaštićenih međunarodnim pravom i to krivično delo učestvovanja u ratu ili oružanom sukobu u stranoj državi i krivično delo organizovanja i učestvovanja u ratu ili oružanom sukobu u stranoj državi. Dakle, država Srbija se kroz ove izmene i dopune zakona svrstala u red onih zemalja koje povećavaju svoj međunarodni kredibilitet i poštuju preuzete međunarodne obaveze. Ovim izmenama i dopunama, mi smo unapredili svoje krivično i pravno zakonodavstvo. Mislim da je važno da kao odgovorno društvo, kao država sa svojim pravnim mehanizmima i instrumentima, delujemo na sve izraženiju bezbednosnu pojavu radikalizacije i vrbovanja građana Republike Srbije za učešće u stranim konfliktima. Svedoci smo poslednjih nekoliko godina, na žalost, učešća državljanja Republike Srbije na stranim ratištima, a najznačajnija su svakako Sirija i Ukrajina. Važno je da smo i kroz ovaj zakon u samo nešto više od godinu dana, uspeli da postignemo ono što nam je bio prvobitni cilj. Dakle, obeshrabrili smo i stavili u istu ravan sve one koji su nameravali ili su već bili na jednom od ovih ratišta da to što čine jeste krivično delo. Ja na žalost nemam još uvek podatke o tome koliko je onih državljana Republike Srbije koji su učestvovali na nekim ratištima, se vratilo u Srbiju i da li su procesuirani, da li su u skladu sa novim krivičnim zakonodavstvom bili podvrgnuti optužnicama, odnosno da li je tužilaštvo reagovalo i u kojoj je to fazi, ali o tome ćemo verovatno razgovarati u nekom od narednih dana. Ovaj Zakon o potvrđivanju Međunarodne konvencije treba biti iskren, kasni, kasni kada smo u pitanju kao država, zato što je 1999. godine međunarodna zajednica ratifikovala i donela ovu konvenciju, tačnije rečeno 12. decembra, od 12. marta 2001. godine Republika Srbija kao sukcesor bivše SFRJ je potvrdila da ostaje potpisnica ove Konvencije i tek danas, krajem 2015. godine ona se nalazi pred nama, narodnim poslanicima i mi ćemo je, ja sam uveren, ubeđen u danu za glasanje i ratifikovati i samim tim potvrditi ono što sam rekao kada je u pitanju kredibilitet naše države i kada je u pitanju problem odlaska naših građana na strana ratišta, jer ovim zakonskim rešenjima i potvrđivanjem ove Konvencije, mi ćemo demotivisati i dalje odlazak stranih građana u krizna područja. Ono što želim da naglasim, mislim da, kada je u pitanju terorizam, kada je u pitanju najveći izazov sa kojim se suočava savremeni svet, pa samim tim i naša država i region, jer podsetiću vas, upravo iz država bivše Jugoslavije, našeg regiona, desetine i stotine ljudi su na neki način angažovani na nekim od stranih ratišta. Zbog toga je nemoguće, treba biti iskren do kraja definisati propisom i rekao bih, propisati i predvideti sve moguće situacije, posebno ne u ovoj oblasti, a podsetiću vas, u ovoj oblasti ni naučna teorija, ni praksa još uvek nisu uspele da sve ovo o čemu mi govorimo, što je problem savremenog sveta, jasno i precizno definišu, jer ne postoje opšte prihvaćene norme, niti kriterijumi u pogledu oružanog konflikta, u pogledu toga kako se definiše jedan oružani konflikt na određenom delu teritorije bilo koje države na svetu. Mi smo i svedoci, na kraju krajeva, čitajući novine, slušajući i gledajući radio i televiziju, učestvujući na razno, raznim međunarodnim skupovima, na kojima prisustvuju i najrelevantniji i najveće zemlje sveta, da jedni relevantni akteri na međunarodnoj sceni se opredeljuju za nešto što se događa u jednom delu sveta, kao oslobodilačka borba, a drugi to sankcionišu ili nazivaju terorizmom ili separatizmom. Na žalost, i mi u Srbiji smo na sopstvenom primeru najbolje osetili nedostatak opšte prihvaćenih kriterijuma, ono što želim da naglasim i što mislim da će kroz ratifikaciju ove konvencije i kroz punu primenu zakona koji smo usvojili pre godinu dana i u Srbiji se otkloniti oni nedostaci koji su prisutni u svakodnevnoj štampi. Mi moramo da jasno i precizno definišemo ko su ti ljudi. Nemojte nekima da tepamo da su dobrovoljci, a neke nazivamo teroristima. Neki su plaćenici, a neki su psi rata, neki su separatisti. Dakle, kada je u pitanju zakon koji smo usvojili i koji se primenjuje, oni su svi prekršioci zakona. Dakle, za državu Srbiju, za pravne instrumente, za tužilaštvo i za sve nas, to su prekršioci zakona. Oni krše zakon koji smo mi doneli, a vi ih možete nazivati ovako ili onako, oni čine krivično delo koje smo mi uveli u naše krivično zakonodavstvo i mislim da je na taj način Srbija pokazala i sebi ali i svetu, da kroz ovu Ratifikaciju koja je danas na dnevnom redu, posle 33 zemlje, od čega su samo četiri države EU, Srbija ulazi u red onih zemalja koje shvataju opasnost, sve konsekvence, shvataju svu pošast, zlo i probleme, ono što se naziva učešćem na stranim ratištima. Ja bih podsetio na još jednu Rezoluciju SB UN, a to je Rezolucija 2178 koja naglašava da se terorizam ne može, niti sme povezivati sa bilo kojom religijom, sa bilo kojom nacionalnošću ili sa bilo kojom civilizacijom. Ta ista Rezolucija potvrđuje da članice moraju da obezbede, da su sve mere koje su preduzete u borbi protiv terorizma u skladu sa odredbama međunarodnog prava. Uočava se i kroz rezolucije i kroz ovu Konvenciju koju ćemo usvojiti, da terorizam ne može da se pobedi samo vojnom akcijom i zakonskim odredbama, već su potrebni obaveštajni podaci i stoga je potrebna sveobuhvatna koordinacija i saradnja službi bezbednosti. Države članice su pozvane, naravno, kroz obe ove rezolucije i konvencije da sarađuju da bi sprečile teroriste, da koriste savremenu tehnologiju, i na samom kraju, naravno da Savet bezbednosti osuđuje sve vrste ekstremizama i zahteva da se teroristi razoružaju i obustave sve terorističke akcije učešća u ovim konfliktima. Mislim da smo i kroz zakon o kome sam govorio, već napravili jedan veliki iskorak, da smo pokazali i savremenom svetu, i onim državama koje su mnogo pre nas ratifikovale ovu Konvenciju, da je Srbija spremna da se uhvati u koštac sa ovim velikim zlom i sa pošašću koja nas je snašla. Mi nemamo još uvek precizne podatke o broju građana Republike Srbije, državljana koji se nalaze na ratištima, ni u Siriji, ni u Ukrajini, ali ono što možemo da tvrdimo, to je da je posle usvajanja ovog zakon, da je posle definisanja nova dva krivična dela, broj onih koji su otišli na ta strana ratišta, zanemarljiv, ili se može staviti na prste jedne ruke. Naravno, očekujem da i naše pravosuđe, pre svega mislim na tužilaštvo, da reaguje blagovremeno onog trenutka kada se oni državljani Republike Srbije, koji su učestvovali na ovim stranim ratištima, ponovo pojave na teritoriji Republike Srbije i oni moraju biti procesuirani, moraju odgovarati za krivično delo učestvovanja u ratu na drugoj teritoriji i oni moraju da budu sankcionisani za to što su učinili i oni moraju, na kraju, krajeva odgovarati pred zakonom i pred državom Republikom Srbijom. U tom smislu neću govoriti o ostalim konvencijama, i SDPS će u danu za glasanje, ne samo podržati ovu Konvenciju, nego će podržati i ostale međunarodne sporazume koji će biti na dnevnom redu i koje ćemo izglasati. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Ninoslav Stojadinović.
Poštovana gospođo Gojković, uvaženi ministre Antiću sa saradnicima, doduše iz drugog ministarstva, ali pozdrav i vama, koleginice i kolege narodni poslanici, uz sve uvažavanje događaja koji je pred nama, ministarski samit OEBS-a, mislim da je tajming ovih tačaka trebalo podesiti tako da i ministar konačno bude sa nama, da može da brani ove zakone, mada ste i vi to veoma lepo pročitali. Što se tiče samih zakona, mislim da je to nešto što treba usvojiti, što se uklapa u sve o čemu smo ranije diskutovali i razgovarali. Kada se radi o ovom prvom zakonu, Zakonu o potvrđivanju Međunarodne konvencije protiv regrutovanja itd, to bi trebalo da se usvoji, bez obzira na okolnosti, i da nema ukrajinske krize, da nije bilo Arapskog proleća i svih događanja na zapadnom Balkanu, to je trebalo usvojiti. Ali smo mi sada u jednoj dodatno specifičnoj situaciji, jer postoji realna mogućnost da se i sa prostora Srbije regrutuju, a po nekim informacijama i obučavaju, vojnici, plaćenici, kako ih već ko zove, za rat u Siriji. Što se tiče drugog zakona, o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Rumunije u bavljenju plaćenim poslovima članova porodica, mislim da je ovo jedan veoma važan zakon. Imao sam kao ambasador u Švedskoj jedan konkretan problem, kada se supruga prvog sekretara zaposlila, pa je došlo do problema, pa je morala da menja diplomatski pasoš regularnim pasošem, itd, itd. Naravno, ovo je u redu. Ovo mnoge zemlje imaju, a zemlje koje nemaju, recimo, Švedska, u kojoj sam službovao nema ovako nešto, onda se dešava da se porodice razdvajaju. Jer, s obzirom na primanja koja su tamo, ne isplati se da se primanja svedu na četvrtinu ili polovinu. U svakom slučaju, ovo treba prihvatiti, ali mislim da i dodatnom regulativom Srbija, odnosno preko Ministarstva spoljnih poslova, treba da reguliše uslove kada, kako, ipak neka vrsta saglasnosti ministarstva treba da postoji za ovu vrstu zapošljavanja dok su bračni drugovi, supruga ili suprug, na službovanju u diplomatsko-konzularnim predstavništvima. Sledeći zakon – Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Gruzije o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša. Ako se ne varam, mi smo imali problem. S tim problemom su se susretali i neki članovi delegacija Narodne skupštine Republike Srbije, da smo sa nekim zemljama imali ukinute vize za nosioce regularnih pasoša i kada su bili tamo na aerodromu sa diplomatskim pasošima, tražena im je viza. Mislim da je tu spadala Moldavija, ako se ne varam, i Gruzija. Ne znam zašto ovo ovoliko kasni, kao uostalom i ovaj poslednji, o sukcesiji i konsolidaciji bilateralnih ugovora sa Finskom? Sve su ovo sporazumi koje treba potvrditi. Ali, moram da konstatujem da mnogo toga dolazi u Skupštinu Srbije i kada je već sve rešeno, pripremljeno, sa velikim zakašnjenjem, ne vidim razlog da Ministarstvo spoljnih poslova toliko kasni u vezi mnogih stvari. Evo, recimo, ovaj zakon o ukidanju viza, što smo konstatovali još pre šest, sedam meseci, možda i više, na Odboru za spoljne poslove. Generalno, mislim da ta saradnja Ministarstva za spoljne poslove i Narodne skupštine Srbije nije sjajna. Navešću samo poslednji primer. Svi koji su bili ambasadori, nosioci tih funkcija i branili teze, znaju kako je to u prošlosti išlo, 20-30 godina. Po prvi put ove godine, kada smo imali odbranu teza, odnosno razgovor sa ambasadorima imenovanim za Nemačku i Norvešku, svi materijali su nosili oznaku „poverljivo“, sednica je bila zatvorena za javnost, po prvi put. Naravno, kada se takve stvari dešavaju, automatski se dolazi u žižu javnosti, misli se da se tu nešto krije, da nešto nije u redu. Moram da pohvalim tu predsednicu Odbora i ostale članove Odbora iz vladajuće koalicije koji su imali razumevanja i suprotstavili se ovome, tako da je već sledeća sednica bila organizovana na drugi način. Nama Ministarstvo spoljnih poslova, tačnije ministar Dačić, duguju izveštaj o radu. Poslednji je bio poodavno. Opet kažem, uz sve uvažavanje ovoga što se dešava, uz sve probleme i aktivnosti koje je naša zemlja imala, trebalo bi da se to do kraja godine uradi. Uobičajeno se to radi u većoj sali i to su vrlo kvalitetne diskusije. Želeo bih da ukažem i na druge propuste Ministarstva. Nije zgodno diskutovati o dešavanjima u Libiji, ali mislim da su tu veliki propusti napravljeni, kao i materijalne povrede pravila i da smo mi jedna od retkih zemalja koja u Tripoliju ima ambasadu. To je katastrofa. Da ne pominjem dešavanja u konzulatu u Milanu. Taj novi zakon o spoljnim poslovima moraće jednu klauzulu, jedan član da sadrži. Nije samo bitno zvanje diplomatske aktivnosti, moramo da sagledamo sve aspekte kandidata i ne mogu ljudi koji imaju probleme, koji su razapeti između raznih problema, porodičnih, finansijskih itd, da idu i da brukaju našu zemlju u inostranstvu. Konkurs za pomoćnike, koliko znam, nije okončan i non-stop, od formiranja Vlade, pomoćnici su u „vd“ stanju. Trebalo bi ovo podhitno odraditi i mislim da je to takođe veoma važna stvar. Na kraju, ima pomaka u imenovanju ambasadora i generalnih konzula, jer mi godinama nemamo u veoma važnim državama, pomenuo sam već Nemačku, sada je tu Grčka sledeća koja nije priznala Kosova, neki pomeri postoje tu, ali apelujem da se ministarstvo angažuje da i to malo ubrza, kako bi na tim svim važnim destinacijama imali ambasadore. Tu je i kolega Županjevac, koji je veoma uspešno tu funkciju obavljao u Atini i znamo koliko je sve to važno. U kontekstu dešavanja, zahtev Kosova za prijem u UNESCO, itd, veoma je bitno da na tim ključnim mestima imamo ambasadore i da nam se ne desi, recimo, da Grčka bude uzdržana, da neka tamo zemlja od koje smo očekivali, da ne navodimo o kojim se zemljama radi, bude protiv ili napusti salu pre glasanja. Da zaključim, naša poslanička grupa SDS-ZZS-ZS-Boris Tadić, podržaće ove zakone jer su u skladu sa svim kretanjima međunarodnim, međunarodnom praksom, diplomatskom praksom, ali ukazujemo da bi Ministarstvo spoljnih poslova moralo da bude puno agilnije i da mnogo započetih poslova, a i onih koje nije ni započelo u najskorije vreme reši. Ja sam ovde govorio samo o diplomatskoj delatnosti. Nažalost, ima tu i unutrašnje organizacije, dešavanja unutar same kuće. Neću pominjati reči „starleta“ i šta ja znam, za koje treba koristiti Vujakliju i tražiti definicije. Ima tu puno problema unutar kuće i mislim da unutrašnja organizacija ministarstva takođe zaslužuje veliku pažnju i da tu treba poraditi u narednom periodu. Na kraju se zahvaljujem što ste mi omogućili da sve ovo kažem, iako sam malo, priznajem, izašao iz teme. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima ministar Aleksandar Antić.
Osećam makar potrebu da malo reagujem na ovo o čemu je uvaženi narodni poslanik gospodin Konstandinović govorio, uz saglasnost da ovi zakoni, odnosno potvrđivanje sporazuma i konvencija dugo čeka i u Vladi i u parlamentu, ali molim da se shvati da to nije pitanje ne ažurnosti već jednostavno proceduralnih razloga. Želim da kažem dve stvari oko ovih pitanja unutrašnje organizacije i rada u Ministarstvu spoljnih poslova. Tu su predstavnici Ministarstva spoljnih poslova koji će to naravno preneti i ministru i svojim kolegama, ali mislim da na kraju dana, makar u ovom trenutku, ne bi trebali da budemo previše kritični prema Ministarstvu spoljnih poslova. Na kraju 2015. godine, godine u kojoj je de fakto srpska diplomatija zaista bila na visini zadatka, suočavajući se sa različitim izazovima i različitim situacijama u kojima se nalazila, počev od predsedavanja OEBS-om, koje je po svim ocenama, svih međunarodnih faktora, urađeno na jedan apsolutno profesionalan, politički odmeren način, preko svih onih borbi koje je u ime Republike Srbije naša diplomatija, zajedno sa državnim vrhom, vodila i na kraju ostvarila dobre rezultate. Moram da podsetim i na UNESKO, i na čitavu jednu aktivnost koju su, ponavljam, državno rukovodstvo, ministar spoljnih poslova, čitavo Ministarstvo spoljnih poslova, realizovali kako bi ostvarili taj rezultat koji smo svi zajedno ocenili kao važan za našu zemlju.
Zahvaljujem se, gospodine ministre. Gospodine Stojadinoviću, nemate pravo na repliku u ovom trenutku [[Ninoslav Stojadinović, s mesta: Nije replika.]] Možete samo na kraju rasprave. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Konvencija protiv regrutovanja, korišćenja finansiranja i obuka plaćenika i tri ratifikacije Sporazuma sa Rumunijom, Gruzijom i Finskom su dobra vest za zakonodavca iz najmanje tri razloga. Prvi je što su tekstovi predloga i ratifikacija sporazuma jasni i nesporni. Drugi je što odlučivanjem o ovome unapređujemo našu bilateralnu, multilateralnu saradnju sa zemljama koje su ili predmet sporazuma koji ratifikujemo ili već potpisnice Konvencije protiv regrutovanja, korišćenja finansiranja i obuke plaćenika. Treće je što se pruža mogućnost da govorimo o primeni ovih sporazuma i konvencije sa dobrom vešću da smo na predlog poslanika SDPS već promenili Krivični zakon. Ratifikacijom ove Konvencije potpuno zaokružujemo sve potrebne instrumente da bi zakon i Konvenciju primenjivali. Jedna samo digresija. Imamo konvencije potpisane, ratifikovane, koje zahtevaju izmene zakona. Takva je npr. Istanbulska konvencija o borbi protiv nasilja nad ženama, koja zahteva izmene krivičnih zakona ili Uputstvo Evropskog suda za ljudska prava koji se tiče krađe beba, koji takođe zahteva izmene Krivičnih zakona. Ovakav paralelan posao koji je već urađen na Konvenciji protiv regrutovanja, korišćenja finansiranja i obuke plaćenika pruža nadu da ćemo uraditi ova druga dva ozbiljna posla i podići kredibilitet svoje zemlje da nismo samo na rečima za ratifikacije konvencija, nego na izmeni domaćeg zakonodavstva, pa onda i na primeni, bez obzira na koju konvenciju međunarodnu referisali domaćim zakonodavstvom. Zato prvo, sasvim kratko, o tri sporazuma koja zvuče rutinski, ali rešavaju mnoge probleme i sa Finskom i sa Rumunijom i sa Gruzijom, ne samo za pripadnike Ministarstva spoljnih poslova ili za porodice onih koji po odluci Ministarstva su u diplomatsko-konzularnim predstavništvima u Rumuniji ili putuju u Gruziju ili zaokruživanjem prethodne saradnje sa Finskom. I sada druga digresija, zgodno je vremenski da danas praktično, osim još dva dokumenta, zaokružujemo ratifikacijama saradnju sa Finskom, s obzirom da se trenutno održava Ministarski savet OEBS, da je Finska zemlja koja je bila domaćin parlamentarnoj skupštini OEBS u junu ove godine i neko ko je predlagao dokument Helsinki 40 plus zajedno sa Srbijom i Švajcarskom, a u cilju obeležavanja 40 godina od 1995. godine i čuvene treće korpe na Helsinškoj povelji koja govori o ljudskim pravima. Vratiću se na ljudska prava kada pokušam da svima nama pojasnim šta znači primena ove Konvencije, jer smatram da i današnji, sutrašnji i preksutrašnji sastanci sa sedam ministara spoljnih poslova OEBS-a u Beogradu treba da budu posvećeni podizanju teme ljudskih prava na listi prioriteta i vraćanje na prvo mesto kako one zahtevaju, po sebi, kako to preporučuje Helsinki 40 plus i kako je i tokom predsedavanja Srbije OEBS-om rađeno, ulaganjem energije, znanja i veština u dijalog sa Ukrajinom i ulaganjem energije, znanja i veština u bolje upravljanje migrantskom i izbegličkom krizom koja je, ne kao talas, zapljusnula Evropu, nego kao reka. To je razlog zašto je dobro da čim pre na predlog Ministarstva spoljnih poslova uradimo ratifikacije svih bilaterala koje se tiču ili nasleđivanja sporazuma za koje smo po sukcesiji kazali da ih prihvatamo ili novih sporazuma sa zemljama, ne samo OEBS-a, regiona ili EU, nego državama uopšte. Iskustvo koje ja imam u OEBS-u i u saradnji sa predstavnicima DKP-a kroz OEBS, region, u tim država je da retko možete da nađete ljude kao što su pripadnici Ministarstva spoljnih poslova koji su u nemogućim uslovima zaista profesionalno obavljali svoje poslove, i to je ta treća digresija. Do 2006. godine bilo je neverovatno teško biti predstavnik Ministarstva spoljnih poslova, da li dolaziš iz Crne Gore ili Srbije i kakvu politiku zastupaš, i samo veštinama ljudi koji su bili tamo je ugled i tadašnje državne zajednice i kasnije Srbije rastao. Da ne govorim o 10 strašnih godina kada je naša diplomatija bila potpuna isključena iz evropskih i svetskih tokova, a kada se veštinama znanjem i voljom pripadnika vratila u svet i to tako što je dokazivala svaki dan da joj je u tom svetu i mesto. Nije mala stvar, ne zato što to govori neko ko pripada opoziciji, nego zato što se o tome jako malo govori i što se podrazumeva da je to rutinska stvar. Ako pogledate druge zemlje i njihove pripadnike Ministarstva spoljnih poslova, videćete da nije tako čest slučaj da neko uspe da se ih potpune blokade statusa, bez ikakvog dijaloga, vrati u puno svetlo, na međunarodnu scenu spoljne politike. Tu ću dodati još jednu digresiju, s obzirom da ću na predstojeći budžet imati amandmane kojima se povećavaju sredstva za Ministarstvo spoljnih poslova, i to sa mnogo dobrih razloga, kao i da najavim da ću svaku vrstu obaveze štednje za Ministarstvo spoljnih poslova da odbijem sa argumentacijom da 10 godina, kada smo bili eliminisani iz spoljne politike, nismo nigde putovali, ništa nismo trošili na spoljnu politiku i jako smo uštedeli, strašno smo uštedeli. Godine 2001. smo videli koliko smo uštedeli, tako da ne mogu da procenim da li će biti uspešno, ali smatram da je iznos sredstava i pažnja budžeta na Ministarstvu spoljnih poslova ne primereno mala i da o tome mora da se vodi dijalog, pa ako uspe već sada, super, ako ne, eto me i sledeće godine na budžetu. I to su opšta mesta oko ratifikacije sporazuma koje potpisujemo sa zemljama poput Gruzije, Rumunije i Finske, a nadam se i sa drugim zemljama da bi jedan deo zaklopili kao sadržinu nasleđenih ugovora, preuzetih obaveza i svega onoga čime se naša diplomatija mučila tokom devedesetih i posle nje. Konvencija protiv regrutovanja, korišćenja, finansiranja i obuke plaćenika, važna konvencija i važno je da svi oni koji se ovim nezakonitim poslom bave, svi oni kojima se tvrdi da je biti plaćenik dozvoljeno i svima onima koji iz raznih razloga popularišu plaćeništvo kazati šta ova konvencija i krivični zakon Srbije podrazumeva kao kaznu za ove nezakonite radnje. Dakle, definicija o tome šta je plaćenik? Plaćenik je lice, A - koje je posebno regrutovano u zemlji ili inostranstvu za borbu u oružanom sukobu, B – koje je motivisano da učestvuje u neprijateljstvima radi ostvarivanja lične koristi i kome je zapravo u ime ili od strane učesnice u sukobu obećana materijalna naknada koja je značajno veća od naknade obećane ili isplaćene borcima sličnog ranga ili položaja u oružanim snagama te strane, C - koji nije državljanin strane u sukobu niti ima prebivalište na teritoriji koja kontroliše u sukobu, D - koje nije pripadnik oružanih snaga, strana u sukobu i E - koje nije uputila država koja nije strana u sukobu po službenoj dužnosti ili kao pripadnika svojih oružanih snaga i članom 2. se isto definiše da je svako lice koje regrutuje koristi finansije da obučava plaćenike definisane članom 1. ove konvencije da čini krivično delo u smislu ove konvencije i čini krivično delo u smislu Krivičnog zakona Republike Srbije. Šta je moj akcenat i doprinos informisanju ljudi koji nas slušaju tokom ove debate, a pogotovo izvršne vlasti koja treba da primenjuje ovaj zakon? Neke kolege kao Meho Omerović je spominjao već da tema plaćenika bez obzira što je regulisana krivičnim zakonom, a biće sada i ovom konvencijom za koju ću glasati, naravno kao i sporazume. Ne tretira se tako u javnosti i zato mi je važno da podsetim da za svu štampu i za sve medije sem interneta važi Zakon o javnom informisanju i medijima i da svaka promocija plaćeništva, svako navijačko, a takozvano analitičko pisanje o tome da je dobro biti plaćenik negde, takođe podrazumeva krivično delo i time mora da se bavi ne ovaj zakon, ne ova konvencija nego Zakon o javnim medijima i informisanju. Kod nas postoji zabluda da su samo javni servisi obavezni da poštuju odredbe Zakona o javnom informisanju i medijima. Vrlo jasno piše u zakonima koji se odnosi na javno informisanje i medije, šta se sme, a šta se ne sme tokom programa bez obzira da li su u pitanju elektronski mediji ili štampani mediji. Internet je od toga izuzet, da li na sreću ili nažalost, verovatno pred nama je da vidimo, međutim internet nije izuzet od sajber kriminala, a s obzirom da mi imamo sada i potvrđenu konvenciju, odnosno imaćemo je danas za glasanje i Krivični zakon onda bi bilo jako dobro da budu svi jako pažljivi koji navijaju za one koji su plaćenici, a zovuih dobrovoljcima, jer su im simpatični, ideološki bliski ili bilo ko, ko pokušava preko interneta da vrbuje, da populariše, da zaluđuje bilo koga, da se priključi plaćeničkoj borbi, da zna da je internet prostor kome sektor u MUP-u koji se bavi sajber kriminalom može da pristupi. Šta nam je problem sa temom o kojoj govorimo i zašto je to relativno nova tema i u diplomatiji i u ratifikaciji, za diplomatiju je 10-15 godina, relativno kratak period i kako se ona razlikuje od inače međunarodnih konvencija, ugovora i zakona koji tretiraju ratne sukobe, oružane sukobe, zabrane zločina, tretiranje ratnih zarobljenika i sve ono što je detaljno opisano u međunarodnom pravu? Mi živimo vreme kada je prestalo da bude jasno i u spoljnoj politici i u međusobnim bilateralnim, multilateralnim odnosima ko je kome neprijatelj, ko nije? Nekada se to zvalo viteško vreme, zna se ko kome hoće da otme zemlju, blago ili ćerku, pa poratuju, pa zabodu zastavice, pa pobiju onoliko ljudi i zna se ko je crn, ko je beo, ko za koga navija. Daću vam primer koliko sam u pravu sa pitanjem – ko je dobar, a ko loš momak u Siriji? To što mi to ne znamo ili se time ne bavimo, to je manji problem od toga što ne zna ni međunarodna spoljna politika, što imate različite nijanse sivog u onome što ja zovem sve loši momci koji učestvuju kao plaćenici u izazivanju sukoba u nelegalnom trošenju resursa neke zemlje u ratnim zločinima čiji spisak će za Srednji i Bliski istok tek se pojaviti za koju godinu, oni se sada dešavaju i sada evidentiraju. Dakle, ono što se za sada u diplomatiji, u spoljnoj politici zove non state actor dakle, učesnici oružanih sukoba koji nisu predstavnici država, biće sve brojnije. Kako se onda kao država koju obavezuju drugi međunarodni ugovori, međunarodno pravo, kako se vi borite protiv non state actor? Ovom konvencijom i ozbiljnom primenom te konvencije, kao i krivičnim zakonom gde jasno propišete šta je krivično delo. Ali, ponavljam i razgovorom u javnosti gde je drugim zakonima zabranjeno da vi zbog svojih navijačkih strasti vrednosnog sistema nekoga ko je plaćenih za jedan rat vrednujete pozitivno, a nekoga ko je plaćen za drugi rat, vrednujete negativno ili imate negativnu kampanju za jedne zovući ih borcima za slobodu, a nekad te iste zovete i teroristima. Vrlo su ozbiljne teme, način na koji se interpretira rad odnosno učešće u oružanim sukobima plaćenika za jedno društvo i bez obzira što se slažem da je naše društvo kao postratno, postkonfliktno, postkrizno društvo, jednog strašnog sukoba tokom devedesetih, koji je ostavio tragične stope onih koji su ga smatrali dobrim, koji je iznenadio i Evropu i napravio da i svetski akteri tada naprave mnoge greške. Dakle, ne radi se samo o nama kojima je to bliska uspomena, radi se generalno o spoljnoj politici, odnosima među državama, gde je dozvoljeno jedno isto zvati borcem za slobodu, pa onda na njega ne treba da se odnosi ni da je plaćenik, ni da je neko ko to radi iz lične koristi zato što je deo te non state actor grupe, a da se zove isti taj, ista ta, teroristom kada radi isto delo. Poseban problem je što mi u svetu imamo privatne plaćenike, dakle, imamo privatne institucije koje su sasvim u zakonodavstvu legalne u svojim zemljama gde imate pripadnike oružanih formacija raznih vrsta koji na najlegalniji mogući način postoje u državama. oni ne bi trebalo da su deo ovog zakona. zato neću ređati imena. Oni su poznati, registrovani, rad im je javan, ali bi trebalo da se država obaveže i to smo mi u suštini učinili u Krivičnom zakonu, da svaku vezu nekoga ko je plaćenik, sa institucijama koje žive od toga, zarađuju od iznajmljivanja boraca za razne ratne zone, takođe bude krivično delo. Šta je krajnji cilj primene ove konvencije i zakona? Krajnji cilj je da bude dijaloga o tome zašto neki ljudi idu da budu plaćenici u ratove, krajnji cilj je da otvorimo debate o nasilju – šta je to što vas čini zadovoljnim, što vas bogati time što činite akte nasilja koji ste svesni da su nezakoniti i šta je to što možemo da uradimo kao zemlja u svojoj spoljnoj politici, da sve rizike, da takvo ponašanje bude popularisano, šireno, kvalifikovano, vrednosno u našoj javnosti smanjimo na minimum i šta je to što u okviru spoljne politike možemo da učinimo da i naš region u saradnji sa drugim državama u regionu obezbedimo od ulaska plaćenika bilo koje vrste i kako da obezbedimo da se Međunarodna zajednica koja često nije jasna po sadržaju, ko je to i šta, zaista bavi ovim problemom. Sada se vraćam na obećanje da ću govoriti na kraju o trećoj korpi akta iz Helsinkija, o ljudskim pravima. Zato je OEBS i ovde u Beogradu, koji se održava, treba da govori o ljudskim pravima, jer države mogu da ulaze u sukobe, države mogu da ulaze oružjem jedna drugoj na teritoriju, mogu da ratuju, države mogu tajnim kanalima da plaćaju „non stej ektore“ da vrše nasilje na drugim teritorijama za državni račun, skriveno ili ne, poluprivatne ili privatne institucije koje regrutuju, obučavaju i plaćaju ljude kojima je posao da budu plaćenici mogu da se bave plaćeništvom i finansiranjem onih koji za račun institucija, dela institucija, neformalnih centara u državama idu na ratišta i u ratne zone, ali je centar ovog zakona onaj nad kim se nasilje vrši. To je tema ljudskih prava. Dakle, neko ko nenaoružan živi u ratnoj zoni na Bliskom Istoku, neko ko nenaoružan živi na teritoriji zamrznutog, sada srećom, konflikta u Ukrajini ili u zaleđenim konfliktima od Kavkaza preko centralne Azije ili kod nas. Zato je važno da razumemo da je bezbednost neodvojiva od ljudskih prava i da svo ovo opisivanje krivičnih dela bilo koga na kraju se svodi na odbranu ljudskog prava jedne žene, jednog muškarca, da bude siguran, da bude sigurna od toga da će plaćenici nekažnjeno biti u njenom ili njegovom komšiluku, i vršiti nasilje, zločine, šta god već. Zbog toga se ljudska prava ne mogu primenjivati tako da budu smanjena na uštrb opšteg sistema bezbednosti. To je najveća opasnost spoljne politike 21. veka da popustimo pred zidovima, pred bodljikavim žicama, da popustimo pred tim…
Vreme.
… da je bezbednost koju mi garantuje država, moguće jedino ako se ostvaruje na uštrb mojih ljudskih prava kao pripadnice ili pripadnika te države. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospođo Čomić. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi reč? Reč ima narodna poslanica Stefana Miladinović, ovlašćeni predstavnik Socijalističke partije Srbije. Izvolite, gospođo Miladinović.
Hvala predsedavajući. Uvaženi ministre, kolege narodni poslanici, pred nama jesu danas četiri međunarodna dokumenta o kojima raspravljamo, a ja ću kao ovlašćeni predstavnik SPS u svojoj diskusiji najveću pažnju posvetiti Konvenciji UN protiv regrutovanja, korišćenja, finansiranja i obuke plaćenika. Poslednjih nekoliko godina uočena je pojava na određeni broj naših državljana organizovano ili samostalno je učestvovalo u vojnim i paravojnim formacijama u inostranstvu i većina njih je pri povratku bivala i nosilac regrutacije. Upravo ova pojava inicirala je da se u Narodnoj skupštini, zapravo okupila je grupu od 199 narodnih poslanika da normativno reaguju i to intervencijom u oblasti krivičnog zakonodavstva. Mi smo prošle godine u decembru izmenama i dopunama Krivičnog zakona uneli dva nova krivična dela - krivično delo učestvovanja u ratu i oružanom sukobu u stranoj državi, a da lice nije državljanin te strane države, kao i pripadnik zvanične misije međunarodne organizacije čija je Srbija član i samoorganizovanje i učestvovanje u ratu i oružanom sukobu u stranoj državi, čime smo za ovo krivično delo i predvideli kaznu zatvora od jedne do osam godina. Takođe, predvideli smo i da ko u nameri izvršenja ovog krivičnog dela na teritoriji Srbije vrbuje i podstiče, organizuje grupu ili vrši obuku drugog lica ili grupe za izvršenje ovog krivičnog dela, oprema ili stavi na raspolaganje opremu ili daje, ili prikuplja sredstva za izvršenje tog krivičnog dela, predviđena je kazna od dve do 10 godina zatvora. Ovim zakonom država se, možemo reći, jasno odredila prema ovom problemu. Konvencija UN protiv regrutovanja, korišćenja, finansiranja i obuka plaćenika, koja je danas na dnevnom redu, SFRJ je još 1990. godine potpisala, a Srbija kao pravni sukcesor dala sukcesorsku izjavu na potpis 2001. godine kada je i ova konvencija stupila na snagu, a mi, nadam se, da ćemo u petak i ovu konvenciju ratifikovati. Konvencija nam daje definiciju plaćenika i inkriminiše upravo dela koja smo uneli u naš Krivični zakonik i tada, kao i danas, ipak koristimo priliku da se na ovaj globalni problem, mogu reći, osvrnemo sa posebnom pažnjom. Istorija je pokazala da ni jedan vek u ljudskoj civilizaciji nije prošao bez sukoba i različiti su motivi bili u istoriji koji su te sukobe pokretali, ali oduvek je bilo plaćenih ratnika. Ipak razlozi razmere sukoba kojima danas svedočimo imaju dalekosežnije posledice. Svesni smo svakodnevno razaranja država, masovnih migracija i tragičnih ljudskih sudbina. Brojni tihi sukobi, mogu reći, talasi nacionalnih i verskih buđenja kao paravani za realizaciju nekih geostrateških projekata kontrola i korišćenje, zapravo potreba za kontrolom i korišćenjem prirodnih resursa u svetu pokreću svakodnevno ratove i stvaraju tržišta za plaćenike, odnosno plaćene ratnike poznate kao psi rata. Globalizacija je dovela do masovne mobilizacije društvenih aktivnosti, odnosno masovne razmene ideja. Sve prednosti savremenog sveta koristimo i ohrabrujemo, ali širenja pošasti pomognute upravo globalnom razmerom teško zaustavljamo. Današnja dostupnost ideja masama, najširoj publici kanal su za manipulacije i upravo je taj kanal najteže i kontrolisati. Imamo veliki spektar motiva za učestvovanje u sukobima. Oni su nekada ekonomski. Najčešće verski ili rasni i nacionalni i sami načini mobilizacije za učestvovanje u tim ratovima se povećavaju. Upravo jeste ova konvencija jedan od alata za suzbijanje regrutacije. Konvencija koja je potpisana još zapravo pre više od 25 godina pokazuje nam da je međunarodna zajednica i tada imala i prepoznala zapravo da ova pojava o kojoj govorimo danas može pustiti svoje korene i praktično postati globalni problem. Nažalost, mali je broj država članica UN koje su ratifikovale ovu konvenciju. Svega do danas 33 i njenom ratifikacijom Srbija se svrstava u grupu onih zemalja koje žele da idu u susret problemu i sprečava moguće posledice ovih aktivnosti. Usklađivanje domaćeg zakonodavstva sa ovom konvencijom neće biti potrebno. To smo čuli upravo zbog prošlogodišnjih izmena Krivičnog zakona i upravo to potvrđuje spremnost da se suočavamo sa savremenim izazovima, a mogu reći i rizicima kojima smo kao država izloženi, a koji nisu posledica unutrašnjih prilika, već globalnih turbulencija. Republika Srbija još uvek se ne smatra regrutnom bazom. Imali smo zabeležene slučajeve odlaska i pokušava regrutacije naših državljana u sukobima u Libiji i na Bliskom Istoku, pa i u Ukrajini. Naši susedi su u zakonodavstvu u ovom smislu reagovali kao Srbija i to ukazuje na dalju regionalnu saradnju i stav celog regiona prema ovom problemu. Želim da iskoristim ovu priliku da ponovim nešto što sam i pre godinu dana govorila kada smo imali na dnevnom redu izmene i dopune Krivičnog zakonika. Želim da ukažem na sve učestalije učešće žena u ratnim sukobima koje u najvećoj meri i same jesu žrtve manipulacija. Žene češće postaju saradnici, ali i članovi militantnih organizacija zbog svoje manje upadljivosti, ali i činjenica da podležu manjim merama kontrole neretko oslanjajući se i na faktor iznenađenja one postaju i samo oružje. Ipak najpodložnija manipulacija jesu deca i u tom smislu država treba posebnu pažnju da obrati i da kroz sistem obrazovanja i vaspitanja našu omladinu upoznamo sa svim potencijalnim opasnostima i drastičnim posledicama koje mogu biti po njihovu bezbednost i život. Izmenama Krivičnog zakona uspeli smo da zaustavimo trend regrutacije i zavođenje i slanje naših građana u radikalne grupe, kao što je ISIS i njima slično. Ratifikacijom ove konvencije šaljemo još jednom jasnu poruku međunarodnoj zajednici, a to je da ugled RS ne može biti urušen i diskreditovan pojavama koje ova konvencija obuhvata i u tom smislu SPS će glasati za ovu konvenciju. Pored ove konvencije, danas su i tri sporazuma na dnevnom redu. Ja ću se osvrnuti ukratko na Zakon o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o bavljenju plaćenim poslovima članova porodice, članova diplomatskih i konzularnih predstavništva. Oblast zapošljavanja članova porodice, članova diplomatskih misija u odnosima između dve države do sada nije bila pravno regulisana i postoji obostrani interes za regulisanje ovog pitanja, jer ovo pitanje svakako možemo zvati životnim pitanjem. Poznato je da se položaj diplomatskih i konzularnih predstavnika zasniva na Bečkim konvencijama iz 1961. godine, ali se njima ne rešava i položaj članova porodice u slučaju bavljenja plaćenim poslom u državi prijema. Upravo iz tog razloga se i ovakvi sporazumi koriste. Inače, Srbija i Rumunija imaju tradicionalno dobar odnos, posebno ako uzmemo u obzir da smo uspostavili diplomatske odnose pre više od 135 godina. Ovaj sporazum je svakako nešto što će unaprediti odnose dveju država. Svakako da ćemo i ovaj sporazum, a i druga dva bilateralna sporazuma sa Finskom i Gruzijom, kao poslanička grupa podržati. Hvala.
Zahvaljujem se, gospođo Miladinović. Reč ima ovlašćeni predstavnik SNS, narodna poslanica Aleksandra Đurović. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, pred nama su danas četiri ratifikacije, jedna međunarodna konvencija i tri bilateralna sporazuma sa Gruzijom, Rumunijom i sa Finskom. Na samom početku bih htela da se osvrnem prvo na Međunarodnu konvenciju protiv regrutovanja, korišćenja, finansiranja i obuke plaćenika, koja je usvojena 4. decembra 1989. godine u Njujorku i bila je otvorena godinu dana na potpisivanje članicama UN, što je Socijalistička Federativna Republika Jugoslavija u to vreme i učinila i potpisala je u decembru 1990. godine. Konvencija je stupila na snagu 20. oktobra 2001. godine, a Savezna Republika Jugoslavija, čiji je pravni sukcesor Republika Srbija, je dala sukcesorsku izjavu 12. marta 2001. godine i time potvrdila da ostaje potpisnica ove konvencije. Konvenciju su do sada ratifikovale 33 države, tako da će Srbija svakako biti 34. država u svetu koja će da ratifikuje ovu konvenciju. Potvrđivanjem ove međunarodne konvencije Srbija će da se svrsta u grupu zemalja koje regrutovanje, finansiranje, korišćenje i obuku plaćenika smatraju krivičnim delom. Takođe, ova konvencija spada u oblast međunarodnog humanitarnog i krivičnog prava, pa će njenom ratifikacijom Republika Srbija da doprinese usaglašenosti nacionalnog zakonodavstva sa međunarodnim humanitarnim pravom procesa koji su pokrenuli Međunarodni komitet Crvenog krsta i Švajcarska. Ovo svakako neće biti prvi put da Srbija pokaže svoju potpunu posvećenost borbi protiv terorizma, s obzirom da smo još prošle godine kao država bili kosponzori donošenja Rezolucije UN 2178 u borbi protiv Islamske države, Iraka i Levanta, a odmah nakon toga, na inicijativu 199 narodnih poslanika, došlo je do izmene krivičnog zakonodavstva u dva člana, koja su predvidela kao krivično delo učestvovanja na stranim ratištima i organizovanje odlazaka na strana ratišta. Izmene ovog krivičnog zakonodavstva su usvojene 10. oktobra 2014. godine, čime su u okviru glave 34. krivična dela protiv čovečnosti i drugih dobara zaštićenih međunarodnim pravom okarakterisana kao krivična dela. Član 386a. Krivičnog zakonika kaže da sva lica koja individualno učestvuju u oružanim sukobima, kao pripadnici vojnih ili paravojnih formacija na teritoriji druge države, čiji nisu državljani i nisu pripadnici nijedne međunarodne misije, međunarodne organizacije, mogu da dobiju kaznu od šest meseci do pet godina, a ukoliko odlaze na ratišta u okviru grupe, predviđena kazna je od jedne do osam godina zatvora. Krivično delo organizovanja učestvovanja u ratu, u vidu odlazaka grupa, regulisano je članom 386b Krivičnog zakonika, gde je predviđena kazna od dve do 10 godina zatvora za one koji organizuju odlaske na strana ratišta i koji, takođe, podstiču druga lica da učestvuju na stranim ratištima. Propisivanje inkriminacije u domaćem zakonodavstvu za ova krivična dela koja su predviđena inkriminacijama i članovima 2. i 3. Konvencije o kojoj danas razgovaramo, pokazuje da nije potrebno usaglašavanje domaćeg zakonodavstva kako bi odredbe ove konvencije bile primenjive i u Republici Srbiji. Ono što želim da kažem, jeste da danas kada imamo pojačanu globalnu pretnju od terorizma, jer smo svedoci i nedavnih napada u Parizu, gde je 130 žrtava tog terorističkog akta, a takođe imamo i primer obaranja ruskog putničkog aviona iznad Sinaja, gde je bilo 224 žrtve, od čega čak 17 dece, pokazujemo da je pretnja od terorizma poprimila ozbiljne razmere globalno u celom svetu. Ako pogledamo situaciju u našem regionu, zemljama koje nas okružuju, možemo da kažemo da su se takođe teroristički akti dešavali u nekim našim susednim zemljama. Setimo se samo onoga što se desilo u Kumanovu, u Makedoniji nedavno, takođe i u Bosni i Hercegovini, u Zvorniku i Rajlovcu. Možemo da kažemo da u Srbiji nije dolazilo ni do kakvih tog tipa pretnji. Želim da kažem da je prvenstvena zasluga za to pripadnika MUP-a Republike Srbije, zato što budno prate situaciju i što imaju pooštrenu kontrolu granica, kao i mere nadzora nad povratnicima sa stranih ratišta koji dođu u Republiku Srbiju. Treba imati u vidu da je od početka godine pa do kraja novembra ove godine kroz Republiku Srbiju prošlo oko pola miliona migranata na svojim putevima ka zemljama zapadne Evrope i da se nije desio nijedan incident. Svakako bih htela da pohvalim rad prvenstveno ministra unutrašnjih poslova, Nebojše Stefanovića, koji je svojim ličnim angažovanjem dosta doprineo tome da se rad policije poboljša u ovom periodu i da se građani Srbije osećaju bezbedno. Videli smo i neka istraživanja javnog mnjenja, koja kažu da i posle terorističkih napada koji su se desili po Evropi građani Srbije se i dalje osećaju bezbedno. To pokazuje da oni imaju poverenje u policiju i MUP. Kada pogledamo učešće na stranim ratištima u regionu koja se dešavaju, možemo da vidimo da predsednik Makedonije, Đorđe Ivanov je rekao da se oko 70 državljana Makedonije nalaze na ratištima u Siriji, portparol policije Kosova i Metohije izjavio je da se oko 120 pripadnika građana Kosova i Metohije vratilo nakon učešća na ratištu u Siriji, vratilo se svojim kućama. Tako da, to su sve potencijalne pretnje za bezbednost celog regiona. Situacija u Srbiji je takva da se 26 pripadnika, građana Republike Srbije nalazi na ratištima u Siriji. Takođe treba reći da se njih sedam vratilo i procenjuje se da je osam izgubilo život. Mislim da su izmene zakonodavstva koje smo imali prošle godine, a vezano za to da smo okarakterisali kao krivično delo učešće na stranim ratištima, doprinele da ova brojka vezano za Srbiju nije veća i da pod punim nadzorom policija sprovodi mere nadzora nad licima koja su se vratila. To je svakako dobro, što možemo da kažemo da se sada građani Srbije mogu osećati bezbedno i da ne postoji pretnja od bilo kakvog terorističkog akta u Srbiji. Takođe, značajna je i saradnja koju je MUP uspostavilo sa zemljama regiona, jer borba protiv terorizma nije moguća bez saradnje sa drugim državama, a prvenstveno sa državama regiona. Ova konvencija takođe predviđa obaveze države da međusobno sarađuju u sprečavanju krivičnih dela utvrđenih ovom konvencijom i takođe obaveza hapšenja i ekstradicije plaćenika koji se nalaze na njihovoj teritoriji. Sada bih se osvrnula na bilateralni Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o bavljenju plaćenim poslovima članova porodica diplomatskih i konzularnih predstavnika. Ovaj sporazum je zaključen razmenom nota 14. jula ove godine. Poslednju deceniju zaključivanje ove vrste bilateralnih sporazuma je postala praksa u bilateralnim odnosima između zemalja, iz razloga što se videlo da se dešava situacija da se supružnici ne odlučuju da prate svoje bračne partnere prilikom njihovih dužnosti u inostranstvu u našim diplomatsko-konzularnim predstavništvima, iz razloga što žele dalje da nastave da se bave svojim poslom, tako da se nametnulo kao potreba da se pomogne na taj način članovima diplomatskog osoblja, ne samo Srbije nego je to praksa i u drugim zemljama. Tako da, osnovni cilj, u stvari, ovih bilateralnih sporazuma je očuvanje normalnog porodičnog života i takođe zadovoljavanje potrebe i bračnih partnera da mogu da privređuju i da rade u zemlji u kojoj se nalaze. Takođe, član 2, druga stvar koja je važna i svrha ovog sporazuma jeste da se ograniče privilegije i imuniteti za tog bračnog druga u pogledu određenih poslova, obima poslova kojim se bave, koji su plaćeni u zemlji u kojoj se nalaze, a imunitet toggrađansko-pravnog i upravnog postupka. Taj imunitet nije primenjiv za krivične, ne uskraćuje se imunitet od krivičnog sudstva. Takođe, supružnici koji se odluče da rade u zemljama prijema u obavezi su da plaćaju poreze koji proističu iz tako ostvarenog prihoda. Do sada su zaključeni sporazumi sa 14 država, a od toga je devet stupilo na snagu, tako da možemo da kažemo da zaista postoji veliki broj naših diplomatsko-konzularnih predstavništava koja još nisu zaključila ovakve vrste bilateralnih sporazuma. Ovo je prilika da apelujemo na Ministarstvo spoljnih poslova da bude što više ovakvih bilateralnih sporazuma, kako bismo olakšali život našim predstavnicima u inostranstvu. Sledeći je Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Gruzije o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša. Ministar spoljnih poslova gospodin Dačić je potpisao ovaj sporazum prilikom njegove posete u Tbilisiju 2. juna ovde godine. Cilj ovakvih sporazuma o ukidanju viza je jačanje ukupne bilateralne saradnje, naravno, sa očekivanjima da će posebno da dođe do unapređenja ekonomske saradnje, ono što je svakako najvažnije za nas. Možemo da kažemo, vezano za samu Gruziju, da nivo ekonomske saradnje ne odgovara potencijalima i potrebama dveju država. Međutim, ako pogledamo kako je išao taj nivo robne razmene poslednjih godina, ipak vidimo određena poboljšanja, s obzirom da je u 2013. godini razmena bila 5,3 miliona evra, a u periodu od januara do jula 2015. godine oko 17 miliona evra. Tako da, već vidimo određena poboljšanja, ali postoje i potencijali u brojnim oblastima, kao što su crna i obojena metalurgija, tekstilna i prehrambena industrija, građevinarstvo, turizam i nadamo se da će ova vrsta sporazuma doprineti da se saradnja pre svega na ekonomskom planu sa Gruzijom unapredi. Sporazum sa Gruzijom je usklađen sa odredbama tipskih sporazuma o ukidanju viza i proces liberalizacije viznog režima sa onim zemljama kojima je potrebna viza za ulazak u zemlje EU. Razlog zašto je došlo do toga je da je došlo u jednom trenutku do situacije da za pripadnike u Srbiji, za građane Srbije koji imaju civilne pasoše nije potrebna viza za ulazak u Gruziju, a za one koji imaju službene i diplomatske jeste bila potrebna, a razlog za to je što je Vlada Gruzije donela jednostrani akt kojim je ukinula vize za građane Srbije još 15. juna 2011. godine za boravak do 365 dana. Međutim, ovaj sadašnji sporazum koji su napravile naše dve vlade u stvari pokazuje da je sporazum recipročnog karaktera, dakle, za sve nosioce diplomatskih i službenih pasoša obe zemlje važi za boravak do 90 dana. Htela bih na kraju da pomenem i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Finske o sukcesiji i konsolidaciji bilateralnih ugovora. Jako je važno ustanoviti koji je od ugovora koji su zaključeni sa jedne strane od SFRJ, SRJ, Državne zajednice Srbija i Crna Gora i sa druge strane Republike Finske, koji su zaključeni nakon 1992. godine, a pre sticanja samostalnosti Republike Srbije su i dalje na snazi. Svakako, ovde možemo da vidimo da nastavljaju da važe tri važna sporazuma koja su zaključena pre sticanja samostalnosti Republike Srbije, dakle, ugovori o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i imovinu, Sporazum o prevozu u međunarodnom drumskom saobraćaju i Sporazum o određenim komercijalnim kreditima potpisan sa „Finer“-om ispred Republike Finske, a sa naše strane Savet ministara Srbije i Crne Gore 2004. godine. Takođe, za Finsku mogu da kažem da je nivo robne razmene još uvek na niskom nivou, ali da posluje u Srbiji oko 60 finskih kompanija i nadamo se da će više kompanija naći interes za poslovanjem u Srbiji, a naravno i da će kompanije koje rade u Republici Srbiji naći svoj interes da izvezu određene proizvode u Finsku. S obzirom da ja jesam danas kao ovlašćeni predstavnik SNS, ali sam takođe predsednik Odbora za spoljne poslove, a već je bio pomenut rad Odbora za spoljne poslove i saradnja sa Ministarstvom spoljnih poslova, htela bih samo da kažem da izveštaj o radu Ministarstva spoljnih poslova smo dobili. Obaveza je da se ministar na Odboru pojavi dva puta godišnje. U martu mesecu ministar Dačić je posetio Odbor za spoljne poslove i razgovarao sa članovima. Očekujemo njegov dolazak i u decembru mesecu, čime će u potpunosti biti ispoštovana pravna regulativa koja kaže da je obaveza ministra da se dva puta pojavi. Naravno da bismo mi želeli i da možemo da razgovaramo sa ministrom mnogo češće, ali treba imati u vidu da je u toku ove godine Srbija zaista imala dosta važnih diplomatskih aktivnosti kojima možemo samo da se pohvalimo. Globalno, Srbija doživljava samo pohvale za sve ono što je učinila u toku ove godine na poboljšanju bilateralnih odnosa sa mnogim zemljama, a takođe i u okviru rada u međunarodnim organizacijama, prvenstveno predsedavanje OEBS-om. Možemo samo da budemo ponosni na rad kako predsednika Vlade Republike Srbije gospodina Aleksandra Vučića, predsednika Republike Tomislava Nikolića, ali svakako možemo da imamo i reči hvale za predsedavanje OEBS-om od strane ministra Dačića. Činjenica da će sutra i prekosutra Beograd da bude diplomatska prestonica Evrope može da nas čini ponosnim na sve ono što smo uradili na spoljno-političkom planu. Uspeh u UNESKO-u ne mogu da ne pomenem jer to nije sticaj okolnosti niti neka slučajnost, nego je to plod napornog rada. Dakle, u Danu za glasanje, poslanička grupa SNS će da glasa za ratifikaciju Međunarodne konvencije i sva tri bilateralna sporazuma.
Zahvaljujem se gospođi Đurović. Pošto nemamo više prijavljenih za reč, prelazimo na redosled narodnih poslanika po prijavama. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Nije u sali. Narodni poslanik Dragan Šormaz ima reč. Izvolite, gospodine Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo iz Ministarstva, građani Republike Srbije, govoriću o Predlogu zakona o potvrđivanju Međunarodne konvencije protiv regrutovanja, korišćenja, finansiranja i obuke plaćenika. Kao što su već neke moje kolege u svojim govorima pomenule ranije, mi smo doneli jedan zakon, prvi u ovom našem regionu, koji se tiče odnosa prema plaćenicima i koji praktično njihove aktivnosti stavlja pod krivično delo i kažnjavamo ih po tom zakonu isto kao i bilo koje druge kriminalce. Jer, kada se neko kažnjava po krivičnim zakonima, znači, radi se o ljudima koji čine kriminalna dela i kao takvima moramo svi da imamo odnos prema njima. Slažem se i sa onima koji su izneli svoje mišljenje. Moje mišljenje je takvo da u određenim situacijama se javnost u Srbiji ili jedan veliki deo medija nije tako postavljao prema onima koji su činili takva krivična dela, ali nadam se da će ubuduće i posle ratifikacije ove konvencije, našeg izglasavanja ovog predloga zakona, svi početi da se odnose prema plaćenicima na isti način kao bilo kojem drugom kriminalcu. Ti ljudi da bi bili plaćenici moraju da imaju određena znanja, određene veštine, da bi uopšte mogli da se bave takvim poslovima. Srbija i srpski narod ima veliko iskustvo sa ratovima, moram reći nažalost, neki drugi narodi su se u Evropi, cela Evropa uostalom to ima, to je hiljadugodišnja da kažemo i više istorija Evrope, ali neki evropski narodi su uspeli posle gorkih iskustava da se toga manu, odreknu, izbegnu na neki način. Evo, recimo, Šveđani od 1808. godine nisu ratovali i znamo kakav je danas standard i švedske države i društva i građana i pojedinaca, jer većeg zla po mom mišljenju od rata nema i veća šteta ne može biti naneta ni jednoj državi ni narodu, nego što je rat. Znači, ljudi koji u takvim situacijama stiču određena znanja, veštine, oni ih koriste na različite načine. Nažalost, neki od njih ne rade to iz patriotskih razloga, nego iz razloga zarade, pa čak uzbuđenja, ili ne znam načina života koji vole da vode, ali to ne mora da bude razlog za prihvatanje od našeg društva takvih ljudi, pravdanje, mirenje sa tom situacijom. Imamo dve vrste takvih ljudi u Srbiji, pa i u regionu. Jedni su nas brukali i naravno pričaću o nedavnoj istoriji, o nečemu što se dešavalo u poslednjih par godina. Otvoreno ću reći, nisam čuo da je to neko od kolega izgovorio, ali oni koji su išli na bilo čiju stranu da se bore u Ukrajini, su nas brukali, a išli su na obe strane da se bore i bili su plaćeni i sa jedne i sa druge strane. Mi podržavamo kao država teritorijalni integritet i suverenitet Ukrajinske države, što je normalno, i oni podržavaju naš, nikada nisu priznali nezavisnost Kosova i Metohije i nije bilo potrebe da bilo ko odavde ide i da učestvuje u nečemu što je njihov unutrašnji sukob, možemo reći čak i građanski rat, i nije bilo potrebe naročito da se u nekim medijima o tome naveliko govori, piše, pa čak su neki i slavili određene plaćenike kao neke heroje, junake, oni su odande slali neke poruke Srbiji, a to je duboko pogrešno i zbog toga je dobro što smo doneli takav zakon i što takvi ljudi sada više ne mogu to da rade i moraju biti pod udarom zakona sankcionisan. Drugi koji su u ovom trenutku veoma opasni i po naše društvo, po naše građane, po našu državu su oni koji su odlazili da učestvuju u borbama i oni su uglavnom išli. Većina njih, ne zbog toga što veruju u neku ideju „Daješa“ ili islamske države, nego isto zbog novca i zbog toga što bi tamo zaradili određena materijalna sredstva, mada su neki išli iz ovih razloga drugih, ubeđenja pogrešni i nažalost i u našem regionu i u našoj državi je veliki broj takvih ljudi bio. Recimo sa teritorije Kosova i Metohije po svim podacima koje imamo više od 300 pojedinaca je učestvovalo i učestvuje u borbama na strani islamske države. Više od tri stotine. Za 50 se otprilike zna da je poginulo, za 80 se zna da su se vratili, a ostali su još uvek tamo. Nemamo baš najbolje podatke o tome šta je sa tih 80 koji su se vratili, mada prištinske vlasti tvrde da su svi kažnjeni, da je veliki broj njih u zatvorima, da su pod kontrolom, itd. Hvala Bogu, naše službe dobro rade, pa se ne dešava da oni prelaze na našu teritoriju da nas ugrožavaju i moramo o tome da vodimo računa. Ovo što se dogodilo u Parizu, mene je šokiralo jedno istraživanje koje je juče objavljeno u Srbiji, gde se kaže da samo 12% građana Srbije misli da je Srbija ugrožena zbog onoga što se dešavalo u Parizu. Nije se dešavalo samo ono u Parizu. Mnogo veća šteta je načinjena Ruskoj Federaciji, mnogo veća šteta, sada da ne merimo koliko, ali hajde da kažemo šteta je takođe naneta i Ruskoj Federaciji obaranjem onog putničkog aviona gde je 270 ljudi poginulo što su radili isti ljudi. Znači, pojedinačno ne kao glava isti, ali oni koji podržavaju i koji rade za islamsku državu, koji su plaćeni da to rade, čak su neki na tom aerodromu direktno bili plaćeni koji su to uradili. Znači u poslednjih mesec dana nekoliko stotina ljudi je od tog zla, a podsetiću vas da sam ovde u prethodne dve godine najmanje deset puta govorio da je to najveće zlo koje se nadvija nad nama. Nisam primetio da sam dobio podršku kolega i da su se time i one bavile, kolege u parlamentu, i da su o tome govorile ili upozoravale, ali videli smo neke druge stvari kao probleme svakodnevni život, ali ovako nešto je i te kako opasno. Priča o migrantima kod nas, mi tačno znamo 3.000 ih danas uđe, 3.000 ih sutra izađe, imenom i prezimenom pišemo, nema nikakvog problema. Međutim, oni koji žive među nama, a koji ulaze u dodir sa ovom konvencijom, jer su plaćenici, imaju određene veštine znanja, ponavljam, želje, motive, znači, oni su mnogo, mnogo opasniji. U Srbiji je bilo manje od 30 ljudi tamo za dva naša građanina znamo, vratili su se pre donošenja onog zakona i ovde su među nama, ali su pod kontrolom, nema opasnosti od njih. Postoji veliki broj onih koji, videli smo šta se desilo na jednom od ovih rijalitija. Mediji su puni toga, recimo ovih dana. Nije da odgovaramo na tu opasnost kao društvo na pravi način, meni se čini da ne odgovaramo. Imamo i među našim građanima, imamo i u regionu takve situacije. U Sarajevu danas je podmetnuta bomba jedna, svakog dana se nešto dešava, bio je onaj tunel, bio je napad na vojnike, ranije se sve to dešavalo, imali smo onaj slučaj u Zvorniku kada je napadnuta i policijska stanica. Sve što se dešava oko nas je trenutno ugrožavanje naše bezbednosti. Podsetiću vas na jednu stvar, u Parizu većina onih koji su to činili, pa i ovi koji su hapšeni u Briselu i kao mreža su u stvari građani tih država, evropski građani sa evropskim pasošima. Jedan utvrđeno je, to je danas objavljeno, juče su objavile i policija i bezbednosne službe Francuske, jedan od njih koji je upao na onaj koncert gde je najviše žrtava bilo je obuku za pucanje iz ličnog naoružanja vršio u streljani francuske policije. Znači, plaćao čovek, išao tamo i učio da puca u streljani francuske policije. Moramo ovakve stvari da osuđujemo. Moramo da štitimo, obavezni smo i dužni da štitimo naše građane i ovakve pojave i prema svim tim ljudima moramo da budemo strogi kao prema bilo kom kriminalcu u našem društvu. Zbog toga, iako možda nekima deluje da kasnimo, nikad nije kasno, ali da kasnimo sa ratifikacijom ovog sporazuma, mislim da je mnogo važnije što smo na vreme doneli zakon. Ovo sad, danas što završavamo, što je odlična stvar za Srbiju i drago mi je da vidim da svi to podržavaju i da će biti jednoglasno u danu za glasanje ovaj Predlog zakona podržan što je veoma bitno, ali zato kao i celo društvo, i time ću završiti u buduće moramo, ponavljam, moramo da osuđujemo takve pojave ma gde i ma od koga da se dešavale. Znači, i takve ljude moramo da kažnjavamo najstrožije moguće. Hvala vam i u danu za glasanje SNS i poslanici SNS će podržati ovaj Predlog zakona, kao i ostale zakone koji su na dnevnom redu. Još jednom hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Šormaz. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Samo par opaski u odnosu na uvodno izlaganje kao ovlašćene predstavnice DS, sa molbom da se najozbiljnije uzmu u obzir, nezavisno od toga što nije sasvim jasno i precizno napisano u odredbama članova Konvencije, kojom se borimo protiv regrutovanja, korišćenja, finansiranja i obuke plaćenika. S obzirom da sam citirala već prvi deo člana 1. ove Konvencije koji se poklapa sa odredbama našeg Krivičnog zakona. Sada u raspravi član 2. koji kaže – da svako lice koje regrutuje koristi, finansira ili obučava plaćenike definisane članom 1. Konvencije čini krivično delo u smislu ove Konvencije. Zašto molim za tumačenje ovog člana? Kako ovde, tako i Krivičnom zakonu da se može regrutovati propagandom, da nije regrutovanje samo lični kontakt. Neko ko hoće da angažuje plaćenika kako god mu ideologija za plaćenike bila, nego je regrutovanje i kreiranje javnog mnjenja u kojem se plaćenički posao nasilja i učešća u oružanim sukobima na teritoriji drugih zemalja ili sam čin nasilja smatra prihvatljivim i poželjnim u nekom društvu. Ako bismo uspeli da razumemo da kreiranje takvog javnog mnjenja, da propaganda kojom se regrutuju za vrednosni sistem nasilja plaćenog novcem ili plaćenog zabludama koje su tako slatke u propagandama. Kada bi razumeli da to nije sloboda govora mislim da bi uspeli da spasimo mnoge živote i onih koji nestabilni, nepredvidivi, skloni uticaju propagande rešavaju da budu plaćenici, a i onih na koje bi se nasilna dela tih plaćenika odnosila na nasilje koji bi oni vršili. Zašto ne stavljam druge odredbe iz ovog člana 2, s obzirom, da je jednak kao i Krivični zakon, da finansira ili obučava plaćenike, zbog toga što to može da se razdvoji, kada je u pitanju kreiranje javnog mnjenja o potrebi da se što veći broj mladih ljudi, žena ili muškaraca angažuju kao plaćenici za vršenje nasilja na teritoriji isti, ili druge države. Zbog toga što to ne mora da bude vidljivo, znači, ni finansiranje, ni obuka, ali regrutacija propagandom je i te kako vidljiva i na nju smo osetljivi i mi koji smo duboko protiv kršenja ovog zakona i angažovanja ljudi za plaćenike za oružane borbe, činove terorizma ili nasilja, ali i oni koji su skloni da poveruju vrednosno da je to nešto uzvišeno za čega vredi poginuti, nešto uzvišeno vredi ubiti drugo ljudsko biće ili nešto toliko uzvišeno koje se može prebrojati nekom sumom novca, nekakvim zlatnicima i srebrnjacima. Osporavanje koje sam ja čula kao argument kada sam o ovome govorila i kada je u pitanju bilo donošenje izmena Krivičnog zakona, prošle godine, bilo je da bi svaka vrsta intervencije na popularisanje plaćeništva kroz vrednovanje ideologija za koje vredi poginuti, bilo ugrožavanje slobode govora, što je netačno. Sloboda govora je uvek omeđena slobodom onog drugog bića kome govoriš. Kao što je slobodom govora, zakonom, zabranjeno širenje mržnje, zabranjeno širenje netrpeljivosti, zabranjena je diskriminacija, zabranjena je popularizacija ideologija koja omalovažava druga ljudska bića po svakom njegovom ličnom svojstvu, tako bi moralo biti potpuno jasno da je daleko od slobode govora, bilo kakvo popularisanje nekog plaćeništva koje se nama sviđa, jer ih smatramo borcima za slobodu, a ne smatramo ih teroristima ili ih ne smatramo plaćenicima. Sloboda govora nije prostor da se u njemu takve stvari smatraju, ako je zakonom definisano ko je plaćenih i za koja krivična dela je svaki plaćenih i onaj ko ga regrutuje i obučava, dužan da odgovara pred domaćim sudovima ili u međunarodnoj saradnji sa drugim državama, a za naše građane koji čine krivična dela. Nije u Krivičnom zakonu ušlo posebno upozorenje onima koji kreiraju kampanje u medijima, jer ne može da uđe i ja se sa tim potpuno slažem, ali može da bude u našem zajedničkom pritisku na doslednu primenu, kako Zakonu o javnom informisanju i medijima, tako i zakonima kojima se definiše šta se sme, a šta ne sme po internetu. Ako prestanemo da cenimo sopstvenu slobodu govora koja je teško osvojena, time što ćemo smatrati da je sloboda za širenje mržnje, laži, klevete, propagandu, dovođenje u zabludu, obično mladih ljudi i žena i muškaraca, takođe sloboda govora, time ne samo da ne sprečavamo zločine koji se mogu desiti, time ne samo da ne pomažemo mladim ljudima koji su u opasnosti za propagandu – budi plaćenik, nego time omalovažavamo i ugrožavamo sopstvenu slobodu govora da kažemo i ono što je po zakonu prihvatljivo, što je društveno prihvatljivo i što nije zakonom zabranjeno. Ja znam da će kampanja za ovakve ili onakve plaćeničke službe ipak biti, ali smatram svoj poslaničkom obavezom, ljudskom obavezom da nas sve zamolim, da kada vidimo takvu kampanju, da kažemo – ne, u naše ime, ne u ime onih koje mi predstavljamo u Skupštini Srbije. To možda neće delovati kao dovoljno jak instrument, ali je dovoljno za početak da delegitimišemo regrutovanje na idejama zabluda, zanosa, laži i obećanja o novcu ili slavi, ako odeš negde i ubiješ neko ljudsko biće, jer tu slave nema, a novci su prokleti. Takav je vrednosni sistem koji treba da branimo. Hvala vam.
Reč ima narodna poslanica Ljubica Mrdaković Todorović, a neka se pripremi narodni poslanik Balša Božović.
Hvala predsedavajući. Poštovani gospodine ministre sa saradnicima, koleginice i kolege, u vreme nastanka i usvajanja ove Međunarodne konvencije protiv regrutovanja i korišćenja, finansiranja i obuke plaćenika, još daleke 1989. godine, malo ko je od nas mogao i da pretpostavi da će, kako vreme bude prolazilo, pitanja koja reguliše ova Konvencija, postajati sve aktuelnija i omasovljenija. Naš narod kaže da rat nikome dobro nije doneo, ali je vreme pokazalo da ipak ima pojedinih, nazovimo ih ljudima, koji nalaze svoj interes na tuđoj muci i na takav način zarađuju svoj krvavi novac. Dakle, ovde se ne radi niti o rodoljublju, niti o patriotizmu, niti o obavezi da se zemlja brani, jer svega toga ovde nema. Ovde se radi o osobama koje za novac i samo zbog novca obilaze brojna svetska žarišta i prolivajući tuđu krv, zarađuju novac. Ako smo nekada samo slušali da ta vrsta ljudi postoji negde u svetu, i ako nam je nekada bio dalek i sam pojam plaćeništva, došlo je vreme da se svakodnevno suočavamo na vestima da je neko od naših građana napustio Srbiju i otišao da ratuje na nekom stranom ratištu. Takođe, suočavamo se sa vestima, najčešće negde u Evropi ali i u susednim zemljama, da je uhapšen taj i taj, za koga postoji osnovana sumnja da je vrbovao mlade ljude i slao ih na ratom zahvaćena područja određenih zemalja, i to najčešće mlade ljude pred kojima je život i budućnost. Neko ih zarad, ko zna kakvih i čijih interesa, šalje sa kartom u jednom pravcu, najčešće, da budu topovsko meso, da ubijaju ili budu ubijeni. U eri omasovljenja elektronskih komunikacija, kada praktično ne postoje barijere da se sve sazna ili sve ponudi, da se o svemu bude informisan, da se laže i nudi i med i mleko, da se nude titula i slava, rajska zadovoljstva i besmrtnost, u toj i takvoj eri naša deca koja su prikačena na internet veći deo dana susreću se sa pojedincima koji na izuzetno perfidan način vrše regrutovanje boraca, odnosno plaćenika i zbog kojih ko god ode iz Srbije, nikad se više i ne vrati. Međutim, ovde nije kraj problemima. Kada se regrutovano lice ipak vrati sa belosvetskih ratišta natrag u zemlju, tek tada na scenu stupaju posttraumatski sindromi, koji najčešće rezultiraju ili suicidom ili masovnim ubistvima ili i jednim i drugim, ili, pak, bivši plaćenici postaju lica koja se bave vrbovanjem, odabirom i regrutovanjem novih plaćenika i tome nema kraja. Tome se mora stati na kraj, zarad naše dece, nas samih, zarad nedužnih građana koji postaju žrtve plaćenika povratnika i na kraju, zarad ljudskih i civilizacijskih tekovina i principa na kojima počiva naše moderno društvo. Iz tih razloga se ova međunarodna konvencija mora usvojiti, jer ona nema nijedno političko obeležje, već je isključivo ljudska i civilizacijska tekovina, tako da ću ja u Danu za glasanje podržati ovu međunarodnu konvenciju, kao i sporazume koji su na današnjem dnevnom redu. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Balša Božović, ali on nije u sali. Reč ima narodna poslanica Irena Aleksić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, međunarodna konvencija o kojoj danas diskutujemo, konkretno protiv regrutovanja, korišćenja, finansiranja i obuke plaćenika, smatram da je baš pravi trenutak da o njoj diskutujemo, s obzirom da je Srbija zemlja domaćin ministarskog saveta OEBS-a, tako da je ovo možda jedan najbolji način da se pokaže kako Srbija ima jednu aktivnu ulogu i kako daje svoj aktivni doprinos u borbi protiv svih oblika koji mogu da naruše bezbednost i mir. Da Srbija čak i prednjači u tome, ja bih rekla, možda najbolje govore činjenice u prilog tome da kada je ova konvencija u pitanju konkretno, da su svega četiri države članice EU do sada ratifikovale ovu konvenciju, tako da bih rekla da to dovoljno govori o Srbiji. Ne bih se složila sa kolegama da je neko zakašnjenje u pitanju, naročito ako uzmemo ovaj podatak u obzir. O čemu se radi u ovoj konvenciji? Konkretno, ova konvencija zabranjuje korišćenje, regrutovanje, obuku plaćenika, zabranjuje njihovo delovanje i što je najbitnije, sve ove pomenute pojave ona sankcioniše, tretira kao krivično delo, što smatram da je zaista nešto dobro što je trebalo uraditi i čemu se zaista treba posvetiti, da to zaista bude pravilno implementirano. U vremenu u kojem živimo, ako sve uzmemo u obzir, jednu globalnu situaciju, migrantsku krizu, brojna ratna žarišta, uopšte na svetskom nivou bezbednosti ugrožena, rekla bih da su na ozbiljnom testu sve organizacije koje se bave bezbednošću. Takođe, svi međunarodni principi kada je bezbednost u pitanju su ozbiljno ugroženi, tako da ovakve i slične konvencije naravno da su dobro došle. Ali, ono što je još bitnije od svega jeste to da mora da postoji međunarodna saradnja kada je borba za očuvanje bezbednosti i mira u pitanju. Ona zaista mora da postoji, jer bez toga neće biti rezultata. Da bezbednost odavno nije nacionalna kategorija već međunarodna kategorija, to je odavno poznato, tako da se ja zaista nadam da će biti sve više država koje će konkretno ovu konvenciju ratifikovati i na taj način dati svoj doprinos očuvanju mira i bezbednosti. Tu su i tri sporazuma između Vlade Republike Srbije i Finske, Gruzije i Rumunije. Konkretno, kada je Gruzija u pitanju, u pitanju je Sporazum o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša. Mi smo do sada imali gotovo jednu apsurdnu situaciju da licima sa civilnim pasošem nije bila potrebna viza, a da licima sa diplomatskim pasošem je bila potrebna viza, tako da se ovim sporazumom to ispravlja. Kada je Gruzija u pitanju, moram nešto da napomenem. To je država koja nije priznala jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova, a što je još bitnije, možda zato što se skorije desilo, Gruzija je glasala protiv ulaska Kosova u UNESKO, tako da je to nešto što svakako treba istaći i pohvaliti. Znači, Gruzija se veoma praktično pokazala kao naš prijatelj, a jako dobro nam je svima poznato da zemlje koje nisu priznale Kosovo, moramo to priznati, sve se nalaze pod određenim pritiskom, većim ili manjim, ali sve su pod pritiskom, tako da je svakako na nama da radimo i da ulažemo napore da sa zemljama koje su se pokazale kao naši prijatelji, da na sve moguće načine produbljujemo i unapređujemo našu saradnju. Ovaj sporazum svakako da jeste jedan vid toga. Tu je i Sporazum sa Rumunijom, gde se konkretno radi o bavljenju plaćenim poslovima članova porodice članova diplomatskih i konzularnih predstavništva. Poslednjih godina ovo je postala jedna međunarodna praksa, zato što do sada to pitanje nije bilo politički uređeno. Ovakvi sporazumi koji omogućavaju da se licima koji rade u diplomatsko-konzularnim predstavništvima, da se članovima njihove porodice omogući posao. To je jednostavno nešto što je jako praktično, što je jako korisno i ovakvi sporazumi uvek su bazirani na principu reciprociteta i, naravno, kao takvi, uvek su na obostranu korist. Šta je krajnji cilj ovakvih sporazuma? Krajnji cilj ovakvih sporazuma jeste da se porodica održi na okupu, što je naravno neki prioritet, jer u današnjem vremenu u kojem živimo retko ko bi pristao da napusti svoj posao u zemlji i da prati svog partnera, svog supružnika u inostranstvo, a da pri tome izgubi posao. Tako da smatram, naravno, da i ovaj sporazum treba podržati, kao i sve ostale sporazume. U svojim izlaganjima ja uvek istaknem da sporazume treba uvekpodržati i da ih treba biti što više, jer oni uvek otvaraju vrata za neku novu saradnju, za razvijanje nekih novih oblika saradnje, kao što je ekonomska saradnja, koja je, naravno, najbitnija za nas, politička saradnja, Tako da uvek sporazume treba podržati. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Biljana Ilić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani gospodine ministre, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, pre svega verujem da konvencija koju bi usvajanjem trebali da ratifikujemo, predstavlja dokument oko koga ćemo se jednoglasno složiti svi. Ovo tim pre što je konvenciju još pre 25 godina potpisala ondašnja SFRJ, kao što je i SR Jugoslavija, a time i Republika Srbija, kao njen pravni sukcesor, to učinila pre 14 godina, kako je dato u obrazloženju predloga. Ako sam dobro razumela, samim činom ratifikacije, zaokružuje se formalno–pravni postupak prihvatanja otpočet potpisivanjem. Kao što se svi ovde dobro sećamo, pre izvesnog vremena izmenili smo odredbe krivičnog zakona, kojim ste učešće naših državljana u vojsci drugih država, proglašava krivičnim delom koje se vrlo strogo sankcioniše, čime smo faktički ovu konvenciju već prihvatili, pa je ovo sada čin njenog de jure legitimisanja. Fenomen poznat kao „psi rata“ figuriše u međunarodnoj zajednici već decenijama. Kao odgovor na njega, između ostalih razloga je i usvojena predmetna konvencija u Generalnoj skupštini još pre 26 godina. Poslednjih godina, međutim, ovaj fenomen ne samo da dobija na širini svega onoga što podrazumeva, nego su i posledice svega što podrazumeva neuporedivo veće i značajnije u celoj međunarodnoj zajednici, a posebno na prostorima naše države i njenog bliskog okruženja. Inostrani plaćenici su ranije išli na ratišta po svetu prevashodno materijalno motivisani, da ne kažem trbuhom za kruhom. Naravno da je legitimnost njihovog krvavog zanata uvek bila krajnje upitna sa moralnog stanovišta, a pre svega sa zakonskog iz čega je ova Konvencija i proistekla, kao međunarodni pravni okvir sa kojim će se usklađivati zakonodavstvo zemalja potpisnica. U poslednje vreme svedoci smo metamorfoza u motivaciji plaćenika. Njima više nije prevashodni motiv novac, već njihova religijska i ideološka uverenja. Verujem da ćemo se svi složiti u oceni da je nešto manje opasno ako se radi zbog novca, nego ako je primarni motiv duboko lično uverenje. Posebno je problematično kada religija, bilo kako da se zove, postane najvažniji element ideologizovane svesti pojedinca, zatim i grupa i celih pokreta koji su poslednjih decenija naročito u dramatičnom porastu. Ono što današnje pse rata, plaćenike, teroriste ili kako god da ih nazovemo karakteriše jeste potpuna negacija najvrednije svetinje koja se zove ljudski život. Kada imamo protivnika koji prosto rečeno, ne samo da je spreman da pogine, nego se radujući ide da pogine, onda je dodatna teškoća boriti se protiv njega. Ako gubitak života za njega ne predstavlja nikakav problem, naprotiv čak donosi čast, poštovanje i ugled njegovoj porodici, šta onda može biti faktor preventivnog obraćanja? Na žalost, izgleda da je pravna odmazda, naravno ozakonjena, jedini način suzbijanja ovog krajnje zabrinjavajućeg trećemilenijumskog fenomena, kojim se moramo mnogo angažovanje pozabaviti na specijalističkim nivoima znanja. Jedan od pravaca aktivnosti jeste što više stručnih mišljenja i korisnih informacija koje bi trebalo konstantno publikovati najširo javnosti. To je, ne samo trenutni imperativ, nego i zadatak, bez ikakvog preterivanja, istorijskih razmera na kojem ne bismo smeli pasti, pogotovo ne bismo smeli dozvoliti da budemo isprovocirani. Iako nakon krvavog pira u Parizu sve više čujemo mišljenje kako je jedna od najviših vrednosti evropske zajednice država multikulturalnost, verujem da ćemo imati i snage i mudrosti da sebi samima i celom svetu dokažemo da možemo da budemo prava mala balkanska oaza u kojoj spokojno žive građani raznih nacionalnosti, verskih zajednica, uvažavajući se i poštujući se u potpunosti. Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Ljiljana Malušić, a nakon nje narodni poslanik Marko Atlagić.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, gospodine ministre sa saradnicima iz ministarstva, dame i gospodo poslanici, danas ću govoriti o jednoj konvenciji i tri sporazuma. Prvi je Predlog zakona o potvrđivanju Međunarodne konvencije protiv regrutovanja, korišćenja, finansiranja i obuke plaćenika. S obzirom da smo mi zemlja pristupnica EU i da se rukovodimo načelima Povelje UN i Deklaracije o načelima međunarodnog prava o prijateljskim odnosima i saradnji među državama, u skladu sa Poveljom UN smatramo da je regrutovanje plaćenika krivično delo. Naime, Povelja, odnosno Međunarodna konvencija protiv regrutovanja, korišćenja, finansiranja i obuke plaćenika usvojena je u Njujorku 1989. godine. Ovu konvenciju su potpisale SFRJ, SRJ i na kraju Republika Srbija, što je izuzetno dobro. Zakonom o dopuni Krivičnog zakonika od 10. oktobra 2014. godine propisana su dva nova krivična dela, a to je upravo regrutovanje plaćenika i drugo delo je organizovanje učestvovanja regrutovanja plaćenika i slanja po svetu. Naime, ovo je teško krivično delo i ja se nadam da će naša država vrlo brzo reagovati i sankcionisati ovakvu vrstu krivičnog dela. Ono što je dobro je da ova Rezolucija, inače pod brojem 44/34, opominje narode, a upravo smo bili svedoci onoga što se desilo u Parizu, ali meni nije jasno zašto su samo 33 zemlje potpisale ovaj Sporazum od toliko zemalja na svetu, a stalno se govori o pacifizmu. Tu su četiri zemlje koje pripadaju EU. To su pre svega Italija, Kipar, Belgija i Hrvatska. Tri zemlje su potpisale, ali nisu ratifikovale ovaj sporazum, a to su Nemačka, Rumunija i Poljska. Trebalo bi da sve zemlje i potpišu i ratifikuju ovaj sporazum zbog bezbednosti svih građana ovog sveta. Naša populacija stalno raste i svedoci smo koliko ljudi, migranata je prošlo kroz našu zemlju. Zahvaljujući ministarstvu i gospodinu Stefanoviću, našem ministru, mi smo bezbedni, nema nikakvih indicija o povređivanju našeg prava, niti međunarodnog, niti domaćeg, ali uvek treba biti na oprezu. Ono što je trenutni i gorući problem u svetu su naravno ratovi, terorizam, evo sada i plaćenici, a postoji i nešto drugo, povezali su se narko dileri sa plaćenicima i to je jedan od gorućih problema u svetu, jer se čak i vlade ruše zahvaljujući tome. Naravno da za ovaj sporazum nije potrebno odrediti bilo kakva novčana sredstva iz budžeta Republike Srbije, što je dobro. Postoje još tri sporazuma o kojima ću kratko govoriti. Prvi sporazum je između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o bavljenju plaćenim poslovima članova porodica, članova diplomatskih ili konzularnih predstavništava. Sporazumom se reguliše upravo plaćanje članova porodice. Poenta ovog sporazuma je zbližavanje, odnosno očuvanje kompletne porodice. Znamo da je porodica osnovna ćelija društva. U svetu su rađena istraživanja i došlo se do zaključka da ukoliko je porodica kompaktna, mnogo su bolji učinci rada, što je tačno. Porodica je podstrekač svega pozitivnog u svetu, naravno ukoliko je normalna, uglavnom su normalne. Pokazalo se da je veći procenat boljeg rada. Zato je potpisan ovaj sporazum na obostrano zadovoljstvo dve države. Članovi porodice podležu režimu oporezivanja, što je normalno, kao i režimu socijalnog davanja. Ovaj sporazum je potpisan na neodređeno vreme i takođe nije potrebno izdvojiti dodatna sredstva iz budžeta Republike Srbije. Drugi sporazum o kome ću pričati je Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Gruzije o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša. Ovaj sporazum je potpisan 2. juna 2015. godine. Za sve ove sporazume, bilateralne, je važno da radi na spajanju dve zemlje. To je izuzetno dobro. Prvo se rade bilateralni, pa onda multilateralni odnosi. Dobro je zbog spajanja, zbog jačanja privrede, zbog svega, zbog turizma. Ono što treba reći ovde jeste da je bila jedna nelogičnost, a to je da su građani, obični građani, u koje spadam i ja, mogli da bez viza uđu u Gruziju, ali zato diplomatski i konzularni predstavnici nisu. To je otklonjeno, pa je to pojednostavljeno da za prvi ulazak u Gruziju treba da postoji viza, međutim posle toga ne treba. U kontinuitetu od 90 dana svaki predstavnik diplomatskog ili konzularnog predstavništva može da ulazi onoliko puta koliko želi, da prelazi granične prelaze bez vize, što je dobro. Za ovaj sporazum takođe ne treba odvojiti posebna sredstva iz budžeta Republike Srbije. Takođe, treći sporazum je sklopljen između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Finske o sukcesiji i konsolidaciji bilateralnih ugovora. Naime, ovim sporazumom dve zemlje su utvrdile koji od ugovora zaključenih između SFRJ, SRJ i Republike Srbije još uvek važi. Naime, važe tri ugovora, i to je dobro. Prvi ugovor se odnosi na izbegavanje dvostrukog oporezivanja. Potpisan je 1986. godine, važi i dan danas, što je odlično. Drugi ugovor je takođe potpisan za vreme SFRJ i odnosi se na prevoz u međunarodnom drumskom saobraćaju. Treći predlog zakona se odnosi na određene komercijalne kredite i on je potpisan za vreme SRJ, znači kada smo bili u savezništvu sa Crnom Gorom. Lepo je potpisivati ugovore, lepo je približavati ljude, tako se stvaraju dobri odnosi. Nadam se da je ovo jedna od mogućnosti za nemanje rata u svetu. Naravno da će SNS u danu za glasanje glasati za tri sporazuma i za konvenciju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Mnogo poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine generale Arsenoviću, uvaženi gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, ja sam mislio da odustanem od diskusije, ali reći ću vam samo iz jednog jedinog razloga nisam, a taj razlog jeste iz poštovanja jedne nama susedne države i prosto da se ne ponavljam što su koleginice i kolege rekle da kažem o čemu se radi. Gospodine ministre, ja ću u nekolika minuta da kažem o Predlogu zakona o potpisivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o bavljenju plaćenim poslovima članova porodice diplomatskog konzularnih predstavništava. Poštovani gospodine potpredsedniče Narodne skupštine običaj je kada se govori o ovakvim zakonima o potpisivanju sporazuma pogotovo, nama prijateljskim zemljama, kao što je Rumunija, da se kaže u kontekstu nešto tog sporazuma na osnovu čega je nastao ovaj sporazum. Kako znate, Srbija je zemlja koja sa Rumunijom ima tradicionalno dobre i prijateljske odnose. Oni se pored ostalog zasnivaju i na istorijskoj tradiciji. Napominjem dame i gospodo, kada je u pitanju istorija diplomatskih odnosa, uspostavljeni su pa ipak davne 1841. godine, znači pre 174 godine što nije malo u istoriji diplomatskih odnosa. Isto tako dve srpske kraljice, kraljica Natalija i kraljica Marija bile su rumunskog porekla. To potvrđuje da su i dve srpske vladajuće kuće bez obzira koliko različite politike vodile bile svesne kuda treba da krenu u potrazi za pouzdanim prijateljima. Srbija i Rumunija bile su saveznici u Drugom balkanskom ratu, ali i u Prvom svetskom ratu. Dozvolite da kažem jednu rečenicu koja ne sme ostati nezapažena, a to je da je za vreme Prvog svetskog rata u žestokim bitkama vođenim pored ostalog 1916. godine, zajednički su prolivali krv i srpski i rumunski vojnici. Time su zacementirali mnogovekovno prijateljstvo srpskog i rumunskog naroda o čemu verovatno gospodo poslanici, vi ste vrlo dobro obavešteni. Za vreme Drugog svetskog rata, Rumunija je bila članica „Sila osovine“, ali to nije iskoristila za teritorijalno proširenje na štetu Srbije. To svedoči pored ostalog i podatak da je srpski Banat u vreme nemačke okupacije ostao u sastavu srpske države iako ga je Hitler ponudio maršalu Antonesku što je on odbio, rekavši citiram – da Rumunija osim Srbije nema drugih prijatelja u okruženju i da ne želi da kvari odnose u regionu, završen citat. I dodao – da sam na Hitlerovom ostavio bih Srbiju na miru, završen citat. Za vreme razbijanja Jugoslavije, Rumunija je bila suzdržana i nije otežavala krizu u regionu. Dolaskom SNS na vlast u Republici Srbiji i formiranjem Vlade Republike Srbije na čijem čelu je gospodin Aleksandar Vučić i izborom predsednika države Tomislava Nikolića ti odnosi se stalno usavršavaju. Poštovane dame i gospodo, poštovani građani Srbije, Rumunija je jedna od retkih zemalja u svetu koja nije priznala Kosovo i Metohiju za državu i hvala im. Isto tako, Rumunija je jedna od retkih zemalja u dijaspori gledajući region, a svet je srpska nacionalna manjina rešila, da kažem, najbolje odnose kada su u pitanju nacionalni odnosi u odnosu na okruženje a i u odnosu na evropske zemlje. Dozvolite još jednu rečenicu da kažem da Srbija nikada u poslednjih 25 godina nije imala bolji status u ukupnim međunarodnim odnosima. Poštovane dame i gospodo, iz tih i drugih razloga valja ovaj predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Republike Srbije i Vlade Rumunije podržati. Pozivam i vas gospodo iz slabašne opozicije da i vi podržite ovaj zakon, jer ćete bar malo, makar i na taj način iskazati svoju privrženost u modernizaciji Srbije na području inostranih poslova za koju se tako zdušno zalaže i sprovodi predsednik Vlade Republike Srbije Aleksandar Vučić i ministar inostranih poslova gospodin Ivica Dačić i sva Vlada Republike Srbije, većina narodnih poslanika u ovoj Narodnoj skupštini i većina građana skoro plebicitarno Republike Srbije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, naravno podržavam ove međunarodne sporazume sa Rumunijom i Finskom oko članova porodice diplomatskih predstavnika o njihovom zapošljavanju. Naravno i sporazum o vizama sa Gruzijom, potvrđivanje međunarodne konvencije protiv regrutovanja, finansiranja i obuke stranih plaćenika. Taj sporazum je iz 1989. godine, a mi smo narod koji je mogao na svojoj koži da oseti posledice delovanja takvih plaćenika na raznim teritorijama gde živi naš narod. Ovaj sporazum mislim da se ne odnosi samo na strane plaćenike, pročitao sam ga i mislim da je to i za neka lica koja bi se unutra obučavala i koja bi se mogla obučavati za rušenje, svrgavanje Vlade i podrivanje integriteta države, a mi smo svakako svedoci da je tih pokušaja u našoj zemlji bilo. Bojim se da će ih biti i u buduće i zato dajem pravo Vladi da se ovakva vrsta sporazuma potvrdi, iako je iz 1989. godine i na nekim prostorima do sada nije poštovano. Ono što mi je zasmetalo zato što su pojedine kolege ovde izjednačavale dobrovoljce sa stranim plaćenicima i dobrovoljci sa teroristima to su sasvim različite stvari. Recimo, dobrovoljci po međunarodnim konvencijama uopšte nisu sankcionisani ukoliko se to radi ne iz ideoloških, ne stranačkih i drugih stvari. Samo da vam napomenem da je NOV, a to svakako general zna, bila vojska sastavljena isključivo od dobrovoljaca. Dakle, ne treba se uvek naježiti na dobrovoljce, jer dobrovoljci mogu da budu i dobra stvar. Nije dobro upoređivati, u apsolutnu ravan dovoditi dobrovoljce sa stranim plaćenicima i teroristima. Dakle, postoji instinkt kod određenih ljudi koji misle da se bore za pravu stvar, a NOV je svakako mnogima ovde koji su prisutni i koji na određen način nasleđuju tu tradiciju, njima je sasvim jasno da NOV bila sastavljena isključivo iz dobrovoljaca kao što je preteča te vojske mogla biti jedinica tzv. španskih boraca, sastavljena od državljana tadašnje Jugoslavije koja se kao dobrovoljačka jedinica borila u Španiji. Mislim da tu mogu da spomenem Blagoja Parovića, itd. Verujem da će me general svakako podržati. Dakle, po meni nije baš zgodno, nije baš ni humano upoređivati recimo Če Gevaru, grofa Vronskog, Nikolaja Nikolajeviča Rajevskog sa recimo, navešću neke Mervid Jašarević, Nerdin Ibrić, Enis Omeragić. Dakle, nije baš zgodno da neke kolege u svojim izlaganjima porede dobrovoljce sa stranim plaćenicima, teroristima jer su to sasvim različite stvari. Takođe, moram da kažem da terorizam nije samo neka vrsta naturene bolesti, da tu ima grešaka. Da je meni žao svih žrtava, ali ja moram da kažem da žrtve moraju biti jednake i da zločinci moraju biti jednaki pred zakonima u celom svetu. Dakle, jedan život jednog beduina u Sahari za mene je isto vredan kao i život onog građanina u Parizu koji je izgubljen na način na koji je izgubljen, i ja osuđujem svaku vrstu terorističkog napada. Ali, takođe, moram reći da su određeni oblici terorizma nastali kao proizvod licemernog odnosa zapada i velikih sila prema malim zemljama i kada neko zapali raketu sa nekoliko hiljada kilometara i pogodi neku svadbu sa civilima negde u Africi, negde u Aziji. Dakle, onaj ko nema takvu vrstu oružja može, može iz verskih razloga, može iz patriotizma, može iz osvete da stavi bombu u ranac i da je donese i da nastradaju sasvim drugi nevini ljudi. Dakle, mislim da bi se izlečio terorizam da pre svega moramo izjednačiti žrtve, civile, civilne žrtve bilo gde u svetu, da li su one pogođene raketom ili su pogođene bombašem samoubicom, za mene je apsolutno isto. Za mene je svaki život svakog civila podjednako vredan, kao što mi život jednog teroriste, jednog plaćenika, psa rata, kako to ljudi zovu koji ide samo isključivo iz ideje da nekog ubije, za mene takva vrsta života takvih ljudi nije vredna pomena, u odnosu na one koji su stradali zbog terorističkih akata. Svakako moramo reći da određene vrste terorizma se pojavljuju i zbog lošeg nejednakog odnosa prema svim žrtvama, ja ću se usuditi da kažem, da u određenim okolnostima to može da bude licemerno. Mi svakako znamo za slučaj Milice Rakić koja je pogođena nekom tomahavkom negde sa nekog Sredozemnog, Jadranskog mora. Naš narod nije sklon osvetama, tipa da stavi bombu u ranac i da odnese, i da se na takav način osveti. Postoje narodi, postoje vere koje su spremne na to. Naravno da ja to ne podržavam, ali treba svi zajedno da se zamislimo i da vrednujemo sve žrtve na podjednak način i sve zločince na podjednak način. Onda, verujem da će terorizma biti sve manje. Mislim, takođe, da po pitanju učešća na stranim ratištima, posebno naši državljani treba da budu izuzetno oprezni i da u tome ne treba učestvovati, niti iz ideoloških niti bilo kojih drugih razloga. Postoji zakon koji je ova Skupština usvojila, na koji sam ja imao amandmane, i da taj zakon apsolutno treba poštovati. Moram da osudim i neke naše lidere, a često smo svedoci da lideri nacionalističkih partija, kada izgube svoju fotelju i funkciju u Vladi Srbije, postaju veoma radikalni, da kažem, čak i fundamentalisti, da taj njihov radikalizam ide do toga da kada izgube fotelju to proglase genocidom. Na takav način oni seju polja mržnje iz kojih može da niknu neki novi strani plaćenici, mogu da niknu novi teroristi. Odgovornost na političarima, posebno nacionalnih partija je jako velika, i moraju da paze šta govore. Izuzetno je ovo osetljivo područje i mislim da se mržnja ne može suzbiti mržnjom, da se zlo ne može suzbiti drugim zlom, i da je to formula. Ponovo podvlačim, da ne postoje manje vredne i više vredne žrtve. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine, gospođo Gojković, uvaženi ministre Antiću i poštovani gosti iz Ministarstva spoljnih poslova, ministre Antiću dobrodošli i danas u Narodnu skupštinu. Juče smo, mislim, svi to ovde znamo, imali jednu veoma dobru raspravu o Predlogu zakona o rudarstvu i geološkim istraživanjima, a danas se bavimo izvesnim aspektima naše spoljne politike, ali i pitanjima bezbednosti. Mislim, poštovana gospodo, narodni poslanici i uvaženi gosti, da je veoma važno da se tokom ove rasprave podsetimo i svi mi ovde, ali i da građanke i građani naše Republike čuju, na šta se to jedna država koja je potpisnica npr. ove Konvencije protiv regrutovanja, korišćenja, finansiranja i obuke plaćenika obavezuje. Član pet je tu jasan, mislim, veoma. Tri tačke tu postoje i mislim da je važno ovde da naglasimo sadržinu te tri tačke. U tački jedan piše – države članice obavezuju se da neće regrutovati, koristiti, finansirati ili obučavati plaćenike i da će takve radnje inkriminisati u skladu sa odredbama ove konvencije. Verujem da svaki razumni čovek treba da podrži ovu konvenciju, da se ratifikuje i da tu nema nikakve dileme. U tački dva piše, i mi se obavezujemo i na to i treba da se obavežemo, poštovana predsednice Narodne skupštine, gospođo Gojković, kaže sledeće – države članice obavezuju se da neće regrutovati, koristiti, finansirati ili obučavati plaćenike sa ciljem suprotstavljanja legitimnom ostvarivanju neotuđivog prava naroda na samoopredeljenje, kako je predviđeno međunarodnim pravom, i preduzeće u skladu sa međunarodnim pravom odgovarajuće mere da spreče regrutovanje, korišćenje, finansiranje ili obuku plaćenika u ovu svrhu. Mislim, poštovana gospodo, da naravno da treba da potvrdimo ovakve rečenice. Sadržinu ovih tačaka npr. ovog člana ove konvencije. Tačka tri, vrlo jasna, precizna, zaslužuje podršku, kaže – države članice dužne su da predvide odgovarajući opseg kazni za krivična dela iz ove konvencije, vodeći računa o teškoj prirodi ovih dela. Nema nikakve dileme ni za nas da ovu konvenciju treba da potvrdi naša Narodna skupština. Mislim, poštovana gospodo, uvaženi gosti iz Ministarstva spoljnih poslova, uvaženi gospodine Antiću, da ove reči i ove rečenice iz člana 5. bude asocijacije na neke bezbednosne izazove sa kojima se suočava i naša država. Ne verujem da je ovde bilo narodnog poslanika koji nije imao asocijaciju, slušajući ovu raspravu ili čitajući sadržinu ovih dokumenata, na pretnje terorizma, religijskog fundamentalizma, na pretnju nasilja. Mislim, ministre Antiću, da je veoma važno da ovde danas pokažemo jednu saglasnost, jedan konsenzus oko toga da je bezbednost bazična vrednost i da na osnovu toga i mi treba ovde da delamo u Narodnoj skupštini, ali svi članovi izvršne grane vlasti. Uz to bih dodao da je i bezbednosno nasleđe naše Republike kompleksno i da u tom smislu treba kompleksno sagledavati i ove bezbednosne izazove. Zato, gospodine Antiću, imam jedan predlog povodom ove rasprave i to je predlog koji upućujem i svojim koleginicama, narodnim poslanicama, ali i kolegama narodnim poslanicima, i svim članovima Vlade, a molim vas i da predsedniku Vlade prenesete ovaj predlog. Predlog je da se u Skupštini koja je naša centralna politička institucija, mi uvek ovde ponavljamo, svetilište našeg političkog života, da se u našoj Narodnoj skupštini zakaže jedna sednica, ako se proceni i u Vladi da treba da bude zatvorena za javnost, zatvorena za javnost, na kojoj ćemo da razgovaramo o svim bezbednosnim izazovima sa kojima se suočava naša država, da se informišemo svi ovde kakvo je stanje u tom segmentu i koliko je moguće, poštovana gospodo, da obezbedimo konačno jedan bazični konsenzus oko naših odgovora na ove bezbednosne izazove. Mislim da ne treba da se bavimo igrokazima. Prenesite to predsedniku Vlade. Nije vreme za glumatanja. Vreme je, mislim, za jedan savremeni pristup politici i relevantan dobar odgovor za ono što su pretnje i bezbednosni izazovi pre svega. Hvala vam poštovana gospodo.
Hvala. Reč ima Janko Veselinović. Izvolite.
Hvala poštovana predsednice. Poštovani ministre, Pokret za preokret će podržati sporazum, odnosno Zakon o potvrđivanju Međunarodne konvencije protiv regrutovanja, korišćenja, finansiranja i obuke plaćenika, kao što ćemo podržati dva sporazuma sa nama prijateljskim zemljama. Na početku moram da iskažem jednu primedbu, a to je činjenica, što ovde danas nema resornog ministra, potpredsednika Vlade. Ne samo to, nego zato što ga zamenjuje ministar iz njegove stranke koji nema apsolutno nikakve veze sa ovom temom. Razumeo bih da je ovde danas gospodin Selaković, čak i gospodin Gašić, ali ministar energetike sa ovom temom nema nikakve veze. Mislim da je ta podela na stranačke, ministarske funkcije loša i da je to ono što ovu zemlju vodi u ono što se zove stranačka država. To nije dobro i to je jedina primedba koju mogu da kažem, gospodine Antiću. Dakle, cenim vaš rad, posao koji obavljate, sa puno kritika, naravno, ali kažem – ovo je jedna suštinska primedba. S druge strane, ja ću glasati za sva tri ova dokumenta. Pokret za preokret smatra da je bezbednost, kao što je moj kolega Pavićević iz Nove stranke rekao, bazična vrednost jednog društva. Nema bezbednosti jedne zemlje bez opšte bezbednosti. Bezbednost nije pitanje zemlje Srbije, bezbednost je pitanje bezbednosti sveta. Vidimo šta se dešava danas, rat je u Siriji i te posledice rata osećamo i mi ovde u Srbiji. Dakle, imamo azilante, izbeglice, kako god hoćete da nazovemo te ljude koji beže od rata, imamo socijalne probleme koje to sa sobom nosim, imamo bezbedonosne probleme koje to sa sobom nosim, probleme na granicama, sukobi, podizanje žice, sporovi među državama itd. Bilo je u regionu sporova koji još uvek nisu rešeni. To je pitanje koje nije pitanje jednog čoveka, jedne stranke, jedne nacije, jedne države. U tom pogledu ja danas neću izreći nijednu reč kojom ću pomenuti poziciju ili opoziciju. Ovo je, drage kolege, tema par ekselans, oko koje moramo da se slažemo. Dakle, svet je postao nesiguran. Svet je nesiguran i vi danas kada kupujete avionsku kartu, morate dobro da vodite računa da li ta avionska linija vodi preko jedne svetske prestonice ili druge, jer ne znate da li tih dana na tom aerodromu možda nećete moći da sletite. Ili, kada želite da odete na odmor, ne znate da li da kupite turistički aranžman, jer ne znate da li će tamo biti rata. Najmanji je problem turistički aranžman, problem je što mi nismo sigurni ni za našu decu. U tom smislu potvrđivanje Međunarodne konvencije protiv regrutovanja, korišćenja, finansiranje i obuke plaćenika je dobrodošla. To međunarodno pravo implementira u naš pravni sistem. Bitno je da ovu konvenciju i primenimo. Kolega Pavićević je pominjao da borba protiv terorizma ne treba da bude na rečima. On je iskoristio nekoliko stilskih figura, sa kojima bih se ja složio, ali ne bih hteo da danas bude da pravim neke insinuacije prema jednoj ili drugoj strani ove sale. Mislim da je ovo vrlo ozbiljna tema, da je ovo tema o kojoj možda treba da razgovaramo na skupštinskim odborima na zatvorenim sednicama. Sa ovim poslom treba da se bave stručni ljudi. Pretpostavljam da su dva čoveka koja sede pored vas stručna za tu temu. Pretpostavljam da takvih ljudi ima puno u našoj zemlji i ja im dajem podršku, dajem im podršku u ime Pokret za preokret da rade to na profesionalan način, da zaštite našu zemlju i građane od ovih rizika. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Antić. Izvolite.
Uvažena predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, u potpunosti sam, naravno, razumeo diskusije i profesora Pavićevića i profesora Veselinovića. Naravno, to je i zabeleženo. To je ideja mogućih aktivnosti parlamenta, što kroz nadležne odbore ili eventualno ako se postigne i neki dogovor oko skupštinske sednice. Ali, uvažavajući pravo narodnog poslanika, pogotovo iz opozicionih redova, da u svemu pokuša da nađe neki politički argument za određene kritičke tonove na račun Vlade, pa tako pronalazi i takvu argumentaciju zbog mog prisustva na današnjoj sednici i boji to nekim stranačkim bojama, ja i zbog narodnih poslanika i zbog građana moram da istaknem samo nekoliko stvari. Prvo, predlagač ovih akata je Vlada Republike Srbije. Vlada Republike Srbije može da ovlasti svakog od ministara, potpredsednika Vlade, ministara bez portfelja, da brani svako zakonsko rešenje koje Vlada kao predlagač predlaže Narodnoj skupštini. Pod dva, ministar Dačić je zauzet organizacijom godišnje Skupštine OEBS-a, koja se održava u našoj zemlji, što samo po sebi definiše i ogroman broj obaveza drugih članova Vlade. Pre svega tu mislim na ministra unutrašnjih poslova i ministra odbrane, zbog brojnih bezbednosnih izazova sa kojima se suočavamo u organizaciji tako velikog skupa, sa toliko važnim zvanicama iz najvećih država sveta. Konačno, i kolega Selaković danas ima brojne obaveze, kao i većina članova Vlade, tako da je moj dolazak na današnju sednicu jedino i isključivo posledica toga što se meni set zakona već nalazi u parlamentu i što sam ja ove dane planirao upravo za parlamentarne aktivnosti. Stoga, molim vas da se razumemo i da budemo pošteni, da zaista ne bojimo politički i stranački i ono što treba i ono što ne treba. Hvala.
Zahvaljujem, ministre. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam da li neko želi da iskoristi svoje pravo po članu 96. Poslovnika? (Ne) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres. Zahvaljujem se ministru i njegovim saradnicima, odnosno saradnicima ministra Dačića. Prelazimo na sledeće dve tačke dnevnog reda, a to je zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Regulatornog tela za elektronske medije za 2015. godinu i Predlog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Agencije za energetiku Republike Srbije za 2015. godinu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Regulatornog tela za elektronske medije za 2015. godinu i Predlog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Agencije za energetiku Republike Srbije za 2015. godinu. Predstavnik predlagača nije tu. Predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala, poštovana predsednice. Kolege poslanici, moram da priznam da sam, kada sam video ove dve tačke dnevnog reda, bio malo zbunjen. Znači, sednica koja je sazvana za 1. decembar 2015. godine ima na dnevnom redu tačke – davanje saglasnosti na Finansijski plan Regulatornog tela za elektronske medije i Agencije za energetiku za 2015. godinu. Godina 2015. je skoro prošla, evo, manje od mesec dana, a mi sada dajemo saglasnost za finansijski plan. Želeo sam da vidim zašto je do toga došlo. Zašto mi praktično danas treba da imamo jednu potpunu besmislenu raspravu? Raspravljamo o finansijskom planu na kraju godine. Znači, mi tu ne možemo da kažemo, da uradimo, da izmenimo bilo šta. Onda sam našao nekoliko zanimljivih stvari, pa vam skrećem pažnju. Prava stvar je Finansijski plan Agencije za energetiku. Zakonski osnov zbog čega mi danas imao ovu raspravu je član 61. Zakona o energetici, stav 1. koji kaže – Finansijski plan se podnosi najkasnije do kraja oktobra tekuće godine za narednu godinu. Kada pogledamo kada je Agencija za energetiku usvojila finansijski plan, videćemo da je to urađeno 21. novembra 2014. godine, tada je i dostavljena. Znači, sama agencija je prekršila zakon - za tri nedelje. Tri nedelje kasnije su poslali finansijski plan. Jedino obrazloženje ili razlog koji sam mogao da nađem za ovo kršenje zakona od strane Agencije je to što su možda čekali da se usvoji odluka o privremenom utvrđivanju osnovica za utvrđivanje plata, koje je bilo krajem oktobra meseca prošle godine ovde u Skupštini na dnevnom redu, pa su verovatno čekali da vidi kakva će rešenja biti usvojena da bi oni mogli da naprave svoje rashode i podnesu nam finansijski plan. I to je dobro. Ako su to čekali, tako jedino mogu da razumem to što su prekršili zakon. Znači, zakon kaže - do kraja oktobra. Oni su prekršili zakon, ali neko razumevanje ima. Potpuno je drugačija i zanimljivija situacija sa ovim drugim finansijskim planom. To je finansijski plan Regulatornog tela za elektronske medije. Naime, oni su poštovali zakon i njima zakon kaže da do kraja oktobra moraju da dostave, najkasnije, finansijski plan za narednu godinu i oni su to uradili. Prvog novembra su usvojili plan i dostavili Skupštini, ali taj plan, naravno, nije predviđao ono smanjenje plata, odnosno nije računao sa Zakonom o privremenom uređivanju osnovice za obračun i isplatu plata. Samim tim, Vlada je na sednici 8. januara ove godine dala mišljenje i rekla da mora da se uskladi sa ovim zakonom. Onda je Regulatorno telo usvojilo novi finansijski plan 5. marta, dostavilo ga Skupštini i Odbor za finansije je 12. marta dao predlog da Skupština usvoji taj finansijski plan. Znači, ta odluka stoji u proceduri ovde od 12. marta. Možda bi tu bio kraj priče da ja, gledajući dokumentaciju, nisam našao mišljenje Vlade od 1. juna 2015. godine, koje je dato na ovaj plan koji je naknadno, znači ponovo, usvojen, revidiran 4. marta 2015. godine, koje je opet negativno. Znači, mišljenje Vlade govori o tome da moraju da se izmene neke stvari u ovom finansijskom planu da bi on mogao da bude usvojen. Na ovo mišljenje Vlade od 1. juna 2015. godine niko nije reagovao, ni Upravni odbor Regulatornog tela, ni Odbor za finansije. Sada ja pitam poslanike vladajuće većine - da li ćete vi glasati za ovaj finansijski plan Regulatornog tela za medije, suprotno mišljenju Vlade? Znači, Vlada je rekla da plan ne valja, da mora da se uskladi u nekim delovima. Znači, da li ćete vi glasati protiv? Može, naravno. Skupština ima mišljenje i Vlada ima mišljenje. Skupština može da usvoji ovako ili onako, ali će biti vrlo zanimljivo da vladajuća većina glasa protiv mišljenja Vlade i to je jedan dobar trend, ako se nastavi u budućnosti, jer nije sve što dolazi iz Vlade najbolje. Mada, mislim da su u ovom slučaju u pravu, kao što mislim i otvoreno govorim kada nisu u pravu. Mislim da je Vlada u ovom slučaju u pravu i da bi bilo loše da usvojimo ovaj finansijski plan, jer ovo što je Vlada konstatovala u svom mišljenju je u skladu sa zakonom i bez toga ovaj plan nije dovoljno dobar. Nadam se da se ova situacija neće ponavljati. Ne znam, nisam uspeo da nađem da li su, recimo, ova dva tela dala planove za 2016. godinu, finansijske. Podsećam, zakonski rok je bio kraj oktobra. Znači, oni su morali već da naprave finansijski plan za 2016. godinu i on već da bude ovde u parlamentu. Ja nisam uspeo da ga nađem, ali to samo znači da ćemo opet kršiti zakon. Postavljam pitanje – zašto mi uopšte donosimo zakone? Zašto u tim zakonima stoje neki rokovi, kada se ti rokovi ne poštuju? To pitanje sam postavio vezano i za budžet. Evo, danas je 2. decembar, mi predlog budžeta u Skupštini još nemamo. Nema ga ni Vlada, još nije usvojila. Morala je da ga usvoji do 1. novembra, a mi da ga usvojimo do 15. decembra, posle najmanje 15 dana, koliko treba da bude u proceduri. Ništa od toga se neće desiti. Možda ćemo ga usvojiti pre 15. decembra, ali sasvim sigurno nećemo imati 15 dana da ovde raspravljamo na odborima o njemu, da vidimo, ne mi samo, nego preko nas građani. Mi smo ovde predstavnici građana. Znači, ono što mi ovde radimo, radimo u imenekih građana. Ovako, građani ostaju uskraćeni da utiču na budžet i na politiku koja će se sprovoditi u narednoj godini. Kada se gleda ovaj izveštaj Regulatornog tela za elektronske medije, onda neke stvari koje nam se dešavaju u dnevnom životu vezano za stanje u našim medijima tek postaju manje jasne. Naime, ovde su jasno, kao podsećanje verovatno poslanicima, nabrojane nadležnosti regulatora, to je izvedeno iz zakona, 23. neke tačke. Vrlo je zanimljivo sad čitati šta sve Regulatorno telo za elektronske medije treba da radi. Ono što svi znamo i šta očekujemo, to je da utvrđuje bliža pravila koja se odnose na programske sadržaje, a u vezi zaštite dostojanstva ličnosti i drugih ličnih prava, zaštita prava maloletnika, zabranu govora mržnje i drugo. Znači, mi imamo mesecima emisije, rijalitije, kako se to zove, na nacionalnim emiterima po ceo dan, koji direktno ugrožavaju i prava maloletnika i promovišu govor mržnje i ugrožavaju dostojanstvo ličnosti i druga lična prava. Ne samo to. Imamo i kvaziinformativne emisije pod nazivom „državni udar“, ili ne znam ni ja kako, „udar na Srbiju“, po ceo dan na emiterima, gde se krše razni zakoni – i ovaj zakon, i Zakon o zaštiti prava ličnosti, i dostojanstva pacijenata i ne znam ni ja koji sve zakoni. Niko ne reaguje na to. Odnosno, ne niko, u ovom slučaju trebalo bi da reaguje regulator, članovi Upravnog odbora, koji ovde, ako pogledate izveštaj, imaju mesečne naknade od nekih 90.000 dinara. Oni bi trebalo da reaguju. Oni se sada skrivaju iza nekih formi, normi, govore o nekim javnim raspravama, o tome da će nešto usvojiti kada prođu neki rokovi. Za to vreme mi imamo svakodnevno trovanje i uznemiravanje građana Srbije preko nacionalnih medija koji svoj posao, emitovanje programa, moraju da koriste u javnom interesu jer tako kaže zakon. Znači, ne u interesu jedne stranke, nekog pojedinca, ličnom, privatnom interesu nekoga, nego u javnom interesu. Dalje sam gledao nadležnosti Regulatornog tela – podstiče očuvanje i zaštitu srpske kulture i jezika, kao i kulture jezika nacionalnih manjina; podstiče unapređenje dostupnosti medijskih usluga osoba sa invaliditetom; podstiče razvoj stvaralaštva u oblasti radio-televizije i drugih audio-vizuelnih medijskih usluga u Republici Srbiji; podstiče razvoj profesionalizma i visokog stepena obrazovanja zaposlenih u elektronskim medijima u Republici Srbiji, kao i unapređenje uređivačke nezavisnosti i autonomije pružalaca medijskih usluga. Vrlo lepo sve to zvuči. Ali, pročitajte ovaj finansijski plan. Da bi se ostvarile sve ove uloge, mora Regulatorno telo nešto da radi. Za taj rad su potrebna ineka sredstva. Nigde nećete videti na koji način je regulatorno telo u 2015. godini planiralo da uradi nešto od ovih stvari za šta je nadležno po zakonu. Nigde toga nema. I, onda se čudimo zašto nam je izveštaj Evropske komisije o stanju u medijima negativno. Kaže se tamo, dobri su zakoni ali se ne primenjuju. Pa, evo primera, govorim o tome već 12 minuta. Znači, gde se primenjuju ove stavke zakona vezano za nadležnosti regulatornog tela? Kako se primenjuju? Sa kojim novcem? Nikako. Ništa se na tome ne radi i zato je slika u medijima takva kakva jeste. Ovo čime se u ovom izveštaju, odnosno u ovom finansijskom planu hvali regulatorno telo, to je kako će u 2015. godini uplatiti u budžet Republike Srbije kao suficit 64 miliona dinara, i kaže, to je povećanje od 344%, s obzirom da je u 2014. godini, uplaćeno 18,2 miliona dinara. Ali je zanimljivo kada gledate kako je to bilo nekad. Uplata u budžet Srbije 2007. godine - 298 miliona dinara. Uplata 2008. godine – 236 miliona, uplata 2009. godine – 139 miliona, 2010. godine – 82 miliona, 2011. – 52 miliona, 2013. – 27 miliona i 2014. godine – 18,2 miliona. Znači, svake godine sve manje, manje i manje se uplaćuje u budžet. Regulatorno telo raste, broj zaposlenih raste, ulogu koju imaju po zakonu ne ostvaruju, troše pare, one pare koje bi možda mogle da završe u budžetu. Ako već oni ne rade ono što bi trebali da rade po ovom zakonu, možda bi iz budžeta, kroz neki program, ako bi ministar kulture umeo da ga napiše, moglo i da se radi nešto na poboljšanju medijske slike u Srbiji. Sve se to ne dešava, sve to prolazi. Verujem da ste vi mislili da danas o ovome nećemo praktično ni voditi raspravu. Kakvu raspravu da vodimo 2. decembra 2015. godine o finansijskom planu za 2015. godinu. Koliko to ima bilo kakvog smisla. Ali, jednostavno nisam mogao da ne kažem ovih nekoliko stvari vezano za ovu tačku dnevnog reda, da izrazim nezadovoljstvo što se krši zakon, što se ne poštuju rokovi zakona, što vodimo, pokušavamo na neki način da ispunimo formu, a potpuno promašujemo suštinu i ne razgovaramo o suštini. Čoše je ako se parlament ovde pretvori u takvo telo koje neće raspravljati o problemima u ovom društvu, ako se javna rasprava ne vodi nigde ili se vodi van ovog tela. Parlament je to mesto po Ustavu, tradiciji, po demokratskoj praksi mesto gde se vodi najvažnija rasprava o najvažnijim temama. Mi to ovde, na žalost, nemamo prilike, a evo i ova dva predloga ovih odluka koje danas treba da usvojimo, pokazuju na koji način se doživljava parlament i još jedna potvrda obesmišljavanja parlamentarizma u Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, poštovani kolege poslanici, pa da krenemo prvo od odgovora i negde nedoumica koje postoje, što se tiče finansijskog plana Agencije za energetiku, zato što imamo izveštaj Agencije za energetiku koje praktično ova institucija, kao regulatorno telo koja je vrlo bitna, pogotovo kada su u pitanju evropske integracije, treći paket direktiva EU, sprovođenje novog Zakona o energetici, koji smo usvojili 29. decembra prošle godine i koja polaže jednostavno, izveštaje svoje i podnosi Odboru za privredu i energetiku Skupštine Srbije, ali finansijski plan je u domenu onoga što radi Odbor za finansije i budžetsku potrošnju. Pre toga ima obavezu, na osnovu Poslovnika o radu i zakona na koje je formirana, da Vlada da svoje mišljenje. Ono zbog čega je Agencija kasnila u tom formalnom smislu je, ako se sećate, da smo doneli zakone koji se odnose na smanjenje plata svih državnih službenika. Ono što je još interesantnije, to je da su uopšte plate vezane bile za institucije koje se odnose na pravosudni sistem. Tako da su oni tražili jedno pravno tumačenje, da li uopšte njihove plate spadaju pod udar ovog zakona ili ne. Tek na osnovu takvih tumačenja, oni su morali da urade plan. Kada su uradili plan, onda su ga i usvojili, taj datum je 21. novembar, a setićete se da je inače od 1. novembra bila primena onog zakona o kome se odnosilo na smanjenje plata i dovođenje u red uopšte i konsolidaciju javnih finansija. Zbog toga je došlo do te činjenice da se pošalje tek onda Vladi na razmatranje. Tada Vlada podnosi praktično Narodnoj skupštini Republike Srbije, 9. aprila 2015. godine svoje mišljenje. Vlada daje mišljenje na osnovu pribavljenih svih mišljenja ministarstava nadležnih sa kojima sarađuje Agencija za energetiku. Znači, to nisu samo finansije, već i Ministarstvo energetike, i zbog toga, tek onda u maju mesecu, praktično odbor nadležan za finansije usvaja ovakav plan, odnosno daje mišljenje da se Skupština Srbije u plenumu izjasni o tome. Ono što je interesantno, a treba reći i treba i građani Srbije da znaju, Agencija za energetiku je dobila velika ovlašćenja po pitanju sprovođenja zakona o energetici, pogotovo što je usvojila taj treći paket direktiva EU, a EU kaže da ni Vlada, ni Skupština, ni uopšte državne institucije ne smeju da imaju toliki uticaj uopšte na vođenje politike. Zbog toga kao rezultat toga dobijamo da Agencija za energetiku direktno učestvuje u postupku regulacije cene električne energije, učestvuje na licenciranju uopšte privrednih subjekata koji treba da se bave i prodajom i distribucijom i električne energije i gasa. Znači, ne može više samo recimo „Srbijagas“ da bude ta institucija koja će prodavati gas i distribuirati. Ne može samo EPS da bude, to jedno otvaranje tržišta i stvaranje jedne konkurentske prednosti na tržištu, da se pojave veliki broj kompanija koje će se baviti ovim poslom. Agencija je zaista tim svojim poslom došla do toga da je 16 licenci pod veoma visokim kriterijumima mogla da izda te licence za bavljenje ovim poslom, ali na kraju krajeva to su naše evropske obaveze koje nisu ni malo lake, pogotovo za privredne subjekte koji žele da se bave ovim poslom. Na kraju, za to su potrebni određeni kapaciteti u smislu kadrova koji rade u toj agenciji s obzirom da imamo mali broj zaposlenih u ovim agencijama jer one su relativno mlade u svom postojanju. Zbog toga je potrebna dodatna i edukacija i rad sa tim ljudima da bi mogli zaista da iznesu sav ovaj posao. To jačanje kapaciteta jednostavno nije moguće i to znanje koje treba, na kraju krajeva, ljudi koji se bave ovim poslom unutar agencije, ne mogu da steknu na fakultetima, nego jednostavno moraju u saradnji sa evropskim svojim kolegama da steknu. Na kraju krajeva Agencija za energetiku ima obaveze i u saradnji je i postala je članica evropske asocijacije Agencije za energetiku. Ona će imati obaveze da postupa direktno prema njihovim direktivama sada, u 2016. godini. To je ono zbog čega sigurno, da kada se pravi plan, uopšte finansijski, nije tako jednostavno. Pri tome, vi vidite da se mnoge stvari na tržištu uopšte menjaju, da se mnogi zakonski predlozi menjaju, da je Ministarstvo energetike poslalo akcioni plan za poglavlje 15 koje se odnosi na energetiku Evropskoj komisiji. Tako daje uopšte Agencija kroz svoje izveštavanje odboru, nama prezentovala taj finansijski plan, u smislu kao sastavni deo uopšte izveštaja o poslovanju za prethodnu godinu. Finansijski planovi, znači za ovu godinu se prave na osnovu prethodnih. Tako da je, uopšte ono što kažemo eto da je prekoračenje roka manje od mesec dana bilo uslovljeno donošenjem drugih zakonskih rešenja. Tako da mislim da ovaj finansijski plan što se tiče agencije uopšte nije sporan. Ono što treba reći, to je da je on obima od 198 miliona 793 hiljade 180 dinara. Odnosi se na prihode koje ubira agencija na osnovu licenci, naknada i donacija. Postoje mnogi međunarodni projekti koje agencija vrši baš zbog podizanja kapaciteta, ali i određenog podizanja nivoa svesti privrednih subjekata sa kojima radi da na određeni način budu što bolje upoznati sa time šta treba da urade da bi stekli određene statuse i bili licencirani. Ali rashodi na koje ova agencija treba da utroši sredstva su pre svega plata i zarade koje iznose oko 25%, zakup koji iznosi oko 19%, troškovi tzv. nematerijalni troškovi koji iznose 21% i onaj ostatak praktično je projektovan za rizike od naplata potraživanja koje obuhvata tu neku obaveznu rezervu od oko 3,5 miliona dinara. Mislim da ovaj finansijski plan zaista treba podržati jer on će pomoći agenciji da za 2016. godinu, jednostavno su oni uradili u tom nekom svom nacrtu, ali bez usvojenog od ove godine oni ne mogu jednostavno da se pojave ni sa planom za 2016. godinu. Ono što je još važno da kažemo što se tiče ovog finansijskog plana regulatornih tela. Kao što vidite za elektronske medije, kao što vidite ta institucija jednostavno je postupila po zakonu i zbog toga je došlo upravo zbog vraćanja na ponovno predlaganje i zbog toga je i došlo do toga da se opet čeka i opet se prolongiraju rokovi. Ali ono što je važno da se kaže da je ona revidirala svoje stavke, pogotovo kada su u pitanju prihodi i rashodi i treba reći da postoji taj suficit o kome pričamo između prihoda i rashoda, ali treba reći da postoje naplate iz prethodnih perioda. Zbog toga jednostavno ne postoji ovakav plan, ali sam ja sigurna i imam zaista obrazloženje Odbora za finansije da su oni uzeli sve ove faktore u obzir kada su slali ovaj plan i zaista dali Skupštini na usvajanje, jer bez ovoga plana oni neće moći da funkcionišu ni sledeće godine. Tako da mislim da ste možda u pravu da oni dovoljno nisu vidljivi u javnosti po svom radu, ali mislim što se tiče finansija da sigurno Odbor za finansije gde sede naše kolege, na kraju krajeva i predstavnici vaše stranke i stranaka, jednostavno mogu da daju svoja mišljenja kada dolaze kao tačka dnevnog reda. Tako da u svakom slučaju ova dva finansijska plana treba usvojiti jer jednostavno ne možemo blokirati rad ovih institucija od kojih zaista mnogi faktoru u društvu zavise i mnoge poslovne aktivnosti zavise u društvu. Ja sam zato da SNS u svakom slučaju treba da pokaže i pokazaće svojim glasanjem da prihvata ovakve planove, a nadam se i da će druge stranke koje su u opoziciji prihvatiti ove predloge. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo listu prijavljenih. Od prisutnih tu je samo Marijan Rističević. Hoćete da govorite? Ne, nije, Aleksandra Jerkov nije tu, Vladimir Pavićević nije tu, Janko Veselinović nije tu. Znači, Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja se mogu složiti sa kritikom regulatornog tela za elektronske medije. Mogu da se složim oko toga da su im primanja velika, ono što je opozicija tvrdila. Mogu da se složim i da su loši, ali mi nije jasno zašto su ih tako loše birali. Koliko se ja sećam, a tu su kolege, svaka koleginica to mislim da zna bolje od mene. Ja se ne sećam da smo mi iz tog regulatornog tela bilo koga izabrali. Ja mislim da smo to zatekli izabrano od stranke bivšeg režima. Da smo ih smenili, bilo bi da smo izvršili politički revanšizam. Sada kada to nismo učinili oni su lošiji, a mi treba sada da budemo loši zato što su oni izabrali loše kadrove za to regulatorno telo. Ja koliko vidim oni neće nama oprostiti ni sve svoje greške, pa čak ni pojedine. Što se tiče Agencije za energetiku, tu je rečeno – nećete valjda glasati zato što Vlada nije nešto glasala, pa nećete valjda vi glasati suprotno mišljenju Vlade. Evo, ja, koliko ja znam, ja sam glasao za sigurno jedno 30 amandmana opozicije. Jedno 20 puta sam glasao protiv nekih delova zakona ili nečega što je predložila Vlada i čim glasaš protiv, automatski kao razlaz sistema, raspad u poslaničkoj grupi itd, a ako glasaš za, onda kažu – to su istomišljenici, svi su navijeni itd. Tako da ja ne znam njihove primedbe kada nam prilože takvu vrstu primedbe na šta misle. Da li nekad pomisle da smo mi pripadnici jednog demokratskog društva i da se politička istina utvrđuje u ovom parlamentu brojanjem glasova, bez obzira da li je to predložila Vlada, narodni poslanici, grupa narodnih poslanika, da li je to zakon, da li je to sporazum, da li je to odluka, da li su to delovi zakona, ispravke zakona, predlozi za ispravku tzv. amandmani. Da li znači ukoliko glasamo onako kao što glasa Vlada, onda smo istomišljenici, ali ako smo slučajno glasali ili sa namerom glasali protiv toga, onda je to raspad sistema, Vlada izgubila podršku itd. Niko od njih da shvati da ovo društvo krenulo, ja ne tvrdim da je uistinu u potpunosti demokratsko, zato što je to mlada demokratija, zato što smo mi to krenuli od devedesetih godina, zato što se demokratija stvara, za nju je to jedan proces, to je proces zrenja itd, i mislim da bi trebalo da razmisle da se demokratija ipak utvrđuje brojanjem glasova i da, bez obzira, na koju stranu to prevagne, ta politička istina utvrđena, sve do momenta dok neka ne bude formirano neko drugo većinsko mišljenje i formira neku svoju političku istinu. I s toga sam ja našao za shodno da se obratim povodom ova dva predloga, s tim što Agencija za energetiku nam je veoma bitna. U narednom periodu, ako usvojimo Zakon o poljoprivrednom zemljištu biće nam veoma bitna zbog zapuštenog zemljišta i davanja licenci energetskih dozvola za proizvodnju energije od biomase i kroz stočarstvo i sve preko jednog megavata, a to koleginica Tomić zna, će biti podložno davanju dozvola odgovarajućih od Agencije za energetiku i ona nam je veoma bitna. Koliko vidim u tom finansijskom planu nema nekih veliki sredstava, to je 170 miliona. Za vreme stranke bivšeg režima to je krao predsednik mesne zajednice do podne. Dakle, nemamo se šta oko toga previše raspravljati. Mislim da je ovde sve jasno i ta agencija zaslužuje da ima podršku s obzirom da je čeka izuzetno odgovoran posao kada usvojimo ovaj zakon i zapušteno zemljište privedemo nameni, svaki hektardaje energetsku vrednost od devet hiljada litara dizela. Dakle, svako ko bude na onom zapuštenom zemljištu, a toga ima navodno 581 hiljadu hektara, mislim da je u većini, nadam se, uzurpirano, da ima ne obrađeno maksimalno 400 hiljada. To su ogromni energetski potencijali da od obnovljive energije biomase kroz stočarstvo proizvedemo niz energetskih farmi, zato nam je Agencija za energetiku veoma bitna i zato ću ja podržati obe ove stvari, s tim što reč ne bi ni uzeo da nije bilo neosnovane kritike koja se odnosi na ovo regulatorno telo koje su oni izabrali, a hoće da kažu da je loše i da to pripišu nama iako su ga oni izabrali. Hvala.
Hvala. Pošto na listama nema više prijavljenih za reč, odnosno da li možda predstavnici poslaničkih grupa po članu 96. žele reč? (Da) Marko Đurišić, izvolite. Imate četiri minuta.
Hvala predsednice. Naravno, želim da se osvrnem na ovo malo što je rečeno oko ove rasprave. Da, jeste važno ko je koga birao u određeno telo, ali mislim da je važnije da o tome govorimo kako neko radi. To što je neko izabran u nekom trenutku znači da je dobio šansu i mi govorimo sada o tome kakvi su rezultati nečijeg rada, odnosno ja sam o tome govorio. Smatram da nisu dobri. Naveo sam tačno delove zakona koji definišu nadležnosti regulatornog tela za elektronske medije i postavio vam pitanje - kako ostvaruje to regulatorno telo te nadležnosti? Šta radi na tom planu? Šta radi na promovisanju profesionalizma i odgovornosti u medijima? Šta radi na obučavanju novinara i urednika? Šta radi na zaštiti maloletnika? Šta radi na zaštiti povrede ugleda ličnosti? Šta radi na sprovođenju drugih zakona? Da li se rasprava završava na tome ko je kada biran? Pa, evo za nekoliko nedelja pretpostavljam da će parlament izabrati nove članove i nije istina da nikog niste izabrali. Promenjen je jedan član REM, biran je, čini mi se, sredinom ove godine. Ne završava se naša odgovornost za rad nekog tela onim danom kada nekog izaberem u to telo, nego treba da pratimo šta to telo radi i da govorimo ovde o tome i ako nekog treba da smenimo, promenimo zbog toga što radi loše, uvek sam za to, bez obzira da li smo nekog izabrali negde ili ne. Verujem da i vi tako razmišljate, da niste samim činom što smo negde nekog izabrali zaboravili i skinuli odgovornost sa sebe. Govorio sam o tome da ako na ovaj način usvajamo ovaj izveštaj, kršeći zakone, mi sami podrivamo pravni poredak ove zemlje. Evropske integracije o kojima se toliko puno govori, nisu samo usvajanje nekih propisa i normi, nego sprovođenje toga u život. Naveo sam vam, tačno citirao, izveštaj Evropske komisije vezano za medije. Da, kaže, usvojeni su novi zakoni u medijima, ali se ne sprovode. Ne sprovode se. Evo ga jedna potvrda toga. Druga potvrda je gde je registar medija? Četrnaestog avgusta istekao je rok, godinu dana je bio rok da se napravi registar medija, ni danas ga nema. Ministar neće da odgovori na to pitanje poslaničko. Znači, da bismo mogli da idemo dalje u tim evropskim integracijama mi zakone moramo da sprovodimo, a mi smo kao vrhovno zakonodavno telo odgovorni za to kako se zakoni u ovoj zemlji i primenjuju. Kontrolišemo primenu zakona, makar bi trebalo. Ako na ovaj način se zakoni sprovode, pa nećemo napredovati dalje. Znači, neće moći Agencija, dobro kaže koleginica, ona ne može da usvoji izveštaj za 2016. godinu, zato što nije usvojen izveštaj za 2015. godinu. Ali, šta ćemo mi da uradimo da poboljšamo to, da se ovakve stvari više ne ponavljaju. Ako ćutimo danas i kažemo - ovo je sve u redu, možemo da usvojimo izveštaj za 2015. godinu u decembru 2015. godine. Planove, izvinjavam se, planove usvajamo. Izveštaj je pitanje kada ćemo usvajati, verovatno kada prođu tri ili četiri godine. Tako nećemo napredovati u evrointegracijama iako nam je cilj, a trebalo bi da jeste, često ponavljamo kako su svi u parlamentu danas Srbije za evropsku budućnost Srbije, onda moramo da radimo odgovornije. To je suština moje diskusije.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić.
Uvažena predsedavajuća, poštovane kolege poslanici, ako je neko popustljiv prema regulatornim telima onda je to zaista Srpska napredna stranka i gospodin Aleksandar Vučić. Uopšte nismo menjali ljude čak i kada su bili predloženi ponovo na reizbor, ponovo su odabrani. Baš zbog toga da nam ne bi bilo prebacivano kako vršimo politički revanšizam jer smo smatrali da ta dva tela treba da se bave strukom i da su zato izabrani na ta mesta i da svoju nezavisnost baš ogledaju po tome što se bave svojim poslom, a ne da se bave politikom, a ne da postaju neka četvrta grana i pomoć opozicije za napad na Vladu Aleksandra Vučića. Znači, upravo zbog toga kada pričamo o izveštajima o radu, njihove izveštaje usvajaju nadležni odbori. Na odborima postoje predstavnici svih stranaka iz ovog parlamenta koji mogu da kažu nešto o tome. Kada govorimo o finansijskom planu tih institucija, ona jednostavno su sastavni deo tih izveštaja i onda odlaze u Vladu, a Vlada daje svoje mišljenje i vraćaju se u parlament i dolaze na Odbor za finansije i za budžet i javnu potrošnju i tada dolaze u plenum. Znači, mnogo je mesta na kojima poslanici mogu da kažu ovo što vi danas govorite i mnogo je mesta za kritiku ovakvih finansijskih izveštaja i njihovog rada, ali današnja tema je davanje saglasnosti na finansijski plan ovih institucija. Pre svega, vidim da imate najviše primedbi na REM, znači regulatorno telo koje se odnosi na elektronske medije. Vlada gospodine Vučića ne želi uopšte da vrši bilo kakav pritisak na bilo koje nezavisno regulatorno telo ni na bilo koju instituciju, a pogotovo koja je u nadležnosti rada Narodne skupštine Srbije, jer Skupština Srbije jednostavno radi svoj posao. Zbog toga mislimo da ljudi koji predstavljaju ove institucije nikada nisu bile sporne i nikada nisu bile menjane. Kao što vidite i regulatorno telo nije menjalo svoj sastav. Kažete da je promenjen jedan član, a taj jedan član je promenjen verovatno zato što mu je istekao mandat, kao što su i mnoge komisije i agencije menjale svoje članove kojima je istekao mandat, ili su otišli u penziju. Prema tome, mislim da jednostavno kritika sa te strane ne stoji po današnjoj tački dnevnog reda, jer današnja tačka treba da omogući nesmetan rad ovih institucija. Kroz finansijski plan i usvajanje mi ćemo omogućiti tim regulatornim telima da rade svoj posao i sigurno je da je prošlo sve te instance o kojima ste govorili. Sigurno da ti izveštaji nisu bili preko noći donošeni, već imaju neki svoj istorijski sled i traju više meseci. Prema tome, to je jedan od osnova po kojima mi sigurno treba da usvojimo ovakve predloge. Ja vam se zahvaljujem.
Zahvaljujem se. Da li još neko želi reč? (Ne.) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka. Zahvaljujem se narodnim poslanicima na učešću u današnjoj sednici i nastavak je u petak u 10,00 časova u raspravi po pojedinostima.