Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 93 narodna poslanika. Radi utvrđivanja poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 107 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? (Da) Reč ima Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Na osnovu odredbi Zakona o Vojsci i Zakona o odbrani, postavljam sledeća pitanja ministru odbrane. Postavljena su pisanim putem i postavljam ih i usmeno u okviru prava na osnovu člana 287. Poslovnika Narodne skupštine, sa zahtevom da mi po osnovu subordinacije odgovore daju i pripadnici Ministarstva odbrane i pripadnici Vojske Srbije. Prvo pitanje – da li je odluka ministra o akciji spasavanja životno ugrožene bebe iz područja blokiranog odronom u petak 13. marta 2015. godine, odronom koji je onemogućio drumski saobraćaj, da li je ta odluka o upotrebi helikoptera i učešću pripadnika Vojske Srbije doneta usmeno ili pisano? Ako je odluka koja je subordinaciji data pisano, molim da mi se ta odluka na osnovu procedura Poslovnika Narodne skupštine dostavi na uvid. Drugo pitanje – da li je naredba, koju je na osnovu odluke ministra odbrane i na osnovu svojih ovlašćenja izdalo nadležno lice u Vojsci Srbije, sadržala osnov izdavanja naredbe pripadnicima jedinice i vrste sredstava koja će se u akciji koristiti? Molim da mi se prepis naredbe, ako postoji, u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine Republike Srbije, dostavi na uvid. Ako je naredba bila usmena, molim da mi se o tome dostavi pisano obaveštenje. Treće pitanje – da li je, i ako jeste, tokom akcije za vreme leta i obavljanja zadatka menjan plan leta u odnosu na prvobitni tekst naredbe? Ako jeste, ko je donosio odluke o promeni i zašto? Četvrto pitanje – koje je nadležno lice, pripadnik Vojske Srbije ili lice iz Ministarstva odbrane, po kom osnovu i kome na aerodromu „Nikola Tesla“ dalo informacije o sletanju helikoptera Vojske Srbije na aerodrom u petak 13. marta 2015. godine, oko 22,30 časova? Poslednje pitanje – ko je nadležno lice, pripadnik Vojske Srbije ili pripadnik Ministarstva odbrane, koje je novinskim agencijama, po opšte poznatim saznanjima sigurno novinskoj agenciji BETA, prosledilo lažnu vest o sletanju helikoptera na aerodrom „Nikola Tesla“ i uspešnom okončanju spasilačke akcije? Ako pripadnici Vojske Srbije ili pripadnici Ministarstva nemaju saznanja o tome ko je poslao tu lažnu vest, ako je to učinio neko van svojih nadležnosti i zloupotrebom ovlašćenja iz Vlade Srbije ili iz bilo kog drugog ministarstva, zašto po Zakonu o Vojsci Srbije i Zakonu o odbrani nije reagovalo Ministarstvo odbrane koje je tim zakonima obavezno na tačno davanje svih informacija javnosti o svojim aktivnostima? Postavljena pitanja ni na koji način ne ometaju istragu o tragičnom događaju, a koja je najavljena sa prvim rezultatima za juče, 18. mart 2015. godine, odnosno tehničku istragu koja je najavljena za 31. mart ove godine. Sva postavljena pitanja su u skladu sa Zakonom o Narodnoj skupštini i obavezom parlamentarne kontrole izvršne vlasti, a po Poslovniku Narodne skupštine Republike Srbije koji zahteva pismene odgovore i uvid u tražene dokumente od ministra odbrane u roku od 15 dana. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Enis Imamović. Izvolite.
Hvala, uvažena predsednice. Koleginice i kolege narodni poslanici, svoje prvo pitanje za danas upućujem predsedniku Vlade, ministru za državnu upravu i lokalnu samoupravu, državnom revizoru i Ustavnom sudu, a tiče se visine duga grada Novog Pazara i finansijske katastrofe u kojoj se nalazi grad i sva javna preduzeća . Tražim obaveštenje o tačnoj visini duga grada Novog Pazara, kao i objašnjenje ko je i po kom osnovu dozvolio Gradskoj upravi Novi Pazar da se zaduži preko dozvoljenog procenta budžeta. Imam alarmantne podatke koji kažu da je trenutni dug grada Novog Pazara u visini od gotovo tri godišnja budžeta, što će ovih dana biti uvećano za novo zaduženje od 300 miliona dinara. Toliko zaduživanje nije moguće bez odobrenja Vlade i zato pitam ko je to iz Vlade dozvolio? Ako nije niko, pitam šta će ova Vlada preduzeti povodom toga? Ja znam da ti milioni za koje je grad zadužen nisu otišli na neisplaćene plate i doprinose radnicima. U nekim javnim preduzećima radnici po deset meseci nisu primili plate, radnici „Vodovoda“, „Čistoće“, „Zavoda za urbanizam“, dok radnici „Sportskog centra“ čak 22 meseca nisu primili platu, a grad se sve više i više zadužuje. Znam i da ništa od tog novca nije otišlo na grejanje za škole, zato što su se zimus i nastavnici i učenici grejali na grejalice koje su donosili od kuće okupljeni u krug i to sve u 21. veku u „gradu mladih“, kako nazivaju Novi Pazar.Infrastruktura je u devastiranom stanju, a ulice u još gorem, jer su neki očigledno navikli da asfaltom i asfaltiranjem ulica dobijaju izbore, pa mislim da i sada čekaju neke od narednih lokalnih izbora. Na osnovu svega toga, pitam vladajuću većinu gde su pare za koje se vladajuća koalicija u Novom Pazaru zadužuje? Znam da je sve spremno i za novu krađu gradskog budžeta preko privatizacije regionalne televizije Novi Pazar i mi ćemo tražiti da se time bavi Tužilaštvo za organizovani kriminal. Gradska uprava i sva javna preduzeća su prezapošljena partijskim kadrovima i pored zabrane o zapošljavanju u javnom sektoru. Gradska uprava Novog Pazara od 2009. godine ne ispunjava svoju zakonsku obavezu finansiranja Bošnjačkog nacionalnog veća. Za rad najvišeg legalnog i legitimnog predstavničkog tela Bošnjaka u Republici Srbiji grad nije izdvojio nijedan jedini dinar. Od 2009. godine koalicija u Novom Pazaru krši zakon, a država na to ćuti i dopušta, jer nikoga ne zanima ono što je na štetu Bošnjaka. Grad Novi Pazar je jedina lokalna samouprava u Sandžaku koja od 2009. godine uskraćuje svojim građanima bošnjačke nacionalnosti sredstva predviđena za zaštitu i unapređenje njihovih individualnih i kolektivnih prava, a to je grad u kome živi najviši broj Bošnjaka. Zaštitnik građana Republike Srbije utvrdio je da je Novi Pazar prekršio zakon jer u budžetu za 2013. godinu nije predvideo sredstva za finansiranje Bošnjačkog nacionalnog veća i doneo je preporuku koju je uputio Gradskoj upravi Novog Pazara. Ta preporuka koju je Zaštitnik građana uputio gradonačelniku Novog Pazara do dan danas nije ispoštovana. Kao zaključak svega što sam rekao dolazim do pitanja kojim i završavam i to je pitanje koje upućujem premijeru i svim ministrima. Pojedinačno pitam Ustavni sud Srbije, Zaštitnika građana, Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, pitam Pregovarački tim, a pitam i vas, koleginice i kolege narodni poslanici, pred kojom to institucijom u Srbiji Bošnjaci mogu da traže zaštitu i ostvarivanje svojih Ustavom i zakonom zagarantovanih prava, koja im se godinama uskraćuju? Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Đorđe Stojšić. Izvolite.
Zahvaljujem. Želim da postavim pitanje Ministarstvu poljoprivrede, a tiče se zakupa državnog poljoprivrednog zemljišta u opštini Bela Crkva, konkretno selo Dupljaja i radi se o sledećem. Pašnjaci i utrine, koji su po zakonu iz 1992. godine vraćeni mesnim zajednicama na korišćenje, ponovo su volšebnom odlukom Ministarstva poljoprivrede vraćeni u status državnog zemljišta i sada se to zemljište izdaje na licitacijama. To, naravno, ne bi bio problem kada bi se zakon poštovao i kada bi Ministarstvo poljoprivrede radilo svoj posao, ali baviti se poljoprivredom iz solitera u Nemanjinoj je apsolutno nemoguće bez saznanja šta se konkretno dešava u ostatku Srbije i Vojvodine. U selu Dupljaja stočari tog sela oduvek od kada selo postoji koriste nekih 370 hektara pašnjaka i to je jedini put kojim je moguće dovesti stoku do pojila u tom ataru. Međutim, 2012. godine dešava se da Ministarstvo poljoprivrede daje u zakup površinu od 60 hektara fizičkim licima i ta fizička lica imaju nameru da te pašnjake pretvore u trajne zasade, odnosno menjaju namenu tog zemljišta iako je inicijalno dodeljeno kao pašnjak. Da li je moguće da Ministarstvo poljoprivrede nema saznanja o tom konkretnom problemu i da li je moguće da jedino selo u Vojvodini i u Srbiji koje ima veći prirodni natalitet od mortaliteta, koje jedino ima rast u broju stanovnika mora da trpi zbog loših i neblagovremenih odluka Ministarstva poljoprivrede? Poljoprivrednici sela Dupljajac su se obratili svim nadležnim institucijama i Odboru za poljoprivredu da se reši ovaj problem, a ovaj problem ne postoji samo u ovom selu nego postoji širom Vojvodine gde god se ljudi bave stočarstvom, upravo iz razloga zato što mesnim zajednicama koje su bile korisnici utrina i pašnjaka je to pravo oduzeto i sada se ta zemlja licitira na nekakvim aukcijama. Do skoro je to zemljište uzimano u zakup samo da bi se uzimale subvencije od države. Sada kada to više nije moguće, pitanje je šta će biti sa tim zemljištem i da li će ono samo ostati u parlogu ili će neko zaista da ga stavi u funkciju bilo kakvog bavljenja poljoprivredom. Ovim putem želim da postavim pitanje ministarki poljoprivrede i Upravi za poljoprivredno zemljište, da li je moguće da se u što hitnijem roku reši problem koji imaju meštani sela Dupljaja? Da li će se nastaviti sa lošom praksom da se, bez ikakve prethodne provere kako se koristi dodeljeno zemljište, na aukcijama dozvoljava prenamena tog zemljišta, iako zakon to apsolutno onemogućava? Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima dr Blagoje Bradić.
Zahvaljujem. Gospođo predsedavajuća, uvažene koleginice i kolege, poštovani građani Srbije, cenjene Nišlije, moje današnje pitanje, ja ću početi jednim tekstom koji sam skinuo sa sajta TV zone plus koji kaže – iako gradska opština Palilula je tražila da se na delu njene teritorije koja je poplavljena i ugrožena klizištima proglasi proglasi vanredno stanje, na svojoj sednici od 16. marta krizni štab grada Niša je odbio takvu inicijativu sa obrazloženjem da nema potrebe i da je sve pod kontrolom. O čemu se ovde radi? Na delu grada Niša na teritoriji sela Donje Međurovo, Novo selo, selo Bubanj, Gornje Međurovo, Pasi Poljana i Belotinac i na površini od preko sedam stotina hektara obradive površine su se pojavile podzemne vode, zapušena je lokalna kanalizacija, došlo je do izlivanja kanalizacije, a sa obližnje gradske deponije se otpadne vode slivaju kako na seosko područje tako u atare ovih sela, tj. na ovih sedam stotina hektara obradive zemlje pored Morave. Zbog izlivanja kanalizacione mreže, septičkih jama, ali i ulivanja otpadnih voda, kao što sam rekao, na obradive površine preti opasnost od infekcije. Zabrinjavajuća je činjenica da je velika površina povrtarskih kultura koja je zasejana - pod vodom. Od januara meseca pa sve do sada Gradska opština Palilula je u više navrata, imam podatak o 12 dopisa, pisala rukovodstvu grada, tj. Skupštini grada Niša da se preduzmu određene mere kako bi se područje zaštitilo, isušilo i vratilo u upotrebno stanje, naročito deo koji se tiče obradive površine zemlje, kao i stambenih objekata. Grad Niš apsolutno nije odreagovao, niti ima kapacitete, niti, koliko ja vidim, postoji volja da se tako nešto reši, tako da je situacija sve gora. Imamo sada trenutno stanje da je preko200 kuća u ovim nabrojanim selima pod vodom. Ono što je moje pitanje i upućujem ga predsedniku Vlade, ministru Velimiru Iliću i gospodinu Mariću, koji vodi Odsek za vanredne situacije, šta treba da se desi da bi ispunili svoju zakonsku obavezu i pomogli građanima Niša jer je evidentno da grad Niš nema kapacitete, niti ima mogućnosti, a koliko vidim i političke volje da reši problem na delu svoje teritorije? Ono što je vrlo alarmantno je izlivanje voda sa gradske deponije koje idu direktno na obradivu površinu, gde je potrebno da ovi pomenuti, a mislim na predsednika Vlade, ministra i gospodina Marića, učine sve kako bi se izvršila analiza sastava zemljišta, kako bi se otklonile eventualne sumnje koje već provejavaju kroz lokalno stanovništvo da je došlo do kontaminacije ovog poljoprivrednog zemljišta i da će buduće poljoprivredne kulture koje se plasiraju na tržnicama grada Niša dovesti do problema i mogućeg razboljevanja građana Niša. Molim predsednika Vlade da učini sve što je u njegovoj moći kako bi građani dobili pravovremenu zaštitu, kako bi se sačuvala imovina i kako bi se sprečilo dalje propadanja stambenih objekata ovih sela. Ono što je još interesantno, da je grad Niš proglasio vanrednu situaciju. Prema Zakonu o vanrednim situacijama, sva pravna i fizička lica koja imaju firme na ugroženom području bi, prema Uredbi Vlade br. 1101412/2015 od 10. februara 2015. godine, bili u mogućnosti da traže bespovratnu finansijsku pomoć, ali je problem u tome što je taj rok istekao 15. marta 2015. godine. To je još jedna neodgovornost rukovodstva grada. Molim predsednika Vlade da učini napor i produži ovaj rok za građane Niša i okoline jer građaninisu dužni da trpe štetu zbog nečije neodgovornosti. Zahvaljujem se.
Reč ima dr Marko Atlagić.
Poštovana predsednice, poštovani ministri sa saradnicima, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, za svaki narod, za svaku državu ili pokrajinu pa i grad, grb, zastava i himna predstavljaju znamenja od najvećeg i najdubljeg posebnog poštovanja. Zato, prilikom koncipiranja grbova i zastava, država i pokrajina treba tom problemu da posvete ogromnu pažnju jer to predstavlja jedno od prvorazrednih nacionalnih, istorijskih i političkih pitanja jer zadiru u pitanje identiteta države, naroda i pokrajine. Osnovno heraldičko pravilo koncipiranja grbova ili zastava država, pokrajina ili gradova jeste da oni treba da odražavaju istorijsku, heraldičku, kada su zastave u pitanju onda i leksikološku tradiciju. Kada to heraldičko pravilo primenimo na Autonomnu pokrajinu Vojvodinu, onda ona ima, u najmanju ruku, heraldičku tradiciju od 1848. godine, i ranije, jer od tada ona ima svoj grb, krst sa četiri ocila i trobojku zastavu. Taj grb, krst sa četiri ocila će ostati kao njezin simbol sve do 2002. godine, dok ga nisu Pajtićeva DS i Čankova LSV izbacili iz upotrebe i time učinili neviđeni heraldički, istorijski, nacionalni i politički skandal, neviđen na ovim prostorima. Da ne bude, dame i gospodo, zabune, heraldička tradicija u Vojvodini jeste i tradicija simbola Bačke, Banata i Srema, pa kod koncipiranja grba Vojvodine treba posebno voditi računa i o tom problemu, kako bi on zaista odražavao heraldičku tradiciju i istorijsku pokrajine. Prema važećem Statutu Vojvodine, od maja 2014. godine, Vojvodina ima dva grba – oficijelni i tradicionalni. Skupština AP Vojvodine ovih dana nije donela odluku o upotrebi simbola i tradicionalnih simbola pokrajine jer je Pajtićeva DS odbila da glasa za tu odluku, iako je obećala da će to učiniti. Time su gospodin Pajtić i DS učinili drugi politički, heraldički, nacionalni skandal, neviđeni u istoriji, na ovim prostorima, te se svrstali na čelu onih političkih snaga koje već duži niz godina urušavaju politički, kulturni i ekonomski napredak Vojvodine. Verujem i siguran sam da će građani Vojvodine vrlo brzo Pajtića i njegovu Demokratsku stranku baciti u političku prošlost, kako bi AP Vojvodina i njeni građani koračali bolje u bržu budućnost. Postavljam dva pitanja Ministarstvu za lokalnu samoupravu – šta će učiniti da privoli gospodina Pajtića i Demokratsku stranku da donesu odluku o upotrebi simbola i tradicionalnih simbola AP Vojvodini i time bar delimično ublaži neviđeni skandal? Drugo, da li će Skupština AP Vojvodine ići na izradu novog grba koji će odražavati heraldičku, nacionalnu i istorijsku tradiciju AP Vojvodine? Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko od predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč, po ovom osnovu? (Ne) Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Suzana Spasojević, Dragan Šutanovac, Mirjana Dragaš, Konstantin Arsenović i Mladen Grujić. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički, načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona po tačkama 5. i 6. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvala da današnjoj sednici prisustvuje Aleksandar Vulin, ministar za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja; Vladimir Pešić i Zoran Milošević, pomoćnici ministra za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja i Tatjana Prijić, rukovodilac grupe za unapređenje, zaštitu osobe sa invaliditetom u Ministarstvu. Ukupno vreme rasprave, podsećam vas da je za poslaničke grupe pet časova. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 170. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o kretanju uz pomoć psa vodiča i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske o socijalnoj sigurnosti. Da li predstavnik predlagača, ministar Vulin želi reč? (Da) Izvolite ministre.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, gospodo potpredsednici, uvaženi narodni poslanici, dame i gospodo, pred vama i vašoj pažnji su dva zakona koja su za Ministarstvo, na čijem čelu se nalazim, veoma važna. Zakon kojim regulišemo upotrebu psa vodiča, Zakon o kretanju uz pomoć psa vodiča je zakon koji se po prvi put donosi u našoj zemlji. Dakle, ovo jeste inovacija u našem zakonodavstvu i donet je uz veliku pomoć i neprekidan rad sa Udruženjem, Savezom slepih i slabovidih, sa odgovarajućim stručnjacima i naravno predstavnicima svih resornih ministarstava. Zakon je prošao javnu raspravu i zakon za svoju suštinu ima pomoć osobama sa invaliditetom. Dvanaest hiljada naših sugrađana ima velike probleme sa vidom. Devet hiljada njih je potpuno slepo, a oko 3.000 je i slabovido. Regulisanje upotrebe psa vodiča, regulisanje njegove nabavke, njegove obuke odgovarajuće, obuke i usvajanje odgovarajućih veština i za samu osobu sa invaliditetom, do sada nije bilo regulisano na odgovarajući način. Ovim putem, mi regulišemo jednu veoma važnu materiju, idemo u skladu sa našim obavezama koje smo preuzeli odgovarajućim strategijama, ali isto tako i poštovanjem Konvencije UN o pravima osoba sa invaliditetom. Na ovaj način naše zakonodavstvo se samo unapređuje, a svakako pomaže ljudima koji su suočeni sa ovako teškim hendikepom. Naravno, ovaj zakon se ne odnosi samo na naše državljane. On se odnosi i na svakog stranca koji bi eventualno mogao da dođe sa psom vodiča. Svakako da je ovo važan zakon. Svakako da govori o potrebi ove zemlje da se ovakva pitanja regulišu na najbolji način i govori o posvećenosti naše Vlade da se položaj osoba sa invaliditetom neprekidno unapređuje i da se o njemu posebno vodi računa. Drugi zakon koji je pred vama, potvrda Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske o socijalnom osiguranju, jeste takođe veoma važan. Poslednji put sa Republikom Francuskom, ovakav sporazum smo imali, odnosno ovakav zakon, davne 1950. godine, dakle još iz vremena SFRJ. Ovo je način da se odgovarajuće nove pravne tekovine uvedu u naše međusobne odnose. Ovo je način da se na odgovarajući način reguliše istovetan, izjednači položaj državljana Republike Francuske i Republike Srbije, da se odgovarajuća primanja, odgovarajuća prava koja se ostvaruju na teritoriji Republike Srbije, Republike Francuske, na odgovarajući način i regulišu, da ni jedno pravo ne može biti izgubljeno, ni kada su u pitanju penzije, ni kada je u pitanju odgovarajuća socijalna zaštita, povrede i sve ono što se može desiti bilo kome od naših državljana, bilo da se nalaze na teritoriji naše zemlje ili na teritoriji Francuske. Ovo je običajni međunarodni sporazum ali govori o tome da Vlada Republike Srbije i te kako vodi računa o svojim međunarodnim obavezama i naravno o svojim i stranim državljanima koji mogu da ostvare bilo koji od prava na našoj ili na teritoriji zemlje sa kojom se potpisuje sporazum. Nadam se da ćemo raditi dobro, uspešno. Siguran sam da svi razumemo važnost ovih zakona i da razumemo da su oni daleko od dnevne politike. Hvala vam.
Zahvaljujem. Da li se izvestioci nadležnih odbora javljaju za reč? (Ne.) Reč ima narodni poslanik magistar Đorđe Kosanić.
Poštovani ministre sa saradnicima, predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pred nama su danas dva predloga zakona, najpre Predlog zakona o kretanju uz pomoć psa vodiča i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske o socijalnoj sigurnosti. Svakako da u danu za glasanje poslanička grupa Jedinstvene Srbije podržaće pomenute predloge zakona, a moje izlaganje biće fokusirano na Predlogu zakona o kretanju uz pomoć psa vodiča. Svakako Jedinstvena Srbija podržava ovaj predlog zakona jer njegovim donošenjem omogućava se ostvarivanje prava na slobodno kretanje lica sa psom vodičem što mora biti regulisano zakonom na čitavoj teritoriji Republike Srbije, a sa druge strane i usaglašeno sa takvim zakonima koji se u drugim zemljama posebno u EU. Vi ste ministre pomenuli da je bilo niz rasprava, javnih rasprava u Beogradu, Novom Sadu, Nišu, kod mene u Kragujevcu. Iznet je nov niz problema koji bi možda trebalo rešiti i ovaj zakon većinu uspešno rešava, ali kažem, učešće su uzeli predstavnici samih udruženja osoba sa invaliditetom, Udruženja za brigu i zaštitu životinja, organa javne vlasti, mediji i svakako drugi predstavnici. Ono na šta bih ja od svih problema koji su ovde bili izneti, ja ću samo jedan izneti, da kažem pravo na korišćenje, odnosno ulazak i boravak sa psom vodičem u objekte u oblasti ugostiteljstva. Takvo iskustvo smo imali u prethodnom periodu, jer da kažem članovi nekih udruženja koji su dolazili u Srbiju nisu mogli da se hrane, jer nisu mogli da uđu sa psom u ugostiteljske objekte. Naravno, pohvalio bih naravno ovim zakonom se i to rešava gde je pored navođenja drugih objekata posebno naznakom dato da se radi i o ugostiteljskim objektima. Opšta ocena svih ovih javnih raspravi je da je ovaj zakon i drugi tipovi podržavaju u punoj meri, da je dosta već učinjeno, ali da treba još dosta činiti u smislu ostvarivanja zdravstvenih, obrazovnih, socijalnih i drugih prava. Sa druge strane, isto tako govoreći o ovom zakonu treba reći da je za očekivati da ne bude veliki odziv što se tiče broja pasa vodiča i to iz više razloga. Prvo, nabavka i obuka ovih pasa podrazumeva dugotrajan proces koji može da traje i više od godinu dana. Znači, samo obuka, mislim da traje nešto više od godinu dana. Drugo, nisu sve osobe sa invaliditetom zainteresovana za ovakvu vrstu usluge, posebno što je za posedovanje psa potrebno ispuniti i odgovarajuće uslove, smeštaj, ishranu i neke druge stvari. Isto tako, ako nije adekvatno, takvog psa, ovim zakonom je predviđeno da se može i oduzeti, što se tiče toga. Kakva je praksa što se tiče zemalja u okruženju? Ja mislim da je ovaj zakon što se tiče Hrvatske i Crne Gore donet još 2008. godine. Isto tako u nekim evropskim zemljama ta praksa je mnogo dugotrajnija i uobičajeno je da se na pse vodiče odlučuje prosečno negde između 6% i 10% slepih lica. Imajući u vidu da kod nas ta praksa do sada nije postojala, za očekivati je da taj broj bude još manji. Što se tiče neke evropske prakse i standarda za osobe sa invaliditetom od 2010. godine do 2020. godine Evropa bez barijera. Kao osnovni cilj postavlja se osnaživanje osoba sa invaliditetom da uživaju sva prava u punom obimu omogućivši učešće u društvu ukidanjem različitih barijera. Dakle, prvo, jednakosti zapošljavanja, obrazovanja i obuke, socijalne zaštite, zdravlja i sprovođenja aktivnosti koji doprinose izjednačavanju mogućnosti. Inače, u Srbiji danas postoji negde oko 800 hiljada ljudi sa invaliditetom, od toga malopre ste i vi rekli, negde oko 12 hiljada je osoba slabovidih. Ovo su podaci Svetske zdravstvene organizacije, jer u Srbiji ne postoji baza podataka o slepim i slabovidima. Imajući u vidu da je to negde otprilike 14%, znači njih samo samostalno može da se kreće, dok su ostali zavisni od nečije pomoći. E, sad, ukazao bih ministre na neke stvari koje bi možda mogli da rešimo u narednom periodu. Prvo, mislim da bi napravili veliki iskorak unapred donošenjem Zakona o registru osoba sa invaliditetom kako bi se dobili precizni podaci o broju i strukturi tih ljudi. E, sad, druga stvar koja je ovde važna. Želim da ukažem na jedan važan problem slepih i slabovidih osoba u Srbiji je taj što ne postoji instruktori za slobodno i samostalno kretanje tzv. peripatolozi. Možda neko rešenje, ministre, bi bilo da na fakultetu za rehabilitaciju i edukaciju, koji postoji već tri decenije, u narednom periodu možda iškolujemo ovaj kadar koji bi se bavio tim problemom. Eto, ja samo kažem da dajem neki primer šta bi možda trebali da uradimo. Isto tako, jedan veliki problem što školu za invalide imamo samo u Beogradu i problematika je što ljudi iz unutrašnjosti moraju da dolaze sa svojom decom, da kažem, da bi ovde učili tu školu. Možda treba razmišljati da u narednom periodu osnujemo takve škole i u drugim gradovima, ne samo u Beogradu. Na samom kraju želim reći da čak 90% informacije iz svoje okoline čovek prikuplja vidom, pa sam siguran da, evo ovde, svi mi, pa i građanima Srbije nije teško da shvate zašto je slepilo tako težak hendikep. Na samom kraju želim da kažem da poslanička grupa JS, u danu za glasanje podržaće, kako predlog zakona o kome sam govorio, tako i Predlog zakona o potpisivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske u oblasti socijalne sigurnosti. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća. Uvaženi ministre sa kolegama, dame i gospodo narodni poslanici, nama iz SDS u političkom smislu imanentno je zanimanje za poboljšanje života i statusa svih marginalizovanih grupa. Pre svega, osoba sa invaliditetom kojih, to moramo stalno da imamo na umu, ima u Srbiji onoliko koliko ih ima i u ostalim zemljama prosečno, a to je oko 700 hiljada. Ministar je naveo preciznu brojku koliko ima slabovidih i potpuno slepih osoba u Srbiji i na žalost, moram da ponovim još jednom, to jeste ogromna marginalna grupa jer u teškim ekonomskim uslovima u kojima je danas Evropa i Srbija i gde se većina stanovništva a pro po primanja i uopšte uslova života oseća donekle marginalizovano, kao društvo smo možda manje senzibilisani da se saosećamo sa potrebama onih kojima je naše saosećanje najpotrebnije. Kako se osećaju ljudi koji ne vide ili slabo vide lako možemo svi da utvrdimo. Dovoljno je samo da na nekoliko minuta pokrijemo oči i da shvatimo kakav bi nam život bio da smo prepušteni volji drugih, onih koji žive pored nas. Ako imamo sreću da i uopšte nekome dovoljno stalno da naš život učini bolji tako što će podneti ogromnu žrtvu u tom smislu. Zato ovaj zakon, ma koliko nekima delovao manje bitan od nekih ostalih kapitalnih zakona, podržavamo svim srcem i nadamo se da će i u praksi uspeti da proizvede makar delimično efekte koje od njega očekuju osobe koje su slabovide ili ne vide uopšte. Dakle, usvajanjem ovog zakona Srbija se priključuje velikom broju evropskih zemalja ali i drugim državama u okruženju koje su već dugi niz godina usvojile ovakve zakone. On je specifičan i njime se utvrđuje samo pravo osoba sa invaliditetom na kretanje uz pomoć psa vodiča i način ostvarivanja tog prava, s obzirom na to da su drugim zakonima regulisane socijalne zaštite osoba sa invaliditetima i neka druga pitanja koja se njih tiču. Ovim zakonom je utvrđeno i pravo na kretanje uz pomoć psa vodiča i to praktično u svakom javnom objektu na svakoj površini i drugom prostoru, a pod uslovom koji su propisani samim zakonom. Zakon je, to je moj utisak, veoma precizan, kratak, jasan i mislim da na njega niko u ovoj sali neće imati nekih posebnih zamerki u vidu amandmana ili nekih drugih zamerki. Propisani uslovi su nošenje odgovarajućih oznaka, isprava koje su potrebne, pošto se završi obuka tih pasa. Ono što je jako važno naglasiti jeste da mi u Srbiji za sada apsolutno nemamo tu vrstu istančanosti i senzibilizacije i kulture da se nađemo na usluzi nekome, osim u jednoj manjini, a to je ono što svedoči svakodnevni život, a posebno veliki animozitet imamo u velikom procentu prema životinjama. Ili su oni ljudi, naši sugrađani koji iskazuju čak i monstruozna nekada dela prema životinjama u manjini, ali se vrlo i očito vide. Dakle, vi imate situaciju svedočenja ljudi koji imaju svoje pse vodiče, iako nije zakonski regulisano, ali ljudi su se snalazili, pa su obučavali makar delimično i ti psi im pomažu, da im komšija, konkretno, primer iz Leskovca, u čitavom gradu im je dozvoljeno da koriste tog psa, ali komšija je otrovao na primer jednog od tih pasa tog građanina koji u skladu sa tim nije mogao ništa da uradi. Prema tome, ta vrsta odnosa i prema životinjama, sugeriše nam da nije ništa bolji odnos prema ljudima kojima je neophodna pomoć tih životinja. U tom smislu, ja mislim da treba raditi, bez obzira na donošenje ovog zakona, pre svega na otvaranje i na senzibilisanje građana, da imaju osećaj za potrebe slepih i slabovidih, da budu tolerantni prema njima, da naši planovi gradski uvaže potrebe tih ljudi. Nije samo dovoljno imati psa, potrebno je imati određene površine kojima se i taj pas, ili taj slabovidi ili slepi čovek mogu kretati. Nije ideja, niti je moguće da pas vodi čoveka. Čovek mora da vodi psa. Prema tome, nama su neophodni, pored toga, i centri za obuku samih pasa, neophodno nam je takođe da obučimo i ljude koji su slepi, a kako da koriste te pse i prosto je šokantna činjenica da obuka, ako je to tačno, jednog tog psa sa sve dozvolom i školom košta oko 25 hiljada evra. Interesujući se za ovu temu, pratila sam programe organizacije „Beli štap“ i oni su nedavno dobili donaciju od 11 hiljada evra i čekaju da do kraja godine ako je moguće, skupe, samo za jednog psa vodiča. Postavlja se realno pitanje da li je moguće da sve to tako mora da bude skupo i da li kao država možemo da se organizujemo i d a jednostavno ta vrsta mogućnosti bude zaista dostupnija. Da vam kažem, za 25 hiljada evra danas, a ljudi nemaju da kupe automobil, a ako imamo u vidu da su slepi i slabovidi jedan od najsiromašnijih grupacija u našem društvu, jer ne mogu da zarađuju i uvek su zavisni od drugih, koliko im ko da, koliko im da država, i to kroz socijalna davanja, koliko im porodica da, oni pripadaju najsiromašnijem korpusu ovog društva, a mnogi od njih su i te kako sposobni, kada bi im bilo omogućeno najelementarnije kretanje da žive samostalno i da se školuju na osnovu tog izučenog zanata ili neke škole i da mogu da se izdržavaju. Ovaj zakon doživljavam samo kao jedan korak u pravcu svesnosti ovog društva koje su potrebe tih ljudi, neophodan je, ali je nedovoljan uslov da bi se njihov život učinio podnošljivim, te verujem da će zajedno sa svim ostalim zakonima, a vidim da je Ministarstvo elementarno, i ne samo elementarno, senzibilisano za probleme ne samo ove vrste invalidnih ljudi, nego i svih ostali i hvala na tome. Dakle, u korpusu tihzakona koji su u proceduri, a neki se pripremaju, život slepim i slabovidim osobama će biti podnošljiviji. Još jednom, Socijaldemokratska partija Srbije glasaće za ovaj zakon. Hvala vam.
Reč ima Aleksandar Vulin.
Svako ministarstvo veoma vodi računa, ne samo Ministarstvo, celo društvo veoma vodi računa o položaju osoba sa invaliditetom. Shodno tome mi ćemo veoma brzo izaći pred ovaj visoki dom sa Zakonom o upotrebi znakovnog jezika koji je takođe veoma važan. Već se radi na donošenju zakona o udruženjima osoba sa invaliditetom koji posebno reguliše tu materiju, koji je veoma važan upravo i samim udruženjima, ali i osobama sa invaliditetom. Ministarstvo takođe od prošle godine sprovodi jednu veoma široku akciju formiranja registra osoba sa invaliditetom, naravno kroz saradnju sa odgovarajućim udruženjima. Vi ste potpuno u pravu što skrećete pažnju na težak položaj osoba sa invaliditetom, posebno kada je u pitanju zapošljavanje. Ali, da se o tome vodi računa, vodi se računa. Na evidenciji Nacionalne službe zapošljavanja trenutno se nalazi oko 21.000 osoba sa invaliditetom. Od toga oko 7.000 su žene. Prošle godine po našim evidencijama sa statistike Nacionalne službe za zapošljavanje, zaposleno je 4.123 osobe sa invaliditetom, što je morate priznati dobar rezultat, posebno što pre donošenja zakona i striktnog sprovođenja Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba sa invaliditetom taj prosek je iznosio 200 do 250 osoba sa invaliditetom godišnje, a sada za godinu dana 4.123 osobe, i te kako se vodi računa. Ove godine smo iz budžetskog fonda Nacionalne službe za zapošljavanje odvojili 500 miliona dinara za podsticanje zapošljavanja osoba sa invaliditetom. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, Ivan Karić.
Zahvaljujem se. Uvažena predsednice, uvaženi ministre, poštovane koleginice i kolege, poslanička grupa Socijaldemokratska stranka-Zajedno za Srbiju-Zeleni Srbije, smatra da je donošenje ovakvog zakona veoma važno za Srbiju, da Srbiji nedostaje i nedostajao je jedan ovakav zakon i svakako da treba pozdraviti omogućavanje slobode kretanja slepim i slabovidim osobama, koje se kreću uz pomoć pasa vodiča, ali da kažemo da imamo određene sugestije da čini nam se da bi ovaj zakon možda mogao da bude za nijansu bolji. On svakako, ja ne mogu da kažem da je loš zakon, zakon je dobar, uvodi mnogo novina i predstavlja iskorak u ovoj oblasti. Ali, recimo da bi donošenje ovog zakona, da bi sada trebalo potencirati da se uskladi sa nekim drugim zakonima i da ti zakoni međusobno budu usklađeni, dešava se i da i u drugim oblastima donošenjem određenog zakona imamo neusklađene oblasti, znači, da vodimo i o nekim drugim sferama života računa, tj. da sada ovaj zakon integrišemo u neke druge zakone i u stvari da popravimo te druge zakone. Mi smatramo da je ovaj zakon prihvatljiv i da uz ove manje sugestije o kojima možemo da diskutujemo može da se podrži u danu za glasanje. U članu 4. kaže se – da osoba koja se kreće uz pomoć psa vodiča ima pravo na korišćenje svih prevoznih sredstava u javnom prevozu, ali bi prema našem mišljenju ta odredba trebalo da stoji u svim ostalim zakonima i podzakonskim aktima koji regulišu javni prevoz. Znači, sada ne govorimo o ovom zakonu, nego da pomognemo upotrebu i da pomognemo korišćenje i implementaciju ovog zakona, time što ćemo ga uvesti u neke druge zakone i zaista ovoj grupi ljudi o kojima govorimo, da znači, slepim i slabovidim osobama sa psima vodičima omogućimo punu integraciju u društvu, za šta se ovaj zakon zalaže. Ali, imamo neke nedostatke u ostalim zakonima. Nadam da će i ministar uložiti svoj autoritet da se poprave ostali zakoni i da bi u stvari integracija ovog zakona dobila puni smisao. Biće neophodno da se menjaju odluke o javnom linijskom saobraćaju koje su u nadležnosti lokalnih samouprava. Samo Grad Beograd je izmenio i dozvolio ulazak osoba u pratnji psa vodiča u vozila Gradskog saobraćajnog preduzeća. Možda to može da bude jedna od inicijativa koju svi zajedno možemo da podesimo, Narodna skupština zajedno sa Ministarstvom i da pomognemo lokalnim samoupravama da shvate ovaj problem i da uvedu rešenje u svoje lokalne odluke i u neke uredbe i neka druga podzakonska akta. Biće neophodno i da se menjaju restriktivne odluke o držanju domaćih životinja i kućnih ljubimaca koje su u nadležnosti opet lokalnih samouprava. Član 54. Zakona o dobrobiti životinja daje nadležnost lokalnoj samoupravi da određuje mesto i način izvođenja kućnih ljubimaca. Razumljivo je ako vi ograničite mesta i nekom lokalnom uredbom, ograničite mesta i način izvođenja kućnih ljubimaca da dovodite u pitanje sprovođenje ovog zakona i možda otežavamo i ovako komplikovan život osoba sa hendikepom u Srbiji. Znači, taj član 54. govori da organi jedinica lokalne samouprave su dužni da izrade i sprovode programe kontrole i smanjenja populacije napuštenih pasa i mačaka, prema specifičnostima svoje lokalne sredine. Organi jedinica lokalne samouprave propisuju mesto i način izvođenja kućnih ljubimaca, a naročito pasa i mačaka na javne površine. Mi ovde imamo upravo sada otvaranje jednog velikog problema. Ljudi, osobe sa invaliditetom, ali slabovide i slepe osobe iz Novog Sada koje imaju pse vodiče su nas zvali u toku pripreme rasprave o ovom zakonu i ukazale na jedan potencijalno veliki problem, da napušteni psi koji se nalaze na ulicama mogu biti agresivni prema psima vodičima i opet ovo je da kažem molba za pomoć vašu. Ovo nije u nadležnosti Ministarstva, nego u nadležnosti lokalnih samouprava i u stvari ti nezbrinuti psi sa ulice vrlo često su veoma agresivni prema psima vodičima. Nažalost, bez lokalnih samouprava ovaj problem ne može da se reši, a one su imale deset godina da prema Zakonu o veterini ove probleme reše i mi danas počinjemo opet na neki staromodan način, ili na neki prevaziđeni način da rešavamo ove probleme otvaranjem velikih azila bez daljeg rešenja tih problema. Ukoliko bi se pravilno zbrinjavali i tretirali napušteni psi, verovatno kroz sterilizaciju, oni onda na ulici ne bi više bili agresivni i ne bi ugrožavali bezbednost slepih i slabovidih osoba koje imaju psa vodiča. Smatramo da bi bilo dobro da se ukaže da Uprava za veterinu, Ministarstva poljoprivrede i zaštite životne sredine od usvajanja Zakona o dobrobiti životinja u junu 2009. godine, nije usvojila pravilnike u vezi sa raznim životinjama, odnosno nije ih uskladila sa članovima 10. i 11. Zakona o dobrobiti životinja. Mi nažalost kao država nemamo pravilnik o obuci životinja, nemamo pravilnik o licima koja vrše obuku, još uvek nemamo registar lica za obuku životinja i stoga se ovaj zakon odnosi samo, ili je da kažem naše viđenje da se odnosi samo na pse vodiče koji su kupljeni u inostranstvu. Drugim rečima, kod nas se obuka pasa i obuka lica koja vrše obuku pasa ne sprovodi na zakonit način, niti postoje zakonski okviri za to. Najbliži centar za obuku pasa vodiča nalazi se u Zagrebu, a u Beogradu postoji pri Ministarstvu unutrašnjih poslova samo Klub dresera i vodiča službenih pasa, policajac na Bežanijskoj kosi, koja nažalost ne može da se bavi obukom pasa vodiča. Dobro bi bilo da s obzirom da donosimo jedan kvalitetan zakon i jedan zakon koji unapređuje određenu oblast da pokušamo da izvršimo dodatni pritisak, mi kao narodni poslanici i vi kao zainteresovano Ministarstvo, da što pre, što kvalitetnije ostala ministarstva, da lokalne samouprave konačno počnu da se bave problemima koji su u njihovoj nadležnosti i možda na neki način da pomognemo lokalnim samoupravama da što pre rešavaju ove probleme. Nažalost, prolaze nam godine, mi ne rešavamo te probleme i to nam samo gomila probleme i mi dolazimo u situacije da donosimo zakone zbog toga da bi donosili zakone. Ne govorim samo o ovom zakonu ili možda zbog toga što to traži od nas EU, a ne donosimo zakone zato što oni moraju da žive u stvarnosti, zato što oni moraju da se primenjuju i zato što se zakoni donose da bi popravili realan život građana. Za ovaj zakon može da se kaže i da je veoma kratak i da je veoma jasan i to je dobra karakteristika ovog zakona. Ono što je novina u obrazloženju i u podnošenju ovog zakona je, čini mi se, praksa koja nije bila do sada da se navodi sve sa javne rasprave. Navode se sugestije koje su prihvaćene na javnoj raspravi, sa obrazloženjima zašto su prihvaćeni, navode se sugestije koje nisu prihvaćene, sa obrazloženjima zbog čega ministarstvo vidi da nije trebalo to prihvatiti. Kada bi svi zakoni u Narodnoj skupštini bili ovako obrazloženi, ovo bi zaista bio jedan kvalitetan iskorak našem pripremanju za zakone kada bi oni bili u redovnoj proceduri i dovelo bi do kvalitetnije rasprave, možda do boljih amandmana i do bržeg usvajanja određenih zakona. Ono što se nama iz poslaničke grupe Socijaldemokratske stranke – Zajedno za Srbiju – Zeleni Srbije čini da bi trebalo više promovisati ovaj zakona, da i ljudi koji ne spadaju u grupe o kojima govorimo i zbog kojih donosimo ovaj zakon razumeju značaj ovog zakona, da oni koji drže ugostiteljske objekte, da oni koji drže trgovine, da kažem, svi imamo neke svoje lične probleme, da ljudi u autobusu ili nekom drugom objektu ne reaguju neprimereno i da možda jednom kampanjom kroz medije i promocijom ovog zakona u stvari uverimo i sve ostale ljude da ovaj zakon popravlja kvalitet života, da integriše jednu grupu ljudi u život i da je veoma važan za Srbiju, da osobe slabovide i slepe mogu slobodno da se kreću i Beogradom, ali da mogu da se slobodno kreću i svim ostalim gradovima i da imaju zaista pun osećaj pripadnosti ovom društvu. Važno je da se taj zakon promoviše, čini mi se zbog toga što je Srbiji stalo, državi stalo do svih osoba sa invaliditetom. Mi imamo i nekoliko amandmana u danu o amandmanima ćemo razgovarati i o tome, možda izneti neke argumente koji će poboljšati razumevanje tih amandmana, možda će ministarstvo nešto od toga prihvatiti. Dobro je, to je i neko od prethodnih kolega lepo rekao, što su sada tu ugostiteljski objekti na pravi način definisani. Ostaje nejasno npr. u članu 5, s obzirom da je veoma široka formulacija, da li se podrazumevaju i domovi za smeštaj učenika i studenata, s obzirom da je i to jedan od prethodnika izjavio, da postoji problem školovanja samo u Beogradu. Možda nam nedostaju škole širom Srbije da bismo opet sve ljude koji su slabovidi i slepi bolje integrisali u društvo. Važno je da studenti, učenici srednjih škola imaju pristup studentskim domovima i učeničkim smeštajima. Da li se podrazumevaju i megamarketi, tržni centri? Molim vas da zbog toga govorimo o promociji zakona u javnosti. U Srbiji najčešće ono što se podrazumeva ne funkcioniše. Moramo da uverimo sve ljude koji se bave ovim delatnostima da je ovo važno, s jedne strane, a s druge strane, ako ne možemo da ih uverimo, onda ćemo da ih prisilimo da poštuju zakon i da sve osobe sa invaliditetom ili sve osobe slabovide i slepe imaju zakonsko pravo pristupa svim ovim objektima. Razumljivo je za objekte zdravstvene zaštite zašto stoji ona formulacija i sa time smo saglasni. Još jednom da se vratim na ovaj problem, kada ljudi slabovidi i slepi u prisustvu psa vodiča izlaze na ulicu, može biti nesigurno i za njihovog psa vodiča, može biti nesigurno i za tu osobu, može možda da izazove i neke šire implikacije. Moramo lokalnim samoupravama ponovo od njih da tražimo da rešavaju probleme i da, kako decentralizacija o kojoj lokalne samouprave s pravom pričaju, ne podrazumeva samo prava, nego podrazumeva i obaveze. Tu negde vidim obavezu ministarstva ili ulogu ministarstva da kada nekog ne možemo da uverimo da je nešto korisno, s postoje zakonske pretpostavke, da moramo da ga primoramo, zato što se zakoni u Srbiji donose da bi se poštovali, a ne zbog toga što možda to EU od nas očekuje ili je to jednostavno moderno u procesu priključenja EU. Moramo u nekim segmentima implementacije više da se potrudimo i da na taj način, da kažem, otvorimo dve velike oblasti. To su pristupačnost i dobrobit životinja. Sada konkretno možda to nije najveći problem ovog zakona zato što govori o slepim i slabovidim osobama sa psima vodičima, ali pristupačnost objektima, pre svega javnim objektima, osobama sa invaliditetom, da zakon o dobrobiti životinja ne bude samo kada se dese neke ekstremne situacije, ne bude samo kada se udruženja za zaštitu životinja pobune zbog nepoštovanja prava životinja ili prava na dobrobit životinja. Opet kažem, da država, ministarstva, javne ustanove, parlament, lokalne samouprave budu model ponašanja i kada govorimo o pristupačnosti, da svi objekti budu pristupačni, da ulice Beograda, ali i ulice Srbije, gradova u Srbiji i opština u Srbiji budu pristupačni i da ljudi koji imaju hendikep, koji imaju neki stepen invaliditeta mogu da se osećaju da su deo ovog društva, da ne ostavimo ove teme samo za velike predizborne kampanje, nego zaista da radimo na tome, da podižemo svest o značaju rešavanja ovih problema i da na taj način integrišemo ovo društvo, da Srbija postane bolje mesto za život. Kada budemo razgovarali o amandmanima ili možda na kraju rasprave ćemo još nešto o ovome kazati, ali u svakom slučaju, u raspravi o amandmanima ćemo razmeniti još neke argumente. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar.
Zahvaljujem se na razumevanju ovog zakona. Želim da odgovorim na neke od stavova koje ste izneli. Zakonom je predviđeno da imamo rok od šest meseci nakon donošenja zakona da prilagodimo i ostale zakone, ali i da prilagodimo i praksu, što je možda važnije. Svakako da ćemo se obratiti svim lokalnim samoupravama i nadležnom ministarstvu da vodi računa o tome da lokalne samouprave ispoštuju svoju obavezu, donesu odgovarajuće pravilnike, promene odgovarajuće mere. Konkretno mera koju ste rekli u Beogradu, ona se odnosi na kućne ljubimce, a tražimo da se proširi i na psa vodiča. Pas vodič nije kućni ljubimac, njegova uloga je više nego jasna. Što se tiče učeničkih domova, ustanova učeničkog standarda, sve obrazovne institucije su dužne da obezbede mogućnost da osoba sa psom vodičem najnormalnije koristi odgovarajuću instituciju i to važi za apsolutno sve javne i privatne objekte u ovoj zemlji. To znači da ako bismo jednog dana imali tu čast da imamo kolegu poslanika koji ima psa vodiča, pas vodič bi bio ovde. On bi danas mogao da bude u ovoj sali i mogao bi da pomaže svom vlasniku. Dakle, ako može u Skupštini, može i u bilo kojoj drugoj instituciji, naravno, i u mega-marketu. Jedini izuzetak jesu odgovarajuće institucije zdravstva. Tu moramo doneti poseban pravilnik u saradnji sa ministrom zdravlja, budući da oni ipak iz više nego jasnih razloga odlučuju gde je moguće da se životinja pojavi a gde to nije moguće. To je nešto što će odrediti Ministarstvo zdravlja a mi ćemo samo učestvovati u tome. Sve ostale institucije, svaki restoran, mora da bude otvoren i pristupačan osobama koje koriste psa vodiča.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Stefana Miladinović.
Hvala predsedavajuća. Poštovani ministre, poštovani saradnici iz ministarstva, kolege narodni poslanici, danas su dva zakona na dnevnom redu iz oblasti socijalne politike – Zakon o kretanju uz pomoć pasa vodiča i Sporazum između Srbije i Francuske o socijalnoj sigurnosti. Kada je u pitanju Zakon o kretanju uz pomoć pasa vodiča, zapravo mi govorimo o jednom potpuno novom zakonu na koji se čekalo skoro deceniju. U našem društvu postoje mnogobrojni značajni problemi i prepreke sa kojima se osobe sa invaliditetom i figurativno i suštinski sapliću. Naravno, ne samo one već i članovi njihovih porodica, komšije, prijatelji, poslodavci, pa i sami građani. Srbija godinama unazad postepeno rešava ove društvene probleme i sistematski uređuje životno i obrazovno i poslovno okruženje za ovu osetljivu društvenu kategoriju. Naravno, sve u skladu sa postavljenim ciljevima Nacionalne strategije za unapređenje položaja osoba sa invaliditetom. Kategorija kojoj je ovaj zakon namenjen je po sopstvenoj poziciji u položaju takav da traži povećanu pažnju porodice i povećanu društvenu podršku. Republika Srbija je, ministre, to ste i pomenuli, potpisnica Konvencije o pravima osoba sa invaliditetom, koja države obavezuje da radi realizacije definisanih osnovnih načela obezbede i unaprede puno ostvarivanje ljudskih prava i osnovnih sloboda za osobe sa invaliditetom, bez diskriminacije bilo koje vrste po osnovu invaliditeta. Konvencija obavezuje potpisnice da preduzmu sve odgovarajuće mere da osobe sa invaliditetom u pogledu obezbeđivanja uslova za ravnopravno korišćenje fizičkog prostora obezbedi efikasne mere da osobama obezbede ličnu pokretljivost, sa najvećim mogućim stepenom samostalnosti. Jedan od načina za postizanje ovog cilja jeste i kretanje uz pomoć psa vodiča. Zakon o kretanju uz pomoć psa vodiča još jedan je propis u nizu već donetih, kojim se obezbeđuje poseban vid zaštite, prvenstveno slepih i slabovidih lica, kao i lica koja koriste invalidska kolica i drugih lica kojima je ovaj vid pomoći potreban. Upravo se ovim zakonom obezbeđuje ostvarivanje Ustavom zajamčenih osnovnih ljudskih prava i naročito se odnosi na zabranu diskriminacije i uvođenje posebnih mera, radi postizanja pune ravnopravnosti osoba sa invaliditetom sa ostalim građanima, kao i razrada prava na dostojanstvo i slobodan razvoj ličnosti. Zato se ovim zakonom doprinosi stvaranju uslova za puno i efikasno učešće i uključivanje u društvo, uvažavanje razlika i prihvatanje osoba sa invaliditetom kao jednake i ravnopravne. Kada su u pitanju odredbe samog zakona, pre svega želim da kažem da kretanje uz pomoć psa vodiča prvenstveno je namenjeno slepim i slabovidim licima kojih na osnovu podataka Saveza slepih Srbije, koji okuplja najveći broj lokalnih udruženja, ima oko 12.000, od čega 9.000 slepih i oko 3.000 slabovidih. Ovaj propis se, kao što sam rekla, može odnositi i na druge osobe sa invaliditetom, u skladu sa njihovim mogućnostima i potrebom za korišćenje ovakve usluge, kao i na druga lica koja pse koriste u terapeutske ili rehabilitacijske svrhe, što je potpuno nova usluga odnosno nova aktivnost. Osoba koja se kreće uz pomoć psa vodiča ima pravo na korišćenje svih javnih prevoznih sredstava, ima pravo na slobodan pristup i kretanje u objektima i na površinama javne namene u svom radnom prostoru, kao i u svakom drugom prostoru. Kada su u pitanju psi koji se koriste kao podrška u kretanju ili u terapeutske, rehabilitacijske ili u druge potrebe, osoba sa invaliditetom, treba istaći da se radi o psima koji su prošli posebnu obuku. Dresura ovih pasa, a to ste i sami, ministre, istakli, jeste izuzetno skupa i izuzetno dugo traje. Zahteva i posebne uslove u pogledu poligona na kojima se dresure izvode, kao i stručnost instruktora koji obavljaju poslove obuke ovih pasa. Obuka ovih pasa ima za cilj da pas vodič samostalno rešava situacije ili prevazilazi neke prepreke, pronalazi najsigurnije rešenje u nekoj situaciji, čime se obezbeđuje i samopouzdanje osobe koju prati. Osposobljavanje osobe koja se kreće uz pomoć psa vodiča, kao i samog psa, organizuje i sprovodi javno priznati organizator aktivnosti obrazovanja odraslih. Zakon predviđa i da osoba koja se kreće uz pomoć psa vodiča i instruktor psa vodiča poseduju odgovarajuću ispravu na osnovu koje se ostvaruje pravo na kretanje uz pomoć psa. Ova odredba je izuzetno važna i za naše građane, za predstavnike koji rade u javnom sektoru, zaposlene u javnom sektoru. Svi psi će biti vidno obeleženi adekvatnom opremom i samim tim se jasno izbegavaju svi eventualni nesporazumi, posebno u javnim ustanovama i u sredstvima javnog prevoza. Koji su problemi, koji su pred nama, nakon samog usvajanja zakona? Postoje pitanja koja se i danas postavljaju. Pre svega, nedostatak pasa. Nabavka i obuka ovih pasa podrazumeva dugotrajan proces koji može da traje i više od godinu dana. Kao što sam rekla, sama obuka traje oko godinu dana, a nakon toga sledi socijalizacija psa u porodici. Takođe, nisu sve osobe sa invaliditetom zainteresovane za ovakvu vrstu usluge, jer posedovanje ovog psa zahteva da se ispunjavaju neki uslovi u smislu ishrane, smeštaja i nege samog psa. Neka statistika govori da svega 6-10% osoba želi da koristi ovakvu uslugu. Takođe, postavlja se pitanje nedostatka poligona za dresuru. Postoje inicijative za formiranje centra za obuku psa vodiča. Takođe, u sredstvima javnog informisanja pomenuto je i formiranje neke fondacije koja bi imala za cilj nabavku samih pasa. Sve što nas čeka u pogledu dalje efikasne primene zakona zahteva podršku države, pre svega resornog ministarstva, ali ugledaću se na mog kolegu, i predstavnika lokalnih samouprava. Ovaj zakon će svakako imati uticaj i na subjekte koji se bave uzgojem i obukom pasa, jer će ovi subjekti na ravnopravnoj osnovi moći da prošire svoje delatnosti ibave se ovom vrstom obuke, što u perspektivi može da doprinese poboljšanju njihovog položaja na tržištu. Omogućavanjem sprovođenja obuke pasa od strane domaćih instruktora predstavlja mogućnost osnivanja i novih oblika organizovanja samih odgajivačnica pasa vodiča, a time i zapošljavanje određenog broja ljudi kao instruktora. Bez obzira na pitanja koje ovaj zakon postavlja, ovo je još jedan korak u izjednačavanju mogućnosti i omogućavanju ravnopravnosti svih članova našeg društva. Ne mali efekat ovog zakona jeste i razbijanje predrasuda o osobama sa invaliditetom, razvijanje kampanje koja podrazumeva i shvatanje šire javnosti o postojanju i potrebama osoba sa invaliditetom. Povećanje uključenosti osoba sa invaliditetom u zajednicu i stvaranje potrebnih preduslova imperativ je za socijalno odgovornu državu, a Srbija usvajanjem ovog zakona potvrđuje da se bavi ovim aspektom razvoja. Kada je u pitanju ovaj zakon, zaustaviću se, a nešto više o ovom zakonu i projektu koji se priprema, kada je u pitanju dresura i pomaganje pasa osobama sa oštećenim vidom, govoriće moja koleginica Gordana Topić koja dolazi iz Pančeva gde postoji najveći dom slepih na prostoru nekadašnje SFRJ i koji i priprema projekat u vezi sa dresurom pasa. Kada je u pitanju drugi zakon na dnevnom redu, a to je zakon o potvrđivanju Sporazuma između Srbije i Francuske o socijalnoj sigurnosti, mogu da kažem da je ovo jedan od najsveobuhvatnijih socijalnih sporazuma koji je naša država potpisala i predstavlja kontinuitet bilateralnih odnosa naše dve države u oblasti socijalne sigurnosti. Podsetiću da je još u vreme FNRJ, 1950. godine, potpisana Opšta konvencija o socijalnom osiguranju između FNRJ i Republike Francuske. Ova konvencija je još uvek u primeni u Republici Srbiji, a mi danas ovim sporazumom tu Konvenciju zamenjujemo, jer je Srbija u međuvremenu postala samostalna država. Ovaj sporazum predstavlja sveobuhvatni međunarodni dokument kojim se regulišu oblasti penzijskog i invalidskog osiguranja, zdravstvenog osiguranja i zdravstvene zaštite, povrede na radu i profesionalne bolesti, materinstva i dodatka za decu, a u vezi sa građanima ove države potpisnice koji su radno angažovani na teritoriji druge države potpisnice. Prava koja se ostvaruju po osnovu ovog sporazuma, u skladu sa pravnim sistemima država članica oslanjaju se na fond prava koja imaju građani u svojim matičnim državama. Posebno ističem kao značajna prava uređena ovim sporazumom ostvarivanje prava na dodatan za decu onih lica koja obavljaju neku delatnost, odnosno rad u skladu sa pravnim propisima jedne od strane ugovornice, osiguranje za slučaj starosti, invalidnosti i nadživelih članova porodice, povreda na radu i profesionalne bolesti, povrede na putu do posla, pogoršanje profesionalne bolesti i socijalna davanja za slučaj smrti. Više o ovom sporazumu govoriće kasnije moj kolega Nenad Milosavljević, a ja bih na samom kraju želela da napomenem da je pre tri dana u proceduru Narodne skupštine ušao još jedan zakon koji se tiče osoba sa invaliditetom, to je Zakon o znakovnom jeziku. Verujem da ćemo u narednom periodu imati prilike da i o ovom zakonu raspravljamo, budući da je to isto zakon koji jako dugo čekamo. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, danas je pred nama jedan zakon iz korpusa socijalnih zakona, koji predstavlja još jedan iskorak u brizi o invalidnim licima, o licima koja zahtevaju posebnu društvenu podršku. To je Zakon o psima vodičima. To će se ticati vrlo malog broja ljudi, vrlo malog broja ljudi koji žele tu vrstu podrške u svom kretanju. Koleginica je malo pre upravo o tome govorila, ali kao odgovorno društvo to od nas zahteva da rešimo baš zbog toga što uvodimo zakonski jednu novu kategoriju kretanja invalidnih lica u društvu koje se ne tiče samo njih, nego se tiče i svih ostalih u društvu koji u toj interakciji učestvuju. Kada govorimo o licu koje se kreće uz pomoć psa vodiča, onda moramo znati da će se ono kretati na javnim mestima, u sredstvima javnog prevoza i to uključuje i frustracije i iskustva svih onih lica koja će se tu nalaziti. Dakle, moramo imati zakonski predvidive takve situacije i kako ih rešiti. Nije dovoljno da samo propišemo zakonom šta mora vlasnik objekta ili vlasnik prevoznog sredstva da primeni i da omogući. Biće mnogo trenutaka na koja nismo kao društvo spremni. To nije problem ovog zakona. To je problem zato što društvo već dugo nije spremno na ovakvu vrstu kretanja invalidnih lica. Svakog dana sazrevamo, popravljamo i ugrađujemo u svoj život nova ljudska prava i unapređujemo postojeća ljudska prava. Ovo je zakon za koji vidim da će morati da bude dorađen, ali jako je dobro da on postoji. Iskorak da se donese ovaj zakon pokazuje da ćemo uskoro imati taj problem ili tu društvenu podršku, zakonski potpuno i dobro rešeno upravo onako kako to jedno moderno društvo čini. Pre svega, moramo ovde da govorimo o tome da moramo u obzir da uzmemo prirodne predispozicije pasa koje smo do sada u običnom životu prepoznavali ili kao kućne ljubimce ili pse koji se koriste u lovu ili pse koji se upotrebljavaju u vojsci, u policiji. Znamo da se napredne predispozicije pasa koriste pre svega u spasilačkim poduhvatima i da su tu nezamenjivi. Dakle, ovo je još jedan od tih kvaliteta koji ugrađujemo u svoju socijalnu podršku, u društvenu podršku invalidnim licima za njihovo lakše kretanje. Sve je u ovom zakonu već rečeno, sve smo u prethodnim diskusijama dodirnuli. Problem je nedostatak odnosno nedovoljno institucionalizovano obučavanje tih pasa, nabavka pasa. Verovatno da će se uključiti i neka druga ministarstva, pre svega Ministarstvo poljoprivrede, Odsek za veterinu za zbrinjavanje pasa u nadzoru nad brigom tih pasa jer oni moraju biti na adekvatan način zbrinuti ihranjeni da bi mogli da vrše tu svoju funkciju, ali kažem biće zaista potrebno još neke stvari u zakonu doraditi upravo zbog tog kretanja na javnim površinama i zbog interakcije sa ostalim članovima društva. Bez obzira koliko se ti ljudi kreću, koliko im je potrebna ta podrška, ako uđu u sredstva javnog prevoza ne možete očekivati da svi putnici budu spremni da imaju taj kontakt. Dakle, treba malo amortizovati kroz medije pre svega društvo da bude zaista pripremljeno za tu vrstu susreta. Ono što bih dodala da treba doraditi u ovom zakonu, koliko je to moguće jeste da se mora brinuti šta se događa kada pas odsluži svoje, ode u penziju, ko ga preuzima? Ili ako onaj kome je pas bio dodeljen, koga je on vodio, recimo umre, ko dalje preuzima brigu o tom psu? To bi bilo važno rešiti u zakonu, ali kažem zaista smatram da je izuzetno dobro da imamo napokon ovaj zakon. Važno je da je ovaj zakon u životu, a život će sam doneti potrebne ispravke i učiniti ga korisnim za sve nas. Zbog toga ćemo u danu za glasanje svakako podržati ovaj zakon, podržati dobre amandmane koji mogu da ga poprave, ali smatram da ćemo ga ubrzo svi mi zajedno u ovom parlamentu učiniti još mnogo boljim i smatram da smo učinili ovim što je ovo pred nama veliki iskorak, velika pomoć i društvena podrška licima sa invaliditetom koja budu želela da se na ovaj način lakše kreću u društvu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, pred nama je jedan po meni jako važan predlog zakona koji pokušava da popravi i da reši diskriminaciju osoba sa invaliditetom, koja postoji u Srbiji unazad više decenija. Zakon koji će omogućiti slepim i slabovidim licima da koriste psa vodiča je nešto dobro. Generalno kada se priča o toj ideji, u ime poslaničke grupe DS mogu da kažem da je to dobra ideja, dobar predlog o kome mi danas raspravljamo, zakon koji treba još malo da popravimo kao što su kolege rekle u ovoj diskusiji. Ono što želim da kažem jeste da je dobro da se krene u rešavanje problema i ovo jeste jedan početak rešavanja problema koji imaju osobe sa invaliditetom, pogotovo osobe koje su slabovide ili slepe. Nije to jedini problem koji će rešiti psi vodiči. Postoji problem i prilikom glasanja na izborima, kada slepa lica ne mogu da ostvare svoje biračko pravo, pa mora neko drugi da potpiše ili da glasa za njih. Znači, ne postoji glasački listić na Brajevom pismu. Takođe ne postoji mogućnost da slepa lica u banci, pošti, bilo gde potpišu svoj ček i mislim da i o tome treba da pričamo. U ime naše grupe i u moje lično ime mogu da dam predlog da se napravi nacionalni registar slepih i slabovidih lica i da kao što lekari imaju svoj serijski broj i pečat, da i slepa lica imaju te pečate ili brojeve, kako bi mogli da imaju taj potpis ili pečat i da imaju autorizaciju države. Gospodine ministre, želim da vam kažem da određene organizacije slepih i slabovidih su dale neke komentare, neke su vam čak i pisale pismo, pa ću neke sugestije koje su dali ispred Saveza udruženja slepih i slabovidih Srbije „Beli štap“ koji obuhvata i koji sačinjava centar za samostalno kretanje i obuku pasa vodiča Srbije, Udruženje slepih i slabovidih Srbije „Beli štap“ region Beograd, Udruženje slepih i slabovidih Srbije „Beli štap“ region centralne Srbije, Udruženje slepih i slabovidih Srbije „Beli štap“ region jugoistočne Srbije i regiona Moravsko-Ibarski koji je vama dostavio neke njihove primedbe na Predlog zakona. Zamoljen sam u ime njihove organizacije da vam par sugestija koje su bile, oni pretpostavljaju da možda čak to pismo nije došlo do vas, ali dapostoji dobra volja to verovatno sa vaše strane i postoji. Čak smo pre nekoliko meseci imali prilike gde su osobe sa invaliditetom pravile skup i taj zakon je i tada najavljen, što je u principu dobro. Ono što iz Udruženja „Beli štap“ daju kao neku malu primedbu to je da ovim tekstom Nacrta zakona nisu ispoštovani međunarodni evropski standardi koji se odnose na pse vodiče i pse asistente pomagače, kao i instrukture za mobilnost „european gay dogs mobility standards“ i „gay mobiliti instructions competitions“. Neophodno je po ljudima koji su u ovom udruženju da ovim zakonom adekvatno regulišemo usluge podrške psa vodiča, kao i psa asistenta imajući u obzir dostignute međunarodne i evropske standarde pružanja ovih usluga osobama sa invaliditetom. U tom smislu je neophodno razlikovanje pojmova - psa vodiča koji tradicionalno rade sa slepim i slabovidnim osobama od drugih vrsta pasa koji pružaju podršku i asistenciju osobama sa invaliditetom i to gluvim i na gluvim osobama, osobama sa fizičkim invaliditetom, uključujući pre svega osobe, korisnike kolica, zatim osobe sa mentalnim i intelektualnim invaliditetom, osobe sa autizmom, osobe koji imaju šećernu bolest, hroničnu epilepsiju i slično. U tom dopisu, koji je poslat vama je neophodno davanje, nije dovoljno široko postavljen krug korisnika novih usluga kako bi se sprečio neravnopravni položaj i tretman osoba sa navedenim poteškoćama. Neophodno je takođe zakonom jasno i obrazloženo definisati, u podzakonskim aktima to je svakako moguće, nekoliko važnih pitanja. Pre svega, procesi potrebe, uslove za sprovođenje obuke pasa vodiča i pomagača, kao i obuku osoba korisnika pasa i neophodnu pripremu za taj proces. Neophodno je zakonom i jasno obrazloženo definisati iz kojih sredstava se to planira razvoj usluge podrške pasa vodiča i psa asistenta i za koje je tačno namene će se koristiti, kao i da za razvoj ove usluge rezerviše neophodni minimum sredstava u procentualnom iznosu u odnosu na budžetska sredstva namenjena za program u oblasti unapređenja položaja osoba sa invaliditetom i njihovog uključivanja na ravnopravnim osnovama. Neophodno je usklađivati tekst zakona sa standardima i definicijama iz Konvencije UN o pravima osoba sa invaliditetom, u daljem tekstu, koji je vama prosleđen, Konvencija. Izrada teksta ovakvog zakona koji reguliše specifična i za pravni poredak novu oblast zahteva uključivanje u proces izrade međunarodnih eksperata, znači ljude koji, Savez slepih i slabovidnih iz regiona, tu su oni napravili dobru jednu komunikaciju sa Savezom slepih Hrvatske, Slovenije koji su već članice Evropskog saveza za pse vodiče i Saveza „asistens dogs jurop“. To su neki predlozi i primedbe koje su prosleđene vama, mislim da čak neke možemo, pošto je isteklo vreme za podnošenje amandmana, s obzirom da su se oni javili pre dan i po, znači manje od 48 sati, vreme je za amandmane je isteklo, ali postoji mogućnost u koliko vi prihvatite u ovoj raspravi da možda i Odbor za rad i socijalna pitanja možda uloži neki amandman na ovo što je sada pročitano. Na primer, u članu 3. ovog zakona se kaže da bi se uopšte realizovala obuka pasa vodiča od osam nedelja isti se daju oko 12 meseci na socijalizaciju. To rade porodice koje obučavaju i za to postoje programi, tako da posle stava - instruktor treba uvesti pojam socijalizator, jer i te osobe moraju da šetaju psa, da ih vode na razna mesta i slično, da rade sa njima i za to takođe postoje oznake i drugačiji se označavaju psi u obuci. Primer, gledao sam neki film gde se pokazuje socijalizatorska porodica iz Londona koja je imala ove probleme koje mi predlažemo da možda i u tom nekom predlogu amandmana se stavi. Socijalizator mora da se stavi da je osoba koja obavlja socilajizaciju deo dresure uz nadzor instruktora pasa u periodu socijalizacije psa od dva do 16 meseci. U članu 5. se kaže da će ministar nadležan za poslove zdravlja, ministar nadležan za poslove unapređenja položaja osoba sa invaliditetom da reguliše pravo korišćenje objekata u javnoj upotrebi. Osobe koje su u ovom udruženju misle da i postavljaju pitanje da li će onda morati ministar za saobraćaj da se uključi pored ministra zdravlja i nekih drugih ministara radi obeležavanja i ko postavlja table sa dozvolama, odnosno zabranu ulaska za ostale pse? Kada slepa osoba uđe ka fakultetu, ko će onda da da dozvolu da se uđe na taj fakultet, gde slepa osoba pohađa nastavu? U članu 8, takođe iz udruženja „Beli štap“ su dali neke sugestije da socijalizator, jer instruktor se kreće sa dresurom tek posle 16 meseci. Kaže – mora se uvesti i dodati pored već reči – uvek i socijalizator jer instruktor kreće sa dresurom tek posle 16 meseci, a ko do tada uči i socijalizuje psa, socijalizacija znači gde da vrši nuždu, kako će da ima četiri obroka, kako da dođe do tog obroka, pošto su me oni obavestili da postoji u toj dresuri pasa da ne sme da uzme obrok bez pištaljke osobe koja ga čuva, tj. kojoj on pomaže u svemu ovome. Iz Udruženja „Beli štap“ takođe su naveli da možda član 3. gde se navodi da je pas vodič prošao posebnu proceduru u skladu sa zakonom. Član 10. navodi da osposobljavanje osobe koja se kreće uz pomoć pasa vodiča za kretanje sa psom vodičem organizuje i sprovodi javno priznati organizator aktivnosti obrazovanja odraslih u skladu sa zakonom na osnovu posebnih programa. Tako da je tu par nekih stvari na koje su oni imali primedbe i sugestije i nisu neke velike da bi promenile sam smisao zakona. Zakon je dobar i kada god kažete da nešto može pomoći i podržati slepe i slabovide osobe, nema te osobe koja će reći nešto suprotno. Nema te osobe koja će reći da to nije dobro, ali dajte da pokušamo da napravimo Predlog zakona koji će ne ujediniti poslanike. Mi ćemo ovde pretpostavljam da glasamo svi za ovaj zakon jer je ovo jedan od mnogih zakona za koje konkretno ja ili neko nije bio za su usvojeni, pa su se posle dorađivali. Ovo je zakon što se tiče političara nema mnogo zamerki, ali neke predloge smo dobili iz udruženja koja okuplja upravo osobe kojima je ovaj zakon najpotrebniji. Ako oni imaju neke sugestije, mislim da nije loše da se te sugestije usvoje i da kroz eventualno možda neki amandman Odbora za rad i socijalna pitanja se on usvoji. U ime poslaničke grupe DS mogu da kažem da je ovo jedan pomak u jednom putu ka humanijoj Srbiji, u jednom putu ka smanjenju diskriminacije prema osobama sa invaliditetom. Želim da živim u Srbiji i sanjam da živim u Srbiji gde neće biti niko diskriminisan, pogotovo osobe sa invaliditetom koje su imale problem ili sa bolešću ili sa nekom nesrećom koja ih je dovela u tako jedan težak položaj da moraju da budu u kolicima i poruka sa ovog mesta je da nije sramota biti bolestan, da nije sramota biti u invalidskim kolicima, da moramo da te neke naše tabue da razbijamo, da ne rušimo samo arhitektonske barijere koje onemogućavaju jedan normalan i pristojan život naših sugrađana koji su u kolicima ili koji su slepi, nego da svi zajedno rušimo neke barijere koje su u glavama građana Srbije. To je nešto što je po meni najvažnije i tu ne vidim nijednog političara koji bi bio protiv toga. Tako da svako od nas treba da da neki dobar primer da se te barijere u glavama ljudi ruše, da se kaže da nije strašno biti bolestan, da nije sramota da ako neko dete krene u osnovnu školu a ima poremećaj govora ili sluha ili je u kolicima, da se ne uključi u grupu, da ga deca marginalizuju, da treba da ga deca prihvate, ali to je i na roditeljima i na edukativnom sistemu Srbije, a ovo što se tiče konkretno današnjeg Predloga zakona ja kao lekar mogu da vam kažem da je to jedan veliki pomak ka jednoj pristojnijoj Srbiji u kojoj usvajamo sve te evropske standarde i norme da tim ljudima olakšamo svakodnevni život. Hvala puno.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Aleksandar Vulin. Izvolite.
Želim da se zahvalim poslaničkom klubu SPS, Nove Srbije i DS na razumevanju ovog zakona i razumevanju ovoga što mi pokušavamo zapravo da uradimo. Ali, samo da ispravim neke nejasnoće. Ovo nije zakon o psu. Ovo je zakon o kretanju psa. Dobrobit psa, briga o njemu, sve ono što je potrebno od hranjenja do uslovno rečeno penzionisanja, to je ono što rade, praksa je u okruženju, je da to rade volonterske porodice koje se za to prijavljuju i oni brinu o psu kada izgubi svoju radnu ulogu. To je sve nešto što se reguliše drugim zakonima ili se reguliše odgovarajućim pravilnicima koje ćemo doneti u roku od šest meseci od donošenja ovog zakona. Svrha ovog zakona je da se obezbedi mogućnost slepoj osobi da sa svojim psom može da, koliko je to god moguće, potpuno normalno živi i da mu se obezbedi maksimalna pristupačnost svih javnih i privatnih objekata u ovoj zemlji. Na to se mi fokusiramo u ovom zakonu, a sam pas se reguliše Zakonom o dobrobiti životinja i pravilnicima o kojima sam već govorio. Što se tiče primedbi udruženja i udruženja o kome govorite je i učestvovalo u javnoj raspravi. Dalo je svoje predloge. Na neke od tih predloga smo odgovorili i to podrobno i u samom obrazloženju zakona, odnosno amandmanima koje nismo prihvatili ili jesmo prihvatili. Dakle, vrlo smo precizno i vrlo studiozno odgovorili na svaki od zahteva. Zakon uvek može da se popravlja, ali da budemo precizni, te predloge smo već čuli i o njima smo se u krajnjoj liniji već izjasnili. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vesna Rakonjac.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, poštovani gosti i drage kolege, danas su pred nama dva važna zakona, a od toga jedan veoma afirmativan i odnosi se na osobe sa invaliditetom. Da ovo nije jedan od zakona koji usvajamo, da tako kažemo, radi reda, već jedan sveobuhvatni zakon, govori nam to da je zakon ušao u skupštinsku raspravu u redovnoj proceduri, da smo kao Odbor za rad o ovom zakonu razgovarali još pre mesec dana, tako da je bilo sasvim dovoljno i vremena i prostora za sve primedbe i sugestije kako bismo poboljšali ovaj zakon. Mislim da je danas pred nama jedan sveobuhvatni zakon koji se prvenstveno odnosi na mogućnost kretanja osoba sa invaliditetom, konkretno osoba slabovidih i slepih i jasno su i precizno definisane i kategorije osoba koje mogu da koriste pse u ove svrhe, a o samoj dobrobiti životinja, kao što je ministar rekao, staraju se neki drugi zakoni, Zakon o dobrobiti životinja i Zakon o veterini. Čuli smo od nekih kolega da postoje razne prepreke i u pristupu određenim ustanovama, što je regulisano Zakonom o planiranju i izgradnji, a ovaj zakon ima podlogu i u Zakonu o socijalnoj zaštiti. Prema tome, pred nama je danas jedan sveobuhvatni zakon koji je vodio računa, ne samo o osobama sa invaliditetom, već i o osobama koje će neminovno biti uključene, a to su sve one osobe koje se nalaze i u javnom gradskom prevozu i koje će biti u prilici da susretnu slabovidu, slepu ili osobu u invalidskim kolicima koja koristi psa vodiča. Čak smo imali i par primedbi da ovi psi mogu da predstavljaju opasno sredstvo. Ako pažljivo konsultujemo literaturu, možemo da vidimo da ovi psi, pre nego što postanu psi vodiči slabovidih i slepih osoba, prolaze obuku koja traje osam meseci, da se u toku tih osam meseci vrši kategorizacija pasa, a zatim da se prosto po naravi životinje daje preporuka kom korisniku može takav pas biti dat na ispomoć, odnosno kao terapeutsko rehabilitaciono sredstvo ili kao pas vodič. Ono što je veoma dobro, a o tome nisam do sada čula, jeste to da su do sada slepe osobe, koje su se kretale uz pomoć drugih osoba, uz pomoć belih štapova, imale takozvani grč u kretanju. Znači, pronalaženje prepreka je bilo otežano, pronalaženje autobuskih stajališta, pronalaženje adekvatnog ulaza u određenim ustanovama itd. Za sve ove poslove dobro utrenirani pas vodič prolazi obuku i osnovni zadatak trenera je da osposobi takvog psa da u adekvatnoj situaciji nađe najbolje rešenje za korisnika. Samim tim olakšava se kretanje korisnika, olakšava se motorika i nemamo takozvane prinudne kretnje, prinudne položaje, što takođe doprinosi zdravstvenom stanju osobe koja se kreće. Osim toga, ne radi se samo o psu vodiču, radi se i o psu koji praktično ima i terapeutski i rehabilitacioni uticaj na svog korisnika. Znamo da je veoma bitno da tim osobama vratimo samopouzdanje, a one ga upravo stiču kroz kontakt sa životinjom. Razvijaju se posebne motoričke aktivnosti, razvija se više osećaj čula sluha i taktilni osećaj. Samim tim dovodimo do povećanja samopouzdanja korisnika i njegovoj opštoj rehabilitaciji. Kada govorimo o psima vodičima, konkretno u završetku obuke dobar trener na kraju obuke izvodi psa vodiča u realnu sredinu. Ono što je jako bitno, bitno je da ovim osobama, slabovidim i slepim, omogućavamo da što više vremena provode van zatvorenog prostora. Na taj način oni stiču i jednu sigurnost. Samo da se na trenutak vratim na završetak obuke, dobar trener, odnosno iskusan trener na kraju obuke sa psom vodičem obavlja takav trening da bukvalno radi sa povezom i nedostaje onaj vizuelni kontakt koji su imali do tada, već ga bukvalno stavljamo u položaj slabovide i slepe osobe. To je veoma bitno da bismo mogli da procenimo i sposobnost i karakter psa. Ono što je u toj situaciji jako važno, važno je da kažemo da je ovim zakonom regulisano da ne može bilo koja osoba da izvodi taj završni trening i da koristi i sredstva javnog prevoza i javne ustanove, već samo trener koji jasno ima oznaku, obeležen je i on i njegov pas vodič. Tako da smo zakonom predvideli mogućnost da se spreči zloupotreba psa vodiča i neke druge svrhe. U Danu za glasanje svakako ćemo podržati ovaj zakon poslaničke grupe SNS, jer smatramo da je jedan afirmativni zakon i smatramo da je samo preteča među mnogim zakonima koje ćemo doneti iz oblasti socijalne zaštite. Kao što smo čuli na nekom od narednih zasedanja, imaćemo zakon o znakovnom jeziku, a mislim da ćemo imati i zakone o korišćenju životinja u terapeutske svrhe, jer pas vodič praktično nije samo pas vodič, nego je i terapeut. Što se tiče Zakona o Sporazumu o socijalnoj sigurnosti između Republike Francuske i Republike Srbije, mislim da je jedan od najsveobuhvatnijih zakona koji se tiče socijalne sigurnosti. Mislim da ćemo na taj način kao jedna ozbiljna država našim građanima omogućiti da ostvare svoja prava. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne) Ukoliko ne, prelazimo na rad po redosledu narodnih poslanika i prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Nevena Stojanović. Izvolite.
Hvala vam, uvaženi predsedavajući. Uvaženo Ministarstvo, savetnici, dame i gospodo narodni poslanici, pošto je ovlašćeni predstavnik JS već govorio o oba zakona i već izneo stav JS o tome kako ćemo glasati, ja ću ponoviti - da, podržaćemo ovaj predlog zakona iz prostog razloga što mislimo da je to jedan suštinski zakon koji zaista utiče na olakšavanje života osoba sa invaliditetom. Želela bih da pohvalim i metod donošenja samog predloga zakona. Smatram da je od izuzetne važnosti to kontinuirano učešće udruženja i saveza slabovidih i slepih u samoj izradi ovog zakona. Volela bih da pohvalim i vas u Ministarstvu zato što ste omogućili transparentnost u radu radnih grupa javnim slušanjem. Kao što je rekao gospodin Karić iz „Zelenih“, to je jedan jako bitan korak napred u samom radu i saradnji između parlamenta, a samim tim i Ministarstva. Vi time niste samo ispoštovali osnovni princip jednog demokratskog vodstva, već ste time pokazali želju za većim uključenjem građana u izradi zakona, što je jako bitno, posebno zarad osvešćivanja građanstva o problemima osoba sa invaliditetom. Ružna istina je da je naše društvo nesvesno šta znači živeti sa invaliditetom u zemlji u kojoj se taktilne staze za slepe ne prave po propisima, pa su potpuno nefunkcionalne jer se postavljaju bez konsultacije sa onima za koje su staze i namenjene, na primer, ili preprečavanje skulpturama, štandovima i ostalim konstrukcijama, a verujem sve iz neznanja čemu zapravo te staze služe. Kao primer te prakse, navešću jednu taktilnu stazu u Novom Sadu pored poslovno-sportskog centra Spens, koja vodi direktno u žbunje. Znam da to nije vaša nadležnost, ali ako kontinuirano prebacujemo odgovornost sa ministarstva na ministarstvo, sa osobe na osobu, dobićemo na kraju osobu i društvo koje nije odgovorno ni za šta, a za sve je krivo. Iako znam da ovaj zakon ne može da nadoknadi sve propuste koje smo kao društvo i država dozvolili sebi u odnosu na ove ljude, nadam se da ćemo omogućavanjem osoba sa invaliditetom da se samostalnije i slobodnije kreću uz podršku pasa, napraviti jedan korak u izgradnji uslova u kojima neće biti mesta za kršenje njihovih ljudskih i građanskih prava. Želela bih još jednu pohvalu da uputim Ministarstvu, a to je što su u jako brzom, rekordnom roku dostavili u proceduru u Skupštinu zakon o upotrebi znakovnog jezika. To pokazuje da ste senzitivniji u odnosu na ove marginalizovane grupe od prethodnih ministarstava, ne želim da eksplicitno nešto sudim, ali to je neko moje lično mišljenje. Volela bih i da pohvalim ovu statistiku, tj. vaš rad koji je doveo do promene ove statistike da sada od 21.000 u Službi za zapošljavanje osoba sa invaliditetom, koji su bili prijavljeni, zaposleno je 4.123, kako ste, ministre, rekli. To je zaista za svaku pohvalu i isto ovaj novac koji ste odvojili za podsticanje samogzapošljavanja osoba sa invaliditetom. Želela bih, u duhu dobre saradnje vas, kao ministarstva, i nas, kao poslanika koji se zanimamo za socijalne teme, da vas podsetim i na Poslovnik Narodne skupštine, posebno na član 287. stav 4, koji uređuje stavku poslaničkih pitanja, instituciju poslaničkih pitanja, kojim se propisuje rok od 15 dana odgovora na poslaničko pitanje. Iskoristiću priliku, iako nije tema, da podsetim da je postavljeno jedno poslaničko pitanje 3. marta, danas je 19. mart, odgovor nismo dobili, te se nadam da ćemo ga uskoro dobiti i nastaviti ovu jednu lepu saradnju. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nenad Milosavljević, a neka se pripremi narodni poslanik Saša Mirković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, u okviru ovog pretresa osvrnuću se na Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske o socijalnoj sigurnosti, koji Narodna skupština treba nakon današnje rasprave da prihvati i potvrdi. Srbija i Francuska imaju tradicionalno dobre odnose, posebno od Prvog svetskog rata, kada su bile na istoj odbrambenoj strani. Tada je prijateljska Francuska pružila neprocenjivu podršku i pomoć srpskoj vojsci i državi, posebno posle prelaska Albanije, odlaska iscrpljene srpske vojske na Krf. Mnogi su sa Krfa prebačeni u Francusku i tamo i ostali, kada je Francuska bez ikakvog državnog sporazuma, kroz jedan solidan i ljudski odnos pružila sve moguće oblike zdravstvene i socijalne podrške našoj vojsci i civilima. Francuska i Srbija su u daljem radu i vremenu održale to svoje prijateljstvo. Zatim, to se prijateljstvo posebno ogledalo u Drugom svetskom ratu, kada su takođe bile zajedno protiv fašizma. Kasnije, taj humani ljudski odnos Francuske i Srbije pretvorio se u državni sporazum kojim su unapređeni i formalizovani brojni oblici saradnje u oblasti socijalne i zdravstvene politike. Prijateljstvo i saradnja nastavlja se i posle Drugog svetskog rata, kada je veći broj naših građana odlazio u Francusku na privremeni rad, kako se tada govorilo. Upravo zbog većeg broja naših radnika na privremenom radu, još 1950. godine na bilateralnom nivou potpisana je Opšta konvencija o socijalnom osiguranju između Federativne Narodne Republike Jugoslavije i Francuske Republike. Ova Konvencija je još uvek u primeni u Republici Srbiji. U stvari, ratifikacijom Sporazuma sa Republikom Francuskom, o kome danas govorimo, mi zamenjujemo Konvenciju iz 1950. godine, odnosno Opšta konvencija iz 1950. godine i sve njene kasnije dopune prestaju da važe. Sve ovo govori o dugom kontinuitetu u saradnji sa Francuskom u oblasti radnog i socijalnog zakonodavstva. Sporazum između Srbije i Francuske o socijalnoj sigurnosti jedan je od najsveobuhvatnijih socijalnih sporazuma koji je naša država potpisala u oblasti socijalne zaštite. Ovaj sporazum predstavlja osnovu za sveobuhvatnu radnu, zdravstvenu i socijalnu zaštitu naših državljana koji rade u Francuskoj i isto tako i zaštitu francuskih državljana koji žive i rade u Srbiji. On je garant ostvarivanja brojnih prava koja proističu iz rada. To su sledeća prava: ostvarivanje prava na dodatak za decu onih lica koja obavljaju neku delatnost, odnosno rade u skladu sa pravnim propisima jedne strane ugovornice, zatim osiguranje za slučaj starosti, invalidnosti i nadživelih članova porodice, povreda na radu i profesionalne bolesti, povreda na putu do posla, pogoršanje profesionalne bolesti, socijalna davanja za slučaj smrti. Dakle, Sporazum reguliše oblast penzijskog i invalidskog osiguranja, zdravstvenog osiguranja, zdravstvene zaštite, povrede na radu i profesionalne bolesti, materinstva i dodatka za decu. Veoma je važno što je u pitanju širok obim prava koja građani jedne potpisnice ostvaruju u drugoj državi potpisnici, ukoliko su, naravno, tamo radno angažovani. U Srbiji se ovaj sporazum odnosi na propise iz oblasti zdravstvenog osiguranja, zdravstvene zaštite i materinstva, penzijskog i invalidskog osiguranja, osiguranja za slučaj povrede na radu i profesionalne bolesti i dodatka za decu. U Francuskoj su to takođe propisi iz ovih oblasti, s tim što se obuhvata i propis iz oblasti socijalne sigurnosti, koji se primenjuju na zaposlene van poljoprivrednih zanimanja, zaposlene u poljoprivrednim zanimanjima, zaposlene u samostalnoj delatnosti, van poljoprivrednih zanimanja i poljoprivrednih delatnosti. Ovaj sporazum se odnosi i na proširenje pravnih propisa jedne strane ugovornice na nove kategorije korisnika ili nova davanja, ali se ne primenjuju na pravne propise kojima se uvodi nova oblast socijalne sigurnosti, osim ako nadležni organi država ugovornica postignu saglasnost o njihovoj primeni. Sporazum je zasnovan na opšteprihvaćenim principima i iskustvima naše zemlje u ovoj oblasti, kao i na standardima koje predviđa Uredba EU broj 883/04, koja reguliše socijalnu sigurnost radnika migranata. Važno je takođe što se ovaj sporazum zaključuje na neodređeno vreme, naravno, uz mogućnost da svaka strana ugovorna ga može u tekućoj kalendarskoj godini u pisanoj formi diplomatskim putem otkazati s poslednjim danom te godine. Važno je istaći i činjenicu da će se u slučaju otkazivanja ovog sporazuma njegove odredbe i dalje primenjivati na stečena prava, kao i na zahtev za ostvarivanje prava podnete do dana njegovog otkazivanja. Na ovaj način su građani koji već koriste prava ili su za njihovo korišćenje aplicirali biti zaštićeni. Inače, sa Francuskom su ranije države u čijem je sastavu bila Republika Srbija, od početka svoje samostalnosti, imala brojne bilateralne sporazume, što potvrđuje činjenicu višedecenijske saradnje i prijateljstva. Na kraju, iz svih ovih razloga sadržanih u Sporazumu između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske o socijalnoj sigurnosti, poslanička grupa SPS će u Danu za glasanje, sa posebnim zadovoljstvom, podržati ovaj sporazum. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Gordana Topić.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, u svom današnjem obraćanju govoriću o Predlogu zakona o kretanju uz pomoć psa vodiča. Prvo bih rekla nešto uopšteno o korišćenju životinja u terapeutske svrhe koja je u svetu veoma zastupljeno kao medicinsko i društveno značajno prisustvo životinja u procesu lečenja osoba sa specijalnim potrebama, kao i osoba sa drugačijim problemima i životnim okolnostima. Postoje različiti oblici ovakvih terapija i svi su zasnovani na korišćenju životinja u svrhe fizičkog i psihičkog zdravlja pacijenata. Kod nas je 2008. godine akreditovan program i pokrenuto sedam gradova Srbije hiporehabilitacija, što podrazumeva korišćenje konja u terapeutske svrhe i obuhvata hipoterapiju, terapijsko jahanja i sportsko rekreativno jahanje za osobe sa invaliditetom, a opšte poznato je da životinje i njihova energija pozitivno utiču na ljude. Ono o čemu između ostalog govorim u današnjoj raspravi su psi vodiči koje će osobe sa invaliditetom moći koristiti kao pomoć pri kretanju u javnom prevozu, objektima i površinama u javnoj upotrebi i u radnom prostoru što je i rečeno u članu 1. ovog zakona. Svi mi imamo iste potrebe, ali kako ćemo postići njihovo zadovoljenje zavisi od naših psihofizičkih sposobnosti, okruženja i uslova u kojima živimo. Ovim zakonom se želi postići razbijanje predrasuda osobama sa invaliditetom i razvijanje shvatanja i svesti šire javnosti o postojanju takvih osoba, izjednačavanje njihovih mogućnosti sa mogućnostima svih građana kretanjem uz psa vodiča, susretanje sa drugim osobama, odlazak na koncerte, izložbe, kod lekara i njihovo uključivanje u zajednicu kojoj treba da pripada svi i razbijemo predrasude koje evidentno postoje. Dobrobit koja se postiže blizinom i stalnim neposrednim kontaktom između čoveka i psa dokazana je u brojnim studijama gde je ukazano na pozitivne efekte koji se postižu u socijalnom, psihološkom i fiziološkom smislu. Da bi se postigao cilj tj. ostvarenje ovog zakona u punom smislu, neophodno je imati obučene, dresirane pse koji će se koristiti kao podrška u kretanju ili terapeutske, rehabilitacijske ili druge potrebe osoba sa invaliditetom, a to je pas koji je prošao posebnu obuku i koji je vidno obeležen adekvatnom opremom kako bi bio prepoznatljiv. U ovu svrhu kao najkarakteristični i najbolji su se pokazali psi labradori i zlatni retriveri što se može videti iz iskustva zemalja u kojima postoje instruktori koji obučavaju ove vrste pasa, a u svrhu psa vodiča kao pomoć licima sa invaliditetom što i jeste naš problem koji nećemo moći rešiti za narednih nekoliko godina, jer, prvo, potrebno je osposobiti instruktore koji će morati za polaganje licence ići u inostranstvo, a zatim je potrebno nabaviti štenad, tj. kučiće, a čuli smo od koleginica da takav pas košta oko 11 hiljada evra, koji će socijalizovati i pripremiti za psa vodiča gde je potrebno uložiti određena novčana sredstva kako bi primena ovog zakona bila što efikasnija i kako bi se osobama sa invaliditetom u što kraćem vremenskom periodu omogućila puna ravnopravnost sa ostalim građanima i slobodno razvijanje ličnosti. Takođe, ovaj zakon predviđa instruktorima da u vreme obuke pasa koriste kretanje u javnim prevozima, objektima i površinama u javnoj upotrebi i u radnom prostoru. U slučaju zabrane ili ne omogućavanja korišćenja prostora i površina, kako za obuku, a tako i kasnije za korišćenje obučenih lica sa psima vodičima određene su novčane kazne. Isto tako je bitno osposobljavanje osoba koje se kreću uz pomoć psa vodiča, koje se obuke sprovode uz pomoć posebnih programa koje su prilagođene potrebama i mogućnostima tih lica kojima se stiče znanje, sposobnost i veština za samostalno kretanje, kretanje sa psom vodičem, posebno socijalizacija u porodici što je neophodno za korišćenje prednosti kretanja uz psa vodiča i pravilan način ponašanja sa psom, njegovu negu i ishranu i sve što utiče na dobrobit životinja. Kako je kretanje uz pomoć psa vodiča prvenstveno namenjeno slepim i slabovidim osobama? To je invaliditet koji se smatra jednim od najtežih senzorna invalidnost tj. slepilo, a već je nekoliko puta napomenuto da oko 12 hiljada osoba u Srbiji, tri hiljade slabovidih i devet hiljada slepih, po nekoj evidenciji postoji. Iskoristila bih ovu diskusiju da javnost, kao i kolege poslanice i poslanike upoznam sa tim da u Pančevu, gradu iz kojeg dolazim, postoji Dom slepih jedina ustanova u Srbiji, pa i na Balkanu za lica sa oštećenim vidom pod nazivom „zbrinjavanje“ u kojoj su pored lica iz Srbije smeštena i lica iz Slovenije i Hrvatske. Takođe bih iskoristila i prisustvo ministra i upoznala o planovima ove ustanove vezane baš za ovaj zakon. Već sam napomenula da u Republici Srbiji ne postoji organizacija koja se bavi obukom psa vodiča niti odgajivačnica pasa namenjenih u ove svrhe, a iz razgovora sa direktorkom ove ustanove Zoricom Božić saznala sam da shodno ovom zakonu zajedno sa Savezom slepih Srbije pripremaju projekat kojim bi u okviru Doma slepih, jer postoje prostorne mogućnosti, oformili centar za obuku pasa vodiča u okviru kojih bi bila i uzgajivačnica. Formiranjem jednog ovakvog centra u Domu slepih u Pančevu imalo bi višestruki značaj kako bi gajili pse rase labrador i zlatni retriver, ne bi bilo velikih finansijskih troškova za njihovu nabavku sem kupovine prvih legla od kojih bi se počelo sa razmnožavanjem, dresurom i obukom pasa za pse vodiče, što bi bilo višestruko jeftinije i praktičnije s obzirom da je sve to u okviru ustanove u kojoj 24 sata žive slepe i slabovide osobe. To je još jedna vrednost da se psi socijalizuju i stečena umeća dresurom odmah primene i ujedno korisnicima pomogne da budu što samostalniji, a ujedno i kao primer dobre prakse, što verujem ministre da ćete zajedno sa vašim ministarstvom doprineti da se ovaj projekat što pre realizuje. Današnje izlaganje završila bih citatom gluvoneme, slepe Helen Keler – ne postoji bolji način da zahvalimo Bogu za to što možemo da vidimo od davanje ruke onome ko je u mraku. Upravo ovaj zakon je ta ruka koju ćemo mi pružiti i poslanička grupa SPS će u danu za glasanje podržati ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Violeta Lutovac. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, pred nama je danas veoma važan zakon, Predlog zakona o kretanju uz pomoć psa vodiča koji se prvenstveno odnosi na osobe sa invaliditetom, slepe i slabovide osobe, ali i takođe na osobe sa invaliditetom koje za svoje kretanje zahtevaju korišćenje psa vodiča. Ne bih se samo zadržala na jednoj stavci koja doprinosi ovakvom predlogu zakona, a to je da se usvajanjem ovakvog predloga zakona zapravo omogući nesmetano kretanje osobama koje imaju ovakve potrebe, već bih naglasila da se osim omogućavanja nesmetanog kretanja ovakve osobe, osobe sa invaliditetom i da kažem sa posebnim potrebama, omogućavamo im da se uključe u ostvarivanju svih svojih obaveza, prava, odnosno uključivanja u sve društvene tokove koje zapravo imaju i prava i svi ostali građani. Ovakav predlog zakona ne daje samo rešenje za nesmetano kretanje osoba sa invaliditetom već se odnosi i na mnoge druge institucije, odnosno pravna lica koja se bave kontrolom saobraćaja, zatim javnih parkova, nacionalnih trgova i ostalo, kao i na poslodavce se takođe odnosi ovakav predlog zakona, jer će oni biti u obavezi da se u roku od 12 meseci od dana usvajanja ovakvog predloga zakona obavežu da donesu odgovarajuće akte i pravne obaveze kako bi omogućili takvim osobama, osobama sa posebnim potrebama da obavljaju svoje aktivnosti. Zapravo, ovaj zakon ima uticaj i na subjekte koji se bave uzgojem rasa, adekvatnih rasa pasa koji bi se koristili kao psi vodiči za ovakve osobe i ujedno takve subjekte stavlja u sasvim ravnopravan položaj omogućujući da prošire svoje delatnosti. Pozitivne posledice ovakvog zakona je pre svega stvaranje mogućnosti, zatim ravnopravnost sa svim ostalim društvenim slojevima, razbijanje predrasuda o osobama sa invaliditetom, poboljšanje položaja osoba sa invaliditetom. Kao radnik dnevnog boravka za decu ometenu u razvoju, takođe i omladine i odraslih, vrlo dobro znam šta znači i pružiti vrlo malo takvim osobama, a ovo je mnogo više od toga što možemo u takvim boravcima, mi njima pružiti. Član 5. Zakona jasno govori šta će to biti na raspolaganju osobama sa invaliditetom, odnosno osobama koje će svoje kretanje i obavljanje svojih obaveza koristiti pse vodiče. Njima će biti apsolutno pristupačan boravak na svim javnim mestima, parkovima, trgovima, takođe korišćenje javnog saobraćaja i što je još i dodato u tom članu 5. i ugostiteljstvo, odnosno objekti ugostiteljstva. Sigurna sam da smo se mnogo puta susreli sa oznakom da se na ugostiteljskim objektima zabranjen je ulazak osoba u pratnji pasa. Takođe, ovim zakonom omogućujemo da se osobe sa invaliditetom uključe u zajednicu, uključe u kulturni život, da im se omogući nesmetano obavljanje sportsko-rekreativnih aktivnosti, omogućavamo im zapošljavanje, takođe pristup informacijama, komunikacijama i apsolutno svim informacijama od značaja. Pravo na korišćenje javnog prevoza, kao što sa malopre rekla, pravo na korišćenje objekta javne upotrebe i slobodan boravak na javnim površinama. Zapravo, rekla bih da neusvajanjem ovakvog Predloga zakona, zamislite njima ne bi bio moguć pristup svim ovim delovima koje sam navela, a znajući da u Srbiji živi oko 700.000 do 800.000 ljudi sa invaliditetom, od toga je 12.000 slabovidih osoba, i te kako bi značilo za njih donošenje ovakvog Predloga zakona. Od ovolikog broja 700.000 otprilike osoba sa invaliditetom, jedna polovina tih ljudi je radno sposobno stanovništvo, stanovništvo između 15 i 64 godina. Samo polovina od ovog broja koji sam navela je radno aktivna. Ja ulažem nadu, pre svega u hrabrost osoba sa invaliditetom da će usvajanjem ovakvog Predloga zakona svakako se bar udvostručiti broj radno aktivnih i sposobnih osoba. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladica Dimitrov, a neka se pripremi narodni poslanik Gorjana Marinković. Izvolite.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, poštovani gospodine ministre, saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, dakle, govoriću o Zakonu o kretanju uz pomoć psa vodiča i odmah ću reći, kao što je i ministar dva puta ponovio da Zakon reguliše samo kretanje uz pomoć psa vodiča, a ne i uslugu socijalne zaštite. Zakon po meni uopšte ne treba da bude predmet bilo kakve rasprave, a pogotovo ne bilo kakvih svađa povodom ovoga i ne vidim naravno svađu i treba da budemo praktično složni u ovom zakonu, jer ovaj zakon omogućava prostu primenu usluge socijalne zaštite, a to je kretanje uz pomoć psa vodiča. Usvojile su ga razvojne zemlje, a od zemalja u okruženju napomenuću da ga je usvojila Hrvatska i Crna Gore i to pre nekoliko godina i odnosi se i prvenstveno je namenjen slepim i slabovidim osobama koje koriste pse vodiče. Međutim, ono što bih ja rekao, to je vrlo bitno da se zakon odnosi na druge subjekte, a to su pravna lica koja se bave saobraćajem drumskim i železničkim, rečnim saobraćajem, zatim, pravna lica u javnim službama, lica koja upravljaju javnim površinama, privatna lica, na kraju krajeva ugostiteljski objekti, jer upravo su to subjekti koji moraju omogućiti nesmetano kretanje lica koja se kreću uz pomoć psa vodiča. Da ne bi bilo, bilo kakvih zabuna, da ne bi bilo kakvih problema, mora se reći da u suštini ne nose neke ekonomske efekte u smislu bilo kakve potrošnje od strane tih osoba, obzirom da u Srbiji zvanično nema registrovan pas vodič, a nezvanično prema podacima Udruženja za slepe i slabovide osobe postoji četiri do pet pasa vodiča. Što se tiče bezbednosti, radi se dakle o psima koji su izuzetno selektovani i obučeni i od nekih 700 pasa koji su registrovani u svetu uopšte, znači, pasa vodiča, nije zabeležen nijedan oblik ni slučaj agresije ili bilo kakvog neželjenog ponašanja, tako da u suštini, to govorim našim ljudima koji koriste, znači prevozi, u slučaju da vide psa ne postoji nikakva opasnost od tih životinja, što se tiče bezbednosti. Iako se zakon ne odnosi na uslugu socijalne zaštite, ja moram da se osvrnem na nju, obzirom znači da je zakon naslonjen na tu uslugu. Naime, mi kao zemlja nemamo nijednu odgajivačnicu psa, niti sertifikovan centar za obuku pasa vodiča, niti za obuku tih instruktora. Smatram da bi na neki način morali da razmišljamo o tome. Iako su usluge socijalne zaštite prvenstveno zamišljene da budu finansirane od strane lokalnih samouprava, lokalne samouprave nemaju ta sredstva, za finansiranje ovakvih usluga socijalne zaštite, pogotovo ovako usko specijalizovanih usluga koje su uz to jako skupe. Obzirom da obuka samo jednog psa, instruktora, košta 25.000 evra i da je to praktično nezamislivo, da mogu da finansiraju lokalne samouprave. Ja bih apelovao na Ministarstvo, obzirom da postoje IPA fondovi i prilična senzitivnost i senzibilnost EU da finansira njene ovakve projekte, mislim da treba da se krene sa jednim projektom odgajivačnice i obuke pasa, a on nema taj široki obuhvat i to je činjenica. On će moći da obezbedi podršku malom broju slepih i slabovidih osoba, ali daje taj jedan vrlo bitan pozitivan signal da ti ljudi koji su marginalizovani osete da država o njima brine i ja sam siguran da ćete vi, ako ne sada, makar u narednom budžetu planirati sredstva upravo za jedan ovakav projekat.
Reč ima narodna poslanica Gorjana Marinković, a neka se pripremi narodna poslanica Nevenka Milošević.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre gospodine Vulin, kolege poslanici, moje današnje obraćanje odnosi se na Predlog zakona o kretanju uz pomoć psa vodiča. Bez toga da ponavljam već izrečeno od strane prethodnih kolega narodnih poslanika, želim da napomenem da sam saglasna sa svim iznetim stavovima, a posebno bih istakla nekoliko pozitivnih aspekata koje donosi ovaj zakon. Republika Srbija prvi put donosi zakon o kretanju uz pomoć psa vodiča kojim se uspostavlja pravni okvir, koji daje mogućnost svim slepim osobama, ali i drugim osobama sa invaliditetom da koriste usluge psa vodiča. Nisam želela da samo formalno podržim ovaj zakon, već sam zaista imala potrebu da i suštinski shvatim šta on donosi. U tom smislu, razgovarala sam sa budućim korisnicima ovih usluga, a jedan od njih je i predsednik Saveza slepih Srbije, gospodin Milan Stošić, kome se ovim putem zahvaljujem, jer mi je u mnogome pomogao da shvatim važnost donošenja ovog zakona i šta on zaista znači za sve osobe sa invaliditetom. Došli smo do zaključka da pored svih benefita koje će lica sa invaliditetom u Srbiji ostvariti, ostvariće ih i lica sa invaliditetom koja dođu iz inostranstva. U proteklom periodu, gosti iz inostranstva koji koriste pse vodiče nisu mogli da posećuju stručne skupove u Srbiji, jer naša država to nije mogla da im omogući. Smatram da je to bio veliki hendikep za sve nas, prvenstveno za stručnu javnost, jer smo ostali uskraćeni za mnoga znanja i iskustva, upravo iz ovih oblasti. Primenom ovih zakona, gosti korisnici usluga psa vodiča, sada će moći slobodno da posećuju skupove, ali će takođe imati i priliku da kao turisti upoznaju našu zemlju. Takođe, treba dodati da i usvajanjem Zakona o kretanju uz pomoć psa vodiča, predstavlja preduslov za formiranje centara za obuku, kako korisnika usluga, tako i pasa vodiča, što je od izuzetnog značaja. Usvajanjem ovog zakona, mi postavljamo temelje svim budućim zakonima iz ove oblasti, kao što su zakoni o korišćenju znakovnog jezika, Zakon o organizacijama osobama sa invaliditetom, Zakon o potpisivanju faksimilom i mnoge druge zakone. Ono što je najbitnije i ono što je suština po mom mišljenju, jeste da se stvore realni uslovi da što veći broj slepih, slabovidih i drugih osoba sa invaliditetom mogu da koriste usluge psa vodiča. Poslanici partije Pokreta socijalista će u okviru poslaničke grupe SNS podržati ovaj zakon, jer smatramo da on daje šansu za bolji, kvalitetniji život svim osobama sa invaliditetom, pruža im osnovna ljudska prava i slobode i daje viši stepen socijalne integracije započet upravo usvajanjem Zakona o radu. Hvala vam na pažnji.
Reč ima narodna poslanica Nevenka Milošević, a neka se pripremi narodna poslanica Ljiljana Beronja. Izvolite, gospođo Milošević.
Zahvaljujem se uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja sa saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije, pred nama su danas dva važna zakona iz jedne važne oblasti. Na ovaj način ćemo poboljšati zakonodavnu regulativu u ovoj oblasti. Moram da istaknem da se povodom zakona o kretanju uz pomoć psa vodiča vodila javna rasprava. Posle održane javne rasprave, radna grupa je prikupila sve sugestije i predloge i na osnovu svega toga je i donet tekst Nacrta ovog zakona i sam Predlog ovog zakona sadrži 15 članova. Ja bih ovom prilikom da istaknem i ko su bili članovi radne grupe. To su bili predstavnici Saveza slepih Srbije, to su bili predstavnici škole za učenike oštećenog vida „Veljko Ramadanović“, zatim Centra za obuku pasa, Instituta za istraživanje i dokumentaciju radnih pasa i naravno predstavnici Ministarstva za rad, zapošljavanje, socijalna i boračka pitanja.. Čuli smo u prethodnoj raspravi mnogo toga pozitivnog o ovom zakonu. Znači, višestruki su ciljevi, višestruki razlozi, a sigurna sam i pozitivni efekti koji će u praksi doneti realizacija ovog zakona. Rekla bih da su to pre svega ciljevi kojima će se sprovoditi i sama strategija i kao konvencija o osobama i pravima, položaju osoba sa invaliditetom, da je to svakako poboljšanje kretanja osoba sa invaliditetom uz pomoć psa vodiča i to kretanje se pre svega odnosi na javni prevoz, na sve javne ustanove, objekte, površine i na radni prostor. Ali, nije samo to dobrobit ovog zakona. Dobrobit ovog zakona i ciljevi i efekti jesu i mnogostruki, jesu i zdravstveni i sociološki i terapeutski i rehabilitacioni efekti ovog zakona. Ono što je dobro, da sam pas u druženju sa korisnikom donosi veću samostalnost, veću nezavisnost i taj prijateljski odnos između njih je vrlo važan. Dalje, na čemu su mnogi predstavnici već potencirali, dobrobit jeste otklanjanje mnogih predrasuda o osobama sa invaliditetom i povodom toga ja bih samo da skrenem pažnju da i terminološki ponekad se razilazimo i ne upotrebljavaju se pravi termini za osobe sa invaliditetom, odnosno osobe sa smetnjama u razvoju. Nije tačno da su to osobe sa posebnim potrebama. Njihove su potrebe iste ili slične sa svim potrebama drugih građana, ali se samo način zadovoljenja tih potreba razlikuje. Tu su nekada fizičke barijere ili same predrasude. Naravno, ovim zakonom će se i mnogo toga poboljšati u ovoj oblasti. Dobrobit ovog zakona jeste inkluzija, a sama inkluzija, zamena za tu reč jeste uključivanje. Uključivanje ovih osoba u sve društvene tokove kako bi se postigla integracija, ali i interakcija sa društvom. Kao što smo čuli, broj osoba sa invaliditetom prema podacima Saveza slepih Republike Srbije, to je udruženje koje okuplja sva lokalna udruženja u Srbiji je između 700 i 800 hiljada i ono što je najvažnije, ovim zakonom će se poboljšati sveukupan položaj osoba sa invaliditetom. Samo ću kratko skrenuti pažnju na položaj ovih osoba u mojoj opštini, opštini Ivanjica. Samo nekoliko brojki, nekoliko primera dobre prakse iz ove opštine. Od ukupno 1.500 korisnika socijalne zaštite usluga 500 je osoba sa invaliditetom, jedna trećina, visok procenat. Osoba slabovidih i slepih je 35 do 40. Uvaženi ministre, bili ste u Ivanjici, posetili ste Centar za socijalni rad, jedan dnevni boravak, otvorena vrata, niste bili u poseti drugom otvorenom, nažalost, bićete, otvorenom boravku „Sunce“, imali bi ste mnogo toga da vidite i senzornu sobu i mnoge projekte kao što su recimo „Predah“ i ono što mene oduševljava jer često odlazim, jeste radno vaspitanje korisnika, da oni izrađuju mnoge predmete za upotrebu, imaju recimo razvoj gde izrađuju upotrebne predmete i od toga imaju i koristi. Samo još, pošto bih da skratim svoju diskusiju, jedan pozitivan primer, to je i Društvo za cerebralnu paralizu iz Ivanjice, gde je tim ovog društva na čelu sa njihovom predsednicom, Svetlanom Glavinić, akreditovalo jedan program za obuku ličnih pratioca deteta koji se sprovodi širom Srbije. Samo u Beogradu do sada su obučili ličnih pratioca. Da pohvalim akciju koja je sprovedena „Čovek godine“ i da u tom kontekstu pozovem javnost i medije i sve nas da više govorimo o pozitivnim primerima u Srbiji jer ih zaista puno ima. Na kraju, članovi SNS i ja zajedno sa njima ćemo u danu za glasanje sa velikim zadovoljstvom podržati oba predloga zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Aleksandar Vulin. Izvolite.
Kao što znate, mi finansiramo udruženje o kome govorite i svakako da ministarstvo vodi računa. Hvala vam za „Čoveka godine“. Smatram da uopšte društvo ne vodi dovoljno računa o ljudima koji rade u socijalnoj zaštiti, u čitavom sistemu socijalne zaštite, od centara do gerantocentara ili ustanova za decu svih onih ljudi koji zaista doprinose boljem i pravednijem položaju i svih onih kojima je to potrebno. „Čovek godine“ je aktivnost za koju verujemo da će postati tradicionalna, da društvo u Srbiji prihvati i bude zahvalno za ljude koje ima i koji rade u socijalnoj zaštiti. To je naš način da im se mi zahvalimo kao ministarstvo, ali i da skrenemo pažnju čitavoj javnosti koliko su to vredni, koliko su to čestiti ljudi. Znate, mi u sistemu socijalne zaptite imamo ukupno zaposlenih nekih 9000 ljudi. Znači, u centrima za socijalni rad oko dve hiljade i nešto, ostali su u svim ostalim institucijama, a vodimo računa o 700 hiljada korisnika. Sad, nađite još neku instituciju u ovoj zemlji koja ima takvu statistiku. Hvala vam što ste to primetili.
Zahvaljujem gospodine ministre. Reč ima narodna poslanica Ljiljana Beronja.
Uvaženi ministre, uvaženi predsedavajući, poštovane kolege, još jedan od zakona koji će malo olakšati položaj, kretanje i nadasve funkcionisanje osoba sa invaliditetom, je pred nama. Da odmah na početku kažem da za ovaj zakon neće biti potrebno dodatnih finansijskih sredstava, što je nama takođe vrlo značajno. Bilo je dovoljno samo da neko počne da misli na ovakvu jednu grupu osoba sa invaliditetom. Do sada je funkcionisanje ovih ljudi zavisilo u principu od dobre volje poslodavaca, od direktora javnih ustanova, od vozača u gradskom saobraćaju, od ugostitelja, tako da osobe koje se kreću uz pomoć psa vodiča nikada nisu bile sigurne na kakav odnos će naići jer do sada su ove životinje bile tretirane kao kućni ljubimci, ali sada će dobiti status koji se reguliše zakonom. Iako se definišu objekti u oblasti kulture, sporta, turizma, ugostiteljstva, ipak je najznačajnije da slepo i slabovido lice može neometano da ulazi u objekte koji služe u obrazovanju, u zdravstvu i socijalnoj zaštiti, jer praktično najviše potreba imaju baš u takvim oblastima. Po prvi put se koristi termin koji omogućava korišćenje pasa, ne samo kao vodiča, nego i u terapeutske i rehabilitacione svrhe, a koleginica je malo pre pomenula šta znači projekat kod dece obolele od autizma kada se koriste životinje. Moramo da priznamo da kretanje uz psa vodiča nije česta praksa u našim gradovima. Razlog je u tome što u našoj zemlji prvo ne postoji licencirano lice ili ustanova koja se time bavi, a nabavka tako obučenih pasa nije ni jednostavna a ni jeftina. I nakon usvajanja ovog zakona biće potrebno vreme da to zaživi kod nas. Do tada, takva isprava dobijena u inostranstvu, nostrifikovaće se u našem ministarstvu nadležnom za poslove unapređenja položaja osoba sa invaliditetom. Zakon definiše ne samo prava već i obaveze svih učesnika na koje se odnosi zakon. Osoba koja se kreće uz pomoć psa vodiča mora da ima dokaz da je prošla obuku, a takođe i pas mora da ima dokaz da je prošao obuku, mora biti propisno obeležen a takođe i instruktor mora biti licenciran, i to ne nekom običnom potvrdom, nego da ta potvrda ima sve karakteristike jedne ovlašćene ustanove. Instruktor ima sva prava samo u fazi dok se pas obučava za svoju funkciju i tada ima slobodan pristup svim objektima u javnoj upotrebi. Kažnjivo će biti ako se pas koristi van trajanja obuke. I, naravno, u dogledno vreme steći će se svi uslovi za obuku ovakvih pasa i u Srbiji. Koji su razlozi za donošenje ovog zakona? Prvo, realizacija ciljeva predviđenih Konvencijom o pravima osoba sa invaliditetom, evropska strategija od 2010. do 2020. godine „Evropa bez barijera“. Drugo, omogućavanje osobama sa invaliditetom lakše kretanje u svim prostorima, što će omogućiti jednu potpunu inkluziju osoba sa invaliditetom u sve segmente društva. Ako se uzme u obzir da u Republici Srbiji živi između 700 i 800 hiljada osoba sa invaliditetom, od toga 330 hiljada uzrasta od 15 do 64 godine, a od kojih je 168 aktivno, mora se pažnja posvetiti svim činiocima koji mogu ovu kategoriju da što više približe aktivnim tokovima društva, odnosno da im se omogući jedna veća socijalna uključenost i nadasve omogući da sami sebi zarade plate, a ne da zavise od porodice i od zajednice. Konkretno, prema podacima Saveza slepih Srbije, kod nas ima 12 hiljada članova, od toga 9.000 slepih i oko 3.000 slabovidih. Ali, novina je baš u tome što i druga invalidna lica mogu da koriste ove mogućnosti, bilo u terapeutske, bilo u rehabilitacione svrhe. Većina evropskih zemalja je već donela ovakav zakon i zemlje u okruženju, Hrvatska i Crna Gora. Olakšavajuće okolnosti koje su obuhvaćene ovim zakonom su to što i Zakon o planiranju i izgradnji već reguliše način gradnje za javnu i poslovnu namenu, gde se olakšava pristup, kretanje, boravak i rad osobama sa invaliditetom, deci i starijoj populaciji, što znači da će se već u toku same gradnje voditi računa o ovoj kategoriji. Radna grupa koja je radila na ovom predlogu formirana je od predstavnika Saveza slepih Srbije, Škole za učenike oštećenog vida „Veljko Ramadanović“, Centra za obuku pasa, Instituta za istraživanje i dokumentaciju radnih pasa, Ministarstva za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, a koje je bilo u kontaktu sa velikim brojem Udruženja osoba sa invaliditetom, znači, jedna velika i opsežna akcija. Imajući u vidu predrasude ili strah u vezi prisustva pasa u nekom ograničenom prostoru, javnoj površini, zdravstvenim ustanovama, ugostiteljskim objektima, nameće se ovde obaveza i velika uloga koju bi mediji mogli da imaju u daljoj kampanji. Ne smemo da zanemarimo čak i predrasude koje pojedinci imaju, čak ne samo prema životinjama, nego i prema osobama sa invaliditetom. Nekim drugim podzakonskim aktom videćemo kako će se rešiti prisustvo pasa u nekim vrlo senzibilnim površinama, kao što su infektivne klinike, kao što su porodilišta. Dat je dovoljno dugačak rok da se sveobuhvatnim aktivnostima upoznaju sve strane, znači, za šest meseci, a evo, mogu da kažem da smo mi danas na Odboru za rad već krenuli sa predlogom zakona o upotrebi znakovnog jezika za gluvonema lica, tako da će i ova kategorija vrlo brzo biti obuhvaćena. Na kraju, samo da pohvalim Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske o socijalnoj sigurnosti, kao plod želje obe države da se osveži dosadašnji Sporazum koji je star oko 65 godina, jer je Sporazum praktično sada usklađen sa standardima EU, a odnosi se i na sve sfere, i socijalnog i zdravstvenog osiguranja, a to podrazumeva i jednak tretman obe zemlje ugovornice. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović.
Hvala. Naša poslanička grupa je dobro izanalizirala ovaj zakon i naša opšta ocena je da on može biti jedan korak ka poboljšanju položaja slepih i slabovidih lica, ali da on nije dovoljan uslov da ta lica žive bolje i da žive životom dostojanstvenom čoveku u 21. veku. Naime, pozitivno je to što će slepa i slabovida lica imati mogućnost da uz pomoć psa vodiča mogu lakše da funkcionišu, obavljaju svakodnevne poslove, odlaze u prodavnicu, na posao, u restoran, ali je po nama to nedovoljno, zato što ta lica nemaju dovoljnu brigu države o nekim njihovim drugim socijalnim potrebama. To su najčešće lica koja nemaju dovoljno sredstava za svakodnevni život, za osnovne egzistencijalne potrebe, mislim i na hranu i da plate stan i da plate grejanje i obično su to lica na ivici socijalne ugroženosti ili socijalno ugrožena. Mnogima od njih su psi vodiči nedostupni, nedostupni su im iz finansijskih razloga, zato što ni osnovne potrebe ne mogu da zadovolje. S druge strane, generalno briga za invalidna lica i socijalno ugrožena lica u našoj zemlji je verovatno na najnižem nivou od višestranačja u Srbiji. Ovih dana, ne znam da li je ministar sa tim upoznat, pošto se on bavi sa svim, osim sa svojim poslom, 248 radnika NIS-a će ostati bez posla i prema dokumentaciji koju imam ovde u prilogu, među njima je 49 invalidnih lica, gospodine Vulin. Znači, 49 invalidnih lica je na spisku za otpuštanje u NIS-u u narednom periodu, prema programu koji se zove – rešavanje pitanja viška zaposlenih po odluci od 26. 01. 2015. godine. Pitam vas, gospodine ministre, da nije malo cinično kada dođete u Skupštinu sa zakonom o psima vodičima koji služe invalidnim licima, licima bez vida ili sa oslabljenim vidom, a u isto vreme se odvija proces otpuštanja prema Zakonu o radu, koji ste vi doneli, invalidnih lica, iz jedne kompanije koja posluje profitabilno. Zamislite tek šta se dešava sa kompanijama koje su u lošem finansijskom stanju. Možda je to vama smešno gospodine Vulin, ali vi ste danas o ovom zakonu pričali minut i 59 sekundi. Mnogo ste angažovaniji kada treba da branite lik gospodine Vučića, nego kada treba da obrazložite šta ovaj zakon …
Gospodine Veselinoviću, molim vas, vratite se na temu.
Ja sam vrlo na temi, gospodine Bečiću.
Niste. Nemojte da kritikujete ministra. Vratite se na temu i govorite o temi dnevnog reda.
Gospodin Vulin je govorio manje od dva minuta o temi koja je danas na dnevnom redu. To poredim sa njegovim branjenjem lika i dela gospodina Vučića, što nije u opisu njegovog posla …
Gospodine Veselinoviću, molim vas, vratite se na temu. (Janko Veselinović, s mesta: Šta je tema? Da li vi znate kako se zove zakon?) Znate šta je tema dnevnog reda. Da li želite da završite? (Da.) Izvolite.
Gospodine Bečiću, vi nemate poslovničku mogućnost da mi oduzmete reč.
Gospodine Veselinoviću, mogu da vam izreknem opomenu, ali to ne želim i hteo sam da pređem na drugog govornika. Ako želite da završite o temi dnevnog reda, o zakonu koji je na dnevnom redu, Predlogu zakona o kretanju uz pomoć psa vodiča …
Ni jednog momenta nisam bio van teme, ali pokušaću …
Jeste, pokušali ste da tumačite da li neko ima pravo da govori pola sata, 20 minuta, dva minuta, da li neko ima pravo nekoga da pominje ili ne pominje, da li ima pravo da izlaže na način na koji želi da izlaže svoju diskusiju. Znači, sve ste radili, samo niste govorili o dnevnom redu.
Dakle, slepa i slabovida lica, koja dobijaju ovim zakonom mogućnost da imaju pomoć psa vodiča, neće moći da iskoriste tu svoju mogućnost. Dakle, mimo zakona potrebno je stvoriti i druge uslove. Gospodin Karić je govorio o delu tih uslova. Dakle, kada slabovido lice ili slepo lice u Novom Sadu izađe sa psom vodičem na ulicu, njega i njegovog psa vodiča napadnu psi lutalice o kojima grad Novi Sad ne vodi računa. Gospodine Vulin, vi o tome niste vodili računa. Možda je to vama smešno, ali to je istina, turobna istina, gospodine Vulin, života u Srbiji 2015. godine. Dakle, niste predvideli mogućnost da slabovida lica imaju mogućnost da se kreću … Hoćete li da kažete i meni šta ste rekli gospodinu Bečiću, ali kada dobijete reč, da li je tako?
Gospodine Veselinoviću, nemojte da se obraćate ministru. Gospodine Veselinoviću, završite izlaganje, kako bi vam gospodin ministar odgovorio. Nemojte da replicirate sa ministrom iz klupe.
Vi meni niste omogućili da govorim, gospodin Bečiću.
Kako vam nisam omogućio? Vi upravo govorite, imate uključen mikrofon.
Molim vas da gospodina koji se davi od smeha u poslednjoj klupi opomenete, pošto me onemogućava da govorim.
Gospodine u poslednjoj klupi, koji se davi od smeha, molim vas da se više ne smejete.
To je gospodin Babić …
Gospodine Babiću, nemojte da se smejete, molim vas.
… kome ne treba pas vodič, nego mu treba, uputstvo o lepom ponašanju.
Molim narodne poslanike da se ne smeju dok govori gospodin Veselinović.
Poslanicima SNS je smešno kada se priča o socijalno ugroženim licima, o licima koja nemaju osnovne uslove za život, o invalidnim licima, licima bez vida. Gospodinu Babiću je smešno kada pričam o licima bez vida, a koji nemaju mogućnost da izađu na ulicu, koji nemaju mogućnost da imaju psa vodiča i koji nemaju mogućnost da prehrane svoju porodicu, jer je gospodin Babić izglasao prvo Zakon o radu kojim je ukinut minuli rad i smanjio prihode slabovidim licima, pa je izglasao Zakon o smanjenju plata i penzija i time je dodatno smanjio prihode slabovidim licima i danas ovaj zakon, koji dolazi, rekao sam na početku da jeste formalno-pravno zakon koji daje mogućnost tim licima da imaju pse vodiče i da u okviru nekih standarda, koji postoje i u drugim modernim zemljama, koriste te pse vodiče. Međutim, mi nismo moderna zemlja, niti smo država koja na drugi način omogućava da ta lica žive normalno. To je ono što sam pominjao, lokalna samouprava, verovatno nije mnogo bolje stanje ni u Beogradu, ni u Vranju, ni u Nišu, niti tamo slabovida lica žive bolje nego što žive u Novom Sadu. Zbog toga sam smatrao da ste ovu diskusiju trebali uzeti kao opis realnog stanja, gospodine Vulin, i vrlo pažljivo zabeležiti ono što sam rekao, ne zbog mene, nego zbog lica o kojima sam govorio, umesto što ste se smejali na pominjanje činjenice da slabovida lica ne mogu da izađu iz svog stana. Hvala.
Reč ima ministar.
Pitao sam se kada ćemo prestati da raspravljamo o zakonu? I dobio sam odgovor. Pitao sam se kada će provaliti politikanstvo? I dobio sam odgovor. Pitao sam se kada ćemo prestati da raspravljamo o zakonu koji ima 15 članova, vrlo je jasan, apsolutno stručan, neupitan u svakom pogledu i kada ćemo početi da se bavimo dnevnom politikom? Dobio sam odgovor. Priznajem, nisam očekivao da će provaliti mržnja. Nisam očekivao da će provaliti ovoliki bes. Nisam očekivao da će biti napadano ako ja branim predsednika svoje Vlade i predsednika svoje koalicije. Vrlo zanimljivo. Ako bih ja sada rekao par reči mog najdubljeg poštovanja prema nekim drugim predsednicima, verovatno bi poslanici, koji su glasali za njih, aplaudirali, govoreći da je jako dobro govoriti loše o njima. Samo Vučića ne smete da branite. Da li je tako? Samo njegovu porodicu ne smete da zaštitite, pa kada neće niko drugi, kada neće Zaštitnik građana da štiti njegovo dete, ja ću, i to nije za kritiku. No, vratimo se zakonu, ukoliko zakon uopšte zanima neke od uvaženih narodnih poslanika. Ako ovaj zakon ima smisla, a sami ste rekli da ćete glasati za njega, mogli ste da ga donesete u 12 godina sopstvene vlasti. Na pamet vam nije palo. Mi smo ga doneli, mi ga donosimo. Mogli ste da donesete zakon o, recimo, znakovnoj upotrebi jezika. Na pamet vam nije palo da ga donesete. Mi ćemo ga doneti posle osam meseci. Vi ga niste doneli posle 12 godina, ali ne, vi brinete. Kao što vidite, mi brinemo. Mogli ste da donesete zakon o udruženjima osoba sa invaliditetom, ali na pamet vam nije palo, a mi ćemo ga doneti za godinu dana od našeg bavljenja ovim ministarstvom. Da, mi brinemo. Ni jedno socijalno davanje u ovoj zemlji nije umanjeno, pa ni invalidsko. Da, mi brinemo, ni jedno jedino. Kada pominjete Zakon o radu, u odredbama tog Zakona o radu, protiv koga ste tako žestoko, a koliko čujem, kada se vidite sa stranim ambasadorima i nekim drugim predstavnicima EU, hvalite taj zakon i kažete da je neko ipak morao da ga donese, ali ovde za dnevnu politiku ćete se igrati kako mislite da treba, po prvi put osoba sa invaliditetom koja postaje tehnološki višak ima pravo na otpremninu, a do sada nije imala … (Janko Veselinović, s mesta: NIS?) … i NIS. Po odredbama zakona koje ste vi doneli osoba sa invaliditetom koju otpustite kao tehnološki višak iz NIS nije imala pravo na otpremninu, a sada ima pravo na otpremninu. Ja bih voleo da mogu da zaštitim svaku osobu sa invaliditetom i svakog radnika od gubitka posla, ne mogu. Ali, ovo što mogu, mogu. Osobe sa invaliditetom smo zaštitili, bar time što imaju otpremninu. Po vašem zakonu nije bilo otpremnine i niste NIS i nismo ugovor sa NIS-om pravili mi, već vi. Dakle, ako već i o tome treba da govorimo, što se tiče osoba sa invaliditetom samo za ovu godinu smo predvideli 500 miliona dinara za podsticaje u njihovom zapošljavanju, smo ove godine, prošle godine smo zaposlili, možda niste bili tu pa niste čuli, 4123 lica, osoba sa invaliditetom na evidenciji Nacionalne službe za zapošljavanje su zaposlene, od ukupno 21 hiljada koliko ih od prilike ima na evidenciji Nacionalne službe za zapošljavanje. Dakle, i te kako brinemo. Kada već pričate i o stvarima koje očigledno ne poznajete i ne razumete se u njih, pa tako najlakše kritikovati druge, onda bi ste morali da prošetate malo po, recimo preduzećima za profesionalnu rehabilitaciju, takozvane zaštitne radionice, desovi, kako ih mi obično znamo, pa bi ste videli koliko smo uspeli da uložimo i čak, smo ih zaštitili od prinudne privatizacije, jer za njih važe posebna pravila. Ali, naravno da vas to ne zanima, ne zvuči dobro, nije politično, to vas ne zanima, ne dovoljan, valjda broj birača, a posebno kada vlast, kako vodi računa o njima. Žao mi je što ovaj zakon, ovaj dobar zakon evo služi za politikanstvo. Žao mi je, što služi za to da se bezuslovno napada jedan čovek, da se napada jedna politika, da se napada jedna Vlada, da se prave vrlo, vrlo nategnuta poređenja. Teško je ovaj zakon uvesti u domen dnevne politike. Teško je. Ovaj zakon su pisala udruženja osoba sa invaliditetom. Ovaj Zakon je pisalo Udruženje slepih i slabovidih. Naravno da vas to ne zanima. Da vas to zanima vi bi ste se time bavili. Ali, to vas ne zanima, uredu. Vi imate svako pravo, ja to pravo poštujem, da kao narodni poslanik govorite ovde šta god mislite da treba da govorite. Nadam se da će vam to pomoći u političkoj karijeri u prikupljanju glasova. Ali, da znate ovaj Zakon to ne zaslužuje. Pitao sam se, kada ćemo prestati da se bavimo Zakonom i početi da se bavimo dnevnom politikom. Odgovor sam dobio, ali ovoliku količinu mržnje i ostrašćenosti nisam očekivao.
Želite repliku? Vi niste spomenuti. Iskočili ste iz teme, to sam pratila, pričali ste o svemu osim o Zakonu. Vaše izlaganje nije bilo o tački dnevnog reda. Pomno sam pratila i da sam bila na mestu predsedavajućeg ja bi reagovala. On je bio maksimalno tolerantan. Ovakav zakon nije zaslužio raspravu mimo dnevnog reda, niti ljudi na koji se odnosi. Ono je bilo karikiranje. Neću vam dati repliku, zato što možete po Poslovniku, izvolite, moraće te se držati Poslovnika. Izvolite sada.
Član 106. i 107. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, predsednice Narodne skupštine Republike Srbije, povredili ste Poslovnik, zato što niste opomenuli predstavnika Vlade, ministra Vulina, jer je dva ili tri puta izgovorio reč, da je u mom izlaganju bilo mržnje. Dakle, u mom izlaganju nije bilo nikakve mržnje, ni trunka mržnje. U svom izlaganju sam samo obrazlagao kontekst u kome se ovaj Zakon donosi. Osim toga, nisam imao suštinskih primedbi na sam zakon, već na kontekst i znam da su u donošenju ovog Zakona i pisanja učestvovala udruženja slepih i slabovidih, jer sam čitao celu analizu pripreme tog Zakona i odredbi koje su bile predlog i nisu ušle ili su naknadno ušle u taj Zakon. U našoj poslaničkoj grupi, svi detaljno čitaju zakon, a to što predstavnici vlasti u isti prepoznaju mržnju, to je njihov problem, ali nije vaše, čak predsednice da dajete ocenu mog izlaganja. Moje izlaganje bilo fokusirano na temu dnevnog reda, a to su slabovida i slepa lica koja dobijaju jednu mogućnost, ali im je u međuvremenu oduzeta svaka druga mogućnost da pristojno, dostojanstveno žive. U tom kontekstu sam govorio. Dakle, jedan zakon ima svoj društveni kontekst. Vi bi kao pravnik trebali da znate. On se ne donosi van vremena i prostora. On treba da se primenjuje na konkretne ljude koji nemaju da jedu, a imaće pse vodiče.
Zahvaljujem. Sada ću vam odgovoriti o povredi Poslovnika.
Nadam se da sam vam objasnio zbog čega ste povredili Poslovnik.
Sve ste mi objasnili i ja savršeno razumem. Govorili ste 12 sekundi duže, pa te povredili pravilo Poslovnika, ako ćemo tako da razgovaramo. Član 106. potpuno ste promašili temu i mislim da ste bezveze naveli član. (Janko Veselinović, s mesta: Ne možete reći – bezveze.) Nemojte mi dobacivati. (Janko Veselinović, s mesta: Nije govorio o temi. Vi ste bezveze.) Eto, šta da vam kažem. Ovo gleda javnost, možete da dobacujete, a ja ne smem da kažem jednu srpsku reč – bezveze. (Janko Veselinović, s mesta: Vi ste bezveze.) Prihvatam da sam bezveze, apsolutno. Ali, ja prihvatam, za razliku od vas, ne skačem, ne vređam, neću vam dobacivati. Ja prihvatam da mi poslanici kažu šta god smatraju da treba u ime svojih birača da kažu u ime građana Srbije. Vi niste ovde Janko Veselinović, nego ste poslanik određenog broja građana Srbije. Tako da shvatam da ste u ime vaših glasača rekli da sam bezveze i slažem se. (Janko Veselinović, s mesta: Vi ste meni rekli da sam bezveze.) Slažem se skroz, ja sam u ime svojih glasača. Znači, govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. U vašem obrazloženju niste govorili o tome. Ne znam na kog govornika ste mislili. Član 106. niko ne može da prekida govornika. Niko ga nije prekidao. Vi ste rekli da sam ja povredila Poslovnik. Osim predsednika Narodne skupštine, nisam vas prekidala. Nisam ni bila u sali. Za vreme govora ili drugih učesnika nije dozvoljeno dobacivanje, ometanje govornika, kao i svaki drugi postupak koji ugrožava slobodu govora, ni to nije učinjeno. Moja konstatacija je da ste se javili i rekli član 106. samo da bi rekli nešto, stoji. (Janko Veselinović, s mesta: Rekao sam i član 107.) Dobro i 107. i sada ćete navesti još nekoliko. Nije problem, nije povređen uopšte Poslovnik. Po članovima koje ste vi naveli nije povređen Poslovnik. I dalje stojim kod svoje konstatacije da ste želeli samo da dobijete reč. Moje je pravo da dajem konstatacije. Naravno, glasanjem i nadam se da ćete prisustvovati tom glasanju, molila bih sve poslanike koji izriču povrede Poslovnika da i prisustvuju glasanju, a ne da kažnjavaju ostale poslanike da moraju da glasaju za nešto što nisu ni tražili. Zahvaljujem i vama i ostalim poslanicima da olako ne traže glasanje, jer onda kažnjavaju ostale poslanike koji tu sede vredno i shvataju da je važan i proces glasanja, a ne samo proces govora. (Janko Veselinović, s mesta: Niste me pitali da li želim da se glasa o povredi Poslovnika?) Jesam, rekli ste, konkudentnom radnjom, klimanjem glave i dobacivanjem shvatila sam da ćemo glasati. (Janko Veselinović, s mesta: Neću konkudentnomradnjom da…) Menjate mišljenje ili? Zahvaljujem. Nisam raspoložena da se šalimo, tema je vrlo ozbiljna, pogotovo, kao što vidite, nosim naočare, vrlo ozbiljno shvatam ovu temu. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika.
Zahvaljujem se gospođo predsednice i nadam se da ćete ovih pola minute koje je izgubljeno nažalost, zbog polemike sa gospodinom Veselinovićem, nadoknaditi. Javljam se po ličnom pominjanju, a moja uvažena koleginica Vesna Rakonjac će se javiti kao predstavnik poslaničke grupe SNS. Reče malopre jedan kolega i optuži i tako baci jednu salvu i grudvu mržnje prema Vladi, prema vama gospodine ministre, da ste cinični i da je neko ciničan. Mislim da će ovo ući u udžbenike kao definicija cinizma. Kada neko ko je za samo četiri godine vlasti, kao što je to radio gospodin Veselinović, ostavio bez posla 400.000 ljudi, kada je neko kada je preuzeo vlast u Srbiji 2008. godine zatekao 13% nezaposlenih, a 2012. godine, kada je voljom građana Republike Srbije ta politika bila kažnjena, vratio sa 26% nezaposlenih, može i sme da digne glavu i da digne glas za radnike i za zaposlenog. Neko ko je kao gospodin Veselinović sa njegovim liderom sa Borisom Tadićem, obećao 200 hiljada radnih mesta sme da priča o zaposlenima i zaposlenju i branjenju radnika u Srbiji. Zbog stavova koje je malopre izneo, čak i kolege koji sede iza njega, a gledao sam, bili su posramoćeni te količine mržnje koja je izneta bez ikakve argumentacije. Cinizam je, gospodo, kada prodate i sastavite ugovor i pregovarate oko prodaje NIS-a, a onda kažete – a zašto se takve i takve stvari rade? Pa, rade se, gospodine Veselinoviću, zato što ste vi omogućili da se rade. Vi niste zaštitili. Vama je bio bitan tada samo taj ugovor, kao i SSPkao i mnoge druge stvari, samo da bi se pohvalili pred građanima Srbije, da biste se ih predstavili onakve kakve nisu. Sada je vreme da izađete i da ustanete i da …
Vreme.
…kažete – loše smo radili, loše smo pregovarali, dajemo podršku ljudima koji umeju bolje, koji imaju hrabrosti i da naprave Zakon o radu, za koji smo dobili podršku..
Vreme, uračunala sam vam 40 sekundi.
… ne samo međunarodne zajednice, već i domaće javnosti i zaposlenih.. E, to je vreme, a ne ovakve stvari koje radite.
Hvala. Reč ima Dr. Janko Veselinović.
Ja ne želim da držim zapaljive govore i u nedostatku argumentacije da vičem kao gospodin Babić. Ni on sam ne veruje u to što je izrekao. Video sam da je kolege iza njega bio sram i tako su se osećali dok ste vi govorili, gospodine Babiću. Stideli su se vaših reči, zato što znaju, zato što znaju da je za vreme vlasti Borisa Tadića radnicima plata rasla. Plate su rasle. Penzije su za vreme vlasti Borisa Tadića, te tako opake vlasti, rasle i penzioneri su mogli od svojih penzija da žive, gospodine Babiću, u odnosu na penzije sadašnjih penzionera od kojih ne mogu da sastave kraj sa krajem. Dušu ste im oduzeli. I vi govorite o nekom prošlom vremenu. I vi govorite o tome da ste vi učinili nešto za građane Srbije. Sem obećanja, sem obećanja predsednika Vlade, gospodina Vučića, niste učinili ništa. Nula. Dakle, nula u svim segmentima i zapošljavanja i privlačenja stranih investicija. Rastu samo dugovi, raste samo zaduženje koje je veće nego ikad,rastu obaveze države prema stranim ulagačima. U svakom slučaju, to što pojedini poslanici za vreme vašeg izlaganja ispuštaju neke krike koji su više skloni pećinskim …
Poslaniče, neću dozvoliti da vređate.
Da li vi ne čujete to, predsednice?
Ne, ja čujem da ste rekli da poslanici puštaju krike, neukusno je.
Da li vi to ne čujete?
Neukusno je. Čujem šta se vi rekli. Čula bih da je bilo krika.
Poslaniče, stvarno molim vas kao profesora, doktora, da obratite pažnju na to da ne bacamo ljagu na čitav parlament.) Oni bacaju ljagu.
Neću dozvoliti da zloupotrebljavate reči za poslanike da kriču. Neću dozvoliti.
Jel to nije bio slučaj?
Idite, molim vas, napišite žalbu da nemate ovde mogućnosti da kritikujete Vladu. Odmah, sada konferenciju za štampu.
Ali, dozvoliti neću da se ovaj parlament pretvori u ovakvo nešto. Vi ste profesor, vi ste iz Novog Sada, molim vas da dostojanstveno kritikujete kolege, a ne krici. A, ne krici. Neću dozvoliti.) Vi ste advokat, vi ste iz Novog sada… [[Isključen mikrofon.]]
Poslaniče, od vas je krenula ružna atmosfera u ovom parlamentu i prestalo je da se govori o vrlo važnom zakonu za određenu kategoriju stanovništva. Napravili ste haos i ja to neću dozvoliti. Imate prava da izazivate replike, ali nemate prava da vređate i ja vam preporučujem da održite konferenciju za štampu, ako treba i da se žalite tamo gde se uvek žalite. Ne dozvoljavam.
Vi mene, predsedavajuća, ne možete upućivati da držim konferenciju za štampu.
Reč im dr Vesna Rakonjac. Izvolite. Imali ste pravo na repliku još pre pola sata. Izvolite.
Javljam se kao ovlašćena. Hvala predsednice. Uvaženi ministre, poštovani predstavnici ministarstva, mene je veoma sramota i jako sam tužna zarad onih ljudi koji imaju takav hendikep da ne mogu samostalno da izađu na ulicu, da ne mogu da posećuju škole, da ne mogu da ostvare svoja prava u bilo kom segmentu života. Jednim dobrim, dobrim korakom, dobrim početkom krenuli smo da im omogućimo da mogu da ostvare svoja prava. Zarad one divne dečice koja su slabovida ili slepa, a čiji roditelji moraju da ih vode i odvode iz škola i ovaj zakon može da im pomogne da sa kućnim ljubimcem, sa prijateljem ostvare svoje pravo i neki svoj talenat, recimo muzički, a da ne opterete roditelja i da taj roditelj može da obavlja svoju radnu dužnost. Sramota me je i zbog njih jer smo jednim flagrantnim kršenjem i karikiranjem dobrog zakona došli u ovu situaciju. Što se tiče Zakona o radu, Zakon o radu je dobio sve pohvale i bili smo prisutni kada ste jedva dočekali pogrešnu informaciju da na najružniji način komentarišete Zakon o radu, a ja ću da vam dam jedan primer zašto je minuli rad ovako definisan u novom Zakonu o radu, a dešavao se u vreme od 2000. do 2012. godine. Radnik jedne firme koja je bila firma u propadanju u nagoveštaju lepo pri kraju svog radnog veka…
Vreme. Dva minuta. Završite rečenicu, molim vas.
… uzme otpremninu, zaposli se u drugoj radnoj organizaciji. Nanovo nakon dve godine ponovo uzme otpremninu na puni radni staž. Sa dve otpremnine…
Zahvaljujem poslanice.
Moram da završim rečenicu. Ode u penziju, a onda ga ta firma honorarno angažuje da radi privremene i povremene poslove. Zato je ovaj zakon takav.
Hvala. Reč ima Zoran Babić, replika.
Mislio sam gospođo predsednice da podsetim i srpsku javnost i sve koleginice i kolege ovde za sva izneverena obećanja i za 200 hiljada radnih mesta obećanih a ne ispunjenih i za 400 hiljada ljudi koji su ostali bez posla, bez budućnosti, a to je zvanična statistika, nije navijačka strast kojom je osvojen prethodni govornik. Mislio sam i da podsetim i na onih hiljadu evra samo da bi Boris Tadić pobedio na predsedničkim izborima. Mislio sam da podsetim i na obećanja razna do 2012. godine da ćemo postati i članica EU pa na tom putu nismo odmakli. Mislio sam da podsetim sve vas da je do 2012. godine strmoglavo rastao javni dug Srbije, da je od onog ne zarađenog, već pozajmljenog, opterećujući buduće generacije, povećavano nešto fiktivno samo da bi se dobili izbori. Mislio sam i da podsetim da ste 2012. godine u budžetu ostavili, tako brinući za penzionere i zaposlene u javnom sektoru, budžet likvidan samo 15 dana, samo za pola penzije, već gurnut debelo i duboko u bankrot. Mislio sam, ali ne želim jer je malo dva minuta, malo je jedna cela sednica da govorim o svim nedaćama i svim nepravilnostima i o svim zlodelima koje je bivši režim ostavio građanima RS. Ja ću ova dva minuta iskoristiti ili koliko mi je sekundi ostalo da od onoga ko mrzi i od onoga ko vređa nikada ne mogu očekivati izvinjenje, ali ću ja ovaj…
Vreme.
… put ustati i u ime toga koji mrzi, koji vređa, koji kaže da kolege ispuštaju krike a ne govor, da se izvinim i koleginicama i kolegama i vama, ali i srpskoj javnosti zato što je morala da prisustvuje i sluša ove salve uvreda i salve mržnje.
Hvala. Reč ima mr Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Gospodin Dušan Milisavljević je već izneo neke od zamerki, odnosno nisu to zamerke, to su prosto neki predlozi za poboljšanje teksta zakona koje smo dobili od Udruženja slepih i slabovidih Srbije „Beli štap“ i pojedinaca u organizaciji okupljenih oko njihovog saveza. Inače, radi se o udruženju koje se bavi time već desetinama godina i ovo zaista treba shvatiti kao zakon koji se tiče unapređenja ljudskih prava. Svaki put kada govorimo o ljudskim pravima, svaki put kada govorimo o položaju osoba sa invaliditetom treba da razumemo to da je to posao koji nikada nije završen. To je meta koja se stalno pokreće i nikada nećemo doći do nekog rešenja za koje ćemo reći – e, to je to, posao je gotov, jer to jeste jedna oblast u kojoj uvek ima mesta za poboljšanje. Isto tako treba shvatiti i predloge koje ćemo mi izneti, a koji nisu došli od nas, nego od ljudi koji su se time bavili. Vi ste, gospodine ministre, gospodinu Milosavljeviću odgovorili da je to udruženje bilo na zadovoljavajući način uključeno u izradu ovog zakona. Oni smatraju da to nije bio slučaj. Čak se žale, ne samo na to što nisu bili uključeni u radnu grupu, ne samo oni nego i drugi eksperti koji se bave time, nego se čak žale i na to da je javna rasprava, recimo, u Beogradu održana u prostoru koji potpuno nije bio dostupan osobama sa invaliditetom i oni nisu čak mogli ni da prisustvuju toj javnoj raspravi, što je nekolicinu njihovih članova i predstavnika sprečilo da učestvuju u toj javnoj raspravi. Verovatno mislite da su bili uključeni u izradu ovog zakona, baš kao što su sindikati bili uključeni u izradu Zakona o radu, tako da je kod vas to dosta relativno šta znači da je neko bio uključen u izradu zakona. Sve te primedbe koje oni imaju i predlozi koje smo mi pretočili u amandmane idu u jednom pravcu, a to je da sve odredbe zakona moraju da budu bolje precizirane. Ono što je jedna njihova velika zamerka i naš predlog, mi nismo videli mišljenje Vlade o amandmanima, pa bi bilo zgodno da nam kažete zbog čega je to odbijeno, jeste što se ne poštuje adekvatno regulisanje usluge podrške psa vodiča i psa asistenta. Oni zapravo predlažu da se ta dva pojma razdvoje, da se tretiraju kao dve odvojene stvari i da se to učini uzimajući u obzir dostignute međunarodne i evropske standarde u pružanju ovih usluga sa invaliditetom. Oni smatraju da je potrebno razlikovati pojmove psa vodiča, odnosno „guide dog“ u tom međunarodnom zakonodavstvu, od drugih vrsta pasa koji pružaju podršku, asistenciju osobama sa invaliditetom, kao što su „hiring dogs“, to su psi za podršku gluvim i nagluvim osoba, „service dogs“, to su psi za podršku osobama sa različitim vrstama uzroka invalidnosti i različite vrste radnji i podršku, odnosno osobama sa fizičkim invaliditetom, uključujući pre svega osobe korisnike kolica, zatim osobe sa mentalnim i intelektualnim invaliditetom, uključujući autizam, zatim osobe koje imaju šećernu bolest, hroničnu epilepsiju i slično. U tom smislu i broj korisnika novih usluga potrebno je dovoljno široko postaviti kako bi se sprečio neravnopravan tretman osoba sa navedenim poteškoćama. Mislim da je bilo korisno saslušati to što su oni rekli. To su ipak ljudi koji se bave tom materijom desetinama godina, koji u krajnjem okupljaju ljude, koji se i suočavaju sa tim problemima i mislim da nije jasno zbog čega se takav jedan predlog nije uvažio. Osim na javnu raspravu, za koju smatraju da nije bila dovoljno inkluzivna, oni se žale i na to što Predlogom zakona nisu poštovani međunarodni i evropski standardi koji se odnose na pse vodiče i pse asistente, pomagače, kao i instruktori za mobilnost, s obzirom na to da je to isto materija koja je definisana u međunarodnom zakonodavstvu kada je ova oblast u pitanju, a ovim našim zakonom nije. Zatim, oni su smatrali da je u javnu raspravu, osim njih, trebalo uključiti i međunarodne eksperte zemalja članica EU, koje su ipak odmakle dosta dalje nego što to ovaj zakon dobacuje. Smatrali su da je neophodno zakonom jasno i obrazloženo definisati nekoliko važnih pitanja, procesa i potrebnih uslova za sprovođenje obuke pasa vodiča i pomagača, kao i obuku osoba korisnika i pasa i neophodnu pripremu za taj proces. To je obuka samostalnog kretanja slepih i slabovidih osoba, kada se radi o usluzi psa vodiča. Takođe, smatrali su da je neophodno zakonom jasno i obrazloženo definisati iz kojih sredstava se planira razvoj usluge – podrška psa vodiča i psa pomagača i za koje tačno namene će se koristiti, kao i da se za razvoj ove usluge rezerviše neophodni minimum sredstava u procentualnom iznosu u odnosu na budžetska sredstva namenjena za program u oblasti unapređenja položaja osoba sa invaliditetom, s obzirom na to, već je nekoliko kolega govorilo o tome, da je to usluga koja ipak iziskuje određena finansijska sredstva. Zatim, neophodno je usklađivanje teksta zakona sa standardima i definicijom iz Konvencije UN o pravima osoba sa invaliditetom i sa međunarodnim standardima ljudskih prava, odnosno definicijom invaliditeta i osoba sa invaliditetom. Zameraju i to što se ovakvim tekstom predloga zakona ne sprovodi strategija o unapređenju položaja osoba sa invaliditetom od 2007. do 2015. godine, iako ova oblast nije adekvatno na opšti način regulisana, niti precizirana i definisana strategijom i aktuelnim akcionim planom za njeno sprovođenje od 2013. do 2015. godine. Ovo nije smetnja da se zakon usvoji u ovakvim strateškim okvirima, ali je neophodno da se zakon piše u kontekstu započinjanja procesa i daljeg razvoja nove usluge koju treba da propiše ovaj zakon, usluge asistencije psa vodiča i psa asistenta koji uporno iz nepoznatih razloga iz zakona izostaje. Na kraju, njihova poslednja primedba, s obzirom na to da je ova vrsta usluge vrlo srodna određenim uslugama socijalne zaštite propisanim Zakonom o socijalnoj zaštiti, osnov regulisanja ove usluge treba da bude u ovom zakonu, te bi usvajanje zakona koji reguliše ovu uslugu trebalo da inicira odgovarajuće izmene i dopune Zakona o socijalnoj zaštiti. Nadam se da je to nešto o čemu vi razmišljate i što svakako planirate da uradite. Mi smo uložili nekoliko amandmana i svi idu u pravcu ovoga što sam ja navela kao primedbe ovog Udruženja slepih i slabovidih Srbije, koji su inače i počeli ove procese uvođenja pasa vodiča za slepe u Srbiji. Kažem, ima mnogo toga o čemu možemo da razgovaramo, o čemu treba da razgovaramo. Verujemo da je namera dobra, ali isto tako verujemo i da ima prostora za poboljšanje ovog zakona.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Vulin.
Možete zamisliti koliko primedbi imaju sva ova udruženja zato što ovaj zakon nije donet, evo, 14 godina. Ali, dobro, mi smo prepoznali potrebu donošenja ovog zakona i, kao što vidite, veoma brzo smo uradili sve da on bude donet. Javna rasprava u Beogradu je bila čak dva puta. Dakle, više nego što po zakonu mora. Održala se u Udruženju prostorija Saveza slepih i slabovidih Srbije. Ne znam kako onda nije bilo dostupno slepim i slabovidim ako su to prostorije Udruženje slepih i slabovidih Srbije. O tome smo govorili. Što se tiče dostupnosti svima ostalim, moram vam reći da mi i te kako radimo i siguran sam da ćete sa velikom pažnjom pozdraviti naše akcije upravo na dostupnosti osobama sa invaliditetom svih javnih ustanova. U neradnih nekoliko meseci videćete konkretne pomake što se tiče rampi, što se tiče dostupnosti i osobama koje koriste kolica kao invalidsko pomagalo. Moglo je to verovatno da se uradi i ranije u ovih 14 godina i možda pre tih 14 godina. Nije urađeno dovoljno, ali, evo, mi ćemo za 14 meseci uraditi ono što nije urađeno za 14 godina i to je sasvim u redu. Samo ovo ministarstvo finansira na godišnjem nivou oko 500 različitih saveza, bilo republičkih, pokrajinskih, opštinskih, regionalnih itd. Dakle, preko 500 takvih saveza, a mimo saveza više od 1000 različitih organizacija koje okupljaju osobe sa invaliditetom takođe se finansira od strane ovog ministarstva, samo na osnovu posebnih programskih konkursa. Javna rasprava služi za to da se svih ovih 500 plus hiljadu plus koliko god prijavi ukoliko želi da učestvuje. Ali, ne mora svih 500 plus hiljadu da budu članovi radne grupe. To jednostavno nije moguće i vi to dobro znate. Onda to nije argument. Neko smatra da nije dovoljno zastupljen. Javna rasprava služi da svako može da bude zastupljen tačno onoliko koliko hoće da bude zastupljen, ne više i ne manje od toga. To zavisi samo od njegove aktivnosti. Na svaki od amandmana koje ste rekli, odnosno primedbi, kako vi kažete, imate konkretna objašnjenja na više stranica teksta, za svaki je dato. Dakle, ovaj zakon ima 15 članova, a mislim da smo obrazloženja dali na jedno 19 stranica. Ali dobro, tako treba da bude. To govori o našoj ozbiljnosti, ali poštujte tu ozbiljnost. Zaista se radilo, zaista se trudilo. Sve je obrazloženo zašto i kako. Kada je u pitanju oko psa asistenta, vidite, ovim zakonom je jasno predviđeno i izjednačen je status i psa vodiča i psa terapeuta i psa asistenta i bilo koje druge vrste psa, u smislu da pas ima svoj radni karakter kakav je predviđen ovim zakonom. Hajde još jednom da ponovimo. Ovo je zakon o kretanju. Ovo nije zakon o psu. Ovo nije čak ni zakon koji reguliše obuku psa. Ovo je zakon koji se odnosi na kretanje sa psom vodičem. Njegova prvenstvena uloga je da reguliše tu materiju, da reguliše to da možete sa psom vodičem da ulazite u javne i privatne objekte, na koji način to radite. Obuka pasa, obuka instruktora, obuka slepe i slabovide osobe za korišćenje tog psa se reguliše drugim zakonima ili drugim pravilnicima. Ovo nije zakon o psu. Ovo je zakon o kretanju uz pomoć psa. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Zaista sam očekivala neki malo ozbiljniji odgovor umesto ciničnih, kvazi-duhovitih dosetki ministra Vulina kojima je on izuzetno sklon, a neuspešno pokušava da ih uvek sprovede u delo. Radi se o tome da je prostor možda bio dostupan osobama slepim i slabovidim, nije bio dostupan osobama koja se nalaze u kolicima, a ono što vi uporno previđate je da bi ovaj zakon trebalo da se bavi i njima i upravo u tome i jeste suština našeg amandmana, s obzirom na to da su potrebe tih ljudi, kao što možete videti iz svog odgovora različite, da se napravi razlika u pojmovima pasa koji će služiti za kretanje tim osobama sa potpuno različitim potrebama. Mislim, zaista ja na tom nivou na kom vi razgovarate, ko je šta usvojio pre 14 godina, ne mogu da razgovaram jer bi nas to odvelo znate već gde, u vremena kada ste vi sa Mirom Marković uvlačili ovu zemlju u sve u šta ste je uvukli. Tako da, mislim da osobe slabovide, ljudi kojima od ovog zakona možda zavisi i zaista buduće ravnopravno učestvovanje u društvu, ne zaslužuju takvo ponašanje od vas, gospodine ministre, a od mene svakako neće čuti odgovore na vaše nepristojne komentare.
Ministar Vulin ima pravo na repliku. Izvolite, ministre. Samo se prijavite.
Jedino ako je nepristojan i onaj koji koristi ovaj zakon u dnevno-političke svrhe, a druge ljude optužuje za cinizam i tome slično. Moram vas podsetiti da je rasprava o zakonu tekla vrlo korektno, u skladu sa temom dnevnog reda, dok poslanici pojedini nisu odlučili da bi bilo dobro da pokušaju da se obrate nekom svom biračkom telu i, naravno, da bace blato na nekog drugog. Ali, dobro, to o svakom govori, i ono što kaže i njegovo ponašanje. Dobro bi bilo ne koristiti ovakve zakone i ovakve stvari za dnevno-političke svrhe. Govorite o pristupačnosti. Da vas je i malo zanimalo to što govorite, vi biste znali da je jedna javna rasprava održana u Udruženju slepih i slabovidih, koja ima problem sa pristupačnošću za osobe sa invaliditetom koji koriste kolica, a druga je održana u prostorijama Saveza invalida, gde postoji potpuna pristupačnost za kolica. Ali, to vas ne zanima, ne zvuči dobro. To uopšte nije važno. Dakle, da, pristupačnost postoji i postojala je, ali nije vam bilo važno. Žao mi je što se već razgovara na ovom nivou. Nadam se da ćemo se vratiti zakonu.
Reč ima Milanka Jevtović Vukojičić. Neka se pripremi Blagoje Bradić - nije tu, Ljiljana Malušić posle nje.
Poštovana predsednice Skupštine, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, uvaženi građani Srbije, vratiću se na temu dnevnog reda, a to je Zakon o kretanju uz pomoć psa vodiča. Vratiću se na temu zato što je za SNS i te kako važan ovaj zakon koji je na današnjoj raspravi, a tiče se poboljšanja položaja posebno ranjive grupe, a ta ranjiva grupa su osobe sa invaliditetom. Srpska napredna stranka, polazeći od Ustava Republike Srbije i od osnovnog načela, a to načelo je ravnopravnost svih njenih građana, smatra da će debatom i donošenjem ovakvog jednog zakona i te kako unaprediti položaj invalidnih lica, a samim tim postići će se i korak napred u smislu ravnopravnosti i ravnopravnog učešća slepih i slabovidih invalidnih lica u ukupnom društvenom životu Republike Srbije. Takođe, ovaj zakon, sa aspekta SNS, a ponovo polazeći od Ustava, prihvatljiv je i sa aspekta osnovnog načela, a to je načelo dostojanstva, poštovanja svakog čoveka, bez obzira na njegova lična svojstva. Ovaj zakon, sa aspekta SNS, takođe je prihvatljiv i sa aspekta Strategije o unapređenju položaja osoba sa invaliditetom u Republici Srbiji i sa njenim strateškim ciljevima. Takođe je i te kako značajan i sa aspekta međunarodne konvencije koja se tiče unapređenja položaja osoba sa invaliditetom, posebno člana 9. i člana 20. pomenute Konvencije, koja u članu 20. predviđa da osobe sa invaliditetom, u smislu samostalnog kretanja, imaju pravo na podršku i pomoć kroz razna pomagala, ali i kroz upotrebu žive sile i posrednika. Ta živa sila i posrednici svakako, između ostalog, može da bude i kretanje ovih lica uz pomoć pasa vodiča, kao i uz pomoć instruktora koji će raditi zajedno sa invalidnim licem i zajedno sa psom, sve do onog momenta dok ta lica ne budu bila osposobljena za kretanje zajedno sa psom. Takođe želim da naglasim da je ovaj zakon značajan takođe sa aspekta evropske strategije koja se odnosi na unapređenje osoba sa invaliditetom, kod nas poznata kao Evropa bez barijera, a koja, naravno, predviđa da ove osobe u punom obimu koriste sva svoja prava. Zakon je sažet, jasan, koncizan, pruža mogućnost uspostavljanja prvi put jedne nove usluge. Usluge socijalne zaštite, a i ova usluga u najvećem delu spada u usluge socijalne zaštite, regulisane su članom 45. Zakona o socijalnoj zaštiti, a način njihovog finansiranja članovima 205. i 209. Srpska napredna stranka, u Danu za glasanje, daće punu podršku ovom zakonu.
Reč ima narodni poslanik Ljiljana Malušić, a neka se pripremi Irena Aleksić.
Poštovana predsednice, poštovani ministri, poštovani gosti iz Ministarstva, poštovana gospodo poslanici, danas ću govoriti o Predlogu zakona o kretanju uz pomoć psa vodiča. Jedan izvanredan zakon, human, koji se tiče pre svega, ljudskog prava i ljudskog dostojanstva. U Srbiji danas nažalost postoji između 700.000 i 800.000 lica sa invaliditetom što je evropski prosek od 8% do 12% prema broju poslanika. Tristatrideset hiljada od ovog broja je radnog uzrasta od 15do 64 godine, a 168.000 lica je aktivnih. Ovaj zakon je vrlo važan, meni je žao što nije donet mnogo ranije, 15, 14,5, 15 godina je prošlo, ne znam otkud bilo kakva kritika. Imali smo snage i želje da napravimo jedan izvanredan zakon i sve pohvale za Ministarstvo i Srpsku naprednu stranku i želela bih da kažem par stvari. Pre svega, ovim zakonom određuje se pravo osoba sa invaliditetom na kretanju uz pomoć psa vodiča u javnom prevozu, znači sve vrste javnog prevoza, objektima i površinama u javnoj upotrebi i radnom prostoru. Psa vodiča uglavnom koriste slabovide i slepe osobe. U Srbiji ih ima negde oko 12.000, 9.000 je slepih i oko 3.000 slabovidih i ne samo osobe slepe i slabovide, već i ostale osobe koje koriste invalidska kolica, a po zakonu im pripada pas vodič. Ono što je vrlo bitno u ovom zakonu koji su pomaci, pre svega izuzetni efekti, među dejstvo ili interakcija koja se dešava između psa vodiča i slepe osobe dovodi do vrlo pozitivnih efekata kako u terapijske svrhe, tako zdravstvene, sociološke i psihološke. Ovaj zakon je vrlo human. Želela bih da kažem ono što je vrlo bitno a to je da je strategija između 2010. i 2020. godine upravo označila da je vrlo bitno raditi na pristupačnosti, uključivanju. Vrlo je bitno da znamo da ove osobe nisu nevidljive, da treba da postanu jako vidljive. Treba im pomoći. Ono što je za njih malo, što mi njima malo damo, njima znači mnogo. Konvencija o pravima osoba sa invaliditetom kao osnovna načela definiše pre svega poštovanje urođenog dostojanstva, zabranu diskriminacije, uključivanje u društvo, uvažavanje razlika i prihvatanje osoba sa invaliditetom, kao dela ljudske raznolikosti i čovečanstva, jednake mogućnosti za sve. Ravnopravnost žena i muškaraca i poštovanje prava dece sa invaliditetom na očuvanje svog identiteta. Srpska napredna stranka zbog ovako humanog zakona i ne samo to, nego je imala hrabrosti i petlju da uradi ovaj zakon pre svih ostalih, će u danu za glasanje glasati za ovaj izvanredan zakon. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Irena Aleksić, a neka se pripremi narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, poštovani ministre sa saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici i poslanice, kada je u pitanju Predlog zakona o kretanju uz pomoć psa vodiča, pre svega želela bih da istaknem da se radi o jednom izuzetno humanom zakonu koji za cilj ima da se pomogne i da se poboljša kvalitet života sa invaliditetom. Još nešto što bih napomenula kada je ovaj zakon u pitanju jeste da na nivou EU ne postoji nikakvi obavezujući propisi koji nalažu da se mora uvesti ovaj zakon. Naprotiv, državama članica samima je ostavljeno da one same procene koje su to najbolji načini, najbolji mehanizmi da se pomogne ovim osobama, odnosno da se unapredi njihov položaj u društvu. Smatram da to svakako veoma pohvalno govori o našoj Vladi, odnosno o nadležnom Ministarstvu koje je samo, znači, bez bilo kakvih pritisaka uvidelo tu potrebu da je veoma korisno, da je veoma humano i da je svakako neophodno uvesti jedan ovakav zakon. Kada je u pitanju kretanje uz pomoć psa vodiča, naravno da se pre svega odnosi na slepe i na slabovide osobe ali isto tako odnosi se na druga lica sa invaliditetom. Napomenula bih da zaista postoje brojne studije u vezi sa tim, znači, što su mnogi već iskustveno doživeli, koja su to isceljiteljska i zaista terapeutska dejstva koja proizilaze iz neposrednog kontakta sa psima i da se na taj način definitivno smanjuje osećaj anksioznosti, osećaj depresije, bilo kakvog straha, da se povećavaju prijatni osećaji, kao što su osećaj prijateljstva, topline, vezanosti za tog psa. Ono što je najbitnije na taj način jako pozitivno se deluje na podizanje nivoa samopouzdanja kod osoba sa invaliditetom. Znači, deluje se na njihovu želju za socijalizacijom i na njihovu mogućnost za socijalizacijom, a samim tim i za njihovu interakciju sa društvom, što je svakako i krajnji cilj i ono što je najpoželjnije od svega. Ovo je nešto što suprepoznale već odavno brojne države u SAD i Velikoj Britaniji i to se sprovodi već nekoliko decenija. Zatim, u brojnim državama Evrope takođe to je praksa koja uveliko postoji. Odnedavno sa tom praksom otpočele su i države u regionu, prvo Hrvatska a nešto kasnije Crna Gora. Meni je drago da će uskoro i Srbija postati jedna od tih država. Inače, ovaj predlog zakona veoma precizno određuje, definiše da sva lica koja se kreću uz pomoć psa vodiča imaju pravo da koriste sva sredstva javnog prevoza kao i sve objekte u javnoj upotrebi, a da pritom ne dolaze u situaciju u koju su do sada dolazili, znači, neprijatne situacije, da neko određuje da li njihov pas vodič ima pravo ili nema pravo da uđe u sredstvo javnog prevoza ili u bilo kakav drugi objekat. Znači, da praktično budu prepušteni na milost i nemilost nekome, što mislim da je jako pogrešno i baš zato mislim da ovaj zakon je jako dobar. Ono što mislim da je takođe jako dobro i pozitivno jeste da postoje kaznene odredbe. Radi se naravno o novčanim kaznama. Znači, koje su takve da će neko podobro razmisliti da li sme da se ogluši o nove zakonske odredbe. Na samom kraju svog izlaganja želela bih da istaknem da je ovaj proces rada na unapređenju položaja osoba sa invaliditetom u društvu i na njihovom osnaživanju, da bi trebalo da bude jedan stalan i kontinuirani proces i da tu pre svega treba raditi na podizanju naše svesti. U tom pravcu treba da shvatimo da se ne radi o osobama koje imaju neke posebne potrebe već naprotiv, da se radi o osobama koje imaju sasvim iste potrebe kao i svi mi. Znači, potrebe da rade, da se školuju, da zarađuju za sebe, potrebe da se leče, samo što im je u tom postupku neke stvari mnogo teže, znači, potrebno im je da ulože jedan dodatni napor da bi učinili stvari koje mi shvatamo zdravo za gotovo. Tako da baš zbog toga mislim da je ovaj zakon jako dobar i da mi stalno sami sebi treba da govorimo, da se ovi ljudi stalno susreću sa raznim preprekama, pa da jedna od prepreka ne budu i neke naše predrasude. Mislim da na tome treba stalno raditi, da tu definitivno treba uključiti i obrazovanje, mislim da deca što pre i što ranije treba da počnu da uče koja je to važnost da se poštuju sva ljudska prava, da se poštuje značaj zabrane bilo kakvog oblika diskriminacije. Još jednom, veoma mi je drago da vidim da naše resorno Ministarstvo ima jedan dobar i aktivan princip kada je ta osetljiva materija u pitanju. Naravno, da će SNS u danu za glasanje podržati kako ovaj predlog zakona tako i Predlog sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Francuske vezano za socijalnu sigurnost.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, naravno da ću ja kao poslanik podržati oba ova zakona jer su oni humani i pravedni, posebno zakon koji omogućava slabovidima da koriste psa vodiča, a koja je to muka i nevolja mi koji sve slabije vidimo, kada nešto ne možemo samo da pročitamo, kada zaboravimo naočare, onda vidimo kolika to muka i nevolja. Izraziću malo svoje nezadovoljstvo zato što ovaj zakon nije donet za vreme vladavine bivšeg režima, jer smo danas imali velike prigovore na ovaj predlog zakona od strane onih čija ljubav prema invalidima je trajala obično do glasačke kutije. Malo ću govoriti i o političkim okolnostima u kojima se zakon donosi. Sada nema izborne kampanje, nema nijednog razloga o kome se današnja vlast ulaguje na neki način i želi da stekne neke političke poene predizborne. Dakle, nikakvih izvora nema niti ima predizbornih poena koji žele kod invalida vlast ilineka politička stranka pridobije. Tim pre treba ceniti ovaj zakon više nego da se on donosio u neko predizborno vreme. Navešću samo primer, da su recimo između dva kruga izbora, bivši režim, odnosno stranka bivšeg režima je u Vojvodini sklopila sa Udruženjem invalida Vojvodine sporazum da invalidi u drugom krugu glasaju za Borisa Tadića. Takođe, su 16. aprila, koliko ja znam u Subotici razna udruženja invalida doneli odluku da se DS podrži na parlamentarnim izborima, a Boris Tadić i u prvom i u drugom predsedničkom krugu izborne trke, tako da ja smatram da njihova ljubav, njihova humanost prema invalidima koja se odjednom pojavila, otprilike kad su oni vladali svodila na ljubav do biračke kutije. Oni nisu imali pse vodiče za slabovide, oni su otprilike imali svoje političke vodiče koji su invalide privodili do biračke kutije i glasali umesto njih, da bi na takav način zadobili određenu količinu i određeni broj glasova. S tim u vezi treba ceniti političke okolnosti u kome je ministarstvo predložilo ovaj zakon i zato ću ja glasati za ta oba zakona. Kad već govorimo o kretanju uz pomoć psa vodiča, ovde je govoreno i o udruženju „Beli štap“ obično uz psa vodiča ide i beli štap, bojim se da oni koji danas pokazuju određenu dozu humanosti i nama prigovaraju danas na ovom zakonu, da umesto što invalidi treba da imaju psa vodiča i beli štap, oni su u svoje vreme, svojom ekonomskom politikom, svojim radnjama, svojom vlašću, svojim vršenjem vlasti celom narodu ostavili ne beli, već prosjački štap. Na određen način svi smo postali socijalni invalidi, dakle, i treba nam mnogo ovih drugih zakona o socijalnoj sigurnosti, s obzirom, da su oni samo emitovali prava, a nikakvu ekonomiju nisu podizali da bi se ta socijalna prava mogla ispratiti. Ostavili su 400.000 ljudi bez posla. Uništili su potpuno, devastirali nacionalnu ekonomiju Republike Srbije i sa punim pravom mogu da kažem da danas najvišu buku dižu oni koji su narodu ostavili prosjački štap, narodu su pričali bajke, a sebi sazidali dvorac, oni danas žive kao u bajci, a narod živi kao u basni i zahvaljujući njima, a ne nama. Hvala.
Iscrpeli smo listu govornika. Da li neko po članu 96. želi da svoje vreme potroši? Reč ima dr Vesna Rakonjac.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, predstavnici ministarstva, samo zarad naših građana i zarad javnosti, želim da kažem da smo doživeli danas kritikovanje u vezi predloženih amandmana na predloženi zakon. Osoba koja je kritikovala, nije udostojila Odbor jutros u 9 časova, svojim prisustvom da sve ono što je bilo sporno i eventualno neki konstruktivni predlog, da, i predloži. U najmanju ruku je nekorektno govoriti danas tako, a oglušiti se o obavezu, jer ako ste član Odbora, onda trebate prisustvovati sednici Odbora. Odbor za rad je, jedan dobar odbor, odbor je otvoren za sva dobra, konstruktivna i predloge i rešavanja pitanja, tako da, mislim da stvarno nije korektno govoriti na ovakav način. Ako imamo neki dobar predlog, a od 10 amandmana, 5 su pravno redakcijske prirode. Amandmani koje je predložila opozicija, odnosi se uglavnom na zamenu reči – nadležni ministar, odnosno – ministar iz oblasti zdravstva ili ministar iz oblasti rada. Prema tome, ni trunka onoga o čemu je prethodni govornik iz opozicije govorio, a to je konstruktivan predlog i konstruktivni amandmani. Hvala.
Zahvaljujem. Niko se ne javlja više za reč po ovom osnovu. Zaključujem zajednički načelni jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 5 i 6. dnevnog reda, što znači da ispunjavamo uslove da sutra raspravljamo i o amandmanima na ovaj zakon. Zahvaljujem se ministru i njegovim saradnicima do sutra. Samo momenat, da kažem ministru, vi niste u 10, nego prvo amandmani na predloge zakona ministra Vujovića. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda – Predlog za izbor člana odbora Agencije za borbu protiv korupcije Primili ste Zaključak Vlade, kojim se Narodnoj skupštini predlaže prof. dr Dragan Mitrović, redovni profesor Pravnog fakulteta Univerziteta za člana Odbora Agencije za borbu protiv korupcije, kao i Izveštaj Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu o razmatranju navedenog predloga. Pre otvaranja pretresa, podsećam da ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 203. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres o Predlogu za izbor člana Odbora Agencije za borbu protiv korupcije. Da li izvestilac Odbora, traži reč? Ne, nije u sali. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Pismenih prijava nema, usmenih nema. Zaključujem pretres o Predlogu za izbor člana Odbora Agencije za borbu protiv korupcije. Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o navedenom predlogu. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda – Predlog odluke o prestanku funkcije predsedniku Osnovnog suda u Pančevu. Primili ste predlog odluke koji je podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu 18. marta 2015. godine. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa, podsećam da ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Kao što vidim, nema prijava. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li se neko javlja za reč od poslanika? Pismenih prijava nije bilo. Da li želi reč predstavnik predlagača, Petar Petrović? Ne, nije u sali. Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u Danu za glasanje, odlučivati o Predlogu odluke, u celini. Ovim smo završili današnji rad. Sutra u 10 časova, raspravljamo o predlozima amandmana na prvi set zakona, a raspravljaćemo i o amandmanima na Zakon, ministra Vulina. Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 98 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja tačnog broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 104 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Danas su sprečeni da sednici prisustvuju: Suzana Spasojević, Žarko Obradović, Mirjana Dragaš, Vesna Besarović, Branka Bošnjak, Vladimir Marinković i Mladen Grujić. Prelazimo na prvu tačku dnevnog reda – Rasprava o amandmanima. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, sednici prisustvuju, na moj poziv, dr Dušan Vujović, ministar finansija, Nenad Mijailović, državni sekretar, Vesna Hreljec Ivanović, pomoćnik ministra finansija, a pozvani su i Milovan Milovanović, direktor Uprave za sprečavanje pranja novca, Branko Drčelić, direktor Uprave za javni dug, Predrag Aleksić, šef Odseka za carinski sistem, Milunka Milanović, viši savetnik u Upravi za sprečavanje pranja novca, Milka Živanović i Jelica Trninić Šišović, samostalni savetnici u Odseku za carinski sistem i Marina Nešić, savetnik u Ministarstvu finansija. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici. Primili ste Izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava, kao i Mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Snežana Malović, Ninoslav Stojadinović, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Goran Bogdanović, Slobodan Homen i Blagoje Bradić. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik dr Blagoje Bradić.