Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuju 134 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da je u sali prisutan 91 narodni poslanik i da, prema tome, postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Žarko Korać i Dragan Vuksanović, a Meho Omerović pre podne. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O AGENCIJI ZA LICENCIRANjE STEČAJNIH UPRAVNIKA (nastavak u pojedinostima) Podsećam vas da je Narodna skupština juče prekinula rad u toku pretresa o amandmanu na član 3. Predloga zakona, koji je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, kao i da su u pretresu učestvovali narodni poslanik Zlatan Jovanović, Zoran Stojković, ministar pravde i narodni poslanik Dušan Proroković, zamenik predsednika poslaničke grupe DSS. Nastavljamo pretres o ovom amandmanu. Da li još neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, u amandmanu koji je u ime poslaničke grupe SRS podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić traži se da se član 3. briše. SRS je protiv osnivanja agencija, jer smatramo da u ovom trenutku nisu primerene situaciji u kojoj se nalazi država, pogotovo ekonomskoj i privrednoj, da je budžet deficitaran i da je za osnivanje jedne ovakve agencije i njen rad potrebno 30 miliona dinara. Ako pogledamo koji su sve poslovi koje ova agencija treba da obavlja, u stavu 1. tačka 1) se kaže "izdaje, obnavlja i oduzima licencu za obavljanje poslova stečajnog upravnika, u skladu sa zakonom", a u Predlogu zakona o stečajnom postupku predviđeno je da se licenca obnavlja svake tri godine, uz obrazloženje da će to sprečiti stečajne upravnike da u toku stečajnog postupka bude zloupotreba. Već je bilo reči o tome da se ova agencija osniva, u stvari, na predlog Vlade Republike Srbije, da ministar predlaže Vladi Republike Srbije članove, direktora, upravni odbor i nadzorni odbor; znači, postavlja se pitanje – šta ako neko iz Vlade hoće da se nešto u stečajnom postupku sakrije ili da stečajni postupak ne bude sproveden po zakonskim normama, da cena preduzeća koja idu u bankrot bude niža i vrši pritisak preko agencije na stečajnog upravnika. Već više puta u bliskoj prošlosti, od 5. oktobra naovamo, bili smo svedoci zloupotreba stečajnih upravnika, koji su to radili ili za svoj račun ili za račun nekoga iz Vlade. Jednostavno, obnavljanje licence na svake tri godine može da znači i da onaj stečajni upravnik koji nije postupio po nečijoj političkoj odluci ne može da dobije licencu, jer će agencija u svakom slučaju takvom stečajnom upravniku oduzeti licencu na pritisak Vlade Republike Srbije zato što neku odluku nije sproveo u delo a za nečiju korist. U tački 2) se kaže - organizuje i sprovodi stručni ispit za stečajnog upravnika. Navodno predlagač zakona hoće da nam kaže da stečajni upravnici treba da budu ljudi od struke i da će to da reguliše ovim predlogom zakona, ali se nigde ne vidi, ni u zakonu o stečaju, ni u Predlogu zakona o agenciji za licenciranje stečajnih upravnika, ko sprovodi taj ispit. Ko formira tu komisiju? Koji su uslovi za članove te komisije? Hoće li to da bude regulisano statutom agencije? Ko donosi statut – to nam je već poznato; ko čini upravni odbor – biće nam poznato, pa se postavlja pitanje da li su već i ti ljudi dovoljno kvalifikovani da nekome izdaju licencu za stečajnog upravnika. U tački 3) se kaže - vrši nadzor nad radom i prati razvoj profesije stečajnog upravnika. Po kojim to kriterijumima? Verovatno iz tačke 7) -predlaže nacionalne standarde za upravljanje stečajnom masom i kodeks etike, koji se donose u skladu sa zakonom kojim se uređuje stečajni postupak. Znači, predlagač ovog zakona je sasvim svestan da će onaj deo preduzeća koji niste uspeli da privatizujete da ide u bankrotstvo. Ne u stečaj, da bi se neko preduzeće reorganizovalo, pokrenulo proizvodnju, izvuklo iz dubioze koju su napravili krizni štabovi, već isključivi način za rešavanje njihovih problema jeste bankrot, po kome će biti napravljen neki kodeks etike – da ta preduzeća budzašto, u bescenje dođu u privatne ruke.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, reč ima gospodin Zoran Krasić.
U članu 2. Predloga zakona navedeno je da agencija posluje u skladu sa propisima o javnim službama. To bi značilo da je agencija praktično jedna ustanova u rangu škole, doma zdravlja i slično. U članu 3. se navode poslovi agencije, a posebnu pažnju zaslužuju tačke 1), 2) i 4) zbog poslednjeg stava u kome se ukazuje da se ti poslovi obavljaju kao povereni poslovi. Ako su to povereni poslovi, to znači da su po definiciji to poslovi koji su izvorno u nadležnosti nekog državnog organa. Verovatno je taj državni organ neko ministarstvo. A, o kojim poslovima se radi – izdaje, obnavlja i oduzima licencu za obavljanje poslova stečajnog upravnika, u skladu sa zakonom. Radi poređenja, naveo bih sličan organ koji izdaje uverenje da je neko položio pravosudni ispit, uverenje da je neko položio državni ispit da bi mogao da obavlja neki posao u javnoj službi i nešto slično. Tačka 2) - organizuje i sprovodi stručni ispit za stečajnog upravnika. Pa, većina tih stručnih ispita se polaže pred državnim organom i normalno je da se radi o poverenom poslu. Tačka 4) - vrši nadzor nad radom i prati razvoj profesije stečajnog upravnika. Praćenje razvoja profesije stečajnog upravnika je političko-programsko opredeljenje onoga ko vrši vlast, ali u suštini se ne radi o klasičnom državnom poslu. To je jedan studijski i analitički posao, a ne posao izvršavanja zakona, tako da bi se tu teško moglo reći da se radi o poveravanju državnog posla. I, preskočio sam – vrši nadzor nad radom stečajnih upravnika. Moram da vas podsetim da je u okviru 1. tačke dnevnog reda u onom članu gde se opisuje šta sve treba da radi stečajni upravnik navedeno da nadzor nad njegovim radom vrši stečajni sudija, stečajno veće i, po logici stvari, verovatno skupština, odnosno odbor poverilaca. Ovde se sada jednom organu, a to je agencija, koja predstavlja paradržavni organ, organ koji je mnogo bliži izvršnoj nego sudskoj vlasti, poverava da vrši nadzor nad jednim od učesnika u sudskom postupku. Tako dolazimo do centralne teme ovog zakona, ovim zakonom se praktično uređuje sudski izvršitelj, jedan produženi sudski izvršitelj i lice koje će da učestvuje u procesu privatizacije, jer će od njega zavisiti proces privatizacije, pod uslovom da stečaj ima kao krajnji cilj bankrotstvo, a to znači da se stečajna masa prodaje, pretvara u novac i namiruju poverioci. Na bazi ovih sitnih paralela može da se zaključi da nama ovaj zakon stvarno nije potreban i da ovo vaše opredeljenje da u nazivu agencije navedete "za licenciranje" predstavlja skrivanje suštine. Ovi poslovi oko stečajnih upravnika ne mogu da se predaju nijednoj agenciji, nijednom paradržavnom organu. To treba na drugačiji način da se uredi. Ukoliko lice koje želi da učestvuje u nekom postupku kao stečajni upravnik treba da ima dodatna znanja, treba da polaže ispit, ali ispit treba da polaže pred državnim organom, pred ministarstvom. Ministarstvo, eventualno, treba da izdaje tu licencu, odnosno neku potvrdu da je lice osposobljeno da se bavi tim poslom i tu se završava taj posao. Nema šta više izvršna vlast direktno ili indirektno preko svojih organa da utiče na tok i ishod stečajnog postupka. Tu je centralni problem i zakona o stečajnom postupku i o agenciji za licenciranje stečajnih upravnika, jer ni Skupština ni Vlada nisu ovlašćeni da na ovakav način definišu položaj i status stečajnih upravnika.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Juče smo, dame i gospodo, ovde čuli primedbe upućene poslanicima SRS-a, a primedbe su se odnosile na činjenicu da jedino poslanici SRS u ovoj Skupštini rade posao za koji su ih građani birali. Primedbe su došle, što je vrlo interesantno, od kolege koji pripada stranci koja voli sebe da naziva strankom DB-a. S druge strane, nismo ni iznenađeni takvim primedbama, s obzirom da je upravo ta stranka autor ovog Poslovnika o radu Skupštine po kojem mi danas ovde radimo, koji je krajnje restriktivan i krajnje nedemokratski. SRS je, na čelu sa našim predsednikom prof. dr Vojislavom Šešeljem, preteča demokratije u Srbiji. Kao takvi, mi smo još u februaru predložili Narodnoj skupštini da se donese jedan poslovnik koji bi omogućio narodnom poslaniku da radi svoj posao, koji bi uvažio i narodnog poslanika i građane koji su narodnog poslanika poslali u ovu skupštinu. Iz nama nepoznatih razloga, taj poslovnik ni do danas nije bio na dnevnom redu, nije se o njemu raspravljalo, ali evo i po ovom ovakvom, kakav god da je, mi pokušavamo da odbranimo stavove SRS-a, da zastupamo mišljenje građana koji su nas birali. (Iz sale: Tema) Tema je, kolega, amandman na član 4. ovog zakona, a na koji način ću ja da branim ovaj amandman i da ubeđujem narodne poslanike da glasaju za ovaj amandman je apsolutno moja stvar. Vama se očigledno ovde ne sedi....
Samo vi nastavite, gospođo Radeta, predsednik Skupštine će odlučiti da li je tema. Samo izvolite.
Gospodine predsedniče, ovo se odnosi i na vas, šta ću da govorim u okviru obrazloženja amandmana je apsolutno moja stvar...
Ne brinite, radiću po Poslovniku, a vi pristupite sada temi.
... a to je takođe po Poslovniku. U članu 4. Predloga zakona o agenciji za licenciranje stečajnih upravnika u stavu 1. stoji: "U okviru nadzora nad radom stečajnih upravnika agencija proverava da li stečajni upravnik obavlja poslove u skladu sa zakonom kojim se uređuje stečajni postupak, nacionalnim standardima za upravljanje stečajnom masom i kodeksom etike." Ovde se postavljaju dva pitanja, šta će se desiti ako ovaj postupak nije u skladu sa zakonom, kakve će snositi posledice i ko će snositi posledice, to u ovom predlogu zakona nigde ne stoji. Govorite o nekom kodeksu etike. Na koji se to kodeks odnosi, da li je to kodeks etike Udruženja frizera, Udruženja golubara, znate, različita je etika za različite profile i različite grupacije ljudi, naravno, ako se izuzme ona opšta etika koja bi trebalo da bude prisutna kod svakog normalnog i primernog građanina. Mi smo se i u načelnoj raspravi izjasnili da smo apsolutno protiv toga da ovakav zakon bude donet, zato što je kod formiranja ove agencije, što se tiče SRS-a, sve apsolutno pod nekim sumnjivim okolnostima. Kada kažem sve, onda mislim na način zapošljavanja u ovoj agenciji, na način finansiranja ove agencije, na odgovornost za rad ili nerad u ovoj agenciji, a što sam upravo predstavila kroz član 4. stav 1. ovog zakona koji je potpuno nedorečen u tom pogledu. Iz tog razloga, predložili smo da se ovaj član briše, kao što smo predložili da se svaki član pojedinačno ovog zakona briše, zato što je to jedini način da Narodnoj skupštini i građanima Srbije stavimo do znanja da je SRS zaista principijelna stranka i da smo protiv osnivanja bilo kakvih agencija, da mislimo da nam ne trebaju paradržavni organi, da nam ne trebaju paraorgani. Imamo organe regulisane Ustavom i zakonom i u okviru tih organa mogu svi državni poslovi da se obavljaju, naravno, ukoliko nam je stalo da se ti poslovi obavljaju u interesu građana Srbije. Srpskim radikalima je svakako do toga stalo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, replika.
Po članu 97. tražim pravo na repliku, jer je moje izlaganje pogrešno protumačeno juče, a bilo je od strane narodnog poslanika Vjerice Radete ovde komentarisano. Dakle, radi se o sledećem, nikome ne smem niti mogu da branim da obrazlaže svoje amandmane kako god hoće i kako zna i ume, niti se ikome može zabraniti da podnese bilo kakav amandman na bilo koji član predloga zakona. To je krajnje nesporno. Poslovnik koji je u tom delu bio dosta restriktivan, znači, u tom delu koji govori o načinu podnošenja amandmana, o njihovom obrazlaganju i pravu na javljanje za reč povodom amandmana, izmenjen je odlukom Ustavnog suda Republike Srbije, tako da te odredbe više nisu danas na snazi. To sam rekao i juče, kako poslaničkoj grupi DSS-a ne pada na pamet da Poslovnik u tom smislu menjamo i da uvodimo restriktivne odredbe. Pravo je svakog poslanika da obrazlaže ono što želi i kako god želi. Zbog toga, postoji mogućnost da građani procene da li je celishodno za rad u parlamentu i da li je dobro za građane Republike Srbije da se određene stvari na određeni način rade. Tada sam rekao, i bio sam veoma jasan, ako se jedna poslanička grupa opredeli za to da na jedan zakon koji ima 16 članova podnese amandmane tako da se svaki od tih članova briše, a da bi sebi omogućili, a prema važećim poslovničkim odredbama, da govore o svakom od tih amandmana tako što će praktično govoriti kao da je u pitanju načelni pretres, a ne rasprava o pojedinostima. Izvinite, kako i na koji način obrazložiti amandman kojim se član briše, a onda se radi o tom političkom stavu te političke grupe. To ne sporim, imajte taj politički stav, nije problem, ali ono na šta sam ukazao je sledeće, dobro bi bilo da građani koji prate ovaj prenos znaju zbog čega se to radi. Samo je to u pitanju. Nemojte se ljutiti ako vam o tome kažem javno za govornicom. To je poenta priče. Dakle, vi izvolite i radite tako, a mi to tumačimo kao usporavanje rada, kao ometanje rada parlamenta; vi kažete da na to imate legitimno pravo, jer ste opozicija, izvolite i to činite. Dakle, suština nije u tome da se popravi predlog zakona, nego da se glasa protiv predloga zakona, što se moglo učiniti i izjašnjavanjem u načelnom pretresu i kasnije u danu za glasanje, na taj način što se glasa protiv zakona. U redu, ovo je vaše pravo, izlazite za govornicu, reklamirajte se, idu lokalni izbori, predstavljajte svoje potencijalne kandidate za lokalne izbore, to je vaše pravo. Dobro je da se to zna, da je to funkcija onoga što vi radite, a ne zakonodavna funkcija. Drugo, ako jedan član zakona nije dobar, valjda je osnovni red da se on popravi. Maločas smo čuli obrazloženje u kome se taj član zakona ne popravlja, već se briše. Time ste najbolje objasnili koja je funkcija ovoga što radite. (Predsednik: Vreme.) Što se tiče samih agencija, agencije nisu nešto protiv čega možemo biti, zato što agencije, kao organi, kao ustanove, postoje u drugim državama. Postoji u Britaniji 138 izvršnih agencija. Mi smo bili protiv toga da Vlada upravlja državom uredbama i da uredbama osniva institucije i ustanove u Srbiji. To nije moguće. Protiv toga je DSS uvek bio i biće ubuduće.
Gospodine Krasiću, izvolite. Po članu 99. Poslovnika, bez dobacivanja govornicima.
Mi smo pokušali nešto da popravimo ovaj član 4, međutim, nemoguće je da se to popravi. Da bi to ličilo na nešto, onda mora da se ukloni, da se izbriše, jer je nemoguće popraviti. Ako niste dobro shvatili, moram detaljno da vam objasnim o čemu se radi. Vidite, član 4. stav 1. počinje ovako: "U okviru nadzora nad radom stečajnih upravnika agencija proverava ...". U ovoj profesiji kojom se mi bavimo - pisanjem zakona, nadzor može da znači - ili je upravni ili je inspekcijski. Ovde se ne definiše ni da li je upravni, ni da li je inspekcijski. Bez obzira da li je upravni ili inspekcijski, u takvoj vrsti kontrole ne može da se proverava, nego se valjda utvrđuje, pa se dovodi stanje u sklad sa zakonom. Ali, dobro. Mi imamo problema sa prevodiocima, nisu navikli da prevode ove tekstove, nego neke druge. Stav 2. - zaprepašćenje. Mislim da sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo treba da podnese ostavku ili da naplati nekome kaznu. Napisano je: "Nadzor iz stava 1. ovog člana agencija obavlja uvidom u pismene izveštaje stečajnog upravnika, stečajnog sudije..." Kako neko može da gleda šta se nalazi u sudskom predmetu? Kako može neko van suda da vrši nadzor? Kako je to moguće? U sudskom postupku se zna da postoji pravo žalbe onoga ko je zainteresovan, ko učestvuje u postupku. Ne postoji mogućnost da agencija bude stranka u postupku. Neka druga agencija može biti stranka u postupku, kada obavlja funkciju stečajnog upravnika, kada je u pitanju destrukcija i uništenje društvene imovine, kako ste napisali u članu 14. onog zakona o stečajnom postupku. Ali, ovo ne sme da stoji u zakonu. Kada se poveravaju poslovi jednoj ovakvoj instituciji koja se tretira kao ustanova, jer je organizovana sa statusom priznatim po Zakonu o javnim službama, onda ona ne može da vrši nadzor. Zna se ko vrši upravni nadzor. U Ministarstvu pravde postoji upravna inspekcija i ona vrši upravni nadzor. U okviru ministarstava postoje inspekcijski organi koji vrše inspekcijski nadzor, ali to je potpuno druga materija, to nije ova materija. Ovde je nemoguće, tako da amandmanom vi ne možete da popravite nešto što je ružno, loše, što ne sme da postoji. Naravno, mora da ide amandman da se to briše. Posebno je čudo da čovek koji radi u nekoj agenciji za licenciranje stečajnih upravnika dođe u trgovinski sud - dobar dan, ja sam taj i taj, evo moja legitimacija, dajte vaše izveštaje, ja kontrolišem stečajnog upravnika. To je nemoguće. Koji sudija sme da daje izveštaje trećim nezainteresovanim licima, koja nisu stranka u postupku? (Predsednik: Gospođo Radeta, molim vas da ne ometate govornika.) Molim vas, morali ste da vodite računa šta unosite kao zakonsku normu. Drugo, ili menjajte sekretara za zakonodavstvo ili prevodioce. Ovako ne ide. Vidite da se mi vrtimo ovde oko rečnika stranih reči. To što ste vi ovako preveli, tamo u engleskom ne znači ovo. Morate da obratite pažnju. Meni je stvarno žao što nema onog što se žalio na naše amandmane. Bilo bi mi baš interesantno da on kaže kako ovo može da se popravi. Ne može, samo da se izbriše. Izbrišite ceo ovaj zakon na vreme, jer vidite, kako idemo od člana do člana, pokazujemo ne rupe, nego ambise. To je u suprotnosti sa pravnim poretkom ove zemlje. Možda je smešno, ali verujte, može biti vrlo tragično ukoliko se na ovaj način završi pustošenje srpske privrede.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, gospodine Arsiću.
Posle ove diskusije, očigledno je da imamo i neke koristi, zato što onaj ko treba da predstavlja predlagača, trenutno nemamo ministra privrede, pa je sada tu ministar pravde. Po članu 4. se vidi da predlagač želi da se neko meša u posao sudskih organa, jer ovo pravo koje je nekome dato,... jer stečajni postupak sprovode trgovinski sudovi koji imenuju stečajne upravnike, koji donose rešenja, sprovode postupak i ako neko ima pravo žalbe, ima pravo žalbe Višem trgovinskom sudu. Sada imamo organ koji će da kontroliše sudsku vlast. Nezavisnost sudske vlasti jednim ovakvim besmislenim članom je dovedena u pitanje, jer stečajni upravnik samo sprovodi postupak. Poslednju reč ima stečajni sudija i stečajno veće u Trgovinskom sudu, po zakonu o stečaju. Ko je ovako napisao, morao bi da bude svestan šta je uradio. Ako se čitava ova priča vrti oko toga da treba da se formira nezavisan organ koji treba da izdaje licence stečajnim upravnicima, sigurno ne može tu nezavisnost da ima agencija koju predlaže i imenuje Vlada. Zar ne bi bilo bolje da to rade trgovinski sudovi, da trgovinski sudovi izdaju licence, a jedini koji ima pravo da nekom ukine licencu jeste Viši trgovinski sud. Tu je cela priča završena. Imate nezavisnu granu vlasti koja je do sada radila nekakav sličan posao, koja ima kvalifikovane i stručne ljude da procene da li stečajni upravnik zna ili ne zna da vodi taj posao. Jednim zakonom smo nedavno rasteretili trgovinske sudove. Eto, više ne moraju da vode registar pravnih lica, ne moraju više da izdaju rešenja. Osnovali smo agenciju za to. Sada je sasvim besmisleno, ako smo ih rasteretili tog posla koji je predviđao, kako je to rečeno još u određenim ekspozeima raznih ministara i predsednika Vlade, da se ovde otvori 200 - 300.000 novih i malih srednjih preduzeća, eto, ne moraju to da rade trgovinski sudovi, ali zato mogu da izdaju 1.000 ili 2.000 licenci za stečajne upravnike i da jedino oni budu ti koji mogu tu licencu da oduzmu. Onda ste možda napravili neki bolji korak ka nezavisnosti stečajnog upravnika i dajete neku nadu da će stečajni postupci koliko-toliko biti sprovođeni u skladu sa zakonom, sa normama i, kako vi to kažete, sa kodeksom nacionalne etike o stečaju.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom pridružujem se ostalim poslanicima SRS, koji u principu smatraju da ne treba da postoji zakon o agenciji za licenciranje stečajnih upravnika, odnosno da ne treba uopšte u našem pravnom sistemu da postoji agencija za licenciranje stečajnih upravnika. Svojim amandmanom na član 5. Predloga zakona naveo sam da se upravo odredbama Predloga zakona otvara mogućnost za formiranje lobija stečajnih upravnika i stvaranje uskog kruga ljudi koji bi sprovodili sve izvesnije stečajeve u gotovo svim preduzećima u Srbiji. Odredba člana 5. kaže da za obavljanje pojedinih stručnih poslova iz svoje nadležnosti agencija može angažovati domaća ili strana pravna ili fizička lica. Ovu reč "može treba komotno da tumačimo da će sigurno doći do angažovanja stranih pravnih ili fizičkih lica. Koji su to pojedini stručni poslovi iz domena poslova agencije? Ako uzmemo u obzir da su odredbama člana 3. Predloga zakona regulisani poslovi agencije - da izdaje, obnavlja, oduzima licencu, organizuje i sprovodi stručni ispit, vodi imenik stečajnih upravnika, vrši nadzor, prati primenu propisa, prikuplja i obrađuje statističke i druge podatke, predlaže nacionalne standarde - da li će se u jednom slučaju, s obzirom da SAD imaju već guvernera u funkciji predsednika Srbije ovde kod nas, naložiti da se angažuje određeno pravno ili fizičko lice da vodi pojedine stručne poslove iz domena licenciranja stečajnih upravnika. I, da li neko ima moći, smelosti, hrabrosti, mogućnosti da se odupre takvom nalogu nekoga iz SAD, a pogotovo što zvaničnici iz te države često umeju da kažu da ostvaruju na Balkanu određene nacionalne interese, pa će predložiti ostvarivanje određenih nacionalnih standarda iz ove oblasti. Da li postoji u Srbiji neko, osim nas u SRS, ko će reći Amerikancima da nešto ne može, da je nešto naše, autonomno naše i da nije njihovo i da do toga ne može doći. U jednom ranijem periodu imali smo veliki broj zloupotreba, već je više puta rečeno i pomenut je "Deloitte and Touche", za koji su vezane mnoge zloupotrebe i namešteni tenderi u privatizaciji i stečaji mnogih preduzeća, a da ne pominjem agenciju za osiguranje depozita, stečaj, sanaciju i likvidaciju banaka, za koju su vezane mnoge zloupotrebe. Pomenuću vam samo stečaj "Sartida" koji je prodat za 23 miliona dolara, a vredan je preko 400 miliona dolara i tom prilikom je otpisano 1.700.000.000 dolara duga "Sartida" na teret države i Beobanke, koja je zbog toga likvidirana i oštećena je jedna nemačka banka poverilac u "Sartidu". Neću o tome ko je pojedinačno krivac, ali direktor saveta agencije jedno vreme je bio predsednik jedne parlamentarne stranke, a posle toga Nemanja Kolesar za koga su vezane mnoge finansijske malverzacije. Predstavnici iz DSS-a često umeju da kažu – evo sada ovu materiju regulišemo zakonom, sada je pod kontrolom parlamenta. Nije tačno. Ona se samo formira zakonom, na osnovu zakonskih odredbi, a inače je potpuno pod kontrolom Vlade. Vlada imenuje članove nadzornog odbora i kontroliše rad agencije za licenciranje stečajnih upravnika. Svejedno je po kojim pravnim propisima, da li su to zakonska pravna akta ili podzakonska pravna akta, po kojim propisima se određena institucija formira, a u ovom slučaju agencija za licenciranje stečajnih upravnika. Apsolutno je svejedno. Kao što je i ranija vlast radila: Vlada donese uredbu kao podzakonski pravni akt i formira dvadesetak agencija, biroa, a rade ono što su već radili; kao poslanik SRS, u tome vidim određeni kontinuitet bivše vlasti na čelu sa Demokratskom strankom Borisa Tadića i sada trojne vladavine Borisa Tadića, Bogoljuba Karića i Vojislava Koštunice. Na kraju, često stranka koja ima kontinuitet u sagledavanju načina na koji treba da se formiraju i rade određene institucije, pa iz ove oblasti zagovara način kohabitacije sa aktuelnom vlašću, ali treba i ta stranka, a i vi koji ste na vlasti formalno, obzirom da imate članove Vlade, treba da znate kada je u pitanju kohabitacija da postoje razne boje spavaćih soba, pa čak i žuta.
Reč ima gospodin Krasić.
Član 5. je stvarno kratak član, malo reči, ali mnogo teksta ima između ovih reči. Poslanike koji imaju nameru da glasaju za ovaj predlog zakona pokušaću da ubedim da nije dobro da se glasa za ovaj predlog zakona, a evo zbog čega. Pojasniću šta je to između reči. Naslov ovog člana glasi – Obavljanje pojedinih stručnih poslova. Za obavljanje pojedinih stručnih poslova iz svoje nadležnosti agencija može angažovati domaća ili strana pravna ili fizička lica. Organsko jedinstvo sa ovim članom je član 6. gde sredstva za osnivanje i za rad agencije predstavljaju i donacije, sponzorstva i druga sredstva koja dolaze iz inostranstva. Ono što je poznato za ove četiri godine, zna se, javna tajna je da sve to što dolazi iz inostranstva, otprilike 35% ostaje u inostranstvu. Naravno, prođe kroz račune ovde kod nas, vrati se kroz neke konsalting usluge nekih lica iz inostranstva i tako oni lepo peru pare na ovom našem prostoru, drže nas u nekoj tamnici, služimo im kao izgovor, ali imaju velike koristi što mogu lepo da operu pare. Kada se kaže – domaća pravna ili fizička lica onda nepogrešivo može da se pogodi ko bi to mogao da bude. Jedna od one tri marketing agencije koje prate DOS. Verovatno neki instituti sa nekim Begovićima i Vodinelićima, koji uz debelu proviziju pišu propise, zakone, mesecima rade, muče se, prevode, ubacuju u naš pravni sistem neke nove institute koji čak ne postoje ni na tom zapadu. Na ovaj način praktično se legalizuje pranje novca iz člana 6. ovog zakona, mnogo bolje preko agencije. I opet moram da vas podsetim, ne znači ako je došla neka donacija da su bačene pare i da nisu pod nekom državnom kontrolom. Pošto je bilo puno para koje su išle direktno državnim organima, sada je pronađena nova formula da to ide na agencije i zato vas podsećam da ne postoji suštinska razlika između agencija koje su formirane uredbom Vlade Republike Srbije i agencija koje se formiraju zakonom. To je samo pitanje odgovornosti. Kada formira Vlada, onda ona verovatno snosi neku moralnu i političku odgovornost, a kada se to formira zakonom, onda svi mi, ni krivi ni dužni, snosimo tu političku i moralnu odgovornost što smo svojom identifikacionom karticom omogućili da neko po 300, 400, 500 i ko zna koliko hiljada dinara stavi lepo u džep kao veliki stručnjak koji nešto pomaže. Ako se malo dublje pogleda, pa opet između redova, u čemu bi se ta stručna pomoć stranaca i domaćih eksperata sa ćoška ogledala, onda vidimo da tačke 2), 3) i 4) iz člana 3. ne bi mogle da dođu u obzir, jer se radi o poverenim državnim poslovima. Verovatno bi ti stranci i ovi domaći eksperti sa neke pristojne razdaljine pratili primenu propisa kojima se uređuje stečajni postupak, ili ovo što stoji u tački 6) – prikuplja i obrađuje statističke i druge podatke od značaja za sprovođenje stečajnog postupka. Verovatno bi se napravila dobra baza podataka, šta je na putu da propadne, šta je koliko propalo, kada treba ko da se uključi, jer, moram da vas podsetim, stečajni postupak je koncipiran kao produženi izvršni sudski postupak i verovatno u tom postupku treba da se završi posao. Verovatno će ljudi koji rade u poljoprivrednom kombinatu "Dragan Marković" iz Obrenovca prepoznati ovo što sam naveo. Ima ih 600 zaposlenih, 3.000 hektara obradive zemlje, 200 hektara pod voćem, farma svinja, farma stoke, pekara, mlin i treba reći da su pet meseci bili privatizovani, a ovi koji su ih privatizovali još nisu skinuli lance i katance.
Da li još neko želi reč? Gospodin Arsić.
Dame i gospodo poslanici, amandmanom tražimo da se član 5. briše, znači, da agencija za obavljanje pojedinih stručnih poslova iz svoje nadležnosti može angažovati domaća ili strana pravna ili fizička lica. Ova vlada je nastavila kontinuitet i sa ovim predlogom zakona, koji je ustanovila još prethodna, to je da se u budžetu nalazi stalno jedna stavka za koju mi još niko precizno nije odgovorio kud se taj novac troši. Ta stavka se zove specijalizovane usluge. Odgovori svih ministara, i prethodnog Božidara Đelića i sadašnjeg Mlađana Dinkića, jesu da su specijalizovane usluge plaćanje za nauku, odnosno pamet, odnosno angažovanje pojedinih stručnih službi. Sada se postavlja pitanje da li je predlagač bio dalekovid, pa je procenjivao da kada bude počeo ovaj zakon da se sprovodi u ovoj vladi neće biti eksperata, pa će vam zato trebati, nekoj novoj vladi, stručne službe, ili je jednostavno želja nekoga iz Vlade Republike Srbije da se angažuju neki instituti koji će da prodaju svoju pamet, a ti isti instituti imaju ministre u Vladi Republike Srbije. Baš me interesuje, kada je u pitanju ovih 30 miliona dinara, koliko će da bude izdvojeno iz budžeta Republike Srbije, koliko će da bude predviđeno za specijalizovane usluge, odnosno za član 5. Predloga ovog zakona.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandmane u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici Žarko Obradović, Jovan Todorović i Milomir Minić i narodni poslanik Zlatan Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Ne da se odbaci, nego da se odbije, i zbog toga je on predmet rasprave. Da li neko želi reč?
Dame i gospodo podneo sam amandman na član 6. Predloga zakona o agenciji za licenciranje stečajnih upravnika, kojim zahtevam brisanje ovog člana. Član je potrebno brisati jer je nemoguć. Nemoguć je, a posebno ovaj njegov drugi deo, drugi stav i ja ću sada pokušati da vam objasnim zašto je nemoguć. Član 6. se odnosi na obezbeđivanje sredstava za osnivanje i rad agencije za licenciranje stečajnih upravnika. U prvom stavu stoji - sredstva za osnivanje agencije obezbeđuju se iz, pa pod tačkom 1) - budžeta Republike Srbije. U zadnjem članu ovog predloga stoji da se iz budžeta Republike Srbije obezbeđuje 30 miliona dinara za osnivanje ove agencije. Juče sam rekao u načelnoj raspravi da su to značajna sredstva, i čuli smo juče da je to preko 400.000 evra, da su to za ovu državu velika sredstva i da ih ne treba razbacivati, da se mogu na mnogo efikasniji i pametniji način upotrebiti. Pod tačkom 2) stoji da se sredstva za osnivanje agencije obezbeđuju iz donacija, priloga, sponzorstva domaćih i stranih pravnih i fizičkih lica. Ovo je takođe sporno. Koje su to donacije, ko su donatori koji će obezbediti sredstva za osnivanje agencije? Da li ta agencija može biti objektivna, nepristrasna ako koristi sredstva od donatora, bilo pravnih, bilo fizičkih lica, bilo domaćih, bilo stranih. Da li je to izvor korupcije u kasnijem radu ove agencije? Drugi stav se odnosi na sredstva za rad agencije. Taj deo ovog člana je nemoguć. Ovde stoji da se sredstva za rad agencije obezbeđuju, pa pod tačkom 1) - iz prihoda koje agencija ostvari obavljanjem poslova iz svoje nadležnosti. Ako se pažljivo prouče poslovi koje agencija obavlja, koji su definisani članom 3. ovog zakona, jednostavno se vidi da ne postoji nijedan stalni posao, odnosno posao koji obezbeđuje stalni prihod. Ova agencija će imati određen broj zaposlenih lica, ljudi koji će biti u stalnom radnom odnosu i koji će morati da primaju određene zarade, plate, nadoknade za svoj rad. Mene interesuje da li je predlagač zakona napravio neku projekciju koliko će ljudi biti zaposleno u ovoj agenciji. Pored upravnog odbora, nadzornog odbora, direktora, biće tu još zaposlenih lica, koja će morati da prime za svoj rad mesečnu naknadu. Ovi poslovi koji su definisani članom 3. ne obezbeđuju stalne prihode. Druga stvar, ja vas pitam, koliko Srbiji treba stečajnih upravnika? Da li ćemo imati svakog dana neki ispit za nekog stečajnog upravnika, svakog dana da izdajemo neku licencu, pa da od tih ljudi uzimamo novac? Verovatno nećemo. Verovatno ne treba tako puno stečajnih upravnika Srbiji. Nijedan posao koji je naveden u članu 3. ne obezbeđuje stalne prihode, a imaćemo stalne troškove u radu ove agencije. Pitanje je kako obezbediti ta sredstva da se ti stalni troškovi pokriju. Pod tačkom 2) opet stoji da se sredstva za rad obezbeđuju iz donacija, priloga i sponzorstva domaćih i stranih pravnih i fizičkih lica, i opet ista priča. Opet priča da se na ovaj način otvara put korupciji, kriminalu, raznim mahinacijama i malverzacijama u radu ove agencije, jer ona ne može biti nepristrasna i objektivna, jer će se pojaviti neki ljudi koji će imati interes u nekom stečajnom postupku, a koji će moći, po tom osnovu što su donatori, da koriste razne privilegije, beneficije i da stiču određenu materijalnu ili bilo koju drugu korist. Iz tih razloga mi predlažemo da se ovaj član briše, ali najpametnije je da se prihvati samo prvi amandman, da se kompletan ovaj zakon, odnosno predlog ne prihvati, da sve ovo ostane pri Ministarstvu privrede, koje je, još jednom ponavljam, sposobno, i kadrovski i materijalno i na bilo koji drugi način, da sve ove poslove obavlja.
Da li još neko želi reč? Poslanik Krasić.
Meni uopšte nije jasno kako je predlagač mogao da osmisli sistem da se povereni poslovi državne uprave finansiraju putem donacije i sponzorstva. Moram da vas podsetim, pošto se stalno pozivate na međunarodne standarde, ne može sud da funkcioniše i da se finansira donatorskim sredstvima. To je moguće samo kada je u pitanju Haški tribunal, Soroš odvoji, međutim, sad je i on digao ruke pošto nema ništa od toga. Ne može jedna državna funkcija da se finansira sredstvima iz inostranstva putem donacija i sponzorstva. Ne može, zato što zalazi u pitanje koje se zove suverenitet jedne države. To šte ste 2001. godine nešto uradili, pravdajući se da je teško stanje, da je dogorelo, da moraju da dođu pare iz inostranstva, to je poznata priča, kao što je poznata priča o onih 6,5 milijardi koje su čekale na granici 5. oktobra, samo što nisu ušle. Lako je sada nekima da se smeju. Osmislili ovaj zakon, pa kad su bili na vlasti, povukli ga. Navodno nije prošao u dnevni red. Sada uvalili novoj vlasti, niti luk jela, niti luk mirisala, oni zastupaju ovaj zakon ovde, a ovi trljaju ruke. Da li možete da zamislite ko će sve da trlja ruke zbog ovog zakona? Svako ko želi da kupi dobar deo ove privrede, a već imamo nekoliko njih koji imaju 5, 6, do 10%, da su nominalni vlasnici u Srbiji, vrlo rado oni mogu da daju pare za rad ove agencije. Finansira svoju bazu podataka. Šta u sledećoj etapi da otkupi? Šta da obezvredi? Kako konkurenciju da satre i da pošalje u stečaj? To je ta priča. Čim ima malo reči,... znate i sami da između teksta postoji elaborat, lepo osmišljeno; što bi neko davao pare agenciji za licenciranje stečajnih upravnika. Što bi on bio zainteresovan da neki kvalitetni ljudi dobiju tu licencu? Mora da ima neki interes. Interes je prepoznatljiv kada je u pitanju stečaj, pošto je to završna faza privatizacije u Srbiji, koju je osmislio onaj koji je omogućio DOS-u da dođe na vlast. Krizni štabovi, tenderi, aukcija i sada stečaj, sada se vrtimo oko stečaja. Obaveze dospevaju. Vaši dojučerašnji koalicioni partneri ne mogu da se slože samo oko godine kada padamo u dužničku krizu, ali ona kuca na vrata. Pogrešna politika. Ova agencija služi kao maska koja trebada nas odvrati da ne gledamo u suštinu našeg problema. Naravno da ovaj član ne može drugačije da se popravi i bilo bi iluzorno da sada podnosimo amandman da tražimo da se briše ovaj deo gde se navodi sponozorstvo ili donacija. To bi bilo besmisleno. Kako da mi amandmanom popravljamo nešto što je nemoguće popraviti. Ovaj zakon nama nije potreban. Ovde ste podelili, pa ste rekli – sredstva za osnivanje, pa ste na kraju rekli – 30 miliona ćete da odvojite da se to napravi. Neće to nikad da se napravi, budite sigurni. Onda ste rekli – prihode koje ostvari obavljanjem poslova iz svoje nadležnosti. Koje prihode može da ostvari? Taksa za polaganje stručnog ispita, ne verujem da može da bude 10.000 evra po glavi kandidata. To može dabude neka mala, skromna suma, verovatno neke knjige da se prodaju polaznicima i kandidatima koji bi polagali ove ispite, ali te pare samo preko agencije idu onim institutima, Begovićima, Vodinelićima, i Hiber je tu, ima ih puno. Naravno da su oni zainteresovani da se ovaj zakon usvoji, jer su videli rudnik gde mogu da zarade. Nadam se da ćemo još povodom nekog člana da damo prave razloge i argumente, da vidite da ste na pogrešnom pravcu, jer ovo nije vaše, onaj ko ga je napisao sada trlja ruke.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Poštovane kolege, eto šta znači loš, restriktivan, ograničavajući, nedemokratski poslovnik. Zbog ograničavanja vremena narodnom poslaniku da govori o amandmanu, kada sam govorila o svom amandmanu uspela sam da obrazložim samo prvi stav za tih pet minuta, pa su moje kolege, htele ne htele, morale da izađu i da obrazlažu ostatak tog člana na koji sam podnela amandman. Očekivala sam, kada se malopre javio gospodin Aligrudić, da će kao predstavnik DSS argumentima pokušati da nas ubedi da nismo u pravu što smo podneli ove amandmane, a umesto toga kolega je ovde pokušao da nam kaže šta je to u interesu građana Srbije, da li će naše pojavljivanje uticati na rejting SRS i ne znam šta je još ispričao. Gospodine Aligrudiću, mi srpski radikali odlično znamo šta je interes građana Srbije. Građani Srbije znaju da mi to znamo i zato je naš predsednički kandidat pre 10 dana dobio milion i po srpskih glasova. Zato smo mi pojedinačno najjača poslanička grupa, sa 82 narodna poslanika, i zato rejting SRS raste iz dana u dan. Vi svakako treba da se brinete za rejting DSS koji drastično opada iz dana u dan, a tek će da opada kada građani Srbije shvate da se vi iz DSS zalažete za osnivanje agencije koja će građane Srbije koštati 30 miliona dinara, a da će ta agencija da služi samo da biste pozapošljavali stranačke aktiviste i aktiviste vaših koalicionih partnera i da će ta agencija da radi na uništavanju ove malo preostale privrede u Srbiji. To je ono o čemu treba da vodite računa i nemojte nikada više da kažete – izvolite, govorite, kada se obraćate poslanicima SRS. Mi ovde ne govorimo zato što nam vi to dozvoljavate ili ne dozvoljavate, nego zato što je to naše poslaničko pravo i što je to naša obaveza prema građanima Srbije koji su nas u ovaj parlament poslali. Kada je reč o amandmanu na član 7. ovog zakona koji je podnela koleginica Nataša Jovanović, mi u poslaničkoj grupi SRS smo zaista studiozno gledali ovaj član i raspravljali i razmišljali na koji način da popravimo član 7. ovog zakona, pa smo mislili, ako kažemo da se brišu reči – upravni odbor, ostaje vam direktor i nadzorni odbor; ako brišemo direktora, ostaju upravni i nadzorni odbor. Shvatili smo da nema drugog načina da se ovaj član popravi, nego da kažemo da se ovaj član briše. Upravo iz tog razloga smo predložili da se član 7. zakona o agenciji za licenciranje stečajnih upravnika briše, zato što mislimo da ne treba da postoji ni agencija, pa ako ne postoji agencija, onda svakako ne treba ni upravni odbor, ni nadzorni odbor, ni direktor. Predlažem vam, poštovane kolege, da još jednom razmislite o našim amandmanima, da pokušate da u ovom zadnjem vozu spasite ovo nešto srpske privrede što je ostalo. Ako već ne vodite računa vi kao vladajući, da pokrenete proizvodnju, da aktivirate privredu, onda bar ne uništavajte ono što kako-tako funkcioniše.
Hvala narodnom poslaniku Vjerici Radeti. Izvolite, javljate se za diskusiju.
Dame i gospodo narodni poslanici, svi predstavnici političke stranke koja je uložila amandmane na ovaj predlog zakona izlazili su i osporavali postojanje agencije. Međutim, većina tih poslanika se nije složila oko toga šta je alternativa. Jedan broj poslanika se zalaže da se poslovi licenciranja obavljaju u Ministarstvu privrede, drugi izlaze i govore da treba da se obavljaju u trgovinskim sudovima. Jedni govore da nam ne trebaju licence, da dobro rade poslove oni poslanici koji su stručne ispite položili pedesetih i šezdesetih godina, da nema potrebe da zanavljaju znanja, odlično oni znaju da rade te poslove, dok drugi govore da ne treba da se oduzimaju licence ako se već jednom dobiju, da li u ministarstvu, da li u nekoj službi pri Vladi, da li u nekim drugim organima. Nemaju koncept. Bore se protiv ovog zakona, kritikuju ga, a nemaju alternativu. Među sobom se nisu usaglasili. Evo, primer je i ovaj amandman. Formira se jedan državni organ, a on ne treba da ima ni upravni odbor, ni nadzorni odbor ni direktora. Poslove verovatno treba da radi neki portir, ili ko zna ko. Prosto je neverovatno da se ovoliki broj amandmana ulaže na jedan predlog zakona, a da poslanici koji te amandmane ulažu, koji oponiraju ovom zakonu, nemaju jedinstven koncept, među sobom se nisu dogovorili. U tom smislu se i pokazuje kolika je besmislenost svih ovih kritika na ovaj predlog zakona. Hvala.
Hvala. Da li se još neko o ovom amandmanu javlja za reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Da smo juče umrli ne bismo saznali jednu stvar, a to je da državni organ treba da ima upravni odbor, nadzorni odbor i direktora. Pošto su državni organi ministarstva, još nisam čuo da u ministarstvima postoje upravni odbor, nadzorni odbor i direktor ministarstva. Nisam čuo, ali, evo, imamo priliku da čujemo nešto što ima smisla, kako smo saznali malopre. Sada da pričamo malo o besmislenostima. Članom 8. ovog predloga zakona uređena je oblast koja se zove upravni odbor, pa se kaže da upravni odbor čine predsednik i četiri člana, koje imenuje i razrešava Vlada Republike Srbije, na predlog ministra nadležnog za poslove privrede. Zanemarimo činjenicu da mi nemamo ministra privrede, doduše i šta će nam, kakva privreda takav i ministar, ali, stručnjaci za ovu granu prava koja se tiče državnih organa bi morali da znaju da se nikada u zakonu ne navodi ko treba da predloži vladi šta ona treba da uradi. To je interna stvar na relaciji vlada – neposredno niži organi ispod vlade, ali dobro, i to da zanemarimo. Imajući u vidu članove 5. i 6, gde praktično najznačajniju stavku prilikom osnivanja i rada ove agencije predstavljaju donacije i sponzorstva, ne bi me iznenadilo da na predlog tog budućeg ministra nadležnog za privredu Vlada izabere za članove upravnog odbora, recimo, Bogoljuba Karića, Hamovića, Vojina Lazarevića ili neke njihove opunomoćene predstavnike. Zašto? Pa, koliko para – toliko i muzike. Zašto bi neko davao pare nekoj agenciji ukoliko ne bi imao uticaj? Kako će da ima uticaj? Pa, preko organa agencije. Koji su to organi? Vi ste napisali - upravni odbor, nadzorni odbor i direktor. A malopre nas ubeđujete da je to državni organ. Da ste rekli da je paradržavni, pa i da shvatimo, alidržavni apsolutno nije. Dalje, u tom ekspertskom nabrajanju, pročitajte ceo zakon pa ćete da vidite, mi ne znamo šta u stvari radi ovaj upravni odbor. Osim toga što donosi statut, finansijski plan, završni račun, izveštaj o poslovanju, akt o organizaciji i sistematizaciji i druge opšte akte, mi ne znamo ono glavno, u šta se vi kunete, a to su, verovatno, nacionalni standardi za upravljanje stečajnom masom. Vi uopšte niste propisali ko te standarde utvrđuje. Po nekoj logici stvari bi to bilo u nadležnosti upravnog odbora. Ili da ste bar imali hrabrosti da to napišete – upravni odbor, na čijem čelu se nalaze nominalni vlasnici kapitala u Srbiji, oni donose nacionalne standarde. Drugo, nemojte baš mnogo da se uzdate u neke standarde koje vam neko sugeriše sa strane, da su to ti pravi standardi. Ima ova zemlja i knjigovođa i računovođa, ima mnogo ekonomista koji vrlo dobro znaju svoj posao, znaju da naprave bilans, bilans stanja, bilans uspeha. Znaju sve lepo da proknjiže, lepo da utvrde. Potrebni su standardi. Standardi postoje u računovodstvu. Nema tu nekih novih standarda. I te priče o korporativnom knjigovodstvu itd. i to je jedna obična magla. Pre nekoliko dana sam ispričao jednu pričicu da vi imate veštaka koji je samo upisan u registar veštaka kod okružnog suda koji raspravlja spor i utvrđuje činjenice neophodne za sudsku odluku, koja prevazilazi nekoliko puta vrednost neke firme, pa se ne traži licenca, ne traži se ništa dodatno. Nemojte u nedostatku argumenata da idete na nebuloze poput one malopre – da državni organ ima upravni odbor, nadzorni odbor i direktora. Ako je to tako, kada dođemo do poslednje tačke dnevnog reda – zakon o ministarstvima, videćemo da tamo niste predložili ni upravni odbor, ni nadzorni odbor ni direktora, ili neku inspekciju koja bi kontrolisala ministra. Verovatno je to zbog toga što nisu pregledani.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, reč ima Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, oni koji podržavaju ovaj zakon optužuju nas da nemamo jedinstven koncept. Imamo jedinstven koncept i zalažemo se protiv agencija koje država treba da plaća, pogotovo ako je država siromašna, kao što je Srbija siromašna. A ono što smo predlagali – da li taj posao treba da radi ministar, ministarstvo ili neki drugi državni organ a ne agencija, ili trgovinski sud, jesu predlozi kako to može da se uradi. Siguran sam da su svi ti predlozi bolji od rešenja koja ste vi ponudili, jer ako pogledamo član 8. u kome se kaže da upravni odbor ima predsednika i četiri člana, hajde onda da se pozabavimo naučnom fantastikom ili hipotetikom, kako god hoćete. Ako bi, recimo, ministar privrede, koji će da predlaže, bio Aleksandar Vlahović - koga bi on predložio. Verovatno bi za predsednika predložio Bogoljuba Karića, jer se na svakom od onih lanaca kojima je tresao u izbornoj kampanji nalazi makar jedna karika koju je on napravio, iskovao, da se taj lanac sastavi i da se ta kapija zatvori. Verovatno bi članovi bili – Janjušević, Kolesar, Miodrag Kostić, MK komerc i Filip Cepter, a kao dokazani stečajni upravnik bi mogao da bude Vojislav Koštunica, koji jeste bio stečajni upravnik Savezne Republike Jugoslavije.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanikMilan Stevović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Stevović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 9. zakona o kome danas raspravljamo govori se o nadzornom odboru. Tu se govori o tome da nadzorni odbor čine predsednik i dva člana, koje imenuje i razrešava Vlada Republike Srbije, na predlog ministra nadležnog za poslove privrede. Što se toga tiče, o tome smo dovoljno rekli u načelnoj raspravi, sada bih jedino dodao da ostajem pri tome da se i ovaj stav 1. člana 9. briše, kao i da se briše apsolutno član 9. Ono što je bitno, bitan je drugi deo koji propisuje koji su poslovi nadzornog odbora. Pod tačkom 1) kaže se - vrši nadzor nad zakonitošću rada upravnog odbora i direktora. Ovo je osnovna i jedina funkcija koju će imati nadzorni odbor. Ovo drugo o čemu se govori, a to je - pregleda završni račun, donosi poslovnik o radu - to su manje bitne i manje važne stvari. Kada govorim o nadzoru, moram da podsetim na činjenicu da se cela koncepcija i zakona o stečajnom postupku i ovog zakona zasniva na tome da postoji nadzor nad nadzorom. Evo kako: članom 12. zakona o stečajnom postupku predviđeno je da nadzor nad radom stečajnog upravnika vrši stečajni sudija. Iza toga, kada govorimo o poslovima agencije u članu 3. stav 1. tačka 4) kaže se ovako - agencija obavlja sledeće poslove, pa je nabrojano: vrši nadzor nad radom profesije stečajnog upravnika, pa onda govorim o sledećem članu, članu 12. ovog predloga o agenciji za licenciranje stečajnih upravnika, gde se kaže - ministarstvo nadležno za poslove privrede obavlja poslove nadzora nad radom agencije. Dakle, mi smo ustanovili čitav jedan sistem, jedan lanac nadzora nad nadzorima. Zbog čega smo ovo uradili? Zbog toga, ako nešto ne valja ne zna se ko će biti kriv i ne zna se ko će snositi odgovornost. Iz tih razloga, iz praktičnih razloga, nije potrebno da ovaj nadzorni odbor postoji, ali u smislu koncepcije koju je izložila SRS predlažem da se briše ceo član. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, predložio sam amandman na član 10. koji reguliše materiju izbora, imenovanja i razrešenja direktora agencije za licenciranje stečajnih upravnika. Predložio sam amandmanom da se ovaj član 10. briše. Srpska radikalna stranka je principijelno protiv osnivanja agencija, a u slučaju osnivanja agencije za licenciranje stečajnih upravnika otvara se mogućnost za formiranje lobija stečajnih upravnika i stvaranje uskog kruga ljudi koji će sprovoditi sve izvesnije stečajeve u gotovo svim preduzećima u Srbiji. Ko imenuje direktora agencije? Direktora agencije imenuje Vlada Republike Srbije, na predlog Ministarstva za privredu tj. ministra za privredu, koga mi trenutno nemamo. Koje uslove treba da ispunjava predloženi direktor agencije za licenciranje stečajnih upravnika? Ako znamo da je za stečajne upravnike neophodno da imaju visoku stručnu spremu, položen stručni ispit itd, postavlja se pitanje koji je to ekspert, koji su to stručnjaci, da li je ova agencija formirana baš upravo da bi se gospodin Janjušević doveo na čelo direktora agencije za licenciranje stečajnih upravnika, jer je u prethodnom periodu bio stečajni upravnik u preko 20-tak preduzeća i stekao je ogromno iskustvo i mogao bi da edukuje te stečajne upravnike. Mislim da je cilj predlagača ovog zakona upravo taj. Postavlja se pitanje zašto ovaj predlog zakona ne valja. Iz mnogo razloga, a jedan od glavnih razloga je što ovaj predlog zakona podržava i bivši ministar za privredu i privatizaciju, kome su građani Srbije izglasali nepoverenje na decembarskim izborima. Zašto i ova vlada radi ono što je radila i prethodna vlada ostaje nejasno, ali je sasvim jasno da će doživeti sličnu ili još goru sudbinu od prethodne vlade, kojoj su građani izglasali nepoverenje na decembarskim izborima. Koliko košta ova agencija, koliko koštaju uopšte sve ove agencije, zašto se ta sredstva ne investiraju, zašto se ne ulaže u privredu, u proizvodnju, zašto veliki i složen birokratski aparat činite još većim i još složenijim? Nema investicija, nema razvoja, nema privrede, nema ulaganja u proizvodnju. Pa ne može ni da ima, kada vi samo investirate u razvoj novoformiranih agencija. Da li neko uopšte zna koliko imamo ovih agencija? Koje su osnovne primedbe stranih i domaćih investitora? Upravo su primedbe tipa - skup, glomazan državni aparat koji iscrpljuje i odbija domaće i strane investitore. Vašu gomilu propisa i pravila investitori neće i ne žele da proučavaju. Veliki broj agencija koje su formirane je samo dodatno opterećenje za budžet Republike Srbije i one čine ionako skup i glomazan državni aparat još skupljim i još glomaznijim. Da li nam je to neophodno? Nije. Iz tog razloga sam podneo ovaj predlog amandmana i preporučujem da u danu za glasanje prihvatite ovaj moj amandman.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 11. kojim se traži brisanje ovog člana, iz razloga što je SRS, kao što ste već čuli, principijelno protiv formiranja agencija. Da smo mi tu u pravu, najbolje govori činjenica da telefoni u poslaničkoj grupi SRS prethodnih dana ne prestaju da zvone. Vrhovni arbitar da li su naši amandmani besmisleni ili nisu upravo su građani Srbije i vi, gospodo dosovci, nemojte za sebe uzimati to pravo. Dosta je materijala zaista stiglo u našu poslaničku grupu, vezano za sve privatizacije, za sve stečajeve koje ste obavili prethodnih dana. Tu su rešenja koja je donosio gospodin Goran Kljajević iz čuvenog sudskog dosovskog klana Kljajevića, koji je vodio postupak nad kompanijom Robnih kuća "Beograd", ali zbog kratkoće vremena sada neću moći više tome pažnje da posvetim. Veoma je važno pomenuti i "Beko", nekada jaku firmu. Ovde sam dobio izveštaj o proizvodnji i o lansiranju količina po asortimanu od 1992. godine do 2001. godine. Iz ovoga se jasno vidi da je "Beko", nekada gigant tekstilne industrije u Srbiji, veoma dobro radio čak i za vreme bombardovanja. Čak i za vreme bombardovanja, gospodo, nisu prestajali izvozni poslovi, radili su i za španske partnere i uspevali da ostvare čak i devizni prihod. Na primer, u maju mesecu naplatili su 146.078 nemačkih maraka, u junu mesecu naplatili su 201.014,89 nemačkih maraka. Međutim, pokazalo se da je DOS-ovski režim za mnoge firme, ovde imamo primer "Beka", bio pogubniji čak i od samog bombardovanja. Samo Fabrika "Beograd" je 1999. godine za vreme bombardovanja radila nesmetano i proizvela više od 150.000 odevnih predmeta. U 2000. godini taj broj predmeta je još porastao i ukupno je "Beko" proizveo preko 430.000 odevnih predmeta, a od toga više od 150.000 odela. Sve je to tako teklo, gospodo, do 2001. godine. Čak i početkom 2001. godine je "Beko" dosta dobro radio. Za prva četiri meseca 2001. godine ostvario je, samo Fabrika "Beograd", prihod od 5.171.957 dinara. Nakon toga dolazi DOS-ov režim, dolazi Goran Kljajević, dolaze gospoda Janjušević i ostali, i sa njima dolaze i stečajevi. Danas su te proizvodne hale zatvorene, radnici su na ulici, poslovni prostori se krčme. Dao bih još svoj doprinos i rekao gospodinu Aligrudiću da više ne zabranjuje poslaničkoj grupi SRS da podnosi amandmane, jer je to, gospodine Aligrudiću, naše osnovno demokratsko pravo. Nemojte od nas tražiti da, poput SPS-a, podnosimo amandmane, da čak tražimo i brisanje člana 1, da tražimo brisanje ovog zakona, da izlazimo za govornicu i govorimo koliko je loše formiranje agencija, a da zatim glasamo i za taj zakon i za tu agenciju. Prirodno je, rekao bih, naše pravo da amandmane podnosimo i da ih branimo, kao što je prirodno i vaše pravo da želite opoziciju poput SPS-a, kao što je prirodno da Havijer Solana želi predsednika Srbije poput Borisa Tadića. Gospodo, ništa prirodnije od toga nema. Jednostavno, svako traži onoga sa kim će najlakše izaći na kraj. Jasno je zašto je DSS izabrala SPS za partnera i zašto je Havijer Solana izabrao upravo Borisa Tadića. (Predsednik: Vreme, gospodine Šaroviću.) Koliko vi, gospodo, ozbiljno shvatate ovu današnju raspravu najbolje govori i činjenica da od 170 poslanika, koliko imaju poslaničke grupe koje podržavaju ovaj zakon, u ovom trenutku u sali ne prisustvuje svakako više od 50 do 60 vas. Zamolio bih predsedavajućeg da, u skladu sa članom 82. stav 2. Poslovnika, utvrdi kvorum za rad.
Gospodin Aligrudić, replika. Ko se pozove na Poslovnik, upozorio sam juče da je Poslovnik jednak za sve, može da se pozove na tačan član i u odnosu na njega, naravno, to smo dokazali stotinu puta, imaće pravo na reč. Po Poslovniku, član 82. stavovi 3, 4. i 5. omogućavaju da predsednik ili ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe zatraži proveru kvoruma. To nikada nisam izbegavao, ali molim poslanike da se lažno ne predstavljaju. Svi znamo kako se zovu predsednici i ovlašćeni predstavnici stranaka. Gospodine Aligrudiću, tražili ste repliku, ali molim vaše prisustvo. Izvolite. Kao što sam rekao, Poslovnik je jednak za sve.
Mi nismo pozivali i birali svoje političke partnere, nego smo se dogovarali o tome da funkcionišemo u ovoj Skupštini Srbije na taj način da pokušamo da izgradimo institucije sistema. Svi oni koji žele da učestvuju u tom poslu i koji su pokazali dobru volju od prvog dana zasedanja ovog saziva parlamenta dobrodošli su u taj posao. Naravno, mi pozivamo i SRS da se tome priključi. Biće za to prilike kada budemo razgovarali o donošenju novog ustava Republike Srbije. Toliko o tome ko koga poziva na saradnju i kome je ko zbog čega potreban. Svi ste nam potrebni ovde, jedni drugima smo potrebni na jednom velikom poslu u Srbiji. Ko hoće u tome da učestvuje, dobrodošao je. To je nešto o čemu mi možemo da razgovaramo u svako doba. Što se tiče prava poslanika, ko vam šta brani? Izlažite šta god hoćete i kako god hoćete, to smo pričali od početka, ne zato što vam ja to dopuštam, ja to govorim samo retorički. Svakako da imate pravo na sve što ste ovde izrekli, ali sam upozorio tada, a upozoravam i sada, da se ova rasprava gleda i da će iz ovih rasprava i ovih replika koje ja dajem biti veoma jasno šta zapravo radite i u kojoj funkciji su amandmani koje predlažete. To je ono što je bitno reći. Nisu u funkciji popravljanja teksta zakona i to je više nego očigledno.
Narodni poslanik Žarko Obradović, replika.
Javljam se u ime poslaničke grupe SPS da kolegi Šaroviću, koji ili ne razume ili ne želi da razume, objasnim neke stvari. Prvo, vezano za naše amandmane: mi smo podneli tri amandmana na Predlog ovog zakona. Juče sam u ime poslaničke grupe vrlo jasno rekao šta mislim o tome i pitao nadležnog ministra (nadležnog po ovom pitanju) da objasni Srbiji zašto su neka rešenja bolja od drugih i obrazložio sam šta je naš stav povodom toga i zašto smatramo da bi bilo bolje da se taj posao radi na način kako mi predlažemo. Gospodine Šaroviću, nismo smo se upustili u praznu retoriku i demagogiju, koju vi uporno sprovodite ovih dana, da samo držite govornicu priče radi, jer vama je očigledno važnije da pričate praznu priču nego da pričate ono što je suština. Molim vas, ostavite nas na miru. Ima još jedna stvar koju treba da znate. Kada se pogleda sadržaj onoga što ste govorili sve ovo vreme, vidi se da je to jedna prazna priča bez ijednog valjanog argumenta. Ali, šta ćete, to je filozofija vaše stranke i to je vaše pravo. Neka građani Srbije na to odgovore. Što se tiče drugog, da vam kažem da se mi ne stidimo nijednog svog političkog poteza, a suština toga je bila podrška naše stranke formiranju trojne vlade. Verovali ili ne, mi više volimo otvorenu podršku ovoj trojnoj vladi, nego tajnu saradnju sa demokratama, koju ste vi imali u prethodnom periodu. Mi se ne stidimo što smo dali podršku Vladi gospodina Koštunice i time stvorili uslove da jedna katastrofalna vlada ode u političku istoriju. Mi se ne stidimo što govorimo o tim pitanjima i što želimo da damo naš doprinos da Srbija funkcioniše. Nećemo nikada uraditi kao vi: kao, zgražavate se kakva je situacija na Kosovu, ne daj bože, ništa ne valja, Kumanovski sporazum itd, a onda glasate za onu sramnu deklaraciju koju je prethodna Vlada i prethodna Skupština predložila ovde. Mi to ne umemo, gospodine Šaroviću. Mi kažemo jasno i glasno - mi smo za to i podržavamo zbog toga i toga, a ne pravimo političke dilove u tišini i prikazujemo se kao veliki revolucionari. Hvala vam.
Po Poslovniku, Nemanja Šarović.
Kako ste vi, gospodine Obradoviću, radili i šta ste radili najbolje zna narod u Srbiji.
Pozovite se na član, pa počnite.
Gospodine Markoviću, ja sam vama već objašnjavao. Poslanik izađe da ukaže na povredu Poslovnika...
Gospodine Šaroviću, još jednom vas molim, nastojim da budem korektan prema svima, jer je to u zajedničkom interesu. Budite ljubazni, pozovite se na član. Za slučaj da potrošite vreme u njegovom citiranju, kao što Poslovnik predviđa, to vreme će vam biti obračunato, ali vas molim da se pozovete na član, a sve poslanike molim da ne dobacuju i da, u skladu sa članom 99. stav 1. i 2, omoguće govorniku da se obrati.
Gospodine predsedniče, ni drugi poslanici a ni vi nemate pravo da me prekidate za vreme izlaganja.
Gospodine Šaroviću, morao sam ponovo da vam isključim mikrofon. Upozoravam vas i treći put, član 99. koji sam vam citirao, isključivo predsedavajući, odnosno predsednik Skupštine ima pravo da vas prekida, a ostali poslanici nemaju i morao sam da ih upozorim pre samo nekoliko sekundi da to ne čine, a vas sam takođe upozorio dva puta da se pozovete na član Poslovnika i da se obratite Skupštini.
Gospodine Markoviću, onda pročitajte taj član do kraja. On kaže da niko ne može prekidati govornika, niti ga opominjati, osim predsednika Narodne skupštine, ali u slučajevima predviđenim ovim poslovnikom. Ovaj slučaj nije predviđen Poslovnikom. Član 96. stav 4. kaže da je poslanik dužan da navede koja je odredba Poslovnika, po njegovom mišljenju, povređena, da je citira i obrazloži u čemu se sastoji povreda, s tim što može govoriti najduže tri minuta, pri čemu se ne računa vreme potrebno za citat. Gospodine Markoviću, nigde se u Poslovniku ne kaže da sam ja dužan u prvoj rečenici svog izlaganja da kažem koja je odredba Poslovnika povređena. To zavisi od mog stila. Ja to mogu uraditi na početku svog izlaganja, u sredini ili na kraju. To je moje pravo, a vaša je dužnost da me saslušate. Povređen je član 100. stav 2. koji kaže da su narodni poslanici dužni da se obraćaju drugima sa uvažavanjem. Naime, gospodine Obradoviću, to kako ste vi i vaša partija radili najbolje znaju građani Srbije i oni su vaš rad ocenili, kako na ovim zadnjim izborima tako i na onim prethodnim. Ne morate vi brinuti o tome šta ja razumem, šta ne razumem, niti ja brinem o tome šta vi razumete, odnosno ne razumete. Meni je bitno da mene razumeju građani, a vi bolje brinite o tome što građani ne razumeju vas i razmišljajte o tome kako ćete preći cenzus naredni put, a ne šta ja razumem.
Poslanici su dužni da poštuju dostojanstvo Skupštine. To se odnosi i na ovakve reakcije. Budite ljubazni, nema razloga za takve reakcije. Gospodin Šarović se vrlo uredno obratio po Poslovniku i rekao svoj stav. Izvolite, gospodine Krasiću, povodom amandmana na član 11.
Pre pola sata čuli smo da u budućoj reorganizaciji državne uprave ministarstva dobijaju upravne odbore, nadzorne odbore, direktore, a pokušavamo da vas ubedimo da ovaj kvazidržavni organ, kako ga vi zamišljate, agencija za licenciranje stečajnih upravnika, ne može ni da liči na to što smatrate da treba da bude. Naravno da i odredba o statutu i šta treba da sadrži statut ne treba da postoji u ovom zakonu, kao što i ovaj zakon ne bi smeo da se usvoji, i tu nema ničeg lošeg. SRS izlaže svoj principijelni stav, obrazlaže. Obrazloženje za ovaj amandman nalazi se u obrazloženjima prethodnih amandmana i sasvim je normalno da ako se predlaže brisanje članova od 1. do 10. ne treba da postoji član 11. Tu ništa nije loše, kao što nije loše što je gospodin Šarović ukazao da postoji jedan drugačiji pristup kada je u pitanju ovaj zakon. Neki ga podržavaju, sa 15 članova i naslovom, a neki smatraju da zakon nije loš samo treba da se izbace tri člana. To je legitimno pravo svakog u Narodnoj skupštini. To što brisanje tri člana stvarno nema nikakvog smisla, niti celishodnosti, to je problem onoga koji se zalaže za takav vid doterivanja ovog predloga zakona koji je nemoguće doterati. Nema nikakvih problema što neko podržava ovu vladu, to je njegovo pravo. Videćemo kakvi će rezultati ove vlade biti, pa će verovatno da snose odgovornost svi koji su dizali ruke za ovu vladu i podržavali sve što je Vlada predlagala, a što je u Skupštini prošlo sa nekom većinom. Nema potrebe niko da se ljuti, to je sve u sklopu ove demokratije. Podržava se manjinska vlada na republičkom i na saveznom nivou, mada se nekima gadi što dolazi podrška sa te strane, ali to je opet izbor onih koji podržavaju. Bez namere da delim poslanike u ovoj skupštini, pozivam sve poslanike da razmisle. Budite sigurni da će ovaj statut, ukoliko usvojite ovaj predlog zakona, pisati odabrani ljudi, naći će pokriće u uporednoj praksi nekih nama bliskih i daljih država, ali znajte, samo je u mišolovci džabe sir. Iskoristite priliku da ne upadnete u mišolovku, jer oni koji su žrtve te mišolovke nalaze se u poslednjim redovima. Malopre sam vas upozorio, osmislili su, ponudili predlog zakona, vi ste se zaleteli i uzeli tuđe, a predstavljate ga kao svoje. Oni lepo trljaju ruke, ulaze, izlaze, vesele se. Demantujete sami sebe, jer ste ih nekada kritikovali, a između ostalog i zbog ovog. Sa pravom vas prozivaju, pa kažu – što ste nas kritikovali kada ste na istim pozicijama; tako da podržavamo i jedne i druge. I jedni i drugi ste u pravu, najbolje znate ko ste i šta ste, najbolje možete međusobno da se opišete, samo vas podsećamo da je to ono što mi stalno pričamo o vama. Tu se ništa kod nas nije promenilo. Nešto se kod vas promenilo. Požurite, uostalom, kasnimo u Evropu. Samo da znate, u Evropu se stiže preko kvoruma.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 12. amandmane u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici Jovan Todorović, Milomir Minić i Žarko Obradović i narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Stamenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, sledeći naš stav da smo protiv agencija koje se masovno formiraju u Srbiji, ovim amandmanom na član 12. tražimo da se član 12. briše. Meni nije jasno da i dalje pokušavate da agencije preuzmu one poslove koje bi trebalo da radi Vlada ili neki drugi organi. Mi se plašimo da se ovako otvara mogućnost za formiranje lobija stečajnih upravnika i stvaranje uskog kruga ljudi koji bi sprovodili sve izvesnije stečajeve u Srbiji. Ali, i nešto mi drugo, gospodine ministre, nije jasno. Sećate se one predizborne kampanje, onog gospodina političara koji je obećavao da nema više lanaca, katanaca, on je podržao i Tadića, a podržali ste ga i vi svi zajedno i nema više stečaja. Mi smo očekivali, počeće nešto da radi u Srbiji, da se otvaraju nova radna mesta, nove radne organizacije, a vi samo stečajeve. I prethodna vlada je najmanje učinila za razvoj privrede i preduzetništva, a uglavnom se raspravljalo o stečaju. Na kraju, što se tiče podrške SPS-a, koji se ponosi otvorenom podrškom ovoj vladi, gospodo moja, to je taman ista podrška kao kad je dala Jelisaveta Karađorđević, isti broj i procenat glasova vi u Srbiji imate.
Da li još neko želi reč?
To je situacija u životu kada se nekome učini da je veći nego što jeste, kada dobije formu naduvanog balona koji može da pukne na jedan običan pritisak, onda misli o sebi sve najbolje. Nemojte da lažete građane Republike Srbije. Recite kako ste dobili priliku da budete na medijima, i na RTS-u, i Pinku, i BK televiziji i na svim medijima koji oblikuju objektivno biračko telo Srbije. Mi smo na ovim izborima po procentu zastupljenosti bili osmi, naš kandidat za predsednika Republike Srbije je bio osmi, za razliku od navodno čuvene opozicije koja je prva ili druga u svim medijima. (Predsednik: Izvinite, molim vas, gospodine Obradoviću, da li po amandmanu ili...?) Replika. (Predsednik: Izvinite, nisam vas čuo.) Prema tome, nemojte se vi bojati za našu budućnost. Vi vodite svoju brigu. Razmišljajte gde ste, šta ste, šta ste radili juče da bi mogli raditi sutra. Kada ste bili sa nama nije vam smetala ta saradnja ni podrška. Sada ste našli nove partnere. Radite vi sa njima, ali pustite nas da radimo onako kako mi mislimo i ne potcenjujte druge. Nemojte da budete toliko samouvereni, od izbora do izbora, od partnera do partnera, od jedne do druge podrške. Suština je da li vi doprinosite nečemu što se zove izgradnja Republike Srbije i bolji život građana. Način na koji radite, ono što govorite, apsolutno radite sve kontra.
Replika, gospodin Nikolić.
Ne znam šta bi ovom gospodinu Obradoviću. Kao da te je neko bocnuo iglom. O čemu se ovde radi? Da li sam vam predlagao da ne ističete kandidata za predsednika Republike? Da li sam rekao da ćete da propadnete načisto? Da li sam vam ja kriv što vam je kandidat osmi? Čime smo stekli pravo da budemo u medijima? Pa, bio sam u drugom krugu. Da li je trebalo u drugom krugu da se priča o SPS-u? Ili o kandidatu cele ove skupštine i kandidatu SRS-a? I, kada smo sarađivali sa SPS-om, ti si bio u pelenama. Šta ti znaš o tome? Da li sam ja izneo Slobodana Miloševića kada su ga ovi jurili da ga uhapse ili vi? Da li sam ja govorio da treba da se oslobodimo Slobodana Miloševića ili vi? Da li ja dan-danas ne slušam šta priča Slobodan Milošević ili vi? A hoćete njegove ime na poštanskoj markici. Ne vredi. Tražite se gde ste. Nađite negde svoj identitet, ja vam ne smetam uopšte. Ja vam nisam uzeo ni birače. Ja imam one koji glasaju za SRS, a na predsedničkim izborima one koji su patriote. Prebrojimo koliko je, to je naše. Malo li je mnogo li je, naše je, a otkud sada vama ideja da se vi sukobljavate sa SRS-om. (Žarko Obradovića, sa mesta: Pa Šarović je počeo.) Pa zato što vi ne valjate, ali vi ćutite kada on počne. Šarović ima pravo, vi ne valjate, ali vi nemate pravo da pričate ništa SRS-u.
Gospodine Nikoliću, još jednom vas upozoravam, prema članu 97, da se ne izražavate uvredljivo prema narodnim poslanicima. Budite ljubaznim, nastavite sa replikom.
A kada je gospodin Obradović rekao da lažemo? Za vas to nije bila uvreda?
Naprotiv.
A zašto ga ne opomenuste?
Prekinuo sam ga, ako ste primetili, bili ste prisutni i razjasnili smo se bez mikrofona. Budite ljubazni i nastavite.
Završavam. Meni je žao što nestaje SPS i to govorim već tri godine. Žao mi je što nestaje SPS. Drugi se ubacuju na vaše mesto, ne mi, a vi razmislite malo o tome kakav ste udarac svojoj partiji naneli kada ste glasali za ovu vladu. Ja mislim smrtni. Ne interesuje me ko će od poslanika SPS-a kako ovde da glasa. Vi više i niste oni koji sami vode svoju partiju. Vašu partiju vodi Vojislav Koštunica, a njega vode Labus i Dinkić, a njih vode Hamović, Lazarević, a njih vodi Solana.
Po Poslovniku, gospodin Obradović.
Replika.
Nema replike na repliku. Po Poslovniku.
Reklamiram povredu Poslovnika. Kolega Nikolić je definitivno pogrešno protumačio moje izlaganje. (Tomislav Nikolić, sa mesta: To nije povreda Poslovnika.) Gospodine Nikoliću, da vam kažem nekoliko reči, pa se vi posle javite. Naš kandidat nije bio osmi, nego peti. Kada govorimo o odnosu medija prema našem kandidatu, ne govorimo o drugom krugu, nego kako je kampanja počela. Pošlo se od jedne pogrešne procene da su tri kandidata favorizovana, odnosno imaju prednost u odnosu na ostale. To su mediji permanentno radili. Četvrti je to nadoknadio svojim novcem i svojom televizijom. To su činjenice koje se ne mogu prenebregnuti. Postavlja se samo pitanje, kako ste vi slučajno u oktobru dobili sve televizije. Na to pitanje ste izbegli da odgovorite u odnosu na ono što sam rekao. Druga stvar, vi naš odnos sa predsednikom Miloševićem ostavite nama i pustite čoveka na miru, i nas i našu partiju i naš odnos s njim. Kada smo vas 31. marta zvali da napustite Skupštinu, da izađemo da se zajednički suprotstavimo njegovom kidnapovanju, rekli ste - ne, to je vaš posao, mi imamo preča posla, mi hoćemo da radimo u Skupštini; pa ste radili do ponoći, pa ste onda zbog slave prekinuli rad. A u ovim izborima vam nije smetalo da se pozovete na njega da biste dobili neko biračko telo. To su činjenice. Vreme naše saradnje je naša zajednička stvar. Mi se toga ne stidimo. Vi razmislite zašto o tom vremenu stalno pokušavate da pričate afirmativno kada ste vi u pitanju, a negativno kada smo mi u pitanju. To govori o moralu partnera sa kojim smo mi bili.
Replika, gospodin Tomislav Nikolić.
Prvo, nije bila pogrešna premisa da ću ja da imam najviše glasova u prvom krugu predsedničkih izbora [[Dobacivanje iz sale: Ali ste izgubili u drugom krugu.]] I to je bila premisa. I ta nije bila pogrešna, ali, Ćirkoviću, na prstima da sam išao u drugom krugu, da si ti bio protivkandidat ja bih pobedio. Tebi ne bi pomogao ni ceo svet da te podrži. Tadiću je pomoglo, tebi ne bi pomoglo ništa. Zamolio bih te da Tadićevu pobedu ne računaš u svoju, jer je to skoro nemoguće. Ali, da raščistimo sa SPS-om. Uopšte ne mislim da vas vređam, ne mislim ništa loše o SPS-u, mislim loše o nekim pojedincima. Do danas, gospodine Obradoviću, o vama nisam mislio loše. Sada mislim da ste i vi zlo SPS-a, da ste se priključili onima koji su odavno zlo SPS-a. Ponosan sam na naše učešće u Vladi, iako nas je to koštalo strašnog poraza 2000. godine na izborima. Vas nije. Da niste hteli da pokradete izbore 2000. godine, možda bi vaš kandidat i pobedio u drugom krugu. Ali vi ste navikli da kradete izbore. Dok ste krali radikalima, dlaka s glave vam nije falila. Javi se, izađi ovde za govornicu pošto si tako pametan i tako lep i ličiš mi na socijalistu. Dok ste krali nama glasove na Kosovu i Metohiji, a mi zbog toga gubili Kosovo i Metohiju, imali ste podršku kompletne opozicije, današnje vlasti, imali ste podršku Evrope i Amerike. Kada ste hteli njima da pokradete izbore, Srbija je dobila po glavi. Nije meni žao vas, nije mi žao ni nas, što smo osvojili samo 300.000 glasova tada. U životu za ono što radiš moraš da podneseš posledice. Meni je žao Srbije. Peti oktobar je ovakve doveo na vlast, a vi ste bili bolji do 5. oktobra kao vlast, nego ovi što su došli 5. oktobra. Imate još mnogo ljudi koji bi mogli da vrše dobro vlast, ali vi više nikada nećete da vršite vlast. Vi ćete biti vodonoša nekome ko bude vršio vlast. Ja vam sada obećavam, ako zaista ovako mislite, kako iznosi vaš gospodin Obradović, nemojte više nikada da računate na saradnju sa SRS. Ili, sarađivaćemo sa vama koliko smo i sa Demokratskom u ovim izborima, za šta nas optužujete. Previše smo sarađivali. Jeste. Išao sam na mitinge Borisa Tadića, nije Vojislav Koštunica išao, ja sam išao, a nisu išli Velja i Vuk, ja sam govorio – ako Tomislav Nikolić pobedi biće rata i katastrofe, a niste vi svi to govorili. Ja sam manjinama govorio – Mađarima jedan sendvič, Slovacima dva, ako pobedi Tomislav Nikolić, a niste to vi govorili. (Predsednik: Vreme.) Sve sam to ja izgleda loše govorio. Sad se nađite gde jeste. Ništa ukrao nisam; ni ove izbore, zahvaljujući vama, nisam mogao da dobijem, ali sada vi vadite kestenje iz vatre. Da sam ja pobedio, znam šta bi bilo u Srbiji i sa privatizacijom, i sa generalima, sa socijalnim programom i sa izborima za gradonačelnika i predsednika opštine, a vi ne znate šta će da bude. Vi ništa ne znate šta će da bude. Vi ne znate gde se nalaze generali. Pitajte mene, ja znam gde se nalaze. (Predsednik: Još jednom, vreme.) Ja znam gde se nalaze generali koje vi jurite, ali ne zaslužuju onako čestiti ljudi da ihovako loši ljudi hapse i izručuju Hagu.
Zahvaljujem. Replika, gospodin Ćirković.
Gospodine Nikoliću, pretpostavljam da ste vi častan čovek, ili nas bar vi u to često ubeđujete. Sada postupite kao častan čovek. Obećali ste da ćete se, ukoliko izgubite izbore, povući iz politike. Niste održali reč. Reč obavezuje. Vi se već treći put kandidujete i svaki put doživljavate fijasko. Manite se politike, vratite se vašem starom zanatu, vratite se konačno poslu koji imate da radite. Neverovatno je da ne možete da shvatite da ste vi prošlost za Srbiju. Vi ne postojite. Imali ste rezultata, ali vi ste u prvom krugu prošli, ali niste pobedili. Već treći put gubite. Prema tome, nemate više razloga da se kandidujete. Ishod se zna. Doživećete potpuni fijasko, i vi i vaša stranka.
Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, gospodin Nikolić.
Ne poštujete dostojanstvo Narodne skupštine. Nikada nisam rekao da ću da se manem politike ako ne budem izabran. Rekao sam - ako u prvom krugu ne budem imao najviše glasova, manuću se politike. Čitajte novine, gledajte televiziju. Ovaj "fijasko" biste vi voleli da doživljavate svake godine, koji ja doživljavam. Da vas podsetim, vaš predsednik je bio moj protivkandidat na jednim od tih mojih fijasko izbora. Koliko on osvoji glasova? Koji je njegov procenat kojim se vi dičite? Ne kažem, možda ni ja nisam budućnost Srbije, ali, gospodine Ćirkoviću, vi niste ni prošlost, ni sadašnjost, ni budućnost i da vam nije prilike da nekad izađete za govornicu niko ne bi znao da ste vi narodni poslanik. Vi jednostavno ne postojite. Ima u našem narodu izreka – što je babi milo, to joj se i snilo. Jedini aplauz koji ste u ovoj sali doživeli bio je kada ste me zamolili da se kanem politike i aplaudirali su vam DSS i G17 plus. Njima bi to odgovaralo, a ja to zadovoljstvo neću još da im priuštim.
Zahvaljujem. Gospodin Obradović, po Poslovniku.
Hvala. Želeo bih da kažem nešto u ime poslaničke grupe SPS, povodom povrede Poslovnika od strane gospodina Nikolića i onoga što je rekao o SPS. Da vas podsetim, gospodine Nikoliću, kada je reč o iskrenosti, odnosima, saradnji sa nama, prvo je vaša stranka 5. oktobra.... (Predsednik: Izvinite, pozivate se na član 97. ili neki drugi?) Da, na 97. Da vas podsetim, gospodine Nikoliću, prvo ste vi 5. oktobra izašli i objavili poraz gospodina Miloševića. Prvo ste vi to objavili, a onda smo saznali ovde u Skupštini, povodom rasprave o jednom beznačajnom zakonu, da su slučajno tog dana u izbornom štabu SRS bili čelni ljudi DS da se upoznaju sa rezultatima, slučajno. To je verovatno fantastičan stepen koincidencije. Drugo, nas je, verovali ili ne, više stajala saradnja sa vama, iako javno to nikada nismo govorili, nego obrnuto. Više nas je stajala saradnja sa vama, ali eto, mislili smo, takvi ste kakvi ste, da su državni razlozi primarni, a očigledno postoji i vaš interes da budete u toj nekoj zajedničkoj priči. Treće, ako se na Kosovu i Metohiji 1996. godine dogodilo to što tvrdite, oko krađe izbora i sl., ako je to tačno, zašto ste onda prihvatili da budete u Vladi sa nama? Koji su to motivi, ako smo tako loši, da vi prihvatite da budete u Vladi sa nama? Četvrto, verujte mi, sam nosim svoj krst. Uopšte mi nije stalo do toga da budem podoban u vašim očima. Više volim da budem u društvu svojih prijatelja koji će autonomno utvrđivati partijsku politiku, nego igrati prema zahtevima drugih, uključujući i vas. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Miljko Četrović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, narodni poslanik Četrović.
Poštovani narodni poslanici, evo po Poslovniku imam i ja pravo da branim amandman na član 13. Razlog za predlaganje brisanja člana 13. je principijelni, koji je SRS i u načelnoj raspravi iznela, a i prilikom ulaganja svih amandmana, da je ova agencija nepotrebna, necelishodna i štetna. Gledajući član 13, kojim je regulisano da će Vlada Republike Srbije imenovati predsednika i članove upravnog odbora, direktora, predsednika i članove nadzornog odbora u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona (zakon će stupiti na snagu, ukoliko bude usvojen od većine poslanika, osam dana po objavljivanju u "Službenom glasniku"), postavlja se pitanje – ko će predložiti Vladi, kada nema nadležnog ministra za poslove privrede, predsednika i članove upravnog i nadzornog odbora i direktora agencije? Gledajući ovaj zakon, faktički, rešenje je bilo da se ovaj zakon uopšte ne donosi, i ako je bilo potrebe da se preciziraju neke odredbe o stečajnom upravniku, da to bude uneto u zakon o stečajnom postupku. Izgleda da se smatra da su problemi u državi rešeni donošenjem velikog broja zakona i ovde se često govori – donošenjem zakona se postavljaju na mesto i uspostavljaju institucije države Srbije. Donošenjem zakona se ne uspostavljaju institucije. Donošenjem zakona ne funkcioniše država, odnosno ne postoji vladavina zakona. Vladavina zakona je primena zakona i broj određenih postupaka, saglasno zakonu, i ta rešenja ili odluke koje postupci donose da se ostvare na delu. Dodatni razlog, a imam i lični, kada je u pitanju zakon o stečaju i zakon o licenciranju stečajnih upravnika: jedan sam od osam i nešto hiljada radnika četiri banke koje su gurnute u stečaj od strane Labusa, Dinkića, Đelića i ostalih. To su prihvatili Labus i Dinkić prilikom pregovora u Parizu sa tzv. Pariskim klubom, da se ove četiri banke likvidiraju preko noći, uz navodni program o sanaciji tih banaka za šest meseci, a to nije nikakav program, i preko noći, posle Nove godine, tačnije 3. januara 2002. godine, objavljuje se odluka o stečaju ove četiri velike banke. Sa stečajem ove četiri velike banke stvoreni su uslovi za rušenje privrede Srbije, jer je 80 posto privrede Srbije bilo, a i ostali su komitenti ove četiri velike banke. Da bi se ostvario sledeći potez, sprovela tzv. privatizacija, odnosno pljačka privrede Srbije, morale su da se sruše ove četiri velike banke. Tada je privreda Srbije ostala bez oslonca, bez velikih banaka, a na njihovo mesto su došle mafijaške banke. Moram da vam kažem da i ovo u Kraljevu što imamo, a imamo navodno 28 poslovnih jedinica ili ekspozitura nekih banaka, jeste loše, a ono malo privrede što je ostalo u Kraljevu, odnosno oni koji to vode znaju šta mogu od tih poslovnih jedinica i ekspozitura da dobiju i kakvu podršku, koliko kredita i koliko garancija. U suštini, privreda Kraljeva nema ništa od tih banaka. Šta ima Kraljevo? Ima, ako se prikupi nešto novca, da se taj novac pošalje u centrale u Beograd, a iz Beograda, preko tzv. evropskih banaka, koje samo imaju naziv evropske, da se taj novac iznese iz Srbije i tako se stvari odvijaju. Stečaj ove četiri banke, koji se vodi u Trgovinskom sudu u Beogradu, traje evo skoro pune tri godine. Nije se odmaklo od početka. Šta je urađeno? Urađeno je to da je prvo razgrabljena pokretna imovina u tim bankama, ogromna pokretna imovina, tehnika, nameštaj, do otimanja automobila (jedan od automobila je kupio bivši ministar, koji sada sedi ovde kao poslanik), a ostala je da se razgrabi ogromna nepokretna imovina, ogroman poslovni prostor u najvećim gradskim centrima Srbije. E, to je cilj, ali, nažalost, taj stečaj vodi Agencija za sanaciju i stečaj banaka, odnosno stečajni upravnik ove četiri banke. To je delo Labusa i Dinkića i ta agencija je bila pod njihovim patronatom, a i danas je. Da li će i ovi stečajni upravnici imati iste licence? Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborpredlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Naravno, i ovim amandmanom tražimo da se izbriše član 14. Predloga zakona, zato što je ceo zakon besmislen, nepotreban, ali iskoristiću priliku da još malo skinemo te maske, da se vidi šta se krije iza koncepta stečajnog zakonodavstva. U članu 14. navodite da je upravni odbor dužan da u roku od 15 dana od dana imenovanja donese statut. Ako se slede rokovi koji su zapisani u Predlogu zakona, onda bi to otprilike bilo da za 60 dana treba da se donese statut. Statut agencije za koju vi sami tvrdite u obrazloženju da je osnovni cilj osnivanja agencije da se promoviše i unapredi profesija stečajnog upravnika. Pa, onda ređate i neke druge ciljeve, ali je osnovni cilj promocija. Pa, promociju ste mogli da izvršite i preko bilborda, preko novina, a mogli ste danas u novinama da pročitate i kako je prošao jedan stečajni upravnik u Gornjem Milanovcu. Ima mnogo takvih stečajnih upravnika. Kako vi ovo možete da uradite kada nemate zvaničnog predlagača, nemate ministra za privredu. Verovatno ćete nekako da preskočite taj nedostatak, pa ga pred Vladom zamenjuje zamenik, ali ako se uzme u obzir da ste poprilično posvađani unutar ove jedinstvene koalicije, nemojte da nas terate da vas stalno mirimo. Ovde nećemo da vas mirimo. Ne želimo da zaživi ova agencija. Na kraju rasprave o ovom stečajnom zakonodavstvu, da ne biste zloupotrebili medije, kao što su neki malopre pokušali da zloupotrebe ovu govornicu, tvrdeći da podnošenjem ovih amandmana mi štitimo postojeće stanje, moram da vam kažem da SRS ne štiti postojeće stanje. Ona izražava nezadovoljstvo time kako rade neki stečajni upravnici i neki sudovi, i tvrdi da iza toga ili ispred tih stečajnih upravnika i stečajnih sudija ne stoji pravosuđe, nego interesi onih čiji će predstavnici biti članovi upravnih i nadzornih odbora ovih vaših agencija. Srpska radikalna stranka vas upozorava – ovom medijskom kampanjom vi ste stvorili utisak kod građana Srbije da se donošenjem ova dva zakona rešavaju problemi tzv. društvene privrede, velikih društvenih preduzeća. Vi ovim zakonima ne rešavate problem, zato što još nemate viziju koja će agencija da obavlja funkciju stečajnog upravnika kada su u pitanju stečajni postupci nad društvenim preduzećima koja nisu privatizovana. Nudite jedno iskrivljeno obećanje građanima da se nadaju da ko nije za ove zakone jeste za postojeće stanje, a u ove zakone je ugrađen tajming za postojeće stanje. Ovi licencirani stečajni upravnici po vašem zakonu o stečajnom postupku prevashodno su predviđeni za onaj privatni deo privrede, odnosno za ona pravna lica čija je svojinska struktura jasno definisana. Upozorili smo vas, bolje da ste postojeći zakon koliko-toliko preuredili, možda ubacili odredbe o reorganizaciji, jer između vaših odredbi o reorganizaciji u toku stečaja i faktičke primene zakonom nedefinisanog radnog stečaja vi se nalazite suštinski na istim pozicijama. Ova faza privatizacije koju sprovodite, koju pompezno najavljujete, koju predstavljate kao da se zasniva na ekspertskom znanju, verujte, biće najteža i najbolnija za privredu Republike Srbije. Budite oprezni, ovde svaki pogrešan potez daje nesagledive posledice, a posledice ova prva dva zakona ne može da ispravi 3. tačka dnevnog reda.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanikIgor Mirović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. (Iz sale: Nema kvoruma.)
Ceo dan radimo bez kvoruma, odnosno već dva sata bar, pa onda hajde da završimo na taj način ovu tačku dnevnog reda. Došli smo do člana 15. zakona o licenciranju stečajnih upravnika. Taj član 15. kaže - ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku RS". Zašto smo predložili da se briše ovaj član? Zato što smo pretpostavljali da nećete prihvatiti amandmane na prethodnih 14 članova, pa smo mislili da ako prihvatite amandman na ovaj član, ako brišete član 15. ovog zakona, onda ovaj zakon nikada neće biti objavljen u "Službenom glasniku RS", nikada neće stupiti na snagu i na taj način ćemo spasiti ovo nešto malo preostale privrede u Srbiji što se još spasiti da. Ovde bih rekla nešto što mi je od početka interesantno, Vlada je dala mišljenje o svim predloženim amandmanima, a amandman na član 1. koji su podneli poslanici SPS i poslanik SRS-a su potpuno isti. I jedan i drugi kažu - član 1. se briše. Šta Vlada kaže? Na jedan način obrazlaže odbijanje amandmana poslanika SRS-a, a na drugi način obrazlaže odbijanje amandmana poslanika SPS-a. Zaista se pitam da to nema neke veze sa nekakvim tajnim razgovorima i tajnim dogovorima koji onako baš značajno asociraju na neke tajne razgovore na nekom kanabetu između Đinđića i Miloševića. Kada se obrazlaže amandman koji je podneo poslanik SRS, znate, obrazloženja su ista na sve amandmane, sasvim logično, jer su i svi amandmani istog teksta. Onda, u jednom delu između ostalog kaže, Vlada sada govori o amandmanu SRS-a - smisao osnivanja i poslovanja agencije je upravo u uspostavljanju i održavanju visokih profesionalnih standarda u skladu sa evropskim i međunarodnim zakonodavstvom, a što je u dosadašnjoj regulativi i praksi znatno otežavalo sprovođenje stečajeva. Ovo, jednostavno, nije tačno i sigurna sam da je predstavnik Vlade toga svestan i verovatno iz tog razloga ne govori o ovim amandmanima, ali je još interesantnije obrazloženje koje je Vlada dala kada su u pitanju amandmani SPS-a. Između ostalog, kaže Vlada - takođe, osnivanjem agencije obezbeđuje se efikasan mehanizam za sprečavanje formiranja lobija stečajnih upravnika ili bilo koje druge privilegovane grupe. Poslovanje agencije u skladu sa Predlogom zakona o agenciji, kao i Predlogom zakona o stečajnom postupku, onemogućiće zloupotrebe i manipulacije, kao i privilegovanje pojedinaca i interesnih grupa. Ovo takođe apsolutno nije tačno. Naprotiv, donošenje ovog zakona proizvodi sve suprotno od ovog što je Vlada dala u obrazloženju na amandman SPS-a. Možda su oni poverovali obrazloženju Vlade, pa zato odustali od obrazlaganja svojih amandmana, ali mi iz SRS-a znamo da Vlada ne govori istinu, znamo da ovo nije tačno, znamo da Vlada obmanjuje građane Srbije, da ne radi u interesu građana Srbije, znamo da je ovo jedna veoma loša vlada. Iz tog razloga do kraja insistiramo na obrazloženju naših amandmana, a pravo obrazloženje koje je pratilo sve naše amandmane i suština je toga što mi tražimo da se ovaj zakon o licenciranju stečajnih upravnika ne usvoji jeste i obrazloženje člana 15. a ono glasi: Srpska radikalna stranka je principijelno protiv osnivanja agencija, a u slučaju osnivanja agencije za licenciranje stečajnih upravnika otvara se mogućnost za formiranje lobija stečajnih upravnika i stvaranja uskog kruga ljudi koji bi sprovodili sve izvesnije stečajeve u gotovo svim preduzećima u Srbiji. Dame i gospodo, ovo je jedina istina i jedina istina je da ćete jednog dana kada budete imali kvorum, pošto ga danas ceo dan nemate, usvojiti ovaj zakon i da ćete isterati na ulicu još stotine hiljada građana Srbije i da nam neće pomoći zakon koji je sledeći na dnevnom redu današnje sednice.
Hvala. Ako neko želi neka izađe da traži utvrđivanje kvoruma, ovako sa mesta se to ne priznaje. Niste tražili, da ste tražili rekli biste da tražite utvrđivanje kvoruma. Ako niko ne želi reč o ovom amandmanu, završili smo pretres Predloga zakona u pojedinostima. Da li predstavnik predlagača ministar Zoran Stojković želi da da završnu reč? (Da.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, posle nekoliko dana, evo, završena je rasprava o ovom zakonu o stečaju i zakonu o licenciranju stečajnih upravnika. Želim da izrazim zadovoljstvo što smo jedan posao uradili. Ovaj zakon reguliše jedan segment bitan za onaj prethodni zakon, zakon o stečaju. Kada se sagledaju u celini, mislim da se dobija ono što se želelo sa oba zakona, jedan validan, valjan postupak koji treba da se sprovede kod sudova, kod onih organizacija gde je došlo do problema koji izazivaju stečaj. Mislim da će se na ovaj način zaštititi ne samo imovina dužnika, koja je do sada jednostavno uništavana i kasnije prodavana u bescenje, nego i interesi poverilaca, a bogami i radnika, tamo gde dolazi do reorganizacije radnih organizacija. U toj situaciji, ovaj zakon je i te kako značajan, jer reguliše bitan segment. Moramo svi znati da jedan od najvećih problema koje smo imali do sada, pored onako lošeg rada suda, jesu i stečajni upravnici. Kako bi se to otklonilo, bitno je doneti ovaj zakon. Znam da je ovde bilo oprečnih mišljenja da, jednostavno, zakon ne treba donositi. Međutim, dovoljno ima razloga, a mi smo ih dali, zašto taj zakon treba doneti. Kažem, zaista reguliše jedan segment ovog prethodnog zakona o stečaju, ali vrlo bitan. Drugo stanovište je bilo da on nije potreban. Mislim da je i te kako potreban; imajući u vidu šta se dešavalo do sada sa stečajnim upravnicima, ne da je potreban, nego je neophodan. Iz tih razloga, nadam se da će većina glasati i usvojiti ovaj zakon, kao i onaj prethodni, i najzad ćemo dobiti onu validnu celinu za sprovođenje stečaja nad dužnicima. Govorilo se da će usvajanjem ovih zakona doći do otpuštanja. Neće zbog zakona doći do otpuštanja, nego zbog teške situacije u koju je privreda dovedena, i to tokom čitavog niza godina. Naprotiv, ovaj zakon pokušava da se postupak stečaja sprovede valjano, da se imovina zaštiti i delimično interesi radnika i da se na taj način uradi onaj validni posao, da se sačuva ono što još može da se sačuva u našoj privredi. Takođe, želim da ukažem na jednu stvar, da je jedan od prethodnih govornika malo ironično meni uputio prekor da neće zakoni rešiti problem srpske privrede, nego provođenje. Sigurno da je bitno sprovođenje zakona, ali očigledno se zaboravilo - da bi nešto mogli da sprovodite, morate i da donesete. Ako biste hteli da provodite zakon, moraćete prvo da ga donesete. Iz tih razloga i predlažem da mi ove zakone donesemo, jer je to zaista pomak u jednoj bitnoj oblasti za našu državu, a onda ćemo razgovarati o primeni i gledati da ona bude što bolja. Hvala vam.
Pošto smo završili pretres, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Pre nego što pređemo na treću tačku dnevnog reda, obaveštavam vas da je u ime SPS ovlašćeni predlagač za treću tačku dnevnog reda narodni poslanik Rajko Baralić, a za DS je narodni poslanik Leila Ruždić - Trifunović. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SOCIJALNOJ ZAŠTITI I OBEZBEĐIVANjU SOCIJALNE SIGURNOSTI GRAĐANA Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno Milan Janković i Rajko Baralić; Branislav Blažić; Milorad Mirčić; Rajko Baralić; Miljko Četrović; Goran Cvetanović; Vojislav Milajić; Dragoljub Stamenković; Milan Stevović; Dragan Čolić; Zoran Krasić; Nemanja Šarović; Milovan Radovanović; Nataša Jovanović; Igor Mirović; Ljubomir Kragović i Vjerica Radeta. Primili ste mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Primili ste izveštaje Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres.
Molim vas, pošto je jasno da kvoruma nema i po broju prisutnih, a vidim da se i predstavnici većine sa tim slažu, da samo izbrojite, pogledate i date pauzu do 15,00 časova, a do 15,00 časova će se skupiti i predstavnici većine. Nema nikakvih problema apsolutno ni sa čim. Mislim da je to racionalno i vidim da su to radili i predstavnici vaše stranke. Molim vas da to utvrdite.
Gospodine Vučiću, koliko sam razumeo, tražite da se kvorum utvrdi. Molim vas da pozovete narodne poslanike iz hodnika, za 15 sekundi ćemo utvrditi kvorum. Molim vas da ubacite vaše kartice u poslaničke jedinice, kako bismo utvrdili kvorum. Pošto smo utvrdili da imamo kvorum, gospodine ministre, izvolite, imate reč.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, zamolio bih za malo pažnje, pošto ću biti kratak, neću vas gnjaviti. Imam zadovoljstvo da vas upoznam sa rešenjima zakona o izmenama i dopunama Zakona o socijalnoj zaštiti. To ću zaista učiniti na jedan telegrafski način. Prva i osnovna ideja donošenja ovog zakona jeste izjednačavanje nivoa socijalne zaštite za sve građane Srbije, nezavisno od toga gde žive. Naime, prema sadašnjim rešenjima nivo socijalne zaštite građana Srbije zavisi direktno od mesta gde žive, tako da je taj odnos trenutno u Srbiji 1:5. Ako imate sreću da živite negde gde je visoka prosečna zarada u opštini, onda imate odgovarajući nivo socijalne zaštite. Ako živite u siromašnoj opštini, onda ste dvostruko kažnjeni: pored toga što živite u toj siromašnoj opštini, i nivo socijalne zaštite je daleko niži nego u onim opštinama gde je bolji standard. Dakle, osnovna ideja ovog zakona jeste izjednačavanje nivoa socijalne zaštite za sve građane Srbije, bez obzira gde žive. To je postignuto u ovom predlogu na taj način što je predloženo da osnovica za određivanje prava na nivo socijalne zaštite bude prosečna zarada u Republici Srbiji. U ovom trenutku je to prosečna zarada u opštini, odnosno gradu. Utvrđivanjem prosečne zarade u Republici Srbiji, kao osnovice, pored toga što se postiže jedinstveni nivo zarade, prava posledica je zapravo poboljšanje socijalnog položaja u 122 opštine u Srbiji. Zašto dolazi do poboljšavanja materijalnog položaja onih koji ostvaruju socijalno pravo? Zato što je u Srbiji u 122 opštine prosečna zarada niža od prosečne republičke zarade, tako da definisanjem ove osnovice mi podižemo nivo socijalnog prava u 122 opštine u Srbiji. Pored toga, obuhvatamo još 13.000 porodica u ovom sistemu socijalne zaštite. Dakle, to je prvi i osnovni cilj donošenja ovog zakona. U odnosu na prosečnu zaradu u Republici, sada se utvrđuje nivo socijalne zaštite, zavisno od brojnosti članova porodice; od pojedinca, gde je nivo 16%, do višečlane porodice, gde je nivo 32% od prosečne zarade u Republici. Dakle, to je to centralno pitanje icentralna stvar koju ovim zakonom želimo da promenimo i da poboljšamo poziciju onih lica u Srbiji koja imaju pravo na ostvarivanje socijalne zaštite. Drugi važan cilj, kada se radi o ovom zakonu, jeste bitno poboljšavanje položaja najtežih invalida u Srbiji. To je druga ciljna grupa. Naime, predviđamo u ovom zakonu da se dodatak za tuđu negu i pomoć povećava skoro dvostruko, tako da dolazi do bitnog poboljšanja pozicije oko 24.000 najtežih invalida u Srbiji. To je druga važna stvar kada govorim o ovom zakonu. Treća važna stvar u ovom zakonu jeste rešenje prema kome predviđamo određenu novčanu naknadu, i to u visini od 20% od prosečne zarade, za hranitelje, odnosno hraniteljske porodice, i pored toga im se priznaje pravo na staž osiguranja. Praktično, ovim zakonskim rešenjem mi želimo da dalje podstičemo razvoj hraniteljstva u Srbiji kao jednog od bitnih instituta. Moram reći, u vezi sa tim, da mi kao ministarstvo i bez izmene ovog zakona radimo na širenju hraniteljstva u Srbiji i da smo postigli rezultate koji su čak bolji, iznenađujuće dobri, u odnosu na okolne zemlje, prema svim razgovorima koje smo imali sa međunarodnim organizacijama sa kojima smo razgovarali. Ako već imamo takvu situaciju, ovim dodatnim promenama, odnosno dodatnim rešenjima u ovom zakonu mi ćemo sigurno stvoriti još bolje uslove da hraniteljstvo u Srbiji dobije na značaju i da se više raširi. Zašto je to, pored ostalog, značajno? Sami znate, nažalost, koliko dece u Srbiji se nalazi u takvom položaju i za koliki broj dece zapravo je često hraniteljstvo jedini način da na normalan način odrastu. Zato mislim da je ovaj institut jako značajan i ovo rešenje u zakonu. Sledeće što je bitno kada govorim o ovom zakonu jeste najavljena decentralizacija koju predviđa ovaj zakon. Od 2005. godine osnivači centara za socijalni rad, odnosno tih ustanova, biće opštine i gradovi, a ne više Republika kao što je to sada slučaj. Prosto, ta decentralizacija je u skladu sa ukupnim političkim opredeljenjem u Srbiji da idemo u proces decentralizacije. Sledeće što je bitno kada govorim o ovom zakonu, i to spada u splet mera koje predviđamo, jeste u suštini podizanje nivoa standarda usluga u ustanovama socijalne zaštite. Čime to zapravo želimo da postignemo? Na prvom mestu moramo imati odgovarajuću kontrolu. Ovim zakonom se prvi put uvodi inspekcijska služba u okviru Ministarstva koja će vršiti zapravo inspekcijsku kontrolu rada ustanova socijalne zaštite. To do sada nismo imali i mislim da je to jako značajno. Drugi elemenat, kada govorim o inspekciji, kontroli i nadzoru, jeste ovlašćenje utvrđeno ovim zakonom da ministarstvo daje saglasnost na statut i na akt o sistematizaciji odgovarajućih ustanova socijalne zaštite. To je jedna vrsta nadzora. Daje se mogućnost da oni to sami urade, pripreme, ali država mora da ima kontrolu, poslednju reč da li je to što je u statutu, u aktu o sistematizaciji dobro. Druga bitna stvar, kada o ovome govorimo, jeste da se prvi put predviđa da će onaj ko dolazi za direktora odgovarajuće socijalne ustanove morati da donese i predloži svoj program rada. Jednostavno, tretiramo taj centar za socijalni rad kao drugu kompaniju ili preduzeće. Onaj ko dolazi na mesto direktora mora imati jasnu viziju i sliku šta hoće zapravo tu da uradi, šta hoće da unapredi, a ne samo da se postavlja ne znam zbog čega, nego zato što ima ideje da nešto uradi. Zato mislim da je veoma značajan taj deo u zakonu gde na drugačiji način postavljamo poziciju direktora, u smislu više zahteva koji se očekuju od tog čoveka koji hoće da bude direktor. Sledeće što je bitno u ovom zakonu jeste uvođenje, prvi put, jednog zavoda kao ustanove koja treba da se bavi stručnim radom, ukupnim nadzorom u ovoj oblasti. To prosto treba da bude centar koji će se baviti na stručan način problemima iz oblasti socijalne zaštite i davati predloge za određena unapređenja i za sve ono što treba da se uradi u tom sektoru i u toj oblasti. Ono što je takođe značajno kada o ovome govorimo jeste to da prvi put uvodimo nešto što se zove davanje mogućnosti da definišemo tzv. usluge višeg kvaliteta u našim ustanovama, koje bi se posebno plaćale, u stvari jedino bi se to plaćalo od strane korisnika. Znači, pošto inače imamo dovoljno kapaciteta, hoćemo da ponudimo viši nivo usluge za određene kategorije stanovnika koji to mogu da plate. Mi jednostavno kažemo – imate te uslove, ali to morate platiti i to što se plaća ide u funkciju ovoga o čemu sam govorio, daljeg razvoja tih službi. Ovo je sedam-osam ključnih stvari kada se radi o ovom zakonu koji predlažemo Skupštini da ga donese. Ono što bih još želeo da kažem na kraju, da vas ne bih gnjavio, jeste druga dimenzija ovog zakona. Mislim da je ona jednako značajna kao i sva ova rešenje, a ta druga dimenzija ovog zakona zapravo jeste činjenica da u tranzicionom periodu - a ja očekujem i nadam se da će Srbija u narednom periodu ući mnogo odlučnije i hrabrije u reformske procese, u tranzicione promene, jer mislim da nema alternativu - zakon o socijalnoj zašiti, ovaj o kome govorim, nivo zaštite koji on pruža, jeste poslednja uporišna tačka, po mom mišljenju, za građane Srbije. Zato jeste ciljni subjekt porodica. Ovo je u suštini zakon o solidarnosti, a ja mislim da u Srbiji postoje dve stvari koje su važne. Jedno je privredni razvoj, a drugo je solidarnost. Mislim da jedno bez drugog ne može ići i zato predlažem poslanicima da usvoje ovaj predlog zakona. Njegova primena bi počela 1. septembra. Sada je pravi trenutak da ga usvojimo i da damo šansu da poboljšamo materijalni položaj najugroženijih u Srbiji i da stvorimo jasan sistem u kome ćemo moći, ako bude, ako bog da, Srbija napredovala, da čak taj nivo zaštite povećavamo.
Pošto je blizu 14,00 časova, određujem pauzu do 15,00 časova. [[Posle pauze.]] Pošto imamo kvorum nastavljamo rad. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predstavnici odnosno predsednici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe SRS, DSS, G17 plus i SPS. Reč ima narodni poslanik Živodarka Dacin. (Vjerica Radeta, sa mesta: Niste utvrdili kvorum.) Znak je dao elektronski sistem da kvorum imamo i ako imate primedbu, može da izađe ovlašćeni predstavnik ili predsednik grupe i da, ako sumnja u kvorum, zatraži utvrđivanje kvoruma. Izvolite, narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo, ja ovde prigovaram povredu dostojanstva Narodne skupštine. Ne mogu da zamislim da vi, gospodine potpredsedniče, u jednoj sportskoj majici vodite sednicu Narodne skupštine. Ako vama nije stalo kako izgledate, meni jeste kako na ovom prenosu izgleda sednica Narodne skupštine Republike Srbije. Zamolio bih vas da sebe dovedete u stanje u kome treba da budete da biste vodili sednicu Narodne skupštine. Ovo nije fudbalska utakmica, ovo nije bezazleni izlet. Ovde se donose veoma važni zakoni. Ovde nas upozoravate kad izgovorimo jednu lošu reč, kad povredimo Poslovnik na bilo koji način, a ja vas molim, da bih se zaista osećao kao neko ko je član narodnog parlamenta, da i vi koji vodite sednicu pokušate bar da ličite na čoveka koji za sebe tvrdi da predstavlja narod.
Hvala. Izvolite, reč ima narodni poslanik Živodarka Dacin.
Poštovani potpredsedniče, gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, u samom startu složila bih se sa jednom konstatacijom koju je izrekao gospodin ministar u uvodnom izlaganju da je za sve zemlje u tranziciji najvažnije da radimo na privrednom razvoju, a drugo je da, naravno, pokažemo i svoju solidarnost na delu, što bi predlog izmena i dopuna ovog zakona trebalo da učini. Za mene je pod brojem jedan privredni razvoj, ekonomija naše zemlje, ali nažalost u poslednje tri i po godine možda se deklarativnoo tome priča, ali zaista građani Srbije to još nisu osetili. Kada god govorimo i raspravljamo u ovom parlamentu, govorimo o novim sredstvima koja će predstavljati namet na budžet Republike Srbije, za koji je pitanje da li će imati snage da zaokruži sve ovo što mi ovde u parlamentu nudimo. Još nešto, zaista bih zamolila sve kolege narodne poslanike, pripadali poziciji ili opoziciji, da radimo zajednički na poboljšanju svih zakonskih projekata, jer, verujte, građane Srbije interesuje šta radi narodniposlanik u Skupštini Srbije i ne interesuje ga da li je poslanik pozicije ili opozicije i ne shvata kolika je i čija odgovornost i moć u ovom parlamentu. Predlog izmena i dopuna Zakona o socijalnoj zaštiti sigurno je projekat za koji smo svi mi poslanici SPS-aživo zainteresovani da bude urađen što korektnije, jer mi u osnovnom načelu svog partijskog programa upravo imamo i socijalni program. Naravno da najveću odgovornost za sve ovo ima Vlada Republike Srbije, odnosno resorno ministarstvo i to ministarstvo nudi jedan ovakav zakon. Naravno, Vlada ima najveću odgovornost koliko će biti sposobna i odgovorna da jedan ovakav zakon zaživi i da bar jedna kategorija stanovništva u Republici Srbiji bude zadovoljena, odnosno da joj se koliko-toliko olakša da živi. Postoje izmene i dopune koje naravno možemo da počnemo i redom da komentarišemo, ali pre toga bih želela da kažem nešto. Kada god dođu ili prođu neki izbori, uvek neki novi ljudi koji čine vlast razmišljaju o tome da sa njima počinje država Srbija i da sa njima počinje jedna pravna regulativa zemlje Srbije. Naravno da to nije tako. To se pokazalo 2001. godine kada je upravo ovaj predlog zakona načinio jednu veliku nepravdu prema svim ljudima koji se nalaze u stanju socijalne potrebe, a zašto? Pre svega, izmena je bila vrlo radikalna, u smislu da su pravo na socijalnu zaštitu dobijali svi građani, ali u odnosu na prosek opštine gde žive i na taj način su oštećeni građani Srbije, ukupno 122 opštine, i taj raspon je bio 1:5. Prva korekcija koju pozdravljam jeste ova koja se definiše u članu 4. ovog predloga zakona, a to je da se vrši ravnomernija raspodela, odnosno da svi građani Srbije koji se nalaze u stanju socijalne potrebe imaju socijalnu zaštitu u visini prosečne zarade u Republici Srbiji. Da li je to najsrećnije rešenje i koliko će to zadovoljiti stanovništvo, nisam baš sigurna, jer ovde se kaže u članu 4. da će pojedincu pripasti 16% prosečne zarade za zaposlene koja danas iznosi 12.600 dinara, a to je svega 2.016 dinara; pa porodice sa dva člana – 22%, odnosno 2.772 dinara; porodica sa tri člana 28%, a to je 3.528 dinara; porodica sa četiri člana 30%, a to je 3.780 dinara, i porodica sa pet i više članova 32%, a to je 4.032 dinara. Moram da napravim jednu komparaciju, bez obzira koliko to pojedinim poslanicima odgovaralo ili ne, ali ovde pri ruci imam Zakon o socijalnoj zaštiti iz 1997. godine, dakle u vreme kada su socijalisti bili na vlasti u Republici Srbiji, kada su se ovi procenti, prema proseku plate koja je bila tada aktuelna, izdvajali na sledeći način: pojedinci su dobijali 50% te zarade, porodica sa dva člana 70% (a danas je to u predlogu 22%), porodica sa tri člana 90% (a danas je to 28%), porodica sa četiri člana 95% (a danas je to 30%) i porodica sa pet i više članova 100% (a danas je to 32%). Bez obzira na to, korekcija ovog zakona je u svakom slučaju mnogo bolja od one koju smo imali u prethodnoj vlasti. Zbog toga smatram da treba svi da učinimo jedan napor više i da ga izglasamo, sa željom da se stvori ona ekonomska podloga kako bi ova primanja mogla da budu i veća. Druga, rekla bih vrlo značajna, izmena ovog zakona jeste u članu 15. kada se praktično izdvaja za tuđu negu i pomoć 4.000 dinara, a to je otprilike sada na ovih 12.600 dinara 30%, a u vreme socijalista u njihovom zakonu je to bilo 40%, a danas bi to bilo nešto malo više. Da li je ta tuđa nega i pomoć dovoljna? Naravno da nije, jer mi znamo koji su to ljudi, a ja bih rekla možda čak i pacijenti, kojima je neophodna tuđa nega i pomoć i da zaista 4.000 dinara ne može da namiri sve njihove potrebe. Daću samo jedan konkretan primer: ako se radi o nepokretnim bolesnicima, o ležećim bolesnicima, oni su nažalost primorani da koriste pelene za odrasle. Jedna pelena je 40 dinara, a tri na dan je 120 dinara, znači potrebno je 3.600 dinara za mesec dana. Od toga Fond za zdravstveno osiguranje priznaje samo jedno pakovanje. Navešću još jedan radikalniji primer, iz svog Zdravstvenog centra Kikinde, jer računamo da takav jedan čovek koji ima tuđu negu i pomoć ima pravo i da boravi u bolnici mesec dana. Samo primer – ukupna nadoknada, to je bilo pre tri dana, koju je Zdravstveni centar Kikinda dobio za ishranu bolesnika je 232.750 dinara, koja je odvojena na bazi 360 priznatih kreveta. Znači, za svakog bolesnika odvaja se između 700 i 800 dinara mesečno za hranu, odnosno 25 dinara za tri obroka u toku jednog dana. Molim vas, da li je to moguće? Naročito ako se zna da takvi bolesnici imaju, naravno, i posebne potrebe u ishrani. Nije moguće. Zašto ovo govorim? I zdravstvo se, kao i socijalna zaštita, na kraju kao i prosveta i kultura, nalazi na budžetu Republike Srbije, a još nikako nismo uspeli da zadovoljimo čak ni jedan jedini sektor koji se nalazi na finansiranju iz budžeta Republike Srbije. Dakle, ako bi zdravlje bilo odgovorno popunjeno, na način na koji zaista to postoji, onda bismo verovatno mogli lakše da rešavamo i ove druge probleme. Bilo bi interesantno da čujemo ministra finansija gospodina Dinkića da li će uspeti da ispoštuje sve ovo što je obećano predlozima zakona koji se ovde u parlamentu usvajaju, ili će i Predlog ovog zakona poslužiti samo u dnevno-političke svrhe, što ne bi bilo dobro. Još nešto sam registrovala, a to je da se u projektu ovog zakona planira da će još 13 hiljada novih porodica dobijati materijalno obezbeđenje po ovom zakonu o socijalnoj zaštiti. Bojim se da danas u Srbiji ima više od 13 hiljada takvih porodica, jer nemojmo zaboraviti da iz dana u dan sve više ljudi u Srbiji ostaje bez posla ili rade ali i dalje ne dobijaju platu, o čemu ovde ne govorimo. Da li se i ti ljudi nalaze u stanju socijalne potrebe i da li će i oni sutra morati da računaju na ovaj fond? To su sve vrlo ozbiljne stvari i vrlo odgovorne, mislim pre svega na Vladu Republike Srbije, koja uzima sebi vrlo veliku odgovornost da uspe koliko-toliko da koriguje ove socijalne nemire koji u zemlji Srbiji postoje. I, naravno da bih bila najsrećnija da živim u zemlji u kojoj nema nijedne kategorije stanovništva koja se nalazi u stanju socijalne potrebe, da živim u zemlji u kojoj svi rade i da se pomognu samo oni koji iz zdravstvenih razloga to nisu u mogućnosti. Verovatno bi sve to bilo mnogo lakše i prijatnije za sve nas. Nažalost, ovo je stvarnost. Ako ovaj problem imaju i zemlje koje su mnogo razvijenije i sa mnogo višim standardom, zašto ne i mi, ali zato učinimo da se zaposli zaista sve što može da se zaposli u zemlji Srbiji, a za onaj minimum ljudi učinimo da ova pomoć bude i adekvatna. U ovom zakonu, naravno, postoji još niz prednosti koje do sada nisu postojale, ali o tome će verovatno nešto više govoriti moje kolege iz poslaničke grupe SPS. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković, a neka se pripremi Snežana Stojanović-Plavšić.
Poštovani narodni poslanici, Predlog zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana može da se osporava i zbog onoga čega u Predlogu zakona ima, a još više zbog onoga čega u Predlogu zakona nema. Poslanička grupa SRS je 2. aprila ove godine podnela Narodnoj skupštini Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana, u kome je predvidela jednu bitnu novinu u odnosu na sadašnju zakonsku regulativu, a to je da se u ovaj zakon uvede tzv. pravo na posebno materijalno obezbeđenje. O čemu se radi? Citiraću član 1. tog nesuđenog predloga zakona, koji kaže: "Pravo na posebno materijalno obezbeđenje priznaje se pojedincu, odnosno porodici koji imaju trajno i neprekidno prebivalište na teritoriji AP Kosovo i Metohija u trajanju dužem od pet godina, počev od 24. marta 1999. godine, koji nisu privremeno raseljeni sa teritorije Kosova i Metohije i koji, kao žrtve okupacije, nasilja i terorizma na Kosovu i Metohiji, nisu u mogućnosti da ostvare prihode ili ih ostvaruju ispod nivoa socijalne sigurnosti". Kao što znamo, na desetine hiljada naših građana maltene svakodnevno gladuje. Pored toga što su obespravljeni kao ljudska bića koja žive u stalnom strahu za biološki opstanak na svom kućnom pragu, oni takođe nisu u mogućnosti da samostalno privređuju i obezbeđuju sredstva za svoj opstanak. Kao što znate, ova skupština je ne tako davno donosila i deklaracije, i rezolucije i plan za političko rešenje sadašnje situacije na Kosovu i Metohiji. SRS se radovala postignutom jedinstvu između svih političkih stranaka u ovom parlamentu i živeli smo jedno vreme u iluziji da sve stranke koje su učestvovale u donošenju ovog plana zaista misle da se konkretno radi na zaštiti Srba na Kosovu i Metohiji. Međutim, podnošenje ovog predloga zakona definitivno nas je uverilo da je za većinu stranaka, a u svakom slučaju za stranke koje čine vladajuću većinu, to samo bila jedna manifestacija, jedan politički marketing, jer kako drugačije objasniti činjenicu da Republika Srbija ne preduzima ni ono što samo od nas zavisi. Mi razumemo obrazloženja da se najveći deo plana koji je ovde usvojen ne može realizovati bez saglasnosti, odnosno razumevanja tzv. međunarodne zajednice, ali ovo što smo mi predložili zavisi isključivo i samo od nas. Tu ne stoječak ni argumenti da država Srbija nije trenutno u ekonomskoj situaciji da ovaj zakon donese i primeni, zato što se radi o relativno malim sredstvima, pogotovo u svetlu onoga što vladajuća većina olako uvodi kao nova poreska i fiskalna opterećenja građana. Ako već niste prihvatili naš predlog zakona, nije nam jasno zbog čega makar ovo ključno rešenje iz našeg predloga zakona niste ugradili u ovaj vaš predlog zakona. Čuo sam mišljenja na nadležnom odboru u smislu - i da smo doneli, odnosno i da prihvatimo donošenje jednog ovakvog rešenja, da bi to možda Ustavni sud odbacio kao neustavno, jer time ko bajagi pomoću ovog zakona uvodimo nejednak status građana Srbije pred zakonom. To svakako ne stoji. Imamo primer da je ova ista skupština usvojila izmene i dopune Zakona o izboru narodnih poslanika, gde je uveden tzv. princip pozitivne diskriminacije za nacionalne manjine. Sigurno je da bi taj pojampozitivne diskriminacije ovde imao puno opravdanje. Što se tiče onoga čega u zakonu ima, takođe se mogu kritikovati pojedina rešenja. Mislim da je loše što i ovaj predlog zakona uvodi još jednu državnu instituciju u naš sistem. Naime, ovaj predlog zakona predviđa formiranje zavoda za socijalnu zaštitu. Sredstva za formiranje i rad zavoda se obezbeđuju iz budžeta Republike Srbije. Šta će ovaj zavod za socijalnu zaštitu da radi? On će pratiti i proučavati socijalne pojave i probleme, izrađivati analize i izveštaje o stanju u oblasti socijalne zaštite, pratiće i proučavaće rad službi socijalne zaštite, vršiće nadzor nad stručnim radom ustanova socijalne zaštite, organizovaće stručna usavršavanja stručnih radnika itd, a sve ove poslove danas obavlja, odnosno organizuje nadležno ministarstvo. Dakle, ono što imamo u mnoštvu predloženih ili tek usvojenih zakona ponavlja se i ovde, samo je umesto naziva "agencija" upotrebljen drugi naziv, valjda da bi se na neki način amortizovalo rastuće nezadovoljstvo u narodu zato što država pribegava formiranju sve većeg broja ovakvih institucija. Naravno da se i ovo rešenje može braniti na mnogo načina, ali ono što je nesporno, to je da u današnje vreme zaista ne treba pribegavati osnivanju novih ustanova, a pogotovo u vreme kada se svakog dana zatvaraju fabrike; država koja u vreme kada se fabrike zatvaraju otvara budžetske ustanove zaista nema dobru perspektivu. Još nešto je ovim zakonom predviđeno, što je ministar u svom kratkom obrazloženju propustio da kaže, a to je - daju se nova ovlašćenja Vladi Republike Srbijeda može obezbeđivati jednokratnu novčanu pomoć u slučajevima izuzetnog ugrožavanja životnog standarda velikog broja građana, kako bi se efikasnije reagovalo na zaštiti građana u tim okolnostima. Kada se pročita ovakva formulacija površno, reklo bi se da tu niko ništa ne može imati protiv. Međutim, ovde se ne radi o tome da će se u izuzetnim situacijama konkretnim pojedincima priskočiti u pomoć sredstvima iz budžeta posebno namenjenim za te svrhe. Ne, ovde se radi da će se jednokratna novčana pomoć dodeljivati u slučajevima ugrožavanja životnog standarda velikog broja građana. Šta to u praksi znači? To u praksi znači da će od sada, odnosno od stupanja na snagu ovo zakona Vlada jednokratnom novčanom pomoći da amortizuje velike socijalne nemireu konkretnim pojedinim situacijama. Primera radi, ako dođe do blokade ključnih saobraćajnica nezadovoljnih radnika, onda će neki vladin činovnik sa torbom para otići da reši problem za taj dan na tom konkretnom mestu. Sredstva za sprovođenje ovog zakona, kako u predlogu piše, predviđena su u iznosu od 330 miliona dinara za prva tri meseca ove godine. Znači, na godišnjem nivou to je preko milijardu i 300 miliona dinara. Pitamo se odakle taj novac, zato što se ne predviđa rebalans budžeta. Taj novac će se obezbediti po 7. tački ovog dnevnog reda kada stigne na dnevni red povećanje iznosa doprinosa za socijalnu zaštitu. Naime, stope za socijalno osiguranje se povećavaju za 2,2 procentna poena. To je taj nominalni iznos, a istovremeno se predviđa širenje osnovice doprinosa na sve oblike rada i plaćanje doprinosa po osnovu više oblika rada. Recimo, lica koja obavljaju privremene i povremene poslove, ugovor o delu, lica koja ostvaruju prihode po više različitih osnova plaćaće doprinose po svim tim osnovama. Ovde se najbolje vidi na ovom primeru demagogija, kojom se pogotovo ministar finansija služi, a ovih dana je stupio na snagu zakon kojim je ukinut porez na fond zarada od 3,5%. I prilikom donošenja tog zakona i pre neki dan kada je taj zakon počeo da se primenjuje pune su novine naslova kako je došlo do značajnog rasterećenja privrede. S druge strane, na mala vrata, bez medijske pompe, uvećavaju se poreska opterećenja te iste privrede, verovatno u istom, a ako ne i u većem iznosu samo za ovu namenu. Kako će država rešiti problem sa sve većim i većim prilivom potencijalnih korisnika socijalne zaštite? Sam ministar gospodin Lalović,koji je trenutno odsutan, više puta je izašao u javnost sa predviđanjima velikog i masovnog otpuštanja radnika zaposlenih u državnim službama i u privredi. Tu se pravi jedna principijelna greška, stalno se vajkaju da su zatekli preveliku zaposlenost kada su došli na vlast. Ne radi se o prevelikoj zaposlenosti, naprotiv, imamo preveliki broj nezaposlenih, ali radi se o tome da preduzeća sve manje i manje rade i za smanjeni obim posla i taj broj radnika se iskazuje kao višak. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić, a neka se pripremi narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović, tražila je kao ovlašćeni predstavnik posle reč. Izvolite.
Poštovane kolege i koleginice, dozvolite mi da vas na samom početku podsetim da smo u ovoj Skupštini od početka njenog rada, a što iznosi svega nekoliko meseci, usvojili 37 zakona. Zaslugu za ovo snosimo svi mi koji smo za ove zakone glasali, kako skupštinska većina tako i predstavnici opozicionih stranaka koji su glasali za ove zakone. Naravno da postoje opozicione stranke koje su smatrale da nijedan od ovih 37 zakona nije dovoljno dobar da bi ga podržale i to je, naravno, sasvim legitiman politički stav jedne opozicione grupe. Moram priznati da on meni više liči na inat, ali je sasvim moguće da to bude i politički stav, da jednostavno sve što predlaže vladajuća većina nije dovoljno dobro. Sa tim mogu da se složim kao sa mogućnošću. Poslanici G17 plus podržali su ove zakone pre svega zbog toga što su verovali da oni donose dobrobit građanima Srbije. Ovi zakoni uglavnom su se ticali ekonomije ili pravosuđa, ali bez obzira na to, uvek je bilo onih elemenata koje sam lično u njima tražila i veoma često nalazila, a koji su se ticali obezbeđivanja socijalne sigurnosti ili obezbeđivanja nekog minimuma za one građane koji su posebno pogođeni siromaštvom ili koji nisu u stanju da sami o sebi brinu. Tu pre svega mislim na decu, žene, starije i nemoćne, na osobe sa invaliditetom, na decu sa posebnim potrebama, na izbegla i raseljena lica. Sada je pred nama jedan zakon koji se bavi upravo ovim kategorijama našeg stanovništva. To je zakon koji uređuje oblast socijalne zaštite. U potpunosti mogu da se složim sa činjenicom da socijalna zaštita u našoj zemlji ne funkcioniše najbolje i da je ovaj zakon još uvek daleko od toga da je učini savršenom. Verujem da ćemo se svi složiti sa činjenicom da u jednoj siromašnoj zemlji, u jednoj politički nestabilnoj zemlji nije lako dostići zavidan nivo socijalne sigurnosti. To je ono što stoji kao činjenica. Mogu takođe da se složim i uvažavam stav da je u nekom prethodnom periodu možda država odvajala više za građane koji nisu u stanju da se sami o sebi brinu. Podsetiću vas da je u tom periodu devedesetih godina bilo situacija u kojima sam ja, recimo, kao zaposlena u zdravstvu, sa visokim obrazovanjem, zarađivala toliko da sam mogla kupiti tri jaja za svoju platu. To verovatno znači da su oni koji su imali 50% od te moje zarade možda mogli kupiti jedno i po jaje, što je možda moglo obezbediti njima izvestan nivo socijalne sigurnosti. No, zašto mi podržavamo ovaj zakon? Pre svega, podržavamo ga zato što verujemo da on u znatno većoj meri ovim rešenjima koja nudi obezbeđuje tu socijalnu sigurnost. Zašto? Već su kolege pre mene, i gospodin ministar, istakli da je ono što je najvažnije u ovom zakonu upravo činjenica da on izjednačuje ovaj minimalni nivo socijalne sigurnosti za sve građane naše zemlje. Već sam više puta rekla da dolazim iz posebno siromašnog kraja, pa ću vam reći, recimo, da je prosečna zarada u opštini Lebane 5.456 dinara, što je svakako mnogo manje nego u nekim opštinama u kojima ona ide i do iznosa od 26.000 dinara. U tom smislu, ovaj zakon doneće boljitak onim ljudima koji žive ispod nivoa prosečnih zarada, a čuli smo da postoje 122 takve opštine, što znači da će velikom broju porodica u Srbiji putem ovih odredaba zakona biti omogućeno da imaju prava na materijalnu pomoć od države. Takođe želim da kažem da veoma važnim odredbama zakona smatram one koje se tiču člana 12. i 13, koje se odnose na tuđu negu i pomoć. Naime, radeći u zdravstvenom centru, u komisiji za razvrstavanje dece koja imaju teškoće u razvoju, tokom svog dvadesetogodišnjeg radnog staža sam imala prilike da više stotina sati razgovaram sa roditeljima dece koja nisu u stanju da se sama o sebi staraju, odnosno dece koja spadaju u kategoriju teško ili teže ometenih, znači, u one kategorije koje ostvaruju pravo na tuđu negu i pomoć. Naravno da je obim njihovih problema takav da i mnogo više vremena ne bi bilo dovoljno da zastupam njihove stavove i objasnim sve njihove probleme. Naravno da su oni prinuđeni da se sa mnogim od ovih problema bore sami, ali činjenica je da država ima obavezu da im u ovome pomogne i činjenica je da moramo stalno da ulažemo dodatne napore da ovim ljudima pomognemo. Naravno da dok god je naša država siromašna, ona neće biti u prilici da im u punoj meri izađe u susret i pomogne. Moram da vas podsetim da u svetu postoje i neke bogate države koje na veoma loš način brinu o ljudima kojima je potrebna socijalna zaštita i da bogatstvo ili ekonomski razvoj, sami po sebi, ne znače i dovoljno dobar sistem socijalne zaštite u jednoj zemlji. Zbog toga mi svi stalno moramo da ulažemo napore da u procesu ekonomskog i privrednog razvoja naše zemlje dodatno brinemo o ovim kategorijama građana. Želim da kažem da je ova razlika koja će sada postojati u iznosu tuđe nege i pomoći, sa 2.300 na 4.000 dinara, znači razlika od 1.700 dinara mesečno, ma koliko ona nama izgledala beznačajna, značajno promeniti materijalni status ovih ljudi ili će bar psihološki doprineti da njihovo dostojanstvo bude na malo višem nivou. Što se mene lično tiče, da ovaj zakon sadrži samo ovu odredbu, za njega bih glasala i ne bih dozvolila sebi da bilo kakav politički stav ošteti, makar za narednih nekoliko meseci, ove ljude kojima je pomoć neophodna. Takođe, ono što smatram posebno važnim u ovom zakonu, to je pitanje uređenja hraniteljstva. Moram da vam kažem da uprkos tome što mi često volimo za sebe da kažemo da smo veoma humano društvo i društvo koje jako puno brine o deci, nažalost, briga o deci nije nešto čime možemo posebno da se u ovoj državi pohvalimo. Nadam se da ćemo o ovome više govoriti kada budemo govorili o zakonu koji uređuje porodične odnose. Sada želim da vam kažem da, nažalost, veliki broj dece u našoj zemlji nema roditeljsko staranje ili nema adekvatno roditeljsko staranje. Ovakva deca su, nažalost, prepuštena sama sebi i ulici. Država na jako loš način brine o ovoj deci, između ostalog, naravno, zato što je siromašna, ali rekla bih, ne samo zato. Jedna od najboljih mogućnosti da se ovoj deci pomogne jeste podsticanje institucije hraniteljstva u našoj zemlji. Najbolji način je da ova deca budu smeštena ne u institucije, nego u hraniteljske porodice. Do sada ovo pitanje nije bilo najbolje regulisano. Moram da kažem da su se za hraniteljske porodice uglavnom prijavljivali oni ljudi koji su izuzetno humani, koji su uglavnom na dobar način o ovoj deci brinuli, ali to ne sme biti prepušteno slučaju, ne sme biti prepušteno ničijoj dobroj volji. Jednostavno, ovo je nešto o čemu država mora da brine. Sada prvi put u ovom zakonu imamo rešenja koja govore o tome da država počinje na dobar način da brine o tome, a to je činjenica da će hraniteljske porodice dobiti značajno više sredstava za brigu o ovoj deci, da će biti ograničen broj dece koja mogu da budu u jednoj hraniteljskoj porodici smeštena, da će te hraniteljske porodice proći posebnu obuku koja će im omogućiti da na adekvatan način brinu o deci koju preuzmu na staranje. Na kraju, država će ovim ljudima obezbediti i adekvatne penzije. Oni će ući u sistem brige o njihovim penzijama. Želim da spomenem još jedan važan deo ovog zakona, a to je onaj koji se tiče učešća korisnika u sistemu odlučivanja o socijalnoj zaštiti. Dakle, korisnici sada postaju akteri politike i rada ustanova socijalne zaštite. Kao članovi upravnog odbora, korisnici će naći svoje mesto u sistemu odlučivanja o sebi samima. To je nešto što je, čini mi se, najlogičnije. Takođe, smatramo da je dobro što se osniva zavod za socijalnu zaštitu. To nije ni nalik bilo kakvoj agenciji. Zavod za socijalnu zaštitu je nešto što imamo i u sistemu obrazovanja, i u sistemu zdravstva i najlogičnije je da postoji i u sistemu socijalne zaštite, kao institucija koja će doprineti unapređenju ovog sistema i znatno boljoj politici socijalne zaštite koju naša država treba da vodi. To je institucija koja će vršiti stručni nadzor nad institucijama socijalne zaštite i najlogičnije je da ona u ovoj zemlji postoji, ukoliko želimo da se hvalimo time da smo zemlja koja brine o socijalno ugroženom stanovništvu. Ovo su najznačajnije tačke zakona zbog kojih će G17 plus ovaj zakon podržati. Želim da sa vama podelim i jedno uverenje koje mi u G17 plus imamo. Naime, mi smatramo da se snaga države ne meri ni njenom ekonomskom moći, ni njenom vojnom moći, niti snagom koju ona ima u politici. Snaga države se meri snagom njenog najslabijeg građanina i u tom smislu, u naporu da ove građane osnažimo, mi ćemo glasati za ovaj zakon.
Reč ima ovlašćeni predstavnik DS, narodna poslanica Leila Ruždić-Trifunović.
Poštovano predsedništvo, poštovane koleginice i kolege, mislila sam da počnem izlaganje rečenicom da je jako dobro da se ovaj zakon našao pred poslanicima. Međutim, moja koleginica koja je prethodno govorila dala mi je šlagvort za jednu primedbu koju ne mogu da odolim a da ne kažem. Doneli su 37 zakona, od kojih nije ni pet zakona, sve su ostalo izmene i dopune, a zakoni su uglavnom projekti koje je uradila prethodna vlada. Moram da kažem da bi Vlada iz prethodnog saziva bila jako zadovoljna da je zatekla projekte u ministarstvima kakve ste vi zatekli i da je mogla da ih koristi. Nažalost, ona je morala da krene iz podruma reformi. Ja bih ipak da se osvrnem na ovaj zakon o socijalnoj zašiti za koji mislim da je jako dobro što se našao u skupštinskoj proceduri, jer obezbeđuje socijalnu sigurnost građana, utvrđujući jednak minimum za sve građane u Srbiji, ali daje opštinama prema njihovim materijalnim mogućnostima da svojim građanima pomognu. Poslanička grupa Demokratske stranke glasaće za zakon. Mi skoro uopšte nemamo primedaba na njega, jer, kao što sam malopre rekla, ponuđeni predlog zakona je skoro istovetan zakonu koji je prethodna vlada predala u skupštinsku proceduru i koji se sada nalazi u arhivi Skupštine, ali koji nije uspeo da dođe za vreme tog mandata u skupštinsku proceduru, odnosno pred nas poslanike. Međutim, imamo jednu zamerku na zakon. Prosto mislimo da bi bilo bolje rešenje koje je bilo u prethodnom predlogu, a ono se odnosi na hraniteljstvo. Ministar je podvukao kao veliku zaslugu, jednu od zasluga, to što se hraniteljstvo našlo u novom zakonu. Naravno, to u svakom slučaju pozdravljamo. Međutim, iz člana 16. je izbačena mogućnost članu hraniteljske porodice zaključivanja ugovora o radu za obavljanje poslova van radnog mesta poslodavca. U predlogu prošle vlade, u predlogu zakona, član porodice koji je osposobljen da bude hranitelj imao je mogućnost zasnivanja radnog odnosa, što je u skladu sa Zakonom o radu. Naravno, on je imao mogućnost, što ne znači da je morao. To je razlog zašto mislimo da je to rešenje moglo da ostane, jer na takav način bi status hranitelja bio na neki način poboljšan za ljude koji nemaju zaposlenje, a na taj način bi imali mogućnost da ono penzijsko osiguranje koje im je dato ovim zakonom, što naravno pozdravljamo, kroz svoj rad na neki način zarade. Mislimo da bi se na taj način unapredio ovaj oblik zaštite i u svakom slučaju bi bio mnogo bolje rešenje za decu bez roditeljskog staranja. Nažalost, zbog skidanja hitnog postupka, kako je u početku zakon predat u skupštinsku proceduru, nismo imali mogućnost da uložimo amandmane, a mislili smo da stavimo amandman upravo na ovaj član 16, tako da bismo na taj način pokušali da zadržimo rešenje iz prethodnog predloga. Kako sam već ranije kazala, s obzirom na to da je zakon naš predlog zakona, poslanička grupa Demokratske stranke će glasati za ovaj zakon.
Vi se javljate za repliku? Izvolite.
Zahvaljujem na ispravkama koje je koleginica dala, ali želim da kažem samo jedno. Ono što sam rekla, čini mi se, pre dva dana, zakoni, a posebno zakon o socijalnoj zaštiti ne treba da bude prilika za stranačka nadmudrivanja. Apsolutno je nevažno ko je zakon pisao. Za mene je važno koji su zakoni dobri i koji zakoni mogu da budu usvojeni. U tom smislu ja sam već na samom početku podržala napore i opozicione stranke kojoj koleginica pripada zbog toga što je podržala jedan broj zakona za koje je smatrala da su dobri i smatram da će to i dalje raditi sve poslaničke grupe u ovom parlamentu. Ono što je za naše građane važno, to je da usvajamo dobra zakonska rešenja, dobre dopune zakonskih rešenja ili ma kako se one zvale, ali u svakom slučaju smatram nebitnim koji je stručnjak, imenom i prezimenom, pisao neki zakon. Važno je da li postoji politička volja da ti zakoni budu usvojeni.
Reč ima narodni poslanik Ivan Radić, a neka se pripremi narodni poslanik Predrag Mijailović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana. Kao poslanik SRS, daću par načelnih primedaba na ovaj zakon iz kojih se vidi da ima određenih nedorečenosti i određenih praznina u ovom zakonu. Već u članu 1. vidi se prvi nedostatak ovog zakona, u kome se kaže da troškove postupka za ostvarivanje prava iz ovog zakona ne snose građani ako ovim zakonom nije drugačije utvrđeno. Moje mišljenje je da se ne može očekivati da troškove postupka za ostvarivanje prava iz ovog zakona mogu snositi korisnici tog prava, znači ovde se radi zapravo o jednoj nelogičnosti i smatram da ovu grešku treba ispraviti i upravo je poslanički klub SRS podneo amandman što se toga tiče. Dalje, kolega Nedeljković je u svom izlaganju izneo jednu vrlo bitnu stavku, a radi se o srpskom narodu koji danas zaista teško živi na području Kosova i Metohije. Mišljenje poslaničke grupe SRS je da je ovim zakonom trebalo obuhvatiti taj narod koji zaista živi u izuzetno teškim uslovima, koji je pod neprekidnom opsadom i šikaniranjem šiptarskih terorista. Ovde se zapravo radi o jednom od najvitalnijih nacionalnih interesa, jer su zapravo ti ljudi koji danas žive na Kosovu i Metohiji garant kakve-takve nade da će se Kosovo i Metohija vratiti u sastav Srbije. Mišljenje Srpske radikalne stranke jeste da je tim ljudima trebalo omogućiti iz budžeta Republike Srbije jedan vid pomoći. Svesni smo situacije, da je teško vreme i da možda nije moguće da se novčana pomoć obezbedi svima, ali je moglo da se nađe za toliko da se porodicama koje žive na Kosovu i Metohiji, ako ne ostvaruju prihode ili žive ispod nivoa socijalne zaštite, omogući jedna vrsta pomoći. Jer, znate, ukoliko više ne bude Srba na Kosovu i Metohiji, onda možemo reći da više Kosova nema u sastavu Srbije. Sledeća zamerka koju imam da uputim ovom predlogu zakona je na član 5, a koji se odnosi na član 12. Ponovo dolazi do jedne nelogičnosti. Kaže se da pravo na materijalno obezbeđenje ima pojedinac, odnosno porodica koja nema prihode ili ima manji prihod od minimalnog nivoa socijalne sigurnosti. Ne razumem šta znači minimalni nivo socijalne sigurnosti. Koji su to kriterijumi na osnovu kojih se utvrđuje nivo socijalne sigurnosti, da li je on minimalan, srednji ili maksimalan, i ko je taj koji utvrđuje nivo socijalne sigurnosti? Dalje, na član 13. predloženog zakona koji se odnosi na član 25. osnovnog teksta u kome se kaže - dodatak za pomoć i negu drugog lica utvrđuje se u nominalnom mesečnom iznosu. Drugi stav kaže da mesečni iznos dodatka iz stava 1. ovog člana za septembar 2004. godine iznosi 4.000 dinara, a zatim se u petom stavu ovoga člana iznosi da nominalne mesečne iznose dodatka za pomoć i negu drugog lica, zaokružene u dinarima, u skladu sa stavovima 2. i 4. ovog člana, utvrđuje ministar nadležan za socijalna pitanja. Prema mišljenju poslaničke grupe SRS potrebno je da parametri za socijalna davanja budu praćeni prosečnom zaradom, a ne indeksom troškova života ili paušalnom ocenom i procenom nadležnog ministra. Ovde se radi o jednoj koncepcijskoj razlici između predloga ovog zakona i zakona kako ga vidi SRS. Kao što je jedan od prethodnika rekao, poslanički klub SRS je još 2. aprila ove godine podneo Narodnoj skupštini predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o socijalnoj zaštiti, koji nije uzet u pretres. Smatramo da je to bio dosta kvalitetan predlog zakona. Što se tiče ovog predloga zakona, SRS je pokušala, podnoseći određeni broj amandmana na članove ovog zakona, da ga bitno popravi, izmeni i ja apelujem na skupštinsku većinu da te predložene amandmane prihvati. Ono što sam još hteo da kažem, a direktno je vezano za socijalnu zaštitu i posebno obezbeđenje socijalne sigurnosti građana, jeste sledeće. U gradu iz koga dolazim, u Jagodini, postoji jedno preduzeće, a to je društveno preduzeće za profesionalno osposobljavanje i zapošljavanje invalidnih lica i zove se "Oprema". Inače se bavim proizvodnjom kancelarijskog nameštaja. Radi se o društvenom preduzeću koje danas zapošljava 139 radnika, od čega je više od 60% invalidnih i retardiranih lica. Problem u vezi sa tim preduzećem je sledeći. Naime, došao sam do određenih saznanja da je u prethodnom periodu, pa čak i pre formiranja ove nove vlade, resorno ministarstvo uplatilo ovom preduzeću 7.200 dinara po invalidnom zaposlenom na ime neke vrste pomoći, poboljšanja uslova rada ili nabavke određenih mašina i repromaterijala koji su im potrebni. Problem je u tome što zaposleni u tom preduzeću nisu ni prebijene pare dobili od tog novca, a poslednji lični dohodak primili su za mesec oktobar 2002. godine. Ja sam, kao narodni poslanik, 7. aprila ove godine uputio jedan dopis skupštinskom Odboru za rad, boračka i socijalna pitanja sa molbom da se obrati nadležnom ministarstvu i samo proveri da li su ta sredstva uplaćena navedenoj firmi, sa kojom namenom i da li su ta sredstva namenski trošena ili su završila ko zna gde, da ne kažem u džepovima rukovodeće strukture. Inače, zaposleni u tom preduzeću žive ispod svakog nivoa. Ono što imaju, to je jedan obrok dnevno, koji veliki broj njih odnese kući kako bi svojoj deci obezbedili makar taj jedan obrok. Kao što sam rekao, u tom preduzeću rade invalidna i retardirana lica koja nisu ni svesna svog iskorišćavanja i vrlo često se nalaze pod pretnjom i šikaniranjem direktora Mitra Pavlovića. Ja ću vam samo pokazati platni spisak jednog od radnika te firme, na kome u dnu piše da je lični dohodak, odnosno plata poslovna tajna ustanove i da za odavanje poslovne tajne ustanove sledi momentalni otkaz. Pitam ko je taj ko može ovako da preti radnicima koji više od dve godine nisu primili plate. Ko je taj ko može da kaže radnicima da ne smeju da pričaju kolika im je plata, da moraju da kažu da su zadovoljni, da moraju da kažu da nisu gladni i da imaju od čega da održavaju i izdržavaju svoju porodicu i svoju decu. Zaista, jedna neverovatna stvar i prosto nisam mogao da verujem kada je ovo došlo do mene. Ovo nije jedini slučaj, sticajem okolnosti da sam ja iz Jagodine, pa sam upoznat sa time. U "Kuriru" od 29. marta 2004. godine imali smo jedan tekst u kome kaže da je asocijacija samostalnih i nezavisnih sindikata uzimala pare od invalida. Znači, radi se o potpuno istoj problematici, vezano za preduzeće "Šumadija" iz Kragujevca. Vi znate da je tadašnji ministar bio Dragan Milovanović. Mene čudi što ovaj odgovor koji sam tražio da dođe do mene od strane skupštinskog odbora nije došao. Mnogo slično radite, a kako radite, tako prolazite i na izborima.
Reč ima narodni poslanik Predrag Mijailović, a neka se pripremi narodni poslanik Nikola Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, DSS će podržati i glasati za izmene i dopune Zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana. Da li je neka vlast narodna ili nije i koliko ta vlast misli o najugroženijoj kategoriji stanovnika ogleda se baš preko ovoga zakona. Po pravilu, ova ugrožena kategorija stanovnika ima i svoje specifične probleme, oni najčešće i obolevaju. Kao lekar znam da vrlo često ta kategorija stanovnika oboljeva od raznih zaraznih bolesti, naročito je u poslednje vreme povećan broj obolelih od tuberkuloze. Zato DSS kao narodna i državotvorna stranka podržava ovaj zakon, ne samo da se donese u Skupštini, već da može praktično i da se primeni. Zakon koji se menja nije bio loš, ali ovaj koji sada predlažemo je mnogo bolji. Zato ubuduće i treba tako da se radi u Skupštini, da se prethodni zakoni menjaju, ali na dobrobit građana. Nadam se da će ova vlada i ovaj parlament češće imati pred sobom takve zakone, kao što je i do sada to Vlada činila u prethodnih 37 zakona. Šta se to menja u ovom zakonu, zbog čega DSS podržava ovaj zakon? Vrlo smo precizno gledali i razmišljali šta je to dobro. Mogu da vam kažem da su mnoge stvari ovde bolje nego što su bile. Recimo, izmenama i dopunama prethodnog zakona u članovima 3, 4. i 5. predloženo je da se nivo socijalne sigurnosti ne određuje u procentualnom iznosu od prosečne zarade ostvarene u opštini, već u procentualnom iznosu od prosečne zarade u Republici. Ovom izmenom i dopunom zakona postiže se uspostavljanje jedinstvenog nivoa socijalne zaštite na nivou Republike Srbije, što nije bio slučaj sa prethodnim zakonom. U prethodnom zakonu su bili oštećeni najugroženiji građani u 122 opštine. U te 122 opštine spada i Užice i sve ostale opštine u užičkom kraju, odnosno u Zlatiborskom okrugu. Ovom izmenom i dopunom zakona i 13.000 porodica stiče pravo da primaju socijalnu pomoć. Povećava se nivo socijalne zaštite dva do tri puta u opštinama koje su ranije bile u nepovoljnom položaju. Ovim se jasno pokazuje da je Vlada Srbije odgovorna vlada, prema narodu i prema najugroženijoj kategoriji stanovnika. Da Vlada ozbiljno misli i o najugroženijoj kategoriji stanovnika vidi se po tome što se u izmeni i dopuni Zakona nivo socijalne zaštite podiže na najviši nivo; u momentu početka primene ovog zakona, 01. 09. 2004. godine, nivo socijalne sigurnosti će se izračunavati prema prosečnoj zaradi ostvarenoj u Republici u drugom kvartalu 2004. godine, što u svakom slučaju povećava finansijsku pomoć socijalno nezbrinutim osobama. Menja se i način usklađivanja socijalne zaštite, ne prema rastu zarada, što je ranije bilo, već prema rastu troškova života, što je u svakom slučaju realnije i povoljnije za socijalno nezbrinute osobe. U članu 12. i 13. predlaže se da nadoknada za pomoć i negu drugim licima bude povećana skoro dva puta. Šta se ovim postiže? Motivisaće se porodice da zadrže lica u porodicama, što je humanije, i ta lica kojima je potrebna tuđa pomoć i nega to i žele, a u isto vreme postiže se drugi ekonomski momenat, jer se ovim smanjuje potrošnja iz budžeta, odnosno izdavanje za socijalno nezbrinuta lica kojima je potrebna tuđa pomoć i nega. Ovo je jedan vid razmišljanja DSS-a i Vlade, da mora da bude narodna vlada, a u isto vreme i državotvorna, damisli o državi i budžetu, da se pare ne rasipaju. Mi u DSS takođe smatramo da se ovim zakonom neće sve rešiti i da on nije idealan, ali nadamo se da ćemo u budućnosti, čim se steknu ekonomski uslovi, predložiti izmenu i dopunu ovog zakona i da će se to desiti u toku vladavine ove vlade, možda za godinu ili dve. U Vladi je procenjeno da se ovaj zakon može doneti, da se ekonomski može pokriti; a da li će to biti samo laža za socijalno neosigurana lica ili stvarnost - pokazuje se da je Vlada u pravom momentu donela ovaj predlog izmena i dopuna zakona. Šta se to desilo ovih dana? Ovih dana imamo dva velika ekonomska iskoraka, što smo zemlju Srbiju oslobodili za milijardu i 600 miliona dolara ili evra, preko poverilaca Londonskog kluba. Da je to bilo u prethodnim vladama, o tome bi televizije brujale po 15 dana. Vlada je tu da radi za narod, ne da se pokazuje svaki dan šta je uradila. Gospodo narodni poslanici, da li ste uopšte, osim jedne male note, pročitali u sredstvima javnog informisanja da je u pregovorima sa ruskom vladom gospodin Vojislav Koštunica napravio veliki ekonomski pomak, odnosno rešio mnoge dugove i potraživanja između Republike Srbije i Ruske Federacije. Da je u prethodnoj vladi neko to uradio, ne bismo mogli da zatvorimo 15 dana televizore, ne bi se ni o čemu drugom govorilo, samo o tome. Dame i gospodo narodni poslanici, ova vlada i DSS ne misli da samo socijalno ugroženim licima daje pomoć, već onima kojima je potrebna, a u isto vreme smatra da treba da ih bude što manje u ovoj zemlji. Zato će svakom sposobnom licu koje je socijalno ugroženo dati pomoć za prekvalifikaciju i samim tim pomoći da nađe novo radno mesto. To je pravo ekonomsko razmišljanje i prava pomoć ugroženim licima. Nadam se da ćemo ubuduće donositi ovakve zakone i da nema nijednog čoveka ovde u parlamentu koji će glasati protiv ovog zakona. Bićemo srećni kada budemo na svetskom nivou i kada ne budemo imali ljude kojima treba socijalna pomoć i nega. U tom pravcu, braćo i sestre, moramo raditi svi u ovoj zemlji Srbiji.
Hvala narodnom poslaniku Predragu Mijailoviću. Reč ima narodni poslanik Nikola Todorović, a neka se pripremi Rajko Baralić. Da li je Nikola Todorović tu? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a neka se pripremi narodni poslanik Radiša Ilić.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, srećna je ona država koja stvori takav ekonomski ambijent da je najmanji mogući broj građana u stanju socijalne potrebe. Ako se broj lica iz ove kategorije povećava, onda to jeste ili može da bude indikator da su se ekonomski uslovi u jednoj zemlji pogoršali, da je pogoršan standard. Može da znači i drugo, da je država odrešila kesu, pomerila cenzus i na taj način obezbedila jednom broju građana da iskoristi ovo pravo, da pomogne svoj socijalno-ekonomski status i položaj. Vlada je odgovorna da stvara takav ambijent, da povećava broj radnih mesta, da povećava ukupna primanja u porodici. Jer na taj način članovi tih porodica, građani jedne države, žive od svog rada, a ne od onoga što danas jeste predmet ovog zakona koji je ovde na dnevnom redu u parlamentu. Raniji period u našoj zemlji karakterisali su tzv. socijalistički profesionalni odnosi, a glavno obeležje tih odnosa je bio princip tzv. uzajamne socijalističke solidarnosti. Promenjen je društveno-ekonomski sistem u zemlji, promenjeni su kriterijumi, struktura vlasništva, odnos prema vlasništvu i država ima obavezu da u procesu koji se naziva tranzicija pokuša da građanima koji su ostali bez posla i koji imaju druge potrebe, o kojima su danas govorile uvažene kolege i koleginice, pomogne da taj period prebrode lakše, jer sami očigledno ne bi bili u stanju. Što se tiče onih koji su vlasnici preduzeća, koji raspolažu velikim kapitalom, njihov interes je, a to je interes države i građana, da se stvaraju uslovi, da se stvori ambijent da oni lakše posluju i da zapošljavaju nove ljude. Ukoliko to nije moguće, država onda mora da im uzme kroz povećane stope poreza ili doprinosa. Ovo prvo je bolje i za državu i za građane i za ljude koji imaju takve potrebe. Ja ovde predstavljam socijaliste Moravičkog okruga, Čačka, Ivanjice, Gornjeg Milanovca i Lučana i sve građane tog okruga. Ovde je Ivanjica apostrofirana kao opština u kojoj je najniža prosečna zarada u Srbiji, oko 4.000 dinara. Ovde su već govorili gospodin ministar i kolege narodni poslanici da se izjednačavanjem cenzusa praktično korisnici svih ovih prava u 122 opštine u Srbiji dovode u jednak položaj. To i jeste jedan od razloga zbog kojih bi valjalo podržati izmene i dopune ovog zakona; takođe i ovih nekoliko elemenata, o kojima je ovde bilo reči, odnosno 13 hiljada novih porodica, status hraniteljskih porodica itd. Iskoristiću ovu priliku i prisutnost gospodina ministra da ukažem na jedan problem koji je prisutan. Po treći put to radim u dva mandata u ovom parlamentu. Pokušavam da decu poljoprivrednika čiji su roditelji umrli, jedan ili oba roditelja, izjednačim sa pravima dece čiji su roditelji umrli a bili su u radnom odnosu. Molim vas za trenutak pažnje, veoma ću kratko ukazati na nekoliko pitanja. Selo je u Srbiji u proteklih nekoliko godina, ili nekoliko decenija, kako god uzmemo, podnelo strahovit teret u raznim reformama. Kada su izborne kampanje, kada se pišu politički programi, kada se ljudi kandiduju za razne nivoe vlasti, odlaze kod srpskih domaćina, kako se to kaže, slikaju se na njihovim imanjima, posećuju njihove farme, govore da će koliko sutra za njih nastupiti bolje vreme, a kada sve to prođe uglavnom sve ostane kao što je i bilo. Kad ste dete seljaka, pa nemate roditelje, onda ste potpuno okrenuti samo dobroj volji vaših rođaka i ekonomskoj snazi vašeg domaćinstva, koje ne mora ništa da znači, jer kada, recimo, umre otac, obično se zaparloži imanje, poraste kupina i pavit po bogazima, padnu plotovi. Obično se to događa u podeli imovine. Oni koji su ranije od te imovine školovani uzmu svoje delove, pa onda ta deca bez roditelja, po definiciji, isplaćuju svoje tetke ili stričeve, a oni praktično ne samo da stoje na mestu gde su bili, već svoju egzistenciju i položaj svog domaćinstva dovedu u nemoguću situaciju. U ime svih onih kojima je bila velika i rumena pekmezara na velikom odmoru, ali nisu mogli da je kupe, koji su školu završili u tuđim pantalonama, koji su svaki put kada je neko pomenuo reč otac ili majka imali strašnu asocijaciju, molim vas da podržite ovo za šta se ovde zalažem, a zalažem se da deca seljaka čiji su roditelji umrli imaju nivo materijalnog obezbeđenja dok im traje redovno školovanje, bez obzira na uslove koje propisuje zakon u članovima 7, 8. i 9. Dakle, da nema onog uslova koji moraju da ispune svi ostali. Zašto je to važno? Ovo nije samo doprinos da se pomogne toj deci u materijalnom smislu. To je vrlo konkretan doprinos da se oni, tako maleni i tako osiroćeni, izbore za svoje dostojanstvo, koje je često i svakodnevno ugrožavano, koje ih formira kao posebne ličnosti. Oni su obeleženi za čitav život. Njihova borba je mnogo teža i mnogo neizvesnija od onih koji imaju pravo na porodičnu penziju kada nemaju jednog ili oba roditelja. Mogao bih da o tome govorim dugo. Verujem da ste me razumeli i verujem da ćete me podržati. Ovo nema nikakve veze sa političkim strankama. Ovo nema nikakve veze sa političkim programom nijedne stranke. Ovo ima veze sa jednom iskrenom željom da neko ko je prošao ceo ovaj put koji vam danas ovde izlažem pomogne onima koji bi mogli biti ili jesu u takvoj situaciji. Zahvaljujem što ste me saslušali. Gospođa Gordana Matković je odbila ovo da uradi. O njoj sam imao najviše moguće mišljenje. Ona je bila jedan od onih ministara u prošloj vladi čije sam napore podržavao, ali nije razumela ovo o čemu sam govorio. Vas molim, gospodine ministre, da izučite, ako ne može na ovaj način, i pokažete da jesmo ljudi koji su odgovorni, koji su dostojni onih koje ovde predstavljam u ime svih tih malih devojčica i dečaka u Srbiji koji imaju taj problem o kome ja danas ovde govorim. Čovek u životu jedino ne može da se suoči sa tužnim pogledom tuđe ili vlastite dece. Sve drugo može da podnese. Za taj pogled danas molim podršku i molim da, kada dođemo do amandmana, podržite amandman koji sam ja definisao kao amandman 3a. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić, a neka se pripremi Ivana Kovačević.
Dame i gospodo narodni poslanici, dolazim iz Pomoravskog okruga, tačnije iz Paraćina, grada u kome je 2000. godine bilo 12 hiljada zaposlenih, a tri godine posle vlasti DOS-a, vlasti u kojoj je na neki način učestvovala i partija aktuelnog ministra, u Paraćinu radi samo 5,5 hiljada ljudi. Eto, to je doprinos bivše vlasti, a verujem da su mnogi od tih šest hiljada radnika danas socijalni slučajevi. Takva situacija je u mnogim gradovima Srbije. Ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama u stvari je pokušaj da se donekle ublaže loši uslovi življenja za određene kategorije stanovništva. Ti loši uslovi su se naročito istakli u poslednje tri godine, kada je došlo do bespoštednog otpuštanja radnika i zatvaranja mnogobrojnih preduzeća. Srpska radikalna stranka je još pre nekoliko meseci takođe podnela predlog zakona o izmenama i dopunama ovog zakona, ali voljom skupštinske većine to nije došlo na skupštinsku raspravu. Malo kasnije ću se vratiti na taj predlog zakona. U članu 9. u pregledu odredbi se kaže da su prava u okviru socijalne zaštite, a za koja se stara Republika Srbija, odnosno nadležno ministarstvo: materijalno obezbeđenje socijalno ugroženih građana, dodatak za pomoć i negu drugih lica, pomoć za osposobljavanje za rad, i neka druga prava, a ja ću se uglavnom osvrnuti na ove tri stavke. Kada je reč o materijalnom obezbeđenju, pored lica koja su teškoj materijalnoj situaciji u centralnoj Srbiji, najteže je Srbima na Kosovu i Metohiji, kojima je neophodna materijalna pomoć kako bi mogli da opstanu i da ostanu na Kosovu, da žive, jer su svakodnevno izloženi svakojakim pritiscima Šiptara, terorista, KFOR-a, raznoraznih međunarodnih organizacija koje se na sve načine trude da proteraju Srbe sa Kosova da bi Kosovo postalo etnički čisto. Ako u budžetu mogu da se nađu sredstva za svakojake agencije, udruženja, organizacije koje imaju neko sumnjivo delovanje, ako mogu da se bacaju državne pare za preskupe i nikom potrebne studije i elaborate, e onda se mora naći novac za srpsku nejač na Kosovu. Treba da nam budu primer mnoge zemlje u svetu koje se izuzetno staraju za svoje sunarodnike koji žive u kriznim područjima, kako bi sačuvale svoj etnički prostor. Kada je reč o pravu na dodatak za pomoć i negu drugih lica i pomoć za osposobljavanje za rad, tu se pre svega misli na lica koja su teško obolela od multiple skleroze, distrofije mišića, paraplegičare, lica rođena sa Daunovim sindromom itd, zatim lica koja su rođena kao invalidi, i na njihove roditelje, odnosno staraoce. U većini gradova u Srbiji postoje udruženja tih obolelih lica. Takvo jedno udruženje je postojalo u Paraćinu, odnosno možda voljom lokalne vlasti više ne postoji. Ta udruženja su se mahom bavila osnivanjem nekih malih radionica ili preduzeća u kojima su se hendikepirana lica okupljala, dolazilo je do neke proizvodnje, bavili su se izradom propagandnog materijala po narudžbini ili izradom ambalaže, a preko tog rada su ostvarivali i deo prihoda koji im je poboljšavao uslove života. Ministarstvo bi trebalo da se potrudi da pomogne takvim udruženjima koja žele na takav način nešto da rade, da se taj rad ne bi usmeravao na entuzijaste i na roditelje te dece koji bi tako nešto želeli da ostvare. Rekao sam već, takvo jedno udruženje danas u Paraćinu više ne postoji, imalo je oko 180 članova, a sada čekaju da ih neko ponovo organizuje da bi mogli sebi da priušte nekakav prihod. Takođe, u opštini Paraćin, tačnije u manastiru Sveta Petka kod Izvora, sestrinstvo manastira se brine za oko 100 štićenica tog doma. Pre svega, želim da napomenem da su to izuzetno teško retardirane osobe sa teškim fizičkim nedostacima. Apelujem na gospodina ministra i ministarstva da iznađu načina da pomognu toj ustanovi, jer oni dobijaju samo jednokratnu budžetsku pomoć SO Paraćin, zatim od nekakvih udruženja koja čuju za ovu situaciju, odnosno šta se dešava u manastiru. Ne bi bilo loše da im se pomogne, pre svega, u nabavci inventara, u određivanju medicinske ekipe koja bi trajno posećivala ovaj dom, jer je i to zaista neophodno. Sestrinstvo ne traži nikakvu platu. Smatraju da je to njihova uloga da pomognu teško obolelima. Na kraju, osvrnuo bih se kratko na odredbe člana 61. i 69b. Po članu 61. korisniku prava na materijalno obezbeđenje iznos obezbeđenja umanjuje se za 50% ukoliko se korisnik nalazi na bolničkom lečenju. S obzirom da svako bolničko lečenje iziskuje povećane troškove, smatramo da je izlišno da u tim situacijama tom korisniku uskraćujemo i tih 50% pomoći koje mu dodeljujemo. Što se tiče člana 69b, gde se reguliše imenovanje, odnosno izbor direktora centra za socijalni rad, koga imenuje opština uz saglasnost ministarstva, znamo da u pojedinim opštinama gde vlast zavisi od svakojakih koalicija dolazi do usaglašavanja pojedinih interesa tih malih stranaka, pa se eto tako nekom nude pojedina direktorska mesta bez stručnosti, bez zvanja, što može da ima dalekosežne posledice na rad tog centra za socijalni rad. Smatram da ćete uvažiti naše predstavke, ali u suštini, ove dopune i izmena Zakona predstavljaju samo ublažavanje svega onoga što se desilo u prethodne tri godine, a to je da danas ljudi izuzetno teško žive, da ima previše ljudi bez posla i da na neki način pokušavaju da sastave kraj sa krajem. Koliko ćete vi u tome uspeti, ostaje da se vidi. Zahvaljujem.
Hvala vama, gospodine Iliću. Reč ima narodni poslanik Ivana Kovačević, a neka se pripremi narodni poslanik Dragoslav Milković.
Koleginice i kolege, pred nama je tekst zakona koji će poslanička grupa G17 plus u potpunosti podržati. Zašto? Pre svega, moram da kažem, zato što je socijalno pravedan. Ne znam koliko vam je poznata činjenica da trenutno u ovoj državi, što smo već i čuli malopre, u 122 opštine građani primaju manju socijalnu pomoć nego što je to u ostale 23 opštine. Sada bih vam dala neke konkretne primere koji će vas možda šokirati, ali ako uporedimo visinu prosečne plate za zadnji kvartal 2003. godine, dobićemo podatak da je socijalna pomoć u Dimitrovgradu ili u Ivanjici iznosila nešto manje od 800 dinara, a za to vreme je u Beogradu, Vršcu, Novom Sadu, Požarevcu iznosila 3.000 dinara po članu porodice. Ta razlika je jako velika. Prema tome, ne vidim razloga zašto se neki poslanici danas bune protiv ovog zakona i zašto neće glasati za njega. Nadam se da će na kraju ipak glasati. Dalje, što se tiče ovog zakona, moram reći da neće građani Beograda, Novog Sada, niti Požarevca primati manje, nego će svi primati isti iznos, što je jako dobro. Ono što je takođe dobro u ovom zakonu jeste uvođenje nadzora. Neki su ovde pominjali da nije dobro osnivati zavod za socijalnu zaštitu, niti bilo kakav nadzor. Pošto sam radila u centru za socijalni rad poznato mi je da je bilo slučajeva gde su građani sasvim neopravdano primali socijalnu pomoć, a za to vreme posedovali kuću ili automobil, jer nije postojao adekvatan nadzor kojim bi se to sprečilo. Osim što će se voditi nadzor nad stručnim radom, sprečiće se i ovakvi pokušaji da se izmanipuliše država, pa će ostati više novca za one kojima je stvarno potrebno. Što se tiče hraniteljstva, mislim da je dobro što su izmenjene neke stvari u ovom zakonu. Sada će biti definisano da iznos primanja za hraniteljicu koja vodi brigu o jednom detetu bude 20% od republičkog proseka plate. Pošto će se na taj iznos uplaćivati i doprinosi, na primer hraniteljica koja u svojoj kući ima troje dece moći će da sakupi dovoljan iznos novca za određeni broj godina, čak i da ostvari penzijski staž. Koleginica iz DS-a je pomenula da sve zakoni koje mi ovde donosimo nismo pisali mi, nego prethodna vlada. Pa, što se tiče ovog zakona, poznato vam je da je prethodno ministarstvo, koje je vodila gospođa Gordana Matković, a koju inače vrlo poštujem, napravilo ovaj predlog zakona još 2002. godine. Zaista se pitam zašto ovaj zakon nije usvojen još 2002. godine. Znate zašto nije usvojen - zato što bivši ministar finansija, gospodin Đelić, nije uspeo da obezbedi sredstva, pa se zato zakon nije ni usvojio, niti se primenjivao. Za razliku od njega, sadašnji ministar finansija gospodin Dinkić tako je koncipirao budžet i već planirao sredstva u budžetu za sprovođenje ovog zakona, a ova skupština je usvojila taj zakon, pa će zbog toga ovaj zakon sada moći da se primenjuje. Naravno da je dobro da mi usvajamo zakone koje je predložila prethodna vlada, jer smatramo da treba nastaviti da se radi na svemu onome što je dobro. Kad smo već kod budžeta, moram reći kako se budžet puni. Budžet se puni tako da svi oni koji su zaposleni, koji privređuju, koji imaju privatne firme uplaćuju porez za taj budžet. Ovih dana smo svedoci da neki pojedinci koji privređuju, koji imaju privatne firme pozivaju na neke humanitarne akcije, govore o nekoj humanosti na delu. Međutim, koristim ovu priliku da ih vrlo dobronamerno pozovem da plate porez, a pogotovo da plate ekstraprofit, pa će onda zaista biti dovoljno para za sve siromašne, za decu bez roditelja, za invalide, za stare i bolesne. Pozivam vas sve još jednom da usvojimo ovaj zakon. Hvala.
Izvolite, kao šef poslaničke grupe, gospodin Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, hteo bih ovde javno i pred poslanicima i pred građanima Srbije da raščistimo neke dileme, pošto obrazloženja Ministarstva govore jedno, poslanici koji podržavaju ovo ministarstvo govore na isti način, a čitajući zakon čovek može da zaključi da sve nije baš tako kako se trude da predstave ministar i njegovi poslanici. Prvo da vam kažem, ne hvalite se previše što samo predlažete ovde zakone koje je pripremila Vlada pre vas, jer da nije tih zakona ne znam šta bismo radili ovih nekoliko meseci otkako ste na vlasti. Ispade da nije bilo Vlade pre vas ne bismo imali o čemu da raspravljamo u Narodnoj skupštini. Govori se o socijalnoj pravdi i onda nam kažete da je u mnogim gradovima, zato što je sve bilo vezivano za osnovicu koju čini prosečna zarada ostvarena po zaposlenom u opštini, odnosno gradu, iznos bio niži, nego u velikim gradovima u kojima je prosečna zarada ostvarena po zaposlenom viša. Tu postoje egzaktne brojke i zaista ne može ništa da im se prigovori. Sada me nešto drugo interesuje - zašto ne kažete, kada ovaj zakon bude stupio na snagu i kada dođu isplate za septembar, da će neko primiti manje u septembru nego što bi primio da nije ovog zakona. Taj neko je primalac socijalne pomoći. Ne govorimo o bogatašima, o vlasnicima privatnih firmi, o narodnim poslanicima, o ministrima koji za sebe traže 150% veću platu, govorimo o korisnicima socijalne pomoći. Pa šta ako živi u Nišu, ali on će za septembar da primi manje nego što bi primio da ne usvajate ovaj zakon. Dalje, usklađivanje tzv. minimalnog nivoa socijalne sigurnosti sa indeksom troškova života doneće manja primanja onima koji ni sa ovim ne mogu da prežive, ali osuđeni su da preživljavaju zahvaljujući socijalnoj pomoći, zato što se Vlada žali već mesec dana da je rast plata mnogo veći od rasta troškova života. Čim je osetila da plate rastu, Vlada socijalnu pomoć vezuje za rast troškova života, a ne za rast zarada u Srbiji. Ta razlika među njima je na mesečnom nivou skoro deset procentnih poena. Troškovi života su porasli ovog meseca dva do tri posto, a plate su, čuo sam, porasle 13%. Sada će 27.000 ovih koji su imali niske zarade, pa još 13.000 onih koji će ovim zakonom postati primaoci te pomoći, biti oštećeni zato što menjate uslove da oni ostvaruju svoja prava. Ovde treba ozbiljno obrazloženje, a ne priče o tome kako se trudimo da peglamo socijalnu pomoć građanima. Još jedna stvar, za sprovođenje ovog zakona treba oko 700 miliona dinara. Ne može zakon da uđe u skupštinsku proceduru ako predlagač kaže - za sprovođenje ovog zakona potrebno je 700 miliona dinara. Ustav kaže drugačije, gospodine ministre. Dužni ste ovde da nam kažete gde da nađemo taj novac. Vi znate koliki je budžetski deficit. Nema sredstava u budžetu za nove obaveze po ovom zakonu. Čak i da je budžet na nuli, nekome biste morali da uskratite. Nama je budžet u velikoj dubiozi. Nije tačno, gospodine ministre, da su dodatna sredstva potrebna za tri meseca 2004. godine, nego za četiri, jer od 1. septembra do nove godine ima četiri meseca, a ne tri. To je neko trebalo da sabere šta znači poslednji kvartal. Dakle, očigledno da postoji deo dobre namere. Očigledno da će neki građani biti oštećeni. Sa ove govornice treba otvoreno reći zašto će neko primiti manju socijalnu pomoć - samo zbog toga što je na snagu stupio novi zakon i novi sistem obračuna socijalne pomoći. Onome ko u Nišu prima socijalnu pomoć neće biti dovoljno obrazloženje da je onaj u Ivanjici imao manje od njega. On će biti nezadovoljan, zato što ume sam da preračuna. To vam je kao penzije, kao i sve drugo. Svako je već dovoljno sposoban da preračuna koliko bi imao, a koliko će da ima. Vi ste svesno izbegli da u obrazloženju kažete kolikom broju građana od 1. septembra smanjujete iznos primanja po osnovu socijalne pomoći. Mi hoćemo da vam pomognemo da donesete svaki zakon koji je dobar za građane Srbije, posebno za najugroženije. Ali, hajde, donesete dobar zakon, hajde da razmislimo malo o ljudima koji žive na Kosovu i Metohiji u najtežim mogućim uslovima (nema ih mnogo), u tako teškim uslovima da je Narodna skupština Republike Srbije posebnim aktima Vlade, na zahtev Narodne skupštine, obezbedila poslanicima sa Kosova i Metohije duplo veća primanja od poslanika koji ne žive na Kosovu i Metohiji. Znači, priznajemo da je teško živeti na Kosovu i Metohiji. Hajde da to priznamo i ovim zakonom, da ljudima koji se nisu iselili sa Kosova i Metohije obezbedimo duplo veća primanja po osnovu ovog zakona, a ne da brojimo koliko ih se iselilo i da jednog dana kažemo da na Kosovu i Metohiji nema uživalaca socijalne pomoći. Toliko o tome kako ko shvata i državu i donošenje zakona. U principu, mi smo kao opoziciona stranka protiv svakog predloga zakona koji podnese Vlada, a opet, s druge strane, kao stranka koja je veoma ozbiljna i koja bi se sama bavila ovom materijom da ima prilike i da hoćete da bar neki naš predlog zakona stavite na dnevni red, želimo da vam pomognemo da donesete zakon koji će omogućiti da određenom broju ljudi, ne velikom, bude bolje. Hajde da to uskladimo kroz raspravu o amandmanima. Ako se ispostavi da ste spremni za saradnju, može da se desi da glasamo za ovaj predlog zakona.
Istovremeno se svima izvinjavam, jer nisam znao da predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici nisu govorili na početku. Tokom rasprave ću voditi o tome računa. Odnosi se na predstavnike DSS, G17 plus, SPO i poslanike koji ne pripadaju nijednoj stranci. Sada reč ima narodni poslanik Dragoslav Milković, a neka se pripremi narodni poslanik Goran Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam Dragoslav Milković, narodni poslanik iz Pčinjskog okruga, opština Trgovište, najjužnija srpska opština, gde stalno radikali pobeđuju. Od ostalih političara niko ne dolazi. Izgleda da su otpisali ovu teritoriju. Govoriću o življenju Srba na Kosovu i Metohiji i socijalno - ekonomskoj situaciji na jugu Srbije. Da se javim za reč pobudilo me je ono što u ovom trenutku pobuđuje i uzbuđuje svakog humanog čoveka, svakog poštenog čoveka. To je življenje Srba i drugih nealbanaca na Kosovu i Metohiji. Ne može a da se u svakoj ljudskoj duši i svakom uvu ne čuje odjek plača Srba čije se kuće pale, koji se na pragovima svojih kuća ubijaju, koji goloruki dočekuju naoružanu i dobro istreniranu rulju čiji je jedini cilj da istrebe sve što je srpsko, a živo, da unište svaki trag srpstva na Kosovu i Metohiji. Dodatak svemu tome je cinizam svetskih moćnika koji, kao, tuguju nad svim onim što se tamo događa. Cinizam je izražavanje spremnosti tih tzv. privremenih organa vlasti da pomognu obnovi porušenih dobara, a pljačka, život, o tome ništa. Licemerju nikada kraja. Sada ću reći nešto o socijalno-ekonomskoj situaciji na jugu Srbije. Potičem iz opštine Trgovište, a to je najjužnija srpska opština, sa 99,9% srpskog življa. Niko od ostalih političara ne dolazi, samo dolazi rukovodstvo SRS. Zato non-stop pobeđujemo tamo. Opština Trgovište zahvata površinu od 370 kvadratnih kilometara. Da samo napomenem da je Andora manja, San Marino, Lihtenštajn, Monako, Malta je manja. (Predsednik: Molim vas da omogućite govorniku da govori.) Situacija je vrlo loša u ekonomskom i socijalnom smislu. Narod se iselio, ostalo je negde oko 7.000 stanovnika, firme ne rade, preduzeća ne rade, sve je propalo, lokalna vlast ne funkcioniše, ljudi su ostali bez posla, naglo se iseljavaju, teritorija ostaje prazna, granična opština ostaje bez naroda. Slična situacija je u Jablaničkom, Pirotskom, Borskom i Zaječarskom okrugu, gde se narod iseljava iz brdskog graničnog područja. Teritorija ostaje prazna. Za poslednjih 10 godina iz pograničnih područja južne i istočne Srbije iselilo se oko 100 hiljada ljudi. Granicu ne čuvaju vojska i policija, potreban je narod. Država je ugrožena i treba hitno da reaguje, napravi plan i program kako bi ova granična područja zadržala ljude, a teritorija dobila sigurnost, kako naši susedi ne bi istakli svoje pretenzije prema teritorijama koje Srbi napuštaju. Srbi napuštaju granična područja, beže ka centralnoj Srbiji i Beogradu. Nema državne strategije da se ovome stane na put, a ovo je signal za uzbunu u svakoj ozbiljnoj državi. Ne dozvolimo da se desi scenario sa Kosova i Metohije, gde su Srbi proterani u visokom procentu, a albanska nacionalna manjina postavlja pitanje prava nad teritorijom. Državi Srbiji biće teško da čuva opustela granična područja bez naroda, a ta područja su vrlo značajna po privrednom i geostrateškom položaju. Sve dosadašnje vlasti su to prećutkivale. Ako se ovako nastavi, 2030. godine Srbi će biti demografska manjina u sopstvenoj državi. Država Srbija treba hitno da reaguje, da obezbedi radna mesta u ovim napuštenim područjima, plate, puteve, telefone, stvori uslove za život kako bi se ljudi povratili. Republika Srbija je potpuno zapostavila razvoj ovih delova zemlje. Treba obezbediti elementarnu bezbednost građana koji tamo žive. Strah, nemaština, beda su glavni pokretač bežanja ka srcu Srbije ili van zemlje. Imajući u vidu da je natalitet Srba vrlo nizak, slika tragedije je potpuna i država treba hitno da reaguje dok ne bude kasno, jer se Srbija skuplja kao vuneni džemper posle pranja. Ne dozvolimo da Srbija bude banana-republika. Za početak, država bi mogla da se pobrine o socijalnim slučajevima u ovom delu Srbije. Pozivam ministra da poseti opštinu Trgovište i da vidi kako narod tamo živi, da ne ispadne da ja iznosim neke prazne fraze ovde. Ako hoće da dođe o mom trošku, ja ga pozivam.
Reč ima narodni poslanik Goran Ilić, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Blažić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, predlog zakona o socijalnoj zaštiti je jedan od značajnih elemenata uređenja društvenog sistema koji ima snažan akcenat u socijalnoj državi. Liberalno demokratski koncept koji zastupa DSS, kojoj ja pripadam, podrazumeva, a to piše i u ustavnom predlogu, da snažni i značajni elementi socijalne države moraju da budu prisutni istovremeno sa razvojem tržišne privrede i da to što se često misli da tržišna utakmica, koja ume da bude surova, isključuje mnoge socijalne grupe iz centra društvenih zbivanja i da država o njima ne vodi u dovoljnoj meri računa, prosto nije tačno. Ta dva pojma su potpuno pomirljiva u jednoj simbiozi i prožimaju se. Znači, snažan razvoj države upravo omogućava i kompleksnije i temeljnije socijalno zbrinjavanje određenih društvenih grupa. Jak, brz, intenzivan ekonomski razvoj je upravo najbolji socijalni program. Jer što manje građana bude u stanju socijalne potrebe, a istovremeno bude više para u budžetu za one kojima je to ipak potrebno, manje će biti problema u ovoj oblasti. Prethodni zakon koji je donesen još 1991. godine ima rešenja koja su odavno prevaziđena. Nivo socijalne sigurnosti koji je taj zakon omogućavao više nije dovoljan i upravo je bilo neophodno da se donese zakon o izmenama i dopunama Zakona o socijalnoj zaštiti. Znači, ponoviću ono što su mnogi moji prethodnici već rekli, ujednačiće se taj nivo socijalne sigurnosti u Republici i u 122 opštine će taj nivo biti viši, jer su to one opštine čija je prosečna zarada bila ispod proseka u Republici, i 13 hiljada porodica će biti obuhvaćeno ovim programom. Malopre smo čuli da će neko biti oštećen. To prosto nije tačno, a pretpostavljam da je bez uvida u podatke o tome gde je kolika prosečna zarada pomenut Niš. Znači, doći će prosto do ujednačavanja tih prava. Naravno da ovaj zakon nije idealan i da to što će omogućavati socijalnu zaštitu na jednom višem nivou nije dovoljno, ali i najduži put počinje prvim korakom. Dalje, svakako je značajno što postoji mogućnost da invalidi primaju, u vidu te tuđe nege i pomoći, iznos od 4.000 dinara koji je skoro duplo veći od postojećeg, ali svakako treba raditi mnogo na tome da se ovi iznosi u daljem periodu povećavaju. Osim toga, imamo stimulaciju hraniteljskih porodica. Menja se na neki način i organizacija ovog sistema socijalne zaštite koja predviđa svakako kvalitetnije strukturiranje ovog sistema, što će opet imati za posledicu poboljšanje statusa osoba koje su u stanju socijalne potrebe. Ono što je svakako najvažnije jeste da u toj tržišnoj utakmici bude što manje ljudi koji će se naći u grupama sa ovim potrebama i da i drugi elementi socijalne države budu takođe jasno razrađeni i u što kraćem periodu primenjeni. Jer, ovo je ono što država može da učini danas, ali može mnogo više da se učini pravilnim ekonomskim razvojem i kvalitetnim uređenjem društvenog sistema, tako što će se povećati broj radnih mesta, tako što će biti kvalitetni socijalni programi u firmama koje su danas u krizi, što je upravo suština kvalitetnih socijalnih programa. Ono što ovaj zakon bar u simboličkom smislu znači, to je briga države za one koji su u tom stanju socijalne potrebe rođenjem ili zbog toga što su doživeli nešto u svom životu, ali i za one koji u takvo stanje dolaze zbog toga što su pravila te borbe ponekad surova i zbog toga država mora o njima da brine. Na različit način se to u modernim državama rešava i nijedna to do kraja nije rešila, ali ono što DSS i Vlada u kojoj se ona nalazi hoće jeste da brine o tim socijalnim grupama i da nikako ne budu na margini njenog interesovanja. U skladu sa tim, DSS će za ovaj zakon glasati.
Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić, a neka se pripremi narodni poslanik Vesna Lalić.
Dame i gospodo, pred nama je jedan zakon za koji sada ne znamo ni ko ga je pisao. Izašli su i rekli da je to pisala prethodna vlada. Ako je pisala prethodna vlada onda ovoj vladi savetujem da ne prepisuje zakone prethodne vlade, jer znamo kako je ta prethodna vlada prošla. Da je valjala ne bi je narod skinuo na prethodnim izborima. Ono što je u startu ovde jasno, to je ta disproporcija između želja i mogućnosti. S jedne strane je želja da ostanemo maksimalno solidarni, humani u društvu, a sa druge strane su mogućnosti ove zemlje, pad proizvodnje, zemlja je dovedena do privrednog kolapsa, bankrota, jer su radnici na ulicama i fabrike zatvorene, gde se porezi povećavaju i sve to predstavlja jedan stravičan namet. Da li vi, u stvari, od drveta ne vidite šumu? Onda neko kaže da je sve jedna teška demagogija, jedna priča o tome da sada kroz jedan zakon o socijalnoj zaštiti pokažemo kako smo, tobož, društvo koje ima neku perspektivu i da će tu svoju perspektivu pokazati na socijalno ugroženim ljudima. Ta demagogija očigledno ne može da prođe, pogotovo što već u startu vidimo jednu apsurdnu situaciju da se ponovo osnivaju neke agencije. Ovo se doduše ne zove agencija, ovo se zove zavod za socijalnu zaštitu. Ponovo idemo sa jačanjem birokratije i administracije i ponovo treba neko da odvoji i zaradi silne pare da bi plaćao sada zapošljavanje nekih novih administrativaca koji će nešto da prate, beleže, notiraju i vrše neke evidencije. U ovoj zemlji očigledno ćemo smanjiti broj zaposlenih radnika, ali ćemo imati ogromno povećavanje broja evidentičara u Srbiji. Bile bi možda neke stvari ovde i prihvatljive da nam se već ne pojavljuje priča da će ovaj zakon koštati 110 miliona mesečno. Milijarda i po godišnje. Gospodo, te pare neko mora da zaradi. Te pare treba da zarade ovi ljudi koji danas na 35 stepeni skidaju žito, boreći se za svako zrno. Te pare treba da zarade radnici, koji su danas u Srbiji socijalno ugroženi time što ne dobijaju plate ili primaju plate koje više predstavljaju socijalnu nadoknadu nego neku realnu nadoknadu za njihov rad. Prema tome, ovde ima dosta kontradiktornosti; priča se da ćemo povećati socijalnu pomoć u nekim opštinama od 122 opštine, tako što će osnovica biti prosek ličnog dohotka u Republici Srbiji. U redu, to se apsolutno prihvata, ali morate onda otvoreno da priznate da će se smanjiti socijalna pomoć u onim opštinama gde je prosečni lični dohodak veći nego što je prosečni lični dohodak Republike. To je valjda svima jasno. Zašto bežite od toga da to kažete? Nemam ja ništa protiv, i treba da se poveća socijalna pomoć u Ivanjici, ali imam protiv da se u Kikindi zbog toga smanji socijalna pomoć. To onda nije solidarnost, nego smanjivanje socijalne pomoći za određene ljude koju je ta opština u stanju da plati. Ministar je još ovde izneo, što se već polako provlači kao jedna teška demagogija, da će sada direktori pisati neke programe i na osnovu tih programa, njihovog kvaliteta, rada itd. biraće se direktori u socijalnim ustanovama. Gospodo draga, biraće se i dalje kako ih i sada birate - po političkoj pripadnosti; politizacija svega, pa čak i u socijalnim ustanovama, dostigla je apsolutni maksimum. Čak i ovaj ministar nije to postao zato što je pisao neki program, nego zato što je strankakojoj on pripada član koalicije. Da ne bude sve tako strašno, ja ću reći da postoji nešto pozitivno u ovom zakonu. To je pokušaj jačanja i razvoja hraniteljstva u Srbiji. To je stvarno pozitivno u odnosu na sve ovo što smatram da je negativno; ne vidim zbog čega bi neko pristao da glasa za novu birokratsku instituciju, koju vi sada zovete zavod za socijalnu zaštitu, i prihvatio da se od ovako posrnule privrede, posrnule poljoprivrede, od ovoliko osiromašenih radnika i seljaka uzmu dodatni porezi da bi se finansirala neka administracija.
Reč ima narodni poslanik Vesna Lalić, a neka se pripremi narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo poštovani poslanici, socijalna zaštita i socijalno osiguranje su nešto što je neophodno, pogotovo kada je reč o socijalno ugroženim kategorijama, kao što su primaoci materijalne pomoći i dečijeg dodatka, ili kada je reč o programima socijalnog osiguranja, penzijama i pomoći nezaposlenim licima. S druge strane, ovo je budžetska stavka koja bitno opterećuje budžet kakav je naš i odražava se na obim investicija. Situaciju socijalnog natezanja imamo i u razvijenim zemljama, a šta tek reći o nama koji smo u procesu tranzicije, osim da se na osnovu evidencije o broju nezaposlenih, kao i onih koji žive na granici egzistencijalnog minimuma ili ispod te granice mora sačiniti program socijalne zaštite ugroženog dela stanovništva, tj. napraviti strategija redukcije siromaštva podržana odgovarajućim ekonomskim planom za povećanje investicija i smanjivanje deficita, kakav naša vlada, tačnije G17 plus, ima. U toj strategiji akcenat bi trebalo staviti na pronalaženje mogućnosti zapošljavanja, ali isto tako i na socijalna davanja za one koji nisu u stanju da sami obezbede egzistencijalni minimum. Sa druge strane, neophodno je podsticati razvoj male privrede i kreditirati dobre individualne projekte, ali obezbediti i adekvatne i sadržajne dijaloge sa sindikalnim organizacijama. Izmene Zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana donele su jednu bitnu novinu. To je pravo na materijalno obezbeđenje porodice, koje se utvrđuje podjednako na teritoriji cele Republike i to u odnosu na prosečnu zaradu, a korisnici prava na tuđu negu i pomoć dobijaju ovom prilikom primanja za 66% veća od prethodnih. Po prethodnom zakonu cenzus za ostvarivanje prava na ovu vrstu pomoći određivao se prema proseku zarada uopštini gde porodica živi. To je za posledicu imalo da, recimo, četvoročlana porodica negde na jugu Srbije, čiji su članovi nezaposleni i nesposobni za rad na ime pomoći primi nešto manje od 1.000 dinara. Ista takva porodica u Novom Beogradu, odakle ja potičem, dobija 5.660 dinara. Dakle, pet puta više. Nesklad kod materijalnog obezbeđenja koje se određuje na osnovu prosečne zarade po zaposlenom dovodi do ogromne razlike u visini materijalnog obezbeđenja po opštinama, pa je odnos negde 1:5. Sadašnji nivo socijalne zaštite i socijalne sigurnosti je takav da ne obezbeđuje čak ni minimalnu sigurnost, što je rezultat nepovoljnog ekonomskog stanja. Nova predložena zakonska rešenja ispravljaju tu anomaliju, a istovremeno nivelišu visinu materijalnog obezbeđenja za celu Republiku i to na najvišem dostignutom nivou, tako da se gubi razlika u isplati među korisnicima iz Vojvodine, kao visokorazvijenog i juga Srbije kao nerazvijenog dela naše republike. U ovom trenutku i sa ovog mesta ne želim da hvalim ovaj zakon, ali mogu da kažem da on ima sledeće prednosti. Pre svega, predlaže povećanje dohotka za pomoć i negu drugog lica, što je izuzetno dobro, uređuje pitanja značajna za smeštaj u hraniteljskim porodicama; uvodi se inspekcija i nadzor u oblasti socijalne zaštite u ustanovama; stvaraju se osnovi za obrazovanje novih ustanova; preciznije se reguliše kriterijum za izbor i imenovanje direktora ustanova; stvara se mogućnost da korisnici budu članovi upravnih odbora ustanova, sa mogućnošću odlučivanja direktnim učešćem u radu. Obezbeđuje se veća uloga države u obavljanju delatnosti ustanova socijalne zaštite, uređuju se pitanja korišćenja kapaciteta po visokim standardima i, kao veoma važno, stvara se mogućnost da svaka opština može osnovati centar za socijalni rad, što do sada nije bilo, jer su kriterijumi bili u nadležnosti Vlade. Ovom prilikom bih pomenula jedno udruženje, Republičko udruženje za pomoć osobama sa autizmom koje se zalaže za stvaranje zakonske mogućnosti da u saradnji sa državom učestvuju u formiranju i rukovođenju institucijama za obrazovanje, rad i smeštaj osoba sa autizmom, kao i donošenju svih zakona koji se tiču ove populacije. Ovakva rešenja su dala dobre rezultate u zemljama koje imaju razvijen sistem zaštite osoba sa posebnim potrebama. Ovo udruženje je doprinelo formiranju i boljem radu svih relevantnih institucija koje se bave autizmom. U Srbiji, u meri u kojoj nam je to omogućeno, aktuelan je primer odeljenje za profesionalno obrazovanje osoba sa autizmom pri osnovnoj školi "Anton Skala", gde je, osim trogodišnje borbe za otvaranje ovog odeljenja, u većoj meri osposobljen prostor za kvalitetno sprovođenje nastave, odnosno radionice. Danas sam čula da je i pored preporuke Ministarstva za obrazovanje i prosvetu direktorka ukinula ovo odeljenje, odnosno ovu radionicu. Ovde su roditelji samo želeli da obezbede što humaniji i sadržajniji život svojoj deci, kao i da pokažu spremnost da Udruženje obezbedi i finansijska sredstva za rad ovog odeljenja. Još bih rekla nekoliko reči o ovom zakonu, zato što smatram da je dobar. G17 plus će ga podržati pre svega zato što je Zakon o socijalnoj zaštiti u stvari barometar društva, njegovog stanja, načina življenja. On uzima anamnezu države da bi Vlada postavila dijagnozu i krenula sa terapijom. Zato je iz budžeta odvojeno 700.000.000 dinara i mislim da je to vrlo hrabro od gospodina Dinkića. Hvala.
Reč ima ministar Slobodan Lalović, pa gospodin Momir Marković.
Samo par komentara u vezi sa onim što je do sada rečeno. Biću kratak. Što se tiče nekih primedbi i onoga što je rečeno (što se ne tiče direktno zakona, nego rada mog ministarstva) o situaciji u DES-u, gde su zaštitne radionice, a u Jagodini je ukazano na određene probleme i moguće malverzacije, u međuvremenu smo napravili jednu inspekciju svih DES-ova u Srbiji i zaštitnih radionica. Sad kompletiramo celokupnu informaciju, jer smo imali određene indicije da tu postoji zloupotreba i već je jedan deo upućen određenim nadležnim organima koji treba time da se bave a ne ovo ministarstvo. To je ono na čemu radimo. Što se tiče samih primedaba o ovom zakonu, moram priznati da nisam čuo neke ključne primedbe, kapitalne, koje bi eventualno samu koncepciju zakona na bilo koji način osporile. Činjenica je da mi ovde menjamo sistem, uspostavljamo jedan novi sistem u oblasti socijalne zaštite. Taj sistem mora biti jasan, jednostavan, primenljiv i sistem koji možemo sutra koristiti kada bude bolja situacija u Srbiji. Sistem je čisto postavljen. Ovde su pomenuta sredstva. Naravno da su sredstva obezbeđena, inače ovaj zakon ne bi bio ovde. Naravno da su obezbeđena, ja nemam običaj da utvrđujem neka prava koja ostaju gola prava. U vezi sa tim imamo bogato iskustvo, ja ga imam bar od 1990. godine naovamo, a i pre 1990, u ono vreme puno lepih prava, velikih prava, samo se ne mogu ostvariti. Mnogo su bolja manja prava koja se ostvaruju, nego praksa koju imamo u ovoj zemlji decenijama. Mislim da ta vrsta eventualne sugestije ili primedbe ne stoji zato što smatramo da treba uređivati sistem tako da se prava koja država garantuje i ostvaruju. Zato je npr. predviđen mehanizam usklađivanja sa troškovima života, a ne rastom zarada. Imali smo puno tih rešenja sa prosečnim zaradama, usklađivanjem sa zaradama, pogledajte gde je došao penzioni sistem. Jako je lepo zvučalo. Imali smo period u kome su penzije bile 91% prosečne zarade. Gledajte gde smo završili, da se 50% sredstava za penzije finansira iz budžeta. Ako se tako nastavi, ceo budžet Srbije biće penzioni fond. Hoću da kažem da ne treba da se igramo sa ovim stvarima, ne treba da pričamo stvari da bismo bili popularni, nego treba da gledamo šta je moguće i šta je moguće ovom narodu pomoći. Ovaj zakon je takav; uz neke moguće primedbe, ništa nije savršeno, uspostavlja normalan i jednostavan sistem prema materijalnim mogućnostima ove zemlje. Mislim da je dobar zakon zato što izjednačuje u pravima sve građane Srbije. Kada se radi o tome, mislim da će i u nekim drugim pravima morati da se izjednače građani Srbije, a ne da imamo sistem kao neki zaostatak iz prošlosti, koji je potpuno nenormalan, npr. kod novčanih naknada za nezaposlene. Hoću da pravimo normalan sistem i mislim da je ovaj zakon deo tog normalnog radnog i socijalnog zakonodavstva. Još jednu stvar da kažem: ovo ministarstvo će, dok sam ja tu, održati kontinuitet sa onim što smatram dobrim (i to je ono što je rečeno - ko je taj zakon pisao), s tim što smo napravili jedan broj izmena, o čemu mogu govoriti sutra ako treba, ali takođe pravi diskontinuitet sa onim što nije bilo dobro i zato ćete imati ove jeseni Zakon o radu sa bitnim izmenama, kao i neke druge zakone. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Dozvolite mi da opomenem da nije važno ko zakon piše. Vlade ne dobijaju jedinice iz pisanja, nego iz vladanja, koliko ja razumem. Izvolite, gospodine Markoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, najveći problem ovog zakona i ove vlade je što ovaj zakon neće moći da sprovede jer se već do sada formirala socijalna piramida u Srbiji u kojoj 42% građana živi ispod egzistencijalnog minimuma, 46% jedva sastavlja kraj s krajem, oko 13% može normalno da živi a u onih 1% su se skupili svi Kolesari, svi Janjuševići, svi "MK komerci", svi "Krmivoji", svi "Karići" itd. Kod primene ovog zakona, za 42% stanovništva ćete morati da računate da država mora nekim socijalnim davanjima da obezbedi egzistenciju porodica. S obzirom na to da smo juče i prekjuče diskutovali o zakonu o stečaju i zakonu o licenciranju stečajnih upravnika i da će na jednoj od narednih sednica, kad bude određen dan za glasanje, ti zakoni biti izglasani, računajte da će još 150.000 ljudi da se nađe na ulici i samim tim pasti na teret države, upravo po ovom zakonu. Zakon nije dobar jer kaže – u budžetu Republike obezbeđuju se sredstva za dodelu jednokratne pomoći u slučajevima izuzetnog ugrožavanja životnog standarda velikog broja građana. Životni standard, draga moja gospodo narodni poslanici, velikog broja građana Srbije je odavno ugrožen, već tri-četiri godine, a poslednju godinu od kad vi vladate pogotovo. Pojedincu koji je sposoban za rad, odnosno porodici koja ima članove sposobne za rad, osim u kojoj je većina članova nesposobna za rad ili je član porodice na odsluženju vojnog roka, materijalno obezbeđenje pripada u trajanju od 9 meseci godišnje. Pojedincu koji je sposoban za rad - mnogo je Srba sposobno za rad, ali ste mnoge fabrike zakatančili i mnogo ljudi ne može da radi. S obzirom na to da mi je vreme ograničeno, reći ću samo nekoliko reči. Maločas su upoređivane opštine Ivanjica i Novi Beograd, u Ivanjici je 800 dinara, a na Novom Beogradu 5.000. Pa, gospodine ministre, nemojte smanjivati Novom Beogradu, nego podignite Ivanjici. To je osnovni problem. Ako ne umete, onda se sklonite pa na izbore, pa će doći neki drugi, ja se nadam srpski radikali, koji će znati kako da vladaju. Pored toga, priča se – jedan član 16 posto, dva člana... Gospođa Dacin je rekla koliko je tih 16 posto, a to je 2.000. Voleo bih da vidim bilo koga od poslanika ili od ministara koji može da preživi sa 2.000. Ili – porodica sa dva člana 2.500, porodica sa tri člana 3.000 itd., da bi porodica sa više članova imala 32 % od 13 hiljada, što je oko 4.500. I još jedna stvar vezana za hraniteljstvo. Ništa bolja situacija. Imam porodične prijatelje koji su hranioci, tj. hraniteljska porodica i znam koliko država za dvoje dece koje oni hrane i neguju plaća, a koliko, u stvari, oni sredstava moraju da ulože. Jer, to dete mora da ima i svesku i olovku, pogotovo školska deca, pa i kompjuter, zašto da ne, nije ono krivo što nema roditelje, pa i na more da ode, zašto da ne, nije krivo što nema roditelje i što je pripalo hraniteljskoj porodici, a ukupna davanja po jednom detetu se kreću oko 2.500-3.000. To tako ne može. Dalje, u članu 42. se kaže – ugovor se zaključuje sa jednim članom porodice koji je, u postupku procene podobnosti, pripreme i obuke u nadležnoj ustanovi socijalne zaštite osposobljen za hranitelja... Zašto niste predložili i tu neku agenciju za licenciranje hranitelja, pa bar da nam onda lepo licencirani hranitelji neguju decu koja dolaze u hraniteljske porodice. Nemojte se igrati, gospodine ministre. Nemojte se igrati, gospodo iz Vlade. Nemojte se igrati, gospodo narodni poslanici, sa sudbinama ljudi. Srbija je gladna. Bez obzira što ćete opljačkati seljake i uzeti im žito za sedam dinara, ili šest plus jedan i po, sedam i po dinara, opet će Srbija gladna biti, jer ste i prošle godine pokupovali pa izvezli za osam dinara, a posle toga uvezli nekih 200- 300 hiljada tona po 13 dinara.
Hvala vam. Nastavljamo rad sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 130 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da su u sali prisutna 92 narodna poslanika i da, prema tome, postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Žarko Korać, Dragan Vuksanović, Slobodan Mihajlović, Velimir Stanojević, Goran Knežević, Nenad Bogdanović i Bojan Pajtić. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije, za upražnjeno poslaničko mesto, kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručen vam je izveštaj Republičke izborne komisije o izboru narodnog poslanika radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora, koji jeutvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnog poslanika, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Zoranu Alimpiću, izabranom sa izborne liste Demokratska stranka – Boris Tadić. Na osnovu izveštaja Republičke izborne komisije i izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Zoranu Alimpiću. Čestitam narodnom poslaniku na izboru. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SOCIJALNOJ ZAŠTITI I OBEZBEĐIVANjU SOCIJALNE SIGURNOSTI GRAĐANA (nastavak) Reč ima narodni poslanik Helijana Dragojević. Neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta.