Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 165 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom utvrđivanja dnevnog reda postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 130 narodnih poslanika odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine u smislu člana 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen sednici da prisustvuje narodni poslanik Miletić Mihajlović. Saglasno članu 86. stav 2. i članu 87. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da je ova sednica sazvana u roku kraćem u roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine i izuzetno, za petak, dakle mimo utvrđenih u članu 87. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge zakona iz dnevnog reda koji je utvrđen u zahtevu 195 narodnih poslanika. (Marko Đurišić, s mesta: Po Poslovniku.) Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić, po Poslovniku.
Hvala predsedavajući, čekao sam da u skladu sa članom 86. obrazložite razloge za kraći rok od sedam dana koliko je propisano za sazivanje sednice. Smatram da je povređen taj član zato što vaše obrazloženje ne govori ništa. Vi ste rekli da ste sazvali sednicu u roku kraćem od sedam dana zbog potrebe da se razmotre tačke dnevnog reda koje je predložilo 195 kolega narodnih poslanika. Čitajući predloge zakona nisam mogao da shvatim razloge zbog kojih je morao da bude prekršen ovaj član, odnosno zbog čega je moralo da se iskoristi ovo pravo predsedavajućeg, jer tačke koje su predložene, a to su Zakon o platama zaposlenih u javnom sektoru, Zakon o opštem upravnom postupku i Zakon o izmenama i dopunama Zakona o teritorijalnoj organizaciji apsolutno po svojoj sadržini, po tom kada stupaju na snagu i na šta se odnose nema nikakvog opravdanja za skraćenje ovog roka. Da je na dnevnom redu predložen izbor ministra odbrane, recimo, mogao bih da razume brzinu, jer smo juče imali činjenicu i javnost je mogla da čuje da predsednik Republike protiv Ustava i zakona prenosi na nekog svoje Ustavom dato ovlašćenje da komanduje Vojsci u miru i ratu. Srbija nema ministra odbrane već tri nedelje. Imamo nekog vršioca dužnosti koji će sada potpuno protiv zakona i Ustava da naredi upotrebu Vojske Srbije kako ga je ovlastio predsednik. Ja vas molim da odložite početak ove sednice. Hvala.
Zahvaljujem. Smatram da je dovoljan razlog zahtev 195 narodnih poslanika. Da li želite da se Skupština izjasni? (Da.) Reč ima narodna poslanica Nataša Vučković, po Poslovniku.
Prijavljujem povredu Poslovnika član 87. st. 1, 2. i 3. Po našem Poslovniku sednice Skupštine se održavaju od 10,00 do 18,00 časova i do 16,00 časova je moguće odlučiti da će sednica trajati posle 18,00 časova. Mi smo počeli nakon 16,00 časova i očekujemo da će sednica danas trajati samo do 18,00 časova u skladu sa našim Poslovnikom. Molim vas da o tome povedete računa i da se sednica danas završi do 18,00 časova, kako je predviđeno našim Poslovnikom.
Gospođu Vučković, vrlo dobro znate da to nije slučaj kod zakazivanja nove sednice. Sednicu je zakazalo 195 narodnih poslanika po Poslovniku. Da li želite da Skupština izjasni? (Da.) Poštovane dame i gospodo narodni poslanici uz saziv sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u 2016. godini, koja je sazvana na zahtev 195 narodnih poslanika, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije, članu 48. stav 3. Zakona o Narodnoj skupštini i članu 249. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je i zahtev za održavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za sednicu Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u 2016. godini određen je sledeći D n e v n i r ed: 1. Predlog zakona o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru, koji je podnela Vlada, 2. Predlog zakona o opštem upravnom postupku, koji je podnela Vlada, 3. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije, koji je podneo narodni poslanik dr Branislav Blažić. Narodni poslanik Igor Bečić na osnovu člana 92. stav 2. i člana 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru, Predlogu zakona o opštem upravnom postupku i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije. Da li narodni poslanik Igor Bečić želi reč? (Ne.) (Marko Đurišić, s mesta: Poslovnik.) Izvolite.
Hvala predsedavajući, smatram da je povređen stav 2. člana 27. Poslovnika Skupštine, koji govori da predsednik Skupštine se stara o primeni ovog Poslovnika. Vi ste sada pročitali svoj predlog i niste čak želeli ni da nam obrazložite predlog za spajanje tačaka dnevnog reda, a ja ću još jednom da ponovim koje su to tri tačke dnevnog reda - jedan je Predlog zakona o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru, pod dva Predlog zakona o opštem upravnom postupku i pod tri, ova dva zakona je inače predložila Vlada, a treća tačka dnevnog reda je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije, koji je predložio dr Branislav Blažić. Član 157, na koji ste se vi pozvali, govori o tome da se može spojiti rasprava tačaka dnevnog reda koje su međusobno uslovljene i čija su međusobna rešenja povezana. Čitajući ove predloge zakona u ovom kratkom vremenu, koje smo imali, 24 časa i 15 minuta, ja nisam uspeo da vidim nikakvu vezu između ovih zakona. Znači, Zakon o platama zaposlenih u javnom sektoru nema apsolutno nikakve veze, ni međusobne uslovljenosti sa Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o teritorijalnoj organizaciji ili sa Zakonom o opštem upravnom postupku, koji je jedan sistemski veliki zakon i nikako ne može da se poveže ni sa jednim od ova dva zakona. Ponavljam da sam i ovih poslednjih nekoliko sednica mislio da je ova vladajuća većina iscrpela sve na gašenju demokratije u parlamentu, ali vi nas iznenađujete i svaku sednicu pomerate tu granicu sve niže i niže, da ne kažem da tonemo sve dublje i dublje. Molim vas da ovaj Predlog povučete sa glasanja, jer nije u skladu sa Poslovnikom skupštine. Hvala.
Vreme. Zahvaljujem. Gospodine Đurišiću, vanredno zasedanje je zakazala predsednica Narodne skupštine, gospođa Maja Gojković, na osnovu zahteva 195 narodnih poslanika. Vi sada želite da meni kao narodnom poslaniku, jednom od 250 narodnih poslanika, uskratite pravo da dam predlog? Većina u Narodnoj skupštini će ili prihvatiti ili odbiti taj predlog. Tako da vi, kao kolega ne možete da uskratite pravo meni kao narodnom poslaniku da dam predlog koji je po Poslaniku. Stavljam na glasanje. (Zoran Živković, s mesta: Povreda Poslovnika.) Izvolite, narodni poslanik Zoran Živković.
Član 92. i član 107. - predlaganje objedinjene rasprave za tri tačke dnevnog reda koje nemaju nikakve međusobne veze je nešto što na najgori način utiče na dostojanstvo ove Skupštine. Uz svo poštovanje parlamentarne većine, uz svo poštovanje želje Vlade da pokaže da nešto radi, nedostojno je ljudi koji su birali narodne poslanike da mi u petak, subotu…
To je vaše tumačenje gospodine Živkoviću. Da li želite da se Skupština izjasni u Danu za glasanje? Zahvaljujem. Izjasniće se. Narodni poslanik Saša Mirković. Izvolite gospodine Mirkoviću.
Možete li samo da mi obezbedite da govorim?
Morate se samo prijaviti da bi mogao da vam dam reč. Morate da izvadite karticu, da je ponovo ubacite, ne mogu da vam dam reč. Sistem je…Izvolite.
Član 88. Poslovnika – otvaranje sednice i učešće na sednici i ja neću da vam kažem kako ste prekršili Poslovnik. Zaključite vi to sami. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Mirkoviću. Reč ima mr Aleksandra Jerkov, povreda Poslovnika.
Niste me pitali da li želim da se izjasni Skupština.
Skupština će se izjasniti u Danu za glasanje gospodine Mirkoviću. Izvolite gospođo Jerkov.
Zahvaljujem gospodine Bečiću. Radi se o stavu 7. člana 92. – ako predlozi iz stava 2. ovog člana, a to je vaš predlog da se rasprava objedini, nisu podneti u skladu sa odredbama ovog Poslovnika, Narodna skupština ih neće razmatrati, niti će se o njima izjašnjavati. To znači, gospodine Bečiću, da vi svoj predlog, s obzirom na to da nije pripremljen u skladu sa odredbom Poslovnika koji jasno kaže kakve tačke dnevnog reda se mogu objediniti, niste ni smeli da stavite na glasanje zato što je samo stavljanje tog predloga na glasanje u suprotnosti sa članom 92. stavom 7. Tako da niko vama ne spori pravo da predlažete Narodnoj skupštini skraćenje rasprave, produženje rasprave, objedinjavanje, povlačenje tačaka dnevnog reda itd. ali svim narodnim poslanicima Poslovnik zabranjuje da na Skupštinu daju predloge koji nisu u skladu sa ovim Poslovnikom, a vaš predlog nije u skladu sa Poslovnikom, tako da se Skupština o njemu, gospodine Bečiću, i ne može izjasniti. Prosto postoji tolika većina da može zaista da odluči da je zemlja ravna ploča, ali molim vas, nemojte to da radite zato što to što ste predložili nije u skladu sa Poslovnikom. Ako se Skupština bude izjasnila pozitivno o vašem predlogu, to je samo zato što se protivno Poslovniku i stavili predlog na izjašnjavanje.
Zahvaljujem se gospođice Jerkov. Sigurno da se ne sećam i ne mogu da se setim da ste se vi javili za povredu Poslovnika kada je vaša poslanička grupa stavila 96 tačaka dnevnog reda i spojila tu raspravu, pa sada ako hoćete da kažete da tri tačke dnevnog reda po Poslovniku ne mogu da imaju predlog za spajanje rasprave, a 96 tačaka, koje ste vi predložili kao poslanička grupa DS može, ja ne znam šta drugo da prokomentarišem osim dvostruki aršini koje uvek DS ima u ovakvim slučajevima. Da li želite da se Skupština izjasni u Danu za glasanje? (Da.) Hvala. Gospodin Pavićević, izvolite.
Poštovane dame i gospodo, gospodine Bečiću, vi ste prekršili sada već dva puta u jednoj rečenici član 108. Poslovnika Narodne skupštine koji definiše, kao što, ja mislim, svi ovde znamo, pa i naše gošće i gosti iz Vlade – održavanje reda na sednici Narodne skupštine. Prvo ste to uradili tako što gospodinu Živkoviću niste omogućili da obrazloži zašto on smatra da je povređen Poslovnik u članovima 92. i 107. Prekinuli ste ga u 34 sekundi bez ikakvog opravdanja, a potom ste obrazlažući gospođi Jerkov zašto ste mimo Poslovnika predložili da se tri tačke dnevnog reda, koje nemaju nikakve veze jedna sa drugom, povežu u jednu, rekli da je neko drugi to nekada radio, pa ćete vi sada da ponavljate lošu praksu. Gospodine Bečiću, vi ste upravo svojim obrazloženjem potvrdili da rešenja u ova tri zakonodavna projekta nisu međusobno povezana, a onda ste rekli – uprkos tome što nisu međusobno povezana povezaćemo ih jer je neko to ranije takođe radio. Gospodine Bečiću, verujem da svi narodni poslanici…
Uvaženi profesore, nažalost, ne očekujem od vas da ne govorite istinu kao što sada ne govorite. Vrlo dobro znate da po Poslovniku obrazloženje prijave po povredi Poslovnika je do dva minuta, kada predsedavajući ima dovoljno argumenata da da obrazloženje i da upita narodnog poslanika da li želi da se Skupština izjasni, u tom momentu može da reaguje. Gospodine Pavićeviću, kao što vi meni uskraćujete pravo kao narodnom poslaniku da dam predlog koji će većina u Narodnoj skupštini ili izglasati ili odbiti, ja sam samo dao primer kada se meni kao narodnom poslaniku uskraćuje pravo da predložim da je i tada poslanička grupa DS predložila 96 tačaka dnevnog reda i da je to takođe usvojeno i da ja onda imam puno pravo kao narodni poslanik da smatram da mogu da predložim spajanje tri tačke. Zahvaljujem se gospodine Pavićeviću. Da li želite da se Skupština izjasni u Danu za glasanje? (Da.) Zahvaljujem. Gospodine Mirkoviću, kao što ne možete sada da ukažete ponovo na povredu Poslovnika. Predsedavajući u svom obrazloženju ne može da povredi Poslovnik gospodine Mirkoviću. Zahvaljujem se. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 136, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo osam od ukupno prisutnih 144 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Prelazimo na rad po dnevnom redu: Predlogu zakona o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru, Predlogu zakona o opštem upravnom postupku i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvao da današnjoj sednici prisustvuju dr Kori Udovički, potpredsednik Vlade i ministar državne uprave i lokalne samouprave, Miloš Popović, šef Kabineta potpredsednika Vlade i ministra državne uprave i lokalne samouprave, Marija Lukić, posebni savetnik potpredsednika Vlade, Natalija Pavlović Šiniković, pomoćnik ministra državne uprave i lokalne samouprave. Po Poslovniku, reč ima narodna poslanica Nataša Vučković. Izvolite.
U skladu sa članom 97. stav 3, predlažem duže vreme pretresa za poslaničke grupe, s obzirom da imamo dva vrlo važna zakona na dnevnom redu,…
Gospođo Vučković…
S obzirom da nema nikakvih razloga za hitnost…
Gospođo Vučković...
Dopuste mi da obrazložim.
Gospođo Vučković, imate potpuno pravo da predložite, ali mi još nismo stigli do tog dela gde vi imate mogućnost da predložite. Pažljivo slušajte ono što govorim.
Ali, s obzirom da želimo da unapred ukažemo na ono što je važno za rad na ovoj sednici, molim vas, predsedavajući, da imate u vidu da ne postoji nikakva razlog za hitnost, za delovanje i za rad Narodne skupštine danas. U skladu sa tim, mi ćemo iskoristiti sva naša poslovnička prava.
Zahvaljujem se. Imajte to u vidu kada dođemo do tog dela i mogućnosti da vi kao narodna poslanica predložite duže vreme rasprave. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Saša Mirković. Izvolite, gospodine Mirkoviću.
Uvažene dame i gospodo, uvaženi predsedavajući, malopre sam se javio za povredu Poslovnika i zatražio sam od vas da mi date obrazloženje. U stvari, bili ste u obavezi da mi date obrazloženje po povredi Poslovnika koju ste učinili, ako ste zaključili koja je to povreda Poslovnika. Znači, pozivam se na član 103, niste mi dali to obrazloženje…
Gospodine Mirković…
Samo vas molim da ja iskoristim moje vreme koje imam, ili hoćete da mi oduzmete reč? Ako se bavite time da oduzimate svima reč, nije problem, ja ću da se isključim.
Koji član Poslovnika, gospodine Mirkoviću?
Rekao sam vam, član 103.
Dobro. Smatrate da vam nisam dao obrazloženje?
Tako je, niste mi dali obrazloženje gde ste povredili Poslovnik i kako ste povredili Poslovnik.
Gospodine Mirkoviću, ne slušate pažljivo, rekao sam da smatram da nisam prekršio Poslovnik i pitao sam vas da li želite da se Skupština izjasni? Vi ste rekli da…
Da, ali ste dužni da date obrazloženje za to.
Gospodine Mirkoviću, moje je obrazloženje dovoljno da smatram da nisam prekršio Poslovnik. Nažalost, da ste često u ovoj sali Narodne skupštine, znali biste da je to u određenim slučajevima dovoljno obrazloženje. Zahvaljujem se, gospodine Mirkoviću. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka 1, 2. i 3. dnevnog reda, a e otvaranja pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika. (Nataša Vučković, s mesta: Poslovnik!) Već ste se izjasnili. Stavljam vaš predlog… (Nataša Vučković, s mesta: Po Poslovniku.) Pa, ne možete dva puta po istom osnovu, gospođice Vučković. Izvolite, ako želite da kršim Poslovnik.
Obrazloženje, pošto ste me prekinuli prošli put. Znači, mi tražimo produženo vreme za načelnu raspravu o ova vrlo važna dva pitanja, iz razloga što nas niste ubedili niti da postoji razlog za hitnost, niti da postoji bilo kakva mogućnost da će nastupiti štetne posledice. Mi, evo, prihvatamo da radimo tokom vikenda, zbog toga što smo odgovorni prema građanima koje predstavljamo i zbog toga želimo da o ovim važnim zakonima razgovaramo u produženom vremenu. Ne postoji nijedan razlog, osim taj što Vlada loše radi, da mi moramo početi sednicu u pet popodne i raditi za vikend. Razlog što mi ovo radimo je što je Vlada juče podnela zakone u poslednji čas.
Zahvaljujem se, gospođo Vučković. Kao što smo imali priliku da primetimo, većina je usvojila predlog, a nismo imali nijedan glas protiv predloga narodnog poslanika Igora Bečića, tako da ne razume o čemu vi sada govorite. Stavljam na glasanje predlog gospođe Vučković da se duplira vreme za ovu objedinjenu raspravu. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – jedan, uzdržan – jedan, nije glasalo 137, od ukupno 152 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru, Predlogu zakona o opštem upravnom postupku i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije. Da li želi reč predlagač ili predstavnik predlagača, dr Kori Udovički, potpredsednik Vlade i ministar državne uprave i lokalne samouprave? (Da) Izvolite, gospođo Udovički.
Hvala, predsedavajući. Poštovani narodni poslanici i poslanice, dame i gospodo, zahvaljujem se zaista na prilici da vam predstavim Predlog zakona o sistemu plata u javnom sektoru. Najpre da definišem. Ovaj zakon bavi se uređenjem plata u javnoj upravi i drugim državnim organima i organizacijama koje ne vrše privrednu delatnost. To je ono što se u uobičajenom govoru često naziva država, a što se u međunarodnoj praksi naziva opštim nivoom države. Mi taj termin još nemamo definisan u našem zakonodavstvu, te ga u ovom zakonu nazivamo specifično definisanim javnim sektorom. Prvo, želim da istaknem glavne razloge zbog kojih je bilo apsolutno neophodno pristupiti uređenju sistema plata zaposlenih u državi. Trenutno stanje u sistemu plata je neodrživo. Strukturne slabosti u sistemu plata i kontrole rezultirali su preglomaznim sistemom sa preko 2.200 radnih mesta, 70 različitih osnova za naknadu, preko deset različitih osnovica, preko 900 koeficijenata, velikim brojem zakona i podzakonskih akata koji regulišu nivoe plata u 11.000 budžetskih institucija. Ovaj zakon rešava tu neupravljivost, tu nemogućnost efektivne kontrole, netransparentnost i nepravičnost sistema plata u javnom sektoru. On trasira put. Naime, plate i zarade zaposlenih u pojedinim delovima javnog sektora trenutno su uređene čitavim nizom zakonskih i podzakonskih akata ili čak opštim aktima poslodavaca. Veći broj posebnih zakona uređuje posebne režime plata i zarada za određene organe i institucije, počevši od zaposlenih u pojedinim ministarstvima, koja su izdvojena iz opšteg režima plata državnih službenika i nameštenika, pa preko pojedinih posebnih organizacija, određenih organa u sastavu ministarstava i samostalnih i nezavisnih tela, kao i zaposlenih u javnim službama i organima autonomne pokrajine i jedinicama lokalne samouprave. Pored toga, plate zaposlenih u javnim agencijama i pojedinim organizacijama, koje je osnovala Republika Srbija, AP ili jedinica lokalne samouprave, uređuju se u skladu sa opštim propisima o radu i opštim aktima same organizacije. Brojnost propisa kojima se uređuju plate i druga primanja zaposlenih u javnom sektoru, dovela je do potpune neujednačenosti u pravima, a usled metodološki neujednačenog pristupa i načina određivanja plata zaposlenih u javnom sektoru. Pored toga, osnovica za obračun i isplatu zarada nije jedinstvena, već u celokupnom sistemu egzistira preko deset različitih osnovica, koje u velikoj meri variraju u pogledu iznosa, tako da je odnos između najniže i najviše u rasponu od čak jedan prema 19. Većina osnovica se utvrđuje zaključkom Vlade koji se po pravilu ne objavljuje u „Službenom glasniku“, čime nije obezbeđena željena transparentnost, dok se, s druge strane, osnovica za plate državnih službenika i nameštenika utvrđuje Zakonom o budžetu Republike Srbije za svaku budžetsku godinu. Za lokalnu samoupravu postoje tri različite osnovice, pri čemu je najviša gotovo pet puta veća od najniže. Posebnim zaključkom Vlade za javne službe uključujući i sve nivoe obrazovanja, centre za socijalni rad, ostale javne službe na republičkom i lokalnom nivou, ustanove kulture, stručne službe organizacija obaveznog socijalnog osiguranja, gde je uključen i čitav sektor zdravstva, utvrđeno je čak pet različitih osnovica. Stanje je slično i u pogledu drugih elemenata za utvrđivanje plata poput koeficijenata, uvećanja plate i različitih naknada u slučaju bolovanja, godišnjeg odmora i sl. Fragmentacija propisa je, ovo je očigledno, doprinela problemu upravljivosti sistema plata i zarada, s obzirom da je za svaku grupu zaposlenih u javnom sektoru omogućeno i neophodno da se vrše promene u zakonima i drugim aktima koji se na tu grupu odnose sa ciljem promene po pravilu podizanja nivoa plata i dodatnih naknada, a bez sagledavanja istih potreba za promenama drugih kategorija zaposlenih. S obzirom na netransparentnost takvog sistema i na ovoliku neupravljivost, svako podešavanje zarada u jednom delu sistema izaziva lavinu zahteva da se elementi zarada povećavaju ili podešavaju i u drugim delovima sistema, parcijalno, nekoordinirano, neosmišljeno i to vremenom neizbežno izaziva nekontrolisani rast ukupnog fonda plata i zarada, k tome u onim delovima sistema gde postoje jasni kriterijumi određivanja zarada oni prenaglašavaju ulogu školske spreme, a druge aspekte vrednovanja posla ili zanemaruju ili usredsređuju na one aspekte koji se naročito tiču samo dotične delatnosti. Kao posledica došlo se do sistema u kome zaposleni sa visokom stručnom spremom, koji obavlja složene poslove u nekom delu javnog sektora imaju niže plate ponekad od zaposlenih sa srednjom stručnom spremom u drugom delu sistema. Ovo vrlo često, jednostavno nije pravedno ili ako je pravedno nije jasno obrazloženo što u oba slučaja deluje krajnje demotivišuće na zaposlene. Takođe, poslovi iste složenosti ili čak istovetni poslovi u različitim delovima javnog sektora plaćeni su često različito, a te razlike u nekim slučajevima mogu biti i značajne. Ovaj problem, naročito izražen kod zajedničkih generičkih takozvanih poslova koji su najlakše uporedivi osim kada se obavljaju u veoma različitim uslovima što opet propisi nužno ne prepoznaje izričito. Istovremeno zbog netransparentnosti sistema plata subjektivna percepcija kod svih zaposlenih je još u većoj meri usmerena ka utisku o ogromnim i nepravičnim razlikama, čak i tamo gde to zapravo i nije slučaj. Zbog toga je Vlada pristupila temeljnoj reformi s ciljem stvaranja sistema koji je jednostavniji za upravljanje kontrolu, transparentniji i pravičniji, odnosno koji će obezbediti jednaku platu za iste poslove unutar sistema, a onda kada nije jednaka za isti posao, da je to uslovljeno jasnim razlozima vezanim za uslove rada. U cilju stvaranja takvog sistema Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave je uz podršku Svetske banke i u saradnji sa resornim ministarstvima, drugim državnim organima, organima AP Vojvodine, jedinicama lokalne samouprave, javnim službama i drugim partnerima, započelo niz aktivnosti na reformisanju sistemu plata u javnom sektoru. Zakon o sistemu plata koji je pred vama, rezultat je saradnje i konsenzusa zaista velikog broja zainteresovanih strana i socijalnih partnera, detaljne javne rasprave i izuzetno sadržajnih, brojnih, učestalih i suštinskih konsultacija, koje su vođene sa svim učesnicima i sa svim zainteresovanim stranama, a pre svega sa sindikatima. Zainteresovane strane su imale priliku da iznesu svoje stavove, pre svega kroz javnu raspravu o Nacrtu zakona o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru, koja je sprovedena u periodu od 21. oktobra do 10. novembra 2015. godine. Za vreme trajanja te javne rasprave tekst Nacrta zakona sa obrazloženjem bio je postavljen na internet prezentacijama Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave i Kancelarija za saradnju sa civilnim društvom, kao i na portalu „E“ uprave. Predlozi sugestije inicijative i komentari učesnika u javnoj raspravi prikupljani su elektronskim putem za tu svrhu posebno otvorenu email adresu, kao i pisanim putem na adresu Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave. Tekst Nacrta zakona predstavljen je raspravi organizovanoj u Beogradu dana 28. oktobra 2015. godine u prostorijama Palate Srbija, raspravi organizovanoj u Novom Sadu, dana, 2. novembra 2015. godine u prostorijama Skupštine AP Vojvodine, raspravi organizovanoj u Nišu, dana 4. novembra 2015. godine u prostorijama Skupštine Grada i na raspravi organizovanoj u Kragujevcu 9. novembra u prostorijama, takođe Skupštine Grada. Učešće na javnoj raspravi uzeli su predstavnici sindikata, zaposleni u ustanovama javnih službi, predstavnici državnih organa i organa AP i jedinica lokalne samouprave, kao i zaposleni u državnim organima i organima AP i jedinica lokalne samouprave. Takođe, u organizaciji sindikata uprave Srbije, dana 29. novembra 2015. godine u prostorijama sindikata u Beogradu, održana je rasprava, a Sindikat medicinskih sestara i tehničara Srbije je 12. novembra 2015. godine u prostorijama KBC organizovao javnu tribinu o Nacrtu zakona. Nakon završetka formalne javne rasprave nastavljen je dijalog ministarstva sa zainteresovanim sindikatima i održan je niz dodatnih konsultacija sa resornim ministarstvima i njih na resornim sindikatima koja su trajale sve do usaglašavanja teksta. Najbolji dokaz da je javna rasprava zaista bila otvorena ukuljučiva i plodotvorna je činjenica da je Predlog zakona pred vama danas ovde u mnogome drugačiji i znatno unapređen u odnosu na prvi Nacrt, ali vizija i pristup nisu promenjeni. Suštinska rešenja su promenjena samo u jednom važnom pogledu, a u ostalim ovaj predlog je zapravo samo otišao dalje u koracima koji je prvi Nacrt predviđao. Da odmah kažem, suštinska promena napravljena je u dijalogu sa Ministarstvom finansija kada se sa pristupa jednog niza od 50 platnih razreda prešlo na matricu od 13 platnih grupa sa po desetak platnih razreda u svakom. Tako da je postalo jasnije da će na ovaj način transparentnost sistema, a i sam postupak postavljanja ovog sistema biti unapređen. Zakon je prošao i institucionalni proces socijalnog dijaloga sa poslodavcima i sindikatima dana 29. novembra 2015. godine na sednici Socijalno ekonomskog saveta predstavljen i razmatran tekst Nacrta zakona, a zatim je taj dijalog nastavljen u nekoliko više krugova i radu Radne grupe. Posebnu pažnju smo posvetili stalnom informisanju i Narodne skupštine i narodnih poslanika. Dana 10. novembra 2015. godine u domu Narodne skupštine održan je sastanak Ekonomskom kokusa, prvi, a drugi je održan ponovo sa razrađenijom, novom, skoro konačnom verzijom zakona 12. februara. Želim da istaknem da je proces usaglašavanja bio naporan, ozbiljan i posvećen, kao i da je dao rezultat u jednom zrelom zakonskom tekstu koji sada koji je u obliku pred vama ima sve potrebne elemente da započne i usmerava suštinske reforme plata u javnom sektoru. Donošenjem zakona država i Vlada se obavezuju da se sistem plata u javnom sektoru uredi na jedinstvenim principima i predstavlja korak koji razrešava lažnu dilemu odakle početi ovu reformu. Naime, tokom procesa konsultacija često se moglo čuti da je prethodno potrebno urediti neki drugi segment javnog sektora, početi sa neke druge tačke. Svi elementi su zapravo povezani i status zaposlenih i uređivanje njihovog napredovanja i njihovo nagrađivanje i merenje učinka. I, prema tome, plata kao njihov element je organizacioni oblici koje imamo u javnoj upravi, javnom sektoru svi su oni povezani i moramo problem reforme rešavati na nekako, da definišemo simultani način, a najbolji način jeste da se počne od plata. Sistem koji je u ovolikoj meri nefunkcionalan, nije moguće unaprediti preko noće. Neophodno je pokrenuti koherentan reformski proces koji bi novi sistem plata zaživeo u praksi. U tom smislu ovaj sistemski zakon predstavlja najmanji zajednički sadržalac koji će učiniti plate uporedivim, a uvodi zajedničke principe za sve posebne zakone, čije će donošenje da usledi i sa kojim će se specifični elementi plata za svaki od delova sistema tačno utvrditi. Istovremeno, ostavlja ovaj zakon dovoljno fleksibilnosti i prostora da se ne ubacuju svi delovi sistema u stegu, koja zapravo može da ne prepozna specifičnosti bilo kojeg dela od njih. Prednosti donošenja ovakvog zakona u sistemu plata sa predloženim institutima predstavlja njegova realna izvodljivost, jer u relativno kraćem vremenskom periodu imajući u vidu uporedna iskustva drugih država kod kojih su ovakve reforme trajale više godina. Moram reći, ova reforma je nekoliko puta započinjana, trajala više godina i kod nas, i svaki put se odustajalo i stav ove Vlade da je to bilo upravo zato što se pokušavao napraviti sistem koji je manje fleksibilan, rigidniji, zasnovan na manjem broju kriterijuma i elemenata i prosto je bilo nemoguće ceo sistem uterati u nešto tako rigidno. Druga prednost ovog pristupa je njegova postepena implementacija kroz posebne zakone, čime se ne bi doveli u pitanje institucionalni i administrativni kapaciteti u toku ovog postupka. Donošenjem ovog zakona postižu se sledeći konkretni ciljevi – uspostavljanje osnova sistema plata, u cilju utvrđivanja visine plate na jedinstven i transparentan način. Pod dva, unapređenje mehanizama, kontrole i transparentnosti u načinu uređivanja i utvrđivanja visine plate. Pod tri, jednostavnije upoređivanje plate u različitim delovima sistema i lakša kontrola promena u pojedinačnim podsistemima. Utvrđivanjem jedinstvene osnovice Zakonom o budžetu, utvrđivanjem raspona platnih grupa i platnih razreda, kriterijuma za vrednovanje i opštih opisa platnih grupa, ustanovljavanjem kataloga radnih mesta, zvanja i položaja, uspostaviće se transparentan, uporediv i kontrolisani sistem plata. Dakle, da ilustrujem, prema pravilima iz ovog i posebnog zakona koji bude donet, neko konkretno radno mesto ili zvanje biće razvrstano u odgovarajuću platnu grupu, i ako se radi o situaciji da neko tek treba da počne da radi na tom radnom mestu, biće razvrstan u jedan od tri početna platna razreda. Pored te početne plate, ovakav sistem plata omogućava napredovanje kroz platne razrede unutar iste platne grupe, na osnovu radnog učinka, u skladu sa strateškim opredeljenjem da ukupna plata treba da zavisi i od radnih rezultata. Dakle, želimo da se konačno najbolji nagrade za svoj kvalitet rada, a pravila napredovanja to treba i da omoguće. Tamo gde još uvek nema uređenog sistema napredovanja i merenja učinka, ovaj sistemski zakon zahteva da se napredovanje jasno i transparentno uredi, ali omogućava i da se uspostave tranziciona pravila na osnovu kojih će se vrednovati rad do punog uređivanja sistema. U cilju uporedivosti sistem prelazim odredbama se utvrđuje jedinstvena osnovica radi preračuna postojećih koeficijenata, kako bi se prilikom donošenja posebnih propisa utvrdila analiza efekata na adekvatan način, pošto raspoloživi podaci u ovom trenutku nisu čitljivi na prvi pogled, što bi se reklo, već se posredno izvode i to uz veliki rad. Dakle, korišćenjem ove preračunske osnovice svi zadržavaju iznos plate koju imaju u trenutku kada se preračun vrši na dan stupanja i ovog zakona na snagu, i kroz tri meseca kada se bude vršio ovaj preračun, no tom računicom koja deli postojeću platu sa preračunskom osnovicu postiže se uporedivost tako dobijenih koeficijenata. Znači, da ponovim još jednom, plata ostaje ista, osnovica ostaje ista za sve, a koeficijenti se samo računski menjaju, kako bi bili uporedivi i kako bi množenjem sa tom jednom istom osnovicom dali istu platu koji zaposleni ima danas. Time postižemo uporedivost i time postižemo osnovnu polaznu pretpostavku za donošenje odgovarajućih posebnih zakona koje će odrediti nov sistem plata. Naime, u prethodnom periodu usled stanja u sistemu plata, koje sam na početku opisala, koeficijenti su prestali da izražavaju ono što bi trebalo da izražavaju, a to je vrednost poslova, međusobna uporedivost među njima koji se na nekom radnom mestu obavljaju. Usled haotičnog kretanja plata pojedinih kategorija zaposlenih i velikog broja osnovica, poređenje, kao što sam već rekla danas nemoguće, a koeficijenti su izgubili svoj smisao. Prilikom opredeljivanja za postepen i fleksibilan pristup, pored složenosti zadataka uzeta je u obzir činjenica da je u nizu pokrenutih reformskih procesa, racionalizacije, sektorske reforme, evropske integracije, itd, kapacitet centralne administracije i svih uključenih institucija za novi proces sveobuhvatne reforme plata, veoma ograničen. Takođe, pozitivnu stranu ovog rešenja predstavlja i činjenica da se u prvom trenutku ne bi dirali oni delovi sistema koji su već reformisani i nedavno uređeni u skladu sa evropskom praksom na transparentan način. Što se tiče socijalnog dijaloga, ovaj postepeni pristup omogućava dalji konstruktivni pregovor sa predstavnicima sindikata, prilikom izrade posebnih zakona, naročito u postupku svrstavanja radnih mesta u odgovarajuće platne grupe i ove početne platne razrede koje sam već maločas ilustrovala u okviru matrice utvrđene ovim zakonom, a polazeći od kriterijuma za vrednovanje i opis platnih grupa, datih u ovom zakonu, dok bi bliža merila za primenu kriterijuma i način svrstavanja bili utvrđeni u posebnim zakonima, u zavisnosti od specifičnosti poslova koji se obavljaju u posebnim delovima javnog sektora. Ovaj polucentralizovan sistem zasniva se na tome da se sistemskim zakonom utvrđuju osnovna i zajednička prava za ceo sektor, kao i osnovni principi i načela i jedna platna matrica sa rasponima platnih grupa i platnih razreda. To je centralizovani deo modela. Decentralizovani deo se zasniva na tome da će se posebnim zakonima utvrđivati pojedina prava specifična za pojedine delove sistema, merila i način vrednovanja radnih mesta, kriterijumi i merila rezultata rada, specifičnije za svaki pod deo sistema, nego za celinu. Radi pojašnjenja, ukazujemo da se pod posebnim zakonom misli na zakone koji će urediti plate zaposlenih u javnim službama, u školstvu, zdravstvu, socijalnoj zaštiti i slično, organima AP jedinice lokalne samouprave, u javnim agencijama i u drugim organima i organizacijama koje je osnovala Republika Srbija, AP ili jedinica lokalne samouprave. To je navedeno u prelaznim i završnim odredbama zakona, a i na posebne zakone u nekim delovima javnog sektora, poput Zakona o policiji, ili Zakona o vojsci i drugim posebnim zakonima. Iako se zakonom utvrđuje jedna matrica koeficijenata, njena rigidnost se umanjuje tako što se umesto jednog fiksnog koeficijenta u svakom platnom razredu uvode rasponi u platnim razredima, što omogućava lakše početno razvrstavanje radnih mesta, odnosno uvođenje u sistem, kao i vrednovanje rezultata rada u skladu sa budžetskim mogućnostima koje neće uvek omogućavati prelazak iz jednog u drugi platni razred, odjednom i u jednom koraku. Zaokruženi sistem plata postići će se donošenjem ovog i posebnih zakona. Dakle, da još jednom rezimiram, posebni zakoni će bliže određivati kriterijume razvrstavanja radnih mesta ili zvanja u platne grupe i platne razrede. Oni će određivati uslove i okolnosti pod kojim se izuzetno ostvaruje pravo na korektni koeficijent u odnosu na koeficijent u matrici. On se ostvaruje, napominjem, samo onda kada postoje stalni uslovi za obavljanje poslova ili drugih stalnih okolnosti koje se javljaju na poslovima odgovarajućeg radnog mesta, a koji nisu uzeti u obzir pri vrednovanju poslova tog radnog mesta u širem broju slučajeva. Posebna uvećanja plate za pojedine podsisteme javnog sektora, koji se pojavljuju redovno, ali samo u jednom delu javnog sektora, na primer dežurstva u zdravstvu zbog obaveza pružanja zdravstvene usluge 24/7, pravila i kriterijumi za napredovanje i nagrađivanje. I na kraju ovaj zakon uređuje i zadržavanje zatečene plate uz određivanje načina postepenog usaglašavanja zatečene plate sa visinom buduće plate utvrđene prema novom sistemu, a koja usaglašavanjem mora biti prilagođeno mogućnostima budžeta Republike Srbije i koje će se sprovoditi od 2017. godine. Pre nego što vam predstavim glavna zakonska rešenja, želim posebno da naglasim jednu izuzetno značajnu okolnost koja nije izazvala toliko pažnje u dosadašnjoj javnoj raspravi. Ovim zakonom uvodi se i sistem napredovanja kroz platne razrede, odnosno otvara se mogućnost vrednovanja rezultata rada na istom radnom mestu kroz platne razrede. S obzirom da u većem delu sistema ne postoji uređen sistem napredovanja, odnosno napredovanja kroz platne razrede vrednovanjem rezultata rada, to se ne može očekivati da će odmah doći do primene ovakvog napredovanja jer je potrebno vreme da se uspostavi ovaj mehanizam. Ipak, neophodno je da se posebnim zakonima utvrde kriterijumi i merila vrednovanja rezultata rada, kao i uslova za napredovanje. Time će se postići veliki korak napred ka efikasnijoj upravi. Kriterijumi napredovanja moraju da počivaju na vrednovanju i radnog učinka svakog zaposlenog. Ovaj proces je zato prilika koju moramo da iskoristimo da pravila za vrednovanje radnog učinka postavimo tako da odslikava servisnu orijentaciju javne uprave i javnog sektora i da vrednujemo rad tako što ćemo u centar pažnje da postavimo građanina i privredu kojoj treba da pružimo javnu uslugu. Time Zakon o sistemu plata pravi veliki iskorak ka suštinskoj transformaciji naše javne uprave. Prelazna rešenja omogućavaju naravno da se plate određuju i bez napredovanja i vrednovanja učinka sve dok se odgovarajući sistemi ne uvedu. Šta više, ne bi valjalo da se pređe na sistem, pod navodnicima „nagrađivanja“ za napredovanje i učinak ukoliko dobri sistemi merenja nisu uspostavljeni i provereni. Takođe je predviđeno da zaposleni može da ostvari pravo i na uvećanu platu pod uslovima i na način utvrđen posebnim zakonom upravo ukoliko takvo uvećanje opravdavaju specifični uslovi rada ili druge okolnosti pod kojima se poslovi obavljaju povremeno, a koje nisu uzete u obzir pri vrednovanju poslova radog mesta, odnosno pri utvrđivanju korektivnog koeficijenta. To posebno važi za policijske službenike i promenljive bezbednosne okolnosti u kojima rade. Na primer, suočavajući se sa prilivom velikog talasa imigranata ili obezbeđujući velike međunarodne skupove i slično. Druga važna napomena se odnosi na obuhvat zakona, o čemu je bilo mnogo više polemike tokom javne rasprave. Ovaj zakon, moram da naglasim još jednom, uticaće na zaposlene u javnom sektoru onako kako sam to objasnila u početku, definisanih kao opšti nivo države i njih je oko 500 hiljada zaposlenih. Ja ovde neću nabrajati, nabrojani su u prvom i drugom članu zakona. Ali bih da naglasim da primedba iznošena tokom javne rasprave i procesa konsultacije da se ovim zakonom ne obuhvata ceo javni sektor, odnosno pre svega javna preduzeća i privredna društva čiji su osnivači Republika Srbija, autonomna pokrajina ili jedinica lokalne samouprave, nije prihvaćena iz razloga što je novi sistem plata zaposlenih u javnom sektoru zasnovan na delatnosti i prirodi poslova koje pruža administracija ili javna služba i koji su i do sada uvek bili uređivani posebnim pravilima. Sa jedne strane, ovakvi zakoni služe da se urede plate u pružanju državnih usluga kojih uglavnom nema na tržištu, pa ne mogu ni da se vrednuju na tržištu, a ne mogu se ni zaposleni vrednovati prostim poređenjem sa tržištem. Sa druge strane, ovakvo uređivanje plata zaposlenih u javnim preduzećima vraćalo bi nas u centralno plansko vreme kada se od preduzeća nije ni očekivalo da posluju po poslovnim principima. Korporativni javni sektor treba da se uređuje, pre svega, jačanjem principa odgovorno korporativnog upravljanja i državnog nadzora nad njime. Ako se takav sistem ne uspostavi, neće nam pomoći ni Zakon o platama. Postavljanjem javnog sektora na način kako je to učinjeno u odredbi člana 1. Predloga zakona pristupilo se i sa stanovišta međunarodnih standarda i Međunarodnog monetarnog fonda. To znači da se u poimanju tzv. opšteg nivoa države ne obuhvataju oni oblici organizovanja čiji su rezultati merljivi i čiji je poslovanje organizovano kao što se to radi sa akterima na tržištu. Kako do sada u normativnim aktima nije uspostavljena precizna definicija javnog sektora, niti definicija javne uprave, a cilj ovog zakona je da uredi sistem plata u onom delu javnog sektora koji se odnosi na opštu državu u smislu navedenih međunarodnih standarda i prakse, uključujući i uži pojam javne uprave u smislu strategije reforme javne uprave u Republici Srbiji, uključujući i nezavisne i samostalne državne organe, to se pribeglo nabrajanju onih zaposlenih na koje će se zakon primenjivati. Što se tiče konkretnih zakonskih odredbi, dozvolite mi da vam predstavim, mislim da ću najvažnija rešenja da ostavim za raspravu, pošto su danas na dnevnom redu dva sistemska zakona i ne želim da iscrpim poslanike tekstom. Dakle, o specifičnim rešenjima možemo da razgovaramo nadalje u ovoj sednici kao i kada se bude raspravljamo o amandmanima, ali želim samo kao zaključak da kažem da je ovaj zakon neophodan za uređenje sistema plata u javnom sektoru, jer smatram da je izabran dobar i funkcionalan model uređenja sistema plata kojim se postižu glavni reformski ciljevi. Zatim, zakon je rezultat izuzetnog napora i usaglašavanja, uključujući i socijalne partnere i praćenja uporednih rešenja i iskustava, kao i stručne pomoći Svetske banke. Na kraju i kao najvažnije da naglasim da je ovo nužan, veliki ali ipak prvi korak uređenja javnog sektora, a pogotovo i samog sistema plata u zemlji. On je postavio principe, ali pred nama, odnosno pred narednom Vladom je težak zadatak i odgovoran zadatak da se principi ovog zakona u potpunosti i do kraja sprovedu kroz donošenje posebnih zakona, a u tom procesu da se takođe vodi računa o daljoj racionalizaciji i racionalnoj upotrebi sredstava u javnoj upravi. Isto tako, u sklopu sa reformom javne uprave i akcionim planom kojeg se ova Vlada pridržavala i koji će verujem da nastavi da se sprovodi u sklopu i sa jakim opredeljenjem za evropske integracije, ovaj zakoni njegovo dosledno sprovođenje, omogući će i modernizaciju javne uprave na najbolji mogući način. Pozivam vas da date podršku ovim naporima Vlade da uredi sistem plata na pravičan i transparentan i upravljiv način i da glasate za ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem se gospođo Udovički. Da li gospodin dr Branislav Blažić želi reč kao ovlašćeni predstavnik predlagača? (Da) Izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam Predlog za dopunu i izmenu Zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije. U suštini, to je predlog i nada i želja da Kikinda, Vršac i Pirot dobiju status grada. Ja ću vam sažeto samo pročitati razloge koje sam naveo kada sam pisao ovaj Predlog zakona. Vršac, Pirot i Kikinda su pogranične opštine kojima treba pomoći da se davanjem statusa grada stvore uslovi za više investicije i bolji ekonomski razvoj. Iz pograničnih mesta kao što su Vršac, Kikinda i Pirot, pojačan je odliv stanovništva, posebno mladih i stručnih ljudi ka centralnim područjima države. To se nepovoljno odražava na bezbednost i pravilan regionalni razvoj zemlje. Unapređenje statusa ovih jedinica lokalne samouprave doprineće njihovom razvoju i punom korišćenju privrednih, kadrovskih i prirodnih kapaciteta. Uzimajući u obzir da postoje posebni ekonomski, demografski i geografski razlozi, Vršac, Kikinda i Pirot treba da dobiju status grada, kako je to predloženo izmenama i dopunama Zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije. To je ono što je napisano, ali želim odmah da vam kažem da je to druga verzija predloga. Radi iskrenosti prema vama, prva verzija je bila isključivo napisana za Kikindu, za grad u kojem sam rođen, u kojem sam živeo 50 godina, za koji me vezuju svi moji planovi, vezuju svi moji počeci, radovanja, tugovanja, grad koji i danas kada negde putujem nosim sa sobom. Ali, kad sam podneo taj predlog samo za Kikindu, premijer Aleksandar Vučić je rekao - pa dobro, argumentacija je potpuno na mestu, ali to isto možemo da kažemo i za Pirot i za Vršac. Onda sam shvatio šta je to razlika u razmišljanju između lokalnog i globalnog. Takođe, i poslanici iz Pirota, iz Vršca, činili su sve i maksimalne napore da daju svoj doprinos da ovakav Predlog zakona dođe na dnevni red. Zbog svega toga, dugujem i zahvalnost u ime i Piroćanaca i Vrščana i Kikinđana premijeru što je imao sluha i želje i volje da nam da šansu, da nam da mogućnost da i ti prostori Srbije mogu, iako su uz granicu, da dožive jedan bolji ekonomski i privredni razvoj. Inicijativa građana Kikinde nije od juče. Taj predlog je već nekoliko godina i to nije predlog nijedne stranke i to nije predlog nijedne vlasti, to je predlog ljudi koji su osetili da im je nešto uskraćeno. Podnosili smo peticije, međutim, nikad sluha nije bilo. Uvek se nailazilo na zatvorena vrata, uvek je prva reč bila - ne ili ne može. Danas je neko drugo vreme u Srbiji. Danas ima ko da vas sasluša, danas ima ko da vas razume i danas ima ko želi da vam pomogne. Kikinda je sedište Severnobanatskog okruga. U tom okrugu je i Čoka, Kneževac, Kanjiža, Senta i Ada. Grad je nastao 1750. godine, nastao je tako što je Austrija poslala srpske vojnike graničare da štite svoje granice na Tisi i Morišu od turske invazije. Sve je to tako trajalo dok nije došlo do Požarevačkog mira,kada su Austrija i Turska sklopile mir i prestala je potreba za srpskim graničarima. Srbi, tada graničari vojnici, počinju da se bave ratarskom proizvodnjom. Međutim, kako to obično biva kad prestaje ta zavisnost dvora od potreba vojnika, austrijski dvor je počeo da uskraćuje određena prava Srbima na teritoriji današnje Kikinde. Reakcija Srba tada je bila veličanstvena. Poslali su jednu svoju delegaciju u Beč, a ostali Srbi su uzeli svoju nejač i ono što su imali, došlo je zapregama na trg u centar grada i rekli idemo, idemo za Rusiju. Marija Terezija, carica, tada je shvatila da mora nešto da uradi. Dala je veliku autonomiju Kikindi. Stvoren je Velikokikindski dištrikt 1774. godine, posebno privilegovan status tadašnje Kikinde na teritoriji Austrije. Kikinda je 1893. godine dobila i od Austrougarske status grada kao najveći grad u Banatu. Iz tog vremena možemo da kažemo i neka poređenja. Recimo, 1857. godine prva pruga i najstarija pruga u Srbiji, a 13. pruga u Evropi po širokom koloseku, napravljena je Segdin-Kikinda-Temišvar. Tada, te davne 1857. godine vozovi na toj pruzi išli su brzinom putnički do 120 kilometara na sat, a teretni do sto. Danas teško da se tu može razviti brzina od 60 kilometara. Doduše, te pruge danas nema. Tom prugom i kroz Kikindu prolazili su čuveni evropski ekspresi, Ostende ekspres i Orijent ekspres, Ostende koji je polazio od Londona, preko Ostendea, Minhena, Budimpešte, Kikinde, Temišvara do Crnog mora, a Orijent ekspres, o kojem je pisala i čuvena Agata Kristi, polazio je od Pariza, preko Venecije, Zagreba, Vinkovaca, Subotice, Kikinde, Temišvara do Istanbula. Tada je to bilo to vreme. Danas mi želimo tu prugu koja je uništena u Drugom svetskom ratu da vratimo. Ona će jako mnogo značiti za razvoj tog kraja, jer želja dobijanja statusa grada za Kikindu nije samo da se pomogne Kikindi, želja je da se i okolnim opštinama poput Čoke, Novog Kneževca, Novog Bečeja, pa i Srpske Crnje učini da mogu da se priključe kao opštine tom gradu, da zajedno, na velikom prostoru se stvara jedna strategija jednog razvoja današnjeg prostora koji je dosta devastiran i dosta u granici zbog svega ostalog što ga je pratilo kroz njegovu istoriju pretrpeo. Ono što je suština, Kikinda je dobila slobodu 18. novembra 1918. godine, ulaskom prethodnice kraljeve vojske i to je vreme kada su Srbi doživeli da su uspeli da se pripoje Matici Srbiji. Dobila je tu slobodu, ali je došla na granicu, a granica ko granica, zna da bude mesto spajanja, zna da bude mesto saradnje, ali zna da bude i mesto razdvajanja ljudi. U vreme Varšavskog pakta posle Drugog svetskog rata, ta granica prema Rumuniji i prema Bugarskoj bila je više zid. Oni su je prelazili da dođu kod nas u slobodu, da pobegnu preko te granice u slobodu, a mi nismo imali razloga tamo ni da idemo. I onda, kako se to dešava, sve se nekad okrene, kod nas poludelo i vreme, poludeli ljudi, a kod njih počelo da se razvedrava. A danas, oni u EU, a mi stvaramo i gradimo sve ispočetka. Ali, nije važno, mi ćemo krenuti ispočetka kao što smo uspeli da upravo na toj granici tu negde 8. decembra 2014. godine, pre svega godinu dana, otvorimo najzad tu granicu između Lunge i Nakova. Otvorio je premijer Vučić, zajedno sa premijerom Rumunije Pontom, tako da je 30 godina trajala borba Kikinde da se otvori prema Rumuniji, najveći grad na granici sa Rumunijom, koja je duga 584 kilometra, nikad nije imala svoj veliki prelaz, a danas ga zahvaljujući ovoj Vladi i zahvaljujući velikom angažovanju i ima. Kikinda je bila grad mladih. Nećete verovati, ali u staroj Jugoslaviji, SFRJ, Kikinda je bila treći grad po BDP-u. Radila je Livnica „AI“ sa 6.000 zaposlenih, „Toza Marković“ sa 2.000, PIK „Prima“, „Hemik“, „Metanol“, „Banat“, Poljoprivredni kombinat koji je imao nekoliko hiljada zaposlenih, „Banini“ itd, ogromna industrija, ogroman razvoj, ali nažalost, izvoz orijentisan, a privreda nije izdržala. S jedne strane, nije izdržala sankcije, s druge strane, pljačkaška privatizacija je dotukla do kraja. Kikinda se danas ponovo diže iz pepela. Mladi odlaze, doduše, ali činimo sve kako bi taj trend bio zaustavljen. Vratiće se rode u Kikindu, kao što su se vratile sove, ali za to nam treba podrška, za to nam treba vaša podrška. Treba nam šansa da možemo taj grad bogatih resursa ponovo da vratimo gde mu je mesto. Krenuli smo, „Metanol“, koji je stajao godinama, „MSK kompleks“ je ponovo počeo da radi. Preko 500 radnika vratilo se na posao. Stvorili su se uslovi, industrijska zona, infrastruktura, sve je pripremljeno. Dve, tri velike investicije očekujemo sledeće godine. Zašto mislim da Kikinda ima šansu? To su, pre svega, resursi kojima raspolaže, nafta, glina, oranice. Nafta, 45% ukupne proizvodnje nafte u Srbiji proizvodi se u kikindskom ataru, 62% ukupne proizvodnje gasa proizvodi se u kikindskom ataru. Danas tamo ima 3,5 miliona tona rezervi nafte i 300 miliona kubika rezervi gasa. Kikinda je mali Kuvajt, samo malo siromašniji. Šesto petnaest bušotina ima u kikindskom ataru, od toga 345 aktivnih. Zamislite, od 1962. godine traje vađenje nafte i vađenje gasa iz Kikinde, a Kikinda od toga nije baš veliko imala ništa. Tri posto rudne rente koja je dobijana, najniža rudna renta, i to su nam, loša vlast 2000. godine sa dolaskom uzela, jedna trećina odlazi u Republiku, jedna trećina u pokrajinu, a Kikindi ostaje samo jedna trećina. Ali, ne žalimo se, borićemo se kako znamo. Međutim, ono što nam daje ponovo nadu, a to su i ti resursi, a to je glina, jer „Toza Marković“ je bila firma koja je bila jedna od najvećih firmi u Evropi u proizvodnji crepa i pločica. Pljačkaškom privatizacijom uništeni su pogoni, sve je devastirano, pokušava se da se ponovo pokrene. Iznad zemlje gore su plodne oranice, poljoprivreda, samo da kažem, 70.000 hektara obradivog zemljišta. Velike nade polažemo u „Tenis“ koji će doći. Velike nade polažemo da ćemo lančanim razvojem poljoprivrede uspeti da pokrenemo našu poljoprivrednu proizvodnju. Ono što nam je potrebno, pored te pruge koju sam rekao, potrebna nam je i druga veza, a to je Banatska magistrala. Ako uspemo i to da napravimo, ako za to država bude imala sluha da se povežemo i spojimo, Kikinda će se, siguran sam, vrlo brzo razviti. Mnogo je vekova prohujalo, kažu da istine spavaju u starim knjigama. Ja sam pokušao da nešto od tih kikindskih istina vama kažem. I prohujaće još mnogi. Mi ćemo otići, doći će neki drugi i mnogi će se smenjivati, a grad, grad će ostati da živi. Njegovu istoriju pričaće njegove ulice, njegove zgrade, njegove oranice. Ono što je bitno, danas je u Kikindi jako teško, ali mi ćemo se boriti, mi se nećemo predati. Danas Kikinđani prolaze 22 najlepšom ulicom na svetu. Od 50 proglašenih najlepših ulica, na 22 mestu je kikindska ulica General Drapšin. I danas se čuje muzika i danas se igra kolo od Akademskog društva „Gusle“ koje je najstarije Akademsko društvo za negovanje muzike u Srba, a osnovano je davne 1876. godine. Prema tome, od vas ne tražimo puno. Tražimo da i Vršcu, i Pirotu i Kikindi date šansu. Dajte nam tu šansu. To su bili gradovi koji su bili vitalni. Dajte nam šansu da se organizujemo, da napravimo sasvim drugu teritorijalnu organizaciju, da probamo da na većem prostoru obezbedimo investitore, rad, obezbedimo mogućnost za razvoj. Budite ubeđeni da su to ljudi koji će znati to da cene i koji će znati to da realizuju. Na kraju, završiću možda malo neobično za ovu Skupštinu. Pozdraviću vas nekim stihom Mike Antića, pesnika mokrinskog i svetskog. U poemi „Kikinda“ Mika kaže: „Pod Kikindom zeleni se trava, tu mi spava odvaljena glava, obešena pa kosom košena, u peškiru ko kolač nošena. Oj Kikindo, hvala mati, do sunca ti, oj Kikindo, hvala mati što si živa“.
Zahvaljujem. Reč ima potpredsednik Vlade dr Kori Udovički da obrazloži Predlog zakona o opštem upravnom postupku. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane narodne poslanice i narodni poslanici, veliko mi je zadovoljstvo da dam nekoliko uvodnih napomena o Predlogu zakona o opštem upravnom postupku koji je danas pred vama. Volela bih da naglasim, kada zaživi vizija, rešenja i načela iz ovog zakona, biće to možda jedan od najvećih koraka koje ćemo načiniti na putu da se osećamo i da budemo istinski, evropski državljani. Ovo što ovaj zakon menja jeste najteže nasleđe koje imamo iz prošlosti, a to je da je odnos države i građana takav da građanin prema državi oseća smešu strahopoštovanja i frustracije i da ta država vrlo često nije u stanju da pruži one usluge i onu podršku koje su nam kao društvu potrebne da možemo zaista da zakoračimo u daleko brži privredni razvoj i jasnije ostvarivanje svojih razvojnih ciljeva, potreba i građanskih prava. Ipak, odgovornost koju smo osećali radeći na ovom zakonu bila je vrlo visoka, jer je reč o zakonu koji treba da zameni zakon, današnji Zakon o opštem upravnom postupku koji se donosio dugo decenija i koji je u primeni puno decenija. Ja poznajem veliki broj odličnih državnih službenika, koje veoma poštujem i koji o Zakonu o upravnom postupku govore, bukvalno, sa ljubavlju. To jeste zakon koji zavređuje poštovanje, ali ipak je i zakon kome je vreme da se menja. Ostvarivanje cilja koji je pred nama, transformacija uprave, ako hoćete, u servis građana i podizanje njenog kvaliteta i efikasnosti, podrazumeva sveobuhvatnu reformu javne uprave, ne samo izmenu zakonskog okvira. Ipak, Zakon o opštem upravnom postupku u najvećoj meri predstavlja ključni pravni osnov, uslov i podršku ove neophodne i dugo očekivane pravne i institucionalne promene. Novi zakonski okvir istovremeno je pratio i proces pristupanja EU i neophodno usklađivanje ovog zakona sa međunarodnim standardima, a posebno sa principima evropskog administrativnog prostora. Razlozi za donošenje ovog zakona su postizanje standarda dobre uprave, odnosno uprave koja treba, ne samo da postupa po zakonu, već da na stručan i efikasan način, blagovremeno odgovara na zahteve građana i privrede, prilagođavajući se potrebama i interesima vremena u kojem živimo. Zakon predstavlja moćan alat u rukama građana, privrede i same uprave koji će dovesti do delotvornijeg ostvarivanja javnog interesa, kao pojedinačnih interesa građana i pravnih lica u upravnim stvarima. Proces izrade teksta zakona primer je otvorenosti i širokog i uključivog konsultativnog procesa u kojem su učestvovali predstavnici javne uprave, stručne i opšte javnosti iz Republike Srbije i regiona. Organizovane su tri velike konferencije, a i serija konsultativnih seminara i sastanaka. Svi oni su u mnogome doprineli da predložena rešenja budu dodatno analizirana i unapređena. Rasprava je bila otvorena, uključiva, a u njoj smo zaista razgovarali, istinski promišljali, ubeđivali se, a i bivali ubeđeni. Proces formulisanja teksta obeležilo je ne samo aktivno učešće nekoliko stotina predstavnika stručne i opšte javnosti, već i pionirski korak izrade, analize efekata zakona o opštem upravnom postupku koja je prva ovakva u regionu. Analiza je pokazala brojne slabosti sistema, kao što je, na primer, nedostatak relevantnih podataka ili neadekvatno vođenje evidencija o upravnom postupku. Istovremeno, ona je usmerila neke novine ka održivim rešenjima koja vode ka uspostavljanju odgovorne, efikasne i delotvorne uprave. Posebna radna grupa Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave sastavljena od predstavnika resornih ministarstava i državnih organa, od akademskih građana, profesora, eksperata upravnog prava iz Republike Srbije, sudija upravnog suda, opredelila se da rešenja sadržana u Zakonu o opštem upravnom postupku, koji je pred vama, u velikom delu budu zasnovana na Predlogu zakonu o opštem upravnom postupku iz 2013. godine. Ipak, tekst koji je pred vama unapređen je brojnim novinama i značajno rasterećen nepotrebnih odredbi. Sve u svemu, na tekstu ovog zakona, odnosno novog zakona, neke od tih varijacija nisu bile toliko slične ovome, radi se intenzivno već šest godina. Pre nego što uđemo u malo detaljniju diskusiju rešenja u ovom zakonu, ja bih samo da u najopštijim crtama kažem da novi Zakon o opštem upravnom postupku donosi tri ključne novine. Jedna je da proširuje prava građana u upravnom postupku, ne samo da se sada upravni postupak odnosi, ne samo da on štiti prava građana prilikom donošenja upravnih akata, kao što je naprimer rešenje o upisu u katastar, već i sam postupak uključuje i radnje i usluge, tako da se sada, na primer, postavljanje kablova između dve lokacije ili grejanje u vašem stanu, takođe, smatraju upravnom radnjom, odnosno upravnom stvari u kojoj ste kao građanin zaštićeni u postupku. Sada pravo nema nikakav značaj ako je samo mrtvo slovo na papiru. Ovaj zakon uvodi i značajne novine koje jačaju pravnu sigurnost i predvidivost upravnog postupka. Uvodi se pravna zaštita, tj. mogućnost da ukoliko pravo nije, zapravo, u praksi ispoštovano, građanin može da se žali, tj. da uloži prigovor i u krajnjoj liniji uprava mora da snosi odgovornost. Nešto što je vrlo važna novina pred vama, koju bih da naglasim, to je da ovaj zakon sada jasno određuje da je i samo pojedinačno službeno lice, zaduženo ili za ceo postupak ili za delove postupka, odgovorno u svom postupanju. Do sada su samo sami organi, tj. rukovodioci organa, bili odgovorni. Što, u suštini, iako deluje kao da daje jasnu odgovornost nad rukovodiocem, zapravo razvodnjava odgovornost. Jer, vi ne možete, na kraju krajeva, tog rukovodioca držati odgovornim za svako slovo, svaki pečat i svaku odluku koju organ donosi. Predvidivost se ovim zakonom takođe značajno unapređuje a, kao što znate, pravna sigurnost i predvidivost su od izuzetnog značaja za jačanje poslovnog ambijenta u zemlji. Jer, danas niko u svetu neće doći da investira, pa ni naši sopstveni investitori se neće odvojiti od svojih sredstava ako ne mogu da budu sigurni pod kojim uslovima će raditi i, da tako kažem, nastojati da oplođuju svoje investicije. U ovom slučaju se predvidivost značajno jača ne samo jasnoćom zakona i odgovornosti u njemu, već i time što građanin ima pravo da zahteva da se u njegovom slučaju postupa na isti način kao i u drugim slučajevima. Znači, uvodi se javna evidencija o postupanju organa i ukoliko građanin, a to može biti naravno i privredno društvo, smatraju da je postupljeno drugačije imaju pravo da traže obrazloženje, a ako njime nisu zadovoljni opet takođe da pokrenu postupak. Treća novina ili skup novina odnosi se na značajno unapređenje efikasnosti i kvaliteta rada i usluga uprave. Želela bih da vam dam jedan primer. U ovom trenutku Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave vodi zajedno sa „Deliveri Junitom“ u Vladi Srbije jedan projekat, o kom ste možda čuli u javnosti, a zovemo ga „Bebo, dobrodošli na svet“ u kojem očekujemo da vrlo uskoro omogućimo porodiljama u bolnicama da istovremeno kroz jedan postupak i pre nego što izađu iz ustanove upišu dete u matične knjige rođenih, da upišu u državljanstvo i da dobiju jedinstveni matični broj građana, da dobiju prijave prebivališta i da dobiju zdravstvenu knjižicu. Moram da kažem da taj jedan jednostavan postupak, jedno logično uprošćavanje postupaka za građane je zahtevalo neverovatan napor pod današnjim uslovima i načinom na koji je uprava uređena. Jedanaest institucija su morale da budu dovedene za jedan sto i da po prvi put razgovaraju o tome kako i da li mogu da razmenjuju i koje informacije i kako da postupaju i međusobno sarađuju na način koji će zapravo isključiti građanina i njegov sopstveni napor u rešavanju ovog postupka. Ovakve priče postaće stvar prošlosti kada se ovaj zakon sprovede u potpunosti jer on uvodi rešenje tzv. jedinstvenog upravnog mesta prema kojem bilo koji postupak koji zahteva rad više organa, a svi ti organi moraju da smatraju da je svaki deo tog postupka i njihova odgovornost. Građanin će morati da se nosi samo sa jednim od organa, a uvodi se i obaveza koja zapravo postoji i u današnjem Zakonu o opštem upravnom postupku, ali nije postojala nikakva sankcija za njegovo nepoštovanje, a to je obaveza o razmeni službenih informacija, tj. podataka iz službenih evidencija između organa kada je reč o potrebi građnina da obavi bilo koji posao. Znači, ukoliko građanka npr. želi da promeni ime pošto je stupila u brak i odlučila da promeni ime, umesto da mora da ide na veliki broj šaltera i adresa da menja svoj identitet kod svakog od organa, od sada će, odnosno tri meseca od stupanja na snagu ovog zakona biće obaveza same države i državnih organa da pribave i razmene potrebne informacije i obave taj posao za građanina. Sada ću redom da krenem da čitam o svakom od ovih ciljeva i novina posebno. Najpre pojam o proširivanju zaštite prava i interesa građana i privrede, najpre pojam upravne stvari. ovim zakonom se značajno proširuje i obuhvata odlučivanje u pojedinačnim situacijama koje se odnosi na donošenje ne samo upravnih akata, kao što sam rekla, rešenja o dodeli materijalne pomoći npr, već i preduzimanje upravnih radnji, pružanje javnih usluga, zaključivanje upravnih ugovora i donošenje garantnih akata. Ova dva poslednja su zapravo relativne novine u upravnom pravu u međunarodnoj zajednici. Sa tim u vezi građani i privreda će moći da ostvare prava i posebno pravo na zaštitu u samom postupku i za nove oblike postupanja za koje je pored žalbe predviđeno i novo pravno sredstvo, a to je prigovor. Proširivanje upravne stvari na upravne radnje i naročito na pružanje usluga za građane će značiti da se država u situaciji u kojoj neredovno i nekvalitetno pruža usluge, kakve su npr. obezbeđivanje grejanja, vode ili struje, obavezuje da im pruži formalno-pravni odgovor na posledice koje iz toga proizađu. Naime, usluge i faktičke radnje ne samo da postaju deo upravnog postupanja za koje se vezuje novi pravni lek, a to je pravo na prigovor, već se istovremeno država obavezuje da građanima obezbedi formalnu odluku o prigovoru i kasnije pravo na žalbu, odnosno pravnu sudsku zaštitu. Time usluge, odnosno radnje koje su u postojećem sistemu bile eventualno predmet pritužbi postaju deo upravno-pravne zaštite, a građani postaju kontrolori države kao njihovog servisa. Takođe, proširenjem pojma stranke data je mogućnost da se i trećim licima na čija prava ili interese može uticati ishod postupka prizna svojstvo stranke. Prema postojećem to su samo lica o čijim se pravima odlučuje, kao i organizacije i sindikati, a sada se taj krug proširuje na lica, kao i na organizacije ili grupe, zastupnike kolektivnih interesa. Takođe se jača aktivna pozicija građana koji sa legitimnim pravnim interesima mogu da učestvuju u postupku. Zakonom je jasno prepoznato pravo osoba sa invaliditetom da uz pomoć tumača učestvuju u postupku. Na ovaj način se u punoj meri obezbeđuje primena odredbi Zakona o upotrebi znakovnog jezika i pravo stranke na besplatnog tumača, kao i pravo na jednak tretman i jednaku zaštitu. Takođe, radi ostvarivanja prava, teško mi je da se nadvikujem, izvinite, samo tiše malo, stranke na izjašnjenje kako bi se ojačao princip pravne sigurnosti uvodi se obaveza organa da kada pokreće postupak po službenoj dužnosti, a to nije u interesu stranke istu obavesti dostavljanjem akta o pokretanju postupka. Ubuduće će npr. poreska uprava pre nego što donese rešenje na prenos apsolutnih prava nakon kupovine nepokretnosti morati da prethodno obavesti stranku o pokretanju postupka kako bi se dala šansa da se stranka izjasni o svim činjenicama, a posebno onima koje se ne nalaze u službenim evidencijama. Ovo rešenje omogućiće stranci da aktivno učestvuje u postupku i istovremeno obezbedi neophodnu preciznost u odnosu na vremensko važenje, odnosno primenu relevantnih propisa. U periodu kada se propisi često menjaju ovo pravilo postaje dodatno značajno u odnosu na pravnu sigurnost za stranku. Moram ovde da naglasim da je ovo i dodatna odgovornost za građane Srbije jer od sada će morati, država će pretpostavljati prisutnost njihovu na adresi koju su dali kao svoje prebivalište ili makar boravište i ukoliko oni prema tome nisu odgovorni neće moći da uživaju u privilegiji koju im ova vrsta principa omogućuje. U cilju profesionalizacije uprave Zakon predviđa veliku promenu u odnosu na odgovornost za vođenje upravnog postupka. Umesto dosadašnjeg rešenja da za postupak bude odgovoran organ tj. rukovodilac organa kao što sam maločas rekla, odgovornost za vođenje i odlučivanje se prenosi na ovlašćeno službeno lice u upravnom postupku. Na primer mnoge odluke koje sada kao ministar potpisujem su daleko od političke odgovornosti koje kao ministarka imam i predstavljaju pre svega izraz profesionalne, na zakonu zasnovane procene zaposlenih u ministarstvu. Na ovaj način odlučivanjem o upravnim stvarima će se vratiti tamo gde im je i mesto, u ruke profesionalaca koji imaju znanje, iskustva i po ovim odredbama ovlašćenja da ih sami donose ali da zaista i odgovaraju. Samo izuzetno kada službeno lice nije određeno rešenje će donositi rukovodilac organa. Na ovaj način se podržava i proces i princip profesionalizacije u upravi i bitno se menja dosadašnje pravilo da je za odlučivanje odgovoran prevashodno rukovodilac organa. Prelazim na pitanje pravne sigurnosti i unapređenja poslovnog okruženja. Zakon o opštem upravnom postupku uvodi obavezu usaglašavanja posebnih zakona na principima ovog zakona. Naime, da se pojedina pitanja upravnog postupka mogu posebnim zakonom urediti samo ako je to u pojedinim upravnim oblastima neophodno. Ako je to u saglasnosti sa osnovnim načelima određenim ovim zakonom i ako ne smanjuju nivo zaštite prava i pravnih interesa stranaka zajemčenih ovim zakonom. Ova odredba nas uvodi u možda najznačajniji proces koji sledi nakon usvajanja ovog zakona, preispitivanje velikog broja zakona koji danas na isti ili nepotrebno drugačiji način uređuju upravno postupanje. Cilj ovakve harmonizacije jeste ukidanje i smanjenje nepotrebnih posebnih upravnih postupaka. Predviđeno je da Vlada formira koordinaciono telo u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu zakona, čiji će poslovni zadatak biti da procenjuje usklađenost posebnih zakona sa načelima u periodu do 1. juna 2018. godine. Ovo predstavlja značajan korak ka debirokratizaciji i uređivanju države. Usaglašavanjem posebnih propisa sa načelima zakona i uvodeći neka od načela evropskog administrativnog prostora povećavamo pravnu sigurnost subjekata i istovremeno činimo postupak efikasnijim rasterećujući građane i privredu nepotrebnih procedura i troškova. Načelo zakonitosti je prošireno u načelo predvidivosti čime se obezbeđuje ujednačena praksa organa i izvesnost za stranku. Naime, ovim se stvara obaveza organa da formira pravnu praksu od koje se može odstupiti u izuzetnim slučajevima, uz dodatno obrazloženu odluku. Time bismo prevazišli postojeću situaciju da iz istog organa izlaze različite odluke o istim ili sličnim pravnim pitanjima. Položaj stranke se dodatno poboljšava uvođenjem tzv. načela srazmernosti prema kojem će organ morati da bira najblažu meru, odnosno obavezu za stranku ukoliko se time ostvaruje svrha propisa. Uvodi se i načelo delotvornosti i načelo ekonomičnosti postupka. Ovim načelima oslobađamo stranku od obaveze da pribavlja podatke o kojima organi vode službenu evidenciju. O tome sam takođe govorila maločas. Građani se rasterećuju obaveze podnošenja dokumenata koja su već u posedu organa i time štede i vreme i novac. Kako bismo obezbedili dostojnu primenu ovo načelo je razrađeno u odredbama zakona, posebno u onim koje se odnose na prekršajnu odgovornost. O ovome je bilo dosta reči i u medijima. Skrenula bih pažnju da za razliku od ostalih rešenja čija je primena predviđena tek od 1. jula 2017. godine, odredbe o razmeni podataka počinju da se primenjuju već 90 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. Da je to moguće uraditi u tako kratkom roku, pokazuju nam primeri prakse nekih lokalnih samouprava kakve su Gornji Milanovac, Leskovac i Šabac koje ovakve principe već primenjuju iako ih na to zakon nije na ovaj način terao. Osim navedenim načelima unapređenje poslovnog okruženja je dodatno stimulisano uvođenjem novih pravnih instituta kao što su garantni akt i upravni ugovor. Zakon predviđanjem ovih instituta uvodi osnove ujednačavanja pravnog uređenja i obezbeđivanje neophodne zaštite stranaka, odnosno ugovornih strana. Ipak, zakon neće proizvesti direktne posledice, već će svaka posebna upravna oblast prepoznati potrebu i meru u kojima će te nove institute dodatno regulisati. Time efekti primene novih instituta, garantnog akta i upravnog ugovora zavise od neophodnog regulisanja u posebnim zakonima i podizanje kvaliteta i efikasnosti postupanja. Zakon o opštem upravnom postupku značajno će doprineti i postizanju kvaliteta i efikasnosti upravnog postupanja. Krupnu inovaciju predstavlja pravni institut pružanja usluga na jednom mestu. Kao što sam maločas spominjala, jedinstveno upravno mesto. Predlog zakona o upravnom postupku uspostavlja temelj za organizovanje pružanja usluga na jednom mestu što je doprinos racionalizaciji i koncentraciji postupka, kao i bitnom poboljšanju položaja stranke u odnosima sa nadležnim organima. Efekti primene ovog instituta su veoma povoljni za stranku zbog uštede vremena i novca, kao i za organe jer dovodi do unapređenja organizacije i koordinacije državnih organa. Samim tim i do ukidanje nepotrebnih procedura, što za direktnu posledicu ima velike uštede i bolju alokaciju ljudskih resursa. Ovom odredbom država šalje poruku da građanima izlazi u susret i preuzima posao koji su do sada oni morali da obave, kako bi ostvarili neka svoja prava ili interes. Efekat odredbe o jedinstvenom upravnom mestu očigledan je na primeru onih prava za koje je potrebno delovanje više različitih organa, npr. pravo na porodiljsko ili na bolovanje radi nege deteta. Kada se uspostavi jedinstveno upravno mesto ova prava bi se ostvarivala podnošenjem jednog zahteva i jednim dolaskom na jedinstveno upravno mesto, dok bi se svaka komunikacija i saradnja organa od čijih odluka zavisi i ostvarenje u ovom slučaju prava porodilje ili roditelja na odsustvo odvijala po službenoj dužnosti. Izraz modernizacije predstavlja i uvođenje elektronske komunikacije, dok se detaljnije uređenje ove oblasti prepušta posebnim zakonima. Naime, ovaj zakon je postavio osnov za uvođenje elektronske uprave, odnosno postupanje organa u svim fazama postupka elektronskim putem, uz uslov da se stranka sa tim saglasi. Nadamo se da ćemo za godinu i po dana imati punu primenu svih drugih zakona počevši od Zakona o elektronskoj upravi koji će značajno ubrzati postupak i građanima štedeti vreme i novac. Efikasnost postupanja kao jedan od vidova modernizacije postiže se novim konceptom obaveštavanja koji na fleksibilan i savremen način omogućava razmenu informacija uz istovremeno zadržavanje neophodnih formalnih vidova obaveštavanja. Naime obaveštavanje predstavlja opšti pojam koji u sebi sadrži i neformalno obaveštavanje odnosno davanje kratkih i hitnih informacija, ali i obaveštavanje putem pošte ili dostavljanje kao i druge vidove obaveštavanja. Naime, zakon omogućava da postupak tamo gde je moguće i opravdano ne trpi zbog nepotrebnih formalnosti, ali istovremeno za radnje od kojih će zavisiti neko pravo stranke obezbeđuju neophodnu formu i zaštitu stranaka u postupku. Na ovom mestu bih istakla još jednu značajnu novinu kada je u pitanju dostavljanje. Procedura je značajno pooštrena. Kao što sam maločas spomenula, ukoliko se prvi put ne uspe sa dostavljanjem dostavljač će pokušati dostavu još jednom u roku od 24 sata. Ukoliko ni tada dostavljanje ni tada ne bude uspešno, protekom roka od 15 dana smatraće se da je dostavljanje izvršeno. Istovremeno ukazujem da je prema novim odredbama data mogućnost da primalac obaveštenja može dati organu i drugu adresu različitu od one o stanu ili radnom mestu. Ovim se na izvestan način pravi balans između države kao servisa građana i odgovornosti građana za sopstveno postupanje. Ipak, sigurno je da je jedan od najvećih problema upravnog postupanja takozvano ćutanje uprave. Iako se na početku razmišljalo o uvođenju pozitivne pretpostavke ćutanja uprave, ja moram da kažem da sam lično bila veliki pobornik tog rešenja. Od ovog koncepta se odustalo pre svega iz razloga pravne nesigurnosti i verovatnoće da se otvara zakon za koruptivnost sa ovakvom odredbom. Opredelili smo se da zakonska rešenja prema kojima, pored prava stranke da se žali drugostepenom organu ukoliko nema odluke prvostepenog organa u rokovima predviđenim zakonom, a ovaj zakon propisuje rokove od 30, odnosno 60 dana za donošenje prvostepene odluke, dok posebni zakoni mogu propisivati i kraće ili duže rokove, obavezujemo drugostepeni organ da može naložiti prvostepenom organu donošenje odluke u naknadnom roku od 30, odnosno 15 dana. Ukoliko ni u ovom slučaju prvostepeni organ ne donese rešenje, drugostepeni organ bi morao sam da odluči o upravnoj stvari. Time smo krug ćutanja administracije presekli. Istovremeno, novi Zakon o upravnom postupku nameće obavezu prvostepenim organima da, pored spisa predmeta, prosleđuju odgovor na žalbu drugostepenom organu i time obezbede uvid u neophodne institucionalne, organizacione ili personalne promene, odnosno odgovornosti za neažurnost. Istovremeno, pored disciplinske odgovornosti, uveli smo i prekršajnu odgovornost za ovlašćena službena lica za nepostupanje u skladu sa ovim obavezama, neprosleđivanje odgovora na žalbu drugostepenom organu i neprosleđivanje spisa. Imajući u vidu da smo propisali i obavezu vođenja službenih evidencija o broju predmeta u svakoj fazi postupka, smatramo da smo postavili dovoljan osnov za ozbiljno podizanje efikasnosti postupka. Deregulacija i debirokratizacija postupka. U cilju usklađivanja sa tendencijama i standardima u EU i regionu, Predlog zakona sadrži 217 članova, što je rezultat prepoznavanja potrebe da postupak bude efikasniji i lišen birokratskih opterećenja. Centralno pitanje koje nam se u toku pregovora sa Evropskom komisijom postavljalo bilo je – zašto regulišemo pitanja koja nisu od direktnog interesa za stranku, već su predmet komunikacije i saradnje između samih organa? Kada ne bismo imali te odredbe, ovaj zakon bio bi znatno kraći. Iako načelno saglasni sa ovim stavom i delimično rasterećen u odnosu na ove odredbe, novi zakon bi donošenjem drugih propisa, pre svega novog zakona o državnoj, odnosno javnoj upravi, kao i novim podzakonskim aktima, mogao i trebao pretrpeti dodatne izmene, odnosno da se ovi članovi i ova pitanja rešavaju u tim zakonima. Kako bi postupak bio sa jedne strane efikasniji, a sa druge obezbeđivao pravnu zaštiti stranaka u postupku, uvodi se novi koncept rešenja i zaključaka. Naime, rešenja su svi pravni akti na koje stranka ima pravo na žalbu, bez obzira da li se o njima odlučuje o meritumu ili u procesnim pitanjima. Zaključci su, pak, upravni akti kojim se upravlja postupkom, procesnog su karaktera i donese se samo kada je to izričito predviđeno ovim zakonom. Neposredno na zaključak se ne može izjaviti žalba, ali se posredno žalba može izjaviti kroz žalbu na rešenje. Dakle, time se obezbeđuje da se sa postupkom ne zastaje svaki put kada organ donese neku odluku, uz istovremeno obezbeđivanje da se kroz probijanje rešenja ospori i odluka izneta u zaključku. Zaključak se, po pravilu, donosi u usmenom obliku, a u pisanom kada to stranka zatraži ili je neophodno radi pravilnog vođenja postupka. Osim gore pomenutih ciljeva i mehanizama za uspostavljanje javne uprave koja je orijentisana ka građanima i privredi, Zakon o opštem upravnom postupku dodatno poboljšava i važeća rešenja. U tom smislu, imajući u vidu uočene nedoslednosti i nedovoljne preglednosti u važećem ZUP-u, u pogledu sistema vanrednih pravnih lekova, kao i potrebu za njegovim pojednostavljenjem i redefinisanjem, predviđeni su posebni slučajevi uklanjanja i menjanja rešenja. Uvodimo, na primer, mogućnost poništavanja rešenja kada rešenje sadrži pogrešno uputstvo o pravnom sredstvu, ili ga uopšte ne sadrži. Iako stranke, ukoliko rešene sada, iako sadrže istovetne odredbe kao i u trenutno važećem Zakonu o upravnom postupku u pogledu postupanja stranke, ukoliko rešenje sadrži pogrešno, nepotpuno ili uopšte ne sadrži uputstvo o pravnom sredstvu, novi zakon pruža mogućnost stranci da u roku od jedne godine zahteva poništavanje konačnog rešenja. Sagledavajući postojeći kapacitet uprave, kao i brojne zahteve koje postavlja tekst koji je pred vama, predviđena je odložena primena sa početkom 1. jula 2017. godine, uz istovremenu obavezu harmonizacije posebnih zakona do 1. jula 2018. godine. Ipak, ponoviću da će se odredbe koje se odnose na razmenu podataka iz službene evidencije po službenoj dužnosti početi da se primenjuju u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. Da naglasim, ovaj period iskoristiće se za ozbiljno ulaganje, ne samo u izmenu propisa kako bi se usaglasili sa ovim zakonom, već i u obuku službenika, kako bi bili u mogućnosti da ovaj zakon pravilno primenjuju. Za to su već izdvojena sredstva u sklopu sektorske budžetske podrške EU, koja očekujemo da budu obezbeđena, odnosno da budu primljena negde u jesen ove godine. Do tada, kao što sam već spomenula, radimo na ispunjavanju uslova koje za ovakvu jednu vrlo složenu pomoć od 80 miliona evra u tri godine, EU naravno zahteva. Sprovođenje Zakona o opštem upravnom postupku nije jedino za šta će se, naravno, ta i tolika sredstva ulagati, ali je vrlo bitno da su takva sredstva obezbeđena, jer će proces pripreme i proces transformacije uprave, kako bi mogao da se na adekvatan način ovakav zakon sprovodi, biti veoma složen i dugotrajan, čak i kada on stupi na snagu. Kao zaključak da kažem da ako bih na kraju morala da izdvojim dve najkrupnije novine, odnosno očekivane promene koje će proizvesti ovaj zakon, onda bih rekla da je to uspostavljanje obaveze da organi, umesto da vide sebe pojedinačno, da svoje poslove vide samo iz ugla svoje uže nadležnosti, ovaj zakon postavlja standard i zahtev da oni svi predstavljaju jednu funkcionalnu povezanu celinu – državu koja služi svrsi, koja je tu da pre svega bude servis građana, da obezbeđuje ostvarivanje usluga i potreba građana na način na koji je to najoptimalnije i najefikasnije. Istovremeno, šaljemo poruku i građanima da će morati da budu aktivni i da zahtevaju ostvarivanje ovih svojih prava, da očekuju od države i da zahtevaju od države da se ovaj i ovakav zakon, i po svom slovu, i po svom duhu, zaista sprovede. Samim tim svako će da preuzme odgovornost u svom delu postupanja. Apelujem, kako na građane, tako i na vas, poslanike, da budete aktivni i da imate očekivanja legitimna i legalna od uprave, koja, s druge strane, ima pred sobom sada veliki posao – da sebe transformiše. Ukoliko ne budete imali ta očekivanja, ukoliko ne budete spremni da na pravedan način očekujete i tražite od države da obavlja svoj posao, teško da će državni službenici i zaposleni u drugim službama u celom javnom sektoru biti motivisani da ovako složene zahteve i ispune. Niko ne uči za peticu ako zna da će samo da dobije trojku. No, na kraju, dozvolite mi da vam se zahvalim na pažnji i da izrazim očekivanje da će, posle rasprave u načelu i u pojedinostima, predloženi zakon biti usvojen. Hvala.
Zahvaljujem. Da li žele reč izvestioci nadležnih odbora? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Elvira Kovač. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani potpredsedniče, predsedništvo, gospođo ministre, saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SVM izneću ukratko naše viđenje o tri predložena zakona. Krenuću od Predloga zakona o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru. Svakako naša poslanička grupa pozdravlja nameru da se uspostavi sistem plata u javnom sektoru na jedinstven i transparentan način za sve. Sa druge strane, pozdravljamo i uspostavljanje opšteg kataloga radnih mesta, odnosno zvanja i položaja i funkcija u javnom sektoru u vidu popisa a cilju praćenja radnih mesta i poslova koji se na njima obavljaju. Kao što smo čuli u uvodnom izlaganju uvažene gospođe ministra, definišu se platni razredi ovim zakonima kojima se izražava vrednost radnih mesta, odnosno zvanja i položaja koji pripadaju određenoj platnoj grupi. Ono što je izuzetno značajno je da su definisani kriterijumi za svrstavanje radnih mesta odnosno zvanja i položaja u platne grupe kao što su složenost tih poslova, kompetentnost radnika, autonomija u samom radu, poslovna komunikacija, a izuzetno i naročito u određenim slučajevima i rizični uslovi rada.Naša poslanička grupa pozdravlja utvrđivanje kriterijuma za vrednovanje poslova koji se obavljaju na odgovarajućem radnom mestu. Predlog zakona kao što smo čuli i kao što smo imali priliku da vidimo predviđa da se sve zarade obračunavaju na osnovu istih elemenata, iste osnovice, jedinstvene matrice raspona koeficijenata, kako bi se ostvario izuzetno značajan princip jednaka plata za jednak rad za sve. Raspon koeficijenata će se, kako je navedeno, definisati određenim posebnim zakonima čije donošenje nas još očekuje, nakon usvaja ovog, ako možemo tako da ga nazovemo, krovnog zakona. Ovaj predlog zakona tačno definiše šta obuhvata javni sektor, kao i koja se lica smatraju zaposlenim u javnom sektoru, a sa druge strane on definiše izuzetke, odnosno one na koje se ovaj zakon ne odnosi, kao što su npr. zaposleni u javnim preduzećima, NBS, kao ni za zaposlene u javnim medijskim servisima itd. Sledeći zakon koji se nalazi pred nama je Predlog zakona o opštem upravnom postupku, koji zaista sa stanovišta građana i privrede je značajan jer se sreće sa upravnim radnjama koje se tiču prava, obaveza i pravnog interesa stranaka kao što su vođenje evidencija, izdavanje različitih uverenja, pružanje informacija, primanje izjava i drugih radnji. Vrlo često, oni se iz dana u dan sa njima susreću, kako sami građani, tako i privreda. Ono što bih želela da istaknem i što je zapravo najznačajnije za građane je da nakon što usvojimo ovaj zakon, tačnije za 90 dana od njegovog usvajanja izvod iz matične knjige rođeni, uverenje o državljanstvu, i mnoga druga slična dokumenta koja su u posedu države, a koja su građanido sada i sada, morali da pribavljaju radi ostvarivanja određenih svojih prava, ovim zakonom će postepeno, znači u periodu od neka tri meseca otići u istoriju, konačno. Predlog zakona, naime predviđa da građani više neće morati sami da pribavljaju pomenuta dokumenta, nego će morati da ih obezbede upravo spomenuti državni službenici uvidom u elektronsku bazu podataka. Oni će sve podatke koji se tiču građana a nalaze se u službenim evidencijama morati sami da obezbede. Predlog zakona čak predviđa i rigorozne kazne za nepoštovanje ove odredbe. Spomenula bih nekoliko načela upravnog postupka sa novom sadržinom koji se nalaze u ovom Predlogu zakona, kao što su npr. načelo predvidivosti, koji dopunjuje načelo zakonitosti, a čija suština je da organ postupajući na osnovu zakona drugih propisa, opštih akata, mora prilikom postupanja u upravnoj stvari voditi računa, zapravo i o ranije prethodnim odlukama donetim u istim ili sličnim upravnim stvarima. Nadalje, načelo predvidivosti znači da se ne treba oslanjati na jednu odluku, već na ujednačenu pravnu praksu određenog organa po određenom pitanju, što je izuzetno značajno. Kao što sam već spomenula, ono što se zapravo tiče svih nas i građana, ovde je definisano kao načelo delotvornosti, ekonomičnosti, ono zapravo oslobađa stranke dužnosti pribavljanja onih podataka o kojima se vode službene evidencije, znači vode ih organi javnih vlasti. Novina je što je predviđena prekršajna odgovornost ovim Predlogom zakona za ovlašćeno lice u organu koji zahtevaju od stranke da dostave te podatke. Predlog zakona o opštem upravnom postupku uvodi pravnu osnovu za formalnu i neformalnu elektronsku komunikaciju što je takođe značajno i u skladu sa modernizacijom između organa i stranke uključujući zapravo i novinu kao što je elektronsko dostavljanje. Do elektronske komunikacije dolazi uz saglasnost stranke i kada je to propisom određeno. I, ono što je uvažena gospođa ministar spomenula u uvodnom izlaganju tzv. jedinstveno upravno mesto je velika novina. Ono bi značilo objedinjene pružanje usluga na jednom mesto. Cilj ovog predloga je zapravo da se omogući samoj stranci da umesto obraćanja većem broju organa ili vođenja više postupaka kod istog organa radi priznavanja određenog prava, može da na jednom mestu na jedinstvenom upravnom mestu dobije sve relevantne formacije ili da podnese jedan zahteve koji je značaja. Zaista je dobar primer koji ste vi izneli tokom rođenja deteta koji je do sada podrazumevao zaista više postupaka kod prijave ličnog imena, državljanstva, prijave prebivališta, zdravstvenog osiguranja i tako dalje, što je zaista u praksi bio veliki problem, jer to nije moglo da se odradi kao što ste vi spomenuli u samom porodilištu već su mladi roditelji zajedno morali da idu kako kod matičara tako sve redom da zajedno potpišu, izaberu ime deteta i prijave ga za knjižicu ili tako dalje. Sve u svemu novi zakon, odnosno Predlog zakona o opštem upravnom postupku i posle njegove primene koja je odložena, bi zaista trebala da dovede do toga da imamo jednu modernu evropsku upravu i da to zaista bude servis građana i privrede i nadamo se da će to tako u bliskoj budućnosti izgledati u praksi. Ono što bih želela još ukratko da spomenem da je naša poslanička grupa SVM na ovaj Predlog zakona podnela jedan amandman o kojem smo mi razgovarali i verujemo da je prihvatljiv. On se odnosi na službenu upotrebu jezika i pisma nacionalne manjine. Dakle, na područijima na kojima u službenoj upotrebi i jezik nacionalne manjine postupak se vodi na jeziku i uz upotrebu pisma te nacionalne manjine u skladu sa zakonom. Ovo je zapravo usklađivanje ovog zakona sa važećim Zakonom o službenoj upotrebi jezika i pisma i nadam se da ćemo za dva dana u raspravi u pojedinostima i kada dobijemo i mišljenje Vlade, dobiti pozitivan odgovor da je ovaj amandman prihvaćen. Vlada je treći Predlog zakona o kojem danas raspravljamo su izmene i dopune Zakona o teritorijalnoj organizaciji kojim se zapravo njegovim usvajanjem bi Kikinda, Vršac i Pirot trebali da postanu gradovi, što je prihvatljivo i što će naša poslanička grupa da podrži. Čuli smo u uvodnom izlaganju uvaženog kolege poslanika, predlagača ovih inicijativa da ona zapravo datira već možda iz 2007. godine kada je donet Zakon o teritorijalnoj organizaciji koja je tada kao gradove definisao 23 teritorijalne jedinice, a grad Beograd kao posebnu. Ovde smo najviše, do sada se najviše pričalo o Kikindi i ja bih spomenula takođe Kikindu i Vršac, naravno i Pirot, pošto su sve to pogranične opštine u samom obrazloženju piše da je ovo neophodno upravo zbog privlačenja investitora. Ali, postoji niz argumenata, na primer zašto bi Kikinda kao najveća severno Banatska opština trebala da postane grad. Od toga da je Kikinda privredni, obrazovni, administrativni, kulturni, sportski centar severno Banatskog regiona preko vrlo bogate kulturne istorijske tradicije ove opštine, nadamo se u budućnosti grada. A i u gradove su ranije uvrštene i sredine sa daleko manjim brojem stanovnika nego od spomenutih, znači, Kikinde, Vršca i Pirota. Ovo bi svakako trebalo da doprinese ekonomskom razvoju ovih jedinica lokalne samouprave i punom korišćenju njihovih privrednih, kadrovskih i prirodnih kapaciteta. Konkretno za njihove stanovnike bi značilo niz pogodnosti kao što su na primer institucionalna reorganizacija u zdravstvu, policiji, gradskoj upravi, komunalnoj policiji i drugim sferama života, što bi trebalo značajno da olakša i administrativne procedure i lokalnu sredinu, da lokalnu administraciju i sredinu učini efikasnijom. Za sam kraj svog izlaganja bih želela da pohvalim što je posle toliko godina, znači, ovaj Zakon o teritorijalnoj organizaciji je donet 2007. godine, od tada se nije menjao. Što se on sada menja i to vrlo retkom prilikom da to bude inicijativa narodnog poslanika, a ne predlog koji dolazi iz Vlade. Želela bih da podsetim na inicijativu SVM, odnosno konkretno na naš amandman koji smo podneli 2007. godine kada smo raspravljali o ovom zakonu, a koji se odnosi na novo naseljeno mesto u Zrenjaninu, pod nazivom Mužlja. Naime, trenutna situacija je, da je naseljeno mesto Mužlja, kao takvo zvanično prema onom zakonu ne postoji. Ona je u formalnom smislu jedno od prigradskih delova Zrenjanina. Međutim, suštinski Mužlja predstavlja samostalno naseljeno mesto sa trenutno oko 8.000 stanovnika ima konkretne granice, čini jednu geografsku celinu sa jasno utvrđenim granicama početkom i krajem i smatramo da ne postoji nikakva prepreka da nekim budućim izmenama i dopunama Zakon o teritorijalnoj organizaciji se zaista Mužlja utvrdi, kao posebno naseljeno mesto. Trenutno nije bilo tehničkih mogućnosti da podnesemo ovaj amandman, ali se nadam da ćemo u budućnosti uspeti da to usvojimo i odradimo. U danu za glasanje poslanici i poslaničke grupe SVM će podržati tri predloga zakona koji se nalaze na dnevnom redu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Riza Halimi. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću govoriti o predlogu izmene i dopune Zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije. Baš mi je drago što smo maločas čuli obrazloženje kolege dr Branislava Blažića o tome koje su prednosti i koje će dobiti biti ovih opština, koje dobijaju status gradova. Apsolutno se slažem i sa obrazloženjem i sa potrebnom da se to uradi i baš je fino i obrazložio, njegov predlog je podržan od strane Vlade i od samog premijera Vučića, pa ja sada u vezi sa tim da postavim jedno pitanje, valjda ćemo dobiti i odgovore, da li je isto moglo i za opštine koje imaju apsolutno, ne iste potrebe, nego ispunjavaju daleko više ove kriterijume koji su izneti u obrazloženju ovog predloga zakona. Na kraju krajeva, premijer je dobio i zahvalnicu od predsednika Opštine Preševo, pa bi valjda trebalo dodatni motiv gde je bio, da se i Preševo i Bujanovac uključe u red ovih opština koje prerastaju u nivo gradova i koje će imati sve ove mogućnosti koje su navedene u obrazloženju, ekonomski, demografski, geografski razlozi. Ove opštine su na Koridoru 10, veoma važno, graniče se, dalje se ide prema Makedoniji i uvek smo aktuelni, uvek kada postoji krizna situacija, jer sam ovde spomenuo i onih tamo davnih 90-ih godina, za vreme međunarodnog embarga, kada je kroz te opštine prolazio, i glavni opticaj je bio i naftnih derivata i cigareta i od svega toga je i država opstajala, preko tih nezakonitih aktivnosti, ali je podržavano i stimulirano i od strane državnih organa u to vreme, a sada smo veoma aktuelni, sa postojećom migrantskom krizom. Sada je pitanje, zašto u nekim normalnim uslovima se država ne seti da i ova područja, ove opštine unapredi u tom nivou kako bi bilo, kao što se u obrazloženju kaže – viša investicija, više mogućnosti za razvoj, a naravno, uzimajući u obzir ove druge negativne pojave, kao što je iseljavanje, odliv mladih kadrova koji odlaze. Gospođa potpredsednik Vlade je najbolje upoznata i zna zbog čega je i procena za Preševo, Bujanovac i Medveđu, prošle godine urađena, jer se kaže, nije mogla ona redovna procena Zavoda za statistiku uzimati u obzir 12,13, nakon bojkota stanovništva, 11 godine, gde je osetno opao broj stanovnika na ovim opštinama, a da li je to tačno utvrđeno, to je već posebno pitanje. Po meni su veoma sumnjive metode koje su tom prilikom primenjene, iako je od međunarodnih stručnjaka, ja sam imao svoje rezerve, ali uopšte nisu važne. Po meni je važno i Vladi sam postavio pitanje, da li je Vlada ovom prilikom ozbiljno razmotrila upravo zbog čega je došlo do tog naglog smanjenja broja stanovnika i to u ove tri opštine, više od 10.000 i to za tri godine od 10 do 13. Smanjenje koje je veće od 10.000, takva je procena, koja je sada zvanična, pokazala i pitanje je da li se u Vladi ikada razmatralo to pitanje i zašto je došlo do tog naglog odlaska stanovništva sa tog područja? To nije malo, to je 17% stanovništva u tri godine i u to, ne računajući prirodni priraštaj iz tog područja. Znači, nije 10.000 ako se uzima prirodni priraštaj, to je verovatno nekih 14.000 manje. Baš je lepo i onda preko ovih metoda koje ja podržavam, ali za koje se Vlada uvek ne seća, ne seti na vreme da uradi neki korak, i uglavnom mi znamo koje odgovore dobijamo. Ovo područje ima koordinaciono telo i to koordinaciono telo magičnim štapom rešava tamo sve probleme, a mi zapravo tamo imamo samo jednog predsednika koji daje političke izjave, a koji se ne bavi konkretnim problemima tog područja, nit se bavilo koordinaciono telo katastrofalnom privatizacijom, gde su svi ti, i onako mali prirodni kapaciteti za bagatelu prodati, radnici isterani, a ovde sam bio puno puta dosadan sa pitanjem šta će se od strane Vlade preduzimati da se to spreči ili da se popravi u nekom kasnijem periodu, ali za sada nijednog interesovanja nije bilo. U tom planu kao što vidite nije bilo interesovanja i za niz drugih životnih problema, i u obrazovanju i u svim drugim oblastima. Jedino, kada imate neku drugu situaciju, onda se dolazi da se vidi kako palijativnim merama, neka takva situacija treba da se reši. Logika da još pre 16 godina, kada je bila krizna situacija, kada se pucalo na tom području i kada je bilo većeg interesovanja i od strane Vlade da se tada reše problemi i nastalo je to koordinaciono telo, a od kada sam ja ovde, to je više od osam godina, stvorena je bila klima kao da su ove opštine privilegovane, što apsolutno nije tačno. Te opštine su zapravo preko koordinacionog tela dovedene u najtežu situaciju u njenoj istoriji dosadašnjoj. Pogledajte sve podatke o nivou stanja i ljudskih prava i stanja ovih opština koje ste ranije imali, i sudove i tužilaštva koji više nemaju i niz, Preševo je imalo četiri banke, sada ima samo jednu. To pokazuje koji je nivo i kakva je privredna situacija na tom području, nakon 16 godina postojanja koordinacionog tela. Imamo situacije da se često proizvoljno daju izjave i o tom stanju na tom području, da opet ponovim, da se stvaraju zapravo Potemkinove priče, general Potemkin, svojevremeno trebao je da napravi privid o blagostanju u tom delu gde je bio nadležan i kada dođe carica Katarina, to pogleda i dobije takav utisak. Mi imamo opet generala koji se stara za naše stanje tamo i da imamo katastrofalnu situaciju, a samo se stvara privid zarad međunarodnih delegacija koje dolaze, da bi se stvorio privid da tamo teče med i mleko, a situacija nam je da kada treba ovakav doprinos, ozbiljan, ja ovo podržavam da stvarno treba sve ove opštine koje imaju broj stanovnika, jer Preševo i Bujanovac imaju približan broj stanovnika, kao i Vršac, kao i Kikinda. Zašto može za Kikindu, za Pirot, za Vršac a ne može za Preševo i za Bujanovac, kada još bolje ispunjavaju sve kriterijume koji su u obrazloženju navedeni? Kada smo imali poziciju koordinacionog tela u budžetu za ovu godinu, rečeno je da su ovo strateški važne opštine. Pa ako su strateški važne ove opštine, dajte ljudi onda da se odnosimo na isti način, a toga u praksi nema, zato ljudi odlaze. Ostao je veoma mali broj mladih, jer nemaju šanse da se ikad zaposle. Nemaju nikakvu perspektivu zapošljavanja, i onda moraju da odlaze. Opet postavljam pitanje – mi smo pre tri godine podneli Vladi program od sedam tačaka, veoma glasno je bio podržan, ali u praksi do sada skoro ništa, van bolničko porodilište, fakultet u Bujanovcu, zgrada fakulteta, a dotle imamo premijera da ide u Vlasotince i Leskovac i otvara kapacitete u Vlasotincu od nekih 200-300 radnika, a u Leskovcu znatno više, kao da smo mi tamo samo za neke reprezentativne, ajde poput onoga što je raniji predsednik koordinacionog tela, dovodi režisera iz Beograda, da bi napravio pozorišni komad, gde je učestvovalo tri albanska učenika, tri srpska, dva romska i jedanput prikazan u Bujanovcu, ni u Preševu, ni u Bujanovcu nikada, a onda je taj komad u Beogradu bio tri-četiri puta prikazan, u Subotici, u Ljubljani i ne znam gde vani. To je logika tih Potemkinovih sela, da se napravi samo privid da se nešto radi, a suštinski situacija sve gora i gora. Zato još jednom na kraju, podržavam dat predlog za ove opštine, obrazloženje je odlično, ali hajde da se to pod jedinstvenim kriterijumima primeni u svim sličnim situacijama, a ne da to bude selektivno. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala poštovani potpredsedniče, poštovana ministarko, ovaj zakon je jedan od onih zakona koje smo čekali i očekivali, po rečima premijera, u prvih sto dana mandata ove Vlade, bilo je najavljeno. Trebalo je samo sedam puta više vremena da konačno dobijemo ovaj zakon i da ga raspravljamo u jednoj potpuno nedemokratskoj atmosferi. Žao mi je što ste svoj rad, pretpostavljam da ste najveći deo ove prethodne dve godine radili na ovom zakonu, mislim pre svega na Zakon o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru, raspravljate danas u vreme kada Skupština ne treba da radi, u vreme kada nema prenosa na javnom medijskom servisu, kada građani ne mogu da čuju šta i na koji način Vlada vidi, kako vidi sudbinu zaposlenih u javnom sektoru. Vi ste očigledno imali veliku potrebu da nam obrazložite rešenja i to je normalno, sat i po skoro smo slušali uvodnu reč vas i kolege koji je obrazložio treći zakon o kome danas raspravljamo. Ali nažalost, ova rasprava ne može da se kaže da je demokratska, demokratija i rasprava u parlamentu služi da bi se mi poslanici, predstavnici građana upoznali, odnosno raspravljali o nekim zakonima. Vi, kao što znate, ste Zakon o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru usvojili juče na Vladi i poslali ga nama danas, odnosno poslali ga da raspravljamo danas o njemu. Govorili ste kako je postojala javna rasprava, naveli ste ko je sve učestvovao, ali tamo su učestvovali predstavnici sindikata, stručnjaka, ali nigde nema građana. Oni treba ovde u parlamentu da čuju i preko svojih zastupnika, nas poslanika da kažu nešto o predlozima zakona. Na ovaj način, sa ovakvom raspravom, to nije moguće i to je veliki deficit ovog zakona i to će, sasvim sigurno, beležiti njegovu primenu u budućnosti. Niste na to trebali da pristanete. Morali ste da tražite više vremena, pre nego što je ovaj zakon krenuo u raspravu u parlamentu, upravo vi, da se ne bi osporavao vaš rad, jer to je neminovno da će se dešavati kako ovaj zakon bude stupao u primenu. Pogotovu je nelogično to što mi na ovaj način raspravljamo o Predlogu zakona o platama koji treba da se primenjuje od 1. januara 2017. godine u jednom delu, a do kraja u celom svom delu tek od 1. januara 2018. godine, gde se predviđa ovim zakonom ponovo donošenje mnogobrojnih, što podzakonskih akata, što drugih zakona, nečega što se zove katalog, ta reč je potpuno neprimerena našem pravnom sistemu. Katalog se koristi u, ne znam, maloprodaji, trgovini, u zakonima to do sada nismo imali priliku da slušamo o katalozima. Zakon o opštem upravnom postupku takođe, malo duže je bio ovde u parlamentu, njegova osnova za sprovođenje bi trebali da bude dobra, efikasna, motivisana javna uprava. Ukoliko se usvoji ovaj Predlog zakona o sistemu plata, ja se bojim da nećemo ostvariti taj preduslov i da sva ona dobra rešenja koja Zakon o upravnom postupku nosi, neće se ostvariti u praksi onako kako ste vi govorili ovde u svom uvodnom izlaganju, a opet i taj zakon i njemu manjka demokratski deficit, zato što ste rekli kako ste konsultacije o ovom zakonu i o Zakonu o platama, što se tiče parlamenta, naveli ste da je sa dva sastanka sa ekonomskim kokusom parlament upoznat sa tokom izrade Zakona o platama. Moram da kažem da taj ekonomski kokus nije nikakvo zvanično telo parlamenta. U njemu sede poslanici gotovo svih poslaničkih grupa, ali i dalje to nije način za upoznavanje parlamenta i poslanika sa nekim zakonom i to ne može da nadomesti taj razgovor koji ste tamo imali, ne može da nadomesti javna slušanja, raspravu na odborima i druge stvari što je sada sve izostalo. Ono što je veliko pitanje za javnost, koja je sada isključena, možda će nas neko od građana uhvatiti posle ponoći, ovu raspravu, je i da li je ovim zakonom ispoštovano ono što je dogovoreno na poslednjem sastanku od 3. februara, čini mi se, između sindikata predstavnika poslodavaca i Vlade u svim onim delovima koji su tada bili na raspravi? Kada je završen taj sastanak rečeno je da je nešto dogovoreno. Ja koliko sam uspeo da napravim neke konsultacije za ovo kratko vreme, nije sve ispoštovano. Videćemo u narednim danima kako će ovaj zakon, koji treba da tretira sudbinu preko pola miliona ljudi, kakve će reakcije imati u javnosti. Sada, hajde da krenemo redom. Nekoliko zamerki smo uspeli da, da kažem, primetimo za ovo kratko vreme, ovaj zakon o sistemu, prva zamerka je sam naslov zakona - Zakon o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru. Čitajući ovaj zakon ja nikakav sistem nisam uspeo da vidim. To je 40 članova, neki članovi, ja se ne sećam da li smo usvajali zakone sa dužim članovima nego što je član 14. zakona. On je napisan na sedam strana. Imali smo zakone koji stanu na jednu stranu, a ovde imamo jedan član zakona koji ima sedam strana teksta. Ko tu uspe da se snađe, svaka mu čast. Onda sledeći član, recimo zakona, 15. jedna tabela koja uopšte ne može da se pročita i potpuno je nejasna. Ona osnovna zamerka je da su iz ovog sistema, i vi u to niste uspeli da nas ubedite zašto je bilo neophodno, isključena javna preduzeća, Narodna banka Srbije i Javni medijski servis. Činjenica je da je upravo tu najveća razlika između plata zaposlenih koji radi isti posao. Sekretarica u državnoj upravi ili po školama, bolnicama i sekretarica u javnim preduzećima, razlika u platama je pet, šest puta. Nekada su te sekretarice ili čistačice u javnim preduzećima plaćene bolje nego direktori škola ili lekari. Ovaj zakon neće ispraviti tu nepravdu. Vi ste taj problem ostavili sa strane. Dve godine ste vi lično u mandatu i to niste uspeli da rešite i sad na kraju svog mandata. Iskreno se nadam i očekujem da je ovo kraj, jer posle izbora siguran sam da građani neće dati poverenje Vladi koja na ovaj način tretira njihove probleme. Ono što ovaj zakon donosi je sužavanje stečenih prava zaposlenih, vezano za bolovanje, godišnji odmor, regres, topli obrok. U prethodnom zakonu, recimo, vezano za bolovanje, stajalo je da naknada za vreme bolovanja može da iznosi najmanje 65%.U nekim slučajevima su kolektivnim pregovaranjem sindikati i zaposleni se izborili da to bude više. Sada je ta mogućnost isključena. Nema reči - najmanje, znači 65%, ni gore ni dole. Regres i topli obrok stoje u Predlogu zakona, ali uz ograničenje, ograničenje da će na socijalno-ekonomskom savetu ili kako već, se razmatrati visina, pa ako se steknu uslovu u budžetu, onda će se utvrditi koliki je iznos regresa i toplog obroka. Govori se i o dnevnicama, famoznim dnevnicama, koje preko noći potpuno neargumentovana, smanjena deset puta. Ima član 32, čini mi se, govori o dnevnicama, pravu na dnevnicu. Ali, kolika je ona? Da li je dnevnica od 150 dinara u zemlji ili 15 evra za službeni put u inostranstvo realna i dostojna čoveka koji treba da odradi neki državni posao? Ja mislim da nije. Da li je bilo zloupotreba? Da, ali je trebalo boriti se sa zloupotrebama, a ne na ovaj način smanjiti prava i time dodatno demotivisati zaposlene u javnom sektoru. Ovaj zakon po nama krije smanjenje plata. Vi ste uspeli nekoliko puta u svom izlaganju da kažete kako će obračunom, usklađivanjem osnovica se utvrditi kolika je ta razlika, videti koji su sve koeficijenti u opticaju, ali niste rekli šta će posle toga da se desi, a desiće se smanjivanje plata, sasvim sigurno ne povećavanje, jer je ono što se ovde ponavlja i kroz ovaj zakon i vi ste to govorili, a to je taj famozni budžet i uštede i neka priča kao da je budžet važniji od života. Građani Srbije ne žive zbog budžeta, da bi budžet bio pozitivan, ili ne znam kako to premijer voli da kaže, nego da bi mogli da ishrane svoju porodicu, da se leče, da se obuku, da možda zadovolje da izađu nekad u pozorište, bioskop, da žive život dostojan čoveka, a ovaj zakon to neće obezbediti, naprotiv, koštaće zaposlene u javnom sektoru daljeg smanjivanja plata. Šta će na kraju biti rezultat ovog zakona? Imaćemo umesto efikasne i dobro motivisane uprave, imaćemo slabo plaćene zaposlene, nemotivisane da rade, neće se ostvariti taj cilj servisa građana koji treba lakše i kvalitetnije da ostvaruju svoja prava. Ta prava će i dalje biti prazno slovo na papiru, koja ne mogu da se ostvare i uvek će se nalaziti neko obrazloženje, nešto što će se naći u nekom zakonu. Kažem, ovaj zakon nije sistem, jer ne može da bude sistem zakon koji predviđa donošenje desetine novih drugih zakona. Gotovo u svakom članu vi govorite – neki drugim zakonom ili podzakonskim dokumentom biće rešeno ovo ili ono pitanje. Nema tu sistema. Ono što ste vi rekli ovde i govorili da ovo treba da ostvari efikasnost, transparentnost, pravičnost, da je to reforma sistema, ne vidimo da će krajnji rezultat biti takav. Mislimo da će se vrlo brzo pokazati brojni problemi ovako usvojenog zakona. Šta će se dešavati, recimo, sa platama sudija i tužioca kada primenite jednu osnovicu za obračun plata? Govorite da će posebnim zakonima posebno biti definisani uslovi za vrednovanje rada i kriterijumi za vrednovanje rada. Pa, zašto vam je trebalo dve godine? Zašto to nije bio deo ovog zakona ili nekog drugog zakona koji usvajamo zajedno. Ovako je ovo samo jedno obećanje, sada pred izbore verovatno, zato i donosimo ovaj zakon navrat-nanos, preko noći, samo da bi moglo da se kaže da je nešto urađeno, a nikakav suštinski napredak nije napravljen. Zakon o upravnom postupku ima 217 članova i njegova primena je od 1. juna 2017. godine, osim tri člana, a mislimo da je i tu rok od 90 dana koji ste dali predugačak, rok od 90 dana koji ste predvideli da državni organ po službenoj dužnosti pribavlja određena dokumenta umesto građanina. Ne znamo zašto je moralo da se čeka još tih 90 dana. Verovatno da bi posle izbora odložili početak primene i toga. Na kraju, nekoliko rečenica bi rekao o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o teritorijalnoj organizaciji Srbije. Lično nemam ništa protiv predloga da Vršac, Kikinda i Pirot dobiju status grada, ali postavljam pitanje – zašto to nije slučaj sa Šidom, Borom, Negotinom, Prijepoljem? To su, takođe, velike opštine koje se nalaze na granici, ako je neki kriterijum bio da se pograničnim većim opštinama, centrima okruga pomogne tako što će dobiti status grada, onda je pitanje – zašto ovi gradovi, odnosno ove opštine nisu uključene u ovaj predlog? Ima nekih amandmana, videćemo kakva je njihova sudbina. Ili Prokuplje, ili Paraćin, centri okruga, velike opštine koje se dobro razviju i ovako, odnosno Paraćin, ali zašto onda njima ne pomoći i dati im status grada? Problem sa ovim predlogom je taj, kako smo čuli od predlagača koji je originalno krenuo sa idejom da pomogne svoj grad Kikindu, a onda mu je premijer dobrog srca rekao – hajde da to malo proširimo. Da li onda treba promeniti zakon, pa da ove kriterijume promenimo, koji govore o tome koje opštine, odnosno kako se formiraju gradovi, koji su to uslovi za formiranje gradova, pa reći uslov je i ako je premijer blagonaklon prema tome? Nema nikakvog objektivnog kriterijuma sada, pa da mi kažemo – da, ovi gradovi treba, odnosno ove opštine treba da postanu gradovi sutra, a neki drugi ne treba. Znači, potpuno ostavljanje na volji premijeru da on uradi i uredi čak i ovu stvar, pored svega što radi, svaki dan, za građane Srbije. Iz svih ovih razloga, mi jednostavno ne možemo da podržimo ove zakone. Nisu dobri zakoni koji se donose preko noći ovde u Skupštini. U to smo mnogo puta mogli da se uverimo za sve ove godine, ne samo poslednje četiri, nego i prethodnih. Rad preko noći, lomljenje na brzinu, nije dobar i ne može se opravdati ničim, a pogotovo ne nekom žurbom da se pre raspisivanja izbora završe neki poslovi koji su se obećali, a podsećam da je Zakon o platama, platnim razredima obećan u prvih 100 dana, kao i Zakon o javnim preduzećima koji je usvojen pre tri dana. Umesto 100, trebalo je 700 dana i, na kraju, posao nije završen. Sem što se zakon zove da je zakon o sistemu, suština je, kada pročitate zakon, da sistema nema, da ima novih zakona koji moraju da se donesu i da ta džungla, ja se potpuno slažem, u kojem je sistem plata u javnom sektoru danas neće biti ništa manja kada se ovaj sistem, kako ga vi zovete, pokuša napraviti i uspostaviti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovana potpredsednice Vlade sa timom, dame i gospodo narodni poslanici, pažljivo sam slušao prethodnog govornika i mogu da kažem da je ceo njegov govor protekao u tome da je uputio puno kritika, kada je u pitanju predlog čitavog seta ovih zakona, ali nisam čuo ni jedan konkretan predlog za unapređenje bilo kog predloga zakona, ni jednu konstruktivnu izjavu, niti konstruktivnu sugestiju da li je moguće ovakva zakonska rešenja, odnosno njihove predlog unaprediti. Očigledno da nije dovoljno što je ovaj set zakonskih predloga prošao kompletnu demokratsku proceduru, javna slušanja, prošao je kroz veoma intenzivan socijalni dijalog, što je nama, kao predstavnicima SDPS, najvažnije, sa socijalnim partnerima, sa predstavnicima sindikalnih organizacija, sa predstavnicima poslodavaca i, naravno, sa predstavnicima pet ministarstava koji učestvuju u tom socijalnom dijalogu kada je u pitanju rad Socijalno-ekonomskog saveta, tela koje u svakom slučaju ima pravo, u skladu sa zakonom, da daje mišljenje na svaki zakon čiji su efekti takvi da mogu da utiču na socijalno-ekonomsku situaciju u zemlji. Nije dovoljno što se vodio dijalog sa nevladinim organizacijama. Nije dovoljno što se dijalog vodio i sa narodnim poslanicima. U istom tom Ekonomskom kokusu stranka Borisa Tadića je zastupljena najviše posle SNS. Dakle, dva poslanika Borisa Tadića učestvuje u radu Ekonomskog kokusa. Tu učestvuju ljudi koji su predstavnici svih političkih stranaka i vama hvala na tome i hvala vam na vašoj posvećenosti i vašem timu koji je uvek bio mnogobrojan, koji je uvek imao vremena da odgovori na svako pitanje, na svaki predlog da bi došli do najboljeg mogućeg zakonskog rešenja i predlozima o kojima danas razgovaramo. Ono što je suština ovih zakonskih predloga, ja ću se ovde fokusirati na Zakon o sistemu plata u javnom sektoru, prvenstveno je to da se utvrđuju jasna pravila igre, kada je u pitanju sistem plata. Ukida se sistem koji je podrazumevao preko 900 koeficijenata. Jedna situacija koja nije omogućavala dobro upravljanje, dobar menadžment i ono što želimo, u svakom slučaju, da postignemo implementacijom ovog zakona, a to je jeftina, malobrojna, efikasna i efektivna državna uprava i administracija. To je ideal i to je u stvari ono što je imperativ kada je u pitanju predlog ovog zakonskog rešenja, a to je da javna administracija, državna uprava budu dobar i kvalitetan servis prvenstveno građanima, a onda i privredi. Moram da podsetim kolege narodne poslanike da je ovo samo nastavak donošenja čitavog niza reformskih zakona koji se tiču sprovođenja reformi državne uprave. Podsetiću na Zakon o utvrđivanju maksimalnog broja zaposlenih u javnom sektoru, na strateški važan reformski zakon o inspekcijskom nadzoru i upravo je taj zakon i njegova implementacija bila vododelnica koja opredeljuje konačno i koja menja ono što je u našoj zemlji postojalo 25 godina, a to je odnos državne uprave, državnih službenika, činovnika, inspekcija prema privredi. Upravo Zakon o inspekcijskom nadzoru je promenio tu orijentaciju prema onima koji pune budžet, koji plaćaju poreze, koji zapošljavaju ljude i koji su definitivno stub razvoja naše zemlje. Od 2000. godine, pa do dolaska vas na mesto potpredsednika Vlade i ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, svedoci smo da su pokrenute više puta reforme državne uprave i reforme javnog sektora. Akcioni planovi, pravljene su strategije, ali nažalost niko ništa nije konkretno uradio, niko ništa nije konkretno sproveo, tako da nas je to, u svakom slučaju, mnogo koštalo i, ono što je najbitnije, sve to vreme imamo jako neefikasnu državnu upravu koja paralelno mora da se razvija sa privatnim sektorom i da odlučujuće utiče na poslovni ambijent u našoj zemlji. Ako hoćemo da postanemo moderna zemlja, moramo da imamo modernu državnu upravu, državnu upravu u kojoj rade najobrazovaniji, koji su najkvalifikovaniji, koji su birani na te pozicije u skladu sa dobrom praksom i sistemom upravljanja ljudskim resursima, gde će postojati jedan jasan sistem koji ovaj zakon upravo propisuje, a to je sistem analize posla, dizajniranja radnog mesta, planiranja broja zaposlenih, jasan sistem regrutovanja i selekcije, ocene uspešnosti rada, što ovaj zakon posebno apostrofira i, ono što je jako bitno, implentacija E-uprave, odnosno informacionog sistema ljudskih resursa u državnoj upravi, odnosno u državnim institucijama kojima se ovaj zakon bavi. Jer ako vi nemate jasnu i definisanu bazu podataka, ako nemate informacioni sistem koji podržava praćenje svakog zaposlenog, njegov napredak, njegov razvoj, sistem usavršavanja, doprinosi institucija u kojoj radi, ne možete ni da imate validan i pravedan sistem ocene učinka tog zaposlenog, tako da na krajnjoj instanci ne možete definisati, ne možete napraviti sistem koji će motivisati zaposlene da bolje rade, da kvalitetnije rade i da vrše veći doprinos institucija i organizacija u okviru državne uprave u kojoj radi. Ono što je za nas jako bitno je više puta ponavljan razgovor između vašeg ministarstva i vašeg tima sa predstavnicima sindikata i predstavnicima poslodavaca. I ono što jeste notorna činjenica je da za ovaj Predlog zakona postoji pozitivno mišljenje Socijalno ekonomskog saveta. I jako je važno što postoji podrška civilnog sektora, nevladinih organizacija, postoji podrška građana, postoji podrška ključnih društvenih činilaca, kao što su predstavnici zaposlenih i predstavnici onih koji zapošljavaju, ali naravno i države, koja u radu Socijalno ekonomskog saveta učestvuje u punom kapacitetu, jer nas taj isti Socijalno ekonomskisavet, za razliku od nekih prethodnih godina dolazi ministar finansija, dolazite i vi kao potpredsednica Vlade, dolazi ministar obrazovanja, dolazi ministar resorni, rada, zapošljavanja i socijalne politike, kompletan tim Vlade, dolazi. Zašto? Pa, zato što je važan socijalni dijalog, zato što je važno da se ovakvi zakonski predlozi dogovore sa socijalnim partnerima i da dobiju podršku i kako sada neko može da kaže da ne postoji podrška Socijalno ekonomskog saveta i socijalnih partnera. Ja to jedino mogu da shvatim, pošto, naravno, idemo u susret predizbornoj kampanji kao predizborni marketing. I ne treba kolege da budu nervozne, ja samo pozivam da razgovaramo jezikom činjenica i jezikom argumenata. Mislim da su argumenti na strani ministarstva, na strani vladajuće većine koja podržava ovaj Predlog zakona i nadam se da ćemo izglasati ovaj zakon u danu za glasanje, ali sam se iskreno nadao da ako već postoji konsenzus između socijalnih partnera i države na ovom poslu da ćemo moći da napravimo konsenzus i sa političkim partijama koje pripadaju manjini, odnosno opoziciji, ali nažalost, očigledno to nećemo uspeti i ako imamo još dovoljno vremena da ubedimo kolege da je zakon dobar, da zakon utvrđuje jednaka pravila za sve, da zakon ukida ono što smo imali ne prethodnih 15, nego prethodnih 30, 40 godina. Ukida egalitarizam, ukida uranilovku i definiše jedan sistem u kome će ljudi biti plaćeni u skladu sa svojim učinkom, u skladu sa svojim nivoom veština, obrazovanja, sposobnosti i znanja. Znači, uvodi se jedan sistem koji je sličan sistemu koji postoji u privatnom sektoru i u tržišnoj ekonomiji, koji podrazumeva isključivo i samo rezultat. Ciljevi jesu na neki način različiti zato što je privatni sektor po prirodi stvari orijentisan ka profitu i profitabilnosti. Javna administracija, odnosno državna uprava je orijentisana ka dobroj i kvalitetnoj usluzi građanima i privredi, ali sistem upravljanja kadrovima u državnoj upravi ne treba da odskače i ne treba da bude drugačiji nego onaj sistem koji podrazumeva i privatni sektor. Zato je jako važna puna implementacija ovog zakona, jer on neće moći da ima dobre efekte i one efekte koje svi želimo, a to je da imamo efikasnu, efektivnu državnu upravu ako ne sprovodimo aktivnosti, odnosno faze upravljanja ljudskim resursima u državnoj upravi na pravi način i u punom kapacitetu. To znači da imamo jasno definisane sisteme i metode u procesu regrutovanja kadrova, u procesu selekcije i da ti parametri na konto kojih se vrši odabir ljudi koji se zapošljavaju u državnoj upravi budu najviši mogući kriterijumi. Ali i ovi platni razredi i platne grupe koje ste vi definisali jasno pokazuju da je intencija ovog Predloga zakona takva da oni koji se zaposle u državnoj upravi ili oni koji rade, koji stvaraju veću dodatnu vrednost mogu više i da zarade. Čak šta više, ja sam detaljno analizirao onu tabelu koja definiše platne grupe i platne razrede, ona je vrhunski i profesionalno urađena. Ona definiše da oni ljudi, oni zaposleni koji pripadaju nižoj platnoj grupi mogu više da zarađuju od onog koji je po platnoj grupi iznad njih, ako imaju više dodatnih časova prekovremenog rada, ako stvaraju bolje rezultate, ako se dodatno usavršavaju i ako ostvaruju veći doprinos organizaciji, instituciji u kojoj rade. Dakle, ukida se uranilovka, udika se sistem radio-ne radio, svira mi radio i to je osnovni koncept i onaj glavni rezultat koji vi kroz Predlog ovog zakona u stvari dajete i koji će doprineti tome da državna uprava bude produktivnija, jer svi znamo da su neke analize pokazale da je zaposleni u proseku, da je produktivnost zaposlenog u državnoj upravi nekih 30%. Šta to znači, da od osam časova radnog vremena, efektivno se radi dva i po do tri sad. To u privatnom sektoru ne postoji. Potpuno podržavam činjenicu da će se uvesti jedan sasvim novi sestem koji će definisati, koji će ceniti i kompetentnost zaposlenog, koji će ceniti njegov doprinos kroz prekovremene sate, kroz želju za napredovanjem, kroz želju za usavršavanjem i da će to biti jedini principi i parametri koji će definisati ko će raditi u državnoj upravi i naravno, ono što je najbitnije ko će u državnom sistemu državne uprave napredovati. Ono što je za SDPS isto tako važno to je jedan pravedan sistem zarada koji je napravljen. To je odnos između najniže i najviše lestvice zarade. On je do sada u okviru starog zakona definisao odnos 1:9, koji je bio dosta visok. Sada je taj odnos 1:7,5 jer u svakom slučaju moramo voditi računa o tome da ne stvaramo kao državni službenici, kao ljudi koji razgovaraju, koji izglasavaju zakone u zakonodavnom telu, odnosno u parlamentu, da vodimo itekako računa o tome da ne dozvolimo mi, da ne doprinesemo do toga da dođe do veće podvojenosti građana i da zarade najviših rukovodilaca ne budu basnoslovno, kao što je to u nekim zapadnim zemljama veće, nego one zarade koje su minimalne. Dakle, zarade ljudi koji imaju najniže kvalifikacije. Tako da ovaj Predlog zakona ima i tu socijalnu komponentu, vodi računa o jednom visokom nivou jednakosti, ali uz to da oni koji se najviše trude, koji najviše rade, koji stvaraju najveći doprinos svojoj instituciji, organizaciji, mogu više i da zarade, mogu i da očekuju da napreduju u javnom sektoru. Ono što bih itekako podržao to je da u svim institucijama i organizacijama koje funkcionišu pod okriljem državne uprave i administracije, se uvede informacioni sistem, taj takozvani „hris“ ili „hjuman risors informejšn sistem“ koji u svakom slučaju definiše i koji će u mnogome pomoći institucijama i organizacijama da definišu koji će to ljudi, koji će to zaposleni moći da napreduju, koji su najbolji i naravno, da u skladu sa tim ih ocenjuju na najbolji način. Oni koji ne mogu da izdrže trku, oni koji ne mogu da budu efikasni, naravno, oni će morati da za to budu i opomenuti i moraće da se definiše jedan jasan kriterijum proseka, odnosno minimuma šta je to što zaposleni mora da uradi u državnoj upravi kako bi mogao uopšte da stekne uslove da radi, kako bi uopšte mogao da zasluži da prima svoju platu i da stekne uslove da napreduje u tom nekom narednom periodu. Ono što bih na kraju napomenuo, to je debata koja se vodila u prethodnih nekoliko meseci o tome da li Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave treba da definiše i sistem plata u javnim preduzećima. Naravno da ne. Ja znam da ste se vi jako trudili da objasnite iz kog razloga to ne bi trebalo da bude tako. Mi smo pre nekoliko dana, da podsetim, izglasali Zakon o javnim preduzećima i idemo ka tome da korporatizujemo javna preduzeća, da uvedemo jedan jasan i transparentan sistem korporativnog upravljanja, sistem koji će biti definisan na jedan meritokratski način, gde će ocena rukovodstva, nadzornih odbora, dakle kontrolnog organa, biti u skladu sa parametrima njihovih rezultata, njihovih biznis planova koje daju krajem svake godine za narednu godinu. Takođe, u skladu sa tim, uz jednu jasnu, veću kontrolu Vlade, ona će biti ocenjivana i mislim da ćemo na taj način doći do toga da ta preduzeća budu uspešnija. Ali, u svakom slučaju, nismo za to da se sistem plata, ili bilo šta kada je u pitanju rad preduzeća, odnosno korporativnog sektora, oktroiše na bilo kakav način i da bilo koje ministarstvo propisuje pravila igre koja nemaju veze sa tržištem. Zadatak Vlade, zadatak Ministarstva, zadatak parlamenta je da kontroliše da ta javna preduzeća ispunjavaju one ciljeve koji su definisani, da se ta javna preduzeća ponašaju u skladu sa tržišnom logikom i da njihov osnovni i glavni cilj bude i profit, ali naravno i, što je jako bitno, javni interes. Ali, moraju da se ponašaju u skladu sa tržišnim uslovima, da propisuju uslove zarade, ceo sistem funkcionisanja i organizacije preduzeća, na način na koji oni to hoće, ali sa jednom obavezom – da imaju transparentan rad i da ostvaruju visoke rezultate. Dakle, uz određen nivo ulaganja, da ostvaruju visoke prihode i visoke rezultate. Mi do sada to nismo imali. Nažalost, imamo malo javnih preduzeća koja ostvaruju dobit, ali mislim da ćemo implementacijom ovog novog Zakona o javnim preduzećima uspeti da restruktuiramo, odnosno reorganizujemo i druga javna preduzeća i da će se ona, naravno, tržišno ponašati, uz jedan dobar i kvalitetan nivo rada profesionalnog menadžmenta, nadzornih odbora, čiji članovi moraju da budu sertifikovani, kako bi kontrolisali na najbolji mogući način. Na taj način možemo da uredimo i javni sektor i sektor javnih preduzeća. Uz to da dodam da za neka javna preduzeća i te kako treba da potražimo i strateške partnere, da pravimo i javno-privatna partnerstva, što je jako važno, kako bi došli do toga da imamo i nove tehnologije, da usvojimo nova znanja od naših partnera iz svih razvijenih i modernih država na svetu sa kojima imamo veoma dobre i kvalitetne odnose, koji žele da ulažu u našoj zemlji. Da podsetim, doneli smo i taj Zakon o javno-privatnom partnerstvu koji će to omogućiti i koji će omogućiti nova radna mesta, nove poslovne aranžmane i, naravno, korišćenje potencijala naših preduzeća i potencijala kada je u pitanju pogotovo infrastruktura za novo zapošljavanje i za razvoj.
Vreme.
I da završim, Socijaldemokratska partija Srbije će u Danu za glasanje zdušno podržati ove predloge zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima ministar dr Kori Udovički. (Marko Đurišić, s mesta: Replika.) Na osnovu čega? (Marko Đurišić, s mesta: Govorio je o poslanicima Borisa Tadića.) Evo, imate pravo na repliku. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Želim da odgovorim na nekoliko stvari. Prvo, nikakav Ekonomski kokus, kao što sam rekao, ne može da bude zamena za rad parlamenta, za raspravu o zakonu na sednicama odbora, za raspravu ovde u plenumu u normalnim okolnostima, a ne noću, ne bez prisustva javnosti. Znači, koliko je članova poslaničke grupe u Ekonomskom kokusu i da li su oni aktivno ili ne učestvovali, to ne može da bude ni na koji način zamena za ove stvari i način na koji se u parlamentu zakoni raspravljaju i donose. Što se tiče konkretnih predloga, naša poslanička grupa ih ima 25 na ovaj zakon. Ja nisam hteo danas da govorim o njima, govorićemo u danu kada budemo raspravljali u pojedinostima. Što se tiče ove priče kako će ovaj zakon nešto da sredi i uredi, ja bih stvarno voleo da vidim koji su to kriterijumi u ovom zakonu koji će nagrađivati rad, koji će razbiti uravnilovku i sve to loše što postoji u javnoj upravi. Toga u ovom zakonu, ja ponavljam, nema. Ima namere da se to uredi nekim drugim zakonom. A kada će taj zakon doći na dnevni red? Možemo da vidimo u prelaznim i završnim odredbama, ali ja sam siguran da to ova Vlada neće raditi, jer ova Vlada za u naredna dva meseca više neće vladati Srbijom. Hvala.
Ja molim kolege poslanike da prilikom obraćanja ne… Reč ima ministar dr Kori Udovički. Izvolite.
Htela bih da se obratim poslanicima, a možda naročito poslanicima opozicije, sa napomenom da su pred vama dva sistemska zakona na koje je ova zemlja nesporno čekala mnogo godina. Nesporno je da je ono što su rešenja u ovim zakonima neophodno da bismo doveli državu u red i da bismo dobili onakvu modernu upravu i državu kakva nam je potrebna da bismo bili efikasna evropska zemlja. E sad, na vama je izbor da u ovoj diskusiji sada šaljete poruke koje mogu da deluju jednostavno zbunjujuće ili populistički, u smislu da u jednoj rečenici kažete da će ovo sigurno da donese smanjenje plata, a u nekoj drugoj sledećoj rečenici da je to samo obećanje pred izbore. Pa, ja sada ne znam šta radimo, je li obećavamo pred izbore ili smanjujemo plate? Ili, da se pozabavimo sadržajem, za koji ja ni u jednom trenutku nisam rekla da će doneti boljitak sutra, ni u ova dva meseca koliko će još uvek ova Vlada u punom ili tehničkom mandatu biti na svom mestu, niti će prekosutra, prvog dana, ni petog dana naredne Vlade? Ali, ako Srbija želi da ima bolju državu, onda je potrebno da njeni poslanici pažljivo čitaju šta je u ovim zakonima, a zatim da pomognu svojim građanima, i poslanici, i nevladine organizacije, i političke partije, i stručna tela, da prate i marljivo motre da li se kriterijumi i, da tako kažem, ciljevi i mete koje se postavljaju u ovim zakonima realizuju. Da li sledeća Vlada, koja god bude, bilo da u njoj budu iste partije ili druge stranke, vi ili neko treći, da li će ta naredna Vlada i ona posle nje da sprovode namere, korake, kriterijume koje ovi zakoni postavljaju? Ako neko želi da polemiše sa ovim zakonima, može da postavi pitanjezašto ne brže, ili da li je nešto ostvarivo, ili šta su uslovi da bi se nešto od onoga što je u ovim zakonima postavljeno ostvarilo? Ali, u svakom slučaju, ja mislim da će vrlo teško neko polemisati sa fundamentalnim principima i ozbiljnim poslom koji je uložen da se do ova dva zakona dođe. Takođe, prihvatam činjenicu da Zakon o platama donosi manje konkretnih rešenja. Nije uopšte uporediv u smislu nekakvog konačnog rešenja sa Zakonom o opštem upravnom postupku. Zašto nam je bilo potrebno ovoliko vremena da do njega dođemo? Zato što je i ovoliko zajedničkog sadržalaca koliko ovaj zakon uspostavlja zahtevalo svakodnevni dijalog i borbu sa predstavnicima, ubeđivanje, razjašnjavanje, umirivanje i usklađivanje predstavnika, svih 500.000 zaposlenih koji su ovim zakonom obuhvaćeni. Mi danas na sajtu Ministarstva imamo skoro gotov katalog poslova, kojem se vi zapravo samo zbog naziva podsmevate, a niste se uneli u to šta taj katalog predstavlja, koji je rad uložen danonoćno. Da ga je samo neko jednom pisao, bio bi ogroman posao, a zapravo svaki opis radnog mesta koji se danas nalazi u tom katalogu rezultat je iscrpnog dijaloga sa ljudima koji te poslove rade i koji svako o svom poslu misli da je jedinstven, da je najvažniji i da je najveća nepravda u platama u ovoj zemlji učinjena upravo premanjemu. Da li vi znate koliki je posao dovesti 500.000 ljudi oko stola na to da se samo slože o tome šta su tipični poslovi na njihovom radnom mestu, ili u njihovim zvanjima, da se samo slože da će to da bude javno predstavljeno, da će pored toga stajati jednog dana u koju platnu grupu spadaju njihovi poslovi. Ne kažem da neko treba da nam tapše što smo to uradili, ali kažem da neko mora to da sada zapazi, da bi u budućem periodu vodio računa o tome da naredna Vlada uredno nastavi na koracima koji su ovde preduzeti, a do kojih ni jedna prethodna Vlada nije došla. Spremna sam ovde, imamo pet sati za raspravu, imamo još koliko god hoćete sati posle toga, da objašnjavam svaku reč i svaku rečenicu i svaki korak koji je u ovom zakonu i oba zakona već preduzeto. Takođe, molim vas da ne zamenjujemo teze, ako je i istina da je Zakon o platama ušao u Skupštinu pre 24 sata, a postojala je verzija koja je stajala na sajtu i bila je vrlo transparentna i opet izobjašnjavana mesecima, ova se verzija razlikuje u upravo ova dva člana koja ste spomenuli da vas zbunjuju. Mogli ste za 24 sata ta dva člana da savladate. Kada je reč o Zakonu o opštem upravnom postupku, taj zakon je u Skupštini od 5. februara isto tako on se detaljno razgovara sa svim mogućim sagovornicima, bio je objavljivan, bio je usaglašavan godinu dana. Prema tome, više od ovoga, ova država koja mora da menja veliki broj velikih zakona, sistema, rešenja itd. da bi se pretvorilo u ono što želimo zaista ne može da uloži i nije realno. Hajde da razgovaramo o sadržaju i hajde da postavimo usvajanjem ovih zakona i diskusijom u ovoj Skupštini, temelje na kojima će građani ove zemlje moći da zahtevaju od njihove države u narednom periodu da bude ono što ova država treba da bude. Hvala. (Marko Đurišić, s mesta: Replika.)
Polako gospodine. Povreda Poslovnika, tražite reč? Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Reklamiram povredu Poslovnika člana 107. i 108. - povreda dostojanstva parlamenta. Gospodine predsedavajući, povredili ste Poslovnik zbog toga što niste opomenuli gospođu ministarku da ne može na jedan uvredljiv način da se obraća poslanicima. Da li smo imali vremena ili nismo imali vremena da po jednom hitnom postupku proučimo tekst zakona, bilo bi bolje da ima više samokritičkih tonova, u tom pogledu da su poslanici morali zaista u jednom vrlo kratkom vremenu da se upoznaju sa zakonom. Nije na ministru da poslanicima drži predavanja, niti da im daje ocene o njihovom radu. (Marko Đurišić, s mesta: Replika.)
Polako kolega. Polako, doći ćemo i na vašu repliku. Ne smatram da je prekršen Poslovnik ni u jednoj svojoj odredbi. Slažem se da narodni poslanici treba da imaju malo više slobode kada se obraćaju ministru, zato što su ipak oni narodni poslanici, ali ne možete da očekujete i da ministar nemaju određenu dozu prava da odgovore na slične diskusije narodnih poslanika. Da li želite da se Skupština u danu za glasanje izjasni? Da, dobro. Gospodine Đurišić, tražite repliku, da li je tako? Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana gospođo ministarka, priznajem da nisam supermen i kapacitet, kao možda predsednik Vlade ili vi, članovi Vlade, u ovom kratkom vremenu, koliko sam mogao da pročitam ove zakone, recimo, zanimljiva je 11. platna grupa, da vidimo da li sam dobro shvatio ili nisam shvatio. Kaže – razvrstavaju se radna mesta, naročito sledećim zahtevima, poslovi podrazumevaju visok nivo stručnosti, značajno praktično iskustvo pri rešavanju veoma složenih zadataka, rešavanje problema bez dovoljno informacija, inovativnost u radu i kreativno razmišljanje koje doprinose visokom unapređenju rada. Mislim da je ova sednica, može sada sve nas ovde da kvalifikuje u ovu 11. platnu grupu, jer mi ovde rešavamo probleme bez dovoljno informacija, jer smo ovaj zakon dobili pre 24 sata i vi sada očekujete od nas i kritikujete nas da li su naše diskusije dobre ili ne, da li smo dovoljno informisani ili ne. Upravo sam ja govorio o tome da činjenica što je ovaj zakon ovako dostavljen u kratkom periodu, onemogućava kvalitetnu raspravu i ulogu parlamenta. Nismo mi ovde da sada sedimo sa vama satima, kako ste vi rekli, da vi nama objašnjavate, nego mi treba da se upoznamo sa ovim zakonom u minimum 15 dana proceduri koliko je propisano Ustavom i Poslovnikom, da bi mogli kvalitetno da odlučujemo u ime građana. Znači, stručne rasprave, javne rasprave, javna slušanja, sastanci sa Kokusom ne mogu da zamene ulogu parlamentarne rasprave. I, vi to morate da shvatite. Vi i drugi članovi Vlade koji dolazite ovde dan pošto usvojite zakon na Vladi. Hvala vam.
Vreme kolega Đurišiću. Vidim da ste vi odlično pročitali zakon, tako da verujem da su i sve ostale kolege mogle da ga pročitaju čim ste već našli odredbe zakona koji ćete da citirate u odgovoru ministru. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine Arsiću. Nemojte vi ministarko Udovički da se ljutite ovde nas zato što mi kritikujemo zakon i nije tačno da možemo samo da vas pitamo zašto ne brže, naša obaveza je da kada dođete sa ovakvim predlogom zakona da vas pitamo – zašto ne bolje. Zato što ovo što ste vi ovde nama doneli jednostavno nije dobro i vi morate da prihvatite i naše argumente. To da li smo mi imali vremena da savladamo kako vi kažete, ne znam, podrugljivo, ja sam razumela da je podrugljivo, ta dva člana ili nismo, mi smatramo da smo ih savladali. A to što vi, činjenicu da mi različito tumačimo ovaj zakon smatrajte da mi to nismo savladali, a vi eto sve znate, zaista govori da i pripadate Vladi u kojoj sedite, jer tako ta Vlada cela funkcioniše. Ako vam je bio cilj da ovim predlogom zakona oterate sve najkvalitetnije ljude iz javnog sektora, onda ćete u tom cilju uspeti. Ako vam je bio cilj da unesete još veću nepravdu u sistem plata u javnom sektoru, a kao jedan od obrazloženja, razloga za donošenje zakona vi upravo navodite tu nepravičnost koja u tom sistemu postoji, onda ste u tom zadatku uspeli i tek ćete uspeti. Ovaj zakon ne rešava nijedan problem koji postoji ni u javnom sektoru ni u sistemu plata u javnom sektoru, naprotiv stvara još veće probleme. Naprotiv uvodi još veću naprotiv. Naprotiv, nama se čini da će oterati najbolje, najvrednije i najsposobnije ljude iz javnog sektora, a ja ću sada pokušati da vam pokažem i zašto. Najpre, vi se u obrazloženju u jednoj od prvih rečenica, gde se govori o razlozima za donošenje zakona žalite na to da je sistem plata u javnom sektoru uređen velikim brojem, postojanjem velikog broja zakona. Međutim, ovi Predlogom zakona vi predlažete usvajanje posebnih zakona za svaku oblast i na najmanje sedam ili osam mesta za ključne stvari koje ovaj zakon trebalo bi da reguliše, vi kažete da će biti regulisane nekim novim posebnim zakonom. Tako da ćemo mi kao rezultat ovog zakona imati isti toliki broj zakona kojima će se regulisati plate u javnom sektoru s tim što ste uveli zaista jedan čudnovat sistem u kom se ceni samo zanimanje i osnov je samo zanimanje, a nikako i znanje, sposobnost, stručnost i tako dalje. Pa, su vama sve medicinske sestre iste, bez obzira na to da li rade u urgentnom centru ili rade u nekom seoskom domu zdravlja. Vama su svi lekari isti, vama su svi nastavnici isti, vama su svi zaposleni u javnom sektoru isti, osim naravno onih zaposlenih u javnom sektoru koji su kao kod Orvela, kao svinje, malo jednakiji u odnosu na druge zaposlene u javnom sektoru koji su dodatni problem ovog zakona. Čini mi se da ste o tome imali razgovor sa Sindikatom lekara, oni su se upravo žalili na to dau najviše grupe spadaju oni koji su postavljeni od strane Vlade, oni koji su namešteni koje je bilo koji nivo vlasti imenovao tu gde se nalaze, a svi drugi bez obzira na stručno znanje i tako dalje se nalaze ispod njih. Oni su se žalili na to, ministar ih je tom prilikom jako povredio, ministar Vujović, ako se sećate, on je njima rekao – kome se ne dopada, može da napusti zemlju. To je isto još jedan od manira Vlade, da svi na bilo koji način kritikuju, to su udari na državu itd, tako da se čini da se neće rešiti problem toga. Još jedan problem koji se neće rešiti je problem napredovanja u javnom sektoru. Vi ovde u članu 13. dajete i kriterijume, svrstavanje radnih mesta, odnosno zvanja i položaj platnih grupa i platne razrede i kriterijume za vrednovanje poslova. Da vidimo kako vi to vrednujete poslove. Naime, između ostalog, kaže se ovako, složenost poslova jeste kriterijum kojim se izražava složenost zadatka, kao i metoda rada, potreban stepen kreativnosti i znanja prilikom izvršavanja zadataka, odnosno donošenje odluka, kao i u primeni i razvoju novih metoda rada. Kompetentnost jeste kriterijum kojim se izražava stepen stečenog formalnog obrazovanja, nivo znanja, veština i sposobnost, kao i stečeno radno iskustvo, naravno, nema nikakve reči o dobijenim priznanjima, referencama itd. Odgovornost jeste kriterijum kojim se izražava nivo uticaja, odluka na obavljanje poslova i zadataka, ostvarivanja ciljeva organizacija i ja ne znam odakle vama da je to odgovornost, ja sam nekako doživljavala da je odgovornost nešto drugo i možda jedan od najboljih kriterijuma, poslovna komunikacija jeste kriterijum kojim se izražava nivo kontakata u i izvan organizacije i nivo značaja rezultata, ostvarene komunikacije za rad organizacije. Molim vas, ko o ovome i kako meri i na osnovu čega meri, a vi naravno kažete, kao i za sve ključne stvari u ovom Predlogu zakona da će se to urediti posebnim zakonom. Šta će nama ovaj zakon, ako ćemo sve što je važno u ovom zakonu, a takvih stvari je jako mnogo, mi urediti posebnim zakonom. Molim vas, na koji način se meri nivo kontakata koji neko ima i na koji način se meri nečija kreativnost u radu, na koji način i u kojim merilima se meri veština i sposobnost i ko odlučuje o tome, čemu ta proizvoljnost i čemu ta arbitrarnost koja se ovde nalazi gde imamo nekakve kriterijume, ali ti kriterijumi nisu nikakvi kriterijumi, jer mislim da je osnovno svojstvo kriterijuma da budu merljivi. Ovi kriterijumi koje ste vi dali su delimično netačni, odgovornost nije to što vi kažete da je odgovornost, a delimično su apsolutno nemerljivi i ostavljeni nekom rukovodiocu da sam odlučuje da li je neko kreativan, a ova posebna komunikacija, ne znam, u našem sistemu se to verovatno zove veza, da li imaš vezu neku pa da se nešto sredi, zaista ne znamo šta to znači, a opasno je da stoji u zakonu, pogotovo zbog toga što vi taj zakon promovišete da će sada uvesti nekakav red u javnom sektoru. Jako puno izuzetaka, ovde govorite o utvrđivanju osnovice. Mi smo mislili da je dobra stvar što će biti jedinstvena osnovica za sve zaposlene, ali već u narednom stavu vi dajete izuzetke, isto tako i sa koeficijentom. Kaže, član 8. koeficijent izražava vrednost svih zahteva za obavljanje poslova radnog mesta. Odlično. Međutim, odmah iza toga se javlja član 9. korektivni koeficijent koji se ostvaruje po osnovu stalnih uslova za obavljanje ili drugih stalnih okolnosti koje se javljaju na poslovima odgovarajućeg radnog mesta, a koji izuzetno nisu mogli da budu uzeti u obzir kod vrednovanja posla tog radnog mesta. Dakle, u koeficijente su uzeti u obzir sve okolnosti i onda imamo još neke dodatne okolnosti. Koje su to okolnosti? Urediće se, nikada nećete pogoditi, posebnim zakonom, opet ne ovim zakonom koji se nalazi pred nama i koji se reklamira kao rešenje za probleme u javnom sektoru. Katalog radnih mesta, dosta je to detaljno objašnjeno. Zbog čega se, recimo, ne bi mogla, objaviti primanja u javnom sektoru? Zbog čega se taj podatak ne bi mogao učiniti isto tako javnim, ali vodite računa o tome da to treba da budu i primanja onih koji su angažovani po ugovoru o delu, primanja onih koji su angažovani na nekim privremenim i povremenim poslovima, mi smo vas kritikovali, setićete se možda povodom toga što u budžetu Republike Srbije za 2016. godinu mi imamo 130 miliona evra za razno, razne ugovore po delu. Ti ljudi neće biti predmet ovog zakona, ti ljudi neće ući u sistem ovih plata i kažite mi, kako vi to onda ispravljate nepravde, a prema našim računicama tih 130 miliona evra je dovoljno da se angažuje 20 ili 30.000 ljudi, a kolege su mnoge spominjale izbore, verovatno u vezi sa predstojećim izborima. Jedna od najvećih nepravdi jeste u tome što se ovaj Predlog zakona ne odnosi na javna preduzeća. Nama je ovde jednom premijer Vučić rekao da smo mi kukavice, a onda kada je upozoren da to nije u redu govoriti, ispravio se i rekao je da smo mi političke kukavice. Ja mogu vama da kažem da u Vladi Republike Srbije sede političke kukavice koje ne smeju da zadru problem plata …
Gospođice Jerkov, da li ćete možda malo o dnevnom redu?
Gospodine Bečiću, da li vi slušate mene?
Slušam.
Ne bi se reklo, na osnovu vaše intervencije, ne bi se reklo.
Vi sada citirate, reklo bi se …
Da li možete da mi ne oduzimate vreme? Da u Vladi Republike Srbije sede …
Reklo bi se gospođice Jerkov da bi trebalo da se vratite na dnevni red.
Gospodine Bečiću, možete li da mi objasnite šta ja ne govorim što nije u skladu sa dnevnim redom?
Zato što pričate o nekim sednicama koje su davno prošle i pričate o sednici koja je bila pre dve godine, molim vas da se vratite na dnevni red.
Dakle, u Vladi Republike Srbije sede političke kukavice koje ne smeju da donesu Zakon o platama u javnom sektoru koji bi se odnosio na onaj deo javnog sektora gde nastaje problem sa platama. Nakon usvajanja ovog zakona, plata spremačice u EPS će biti veća od plate nastavnika u osnovnoj školi, plata vozača kamiona u gradskoj čistoći će biti veća od plate direktora osnovne škole, a plata brojača putnika u autobusu će biti veća od plate lekara specijaliste. Nije problem plata u javnom sektoru i nije nepravda u platama u javnom sektoru, u plati lekara specijaliste, nego je nepravda u tome što je plata brojača autobusa u gradskom saobraćaju veća od plate lekara specijaliste, a ovaj Predlog zakona se time uopšte ne bavi. Vi govorite i u obrazloženju i u medijima ste tako nešto govorili da je nemoguće urediti na takav način plate u javnim preduzećima, zbog nekakvih tržišnih uslova, zbog toga što su to preduzeća čije poslovanje diktira tržište, pa samim tim i visinu zarada diktira tržište i osnovnu potrebu. Molim vas, gospođo Udovički, da li vi zaista smatrate da poslovanje naših javnih preduzeća koja dobijaju 44 milijarde dinara godišnje, subvencije iz budžeta Republike Srbije, koja dele zaposlenima svojim 500 evra bonusa, koja se zadužuju, a mi smo imali pre dva meseca sednicu gde smo na istoj sednici preuzeli kao javni dug Srbije, dug „Srbijagasa“ i na istoj toj sednici kao sledeću tačku dnevnog reda dali dozvolu „Srbijagasu“ da se dodatno zaduži i nije to samo „Srbijagas“ gospođo Udovički. Evo, direktori EPS potrošili četiri miliona dinara u luksuznom hotelu 19.12.2015. godine. Jorgovanka Tabaković zaposlila još 100 ljudi za milijardu dinara. Antikrizne mere u „Železnicama“, kiparski sir, kubanske cigare, putovanja od 160.000 evra, sekretarice sa platama od 120.000 dinara, u javnim preduzećima u Novom Sadu prosečne bruto plate više od 80.000 dinara. Tenderi za zakup sale za kuglanje, ginekolog za zaposlene, podmetači za noge, kolači od pet miliona dinara, Javno preduzeće „Telekom“ …
Gospođice Jerkov, osim čitanja naslova iz tabloida, da li ćete malo da pričate o dnevnom redu?
Gospodine Bečiću, to nisu naslovi iz tabloida, ..
To sve što čitate su naslovi iz tabloida.
Ako biste mogli da me pustite da završim, to su podaci …
Moram da vas prekinem u skladu sa Poslovnikom, jer ne pričate o dnevnom redu.
Evo, ugovor, ovo nije naslov iz tabloida.
Vi ste se pre nekoliko dana, upravo na zasedanju, bunili zašto neko čita…
A, vidim vi ste reagovali, tim povodom, da.
Pa, evo sada reagujem.
Možete da me pustite da govorim, ili ćete me prekidati svaki put?
Pa, ne mogu ako će te da čitate naslove iz tabloida, a da ne govorite o dnevnom redu.
Evo, neću čitati naslove iz tabloida. Evo, ugovor overen u sudu, između preduzeća Telekomunikacije Telekom Srbije i javnog preduzeća PTT saobraćaja Srbija, Telekom se obavezuje da ispuni obavezu zaposlene u Telekomu, Jorgovanke Tabaković i plati potraživanje PTT-u u vrednosti od 35% idealnog dela stana iz ugovora…
Samo mi recite, kakve to ima veze sa ovim zakonom?
Ima veze u tome, gospodine Bečiću…
Gospođice Jerkov, na dnevnom redu je Predlog zakona o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru, Predlog zakona o opštem upravnom postupku…
Član 1. Zakona…
I Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije.
Član 1. Zakona, gospodine Bečiću, govori šta je predmet i sadržina Zakona. Stav, naše poslaničke grupe, DS, je da u predmet i sadržinu Zakona treba da uđu i javna preduzeća. Ja upravo pokušavam da pokažem potrebu da se upravo zbog štednje, kontrole…
Gospođice Jerkov, kada budete predložili amandmane, vi ćete onda moći da govorite o nečemu što nije predmet zakona.
Gospodine Bečiću, bili su amandmani.
Znači vi ste to predložili, vaš je predlog u amandmanima i vi ćete moći o tome da govorite. Sada možete da govorite o tekstu zakona koji je na dnevnom redu.
U članu 1. piše – odredbe ovog zakona ne odnose se na zaposlene u javnim preduzećima. Ja pokušavam da ubedim poslanike da treba…
Ali, to morate u raspravi u pojedinostima, kada ćete sa amandmanima koje ste podneli moći da ubedite članove Vlade.
Gospodine Bečiću, ako možete da prestanete da mi sugerišete šta da govorim, ja bih bila zahvalna? Ja nisam primetila da ostalim poslanicima sugerišete šta treba da govore.
Samo da govorite o dnevnom redu i nikakav problem nije. (Marko Đurišić, s mesta: To je dnevni red.)
Ovo je dnevni red. Predlog zakona…
Gospodine Đurišiću ne morate da dobacujete. (Marko Đurišić, s mesta: Pet minuta ministarka govori da nema javnih preduzeća. Da li si slušao?)
Predlog zakona ne odnosi se na javna preduzeća, a ključno je i to piše u članu 1.
Gospođice Jerkov, poslanici negoduju, jer vi ne pričate o dnevnom redu, ja moram, kao predsedavajući, kada poslanici u sali negoduju, ja moram da reagujem.
Poslanici negoduju baš, kao i vi, zato što kritikujem rad Vlade i to je jedini razlog zbog čega i vi i poslanici negodujete.
Zato što oni ukazuju da ja ne poštujem Poslovnik.
Poslanici koji smatraju da ne poštujete Poslovnik, mogu da se jave kada ja završim izlaganje i obrazlože u čemu smatraju da ne poštujete Poslovnik, kao i svi drugi poslanici koji pomisle da vaše zapravo ponašanje, tokom govora nekog od poslanika ukazuje na to da kršite Poslovnik. Tako da ja vas molim dami dopustite…
Gospođice Jerkov, ja ne mogu da sačekam da vi završite izlaganje i da ne pričate 20 minuta o dnevnom redu, da bi ja onda saslušao poslanike koji ukazuju na povredu Poslovnika.
Da li možete samo da mi kažete da li ćete mi vratiti ovo vreme što mi oduzimate?
Samo da govorite o zakonima koji su na dnevnom redu, nije nikakav problem. Možete da govorite, čak i više od 20 minuta. (Marko Đurišić, s mesta: Ministarka je pet minuta govorila da nema javnih preduzeća, o čemu vi pričate?) Gospodine Đurišiću, ja vas molim da ne dobacujete. Nemojte da budete nervozni, gospodine Đurišiću. (Marko Đurišić, s mesta: Nemojte da ometate koleginicu dok govori.) Pa, nemojte da dobacujete, gospodine Đurišiću.
Ne, ne, ne dobacuje, gospodin Đurišić negoduje, kao i drugi poslanici, što negoduju, pa vi uzimate u obzir njihovo negodovanje, tako molim vas uzmite u obzir i negodovanje gospodina Đurišića.
Ali, ne na takav način, kao ostali poslanici. Drugi poslanici ukazuju vama da ne pričate o dnevnom redu.
Gospodine Bečiću, vi niste bili u sali, ili ste bili kada je ministarka Udovički govorila o ovom zakonu. Ona je dosta dugo vremena provela objašnjavajući zbog čega se javna preduzeća ne nalaze u zakonu. Ja deo svog izlaganja, shodno tome posvećujem tome da objasnim zbog čega DS smatra da se javna preduzeća moraju naći u ovom zakonu. Vama je možda poznato, građanima u svakom slučaju jeste poznato je i da problem plata u javnom sektoru i problem prekomernog broja zaposlenih u javnom sektoru ne proističe iz ovog dela javnog sektora koji uređuje zakon, nego proističe i stvara se u onom delu javnog sektora koji zakon ne uređuje, a to jesu javna preduzeća. Deo moje argumentacije mora biti to zbog čega mi iz DS…
Samo mi objasnite, kako ćete vi vašom argumentacijom u ovoj fazi rasprave da utičete na to da to što vi govorite da se nađe u zakonu? Samo mi to objasnite.
Gospodine Bečiću, mi ne želimo, mi želimo da ubedimo poslanike da ne podrže ovaj zakon, zato što nije dobar. Smatramo između ostalog da nije dobar zbog poslednjeg stava člana 1. koji glasi – odredbe ovog zakona ne odnose se na zaposlene u javnim preduzećima itd. Dakle, mi smatramo da između ostalog zbog ovog stava člana 1. zakon nije dobar i ni jedan poslanik ne treba da ga podrži. Vi morate dozvoliti meni da kažem, mada ja uopšte ne mogu da verujem da mi treba da objašnjavamo zbog čega su problem javnog sektora javna preduzeća a ne osnovne škole i domovi zdravlja, a očigledno da čim počne nekakva kritika, vi nemate nameru tu kritiku da slušate. Imamo veoma važno pitanje, gospođo Udovički. Ova tabela koja se nalazi u članu, posle ovog ogromnog člana 14. u članu 15. Otkud vama ta tabela? Na osnovu kog poznatog metoda je ona nastala? Na osnovu kojih merenja? Šta ona znači? Tu se ništa ne vidi. Kako ste vi došli do tih koeficijenata, na osnovu kakvih proračuna? To su, znate, stvari od kojih će sutra ljudima da zavise životi, da zavise plate, itd, a mi nemamo ni jednu informaciju kakvom ste vi metodologijom došli do tih brojeva i kakvom ste vi računicom došli do toga kolika će ljudima biti plata? Član 16, koeficijent za obračun osnovne plate funkcionera iz stava 1. ovog člana, određuje se u zavisnosti kriterijuma odgovornosti. Da li je to samo ovog kriterijuma odgovornosti koji se pogrešno objasnili u prethodnim članovima ili odgovornosti kao takve ili o čemu se radi? I naravno urediće se posebnim zakonom, a ne ovim zakonom. Tako da, ne vidimo ni zbog čega je ovaj zakon došao po hitnom postupku. U našem Poslovniku piše da se po hitnom postupku donose oni zakoni čije bi ne usvajanje dovelo do posledica, štetnih posledica za život, funkcionisanje, bezbednosti, itd.
Vreme.
Mi ovde usvajamo zakon koji će početi da se primenjuje od 2017. godine. Podzakonska akta neke 2018. godine, tako da neće ispraviti ništa, napraviće novu štetu, a nepravda će biti još veća.
Po Poslovniku, narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 106. koji govori o tome da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda. Iz Predloga zakona je sasvim jasno na šta se zakon odnosi. Zakon se odnosi na sistem plata u javnom sektoru. Pod javnim sektorom se podrazumeva opšta država, ne podrazumevaju se javna preduzeća. I vi gospodine predsedavajući treba da povedete računa o tome da se ova sednica ne pretvori u čitanje žute štampe, pod kontrolom žute stranke. Ako govorimo o javnim preduzećima, pa ta žuta stranka je ta javna preduzeća od 2000. godine sistematski opljačkala, i EPS, i „Srbijagas“, i „Železnice Srbije“ i sva javna preduzeća. (Marko Đurišić, s mesta: Jesi li shvatio šta je hteo dva minuta da priča?) Upadali sa automatskim puškama, sa crnim fantomkama… (Marko Đurišić, s mesta:To je isto povreda Poslovnika?)
Gospodine Martinoviću…
… i oni su poslednji koji o tome treba da pričaju. Što se tiče letovanja, pa Bojan Pajtić je letovao na Brijonima…
Gospodine Martinoviću…
Danima, srpska javnost…
Gospodine Đurišiću, ja ne mogu da čujem gospodina Martinovića, kada vi dobacujete stalno. (Marko Đurišić, s mesta: I nećeš da ga čuješ, ne smeš da ga čuješ. Prekini ga ako smeš.)
Danima srpska javnost, gospodine Bečiću, pa pustite malo su nervozni, nostalgija sa tim vremenima je očigledna… (Marko Đurišić, s mesta: E kukavice jedna.)
Gospodine… Izvinjavam se, gospodine Martinoviću, gospodin Đurišić dobacuje „kukavice“ ili tako nešto. (Marko Đurišić, s mesta: Ma, kukavice, kukavice.)
Meni to ne smeta uopšte.
Molim vas gospodine Martinoviću, smatram da treba da završite izlaganje po povredi Poslovnika. Molim vas završite sada sa ovom rečenicom.
Dakle, nemojte da dozvolite da se ovo zasedanje pretvori u nešto što nije tačka dnevnog reda i nemojte da dozvolite da oni koji su Srbiju upropastili i koji za 12 godina svoje vlasti nisu uspeli da donesu ovakav jedan zakon, sada nama drže lekcije o tome šta zakonom treba da regulišu. Što vi niste doneli ovaj zakon? Što ste doveli javna preduzeća u situaciju da su gubitaši…
Hvala, povreda Poslovnika.
… da su ljudi ostali bez posla, da se dešavaju zloupotrebe…
Poslaniče, nemojte ulaziti u replike. Hvala. (Aleksandar Martinović: Dakle, zakon se ne odnosi na ono o čemu su poslanici DS pričali.) Da li želite da se izjasnimo o povredi Poslovnika? (Aleksandar Martinović: Ne.) Reč ima ministar, da odgovori.
Prvo bih, zaista, da se zahvalim poslanici Jerkov, jer je njena diskusija bila upravo to za šta sam ja apelovala u mojoj prethodnoj diskusiji. Znači, da odgovorim na to zašto je ovaj zakon koji se primenjuje tek od 2017. godine ipak bilo potrebno doneti sada, upravo zbog onog posla koji sam objašnjavala da se već radi, on je u toku. Nije moguće ozbiljnije napredovati ka formulisanju i radu na finijim kriterijumima za izradu posebnih zakona bez ovog sada zakona i nekih od odredaba koje on donosi. Pod jedan, obavezuje nas sve na to da zaista radimo nove zakone koji su potrebni, ovi posebni. To je obaveza pomoću koje ćemo ozbiljno napredovati i ka evropskim integracijama i za šta su nam, kao što sam već ranije spomenula, obezbeđena sredstva i od EU i od Svetske banke. Ti rokovi teku. Posao koji mora da se uradi do 2017. godine ne može da čeka 25. decembar npr. 2016. godine, pa onda da se odradi. Naprotiv, nama je potreban ovaj zakon sada da bismo taj posao nastavili da radimo i završili kako treba. Ukoliko obratite pažnju, katalaozi moraju da budu urađeni šest meseci po usvajanju zakona. Nama je zapravo potrebno ujednačavanje koeficijenata koje ovaj zakon donosi da bismo bili u stanju da uz kataloge radimo i na finijem razlikovanju svih radnih mesta kako bi te kataloge mogli do kraja da dovršimo. Postoji jedan veliki posao u pozadini ovog zakona koji se radi, a koji se ne vidi nužno njegovim čitanjem. Prosto, neophodno je bilo završiti taj zakon sada, da bismo ispunili sve ove obaveze i uslove u odnosu i na međunarodnu zajednicu. To je kada je reč o vremenu. Kada je reč o tome da ona šuma zakona i propisa koje će ovaj zakon da zameni neće da bude zamenjena jednim zakonom nego ovim zakonom i posebnim zakonima, radi se o razlikama, o redovima veličina, a drugo, ovde se jasno kaže da će posebnosti koje se ostavljaju posebnim zakonima da budu identifikovane, odnosno propisane u zakonima. Problem sa transparentnošću sadašnjeg sistema je upravo u tome što mnogo toga ide u podzakonska akta. Nešto od toga čak ide i u zaključke Vlade, koji ne moraju da se objavljuju. Znači, sada neće biti samo jedan zakon, kao što sam već spomenula u svojoj diskusiji više puta. Taj jedan zakon je ova zemlja pokušala da donese više puta i nije uspela. To je zapravo verovatno sa dobrim razlogom. Jednim zakonom bi se napravila pretesna košulja za 500 hiljada vrlo različitih zaposlenih, koje pokušavamo, čije radne odnose i zaradu i nagrađivanje pokušavamo da dovedemo iz jednog vrlo nerueđenog stanja u jedno uređenije, ako ne savršeno stanje. Znači, dobro je što radimo ovaj polucentralizovani način, a on će biti neuporedivo uređeniji i transparentniji nego sadašnji sistem, iako će u njemu biti više posebnih zakona. Da li ovaj zakon onemogućava da se opet uradi nešto što je relativno netransparentno? Pa, smanjuje jako mogućnost, ali ako naredne vlade ne budu želele da zadrže uređen sistem, ja opet apelujem na poslanike i građane da im to ne dozvole. Ovaj zakon ovako osmišljen omogućava da se značajno, neuporedivo, za red veličina i više, poveća transparentnost i uređenost sistema. Apsolutno to ne samo da omogućava, već i zahteva, ali naravno, ne bi bilo prvi put da se zakon ne sprovede i po slovu i po svom duhu. To je znači jedna stvar. Kad je reč o vašoj diskusiji po pitanju pravednosti odnosa zarada, samo bih vam skrenula pažnju da u EPS-u nema spremačica, da oni autsorsuju taj posao već odavno, i molim vas sa tim poređenjima da siđemo sa mitoloških priča i da se sada opet skoncentrišemo. Ja ne želim više da diskutujem o tome zašto su ili nisu javna preduzeća obuhvaćena ovim zakonom, osim što ću vrlo jasno da se složim da je rak rana našeg društva uređivanje javnih preduzeća i ova Vlada radi na uređivanju javnih preduzeća. Jedino što ja kažem, to je da ovaj zakon nije instrument za to. Ovaj zakon je instrument za uređivanje drugih 10 hiljada direktnih i indirektnih budžetskih korisnika, a ne javnih preduzeća. E, sad, spomenuli ste, čitali ste kriterijume iz člana 15. i pomenuli ste to povezano sa problemom da li ovaj zakon omogućava poređenje kako treba, da li će omogućiti povećanje, da tako kažemo, pravednosti sistema. Da bi se dobro razumeo član 15. i uopšte da bi se razumeo zakon, mora se imati u vidu da je jedno vrednovanje osobe, a drugo je vrednovanje radnog mesta ili zvanja. Radno mesto i zvanje je ono što se relativno detaljno propisuje u ovom zakonu. I kada se govori o odgovornosti i kada se govori o kompetentnosti, nijednom se to ne odnosi na specifičnog zaposlenog. To mora da se radi kako taj zaposleni odgovara zahtevima posla, da li je ta osoba zaista onoliko kompententna koliko taj posao to traži, da li ta osoba kada komunicira ima dobre veze ili ne i komunicira u najboljoj mogućoj formi, to je posebno pitanje i ono se neposredno ne uređuje ovim zakonom. Ovaj zakon zapravo i kaže da će morati posebnim zakonima bolje da se propiše merenje učinka i tih uslova. U katalogu se opisuju uslovi koje neki opšti pojedinac mora da zadovoljava, ali ovaj zakon govori o kriterijumima kojima će se vrednovati radna mesta, odnosno zvanja. To je karakteristika tzv. mešovitog sistema, koji mi uglavnom imamo u našoj upravi ili pogotovo u državnoj upravi, odnosno među državnim službenicima, gde se ne usredsređujemo na karijeru pojedinca, već karijera pojedinca prati kretanja kroz radna mesta koja su opisana ili zvanja koji su opisani i samim tim što ste vi zavredili određeni rang, da tako kažem, radnog mesta ili zvanja, vi napredujete u karijeri. Znači, treba držati odvojenim te pojmove i onda postaje jasnije zašto su kriterijumi opisani ovako kako su opisani. Kod korektivnog koeficijenta, da objasnim, da, možda je tu najveći rizik za zloupotrebu ukoliko se oni ne budu koristili adekvatno. Međutim, zakon vrlo jasno kaže i upravo taj korektivni koeficijent i služi da se spreči nešto što ste spomenuli da ovaj zakon ne rešava. Prvo, neće sve medicinske sestre biti isto tretirane. U ovom trenutku u katalogu radnih mesta ima, ne bih da dam preciznu brojku, ali sigurno više od šest, a manje od 15 i mnogo manje nego što je trenutno u praksi opisa radnih mesta medicinskih sestara. Vrlo smo vodili računa o tome da se prepoznaju razlike između različitih radnih mesta, a da se one ne prave veštački tamo gde nije potrebno. Međutim, vi kad jednom utvrdite jedno radno mesto koje pokriva ljude koji rade u različitim institucijama na sličnom radnom mestu, na takvom radnom mestu, može se desiti da napravite nepravdu ukoliko ne ostavite mogućnost da u par situacija, pored svega što to radno mesto zahteva i pored uobičajenih uslova u kojima se radi i koji se već opisuju u tom radnom mestu, a mi npr. u ovom katalogu apsolutno pravimo razliku između radnog mesta medicinske sestre u hitnoj pomoći i u domu zdravlja, ali mogla bi postojati još neka okolnost zbog koje, recimo, taj dom zdravlja, sad to dajem kao potpuno ilustrativni primer, možda na jako udaljenoj lokaciji do koje mora da se dolazi uz specijalan napor, možda bi to moglo da bude razlog za korektivni koeficijent ili da se to rešava kroz neke nadoknade. U svakom slučaju, ostavljamo mogućnost da kada su uslovi rada toliko drugačiji od onoga što je uobičajeno i već vrednovano u opisu radnog mesta, a na onima koji budu sprovodili ovaj zakon je da to detaljno, da tako kažem, evidentiraju šta je sve uzeto u obzir kada se vrednuje radno mesto i da jasno argumentuju zašto u ovom jednom specifičnom razlogu u nekim uslovima će biti potreban korektivni koeficijent, ostavlja se mogućnost da tu ne bude nepravde. Znači, nije uopšte sporno da se objavljuju primanja. Ona ne mogu da se objavljuju tek tako za pojedince, znate već propise o zaštite podataka o ličnosti, osim kada su, naravno, javni funkcioneri u pitanju, a to je onda posebna tema. Međutim, to ćemo i raditi onog trenutka kada se uredi registar zaposlenih, i to je predviđeno zakonom o registru zaposlenih koji će da objavljuje ukupna primanja, odnosno prosečna primanja za određena radna mesta. Vrlo je važno da to bude poznato da bi se i vodilo računa o tome da razvrstavanje u platne grupe, kroz nekakve posebnosti koje će još biti svakako za svako radno mesto, ne odvede do potpuno neopravdanih razlika u primanjima, i to će biti još jedan zadatak i građana, i parlamentaraca, i budućih zaposlenih u ovoj državi, da vode računu o odnosu prosečnih primanja, a ne samo onoga što bude propisano i jasno vidljivo direktno u zakonu. Mislim da sam sa tim odgovorila i još jednom da kažem nisam se ja ljutila, ali jesam pala da tako kažem u malu vatru zato što mi je stalo do toga da što veći broj građana, što korektnije, razume šta ovaj zakon jeste, a šta nije, da bismo u budućnosti imali šansu da ovu državu stvarno dovedemo u red. Hvala vam.
Hvala. Veroljub Arsić je tražio repliku. Na čije izlaganje? (Veroljub Arsić, s mesta: Na izlaganje koleginice Jerkov.) Izvolite.
Gospođo ministre, ja mislim da ste posle jedne ovakve diskusije, koju je koleginica iz DS imala, prvo morali da održite predavanje o kancelarijskom poslovanju, jer kada budu naučili kancelarijsko poslovanje moći će da pričaju o Zakonu o zaposlenima u državnoj upravi i njihovim platama. Druga stvar, neko je ovde nazvao nekoga političkom kukavicom, pa ja postavljam jedno logično pitanje, sada su skoro pa raspisani izbori na polovini mandata i Aleksandar Vučić i SNS uopšte se ne plaše da izađu na te izbore, da li je kukavičluk da proverimo rezultate vaše vlasti i vašeg programa na izborima ili je kukavičluk, kao što to radi Bojan Pajtić, da po svaku cenu, do poslednjeg minuta, ostane na vlasti? Šta je to, nego kukavičluk? Gospođo predsednice, reč kukavičluk je nastala zbog jedne ptice koju svi zovemo kukavica, a to iz razloga što snese jaje u tuđe gnezdo i sačeka da se izlegu mladunci kod druge ptice. Tako je to nastalo. Tako i ovi iz DS ništa drugo ne rade, nego sve ono najgore što su radili dok su bili na vlasti, hoće da pripišu nama. Ništa drugo ne rade. I broj zaposlenih u javnim preduzećima i državnoj upravi ste vi napravili, dugove ste napravili, upropastili javna preduzeća i sada kažete da je to naša zasluga. Ne, nije. Prihvatamo da nosimo ono što smo loše uradili, prihvatamo da nosimo ono što smo dobro uradili. Vaše zasluge, ni dobre, ni loše, ne želimo.
Da li ovlašćeni želi da odgovori, jer bilo je govora o DS... (Nataša Vučković, s mesta: Rekao je koleginice Jerkov. Pomenuo je.) Nije nju pominjao uopšte, ali je spominjao DS. (Nataša Vučković, s mesta: Ja ću da odgovorim, ali ona je ovlašćeni predstavnik.) Vi ste ovlašćeni? Obe ste tu. Izvucite barem karticu, ispunićemo uslove.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Aleksandar Vučić je podneo ostavku pre dve godine i sada verovatno svestan da ne radi dobro posao predsednika Vlade. Ja ne znam zašto bi na svake dve godine imali izbore. Ako je nečija želja da Bojan Pajtić podnese ostavku zbog toga što se pokazalo da od 24 poslanika, koliko je SNS osvojila na pokrajinskim izborima, do 61 koliko je potrebno za formiranje Vlade, ne može baš tako lako da se dođe uobičajenim načinima na koje SNS dolazi na vlast tamo gde je izgubila na izborima, ja se plašim da nije posao predsednika Pokrajinske vlade da ispunjava takve želje SNS da bez obzira na rezultat izbora dođe na vlast. Tako država ne funkcioniše. Gospođa Udovički je tu, pa može da kaže da državna uprava ne funkcioniše tako, da politički sistem ne funkcioniše. Ako neko hoće svake dve godine da ima izbore i da zamajava na tim izborima građane, to je njegov lični izbor, to je prosto karakter vaše stranke, ali ne možete očekivati od drugih da se na takav način ponašaju. (Poslanici SNS dobacuju.) Gospođo Udovički, niste mi rekli za tabelu, na koji način ste došli, kojom metodologijom, do nje? Na ostalim opservacijama SNS se ne bih zadržavala.
Moje izvinjenje predsednici poslaničke grupe DS. Napravila sam grešku, imate pravo. Izvinjavam se. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, postoje dve stvari u politici. Jedna se zove legalitet, a druga se zove legitimitet. Koga predstavljate? Koga više Bojan Pajtić predstavlja u Vojvodini? Od 100 građana samo četiri, pet. Koliko ih predstavlja? Dva i po, koliko? Kada se neko bavi politikom ima pravo da traži proveru njegovih rezultata rada pred građanima. Što se toga bojite? Izađite. Ovde je bilo u prethodnom mandatu, rekao sam – raspisaćemo parlamentarne izbore čim Bojan Pajtić podnese ostavku, da idemo zajedno na izbore. Tada ste ćutali, niste smeli da pisnete o izborima u Vojvodini. To je kukavičluk. Izađite pred građene, neka gospodin Pajtić izađe bez telohranitelja da čuje šta mu građani misle. Kukavičluk je opljačkati hendikepiranu decu sa milion evra. To je kukavičluk, a ne raspisivanje izbora, napadanje političkih neistomišljenika, iznošenje laži, spominjanje kakav je ko račun napravio. Mene kao političara, kao poslanika interesuje rezultat organa. Spominjali ste Narodnu banku. Za četiri godine dok ste bili na vlasti evro je sa 78 skočio na 119. Evo su četiri godine, četiri dinara je skočio. Bila vam je inflacija 15%, a sada je 2%. To su rezultati rada, a diletanti se bave računčićima, keceljama, cipelicama i ostalim stvarima.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jerkov.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Znate da o legitimitetu priča neko ko je uprkos gubitku na izborima nije birao načina da dođe na vlast i ti načini su išli dotle da su pojedini odbornici, uključujući i mene lično, policiji prijavili način na koji SNS prekomponuje vlast širom Srbije, pa kada tako neko priča o legitimitetu, to je otprilike kada o obezbeđenju priča neko kome se desilo da vojno obezbeđenje predsednikovog brata se pobije sa žandarmerijom. Toliko imate moralno pravo da govorite i o legitimitetu i o obezbeđenju koje političari imaju. Srpska napredna stranka je u Novom Sadu došla na vlast sa odbornicima koje je sama prijavili policiji za kupovinu glasova. Srpska napredna stranka je došla na vlast u Beloj Crkvi sa lažnim obezbeđenjem, lažnim ugovorom i privatnom agencijom koja nije dopuštala odbornicima da uđu u zgradu Skupštine u Mladenovcu, tako što je odbornica sa policijskom pratnjom došla da povuče neopozivu ostavku koju je dan pre pozvala. Sve što imate, gospodine Arsiću, i vi lično i bilo ko od poslanika, šta god imate kao krivično delo, molim vas prijavite, nemojte da odgovarate, znate da je krivično delo ne prijavljivati krivični delo. Tako da, ili prijavite to ili nemojte o tome govoriti u Skupštini.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Već kada pričamo o provaljivanju vrata i ovde su se provaljivala u Skupštini pre 16 godina, a slična situacija je bila u Beloj Crkvi. Znate, tamo nisu došli odbornici nego neki ljudi sa ulice. I kao što u ovo zdanje ne može neko da uđe nepozvan, ne može ni u tu Skupštinu, ni u jednu Skupštinu jedinica lokalne samouprave. Pa ste pričali o sprejevima, o čemu sve niste pričali. Izašli ste u svim medijima, u svim novinama, na svim televizijama. Da li neko zna da sam ja bio napadnut fizički pred televizijskim kamerama za vreme vaše vlasti? Ne zna niko. Nijedne novine to nisu prenele, nijedna televizija to nije prenela, samo neke lokalne. Nisam cvrčao tada ovde i kukao kako je diktatura, kao što vi to radite. Nisam od toga pravio scene, sazivao konferencije koje mi pripadaju kao narodnom poslaniku ovde u holu. Nisam to radio. Ja sam se bavio politikom ne politikanstvom. U tome je razlika između nas i vas. Jednom počnite da govorite istinu, makar jednom. Verujte biće vam lakše.
Evo, sada ćemo da završimo ovu priču. Prelazimo dalje na dnevni red. Reč ima ovlašćeni Milisav Petronijević.
Poštovana predsednice, poštovana potpredsednice Vlade sa saradnicima, moje kolege narodni poslanici i narodne poslanice, ja ću u ime poslaničke grupe SPS da iznesem stav povodom Predloga zakona o sistemu plata u javnom sektoru. Imajući u vidu značaj tog zakona, detaljnije ću se na tome zadržati. Imajući u vidu značaj i drugog Zakona o opštem upravnom postupku, o njemu će moj uvaženi kolega Neđo Jovanović govoriti kasnije. Tako da, u celini vrlo precizno i vrlo jasno saopštimo stav SPS o oba zakona. Kada je u pitanju Zakon o sistemu plata u javnom sektoru, ja želim po ko zna koji put, a ja lično četvrti put u ovoj Skupštini govorim o stanju, neredu kad su u pitanju plate u javnom sektoru i evo još jednom da podsetim. Plate koje su uređene čitavim nizom zakona zbog neujednačenog pristupa u načinu određivanja plata dovode do neujednačenosti u pravima, dovode do nemogućnosti efektivne kontrole, netransparentni i što je najvažnije do jednog nepravičnog ukupnog sistema. To je sadašnje stanje plata u javnom sektoru. Osnovica za obračun plate nije jedinstvena. Ima ih preko deset, neki čak kažu i 19. Osnovice su različite zavisno od delova javnog sektora. Naravno, i koeficijenti su različiti. Tako osnovica za državne službenike iznosi 17.101 ali ima svoje koeficijente. U organima jedinica lokalnih samouprava 2.278 ali ima drugačije koeficijente. Preko 500 koeficijenata samo ima u sektoru javnih službi, a i u sektoru javnih službi postoji četiri različite osnovice, 2.462 dinara, 2.415, 2.439, 2.392, i da ne nabrajam dalje. Dakle, propisi su po pojedinim delovima sektora uvođeni i menjani parcijalno i nekoordinirano, neujednačeno i nepravično. Zato danas imamo 70 različitih osnova za naknadu, imamo deset različitih osnovica, rekao sam, neki kažu 19. Imamo preko 900 koeficijenata itd, itd. Sve to naravno za posledicu ima neujednačenost i nepravednost u sistemu plata u javnom sektoru. Tako i jeste došlo dotle da poslove iste složenosti ili čak istovetni poslovi potpuno u različitim delovima javnog sektora, različito budu plaćeni. Dakle, u jednoj rečenici sam možda mogao reći, jednostavno rečeno – sistem plata u javnom sektoru je potpuno neuređen, potpuno neujednačen i potpuno nepravedan. E, sad, sada se postavlja pitanje – šta sada sa time da radimo? Ja upravo iz tih razloga, imajući u vidu da već mnogo godina je ovaj sistem ovakav razoren, samo podsećam da Zakon o platama u državnim organima i javnim službama koji funkcioniše preko 15 godina, koji je pokušao to na jedinstven način da reguliše, nije uspeo. Vremenom su od njega pobegli svi. Jednostavno su utvrđivanje različite osnovice ili različiti koeficijenti i došli smo do ovakve jedne šume neuređenosti, neujednačenosti, nepravednosti. Želim upravo iz razloga što je moja partija i ja lično se dugo zalagali da se uvede red u ovoj oblasti, da se uvede ovaj sistem plata, upravo imajući u vidu da je Vlada izašla sa ovim Predlogom zakona o sistemu plata u javnom sektoru, želim da odam priznanje i podršku Vladi što se uhvatila u koštac sa ovim ogromnim problemom i stavila da tako kažem, pred sebe taj zadatak da ga reši. Želim da odam priznanje i za to što ova Vlada ima vrlo jasan program reformi, čvrsto ih brani i odlično ih sprovodi. Deo tih reformi je i reforma javnog sektora, a deo pak toga je reforma plata u javnom sektoru. Iz tih razloga, želim da podržim snažno Vladu što je izašla sa ovakvim predlogom zakona. Naravno, sve sa trajnim ciljem kojem Vlada teži, a to je da bude uređena, ekonomski jaka, ali i socijalno pravedna. Želim da odam priznanje zbog rešavanja dugogodišnjeg problema neujednačenosti, nepravičnosti sistema zarada u javnom sektoru. Kao pripadnik SPS želim posebno da odam priznanje zbog načina dolaženja do rešenja kroz socijalni dijalog jer bez dijaloga socijalnog partnera. Bez društvenog dogovora reforme se ne mogu uspešno sprovesti pogotovo ne u javnom sektoru, ako ne budemo uspeli da reformišemo javni sektor, dovešćemo u pitanje i sve ove druge reforme. To pokazuje i naravno način na koji se došlo do ovog zakona kroz socijalni dijalog, kroz dijalog sa socijalnim partnerima, usaglašene su sve sporne stavke u zakonu i Vlada je pokazala da joj cilj nijepredlaganje ovog zakona, nametanje rešenja već da ih zajedno sa socijalnim partnerima, sa drugim učesnicima i predstavnicima u javnosti traži i u tome je kvalitet i vrednost ovog zakona. želim da kažem da bilo koji zakon koji dođe u ovu Skupštinu ako je rezultat dogovora u okviru socijalnog dijaloga, mi ćemo uvek podržati. Želim da kažem da ova Vlada treba da nastavi na taj način, kroz socijalni dijalog, da dolazi do svih rešenja narednih koja bude nudila u ovoj Skupštini, jer svi smo svesni da su ekonomske reforme u koje smo ušli nužne. Nužne su i socijalne reforme, ali nijedna ni druga ne mogu biti sprovedene i ne mogu biti uspešne ako nisu socijalno pravedne. Dakle, mora da bude i ekonomski održivo, ali i socijalno izdrživo. Prosto želim da pružim podršku Vladi da nastavi, tj. kada se radi o ovom pitanju, da se dolazi do rešenja kroz socijalni dijalog. Šta je rezultat toga? Dileme su razjašnjenje, a nijedno pravo u ovom zakonu nije umanjeno. Vlada je vodila računa da sva rešenja koja budu, budu istovremeno usklađena i sa Zakonom o radu, kao osnovnom zakonu, sistemskom zakonu i upravo je uspela u tome. Dakle, nijedno pravo nije umanjeno, zarade nisu umanjene i jednostavno niko nije ugrožen, niko nije izgubio. Naprotiv, dobili su u ovom sektoru neka prava koja do sada nisu ni imali. Recimo, regres i topli obrok nisu do sada imali odvojeno od plata, od koeficijenta, već 15 godina. Dakle, iz tog razloga i zbog razloga uvođenja reda u ovoj oblasti, moja puna podrška i očekujem da će se nastaviti tako i ubuduće. Kada je u pitanju novi zakon, želim samo kratko da kažem da novi zakon uspostavlja jedinstven sistem plata i promoviše socijalno pravedniji model plata zaposlenih u javnom sektoru. Zakon, treba reći i to, ne izaziva nikakve povećane troškove, ni za privredu, ni za građane. Naprotiv, uspostaviće se efikasnija kontrola. Mislim da će posebni efekti biti ovog zakona kod u ovom trenutku najmanje plaćenih delova javnog sektora, a to je socijalna zaštita, obrazovanje, kultura, zdravstvo. Naravno, ne odjednom, ali je vremenom cilj kome se teži, do koga se želi doći. Zakonom se uspostavlja i jedinstven sistem plata svih zaposlenih u javnom sektoru, postavljanjem opštih načela i principa za utvrđivanje visine plata na jedinstven način. Znate, čuli smo dosta ovde i razgovora i polemike, ovaj zakon ne rešava u celini problem, ali bez ovog zakona se ne može rešiti problem plata u javnom sektoru. On utvrđuje osnovna načela i principe, na osnovu čega će se daljim radom i u vremenu koje je pred nama učiniti da dođe do onoga što se želi, a to je da se za isti rad dobija ista plata, ili približno isti rad – približno ista plata. To je krajnji cilj, to je pravedno i tome se teži u okviru ovog zakona. Kratko samo da kažem kako se u stvari dolazi do osnovne plate po ovom zakonu. Tako što se množi osnovica i koeficijent. E sad, šta je suštinska promena u ovom zakonu? Što je osnovica jedinstvena za sve zaposlene i utvrđuje se za svaku budžetsku godinu Zakonom o budžetu Republike Srbije, naglašavam, uz prethodno pribavljeno mišljenje Socijalno ekonomskog saveta Republike Srbije. Puna podrška, jer nemamo više deset ili devetnaest osnovica, ne znam već koji je broj od toga tačan, već imamo jednu jedinstvenu. Puna podrška i zbog načina na koji se dolazi do ovako jedinstvene osnovice. Kada je u pitanju koeficijent, u jednoj rečenici, koeficijent je taj koji izražava u stvari vrednost svih zahteva za obavljanje poslova radnog mesta. Ovaj zakon je vrlo precizno, da tako kažem, imajući u vidu da su to osnove, uspostavio raspone, uspostavio platne grupe, platne razrede. Raspona platnih grupa ima 13, a platnih razreda, koliko sam video, čini mi se do devet u okviru iste platne grupe. Uspostavio je kriterijume za vrednovanje poslova i opšte opise platnih grupa, na osnovu kojih će se vršiti razvrstavanje radnih mesta, zvanja i položaja u platnoj grupi, a onda i vremenom, kada neko postiže bolje rezultate ima i mogućnost da se kreće na istom radnom mestu, ali horizontalno prema višim platnim razredima, što mislim da je jako dobro osmišljeno. Naravno, ima 13 platnih grupa, rekao sam već, i do devet platnih razreda. Takođe, treba naglasiti da zakon daje mogućnost i samostalnost i fleksibilnost u onim slučajevima gde je to nužno da može da se prepozna specifičnost tog sistema i da se kroz korektivni koeficijent, da tako kažem, može uspostaviti pravedniji i pravilniji raspored zaposlenih u javnom sektoru. Šta je ono što je najbitnije u ovome? Najbitnije je to da u stvari utvrđivanjem jedinstvene osnovice, utvrđivanjem raspona platnih grupa i platnih razreda, novim jednim elementom, a to je uspostavljanje kataloga radnih mesta, što je veoma važna stvar i ogroman posao je uspostavljanje kataloga da bi se mogla pratiti sva ta radna mesta, uspostavljanjem kriterijuma za vrednovanje opštih opisa platnih grupa dolazimo do transparentnijeg, uporedivijeg, kad već mora da se poredi, kao i kontrolisanijeg sistema plata. To je u stvari jedan od veoma bitnih ciljeva ovog zakona. Opet ponavljam, omogućava se da se na pravičniji način vrednuju radna mesta u celom sektoru, odnosno da se omogući pravičnije sprovođenje principa – jednaka osnovna plata za rad jednake vrednosti. Samo još kratko da napomenem, naravno, ovo je samo osnova, utvrđuje osnovna načela i principe. Posebnim zakonima u oblasti prosvete, zdravstva, kulture, socijalne zaštite, državne uprave itd, donošenjem tih zakona postići će se u stvari zaokruženi sistem plata u celini. Kada je u pitanju Zakon o sistemu plata, treba napomenuti još nešto oko čega je bilo dosta polemike u javnosti, a to su naknade plate, dodaci na platu i naknada troškova i drugih primanja. Ja želim u jednoj rečenici da kažem da naknade plata, naknade troškova su potpuno istovetne sa Zakonom o radu. U nekim situacijama su čak i povoljnije. Kad kažem istovetne, mislim da je to veoma važno pitanje, jer jedan od ciljeva Zakona o sistemu plata u javnom sektoru je izjednačavanje plata u javnom sektoru. Na ovaj način, kada se ima u vidu da su sve naknade i plata i troškova potpuno u sladu sa Zakonom o radu, mi u stvari vršimo i ujednačavanje po osnovu prava iz radnog odnosa sa svim zaposlenim, a ne samo u okviru javnog sektora. Kada sam malopre rekao da ima naknada plata i troškova koje su čak u povoljnijoj poziciji nego što je po Zakonu o radu, evo, samo još jedan detalj. Recimo, povoljnije je kada je u pitanju minuli rad, Zakon o radu je kod poslednjeg poslodavca, dok ovde u upravi, bilo gde. Šta je još povoljnije? Pripravnost. Zakonom o radu, pripravnost se ne plaća, a ako se pozove na rad plaća mu se kao redovan rad. Po ovom zakonu, pripravnost se plaća 10%, a ako se pozove na rad, obračunava mu se kao prekovremeni rad. To je dakle povoljnije, nego što je po Zakonu o radu. Šta još želim da kažem? Ovde je nešto što je u ovom zakonu predviđeno, a što do sada nije bilo, a to je dodatak za ishranu i regres. Nije do sada ta mogućnost bila van koeficijenta u okviru čega je to bilo i to već 15 godina. Dakle, to je ono što je povoljnije u odnosu na ranije. Na kraju sve druge naknade za vreme odsustva sa rada, bolovanja itd, odmora, potpuno istovetne sa Zakonom o radu i naravno za osnovu imaju obračun naknade koji se odnosi na prosečnu zaradu zaposlenih. Završiću sa onim sa čim sam započeo. Jedna ogromna neuređenost u ovoj oblasti, jedan nered, ja nisam, napominjao sam mnogo puta u raspravi, nije logično u jednoj državi da pomoćnik ministra ima veću ima platu od ministra, da šef kabineta ima veću platu od predsednika Skupštine, da predsednik Republike ili premijer ima pet stotu, možda po rangu platu, u odnosu na sve, samostalne, nezavisne, bilo kakve druge organe itd. Dobro je da se ova Vlada uhvatila u koštac sa tim, izašla sa ovim Predlogom zakona koji je sad u stvari obaveza za sve one vlade narodne, ja se nadam da će posle izbora biti ista da sprovedu ovo u delo. Podržaćemo Predlog zakona.
Zahvaljujem se. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe NS, narodna poslanica Dubravka Filipovski. Izvolite, gospođo Filipovski.
Zahvaljujem. Uvažena gospođo Udovički, kolege i koleginice narodni poslanici nesporno je da su nam ova dva sistemska zakona bila potrebna i neophodna, da je Evropska komisija dala pozitivno mišljenje na oba zakona i da se njime reguliše transparentnost i jasna pravila u javnom sektoru u oblasti plata. Zbog građana Srbije, mislim da je veoma važno još jednom istaći razloge zbog kojih se ovaj zakon danas donosi, odnosno o kojem danas raspravljamo, a vi ste gospođo Udovički u svom uvodnom izlaganju to i istakli, a to je nesistematizovanost i neujednačenost postojećeg sistema zarada. Samo jedan argument je po mom mišljenju veoma važan za donošenje ovog zakona, a to je da plate zaposlenih u različitim delovima javnog sektora su uređene nizom različitih propisa. Znači, zar treba da dozvolimo da ih dalje preko 20 zakona i podzakonskih akata regulišu nivoe plata u 11.000 budžetskih korisnika. Preko 900 koeficijenata smo imali i 12 osnovica za određivanje plata, preko 2.200 radnih mesta, 70 različitih osnova za naknadu, a propisi su u pojedinim delovima sistema uvođeni i menjani parcijalno i nekoordinirarno. Meni je potpuno jasno koliko je bilo teško i vama i vašim saradnicima u Ministarstvu samo dovesti za sto 500.000 radnika, saslušati ih i sve njihove zahteve upakovati u Predlog ovog zakona. I sama sam učestvovala u javnim raspravama koje ste vi zajedno sa predstavnicima Ministarstva vodili. Bila sam u novembru prošle godine u KBC Bežanijska kosa na poziv sindikata medicinskih sestara i tehničara i bila sam u prilici da vidim kako se taj dijalog vodi i koliko predstavnici Ministarstva sa pažnjom slušaju sve argumente sindikata, predstavnika socijalnog sektora i koliko predstavnici Ministarstva se zaista trude da obrazlože sve njihove zahteve da objasne, ako ne mogu ti njihovi predlozi da uđu u zakon, što je meni bilo dovoljno da shvatim nameru vas i vaših saradnika da vam je zaista stalo da se donese jedan dobar zakona i da on bude primenljiv u praksi. Osnovni ciljevi ovog zakona su uređenje sistema plata na jedinstvenim principima. Dakle, smanjenje ili otklanjanje nejednakosti u platama i postizanje pravičnosti, upravljivost troškova budžeta, uspostavljanje organizacije rada u upravljanjeljudskim resursima u skladu sa uslugama koje javni sektor pruža. Ono što je posebno važno i što mislim da će u praksi, Predlog zakona o sistemu plata u javnom sektoru omogućiti, modernu i efikasnu i jeftinu pre svega upravu, koja će na jedan pravi način u svakom smislu reči biti servis građana. Sadržina Predloga zakona pre svega definiše i obuhvata zaposlene koji podležu uređivanju plata u zajedničkom sistemu, uvođenje kataloga radnih mesta, definisanje zajedničkih i istih osnova za dodatke na platu, naknade platama, uvažavanje specifičnih i pojedinih delova javnog sektora kroz davanje osnova za dodatke i druge troškove i primanja koja će biti definisana u drugim zakonima. Mislim da je veoma važno, a vi kao radnici i zaposleni u Ministarstvu državne uprave, donošenje na vreme podzakonskih akata i verujem da ćemo i to zakonskom roku imati. Mi kao narodni poslanici nismo u prilici date podzakonske akte vidimo na osnovu našeg Pravilnika rada, ali smo u prilici da pratimo primenu ovog zakona i da zajedno sa vama u koliko bude bilo potrebe ukazujemo na moguće teškoće u primeni ovog zakona koji će sigurno u početku biti. Želim na kraju svog izlaganja da vam kažem da će poslanička grupa NS u danu za glasanje podržati oba predloga zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se gospođo Filipovski. Reč ima ovlašćeni predstavnik SNS, narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, bilo je neophodno doneti ovaj zakon. Bilo je neophodno doneti, a to je zato što je Srbija imala niz zakonodavnih procesa tako da su pojedini zakoni jednostavno izgubili svoju efikasnost i primenu, mogućnosti kvalitetne primene zato što ih je jednostavno vreme pregazilo. Kada je u pitanju ovaj Zakon o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru, mislim da je bio i poslednji čas da se ovako nešto donese. Konačno, imamo jednu materiju potpuno definisanu zakonom. I zakonom koji nije brzopleto donet, kako to neki hoće da kažu, već je posle jedne ozbiljne rasprave sa predstavnicima i sindikata i zaposlenima u organima državne uprave, to baš razloga što bi brzopleto donošenje jednog ovakvog zakona blokiralo čitavu upravu, sve državne organe i sve druge institucije koje se oslanjaju na jedan ovakavzakon. Bilo ga je potrebno doneti iz drugih razloga. Jedan od tih razloga jeste jedno jako loše iskustvo koje smo imali u prethodnim postupcima koji su regulisali ovu materiju. Gospođa ministar verovatno ne zna da je i ranije bilo pokušaja da se ovo reši, ali ne ovako dobro. Čak šta više, najveći problem je bio što oni koji su učestvovali u pisanju zakona gledali su gde se njihovo mesto nalazi u zakonu. Pa, su gledali za sebe da obezbede najbolje pozicije i to se odrazilo na višak zaposlenih u organima državne uprave. Zato što su uveli jedno pravilo da neko može biti nameštenik, može biti rukovodilac, ali mora da ispuni uslov o broju zaposlenih koji su pod neposrednim njegovim nadzorom. Znači, ako je rukovodilac, ima određeno zvanje, imaće 30% ili 40% manju platu ako vrši nadzor nad dva svoja zaposlena, nego da vrši nadzor nad pet ili više. E, tako su ovi vladali. Pa su onda, da bi njihov politički podoban nameštenik imao 30% ili 40% veću platu, zapošljavali nove ljude kojima bi on rukovodio i ostvario to pravo. I, onda smo došli do toga da smo imali državnu upravu koja je neefikasna, koja nije imala pravedan sistem ocenjivanja i koja je jednostavno radila po nekoj stihiji kad, kako i kome padne na pamet. Odlično se sećam tih zakonskih rešenja. U ovom zakonu ne mogu da se nalaze javna preduzeća zato što, ipak mislim i kao predsednik Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava, u pitanju su različiti izvori finansiranja zarade. Državna uprava, prosveta, zdravstvo, finansiraju se iz budžetskih prihoda. Da li su oni iz fondova, da li su direktno iz budžeta, da li su iz republičkog budžeta, budžeta jedinice lokalne samouprave ili budžeta autonomne pokrajine su iz budžeta. Zato što svi ovi organi koje sam sada naveo imaju svoje sopstvene prihode, koje smo im mi ovde u Narodnoj skupštini dali zakonom, i imaju poverene prihode, koje smo mi takođe odredili zakonom. Svi se oni, u suštini, finansiraju iz konsolidovanog budžeta Republike Srbije. Hteli to neki da priznaju, ili ne, ali tako jeste. Javna preduzeća obavljaju poslove od javnog interesa, ali pošto smo počeli postupak još davne 2000. godine, 2001, sa reformama, mnoga od naših javnih preduzeća već imaju konkurenciju na tržištu, a opterećena su već zakonskom regulativom, kao što je Zakon o javnim nabavkama, pa je njihov proces donošenja odluka i učešća na tržištu daleko otežan, nego kada je u pitanju privatni kapital, mada i oni sprovode neki svojevrstan postupak javnih nabavki, ali nema niko prave žalbe na njihov postupak. Treba ti ljudi koji vode javna preduzeća da budu motivisani, da ostvare taj javni interes i sačuvaju javno preduzeće. Nećemo da se lažemo da u prošlosti nije bilo nepravilnosti u radu i da su mnogi u javnim preduzećima živeli na novcu koji nisu obezbedili. Neko reče sada, dali smo garancije „Srbijagasu“, a to nije tačno. Preuzeli smo dug od „Srbijagasa“ koji su napravili ti koji nas sada kritikuju. Dali smo garancije između 2008. i 2012. godine „Srbijagasu“, a sada smo te garancije pretvorili u javni dug na osnovu Zakona o davanju garancije koji je ova Skupština sa većinom koju je predvodila DS, dala. Što se sada čudite? Tako je bilo, tako i za „Er Srbiju“, za „JAT“, davali smo ovde garancije da će te obaveze da budu izmirene. Tako ste vodili preduzeće da nisu mogle da budu izmirene, a sada se izmiruju iz budžeta i to je državni dug čim date garanciju. Jednom to naučite. Nećemo da pričamo i da iznosimo paušalne ocene. Kada neko kritikuje rad u javnim preduzećima, pogotovo kada spominje EPS, ja bih voleo… (Marko Đurišić, s mesta: Tema, može malo tema?) … sa temom o javnim preduzećima, pa bih voleo da kolega koji dobacuje jednom siđe u bilo koji rudnik ili bilo koji površinski kop leti ili zimi, svejedno, pa da vidi da li bi mu neko radio za 22.000 ili 25.000 dinara…
Gospodine Arsiću, molim vas, nastavite izlaganje, navikli smo da gospodin Đurišić dobacuje, ne obraćajte pažnju. (Marko Đurišić, s mesta: Njemu ne smeš da kažeš – tema, kukavice.)
To je razlika između onoga ko sedi u kancelariji i onoga ko radi i stvara novu vrednost u državi. Svakako da u nekoj budućnosti očekujem da se i ovaj problem konačno reši i da na tu priču stavimo tačku. Neko smatra da sva naša javna preduzeća treba prodati, a ja lično ne, mislim da to nije pametno, zato što su neka jako bitna za funkcionisanje čitavog ekonomskog sistema Republike Srbije. Ne treba da se podlegne interesima velikih multinacionalnih kompanija po tom pitanju. Predlog zakona o opštem upravnom postupku, pošto ću sada samo deset minuta da iskoristim, drago mi je što su sve one odredbe zakona, starog zakona koje su se dokazale i pokazale, u vremenu, jer taj zakon je dugo trajao i sačuvan i drago mi je što sa ovim zakonom usklađujemo svu onu zakonsku regulativu koju smo pravili proteklih par godina i omogućavamo državnoj upravi da konačno brže i efikasnije radi, pošto smo joj stvorili sve moguće zakonske pretpostavke. Sa tim se slaže čak i Zaštitnik građana, gospodin Janković i kada sam to pročitao morao sam da vidim da li će nešto da mi padne na glavu, ali nije ništa. Imao je samo jednu primedbu da ne treba da odlučuje pojedinac, a ja smatram da treba da odlučuje pojedinac, jer ministar dobija akt koji treba da potpiše, a koji mu spreme saradnici. Sam često nije dovoljno stručan i sposoban da proveri ispravnost takvog jednog akta koji potpisuje, a on snosi odgovornost ukoliko potpiše nešto protivzakonito. Ovde u ovom slučaju predviđeno je ovim zakonom, radiće pojedinac koji zbog pretpostavke da ne bi ni bio na tom mestu, da nije sposoban i stručan, da baš takva akta propisuje i potpisuje. Naravno, za sve ono što radi, moraće da odgovara, ukoliko dođe do ozbiljnih propusta. Toliko u ovom svom prvom delu. Hteo bih gospodi koja dobacuju i koji su čak rekli da je ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije, pa sada neko dobija status grada ko je predsedniku Vlade mio. Požarevac je dobio status grada, ali ne zahvaljujući DS, već stručnim ljudima koji su pisali zakon o teritorijalnoj podeli između gradova i opština. Politički deo radne grupe koja je pisala, nije htela Požarevcu da da status grada. Znate zašto? Ne zato što je prvi sud državni osnovan u Požarevcu, ne zato što je prva vojna jedinica osnovana u Požarevcu, ne zato što je prva vazduhoplovna škola osnovana u Požarevcu, nisu hteli da mu daju status grada, zato što je tamo rođen Slobodan Milošević. Toliko o tome. Ipak je onaj stručan deo, doduše malo pod prisilom, naterao politički da bude i Požarevac grad i dobije taj status, tako da o tome da neko dobija status grada, kome je srce milo oko premijera, nije istina i vi ste to dokazali u ranijem periodu. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Arsiću. Pošto nema više prijavljenih po ovom članu Poslovnika, prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč u zajedničkom načelnom pretresu. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Hvala predsedavajući. Uvažena ministarko sa saradnicima, uvažene kolege poslanici, poštovani građani Srbije, kao što je već istakao ovlašćeni predstavnik PG SPS, uvaženi kolega Milisav Petronijević, PG Socijalističke partije Srbije će nesumnjivo u Danu za glasanje podržati sva tri zakonska akta o kojima danas raspravljamo, imajući u vidu da je ovlašćeni predstavnik izneo i činjenično i pravu pravnu argumentaciju za podršku zakona o platama u javnom sektoru. Ja se neću doticati tog zakona, tako da će fokus moje diskusije biti usmeren na Zakon o opštem upravnom postupku, kao što smo već i u raspravi, koju smo započeli na resornom odboru, odnosno Odboru za zakonodavstvo i ustavna pitanja, gde smo pokrenuli određene teme koje mogu da zavrede pažnju i na koja u svakom slučaju i građani Republike Srbije očekuju adekvatne odgovore. Naravno da je ovaj zakon koji ste predložili, uvažena ministarko, jedan dobar zakon. Ne možemo da kažemo ni da je prethodni Zakon o opštem upravnom postupku bio loš, naprotiv. Sadržao je dosta dobrih procesno-pravnih instituta i s obzirom da se radi o zakonu procesno-pravnog karaktera, možemo reći da ovaj zakon sadrži i sada rešenja koja u svakom slučaju kvalitativno čine jedan pomak u odnosu na prethodno važeći i dalje važeći, dok ovaj ne usvojimo, Zakon o opštem upravnom postupku. Ono što je jako dobro, dobro je što su uvedeni neki novi procesno-pravni instituti, koji će nesumnjivo ovaj Zakon o opštem upravnom postupku učiniti efikasnijim, a samim tim praktično povoljnijim za građane. Zašto? Zbog toga što su građani Srbije, uglavnom suočavajući se sa odredbama Zakona o opštem upravnom postupku, nailazili na određene probleme, pa i negodovanja u pogledu efikasnosti u postupanju organa, govorim o upravnim organima, prevashodno državnim organima. Zatim, dugom vremenskom periodu u kome je trajao i postupak i donošenje odluka, da ne pominjem o tome kako su izdavane građevinske dozvole, gde je takođe primenjivan upravni postupak, kako se postupalo u nekim postupcima koji se vezuju upravo za strateško planiranje i naravno postupci koji su u tom pravcu strankama, na neki način se učinili kao postupci koji nepotrebno dugo traju. Ono što u svakom slučaju za ovaj Zakon o opštem upravnom postupku možemo reći, kako sam već i napomenuo, da pored jako dobrih procesno-pravnih rešenja, postoje neka rešenja, uvažena ministarko, koja bi mogla, eventualno, uz vašu podršku, naravno i razumevanje za ono što ću istaći u ime poslaničke grupe SPS, da učinimo po kvalitetu još boljim ovaj zakon. Pre svega, kada govorimo o članovima 9, 17, 18, 25, to je sam početak Zakona o opštem upravnom postupku, nailazimo na rešenja koja su u principu dobra. Međutim, kada govorimo o načelu delotvornosti i ekonomičnosti postupka, uvažena ministarko, tu mi se čini da nedostaje sankcija za nepostupanje upravnog organa, upravo u skladu sa ovim načelom. Naime, ako državni organ ne postupa efikasno, ukoliko državni organ koji je istovremeno i upravni organ u rokovima koji treba da budu što kraći, ne donosi odluke, ne preduzima određene procesne radnje, onda bi bilo logično da se za to propiše i adekvatna sankcija. Da li u ovom slučaju zakon sadrži takve odredbe? Ja mislim da ne. Čitanjem, pažljivim čitanjem ovog zakona nisam našao da ovlašćeno lice u ime upravnog organa, ukoliko ne postupa u rokovima, ne postupa efikasno, ažurno, može da pretrpi određenu posledicu. Naravno da se protiv takvog lica može pokrenuti disciplinski postupak, ali ja bih ukazao vama na rešenje koje je sadržano u odredbama Zakona o parničnom postupku i ukazao bih vam na još jedno rešenje koje sadrži Zakon o povredi prava na suđenje u razumnom roku, koji je upravo ova Skupština donela. Analogno tim procesnim rešenjima, uvažena ministarko, mogla su ista procesna rešenja da budu sadržana i u odredbama ovog zakona, kako bi se isti učinio što efikasnijim. Drugo, u članu 17. je rečeno da početak upravnog postupka jeste termin kada je stranka obaveštena o preduzimanju odgovarajućeg upravnog akta. Mi pravnici i te kako dobro znamo da obaveštenje predstavlja jedan dosta širok pojam. Obaveštenje može biti i obaveštenje na oglasnoj tabli. Obaveštenje može da bude i u elektronskoj formi. Obaveštenje može da bude i u sredstvima informisanja, ali ono što je u drugim procesnim zakonima definisano, kao što je Zakon o parničnom postupku, kao što je Zakon o krivičnom postupku, vanparničnom postupku, nije pitanje obaveštenja, nego dostavljanja upravnog akta stranci, a od tog trenutka, od tog dostavljanja započinje upravni postupak. Dobro je što ste u zakon uveli tzv. garantni akt na osnovu koga se upravni organ obavezuje da će na zahtev stranke doneti i konačan akt ili preduzeti odgovarajuću upravnu radnju i to je dobro rešenje i mi u poslaničkoj grupi SPS isto podržavamo, jer je u interesu građana, jer je u interesu efikasnosti postupka, samim tim u interesu stranke koja u tom postupku učestvuje. U članu 25. rečeno je da stranci mora biti dato pravo na raskid ugovora, izvinjavam se, dato je organu pravo na raskid ugovora, ali ne i stranci i o tome smo razgovarali na Odboru za zakonodavstvo i ustavna pitanja. Uvažena ministarko, ovde postoji jedan problem. Ako se pravi ugovor između organa i stranke, to je dobro rešenje, jer se tim ugovorom i stranka i organ obavezuju na određene radnje. Organ da efikasno postupa s jedne strane, stranka sa druge strane da preduzima radnje koje se tim ugovorom propisuju, odnosno koje se stavljaju na teret stranci. To je odlično rešenje, ali posle toga već u članu 25. ste predvideli da pravo na raskid tog ugovora ima samo državni organ ili upravni organ. Nema stranka, stranka ima samo pravo na prigovor. Vi ste pokušali da objasnite resornom odboru da je upravo to rešenje da stranka prigovori i da će zaštititi svoj interes. Postavlja se drugo pitanje. Načelno, svaki ugovor podrazumeva poštovanje ugovornih strana koje moraju da budu potpuno ravnopravne, potpuno jednake. Tako je sadržano u Zakonu o obligacionim odnosima, tako je sadržano u građanskim zakonicima. Na kraju krajeva, postoji i u Ustavu u članu 21. – načelo zabrane diskriminacije. Ovde dolazimo u situaciju da je organ uprave na neki način privilegovan u odnosu na stranku. On će da jednostrano raskine ugovor, stranka to ne može da učini, stranka može da izjavi prigovor. Šta se dešava po prigovoru? Šta ukoliko se odbije prigovor? Ugovor ostaje na snazi. Da li prigovor uvek može da ima za posledicu raskid ugovora? To ostaje pitanje i uvažena koleginica koja je na Odboru za pravosuđe dala odgovor, može na neki način da se tumači kao pravno rešenje, ali se postavlja pitanje da li je celishodno pravno rešenje? Postavlja se pitanje da li postoje neka druga procesna rešenja koja u svakom slučaju mogu da budu više u korist stranke? Tako da, u svakom slučaju, ovo pitanje na neki način ostaje otvoreno pitanje koje po nama u poslaničkoj grupi SPS može da iziskuje pronalazak nekog adekvatnijeg ili povoljnijeg rešenja. Takođe, mislimo da bi uvažena ministarko u ovom zakonu trebalo propisati i rokove u kojima organ treba da odluči i po prigovoru i po žalbi, a ne da im ostavljamo diskreciono pravo za odlučivanje. Zašto? Pa i vi ja kao stranka u upravnom postupku očekujemo od upravnog organa efikasnost. Očekujemo brzinu, očekujemo naravno ono što podrazumeva i parametre struke i stručne reference. Da se upravni akt zasnuje na zakonu i na činjeničnoj građi, ali i očekujemo da se to reši što pre. Ovde nemamo definisane, jasno i precizno definisane rokove u kojima će se odlučiti maksimalno brzo, kako po prigovoru, tako i po žalbi. Ne svuda, ali u ovim pojedinim delovima o kojima ja govorim zaista nisam primetio da taj rok postoji. Recimo, kada se izjavljuje zbog neizvršavanja ugovornih obaveza, članu 25. Zatim, kada se izjavljuje protiv upravne radnje u članu 28, kod pružanja javnih usluga u članu 31. Takođe, trebalo bi propisati dužnost, a ne diskreciono pravo organa da ustupi predmet drugom organu ukoliko uoči da nije nadležan. Kada se to dešava? Dešava se kada vi ili ja kao građani podnesemo zahtev upravnom organu koji stvarno jeste nadležan, a on u toku postupka utvrdi da je mesno nadležan drugi organ i onda u zakonu stoji da on može da ustupi predmet drugom organu ako je to za stranku efikasnije, brže i praktičnije po njih. Mi u poslaničkoj grupi SPS postavljamo pitanje – zašto može, zašto ne mora? Odnosno, to može treba pretvoriti u dužnost, a to znači ne može, nego mora dostaviti predmet nadležnom organu koji će, svakako, upravni postupak sprovesti brže, efikasnije i naravno korisnije za stranku koja učestvuje u tom postupku. Dobro je rešenje, uvažena ministarko, da se u sukobu nadležnosti rešava u jako kratkom roku, to je u interesu stranke. Sasvim je u redu da ste definisali taj rok od 15 dana. Dobro je rešenje da se o izuzeću odlučuje u kratkom roku, to je samo 5 dana. To su neka rešenja koja su stvarno za pohvalu i mi snažno podržavamo ovakva rešenja, ovakve rokove koje ste uveli. Dobro je rešenje da se zakonom ustroji i pravni saobraćaj između organa i stranke elektronskom poštom. Zašto? Zbog toga što to čini u praktičnom smislu reči daleko bržu komunikaciju. Taj pravni saobraćaj između upravnog organa i stranke je nesumnjivo i brži i praktičniji ako ide elektronskim putem, nesumnjivo. Mi zaista takvo procesno rešenje podržavamo kao jako kvalitetno. Dobro je rešenje u zakonu koje se odnosi na dostavljanje. Naime, ovakva rešenja koja ste vi predvideli čak ne postoje ni u Zakonu o parničnom postupku, tako da se smatra da je akt uručen stranci ukoliko je proteklo 15 dana od dana kada je neuspeo pokušaj, i to poslednji neuspeo pokušaj uručenja stranci istekao. Dakle, od tog dana, narednih 15 dana kada prođe stranka se smatra obaveštenom i to je jako, jako dobro rešenje i mislim da treba da bude sadržano i u drugim procesnim zakonima, a ne samo u Zakonu o opštem upravnom postupku. Veoma dobro rešenje je da prilikom primene instituta vraćanja u pređašnje stanje, koje je dozvoljeno i stranci koja je omaškom prekoračila rok, ako nadležni organ primi podnesak u naredna tri dana, smatra se da je taj rok ispunjen, jako dobro rešenje. Zašto? Pa, ja mogu da propustim rok, običan sam građanin, nisam kao što jesam advokat i pravnik, laik sam i onda dođem u situaciju da omaškom prekoračim rok za žalbu. Sada, ukoliko u roku od tri dana tu istu žalbu podnesem i učinim samo verovatnom zbog čega opravdavam zašto tu žalbu nisam podneo na vreme, organ će usvojiti vraćanje u pređašnje stanje i dozvoliti da moja žalba uđe u pravni saobraćaj, da moja žalba bude procesuirana, odnosno da po istoj bude odlučeno i to je jako, jako dobro rešenje, verujte da ne postoji ni u jednom drugom procesnom zakonu. Dobro je rešenje u dokaznom postupku da stranka, premda je bilo ranije takođe sadržano, malo na drugačiji način, nije dužna da pribavlja dokaze, nije dužna, naročito ne one dokaze koje može da pribavi organ po službenoj dužnosti. Na taj način rasterećujemo stranku. Na taj način pomažemo stranci. I zaista, u tom pravcu stanke mogu da budu jako zadovoljne ovakvim procesnim rešenjem u Zakonu o opštem upravnom postupku. Naravno da ono što je bilo sadržano i u ranijim odredbama Zakona o opštem upravnom postupku je sadržano i sada, i tu vas pozdravljamo i podržavamo, a to je da uverenja, isprave i sve ono što inače po službenoj dužnosti organi izdaju, stranka nije dužna da dostavlja. Zašto? Jednostavno iz razloga zato što to organ po službenoj dužnosti čini i onda može da se nađe u dokaznom postupku, kao što je dokazni postupak u skladu sa odredbama Zakona o opštem upravnom postupku. Međutim, ono što mi se čini da treba da imate u vidu jeste jedna činjenica koja se nekako iz ovog zakona nameće kao potreba da se ukaže, a to je u kojoj meri ćemo izbeći korupciju ukoliko odluke i prvostepene, nekada i drugostepene, donosi samo ovlašćeno službeno lice? Kao advokat u mojoj advokatskoj praksi sam se susretao sa raznim rešenjima, ali ovakvo rešenje mi se čini da nije najbolje za stranku zato što uvek načelnik organa mora da ima i subordinaciju i hijerarhiju u odnosu na ovlašćeno službeno lice koje postupa. Jednostavno, čini mi se da na taj način može da dođe do toga da upravo to ovlašćeno službeno lice ima ili neku dodirnu tačku sa strankom, ili dodirnu tačku, uslovno rečeno, ili pežorativno rečeno, sa protivnom strankom. Ovde već nemamo tu hijerarhiju sa njegovim načelnikom. To bi moglo da se ispituje u nekom disciplinskom postupku ili nekom postupku za utvrđivanje eventualnih propusta u radu ovlašćenog službenog lica, ali u svakom slučaju, čini mi se da službeno lice koje vodi postupak ne bi trebalo istovremeno i da odlučuje u upravnom postupku, ne bi trebalo da potpisuje rešenja, ne bi trebalo da potpisuje upravni akt, upravnu odluku. To mora da učini načelnik organa, zato što je najodgovorniji, zato što mu je to funkcija. Upravo zbog toga mislimo da bi tu trebalo malo razmisliti kada ovaj zakon praktično stupi na snagu. Na samom kraju, još jednom želim da istaknem zaista iskrenu podršku jednom dobrom zakonu. Dobra procesna rešenja će omogućiti da ovaj zakon, naravno, osim u ovim delovima u kojima sam stavio određene primedbe, bude jako, jako praktičan i povoljan i kvalitetan kada su u pitanju stranke, građani Republike Srbije, koji više neće morati da trpe određene procesno-pravne nedostatke važećeg zakona i na taj način svoja prava učiniti što efikasnijim i do njih što brže doći. Ja vam se zahvaljujem. Još jednom ponavljam da ćemo u danu za glasanje glasati za predložene zakone. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Poštovane dame i gospodo, moje mišljenje je, gospođo Udovički, da postoje dve reči koje možemo da nazovemo ključnim rečima za razumevanje zakonodavnog projekta o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru. Te dve reči, da čuju narodne poslanice i narodni poslanici, su nemoć i netransparentnost Vlade, čija ste vi članica, gospođo Udovički, dakle, nemoć i netransparentnost ključne reči ovog zakonodavnog projekta. Gospođa Udovički je, to smo mi svi imali prilike ovde da čujemo, predložila, a gospodin Arsić je u ime SNS to i podržao, da odredbe zakona o sistemu plata u javnom sektoru da se ne odnose na zaposlene u javnim preduzećima, o čemu je već bilo reči, ali je nužno i ja da se zadržim ovde, kao što je to uradio i gospodin Arsić. Pa, javna preduzeća, svi smo se saglasili ovde, i ministarka je to rekla, i dame i gospoda narodne poslanice i narodni poslanici su stubovi nepravednog partokratskog sistema u našoj državi. I, sada se ovim poslednjim stavom člana 1. ovog zakonodavnog projekta, gospođo Udovički, taj partokratski stub u našoj državi učvršćuje. To je moj sud. Zakonodavnim projektima kojima se učvršćuje partokratija, poštovana gospodo, jedna loša Vlada otkriva svoju nemoć da se ključni generatori dispariteta visine plata u javnom sektoru i netransparentnog trošenja javnog novac i zapošljavanja dovedu u red. Poštovana gospodo, imamo posla sa jednom Vladom koja je nemoćna da ovde uspostavi red i koja je nemoćna da obezbedi funkcionišući princip transparentnosti kada dođe do uređenja plata u javnom sektoru, u javnim preduzećima, odnosno trošenja javnog novca, poštovane dame i gospodo. Gospodin Marinković je ovde, takođe, diskutovao i kaže – ne, ne, ne, ovo je zakonodavni projekat kojim se učvršćuju reforme…
Gospodine Pavićeviću, ja bih vas samo zamolio, pošto niste predstavnik predlagača da bi sad komentarisali i pominjali redom narodne poslanike, da se usredsredite na zakon.
Ovo je rasprava, Skupština, gospodine Bečiću. Nije ovo Centralni komitet Saveza komunista. Ovo je Skupština Republike Srbije.
Gospodine Pavićeviću, mene Poslovnik usmerava da sada ne dozvolim da vi izazivate replike, pominjući redom sve narodne poslanike, nego da se usredsredite na izlaganje o zakonu. Da li ćete toliko da mi učinite?
Jedno pitanje gospođi Udovički, ako vi ne dozvoljavate da mi međusobno diskutujemo, nego samo sa predstavnicima Vlade. Gospođi Udovički, kojoj sam uputio već nekoliko primedbi povodom ovog zakonodavnog projekta…
Gospodine Pavićeviću, nije u pitanju da li ja nešto dozvoljavam ili ne, po Poslovniku ne smete direktno da se obraćate drugim narodnim poslanicima, nego morate meni kao predsedavajućem i, u ovom slučaju, gospođi ministar.
Ja i nisam. Ja sam vama rekao, kao što je gospodin Vladimir Marinković iz SDPS rekao. Nadam se da ću dobiti pravo na repliku. Dakle, gospođo Udovički, pitanje – o kakvim mi reformama možemo da govorimo na noćnim sednicama u gluvo doba noći? Gospođo Udovički, ovo nije prvi put. Mi sada govorimo o platama u javnom sektoru u gluvo doba noći, na noćnim sednicama, nakon što smo imali jednu noćnu sednicu i u gluvo doba noći, u četiri ujutru, u pola pet ujutru, govorili o javnim preduzećima i novom Zakonu o javnim preduzećima. Poštovana gospodo, o državnim poslovima, mislim, treba da govorimo danju. Državne poslove, poštovana gospodo, da obavljamo danju, pod žarkom svetlošću i suncem, a ne u sitnim noćnim satima, kao što se ovde to radi, poštovana gospodo. To je komentar na ovaj prvi zakonodavni projekat. Drugi zakonodavni projekat, Predlog zakona o opštem upravnom postupku, o kome je govorio, ako ja smem to da kažem, gospodin Neđo Jovanović, je jedan sistemski zakon, procesnog karaktera, veliki broj ljudi će da ga primenjuje. Reč je o novom konceptu. Imamo novu vrstu ugovora, upravne ugovore, npr. Ja se onda pitam, gospođo Udovički, zar je primereno da se o takvoj vrsti inovacija raspravlja na ovakav način, a na osnovu predloga Vlade? Gospoda su pomenula, mislim da je gospodin Arsić pomenuo Zaštitnika građana, pa Zaštitnik građana je rekao …
Gospodine Pavićeviću, dozvolite da vam samo napomenem…
Ja pažljivo slušam.
vreme koje narodni poslanici imaju za izlaganje se dobija na izborima, a ne tako što ćete vi sada pomenuti desetak poslanika, tražiti da oni na to imaju pravo na repliku i onda oni vas spomenu, i vi da onda ponovo govorite.
Mojih pet minuta vredi koliko dva sata Napredne stranke, meni se čini, gospodine Bečiću. Da li ste vi saglasni?
Zahvaljujem se. Vreme je isteklo. Ponavljam, vreme koje poslanici imaju za izlaganje se dobija na izborima, a ne tako što ćete pomenuti 10-ak poslanika i time računati da će neko da se javi i da onda imate pravo na repliku. Zahvaljujem, gospodine Pavićeviću. Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković, replika, gospođo Udovički, jer je pomenut od strane gospodina Pavićevića. Takođe i gospodin Neđo Jovanović, ali nemojte da pričinite zadovoljstvo gospodinu Pavićeviću i da ga pomenete u vašem izlaganju.
Mene je gospodin Pavićević pomenuo dva puta. Ja ne vidim razlog zašto mu smeta naša orijentacija ka razvoju, ka stvaranju dobrog ambijenta, efikasnog javnog sektora, ali i reformi koje sprovodimo po 15, 20 sati dnevno. Gde treba da idemo? Na planinarenje, na izlete? Ne, upravo ćemo da radimo suprotno. Radićemo i vikendom, radićemo i sutra, radićemo i nedelju, kao što smo to praktikovali prethodne dve godine. Što se tiče javnih preduzeća, odnosa države prema javnim preduzećima i uređenju plata, gospodin Pavićević je poslednji čovek od koga sam očekivao da će da pomene i podrži oktroisanje zarada, uređenja zarada u javnim preduzećima i da će da podrži jedan vid tzv. planske privrede. Umesto da podstičemo ta javna preduzeća da, kroz korporatizaciju i korporativno upravljanje, budu profitabilna, da uvedemo profesionalni menadžment i bolju kontrolu, da budu bolja, produktivnija, efikasnija, on predlaže da država iz nekog centra, iz nekog ministarstva određuje plate u tim preduzećima. Te plate treba da se određuju kroz rezultate tih preduzeća, kroz njihov poslovni uspeh i kroz rad i rezultat njihovog menadžmenta, koji će, kada budemo implementirali Zakon o javnim preduzećima, biti profesionalan. Biće uvedena, naravno, kontrola nadzornog odbora koja će kontrolisati njihov rad, meriti njihov rad prema rezultatima i samo tržište i njihov uspeh treba da odredi njihov nivo zarada. Ja mislim da se svi u ovoj sali slažemo da to treba da prepustimo poslovnim rezultatima i uspehu, a ne uređenje iz nekog centra.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, član 107. stav 1. Mislim da ste morali da reagujete na reči gospodina Pavićevića koji je govorio da se neki zakoni donose u gluvo doba novi i na jedan krajnje pežorativan način se odnosio prema sednicama Narodne skupštine. Ako je ovo gluvo doba noći, a mislim da je 22 časa, kada većina građana Republike Srbije može da posmatra šta se u Narodnoj skupštini dešava, ja ne znam koji naziv da upotrebi za neka dešavanja 2003. godine kada su bili ukinuti prenosi sednica Narodne skupštine, i to, bez obzira što kolega sada pokazuje sa iščuđavanjem na sebe da u tome nije učestvovao, možda nije učestvovao, ali jeste učestvovao, i to direktno naredio, njegov predsednik stranke gospodin Živković. Kakav je tada mrak vladao Srbijom kada čak ni sednice Narodne skupštine, koje su mogle da se odvijaju i preko dana i uveče, građani Republike Srbije to nisu mogli da prate? Kako da nazovemo taj mrak koji je vladao Srbijom? Mislim da smo se svi obavezali prema građanima Republike Srbije da radimo, da radimo i u šest ujutru i u šest uveče. To što je neko svilen, pa mu je bitnije da ode na proslavu, bitnije da konzumira neka alkoholna pića u 10 uveče, nego što će da radi, nego što će da čita zakone, nego što će da donosi amandmane ili predlaže amandmane, izvolite, izađite i recite da želite da radite dva sata dnevno za jednu pristojnu platu koju svi primamo kao narodni poslanici, pa da vidimo šta će građani Republike Srbije na tako nešto da kažu.
Vreme.
Srpska napredna stranka je spremna, uz duboko poštovanje prema Domu Narodne skupštine, da radi u punom kapacitetu i u punom sastavu i u pet ujutru, i u pet uveče, i pod bilo kojim vremenskim prilikama ili neprilikama zato što to građani Republike Srbije od nas očekuju.
Zahvaljujem. Smatram da nisam prekršio Poslovnik, gospodine Babiću, a takođe smatram da ne treba da dam opširno objašnjenje, pošto ste vi rekli ono što je najvažnije. Građani očekuju da mi u punom kapacitetu u interesu građana radimo. Nije problem da radimo ni 10, ni 20 sati dnevno, ako je to u interesu građana Srbije. Ko ne želi da radi u interesu građana i da provede vreme koje građani od njega traže u Skupštini, taj ne mora da bude ovde. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović, replika. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Tačno je, moje ime i prezime je pomenuto, što ja neću učiniti, jer ni jedan narodni poslanik, ni u kom slučaju, neće moći devalvirati ili obezvrediti ono što je poslanička grupa SPS preko mene istakla u odnosu na zakon o kome raspravljamo. I dalje smatram da taj zakon zavređuje snažnu podršku, pa i procesno-pravni institut na koji se jedan od govornika pre mene pozvao, a to je ugovor, koji sam ja ovde namerno apostrofirao i sve što sam rekao, uvažena ministarko, išlo je isključivo u pravcu dobronamernih sugestija, kako bi se kvalitet zakona poboljšao, što ja inače, kao narodni poslanik, činim. Da li ćemo mi raspravljati o takvim procesno-pravnim rešenjima u 22 časa, kasnije, ranije, nije bitno, koliko je bitno da u ovakvoj diskusiji, u ovakvoj raspravi iznađemo najbolja rešenja, jer ta najbolja rešenja tražimo u interesu građana, a građani od nas očekuju da donesemo kvalitetne zakone koji su praktično primenjivi. Nisam siguran da ćemo samo kritikama, bez utemeljenja, naročito činjeničnog utemeljenja, a da ne govorim o pravnom, onaj ko nema struku i stručne reference da govori o pravnim aspektima ovog zakona, onda ne treba ni da govori o ovom zakon, a ja to puno pravo imam i veliko mi je zadovoljstvo što u ime poslaničke grupe SPS to mogu i da učinim. Uveren sam da ćete uvažena ministarko doprineti, da ne samo ovaj deo javnog sektora, već i pravosuđe doživi jednu afirmaciju koju doživljava javni sektor, jer kako je rekao moj uvaženi kolega Miša Petronijević, minuli rad je ovde mnogo bolje rešen.
Vreme.
Želeo bih da nosioci pravosudnih funkcija imaju taj isti status. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Jovanoviću. Gospodine Pavićeviću, imate pravo na repliku, kao što vidite vaša strategija je polovično uspela i gospodin Marinković vam je dao pravo na repliku, za razliku od gospodina Jovanovića, što mu se zahvaljujem, gospodine Jovanoviću. Izvolite, gospodine Pavićeviću.
Poštovane dame i gospodo, naravno da ne bi bio nikakv problem da mi zasedamo i noću, kada bismo prethodno zasedali danju. Pa juče je bio četvrtak poštovana gospodo, nije bilo sednice, mogli smo da počnemo u 7 i 30, mogli smo da počnemo u 9, u 10, kao što piše da je pravilo u Poslovniku, nismo radili. Ceo septembar 2015. godine nismo radili ni danju ni noću. Ja sam zato reagovao ovde, da ne možemo mi na noćnim sednicama da maskiramo neke stvari poštovana gospodo. Druga stvar, evo ni ja neću sada pominjati prezimena narodnih poslanika, jer vidim da ovde to sada i ne sme da se govori, ali ja sam ovde evidentirao nekoliko termina kojima opisujem i ocenjujem rad ove Vlade, članica i članove Vlade. Jedan termin je nemoć, drugi termin je netransparentnost, treći termin nered, četvrta kovanica noćne sednice, pa jesu li to kovanice i termini koje mi vezujemo poštovana gospodo za reč reforme? Je li to sadržina reformi poštovana gospodo? Koliko ja znam to nije sadržina reformi i zato ja veoma argumentovano snagom argumenta gospodine Bečiću, tvrdim večeras ovde da i ovim zakonodavnim projektima Vlada potvrđuje svoje antireformsko usmerenje. Zbog nečega se desilo da se odustane od reformi osim u formalnom smislu saopštavanja na konferencijama za novinare ili kada se dođe ovde u Narodnu skupštinu. I, moram da kažem, veoma je dobro, ja mislim i za naše građane da o zakonodavnim projektima, o sadržini zakonodavnih projekata, ne razgovaramo u četiri ujutru, ni u 10 uveče, nego kao što sam rekao – pod žarkim suncem u sred …
Vreme.
...bela dana kada se obasjani svetlošću...
Zahvaljujem se, gospodine Pavićeviću.
... ja mislim svi bolje vidimo i čujemo poštovana gospodo. Hvala.
Radi istine gospodine Pavićeviću, vrlo dobro znate da Poslovniku ima određen vremenski period kada mogu između dve sednice i između amandmana mora da prođe 24 časa i po zakazivanju sednica, tako da nije u redu da obmanjujete javnost i ovu su rokovi koji moraju po Poslovniku da budu. Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospođo ministre, pa mislim da je jedini mrak koji je vladao u Srbiji, nažalost, vlada i u AP Vojvodine još uvek. Pa, u tom mraku je od 2006. do 2012. godine za samo šest godina na ime povećanja plate ili na ime povećanja broja zaposlenih u režimu Bojana Pajtića potrošeno više od milijardu dinara. Za milijardu dinara ako pogledate koliki su budžeti za zaposlene u javnom sektoru u AP Vojvodini, narasli od 2006. do 2012. godine milijardu dinara. Ova Vlada Republike Srbije smatra da tih desetak miliona evra je moralo da se upotrebi na mnogo kvalitetniji bolji način i u interesu građana Republike Srbije, a ne za zapošljavanje partijskih kadrova rođačkih ili poslovnih partnera. Mrak je vladao u Srbiji zato što Srbija 10 godina očekuje ovaj zakon. Bivši režim je 10 godina bežao od zakona koji će definisati plate u javnom sektoru. Bežali ste zato što vam nije odgovaralo, zato što vam je odgovarao status kvo. I sada vi, koji nećete glasati ni za ovaj zakon, a niste imali hrabrosti da donesete neki drugi zakon, kažete da je ovde nema reformi. Da li su reforme to što ste vi potrošili milijardu dinara za vaše partijske kadrove u AP Vojvodine. Da li vi bolje znate od stručnjaka iz Svetske banke koji su dali potvrdu, koji su dali najbolje karakteristike za ovaj zakon? Da li vi znate bolje od Svetske banke koja se žalila na vas gospodo, koji nećete glasati ni za ovaj zakon zato što su tražili i očekivali kada ste vodili Vladu da donesete ovakav zakon. Ovaj zakon je reformski zakon. Imamo podršku Svetske banke, imamo podršku ljudi u Srbiji za ovakav zakon.
Zahvaljujem. Reč ima Aleksandra Jerkov, replika.
Zahvaljujem. To što prethodni govornik govori da su se za šest godina povećale plate za milijardu dinara u AP Vojvodine, toliko su se za godinu dana samo u NBS povećali rashodi za plate od momenta kada je zamenica predsednika SNS izabrana na čelo te institucije. U narednih godinu dana se zaposlilo 100 ljudi i rashodi za plate su se povećali za milijardu dinara. Tako da ovih šest godina i ovih godinu, verovatno niste imali dovoljno vremena. Za još nekoliko godina biće još nekoliko milijardi dinara. Ukoliko gospodina Babića ili bilo koga drugog interesuje i zapošljavanje u AP Vojvodini i način na koji se troše sredstva i konkursi koji su raspisani i fondovi koji postoje i način raspolaganja sredstvima iz tih fondova, slobodno neka ode na sajt AP Vojvodine, neka pogleda. Svaki dinar koji je izašao iz budžeta AP Vojvodine se nalazi tamo. Kada bude to uradio, neka se pridruži nama u pitanjima Aleksandru Vučiću, neka kaže, evo ne mora sve. Samo u Železari neka kaže koliko su plate menadžmenta Železare i samo neka za Železaru kaže gde ti ljudi plaćaju pored. Ne mora da se širi na druga preduzeća, nek samo pita za Železaru. To vam je kako bih rekla, posao i nama i vama, tako da kada se toliko interesujete za podatke koji postoje na sajtu Vlade AP Vojvodine, dajte onda da se zainteresujemo zajedno za one podatke koje Vlada Republike Srbije krije od građana Republike Srbije.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika.
Mislim da uvaženoj koleginici koja je pre mene govorila, matematika očito ne ide od ruke. Pa smo sada, a evo koliko sam uspeo da sračunam, kako je rekla da je 100 ljudi koliko je primljeno u NBS za plate potrošilo milijardu dinara, odnosno negde oko osam miliona evra, nisam znao da svi zaposleni u NBS po toj matematici koja je sračunata otprilike kao kada su se obračunavali troškovi za Heterlend, vidi se tu uticaj Bojana Pajtića, on tako računa, da svaki zaposleni u NBS je primio po osam devet hiljada evra plate. To apsolutno nije ista i više proizilazi iz onoga, hajde nešto da kažem i nešto da optužim. To je uostalom deo politike Bojana Pajtića, mrzim Aleksandra Vučića, ništa drugo i ne znam osim da forsiram i fabrikujem neke lažne afere. Ja ne pričam paušalno, ja pričam na osnovu budžeta AP Vojvodine, kao što je budžetom AP Vojvodine za 2015. godinu predviđeno za putne troškove Bojana Pajtića šest puta više sredstava nego za troškove putovanja predsednika Vlade Republike Srbije. Pa da vidimo da li toliko baš košta taj put na Brione ili ne znam gde, na te turističke destinacije koje jedino posećuje Bojan Pajtić. Sa druge strane, evo podsetiću vas, neću paušalno govoriti, već veoma precizno, ovo je izveštaj DRI koji kaže – revizor je ustanovio brojne nepravilnosti po sektorima pokrajinske vlasti. Tako je Skupština Vojvodine nezakonito, nezakonito, jer Bojan Pajtić drugačije ne ume, potrošila ukupno pet i po miliona dinara. Za sedam osam je isplatila veće plate, suprotno pravilniku o sistematizaciji radnih mesta, a za dvoje zaposlenih… (Marko Đurišić, s mesta: Vreme.)
Vreme.
Samo da završim rečenicu, molim vas. … koji su išli u penziju, za otpremnine je isplaćeno 94000 dinara više od planiranog itd. Znači ja ne pričam paušalne stvari, već ono što su utvrdili nadležna Državna revizorska institucija.
Reč ima ministar. Imaćete pravo na repliku, ali ministar dugo čeka. Predstavnik Vlade ima prednost. Izvolite, gospođo Udovički.
Ja bih htela da odgovorim na dve od primedaba. Prvo da se zahvalim poslaniku Jovanoviću na vrlo konstruktivnoj diskusiji. Zaista, moram da kažem, ovo ministarstvo uvek daje dobrodošlicu komentarima i primedbama. Niko ništa ne može da uradi što je savršeno, a može samo da se popravi sa više očiju koje budno motre šta se radi i kako se radi. Prema tome, nema potrebe da se objašnjava ova dobronamernost. Vi ste naveli nekoliko pitanja i ja sada ne bih ušla u sve, pogotovo što u nekim slučajevima pretpostavljam da možda postoji i predlog amandmana i moći ćemo onda o tome da porazgovaramo, ali bih da se osvrnem na dve primedbe. Jedna, ukratko, pošto smo taj dijalog počeli bili na odboru, kada je u pitanju upravni ugovor. Činjenica je da u normalnim okolnostima pravo prigovora nije isto što i pravo raskida ugovora i na neki način stavlja u neravnopravni odnos dve strane u ugovoru. Međutim, pretpostavka upravnih ugovora jeste da oni nisu zapravo ugovori između dve jednake strane, nego naprotiv. U njima se zapravo uprava obavezuje na nešto što je potrebno stranci. Znači, implicitna pretpostavka je da ako nešto ne ide, to zapravo uprava ne vrši svoj deo ugovora kako treba. U tom slučaju prigovor daje instrument, daje snagu stranci da zapravo prvo pokuša da natera upravu da odradi svoj deo posla, a ako ne, onda i da ima pravni lek.Praksa upravnih ugovora nije još tako široko razvijena. Mislim, mi kada govorimo o javnim nabavkama, one možda liče, to je jedan od takvih primera u praksi. One su specifične i možda imaju daleko ravnopravniji odnos nego što se inače očekuje od ovog instrumenta. No, ja bih više vremena da posvetim ključnoj primedbi koju ste izneli i koju je spomenuo i poslanik Pavićević, s obzirom da se i Zaštitnik građana osvrnuo na nju. Zaštitnik građana je pozdravio reforme, rešenja i norme koje donosi ovaj Predlog zakona o opštem upravnom postupku i činjenicu da on zaista predstavlja dobar osnov za to da se uprava transformiše, modernizuje i uskladi sa evropskim administrativnim prostorom. Međutim, on kaže, kao i vi, da treba dobro da razmotrimo pitanje toga da se ovlašćeno službeno lice čini odgovornim za postupak kojim rukovodi ili za deo postupka u kome učestvuje i u kom ima odgovornost. Činjenica je da ovo rešenje može da ima i određene rizike, ali je isto tako i činjenica da bez ovog rešenja ne možemo ozbiljnije da modernizujemo i unapredimo upravu, da podignemo njenu efikasnost. Ja ću dati najjednostavniji primer. Taj na koji sam se, moram priznati, iznenadila kada sam došla na mesto na kom sam danas, da ja, na primer, zapravo potpisujem svaku odluku o pečatu, rešenja o pečatima koje donosi moje ministarstvo i koje je jedna zaista krajnje formalna provera da li pečat neke organizacije tačno odgovara zahtevima koji su jasno propisani u nekom propisu. Šta da kažem? Ako ja moram da potpisujem o pečatima, ako moram da donosim odluke i da zapravo odgovaram i razmišljam implicitno za sve što radi 90 ljudi u mom ministarstvu, pa čak i na neki način onda i za odluke u organizacionim delovima u okviru mog ministarstva, da li je realno očekivati, prvo, da ti postupci brzo teku i da se na njih brzo donose rešenja onako kako je danas u modernom svetu neophodno? Drugo, što je još važnije, onda kada se i desi neka odluka od materijalne važnosti, koju sam pogrešno, recimo, potpisala, ja apriori imam na svojoj strani objašnjenje i činjenicu da je moguće da u moru odluka koje donosim nešto, čak i što je od važnosti, može da mi promakne. Zapravo, to jeste faktički problem i ja verujem jako dubok problem u odlučivanju i deljenju odgovornosti u našoj vlasti, čak u celoj Vladi. Broj odluka koje sama Vlada u Srbiji donosi je prosto preveliki da bi dozvolio vreme i pažnju da se na ključne odluke zaista usmerava potrebno vreme. Šta se onda dešava? Pošto svi znamo da je situacija takva, zaista bi bilo teško da se i nateram na neki ozbiljan i, da tako kažem, težak način da podnesem sankciju za ovako donete odluke, jer svi znamo da se donosi suviše odluka u svakom trenutku. Ja mislim da jeste tačno da ako spustimo odgovornost i ako je delegiramo, ako kažemo da je službenik za nešto odgovoran, da to otvara vrata i mogućnosti da ja nekog službenika, da tako kažem, nateram da potpiše nešto, za šta ja onda neću sebe, odnosno niko neće moći da me drži odgovornom. Prvo, taj službenik treba i može u iole profesionalnoj upravi i ima lek da zahteva zaštitu od te vrste pritiska. Pod dva, koliko je takvih situacija i takvih rizika u poređenju sa rizicima koji postoje, odnosno sa cenom koju svakog dana plaćamo neefikasnošću uprave, u kojoj na kraju krajeva za svaku odluku odgovara jako mali broj ljudi. Mi moramo to da se pitamo. E sada, rešenje koje postoji u modernim zemljama, u evropskom administrativnom prostoru, bez ikakve dileme jeste odgovornost službenog lica. To rešenje mora da ide uz niz drugih rešenja koja ovaj zakon takođe pretpostavlja. Može li da otvori vrata za zloupotrebe, ukoliko ne budemo napredovali u profesionalizaciji uprave? Može. Koje je rešenje, koju odluku da donesemo u ovom trenutku? Ja mislim da mi moramo da radimo na profesionalizaciji uprave. Mi moramo da pretpostavljamo i da jasno kažemo šta to sve još mora da se uradi da bi ovakvo rešenje zapravo povećalo odgovornost uprave i povećalo efikasnost rada uprave, a zatim budno da motrimo i ukoliko do profesionalizacije, odnosno do drugih uslova koje ovaj zakon pretpostavlja ne dolazi, i ukoliko dolazi do zloupotreba u većoj meri nego što dolazi do povećanja efikasnosti i odgovornosti. Na to moramo da ukažemo vrlo snažno. Srećom, prvo i sama Kancelarija Zaštitnika građana, kao i civilno društvo u Srbiji, jesu snažni, jesu sposobni da vrše nadzor, ali mi moramo da jačamo nadzor svoj i to je jedan od ključnih uslova da ovakvo rešenje proradi, da tako kažem. Kada kažem mi, ja govorim o odgovornima u upravi. Odgovornost ne mora u celini da se prebaci na službenika. Znači, kod velikih pitanja, ključnih pitanja, strateških pitanja, rukovodilac mora da zadrži odgovornost ili deo odgovornosti u odlučivanju o predmetima i tu nema dileme. Jedino, po našem mišljenju, rizik postoji, zabrinutost je legitimna, ali ako smo odlučili da reformišemo Srbiju, ovo jeste neophodan korak, a odgovor na ovaj rizik jeste da se još bolje uspostave i ojačaju mehanizmi monitoringa, da tako kažem, praćenja i raspodele nadležnosti i sprovođenja i odlučivanja u javnoj upravi. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo ministar. Gospođo Jerkov, imate pravo na repliku, ali zamolio bih vas, pošto smo se vratili na raspravu, ako možete da odustanete, iako imate pravo. Želite ipak? (Da) Izvolite.
Ne mogu zato što je neobično važno. Ovi podaci o Vladi Vojvodine su dostupni na sajtu Vlade Vojvodine i zato nisu nikakva ekskluziva. Što se tiče Skupštine Vojvodine, ja zaista zamoljavam da se obrati Ištvanu Pastoru i Savezu vojvođanskih Mađara, s obzirom na to da je on predsednik Skupštine Vojvodine koja raspolaže svojim budžetom, na način na koji to rade skupštine, ali nisam čula samo gospodine Babiću, kolike su plate u „Železari“, šta ste rekli?
Gospođice Jerkov, ja bih vas molio da znate po Poslovniku, ne možete da se obraćate drugom narodnom poslaniku. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite, replika. Pomenuti ste. Izvolite.
Neko je baš uporan, ali ja ću biti još uporniji, zato što kriminalne radnje koje svakodnevno radi Bojan Pajtić i njegov režim moraju da izađu na videlo, pa ću vam onda reći, opet je ovo izveštaj Državne revizorske institucije. Ukupni rashodi i izdaci koje pokrajinska vlast nezakonito i nepravilno evidentiralo iznose oko dve milijarde dinara. Zamislite, dve milijarde dinara totalno nezakonito potrošeno i dato, zaključuje revizor u izveštaju. Pritom, rashodi i izdaci koji su izvršeni na osnovu akata čiji pravni osnov nije u skladu sa važećim zakonskim propisima iznose čak 1,8 milijardi dinara, drugim rečima skoro cela suma rashoda, tj. troškova obračunata je nezakonito. A, da li taj Bojan Pajtić ume nešto da uradi zakonito? Pa, dali ume zakonito da ode i na Brione, gde ide? Da li ume bilo šta da uradi, bar deci sa posebnim potrebama i njima je oteo tih 1,5 miliona evra. Pokrajinska Vlada, predstavniku sindikalne organizacije, znate, to su oni sindikati koji su kad dođu u Beograd sindikati, pištaljka ispred Vlade, a onda kada to ne rade, e onda su u Dubajiju, pa smo videli slike, pa su na Kopaoniku, pa su na Maldivima. To su ti sindikati kojima je Pokrajinska vlada i Bojan Pajtić, predstavniku sindikalne organizacije pokrajinskih organa i uprave kojima miruje radni odnos u Sekretarijatu za obrazovanje, isplatila za plate, tim sindikatima, ugroženim, isplatio im je 1,6 miliona dinara. Eto toliko košta to duvanje u pištaljku ispred Vlade Republike Srbije, tih ljudi sa Maldiva i sa Kopaonika vrše sindikalne aktivnosti.
Moramo da se vratimo na dnevni red [[Aleksandra Jerkov, s mesta: A imam li ja pravo na repliku?]] Imate, ali zato što ste namerno izazvali repliku i pored mojih molbi da to ne činite i da poslanici žele da govore o dnevnom redu, neću vam dati pravo na repliku, ako insistirate daću pauzu. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite gospodine Rističeviću. (Neđo Jovanović, s mesta: Replika.) Nemate pravo na repliku gospodine Jovanoviću, niste pomenuti od strane ministra, ali nije vas pomenuo, da bih ja imao mogućnost za repliku. Izvolite gospodine Rističeviću. Molim poslanike da dozvole poslaniku Rističeviću da ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, vi znate da meni danas neko nedostaje, kako njegov prijatelj kaže, gluvo je doba, mrak je, itd. Ja bih želeo da je on tu. Nadam se da mu niko nije stao na ruku kada je prošli put izlazio iz Skupštine u sredu ujutru i da je opet na nekom veselju neokrnjen i s tim u vezi …
Molim vas gospodine Rističeviću, vratite se na temu.
Ja sam u temi. S tim u vezi, s obzirom da je funkcioner i da je njegov drug funkcioner i da ovaj zakon govori kako će se obračunavati funkcionerske plate, ja želim da se vreme ne provodi na slavama, na proslavama, bez obzira kada je sednica Narodne skupštine. Ovde nismo na moranje, nije ovo vojni rok. Ako je vojni rok u pitanju i to neki moji vršnjaci u vremenu kada je to bilo obavezno su izbegavali. Mislim da ubuduće njegov kolega, kolega mom kolegi poljoprivrednika, kada bude govorio o procentima, adekvatnom stanju mog kolege poljoprivrednika, ubuduće da to izračunava u promilima, a vi koji ste prisustvovali tada, znate i zašto. Što se tiče zakona ja ću govoriti, prvo da čestitam Vršcu i Kikindi na dobijanju statusa grada. (Zoran Babić, s mesta: I Pirotu.) Ja sam iz Vojvodine. Pirot ćemo malo kasnije. S obzirom da želim da govorim o vojvođanskom vlastelinu čija partija to nije dozvolila, naravno da čestitam i Pirotu. Ali, želja za Vršac i Kikindu je, a i Pirot ako je to moguće, da te gradske opštine ne budu samo gradovi, već da u svom sastavu imaju gradske opštine. Da ono što oni dobiju od Republike ode na recimo sa Mokrinom i okolnim mestima i da osnuje gradske opštine i da pokažu na delu kako se decentralizuje vlast, zato što mi koji smo nekada se zalagali za veće nadležnosti Vojvodine, dok su ovi bili protiv i bili u kampu vojvode Paroškog, sa onom zastavom crnom sa koskama za pasulj. Mi smo se zalagali da ne zamenimo Beograd, Novi Sad već smo se zalagali da se vlast decentralizuje i u samoj Vojvodini, da dođe do regiona, da dođe opština, pa i do mesnih zajednica kada treba. Moj utisak nekoga ko živi na selu da treba da imamo još više gradova i u Vojvodini i u Srbiji, da treba da imamo što više opština. Slovenija ima dva miliona ljudi i ima 211 opština i ne znam još upravnih jedinica sigurno dvadesetak, tridesetak, na dva miliona stanovnika. Hrvatska na 4,2 miliona stanovnika ima 550 lokalnih samouprava, 429 opština i 127 gradova, ako se ne varam, neka me ispravi kolega Blažić. Srbija ima 174 zajedno sa gradovima kojih ima 23 i grad Beograd 24, sada tek dolazimo na 27. Nemamo ni po jedan grad u upravnom okrugu. Zašto bih ja voleo da bude što više gradova? Iz prostog razloga što praksa pokazuje da sela koja gravitiraju oko grada su još uvek živa. Želim da ima što više gradova da bi sela, a od 4.600, nestalo je dvesta. Preti opasnost na 1.600 sela, jeste smešno ali to se događa i u Vojvodini, svaka treća kuća je prazna, imamo dva i po miliona domaćinstava ukupno u Srbiji, a tri i po miliona kuća. Od toga gotovo 200 hiljada su povremeno ili stalno prazna, što u Vojvodini, što u Srbiji. Najmanji gubitak stanovništva na selu je oko gradova. Eto, zato je moja želja da imamo više gradova, da budu čisti i uredni, ali da sela oko njih žive, da na takav način spojimo grad i selo, jer u ovoj metropolizaciji kakvu je stvorila stranka bivšeg režima, doduše nešto je i nasledila, seosko stanovništvo je naprosto usisano. Imamo tri, četiri grada koja ne gube stanovništva, iako nemaju natalitet koji bi to omogućio. Nemaju industrijsku podršku za veliki broj ljudi koji je sa sela raznim migracijama došao u grad. Srbija je izgubila u odnosu na 1981. godinu dva miliona stanovnika po popisu, ako imamo milion Albanaca koji nisu želeli da se popišu, u ovom trenutku ima miliona, najmanje milion stanovnika manje nego što je imala 1981. godine. Industrijska podrška u gradovima koja je bila 1981. godine je nestala, nemate „Zmaja“, IMT, IMR. Na jednom prostoru imamo ljudi, u velikim gradovima, govorim pre svega, o Beogradu, Novom Sadu, Kragujevcu i Nišu, a u selima nema ljudi. U selima bi možda bilo posla, biznis, ali nema ljudi. Ovde gde nema biznisa, ima ljudi. Preraspodela stanovništva koja je izvršena, ne samo za vladavinu stranke bivšeg režima, već i ranije. Direktno je najveći neprijatelj Srbije. U ovom trenutku u 1.600 sela, prošle godine, nije rođen ni jedan stanovnik. Prosečna starost je 59 godina, i već sam govorio kad umru one babe sa maramama na glavi i kutlačom u ruci, kad umru deke sa srpovima, kosama i motikama, sa poljskim alatkama, tada će izumreti Srbija. To nije pitanje više samo poljoprivrede, to je pitanje opstanka države Srbije. Ni privredna aktivnost, moramo seliti, što bliže selu, što bliže mestu proizvodnje, razvijati energetiku, poljoprivredu i preradu i servisiranje sve tri oblasti da na takav način ono što otac proizvede na njivi, sin ili snaja prerade u prerađivačkom kapacitetu. Novac koji izdvajamo treba izdvajati za privredu i ruralni razvoj, ali kroz aktivnost deliti sušare, dizati prerađivačke zadruge, hladnjače, delite pakerice, vakumirke, itd, da od šljiva i voća ne pravimo samo rakiju, već da pravimo krajnji proizvod i da tako razvijemo proizvodnju ambalaže itd. Energija koja može da se proizvede iz poljoprivrede može da napoji i primarnu poljoprivrednu proizvodnju, ali i da omogući samo sa zapuštenog zemljišta. Jedan hektar miskantusa menja 9.000 litara dizela, energetsku vrednost. Tako možemo da proizvedemo energiju sa kojom možemo da podignemo poljoprivrednu proizvodnju, ali i preradimo ono što su seljaci napravili i na takav način podignemo selo. Najbrže ćemo ih podići tamo kod velikih gradova zato što su oni veliki potrošači, što energije, što hrane i zato bih ja voleo ne da imamo, 27 gradova ćemo sad imati, voleo bih da ih imamo onoliko koliko ih ima u jedinicama Slovenije i da ih imamo makar upola koliko ih ima Hrvatska koja ima dva puta manje stanovništva. Doduše mi dajemo manje društveni proizvod, što je tragedija Srbije i govori u prilog mojoj činjenici. Što se tiče Zakona o službenicima, meni je žao što se ovim zakonom ne regulišu plate ovog rezervnog sastava stranke bivšeg režima, raznih poverenika, zaštićenika, zaštitnika, namerno kažem zaštićenika, nije lapsus, raznih ljudi koji, sem što imaju debele plate, vuku novac iz projekata itd. Žao mi je i što funkcioneri nisu obuhvaćeni ovim zakonom na odgovarajući način, jer to najverovatnije nije moguće, iz prostog razloga što bi voleli da mi objasne. Kako funkcioner opštinski, pokrajinski, potpredsednik stranke bivšeg režima, potpredsednik vojvođanskog vlastelina i njegove vlade, kako može od plate da kupi stan u Beču od 500.000 evra, navodno je sa drugim javnim službenicima radio u Jordanu četiri godine, dao čovek izjavu. Kako jedan funkcioner i javni službenici mogu za 12 godina, koliko su profesionalno bili angažovani i dve godine u vladi vojvođanskog vlastelina, kako mogu da provedu četiri godine na rad u Dubaiju, odnosno u Jordanu? U Dubaiju su zimovali. Vi ćete se nasmejati. Službenici i potpredsednik vojvođanskog vlastelina, bivši predsednik opštine Goran Ješić, je, verovali ili ne, zimovao u Dubaiju. Sada njegov lider, kome se Aleksandar Vučić pričinio za Novu godinu u Dubaiju, kada se probudio, predsednik gradskog odbora mu osvanuo na Maldivima, mogao je pitati mog potpredsednika kako to sa platama funkcionera, javnih službenika, može da zimuje u Dubaiju? Doslovce je rekao da to u halama, da to zimovanje u sred leta je malo „truba“, ne što je skupo, kaže, nema problema, nekoliko hiljada evra za jedan dan, ali kaže, miriše freon i to je njemu bila truba. Toliko je tamo boravio i trenirao, naravno, često i u Sloveniji, jer naša skijališta su mu bila malo „bljak“, i to je vreme provodio dok je bio na funkciji zajedno sa javnim službenicima, da ne govorim o onima koji su pripadali javnim preduzećima. Ode u Sloveniju i skija i nema ga 15 dana. Sad ja pitam vojvođanskog vlastelina i njegovog potpredsednika, zašto oni to zimi letuju, a leti zimuju? Hoćete da vam kažem? Zato što su oni mimo sveta. Oni su kao neka vrsta plemića. Njima je „bljak“ da letuju usred leta, njima je „bljak“ da zimuju usred zime, jer njima je kao funkcionerima i javnim službenicima najbolje da to obrnu, iz prostor razloga što je to skuplje. Na te funkcionere i javne službenike koji ne znaju kolike su im plate bile, glupo je imati neku kućicu i neki stančić, a uzgred budi rečeno, pošto i on govori o meni i vojvođanski vlastelin, sve što imam van kao Novih Karlovaca poklanjam njima, i narodu, ali voleo bih da oni poklone narodu sve što imaju van kao Inđije, s obzirom da za razliku od mene ništa nisu imali sem pocepanih patika i farmerki 2000. godine, pa bi voleo da nam objasne zašto to mora da bude tako skupo i kako sa platom funkcionera i javnog službenika, možete da kupite kuću na Tatarskom brdu, ono malo sa reljefnim, malo ređe naseljenim, ne znam kako se zove čardak, kako to može, kada to košta 300, 400.000 evra, stan u Beču 500.000 evra, kako možete da radite u Jordanu, a da držite javnu funkciju i primate platu u Inđiji, a da ste navodno četiri godine radili u Jordanu i da ova agencija koja nije takođe obuhvaćena, za korupciju, što je kupila zgradu za 4,6 miliona, a koju je država prodala za 1,2 miliona bez tendera, za Agenciju za borbu protiv korupcije, sve za vreme stranke bivšeg režima, kako bi nam to objasnili, on to neće objasniti, on će da juri mene. Ja sam opšti predmet napada tih raznih nevladinih navodno nezavisnih regulatornih tela. Kada smo već kod službenika i funkcionera, ne znam kako funkcioner može sebi da dopusti ovakav slučaj (narodni poslanik Marijan Rističević pokazuje fotografije), to je moglo kod Kaligule i on priča o mojoj nekulturi. Da li je ovo ta kultura, ta kohiba 200 evra, a za ovu osobu ne znam da li je punoletna, to je bio ministar vojni funkcioner? Da li i kolike su plate bile javnih službenika, ne znam, ali javnim službenicima 2011. godine je priređena gala zabava, baš u stilu Kaligule, na devojkama se služila hrana, koju su prethodno rashlađivane. Da li su to bili ti javni službenici koji su nama oni ostavili, kojima su zarad poslušnosti, političkog posluha i umnožavanja, dozvoljavali ovakvu vrstu zabava, da se hrana posluži ne funkcionerima, već službenicima u pravosuđu, da se posluži grožđe belo na jednoj devojci? Grožđe crno na drugoj devojci. Da li su to javni službenici koji časno obavljaju svoj posao i koji treba da budu predmet ovog Zakona o platama, i da li oni pričaju o mojoj kulturi koji su radili ovo, dopustili da se radi ovo? Da li ovo negira u potpunosti ženski pol? Ja da sam ovo priredio, ne da bih dao ostavku, ne da bih napustio državu, ne znam šta bih uradio, ne znam šta bih rešio, hrišćanin sam, ali ne znam šta bih rešio, ali očigledno da su oni posluživali hranu, prethodno rashlađujući devojke, da se suhomesnati proizvodi ne greju. Da li pričamo o tim javnim službenicima koje će oni sad nešto da brane? Ja javne službenike ne mrzim. Ja želim da oni imaju daleko veću platu. Ja želim da njihova plata bude hiljadu evra, ali da i plata radnika i zarada seljaka bude hiljadu evra, da budemo jednaki. U njihovo vreme javni sektor je živeo kako hoće, a privatni kako mora. Kad je nestalo para 781.000 je zatečena u javnom sektoru, od toga su 500.000 bili službenici. Imamo javnih službenika koliko Crna Gora ima stanovnika. Imamo 50% više u javnom sektoru, nego što Crna Gora ima stanovnika. I sve je ostalo nama, i zakon o javnim preduzećima i zakon o platama itd. Sve mi moramo da rešavamo. Pri tome, izbori idu i niko ne pokušava ništa da kamuflira, bez obzira što smo mogli kao i oni, umesto reformi i reza koji boli da preporučimo dva-tri čaja, ali pacijent neće da ozdravi od dva-tri čaja, priroda bolesti određuje hirurški zahvat i terapiju. A s obzirom da je taj hirurški zahvat zakasnio, zato što su generacije stranaka bivšeg režima to radile na takav način i problem odlagale, sada je došao red da neko drugi to uradi i da ne laže pacijenta da će ozdraviti od šećerne vodice, što je govorio jedan veliki čovek koji više nije među živima, a oni ne znaju ko je to, davno su oni napustili njegovu politiku, već da je potrebno ovo raditi „uradite me“. Kad nestane para u javnom sektoru, oni su se zaduživali po principu – ako ne možete da zaradite koliko mi možemo da potrošimo, mi ćemo vas zaduživati. Samo se otvaraju šoping molovi itd. Sve su hteli da kupuju, ali u proizvodnji je bilo 250.000 radnika, toliko su ostavili. Divljom predatorskom privatizacijom, ustanovili su još divljiji kapitalizam koji je naprosto počistio radnike iz fabrika, delimično radnike sa njiva, privatizujući velike kombinate za celih 50 miliona evra, 300.000 hektara, pri tome proterali stočni fond i na takav način kapital se nije više reinvestirao na selu. Naša tragedija je bila kompletna. Po pitanju sela, gotovo da nema u mnogima pas gde da zalaje ili nema stanovnika ili nemaju čime da ga hrane. I danas smo slušali njihova predavanja. Oni su imali takav sistem gde su, što naš narod kaže, sadili čvarak i čekali da nikne prase. Takav sistem je nemoguć. Zato se država zaduživala i imali smo izdržavanu državu, izdržavano društvo, a glavni proizvod države je bio dug i sve se svalilo na ovu Vladu i na buduće vlade, iza stranke bivšeg režima vojvođanskog vlastelina, kome ćemo uskoro videti leđa, sva ostala dela i nedela koje će mnoge buduće generacije pokušati da otplate. I na kraju, s obzirom da moj kolega nije tu, ja im želim da posle izbora imaju vanparlamentarnu većinu i da u svojoj Vladi u senci vladaju jedno pet uzastopnih mandata i ostaće upamćeni u parlamentarnom životu kao prva stranka, odnosno koalicija, koliko je to bilo, četiri-pet stranaka, koja je propila svoj cenzus. Hvala.
Biljana Hasanović Korać. Neka se pripremi Mirjana Dragaš.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Uvažena ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici stav naše PG Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka – Zajedno za Srbiju povodom Predloga zakona o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru već je izneo moj kolega Đurišić, ja samo moram u par rečenica da istaknem ono što mislim da treba da se ponovi. Ovaj zakon jeste dugo čekan i jeste potreban. On je bio u ekspozeu premijera u agendi zakona koji će biti donet i od strane ove Vlade u prvih 100 dana, a dočekali smo da je juče utvrđen predlog na sednici Vlade i da se danas našao već pred nama da u roku od 24 sata izanaliziramo i damo eventualno amandmane da bi bio usvojen po hitnom postupku. Ovaj Predlog zakona ima četrdesetak članova i svaki ima neki pravni institut koji će biti regulisan posebnim zakonom ili podzakonskim aktom, nekim drugim, budućim, koji još niko ne zna kako će da izgleda. Ovo nam zamagljuje ceo zakon i čini ga ne transparentnim. Jeste objašnjeno ovde zašto nisu uvršćena javna preduzeća, ali ja moram da kažem da je stav naše poslaničke grupe, da su ovim zakonom trebali da bude obuhvaćena i javna preduzeća i privredna društva, čiji je osnivač Republika Srbija, autonomna pokrajina i jedinice lokalne samouprave, NBS i Javni medijski servis. Još bih ukazala da se ovim zakonom sužavaju stečena prava zaposlenih, kao što su naknade za bolovanje i za vreme godišnjeg odmora, jer se svode na prosečnu platu u prethodnih 12 meseci, pri čemu je ostalo nedorečeno čija prosečna plata, da li zaposlenog ili prosečna plata u privredi ili može da se tumači na razne načine, pošto nije dorečeno i nije precizirano. Nisu utvrđene ni plate funkcionera. Smatramo da su one mogle da budu svrstane u predviđene platne razrede, jer je dat toliki dijapazon platnih razreda da su mogle da budu i one uvrštene. Za sada toliko o tome, više ćemo razgovarati kada budemo razmatrali amandmane i kada bude rasprava u pojedinosti. Što se tiče Zakona o opštem upravnom postupku, moram da podsetim da je trenutno važeći zakon koji je donet 1997. godine i menjan 2001. i 2010. godine bio jako dobar zakon i da je dao dosta dobrih rezultata u primeni, ali da normalno modernizacija celog društva i potreba usklađivanja sa evropskim normama, vremenom prouzrokuje potrebu da se donese novi zakon. Zato je pred nama Predlog zakona o opštem upravnom postupku i ovaj zakon je jako važan. Većina kaže – odnosi se na veliki broj građana. On se odnosi na svakog našeg građanina ako imamo u vidu da reguliše vođenje matičnih knjiga, matične knjige rođenih, venčanih, umrlih, vođenje knjige državljana. Nema našeg građanina koji se ne nalazi tamo i koji nema bar nekad potrebu da dobije izvod i razna druga prava i drugi osnovi su za kontakt građana, pravnih lica i privrednih subjekata sa organima koji moraju da primenjuju Zakon o opštem upravnom postupku. Kada se pročita obrazloženje i kada sam slušala obrazloženje ministarke, stekne se utisak da je ovo idealan zakon. Međutim, kada se krene od člana do člana, ima tu stvari za koje smo smatrali da treba da se ili pojasne, preciziraju ili na neki drugačiji način reše i zato smo podneli, naša poslanička grupa, 34 amandmana. Ja već sada apelujem da ih dobro razmotrite, jer od vašeg stava prema tim amandmanima i razumevanje amandmana zavisiće i naš konačni stav prema ovom zakonu. Pojedina rešenja u ovom zakonu jesu zaista dobra, ali kažem, imali smo primedbe na neke institute i na neke nedorečenosti. Navešću samo neke od njih. Na primer, u članu 7. koji reguliše načelo zaštite prava stranaka i ostvarivanje javnog interesa, smatramo da nije dovoljno da se kaže da je organ dužan da omogući stranci da što lakše zaštiti i ostvari svoja prava, itd, da tu treba da stoji i brže. Da bi se postigao efekat zakona, potrebno je omogućiti stranci i da lako i da brzo ostvaruje svoja prava. Načelo pomoći neukoj stranci nije u potrebnoj meri sprovedeno u ovom zakonu do kraja, jer prema našem stavu,ne iscrpljuje se samo na upozorenje stranke i drugog učesnika u postupku da ima osnova za ostvarivanje nekog prava ili pravnog interesa, a za koje je organ saznao ili je ocenio da postoji, već i u aktivnoj pomoći neukoj stranci da to pravo i ostvari. U tom smislu smo podneli amandman, koji ćete razmotriti. Zatim, suprotno medijskim najavama o tome da će administracija da pribavlja po službenoj dužnosti podatke o činjenicama o kojima se vodi službena evidencija, imamo u Predlogu zakona čitav niz situacija u kojima ta obaveza suštinski i dalje ostaje na stranci. Tako da, apelujemo da se razmotre naši amandmani koji regulišu i na precizniji način određuju kada i u kojim slučajevima sve organ po službenoj dužnosti pribavlja podatke. Zatim, na član 17, o kojem je govorio i kolega Međo Nikola, početak pravnog dejstva upravnog akta, ja bih molila da mi objasnite zbog čega i kako to da upravni akt proizvodi pravno dejstvo od dana kada je stranka o njemu obaveštena, a ne od dana kada je taj akt dostavljen stranci? Obaveštenje može da bude na razne načine, ali ono ne mora da sadrži sadržinu pravnog akta. Potrebno je da se stranka upozna sa sadržinom pravnog akta da bi mogao pravni akt da proizvede pravno dejstvo prema stranci. I u tom pogledu smo podneli amandman. Mi takođe imamo primedbu na to što stranka nema pravo raskida upravnog ugovora, jer smatramo da bez obzira što po vašem objašnjenju kod ovog ugovora stranke nisu ravnopravne, smatramo da to pravo treba da ima i stranka u postupku koja je zaključila upravni ugovor. Takođe, smatramo da nije u duhu načela koja ste proklamovali ovim zakonom rešenje po kojem stranka nema pravo na prigovor na upravnu radnju. Smatramo da je ovo čak i neustavno, jer stranka u svakoj fazi postupka mora da ima na raspolaganju pravni mehanizam kojim će barem ukazati na greške ili nedoslednosti administracije. I tu smo podneli amandman. U Predlogu zakona ugradili ste načelo delotvornosti i ekonomičnosti postupka i to je dobro, ali zašto ste propisali tako duge rokove za postupanje organa? Smatramo da oni treba da budu kraći, kao što su skraćeni i rokovi za stranke. Ne bih sada da nabrajem u kojim sve delovima i na koje sve članove smo podneli amandmane kojim predlažemo skraćivanje rokova za postupanje organa, jer smatramo da će se tako bolje sprovesti načelo delotvornosti i ekonomičnosti postupka. Na kraju bih se osvrnula na član 217, odnosno poslednji član, koji kaže da zakon stupa na snagu osam dana od dana objavljivanja, a primenjuje se od 1. juna 2017. godine. Mi smo smatrali da je dovoljno da se primenjuje od 1. januara 2017. godine. Onda dalje kaže – izuzev odredaba člana 9, radi pojašnjenja za one koji se nisu udubljivali, to je načelo delotvornosti i ekonomičnosti postupka, člana 103, to je dužnost organa da pribavi podatke po službenoj dužnosti i člana 207, koji reguliše prekršajnu odgovornost, koji će se primenjivati istekom 90 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. Smatramo da i ovaj rok od 90 dana nije potreban, jer ova načela i ove obaveze, pa čak i prekršajna odgovornost, mogu da počnu da se primenjuju znatno ranije kako bi se pripremio teren za što potpuniju primenu zakona. Mnogo je veći problem kod ovih usklađivanja to kako ćete vi obezbediti primenu ovog zakona, jer kada pogledamo zakone koji su danas na dnevnom redu, Zakon o platama zaposlenih, naše mišljenje je, i to govorim na osnovu iskustva, jer sam provela kao diplomirani pravnik 19 godina u lokalnoj samoupravi na različitim poslovima, da će pod ovakvim uslovima svi kvalitetni zaposleni napustiti, da ćemo imati nestručne, nekvalitetne i nemotivisane zaposlene u lokalnoj samoupravi, koji će teško primenjivati bilo kako da donesete zakon u tekstu koji ste predložili ili se prihvatanjem naših amandmana.
Vreme. Samo završite rečenicu.
Samo jednu rečenicu o trećem zakonu. Kao Vrščanka, zadovoljna sam što Vršac dobija status grada. Neću da se osvrćem na istorijski razvoj, to može svako da pročita na internetu, na višenacionalnu, višekonfesionalnu i višekulturalnu sredinu koja je u Vršcu, ali mogu da kažem da me je sramota što se po rečima predlagača to sada događa po volji premijera. Mi se za to borimo više od dve decenije. Pitam – da li je to cena što je predsednik opštine prešao iz grupe građana u SNS da bi ostvarili ovaj cilj?
Zahvaljujem. Reč ima gospođa ministar.
Ja bih samo da se zahvalim na detaljnim primedbama i komentarima vezanim za Zakon o opštem upravnom postupku, na koje ćemo svakako obratiti pažnju kada budemo radili na amandmanima. Još bih jednom ponovila da Zakon o platama ni u kom slučaju neće i nije mu namera i nema razloga da bude demotivišiću, naprotiv. A, za primenu Zakona o opštem upravnom postupku biće potrebno mnogo više nego plate. Biće zaista potrebno da se radi kako na obuci, tako i na istinskom nagrađivanju i razlikovanju onih koji daju svoj doprinos unapređenju uprave od onih koji ga ne daju. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mirjana Dragaš.
Hvala. Poštovana gospođo ministar, gospodo poslanici, Zakon o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru je nov, jedinstven i vrlo važan. Ja u njemu, kao i naša poslanička grupa, vidim nešto što je novo i što svakako treba da doprinese uređenju ovog jednog veoma važnog prostora. Ovaj zakon je vrlo složen, jer se odnosi na vrlo razuđen sistem rada i poslova koji se obavljaju u raznim službama državne uprave, uprave pokrajine, odnosno lokalne samouprave, u drugim organima i organizacijama i javnim službama koje osniva Vlada. Plate i zarade zaposlenih u pojedinim delovima javnog sektora trenutno su uređene nizom zakonskih i podzakonskih akata. Posledice su nemanje sistema, niz slabosti koje se ogledaju često u različitim platama za iste poslove u različitim organima, čak i da su plate u organima lokalnih zajednica veće od plata za iste poslove u jedinicama bilo autonomne pokrajine ili čak i Republike. Kao rezultat toga, imamo i takvu situaciju da je plata predsednika države, predsednika Vlade, ministara nekoliko puta manja od plata direktora pojedinih agencija, koje takođe osniva Vlada. Mislim da su ovo pitanja koja svakako zavređuju pažnju i dalji postupak u određivanju ukupnog sistema plata u državi. Značaj je svakako veliki, složenost je ogromna, a još veća je odgovornost. Brojnost propisa je proizvela situaciju koja izaziva velike neujednačenosti koje se ne mogu ispraviti pojedinačnim samo promenama u zakonu koji postoji, nego upravo donošenjem novog zakona koji ovo sve treba da uspostavi, kao jedinstven sistem. Naglašavam reč sistem. Ni sam ovaj zakon, međutim, neće odmah rešiti sve, sve nelogičnosti, nepravilnosti koje postoje, ali je on svakako važan za rešavanje ovih pitanja i uslov da bi se i mnoge druge stvari mogle u državi rešiti i postaviti na svoje mesto. Dakle, ovo je zakon koji obezbeđuje proces, proces i kretanje ka cilju. Posebno je značajno da se u daljem tom postupku moraju donositi novi zakoni, podzakonska akta i druga dokumenta važna za rešavanje ovih pitanja. Cilj koji želimo postići je, u svakom slučaju, da se za svaki rad mora odrediti jasna njegova vrednost i jasna i određena plata. Za određeni rad mora da bide određena zarada koja je, u svakom slučaju, dostojanstvena i odgovarajuća uloženom radu i njegovom kvalitetu. Šta dobijamo? Dobijamo, upravo, u ovom čitavom sistemu kvalitet, odgovornost, stručnost, za šta postoje predviđeni i mogući i stručni ispiti, ali i druge vrste dobijanja sertifikata koje se mogu ostvarivati. U svakom slučaju, ono što nam svima treba jeste kvalitetna državna uprava, a ne da imamo administraciju koja se doživljava kao narodni neprijatelj. U svakom slučaju, brojnost propisa, kojim se sada uređuju plate i druga primanja zaposlenih u javnom sektoru, dovela je do neujednačenosti u pravima iz čega su se pojavile brojne posledice, a to su ne upravljivost ovim sistemom, nemogućnost kontrole, ne transparentnost, nepravičnost. Konkretno, recimo, ima deset različitih osnovica i za raspone u platama od 1 do 19. Ja ću podsetiti da smo nekada u državi, u kojoj su mnogi od nas radili, imali da je odnos plata 1 prema 3. Naravno, nije to možda primereno vremenu u kojem se danas nalazimo, ali za vreme od 2000. godine na ovamo povećavanje te razlike od 1 do 19 je više nego nemoguće i prosto neodrživo. Narodu nije krivo na malo, nego na nepravo, i to je takođe jedan od uslova koji je potrebno urediti da bi upravo ispravili mnoge nelogičnosti koje su sada uspostavljene. Ovim zakonom treba da se uređuju, dakle plate, naknade i druga primanja državnih službenika i nameštenika i u ovom Predlogu zakona je i definisano kako se plata obračunava, odnosno uspostavljena je jasna precizirana njegova formula. Neke prednosti, ja ću samo napomenuti, koje ovaj zakon donosi, u svakom slučaju, jeste da uspostavlja taj jedinstveni režim plata i promoviše socijalno pravedniji model zaposlenih u javnom sektoru. Ona je izražena kroz jedinstvenu osnovicu za sve delove javnog sektora. Ono što je važno, uspostavlja se i transparentnija kontrola javnog sektora na svim nivoima. Isto tako, kroz dalji razvoj zakona, koji ovoj oblasti treba da budu donošeni, očekujemo značajnije pozitivne efekte, posebno kod najmanje plaćenih delova javnog sektora, a to je kod obrazovanja, kulture, zdravstva i socijalne zaštite. Ovim novim zakonom sasvim se uspostavlja jedinstven sistem plata svih budžetskih korisnika, odnosno svih zaposlenih u javnom sektoru, postavljanjem opštih načela i principa za utvrđivanje visine plate i drugih primanja na jedinstven način. Uspostavlja se pravedniji sistem plata, uvode jedinstveni platni razredi i platne grupe za sve zaposlene, pri čemu će se imati u vidu i specifičnosti pojedinih delova javnog sektora za koje se predviđaju i korektivni faktori. Sistem je transparentan i omogućava uporedivost za iste i slične poslove, što je naročito važno. Zakonom se precizno definiše šta ceo sistem obuhvata i način utvrđivanja pojedinih plata u pojedinim delovima. Uspostavlja se kao noviinstitut katalog radnih mesta, što smatram da je naročito značajno, odnosno zvanje i položaja funkcije u javnom sektoru na svim nivoima, što treba da doprinese upravo uporedivosti, pravednijem ocenjivanju i vrednovanju svakog posla. Utvrđuju se kriterijumi za vrednovanje poslova koji se obavljaju na odgovarajućem radnom mestu, pri čemu se radna mesta, odnosno zvanja i položaji na kojima se obavljaju poslovi iste ili slične složenosti, za čije obavljanje se zahteva ista samostalnost u radu, odgovornost, poslovana komunikacija i kompetentnost, svrstavaju u istu platnu grupu. Takođe, uvodi se jedinstven sistem plata u koje se uključuju i lokalne samouprave i autonomne pokrajine, čime će se izbeći mnoge postojeće nelogičnosti. Kako bi se obezbedila transparentnost i uporedivost plata zaposlenih u javnom sektoru, predviđen je i prelazak na sistem jedinstvene osnovice za njen obračun. Na taj način će se jednostavnije upoređivati plate u različitim delovima sistema i biće lakše kontrolisati promene u pojedinačnim podsistemima. Pored jedinstvene osnovice, ovim zakonom se uspostavljaju rasponi platnih grupa i platnih razreda, kriterijumi za vrednovanje poslova i opšti opisi radnih grupa na osnovu kojih će se vršiti svrstavanje radnih mesta, zvanja i položaja u odgovarajuću platnu grupu ili platni razred. Svrstavanje će se vršiti posebnim zakonom kojima će se urediti visina osnovne plate za određeno radno mesto, odnosno zvanje i položaj. Donošenjem ovog zakona omogućiće se i dalja samostalnost i fleksibilnost u utvrđivanju platne strukture, radi prepoznavanja specifičnosti određenog podsistema. Ovde ćemo još jednom podvući značaj tog sistema koji treba da uredi plate u zdravstvu, prosveti, kulturi i socijalnoj zaštiti, ali i u okviru parametara koji su postavljeni sistemskim zakonom. Ovaj zakon propisuje mogućnost da se posebnim zakonima utvrde i korektivni koeficijenti koji se ostvaruju po osnovu stalnih uslova za obavljanje poslova ili drugih stalnih okolnosti koje se javljaju na poslovima odgovarajućeg radnog mesta, koje nisu uzete u obzir pri svrstavanju u platne grupe ili razrede. Upravo ove karakteristike su značajni elementi za razlikovanje, utvrđivanje plata u onim delatnostima koje su posebno osetljive, a koje su veoma značajno za društvo. Posebni ti elementi značajno mogu da utiču na položaj, odnosno visinu plata, na primer, lekara ili medicinskih sestara u zdravstvu, ali posebnim zakonom one moraju da dobiju i na svojoj specifičnoj težini primereno poslovima i odgovornostima koje oni obavljaju. Sigurno nismo u ovom momentu zadovoljni, pa ni sami lekari i zdravstveni radnici i medicinske sestre, odnosom koji u ovom delu postoji, ali ono što nas očekuje u narednom periodu, dakle, da posebnim regulisanjem ovih pitanja, zakonom koji će regulisati, recimo, plate u oblasti zdravstva, da na to bude obraćena posebna pažnja. Isto tako, u oblasti prosvete i obrazovanja mora se dati odgovarajuća pažnja i poštovanje radu učitelja i prosvetnih radnika. Mi imamo danas različite pojave koje se u društvu događaju, u celini društvenog sistema koje se na posebno negativan način reflektuju na život, rad dece, na njihov pristup školi i boravak u školi. Za to odgovornost sigurno da imaju roditelji i porodica, ali sigurno da imaju odgovornost i učitelji i prosvetni radnici kojima treba vratiti uzor i poštovanje, da ona služe za ugled deci koja borave u školi i da cilj boravka u školi bude rad i učenje, a ne neke druge aktivnosti i samim tim da obezbedimo da deca u školi budu bezbedna i ostvarena funkcija za koju se ona šalju u školu. Isto tako u oblasti kulture bez obzira koliko je naša država siromašnane smemo dozvoliti da i u narednom periodu kultura ima minimum minimuma izdvojenih iz budžeta. Bez obzira koliko smo siromašni ona mora da predstavljareprezent naše državne i narodne osobitosti i da pokaže našu tradiciju ali i našu savremenost. Samo gajenjem i negovanjem naše kulturne tradicije sa savremenosti i ukupnog stvaralaštva i odgovarajućeg vrednovanja umetničkog rada možemo obezbediti da poštujemo tu vrstu delatnosti, da ona poštuje nas, i da samim tim, utiče na razvoj stanovništva u najpozitivnijem svetlu javljajući i razvijajući kod naroda visoke umetničke i kulturne vrednosti. Podsetiću samo na jedan detalj u razorenu Atinu, iz mitologije, iz stare istorije, kada su ušli gosti Sparte i neki drugi, kako ona živi ili funkcioniše, ili u kojoj je meri razorena pitali su: Kako je moguće da u toj skroz razorenoj Atini i dalje funkcionišu pozorišta, javne debate, i ostale filozofske tribine i sve ono što se događalo u ono vreme na javnim trgovima Atine. Odgovor Atinjana je bio- kada bi isključili pozorišta, filozofiju, javne debate, kada bi ostali bez Aristotela i drugih naših filozofa izgubili bi naš identitet. Zato su ova pitanja za razvoj ovih strukturnih stvari od velikog značaja. Ja ću samo napomenuti još dve rečenice, ako dozvolite predsedavajući, da naravno, kada ovo predlažem, imam u vidu ograničenost budžeta, ali opet pravednija raspodela može u narednom periodu omogućiti ovakvu jednu raspodelu, pritom, ono što želim ovde posebno da naglasim i da podvučem, i da pozdravim, jeste uključenost Socijalno ekonomskog saveta, smatram ga važnom institucijom, učešće sindikata, ono što je premijer pomenuo nedavno, uloga nevladinog sektora, a to podrazumeva, jačanje struke, jačanje znanja. Mislim da to gospođo ministarstva vi naročito dobro znate kako se vrednuje u svetu, i samim tim ćemo vraćati i ugled institucija i države, i dalje omogućiti razvoj nauke, struke znanja, i postavljanje na pijedestal onoga što treba da bude uzor svima. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Neka se pripremi narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite, gospodine Božoviću.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Uvaženi predstavnici Vlade, odnosno gospođo Udovički, sa posebnom prilikom bih pozdravio građane koji još uvek prate ovaj direktan prenos, ukoliko ga uopšte ima. Nakon svega godinu i nešto dana, evo imamo priliku da raspravljamo o vašem predlogu, ne znam zašto ste toliko dugo čekali, i ne znam zašto je baš noć uoči izbora toliko velika žurba da se ovaj nađe na dnevnom redu, s obzirom da smo ga tek sinoć dobili na sajtu Narodne skupštine i da smo imali svega nekoliko sati svojski i da se pripremimo. Mislim da je veoma loše što se na brzinu donose zakoni za koje ste vi kao ministarka govorili da je, pre svega zakon koji će uvesti red u javni sektor. Da će uvesti red kada su u pitanju plate u javnom sektoru, kako bi napokon znali na šta tačno trošimo pare, koliko trošimo para, kako i na koji način da vršimo kontrolu zarada, pto je veoma važno za javni sektor. Mislim da, kada je ta vaša intencija u pitanju, vas potpuno podržavam. Međutim, javna preduzeća su izostala iz ovog zakona. Zašto, to još uvek nismo imali prilike da čujemo, osim vaše ocene da je u pitanju tržište i da se plate u javnim preduzećima određuju tržišnim putem. Kako je onda moguće da mi ne znamo i dan danas koliko je to tržište odredilo, kada su u pitanju plate u „Železari Smederevo“, kada su pitanju plate u nekim javnim preduzećima gde pojedini direktori imaju na desetine hiljada evra primanja. Kako je moguće da izostavimo tako jednu važnu temu, zbog koje ste i vi sami rekli da donosite, ili da predlažete, pardon, ovaj zakon. S druge strane imamo rešenja da brojači putnika u gradskom saobraćajnom preduzeću su plaćeni jednako kao i lekari u Srbiji, kada i sami znate koliko u poslednjih četiri godine imamo problema, da mi stručno osoblje, one koji su medicinski radnici zadržimo u Srbiji. Koliko je teško da onog prosvetara koji ne može svoju porodicu jednom mesečno da izvede na ručak, zadržimo na radnom mestu. Kako i na koji način da ih stimulišemo da i dalje obavljaju svoj posao. Najbolji će ići iz javne uprave. To nam poručuje ovaj Predlog zakona. Kako je moguće da smo doneli takav predlog koji one koji su najkonkurentniji na tržištu radne snage njima upućujemo poruku ovde nema mesta za vaš trud, za vaš rad, zato što su jednako plaćeni oni koji apsolutno ne rade ništa u javnom sektoru. Vi vrlo dobro znate da tih slučajeva ima. Posebno pod ključem partijskog zapošljavanja, gde samo dođu da prime 30 ili prvog u mesecu platu. S druge strane oni koji rade revnosno, redovno, ono koji daju svoj životni radni vek u nešto u šta veruju i žele da njihov rad zaista donese do nekog boljitka, oni su plaćeni apsolutno jednako. Mislimo na taj način one sa iskustvom, one prave radnike, njih uvažavamo. Smatramo da je veoma loš predlog zakona, zato što se ne vrednuje nečiji trud, nečiji rad, nečiji rezultati tokom višedecenijskog rada. Kada su u pitanju koeficijenti, potpuno je s jedne strane razumljivo i kada su u pitanju osnovice i kada su u pitanju koeficijenti kako i na koji način dolazimo do njih. Sa druge strane, imamo korigovane koeficijente koje ćete vi tek ustanoviti nekim novim predlogom zakona. I ne samo to, imamo kada su u pitanju ostale stvari za koje smo se iskreno nadali da će se naći u vašem predlogu, a to su kriterijumi, to su plate funkcionera, to je takođe taj koeficijent, dakle, kako i na koji način koeficijent plate mi sada uređujemo novim zakonom? Kako plate funkcionera? U noć pred parlamentarne izbore niste našli za shodno da i rešite ovim predlogom zakona. Zašto – zato što su izbori. Zato što treba da motivišete tu veliku stranačku vojsku koja troši na milione i milione evra i da je veoma veliki problem kako i na koji način sada da im oduzmete te privilegije. Zato što vrlo dobro znate da su oni nosioci kampanje SNS u Srbiji i na terenu. Mislim da je loše da se parcijalnim zakonima donose ovako suštinski važna pitanja i da se ona rešavaju na jedan takav način, a da sa druge strane, mi donosimo jedan zakon gde je kompletno suština izopštena i gde se suština zapravo donosi nekim drugim zakonima. U kom sazivu – ne znamo. Kada će se doneti – apsolutno ne znamo. Koja većina će ga doneti – to još uvek apsolutno ne znamo. Akumulacija funkcija, i dalje je ostalo na snazi to da jedan funkcioner režima može da bude na nekoliko funkcija i da prima nekoliko plata. Imali smo priliku i o tome smo razgovarali ovde u Skupštini, da je samo jedan od njih, jedan od mojih kolega preko puta imao pet plata u istom trenutku i on se ponosio time. On se ponosio zato što je bio siguran u to da on zavređuje za to što građani Srbije rade za jednu platu, da je on toliko vredan da ima pet plata. Hoću da vam kažem da mislim da to nije način na koji vi suštinski reformišete javni sektor, a da tom prilikom imate kolege koji su nosioci pet primanja u Srbiji. Ono što je takođe veoma važno jeste da i dalje postoje oni koji imaju primanja koja apsolutno niko ne kontroliše. Budžet Republike Srbije je takav, mali, mi nismo bogata zemlja, mi smo zemlja koja očigledno je odlučila da na jedan pogrešan način izvrši reforme u Srbiji, tako što će na leđima penzionera, na leđima zaposlenih u javnom sektoru pokušati da nešto uštedi kako bi taj novac uložila na neku drugu strani i neki pozitivni efekti videli. Kakvi efekti se vide, kada mi one koji na jedan veoma neracionalan način troše resurse Srbije nagrađujemo time što ih izopštavamo iz ovog zakona? Oni imaju na hiljade evra, na nekoliko funkcija su i dan danas, a s druge strane, kako da objasnite onda nekom penzioneru da mu je stečeno pravo ukinuto bukvalno zato što je ceo život radio pošteno i časno za tu svoju penziju? I danas mu Ustavni sud takođe vređa inteligenciju time što mu govori, tom penzioneru - znate šta, u pitanju je bila konsolidacija budžeta i to je tako moralo. Mislim da je ovde neoliberalni kapitalizam potpuno zanemario građane Srbije i mislim da ton Vlade i ove takozvane reforme koje vi sprovodite, sprovoditi isključivu unesrećujući ogromnu masu ljudi u Srbiji. Imate na 700-800 hiljada penzionera. Imate one koji nikada neće moći da dođu do posla. Imate one u javnom sektoru koji se i dan danas ponižavaju. Imate otpuštanja ljudi. Imate one koji neće moći da prežive možda već naredne godine. Imate one koji su uzeli kredite, a ne znaju kako da se iščupaju iz njih. E, zato mislim da je ovaj zakon veoma licemeran, jer ne rešava ona suštinska pitanja. Zato smatram da je izostavljanje suštine iz ovog zakona dovelo do jednog velikog osećaja nepravde kod velike većine građana Srbije. Privilegije direktora i funkcionera, to smo imali prilike da čujemo i u ovom predlogu zakona, a s druge strane imali smo priliku da čujemo i kada je bio gospodin Sertić, vaš kolega pre nekoliko dana. Niko iz Vlade Republike Srbije, ko navodno reformiše javni sektor, ko reformiše Srbiju, nikako neće da dirne u to što se zovu privilegije javnih funkcionera. Na način da se to pitanje, ne neće naći na dnevnom redu, nego vi obećavate da će u nekom narednom periodu biti donet još jedan predlog zakona, možda za godinu, možda za dve, možda nikada, predlog zakona kada ćemo rešiti i to pitanje. Mislim da je to veoma, veoma loše. Na kraju, imamo jednu veoma važnu stvar i jedno veoma važno pitanje – kako i na koji način vršimo kontrolu zarada koja mora da postoji kada su u pitanju javna preduzeća, kada je u pitanju javni sektor? Imamo situacije koje su utvrđivanje osnovica u članu 7, gde se potpuno slažem sa vama da svako ima istu osnovicu. Ali, već u drugom članu vi potirete ono što ste prethodno želeli da predložite i potpuno na jedan drugačiji način govorite o tome koliko, kako i na koji način će se određivati u pojedinim slučajevima ta osnovica. Imamo korektivni koeficijent koji opet govori o tome da će Vlada Republike Srbije novim predlozima imati korektivne koeficijente na plate kada su pojedini, samo pojedini slučajevi u pitanju. To sve govori o tome koliko je ovaj zapravo predlog zakona potpuno neprihvatljiv da bude danas apsolutno u Skupštini i da se o njemu raspravlja, u noć pred izbore. Za nekoliko dana ćemo imati raspisane parlamentarne izbore, a mi još uvek nismo suštinsko pitanje u Srbiji rešili, a to je pitanje pravde. Zbog čega se smanjuju plate i penzije, a drugima se ne dovodi u pitanje da se zadire u privilegije? Kada su u pitanju kriterijumi za određivanje plata, ko i kako ih meri, to je osnovno pitanje. Gde, u kom članu zakona piše ko i kako meri kriterijume za određivanje plata? Ima još sijaset mnogih stvari, ali dolazimo do ključne teme – kako znamo u toj kontroli zarada ko je zapravo zaradio, a ko nije zaradio platu? Da li ste se ikada zapitali kao funkcioner Vlade Republike Srbije, kao ministarka u toj Vladi, da li ste možda i vi pod sumnjom da li ste ili niste zaradili svoju platu? Vi ste, iskren da vam budem, godinu dana najavljivali nešto, što vi na kraju niste završili, niste uradili. Rezultate vašeg rada će takođe neko meriti. Ali, pošto to očigledno neće da meri parlament, jer to većinu u ovoj Skupštini ne zanima, mene zanima kako vi smatrate i da li vi za sebe mislite da ste zaradili svoju platu? Ja mogu ovde da pričam i o gospođi Jerkov i o Pavićeviću i o mnogim drugim poslanicima. Iskren da budem, ne znam da li mi kao opozicija jesmo ili nismo zaradili svoje poslaničke plate, ali to kažu neki nezavisni organi. Na jedan portal Otvoreni parlament je rekao da smo mi možda među najboljim poslanicima u ovom domu, pa eto, mogu s ponosom da kažem da neko misli da ja jesam. Ali, kako i na osnovu čega mislite da vi jeste? I, ako vi mislite da jeste, onda i ne čudi što neko ko radi non-stop, neko ko životnu energiju ulaže u svoj posao, jednako zarađuje kao i onaj koji ne radi apsolutno ništa i koga je jedna stranka dovela na to radno mesto ili na tu radnu funkciju. Mislim da je veoma važno da kao možda ministarka kažete kolike su zaista te plate u „Železari“. Ne želim da licitiram i nije nikakvo trik pitanje, zato što mislim da građani na kraju imaju prava da znaju, jer možda ostaju budni do pola 12 noću želeći da čuju o zakonima koji se zaista tiču, između ostalog, i njihovog novca. Jer, da se razumemo, ovo je njihov novac. Ovo nije novac ni vas, ni vašeg predsednika Vlade, ni najveće stranke u Srbiji. Ovo je novac građana Srbije koji vi trošite na jedan veoma, veoma škakljiv način, a da pri tom onima koji najviše troše novac građana Srbije ovde je to tabu tema. To Vlada nikada neće dovesti na dnevni red. Ona obećava, kao što ste vi godinu dana obećavali ovaj zakon. Imamo problem da se najavljuju sada neki drugi zakoni koji će tek rešiti tu oblast. A zašto? Zato što su izbori i zato što će oni biti nosioci kampanje. Pa, bože mili, onda moraju da budu i motivisani sa nekim određenim pitanjima i da u toj kampanji učestvuju sa tim novcem. Mislim da je to veoma loše i smatram da je iznevereno još jednom poverenje građana, koje je vama dato kao vašoj Vladi, jer nisu očekivali da ćete na ovaj način, ciničan pre svega, rešavati ključna pitanja u zemlji koja se tiču nepravde u Srbiji. Zahvaljujem.
Repliku ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, neko reče da mi otimamo novac od penzionera da bismo navodno finansirali neku stranačku vojsku, i još se hvali time kako je zaslužio novac koji je dobio od države, a ovde ušao pre deset minuta. Ceo dan nije bio ovde. I sad je on zaradio svoju platu, a mi što sedimo ovde nismo?! Priča o privilegijama. Ja sam potpredsednik Skupštine, svojim autom sam došao na sednicu Skupštine, a imam pravo na službeni, dok su oni službene automobile lupali kada su išli na more. Pričaju da brinu o penzionerima. Pa, što nisu brinuli kada je bilo para, nego su zavlačili gde god su stigli ruke i otimali iz „Agrobanke“ i „Razvojne banke“, i od putara, i od poljoprivrednika, i iz JAT-a, i iz „Železnica Srbije“, iz tog istog „Sartida“ dok je još bio društvena svojina? I oni se sad brinu o radnicima! Što se niste brinuli o radnicima dok su imali posao? Što se brinete samo o radnicima koji su u javnoj upravi? Da ih niste možda vi zapošljavali? Da to nije možda vaša stranačka vojska koju branite? Čini mi se da je baš tako. Što ne kaže kako se kreči po Beogradu, umesto da nama mažu noseve ovde? Kako se dobijaju poslovi? Kako se strankama poklanjaju stanovi? Ma, ništa nije poklonjeno, ništa tu nije poklonjeno. Omogućila je ta stranka da se zaradi mnogo stanova, pa jedan manje-više nema veze. E, takvi ste bili dok ste bili na vlasti. Sačuvaj nas bože vaše brige za građane, za državu i za narod.
Zahvaljujem. Reč ima ministar. Izvolite.
Ja bih samo da kažem poslaniku Božoviću da mislim da ovaj zakon zaista nije razumeo, jer nije tačno da će otići najbolji zbog toga što se svima isto plaća. Da, danas se svima isto plaća u većini od ovih 500.000 radnih mesta, kada je isto radno mesto, bez obzira na njihov učinak. Međutim, ovim zakonom se upravo uvodi, prvo, mogućnost da se ujednačavaju zarade za radna mesta i poslove koji su isti ili slični, a da se sa druge strane time što se stavljaju u iste platne grupe, a zatim da se zaposleni i njihov učinak razlikuju kroz napredovanje, kroz platne razrede, upravo opet na osnovu toga kakav im je učinak. Ja bih još i da naglasim da nije tačno da se zakon donosi na brzinu. Ako ima zakon koji je rađen temeljno, pa i sami prigovarate na vreme u kojem je rađen, a svo to vreme je rađen konsultativno sa ljudima kojih se najviše tiče. Osim toga, održana je iscrpna javna rasprava, vođen je socijalni dijalog, predstavljen je u ovoj Skupštini dva puta, jednom odmah posle javne rasprave jedna starija verzija, zatim jedna zaista skoro potpuno konačna verzija. Zaista ne vidim šta je na brzinu. Jeste ostao kratko vreme od usvajanja na Vladi do rasprave u Skupštini. Za to postoji jak i dobar razlog koji sam već objašnjavala i ne želim da sada uzimam svima vremena da to ponavljam. Na kraju, mislim da je potpuna zamena teza govoriti o smanjivanju plata koje je ova Vlada morala da uradi kako bi spasila državu od bankrota i to smanjenje je učinjeno svima, uključujući i svim zaposlenima u javnim preduzećima i to mešati sa ovim zakonom koji je zapravo potpuno druga stvar. On radi na dugoročnom uređivanju odnosa zarada i to u okvirima u kojima prosto fiskalni prostor još uvek je vrlo ograničen. Mi još uvek moramo da smanjimo ukupnu potrošnju, a ne da je povećavamo, ali želimo kroz ovaj zakon da to u budućnosti omogući, iako je takvo restriktivno okruženje, da se nepravde ispravljaju. Dakle, mislim da diskusija zaista nije bila plodotvorna. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo ministar. (Balša Božović, s mesta: Replika.) Nemate pravo na repliku. (Balša Božović, s mesta: Direktno je pomenuto moje ime.) Gospođa ministar je dala odgovore na vaša pitanja, ni na koji način i nije vas u negativnom kontekstu da bi imali pravo na repliku. Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Orlić. Izvolite, gospodine Orliću, a neka se pripremi narodni poslanik Milan Petrić.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, podržavam, šta više, snažno podržavam predloge zakona o kojima raspravljamo danas i saopštavam razloge za ovu podršku. Tako na prvom mestu kada je reč o predloženim izmenama i dopunama rešenja teritorijalnog uređenja naše Republike, smatram više nego dobrim, više nego opravdanim, predlog da unapredimo status i Vršca i Kikinde i Pirota. U tom smislu, dr Blažiću, komplimenti na odlično pripremljenom predlogu koji je došao u ovu Narodnu skupštinu. Zaista i pozdravljam i sa svoje strane potvrđujem dobre razloge koje ste naveli u materijalu koji je upućen narodnim poslanicima, ali i u dobrim razlozima koje ste izneli danas u više nego ubedljivom izlaganju. Smatram da će biti, usvajanjem ovog zakona, otvorena vrata za rešavanje onih problema o kojima smo razgovarali danas, ujedno i želim svu sreću i vašem mestu, ali i ostalim gradovima, uskoro, vrlo uskoro, gradovima o kojima govorimo danas i na koje se ovaj predlog odnosi, u onim projektima za nove investicije u ovoj godini ali i u svim godinama koje se nalaze ispred nas. Kada je reč o Predlogu zakona o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru, tu komplimenti idu vama, gospođo ministar, kao predstavniku Vlade. Dakle, smatram jedno zaista izvanredno rešenje, jedno izuzetno važno rešenje. Rešenje koje je u potpunosti opravdava onu sistemsku komponentu, onaj sistemski kvalitet o kome danas govorimo, koji, doduše, bivaju tu i tamo ponegde osporeni ali vrlo neubedljivo i doći ćemo i do toga šta smo danas čuli na tu temu. Zašto sistemski? Zato što se predviđa jedno jedinstveno i kompaktno rešenje za ovu problematiku koje se ogleda pre svega u uvođenju reda kroz sistem jedinstvene osnovice za obračun i isplatu plata. Pričali smo mnogo danas na temu kako je to izgledalo do danas i kako je šarenolika bila ta situacija, u mnogim segmentima potpuno nepredvidiva, iz mnogo razloga izazivala je i nezadovoljstvo kod šire javnosti zbog toga što se nije moglo lako porediti, ni ono što dolazi kao primanje na određeni posao, ali ni ono što taj posao zahteva, ni trud koji se uloži, ni rezultat koji se ostvari. Na samom kraju uređen sistem zahteva jasna, precizna pravila, nešto što bismo nazvali i transparentnim i fer prikazanim. To se, uveren sam, postiže upravo ovim predlogom zakona i opravdava tu sistemsku komponentu ili odliku. Dalje, i transparentno i pravedno i u tome se takođe slažem sa vama gospođo ministar, transparentno i činjenicom da se uvodi po prvi put odgovarajući katalog koji bi trebalo da precizira koji sve poslovi postoje i šta podrazumevaju. Da se crno na belo zna šta podrazumeva rad u ovom sektoru u našoj Republici i pravedno svakako. Što bih sa svoje strane pročitao samo kroz ono pitanje odnosa između zarada od najnižih do najviših koji su predviđeni upravo ovim predlogom i koji je u svom rasponu sad, rekao bih, uži u odnosu na ono što se moglo primetiti u tom vrlo šarenolikom pristupu i vrlo nepredvidivoj praksi kakvu smo imali do sada. Gde je pravednost u tome? Ja to čitam na sledeći način i dajem slobodu svakome da me koriguje ukoliko smatra da to ne posmatram ispravno. Kada je taj raspon uži onda sve te vrednosti od najviših do najnižih međusobno su povezane čvršće i postoji izvesna povratna sprega. Pa, ako ikada jednog dana neko zaključi da onaj gornji deo tog opsega treba da bude nešto veći, snažnije će povući i sve ostalo zaključno sa onim najnižim proporcionalno naviše. Verujem samo nešto što će biti na zadovoljstvo onih koji danas u ovoj vrsti sektora, u ovim delatnostima pripadaju tom nižem delu lestvice primanja. Ja to vodim kao pravedno. Dalje, verujem da podstiče i kvalitet i odgovornost u poslu, upravo činjenicom da se uvode kriterijumi za vrednovanje rezultat i upravo činjenicom da se ostavlja prostor da ono što zaslužuje može da bude i nagrađeno, dakle vrednovano kao nešto što zaslužuje da ide dalje, da napreduje, da se izgrađuje, svakako u skladu sa onim što je u stanju da pruži i da svoj rad opravda. Sistemski, ponovio sam jedno dva ili tri puta, zašto? Jer, time ulazim polako u zonu onih komentara koje smo čuli danas. Pa, se tako jedna odnosio na pitanje uvođenja potrebe da se drugim zakonima regulišu određena pitanja i na to se pozvao kao izvesno nepostojanje sistema. Šteta je, velika šteta da zbog toga što neko ima određena očekivanja, pa kaže, ovo što smo dobili kao predlog, eto mi smo očekivali više. Zbog toga izvlači zaključak, zato nećemo da ga podržim uopšte. Svako ima pravo na sopstveni nivo očekivanja, dame i gospodo, ali elementarna je logika uporediti ono što se nudi i što na stolu postoji sa onim što je važilo do sada. Velika je šteta i ne primetiti sve ove dobre stvar koje crno na belo postoje u ovom predlogu o kojima sam upravo govorio, o kojima su govorili mnogi danas, precizno, jasno i pošteno, rekao bih, dajući podršku ovom zakonu, šteta je ne primetiti samo zbog toga što sami imate određena očekivanje, ali ja to ipak vidim malo jasnije, zato što imate potrebu da nešto kritikujete po svaku cenu, bilo utemeljeno ili ne. Tu je reč i o izvesnoj, reći ću nakaradnoj logici. Ako nisam zadovoljan do kraja onda neću ništa. A pričaćemo i o toj logici još malo detaljnije za neki minut, o tome da li jedan član zakona ima ovoliko ili onoliko strana, da li je nekome lični ili subjektivni utisak da je neka tabela čitljiva, ne treba ni da trošimo reči. Potpuno je neozbiljno da na taj način raspravljamo o nečemu što predstavlja tako ozbiljnu materiju kao što je zakonski predlog. Ali, razumem da postoji ponekad neprijatnost da treba nešto da se iskritikuje, a nema se šta reći, pa onda možemo da pričamo ovako neozbiljne stvari. Uz ogradu da bih se ja lično suzdržao od poriva da nešto kritikujem u maksimalno raspoloživom broju sekundi, čak i onda kada tu mesta za kritiku nema. Pominjalo se pitanje isključenja javnih preduzeća iz ovog predloga zakona i pitanje zašto je to tako. I, vrlo precizan odgovor, pa ono što smo pomenuli kao aspekt koji treba da uvaži tržišnu logiku. Da li to treba detaljnije da se obrazlaže? Da li je moguće da neko u ovoj sali opravdava zvanje narodnog poslanika time što uporno ne razume potrebu da se uvaži logika tržišta? Da li mi hoćemo da od javnih preduzeća formiramo sisteme koji pružaju neki konkretan, jasan doprinos društvu? Rezultat koji je po svojoj prirodi, rezultat koji se ostvaruje na tržištu i da pritom apsolutno ignorišemo logiku tog tržišta, pa da se pravimo kao da uopšte nije bitno da li ćete odgovoriti na ono što se smatra za tražnju, da li ćete to uraditi kvalitetno. Da li ćete na taj način prihodovati? Zar to nije elementarna logika koju treba da zadovoljimo ako hoćemo da neki sistem, bilo koji, bude samo održiv, da opravdava svoje postojanje. Ja smatram da jeste i zbog toga smatram više nego opravdanim da se logika tržišta u tom segmentu uvaži. Potpuno je pogrešno aludirati na priču, da, ali time se ne ostvaruje jednakost u kompletnom tom širem javnom sektoru zato što određeni posao sa određenim odgovornostima ovamo, nosi više novca nego neki drugi posao sa možda višim odgovornostima onamo i da pričamo kako tu nikakve jednakosti nema. Na šta želim da skrenem pažnju, pitanje jednakosti mora da bude, ja se slažem zadovoljeno, ali mora da bude i potkrepljeno odgovarajućom logikom. Pričao sam o logici tržišta. Hajde da produžimo priču dalje. Zašto uporno to doživljavamo kao nepostojanje određenog limita koji mora da bude zloupotrebljen? Zašto uporno insistiramo na tome da će neko sada zarađivati više nego što zaslužuje? Možemo to da pogledamo iz ovog ugla. Pa, ništa nije garantovano tim kompanijama od kojih očekujemo da se dokažu na tržištu da opravdaju svoje delatnosti na tržištu. Ništa nije ni garantovano. Može i tako da se pogleda. Pa, ono što je ovde definisano eksplicitno numerički, kod njih može biti manje. Može manje, ako ne zasluže bolje. Svakako, može još jednom ako ga zasluže. Potpuno je nesuvislo, pritom, u isto vreme u istoj bezmalo rečenici, pa svakako u okviru istog obraćanja i pričati da je potpuno pogrešno da se insistira na jednakosti. Onda kažemo – sada će na primer svi koji su zaposleni u prosveti, kao i sve medicinske sestre imati ista primanja. Pa čekajte, da li je logično da u isto vreme hoćemo jednakosti tamo gde postoje aspekti kao što je logika tržišta i nećemo jednakost, zato što hoćemo samo nešto da zamerimo predlogu. I ovo drugo svakako, ima svoje opravdanje. Pritom, ne postoji insistiranje na jednakosti gde joj mesta nema, već sam pomenuo da se uvažava rezultat, već sam pomenuo da se očekuje napredak tamo gde se zasluži. Ono što se takođe kritikuje vrlo glasno, ali bez ikakvog razumevanja, to je pitanje onih korektivnih faktora pri definisanju koeficijenata, koji su čuli smo danas upravo zato i uspostavljeni, da ne bude insistiranja na jednakosti tamo gde rezultat pruža mogućnost da se razlika napravi zasluženo. Mislim da je to više nego jasno svakome ko hoće da razume, a mi ovde hronično imamo problem sa susretom, sa onom vrstom ponašanja koja se svede, ne želim da razumem, niti me uopšte zanima da razumem, hoću samo da ispričam ono što sam i zacrtao da izgovorim danas, što je svakako za žaljenje. Što se tiče toga da će ovim predlogom ljudi biti demotivisani da rade, slabije plaćeni, itd, itd. To se sve zapravo svodi na upravo ovo, nemogućnost da se prihvati da se određeni red uvodi i da će se vrednovati rezultati. Možda zbog toga što je neko navikao da funkcioniše u sistemu u kom nikakve vrste vrednovanja rezultata i nema, gde su neke druge stvari važnije i gde te druge stvari definišu i kako će ko proći nezavisno od kvaliteta posla koji obavlja. Što se tiče onih potpuno paušalnih ocena, njima ću posvetiti nekoliko sekundi svega. Komično je dame i gospodo, pominjati termine kao što su političke kukavice zbog one nakaradne logike nisam zadovoljan nivoom onoga što je ponuđeno, hoću više, pa zbog toga neću ništa. Oni koji nisu ponudili ama baš ništa, koji se sada prvi put susreću sa ovakvim predlogom, koji neko rešenje za ovu problematiku svojim očima gledaju prvi put stavljanjem ovog Predloga zakona na sto, šta su onda oni, to mora da bude neki termin još teži od kukavica. Doduše, biće teško pronaći ga, ali mislim da će konsultovati neke rečnike, koriste to s vremena na vreme. Komično je dame i gospodo, jer ta logika hteo sam više, pa sad neću ništa, a sretali smo se već sa njom i kada smo unapređivali primanja ljudima i kada smo obezbeđivali jednokratnu pomoć. Ne, mi smo hteli još više, pa nećemo ništa. Pa, zamislite molim vas nekoga ko osniva kompaniju i posle sedam dana je gasi ljut, zato što kaže – hteo sam da budem milioner, ako neću biti milioner neću ni da radim. Nekoga ko započinje naučni rad, pa posle sedam dana kaže, ma hteo sam Nobelovu nagradu, a ako to nisam dobio do sada, neću ničim ni da se bavim. Dokle bi stiglo društvo, bilo koje društvo na ovoj planeti da se na taj način razmišljalo? Tu razmišljanja nema i gospođo ministar, slažem se sa vama i biće da neki ovde neke stvari nisu razumeli, niti su u stanju da razumeju. Da ne završimo sve po pitanju ovako dobrih predloga zakona kritikom, ne bih to dozvolio. Završićemo pohvalama. U tom smislu, kada je reč o Zakonu o opštem upravnom postupku, svakako pozdravljam i intenciju da se uvedu standardi, da se ispoštuju i norme i konvencije, da se na taj način ispoštuje, pre svega ono što dugujemo sebi, zaslužujemo kvalitetnu i uređenu oblast, dobre zakone, ali i to treba uvažiti, jer ima svoje važno mesto na našoj evropskoj agendi. Pre svega, mi to radimo zbog sebe. Tu ću izdvojiti samo dva dobra rešenja koja su mi lično interesantna i posebno važna i još jednu komponentu koja ih prati. Dakle, dva izvanredno važna rešenja i treću komponentu koja ih prati i za koju smatram da predstavlja svojevrstan etalon svakog dobrog zakona. Uvođenje „one stop“ sistema i u ovoj oblasti koja se ogleda u onom uvođenju jedinstvenog upravnog mesta i uvođenje savremenih modernih rešenja u smislu uvođenja elektronske komunikacije, kada je reč o ovoj materiji. Zašto je to važno, da ne trošimo reči? Znamo u kojoj godini živimo i znamo da zaslužujemo uvođenje te vrste modernih rešenja koja obezbeđuju efikasnost, smanjuju troškove građanima u svako mogućem segmentu, elektronski sistemi u ovom smislu predstavljaju stvar koja zaslužuje da bude samo pozdravljena i pohvaljena, kao i uvođenje jedinstvenog upravnog mesta. Ono što predstavlja modernizaciju i unapređenje efikasnosti, što je progresivno po svojoj prirodi i svakako kao ideja i kao nešto što uvodimo u život, imaće uvek nedvosmislenu podršku onome kome je progres glavni politički fokus. SNS, još jednom čestitke. Hvala lepo.
Hvala dr Orliću. Reč ima narodni poslanik Milan Petrić.
Poštovani predsedavajući, ministarko i predstavnici Vlade, povodom Predloga zakona o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru, drago mi je što sam imao mogućnost da na sastancima koje organizuje Ekonomski kokus predočim stavove SNP. Zamerku koju smo u tom predlogu imali odnosila se na vrednovanje radnih mesta. Smatrali smo da nije isto vrednovati radno mesto vozača u ministarstvu, sa vozačem u Hitnoj pomoći, recimo. Napominjem da jednak naziv radnih mesta ne znači da je i rad sam jednak, zapravo, postoji dosta različitosti u uslovima rada koji utiču na sam rad. Primedbe koje smo izneli uvažene su od strane ministarke, te smatramo da smo doprineli boljem predlogu ovog zakona i ravnopravnijem statusu radnika. Drago mi je što je ovaj predlog zakona kompromis između sindikata i ministarstva, odnosno predlagača ovog zakona i pohvalno je što se ne zanemaruje značaj socijalnog dijaloga koji je veoma bitan u širenju prava radnika. Takvu praksu potrebno je praktikovati češće, slažem se po tom pitanju. Izostavljanje državnih funkcionera iz ovog Predloga zakona za razliku od slovenačkog modela, smatramo nepotrebnim. Na ovaj način se samo učvršćuje njihova neprikosnovena pozicija, iako se njihove plate finansiraju od strane poreskih obveznika i na taj način im je omogućeno da ostanu u privilegovanom položaju u odnosu na ostale zaposlene u javnoj upravi, koji u suštini jesu nosioci posla. Ukoliko težimo ujednačavanju plata, ne vidim ni jedan razlog da državni funkcioneri ne budu deo ovog zakona. Tu bih naveo jedan primer. Da li mislite da je realno da premijer, bez obzira ko god tu funkciju obavljao, treba da ima manju platu od direktora javnog preduzeća ili direktora neke određene agencije? Želeo bih da mi razjasnite isto, kakav će efekat ovaj Predlog zakona imati na kolektivne ugovore u javnim preduzećima i da li nakon usvajanja ovog zakona možemo očekivati izmene Zakona o radu, recimo u članu 3. stav 1. koji se odnosi na pravo na kolektivno pregovaranje? Srpska narodna partija smatra da suština reformi javnog sektora nije smanjenje plata, dugotrajni proces ili komplikovana procedura, već briga za rezultate rada koji treba da doprinesu kvalitetnijim uslugama u kojima će građani sami uživati. U okviru Predloga zakona o opštem upravnom postupku, podneli smo dva amandmana koji se odnose na bolju primenu ovog zakona i smatramo da se obaveštavanje građana mora vršiti putem preporučene pošte, da ne bi postojala nesigurnost po pitanju uredne dostave. Takođe u članu 161. Predloga zakona koji se odnosi na predavanje žalbe drugostepenom organu, odnosno na ćutanju uprave, odnosno ostaje sporno šta se događa ukoliko drugostepeni organ ne reši stvar i na koji način će stranke ostvariti svoje pravo u daljem procesu? Smatramo da amandmani koje smo podneli mogu pomoći ozbiljnijem sprovođenju ovog zakona i nadam se da će biti usvojeni. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije koju je predložio uvaženi kolega Branislav Blažić, po našem mišljenju treba usvojiti. Navedenim opštinama, ukoliko u danu za glasanje izglasamo da dobiju status grada, može samo pomoći da dožive napredak u privrednom i ekonomskom smislu. Takođe, se nadamo da će to na neki način i sprečiti odlazak mladih i stručnih ljudi iz naše zemlje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Petriću. Reč ima narodni poslanik Svetislav Vukmirica. Izvolite, gospodine Vukmirica.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege narodni poslanici, usvajanje izmena i dopuna Zakona o teritorijalnoj organizaciji ispravlja se velika nepravda koja je učinjena Kikindi i svim njenim građanima. Borba za status grada traje već duži niz godina, kako kroz akcije raznih udruženja, pokretanja peticije i raznih inicijativa, tako i kroz lobiranje u državnim organima i zato zasluge pripadaju svim njenim građanima. Dobijanjem statusa grada samo se potvrđuje ono što su svi Kikinđani uvek i nosili u svojim srcima i glavama. Za nas je Kikinda uvek bila grad, a ovim činom oni će to biti za sve građane Republike Srbije. Da je tako govore mnoge činjenice iz prošlosti i sadašnjosti Kikinde i zato pre svega želim da istaknem da je Kikinda svoj prvi status grada dobila davne 1893. godine. Naime, istorija savremene Kikinde počinje od 1750. godine. Prvi naseljenici bili su Srbi, austrijski graničari koji su štitili granicu od Turaka na Morišu i na Tisi i koji su nakon Požarevačkog mira sklopljenog između Austrije i Turske, kao i povlačenja Otomanskog carstva iz Banata naselili u područje u dolini rečce Galacka. Kikindu su tada naselili žitelji mesta Semak, Čanad, Nadlak i Obrižje, koje se danas nalaze u susednoj nam Rumuniji, a nekoliko decenija kasnije, pored Srba doseljavaju se i Nemci, Mađari, Jevreji i Francuzi. Kikinda je nedugo zatim postala sedište velikog Kikindskog Dištrikta, kao autonomna srpska teritorijalna jedinica direktno podređena Bečkom dvoru. Ona je tu privilegiju dobila od Austrijske carice Marije Terezije 12. novembra 1774. godine, a postojeća prava je utvrdio i proširio austrijski car Franc Jozef 1817. godine. U svom sastavu Dištrikta, pored Kikinde bilo je još devet naselja srpskih graničara u severnom i srednjem Banatu, odnosno Srpski Krstur, Jozefovo - deo današnjeg Novog Kneževca, Mokrin, Karlovo - deodanašnjeg Novog Miloševa, Bašaid, Vranjevo - deo današnjeg Novog Bečeja, Melenci, Kuman i Taraš. Stanovnici Dištrikta imali su značajne ekonomske i političke povlastice u okviru monarhije, a Veliko Kikindski Dištrikt je funkcionisao sve do 1867. godine kada je Kikinda nakon sporazuma Budimpešte i Beča u stvaranju Austrougarske monarhije pripojena novoj Torontolskoj županiji koja obuhvata gotovo čitav Banat. U to vreme sa oko 22.000 stanovnika, Kikinda je bila najnaseljenije mesto Torotolske županije. Kikinda je iz 1857. godine izgradnjom trase Segedin-Kikinda-Temišvar dobila aktivnu železničku prugu, a samim tim i najstariju prugu u Srbiji. Gimnazija u Kikindi postoji od 1858. godine, a biblioteka je osnovana malo ranije, odnosno 1845. godine. U Kikindi se nalazi jedan od svega nekoliko sačuvanih mlinova na konjski pogon u Evropi. Postojeća suvača izgrađena je 1899. godine i jedina je u Srbiji. Prve fabrike u Kikindi počele su da rade sredinom 19. veka, Danfilov parni mlin 1862. godine, današnji kikindski mlin. Bonova ciglana 1866. godine, sadašlja Toza Marković. Piram fabrika za proizvodnju krme za obuću 1900. godine, nekadašnji Hemik. Bonova livnica željeza i tempera 1908. godine, livnica Kikinda. U ovom periodu, do početka Prvog svetskog rata, Kikinda prolazi kroz period uspona i razvoja i upravo je tada formirano gradsko jezgro, ušorane ulice koje se seku pod pravim uglom su dobile svoje nazive, a kuće su se gradile planski. Sve ovo govori da je Kikinda od uvek bila grad u pravom smislu reči. Nakon Drugog svetskog rata i sprovedene modernizacije industrije, uz tradicionalnu poljoprivrednu proizvodnju i usmerenost ka izvozu, rastao je i standard većine građana Kikinde. U Kikindi se proizvode delovi za nemački Opel i Dženeral Motors, pa je čak jedan model automobila Opel poneo ime Kikinda. Gradili su livničari fabrike po Africi i Bliskom Istoku. Tozin crep je pokrivao mnoge kuće po staroj Jugoslaviji. Domaćice su koristile Hemikov tečni elektron pri pranju sudova i radnih površina, a cipele su se čistile poznatim kikindskim imalinom. U kikindskoj Primi se proizvodio najbolji grašak u Evropi, PIK je hranio JNA, dok se kikindška šunka jela u SAD, a tu su bili i proizvodi Banini. Udeo opštine Kikinda u regionalnom izvozu je bio preko 90%, te zahvaljujući tome Kikinda u bivšoj Jugoslaviji 80-ih godina prošlog veka je bila druga po ekonomskoj snazi, odmah iza slovenačkog Maribora. Onda je usledio raspad SFRJ, sankcije od strane međunarodne zajednice i sve je stalo i počelo da propada. Oslonjeni na izvoz, nismo imali šansu da se brzo preorijentišemo i nađemo izlaz iz sveopšte krize. Ipak sa izgradnjom agro industrijske zone i namerom otvaranja slobodne carinske zone, kao dela slobodne zone Subotica, Kikinda ponovo ide u pravcu industrijalizacije. Svetlo na kraju mračnog tunela se nadzire i šansa je tu na dohvat ruke. Danas je Kikinda sedište Severno-banatskog upravnog okruga, koji se nalazi na krajnjem severo-istoku Republike Srbije, u AP Vojvodini, na tromeđi sa Mađarskom i Rumunijom i koja zauzima površinu od 2329 metara kvadratnih, a sama opština se prostire na površini od 782 kvadratna kilometra i čine je pored Kikinde još devet naseljenih mesta, odnosno Banatska Topola, Banatsko Veliko Selo, Bašaid, Iđoš, Mokrin, Nakovo, Novi Kozarci, Rusko Selo i Sajam. Opština Kikinda ima oko 70 hiljada hektara poljoprivrednog zemljišta, koje zauzima 90% teritorije opštine i samim tim predstavlja ozbiljni potencijal u sferi poljoprivredne proizvodnje. Prema popisu stanovništva iz 2011. godine, ukupan broj stanovnika na teritoriji opštine Kikinda je 59.453 stanovnika, te od ukupnog broja stanovnika Srbi čine oko 75,43%, Mađari oko 12,23%, Romi 3,33%, dok su ostale nacionalne pripadnosti zastupljene u mnogo manjem procentu. Demografsku strukturu su promenile stalne migracije i već pomenuta krajiška i graničarska sudbina srpskog naroda. Kikindu su naseljavali Srbi sa Kosova i Metohije, predvođeni porodicom Čarnojević, a nakon Prvog i Drugog svetskog rata i Srbi sa prostora BiH, Like, Gorduna, Banije i Dalmacije. Mešanjem kultura, običaja i načina života, razvio se jedan novi banatski duh. Spoj ravnice i planinskih masiva, dao je jedan drugačiji način razmišljanja, mudrost, toleranciju, strpljenje i istrajnost u svemu. Na domaćinskoj trpezi se danas može naći i sos od višanja, testo slatko i slano, specijaliteti od bundeve i maka, ali i pita sa krompirom ljevača, kao i gulaš i paprikaš uz već čuveni disnatori specijaliteta svinjskog mesa. Jednostavno rečeno, u Kikindi je svako dobrodošao. Zahvaljujući svom geografskom položaju, Kikinda jeste veoma značajan pogranični centar. Naselje koje se nalazi na samoj granici sa EU, odnosno sa Rumunijom i sa Mađarskom, udaljena 110 kilometara od Novog Sada, 127 kilometra od Beograda, 100 kilometra od Subotice, 69 kilometra od Temišvara i 84 kilometra od Segedina. Stvaranje i otvaranje međudržavnog graničnog prelaza Nakovo-Lunga kod Kikinde, dokazano je sve što je godinama tvrđeno, a to je da ovaj granični prelaz ima perspektivu, kako za putnike, tako i za privrednike i da je Kikinda važan pogranični centar od posebnog značaja i za srpsku manjinu u Rumuniji. Ovim pravcem Temišvar je Kikinđanima i žiteljima severnih i zapadnih delova AP Vojvodine bliži da dvadesetak kilometara, a samim tim i putevi ka istoku i zapadu Evrope. Ovaj granični prelaz znači bukvalno novi početak za Kikindu i severni Banat i njime se direktno otvorena vrata ka EU. Kikinda ima velike saobraćajne mogućnosti jer se nalazi na trasi buduće banatske magistrale. Međunarodni železnički granični prelaz sa Rumunijom ima teretno pristanište za prevoz rasutih i drugih tereta na kanalu Dunav-Tisa-Dunav, sportski aerodrom, a preko mosta na Tisi kod Ade, ovo je najkraći put i za delove Hrvatske i Slovenije ka Rumuniji, te dalje prema istoku i obratno. Kikinda je danas regionalni i zdravstveni, obrazovni, kulturni sportski centar. Ima regionalnu bolnicu i nekoliko odeljenja privatnih, jednu matičnu državnu visoku školu, organizator je svetski priznatog internacionalnog vajarskog simpozijuma Tera, Međunarodnog festivala etnomuzikologije, ima profesionalno pozorište, Narodni muzej, istorijski arhiv, biblioteku. Kikinda je značajan sportski grad, sa izvanrednim uslovima za razvoj sportskog turizma. Sportski centar „Jezero“, sa prvim zatvorenim bazenima u Vojvodini, sređenim otvorenim terenima i bazenima, sportskom salom i poprištem mnogih tradicionalnih takmičenja i kampova. U Kikindi je zahvaljujući tradicionalnoj školi plivanja, znati plivati jednako sa znati čitati i pisati. Kikinda ima i džudo klub „Partizan“, prvog ekipnog šampiona Srbije od njenog osamostaljenja 2006. godine, a u najvišem rangu takmičenja u Republici Srbiji, već godinama se unazad nadmeće i Ženski rukometni klub Kikinda. Takođe, Kikinda je organizator jedinstvene turističke manifestacije ovog dela Evrope Dani ludaje, u čast bundevi prema kojoj su Kikinđani tokom istorije imali poseban odnos. Manifestacija iz godine u godinu dobija na važnosti i kvalitetu, a najteža ludaja od 504 kilograma jer izmerena 2014. godine. Kikinda je najveće zimovalište sova utina ili sova ušara u svetu. Niko ne može pouzdano da tvrdi otkud te sove baš u Kikindi i baš u samom centru na prelepom kikindskom trgu. One uglavnom traže mir u obližnjim šumarcima i salašima, a u Kikindi su svoj dom pronašle između dve crkve, pravoslavne i katoličke, osnovne škole i gimnazije, kulturnog i sportskog centra i svega ostalog što jedan trg nosi sa sobom. Inače, Kikinda je takođe mesto prepoznatljive arhitekture koja je dobila i prvi trg, pešačku zonu u SFRJ početkom osamdesetih godina prošlog veka, za čije je idejno rešenje …
Molim vas, gospođo Rakić, dopustite da prof. gospodin Vukmirica završi izlaganje.
…profesor Cakić dobio najviša jugoslovenska priznanja iz oblasti arhitekture. Tu su i razne manifestacije, poput „Dana vina“ u Iđošu, Svetsko prvenstvo u tucanju uskršnjim jajima u Mokrinu, „Pitijada“ u Novim Kozarcima, „Festival gulaša“ u Ruskom Selu i krajiški višeboj u Banatskom Velikom Selu. Iskoristio bih ovu priliku da istaknem i nekolicinu znamenitih Kikinđana, koji su svojim radom i dostignućima skrenuli pažnju na sebe i ostavili dubok trag u istoriji naše države. Između ostalih, pomenuo bih književnike i pesnike: Miroslava Miku Antića, Dušana Vasiljeva i Jovana Popovića, astronautičara – Miroslava Jugina; a pogotovo Pavla Kinđelca, prvog Srbina, dr teologije, čiji se otac Hristofor smatra osnivačem Kikinde. Kao što ste mogli čuti, Kikinda je u mnogo čemu bila prva u Srbiji i staroj Jugoslaviji, i kao takva među poslednjim dobija status grada. No, mi Kikinđani smo sigurni i ubeđeni da će se stvari ponovo okrenuti u našu stranu i da će Kikinda povratiti stari sjaj, a samim tim i osmeh na lice, jer to svakako i zaslužujemo. Zbog svega toga, očekujem podršku kolega narodnih poslanika, kako u Danu za glasanje, tako i u svim budućim nastojanjima u realizaciji Projekta „Za bolju i lepšu Kikindu“. Na samom kraju bih citirao stihove jedne prelepe lokalne pesme, koja na svoj način daje odgovor putnicima namernicima na pitanje gde se nalazi Kikinda. „Kad se popneš na ludaju, u sred njive u Tulaju, u daljini laje kera, tu je varoš cela“. Zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Boban Birmančević.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko, poštovane kolege, poštovani građani, imamo zaista jedan neophodan zakon iz zakona koji smo jako dugo čekali, koji otklanja sve nedostatke, a ima ih jako puno, upravo u obračunu zarada u javnom sektoru. Podsećam građane, 11.000 budžetskih institucija, to je zaista veliki broj. Ovaj zakon vratiće i trasirati put upravo pravilnom, pravom, poštenom i pre svega transparentnom obračunu plata. Upravo ovaj zakon napraviće tu potrebnu bazu na koju će biti oslonjeni svi oni koji hoće pošteno da rade i pošteno da zarade. Ne slažem se sa kolegama iz opozicije koji osporavaju, a nisu izneli niti jedan ozbiljan, niti jedan, ponavljam, ozbiljan razlog kojim bi osporili ovaj zakon. Za svaku je pohvalu rad ovog Ministarstva i upravo ovaj zakon naslanja se na set zakona koji uređuju upravo poslovanje javnih preduzeća, javnog sektora i svega onoga što je potrebno za funkcionisanje jedne prave države u kojoj građani znaju šta mogu i na šta imaju pravo. U lokalnim samoupravama raspon plata kretao se čak i do 19 puta, 1:19, što je bilo katastrofalno. Nemoguće je ne pohvaliti rešenja koja će dovesti do toga da oni koji rade znaju da u narednom periodu mogu računati na unapređenje, i upravo na ono što je potrebno, a to je da svi koji rade ne moraju da brinu za svoja radna mesta, ne samo za javni sektor, to se odnosi i na privatni sektor. Dobri radnici mogu da budu sigurni u to da će uvek imati posla za njih. Ne želim da nešto posebno dužim, pošto smo već ušli u nekoliko sati rasprave, ali ono što moram da kažem, to je da opšti upravni postupak se naslanja na sve ono što je potrebno javnom sektoru, i kao takav će upravo, pre svega, dati nova prava i nove mogućnosti građanima. Lokalna samouprava, javni sektor, državna uprava i sve ono što je posvećeno građanima upravo postaje servis građana. Sve što radimo, radimo upravo u tom pravcu da građani imaju svoja prava i imaju mogućnost da ostvare i urade sve ono što im je potrebno. Posebno čestitam građanima Vršca, Pirota i Kikinde na statusu grada. Evo, od dana za glasanje, pa objavljivanjem u „Službenom glasniku“, ostvariće pravo na ono što su zaista već godinama ranije trebali imati. Nije stvar u kvantitetu, nego u kvalitetu, a upravo i Vršac i Kikinda i Pirot su davnih dana imali i kvalitet i kvantitet da budu gradovi. Za kraj samo želim da kažem da upravo set zakona koje smo usvajali i zakoni koje ćemo usvojiti posle amandmanske rasprave će upravo omogućiti da u skladu sa ovim zakonom konačno najbolji idu napred. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Tanja Tomašević Damnjanović.
Hvala. Poštovana gospođo ministar sa saradnicima, kolege i koleginice narodni poslanici, građani Srbije, danas je pred nama i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije, na osnovu koga će pored Kikinde i Pirota, i opština Vršac, iz koje ja dolazim, dobiti status grada. Na početku svog izlaganja iznela bih kratko neke istorijske podatke koji se tiču grada Vršca. Ime grada Vršca prema pisanim tragovima prvi put se pojavljuje pre skoro šest vekova, davne 1427. godine, u obliku podvršja u jednom pismu kralja Žigmonda. Predeo u kome se spajaju dve različite privredne površine, ravnica i Vršačke planine, oduvek su privlačili ljude da tu izgrade svoja staništa, jer je zemljište bilo pogodno za poljoprivredu, vinogradarstvo i stočarstvo, prostrane močvare omogućavale su bogat ribolov, a šume pune divljači bile su idealna lovišta. Današnji simbol grada, Vršačka kula, nastao je u prvoj polovini 15. veka, u vreme ugarske vlasti, a podigao ju je despot Đurađ Branković, posle pada Smedereva za odbranu od Turaka. Već sredinom 15. veka ova oblast poznata je po svojim vinima, koja su bila među najtraženijim na ugarskom dvoru. Godine 1804. grad dobija tržišnu povelju Franje Drugog za hrabro držanje njegovih stanovnika u ratovima protiv Turaka, a 1817. godine postaje slobodan kraljevski grad u ondašnjoj Austrougarskoj. U Vršcu su stvarali velikani srpske kulture Jovan Sterija Popović, Paja Jovanović, Vasko Popa, Sultanac Juk i mnogi drugi. Iako je Vršac dugogodišnjim ulaganjem odavno postao ekonomski, kulturni i sportski centar južnobanatskog regiona, trenutno ima status, kao i neke opštine koje mu gravitiraju, a koje su mnogo nerazvijenije. Ovim Predlogom izmena i dopuna zakona to će se promeniti, što je vrlo pozitivna činjenica, obzirom da će status grada doneti mnogo benefita. Pre svega, to je skoro duplo veći budžet, koji će omogućiti da se više ulaže u razvoj grada i stvaranje uslova za otvaranje novih radnih mesta, čime bi se stvorili uslovi za rađanje više dece i samim tim povećanje broja stanovnika. U prilog dobijanja statusa grada govori činjenica da Vršac ima dobar geografski položaj, jer se nalazi na 84 kilometara od Beograda i na samo 14 kilometara od granice sa Rumunijom, zatim, razvijenu infrastrukturu, privredni potencijal, bogatu istoriju i kulturu i multietičnost. Vršački gradski muzej ima 280.000 eksponata i najveću egiptološku zbirku na Balkanu. Treba pomenuti i Narodno pozorište „Sterija“, Gradsku biblioteku, kao i vršačku Gimnaziju, koja je osnovana davne 1790. godine od strane vladike Josifa Jovanovića Šakabente i u kojoj se danas nastava odvija na dva jezika – srpskom i rumunskom. Vršac je i centar Eparhije banatske, što govori o duhovnom značaju Vršca. U Vršcu se nalazi rimokatolička crkva Svetog Gerharda, najveća u Srbiji, a svojevremeno druga po veličini na bivšim jugoslovenskim prostorima, kao i Rumunska pravoslavna crkva, sagrađena 1913. godine i danas je katedralni hram banatskih Rumuna, koji su i najbrojnija nacionalna manjina u vršačkom kraju. U Vršcu i naseljenim mestima živi 26 naroda i narodnosti. Takođe, treba spomenuti vršački Aerodrom i Vazduhoplovnu akademiju SMATSA, koja obrazuje pilote iz svih krajeva sveta. Stub razvoja grada i privede je svakako farmaceutski gigant „Hemofarm“, koji posluje u okviru nemačke ŠTADA grupe, koja je lider na farmaceutskom tržištu Srbije sa 17,3% vrednosnog udela. Zauzimajući 79,1% ukupnog izvoza farmaceutskih proizvoda iz zemlje, vršačka kompanija je ujedno i najveći srpski izvoznik lekova. Vršac takođe godinama ima odličnu prekograničnu saradnju sa susednom Rumunijom, sa čijim je gradovima, institucijama učestvovao u brojnim projektima EU. Benefit od dobijanja statusa grada je taj što će policija, tužilaštvo, sud i ostali državni organi u Vršcu dobiti veće nadležnosti, pa Vrščani neće morati da odlaze u Pančevo i da obavljaju neke veće administrativne poslove. Ovim statusom otvara se mogućnost i za neko od 22 naseljena mesta da dobiju status opštine. Time bi se u njima otvorile ispostave državnih organa, a postojala bi veća mogućnost za razvoj poljoprivrede i otvaranje industrijskih pogona. Dobijanje statusa grada je značajno, ne samo za Vršac, već i za ceo region koji će se zajedno sa nama brže, bolje i ekonomičnije razvijati. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Nevenka Milošević, a neka se pripremi narodni poslanik Dragan Polovina.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovana ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću svoje izlaganje usmeriti na Predlog zakona o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru, a naravno da ću podržati sva tri zakonska predloga. Dugo se radilo na pripremi ovog zakonskog predloga. Imali smo sveobuhvatnu javnu raspravu. Godinu i po se upravo potrošilo vremena, ali kvalitetno, tako da su ispoštovani svi zainteresovani subjekti, a rekla bih i sindikati. Tako da danas govorim u načelnoj raspravi o jednom dobrom zakonu, sistemskom, reformskom zakonu koji se odnosi na 500.000 zaposlenih u javnom sektoru. Upravo ovaj Predlog zakona odnosi se na zaposlene u državnoj upravi, zaposlene u sektoru zdravstva, ali i prosvete, socijalne zaštite, kulture i sporta. Istakla bih samo dva segmenta ovog zakona, pošto smo već u načelnoj raspravi mnogo toga čuli i ne bih se ponavljala. Pre svega, važnost ovog zakona jeste mogućnost napredovanja i vrednovanja rada, a to će upravo doneti mogućnost postojanja 13 platnih razreda i sve to detaljno razrađeno u članu 14, a imaćemo mogućnost, kada budemo u pojedinačnoj raspravi govorili o pojedinim amandmanima, i priliku da još više ovaj zakon unapredimo. Drugi princip, koji je po mom mišljenju izuzetno važan, to su jednake plate za jednak rad. Ovo je veoma važno s obzirom da dolazim, rekla bih, iz unutrašnjosti Srbije, tako da svi poslovi budu jednako vrednovani. Dobro je da ćemo imati posebna zakonska rešenja u pojedinim sektorima. Ovu priliku bih iskoristila da posebnu pažnju obratim na položaj prosvetnih radnika, jer upravo plate prosvetnih radnika su regulisane ovim zakonom. Znamo da u oblasti prosvete imamo najveći procenat visokoobrazovane radne snage, znamo kolika je važnost ovog sektora, obrazovno-vaspitnog sektora. Moram da kažem da je ova Vlada napravila napore da dođe do poboljšanja položaja prosvetnih radnika. Znamo svi, o tome smo ovde raspravljali, kada smo imali jednokratnu pomoć, ali i određeni procenat poboljšanja. Sigurna sam i nadam se da će upravo platni razredi biti dobra osnova za dalje poboljšanje položaja prosvetnih radnika. Naravno da ću podržati sva tri predloga zakona, a posebno bih istakla i Predlog zakona koji je podneo naš uvaženi kolega narodni poslanik gospodin Blažić, čime će određene opštine imati status grada, a to su Kikinda, Vršac i Pirot. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Polovina, a neka se pripremi narodni poslanik Predrag Mijatović.
Poštovani predsedavajući, poštovana gospođo ministarko sa saradnicima, u svom izlaganju usmerio bih se prvenstveno ka Zakonu o opštem upravnom postupku. U ovo vreme rasprave mislim da su se isrpela sva značajna pitanja koja ovaj Predlog zakona donosi, ali zbog njegove osobite važnosti, jer se radi o zakoni koji predstavlja glavni stub našeg upravno-procesnog prava, kada je reč o postupanju i odlučivanju državnih organa, uprave u Srbiji, izneo bih i osnovne pojedinosti ovog Predloga zakona. Materija upravnog prava je izuzetno široka i otuda razgraničenje na opšte i posebne upravne postupke. Zakon o kome danas vodimo načelnu raspravu je opšti procesni zakon koji se uvek primenjuje kada nije obavezna primena posebnog zakona. Zato u pojedinim oblastima, kao što je to pravna oblast poreza, carina i drugih zakona o opštem upravnom postupku, ima supsidirajan značaj, a to znači da se primenjuje uvek onda kada poseban zakon iziskuje potrebu njegove primene radi dopune u pojedinim delovima postupka za rešavanje upravne stvari u svim fazama postupanja, kako bi bilo obuhvaćeno svim normama. Koji je domašaj ovog predloga? Možemo slobodno da kažemo da je domašaj predloga ZUP određen članom 1. zakona u kome stoji da je upravni postupak skup pravila koje državni organi pokrajinske autonomije, jedinice lokalne samouprave, preduzeća, ustanove, itd. ostvaruju i primenjuju kada postupaju u upravnim stvarima. To znači da po njemu postupaju svi državni organi, organizacije, ustanove, pojedinci na koje su preneta javna ovlašćenja, itd, kada u upravnim stvarima neposredno primenjujući propise rešavaju u upravnim stvarima, pravima i obavezama, pravnim interesima pojedinaca i fizičkih lica, kao i pravnih lica. Govorilo se da u opštem delu zakon obuhvata i u sebi objedinjuje nova načela. Pomenuto je načelo predvidivosti kojim se uvodi precedentni sistem, što je po prvi put novost u ovom našem zakonodavstvu. Načelo srazmernosti podrazumeva doziranu primenu pravnih propisa u ovoj oblasti, jer državni organi postupajući u rešavanju pravnih stvari prema strankama primenjuju samo one mere koje su za njih povoljnije i u elementarnom, kako bi se postigao cilj koji je regulisan zakonom. Načelo prava državnog organa da po službenoj dužnosti vrši uvide, pribavlja određene podatke o činjenicama o kojima se vodi službena evidencija. Takođe jedno od novih načela. Pomenut je bio upravni ugovor kao jedan poseban i novi institut. On nalazi svoju primenu u slučajevima javnog privatnog partnerstva. Radi se zaključivanju pravnih poslova između javno privatnih i privatno-pravnih subjekata u cilju zadovoljenja potreba građana u nekim važnim oblastima. Ovaj ugovor pružaće veliku korist građanima Srbije zato što se na taj način vrši ostvarivanje opšteg javnog interesa, što je suštinska klauzula ugovora, a ogleda se u zadovoljenju opšteg interesa svih građana. Koncept javno privatnog partnerstva zasnovan je na prevazilaženju budžetskog deficita u odnosu na kapitalne investicije i danas predstavlja široko primenjivan uhodan sistemski pristup širom sveta, koji se odnosi na finansiranje infrastrukture. Zaključujemo da je Predlog zakona usklađen sa novim potrebama savremenog kretanja društva i po ovom pitanju prevazilazi lošu stranu tradicionalnih metoda javnih nabavki, jer na velika vrata uvodi partnerstvo kao novi oblik menadžmenta u sferi razvoja finansijskog tržišta i projektnog finansiranja, isto kao što je u državama EU. Pominjali smo jedinstveno upravno mesto, kao novost. Novi vidovi komunikacije za koje zakon traži saglasnost i pristanak stranke u postupku, jer nisu svi jednako obučeni za postupanje na ovoj način. Govorili smo o prigovoru koji je jedno novo pravno sredstvo i, ukoliko sve bude uspešno istaknuto u vođenju određenog postupka, postoji mogućnost naknade štete, što je značajna promena za ovaj zakon. Žalba kao osnovno pravno sredstvo ima određena pravila, stroža nego što je to bilo, pa je predlog ZUP pravila žalbenog postupka sada u tome što, ukoliko nisu izneta krivicom stranke, bivaju uvažavana. Šta je najznačajnije? Kako se to navodi u obrazloženju zakona, obaveza državnih organa i preduzimanje mera u kojima se prati stanje i primena zakona, što predstavlja njihov ključni posao. To se zove praćenje stanja i ono podrazumeva brzo uočavanje problema i njihovo prevazilaženje u cilju sprovođenja temeljne, široke i opsežne obuke državnih službenika sa efektima koji će voditi boljoj primeni zakona. Istakao bih da je edukacija zaposlenih jedna opšta potreba za savremenu državnu upravu, seminari, obuke, predavanja treba da budu češći i jednako periodični, s tim da državni službenik po okončanoj edukaciji bude i testiran, kako bi se otklonili problemi nedovoljnog razumevanja pojedinih pravnih i drugih pojmova. Posebno bih istakao potrebu za specijalizaciju državnog službenika, u pojedinim oblastima i to za one poslove koji su posebno složeni, jer nije cilj da svi u svemu jednako treba da učestvuju kada je u pitanju rešavanje upravnih stvari sa svim njihovim prosečnim znanjima, onome što državni organ radi. Naravno, na spram toga i odgovarajuća stimulacija, čije bi kriterijumi bili opredmećeni u posebnom pravilniku u kome bi bio određen minimalni broj ukupnih rešenja, kao osnov za stimulaciju, jer je praksa pokazala da službenici različitih kvaliteta ostvaruju istu zaradu, što nije dobar pravac, ali kako vidimo Zakon o opštem upravnom postupku ima pouzdane kriterijume za ocenjivanje državnih službenika, što govori u prilog ostvarenja uspešnije zaštite prava stranaka u upravnom postupku. Ujedno štiti interese države i čitavog društva. Na osnovu iznetog u ovom, prilično sumarnom kazivanju, kao poslanik SNS predlažem svim kolegama i koleginicama u sali da u danu za glasanje odluče i donesu svoju odluku za usvajanje ovog predloženog zakona. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Predrag Mijatović, a neka se pripremi narodna poslanica Ljiljana Malušić. Izvolite gospodine dr Mijatoviću.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući, gospođo ministar sa saradnicima, i poštovani poslanici SNS, s obzirom da u sali nema ni jednog poslanika opozicije. To samo dokazuje koliko ih ova tema zanima i koliko su bili iskrenu u onome što su govorili u toku današnjeg dana. No, tako će proći i na izborima. Ja ću se samo zadržati, s obzirom da sam iz Vršca, na Zakon o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije i svoje izlaganje o potrebi dobijanja statusa grada Vršca, počeću jednom krilaticom koja je često u upotrebi kod mojih sugrađana, a to je Vršac – lepa varoš koja simbolizuje grad umetnosti, biznisa i sporta. Grad u kome su se rodili i živeli veliki kulturni stvaraoci, kao što je Jovan Sterija Popović, Paja Jovanović, Herceg Ferenc, Robert Hamilšpil, Vasko Popa, arhitekta Dragiša Brošovan i mnogi drugi. Grad koji poseduje bogatu muzejsku postavu sa preko 280 hiljada eksponata, koji se mogu meriti samo sa Nacionalnim muzejom. U svojim riznicama, kao jedini muzej na Balkanu, čuva bogatu egiptološku zbirku, a matična biblioteka poseduje preko 250 hiljada naslova. Kada pogledamo istorijske spise, vidimo da su se 1794. godine ujedinili Srpski i Nemački Vršac, a potom dobijanjem tržišne privilegije 1804. godine, Vršac je dobio status slobodnog kraljevskog grada i postaje privredni trgovinski kulturni centar celog regiona. U takvim uslovima počinje procvat mnogih kulturno-umetničkih društava svih naroda koji su tu živeli i žive. Obnavlja se poljoprivreda, razvija industrija, uspostavlja kontinuitet sa svojim najboljim kulturnim tradicijama. Danas Vršac, koji se još naziva i grad pod kulom, ima 52000 stanovnika, na prostoru od 800 kvadratnih kilometara i predstavlja ekonomski, administrativni, geografski i kulturni centar za susedne opštine Bela Crkva, Plandište i Alibunar. Smešten je na ivici Panonske nizije i obroncima Karpata, na 14 kilometara od srpsko-rumunske granice, 78 kilometara od Temišvara i 85 kilometara od Beograda. Kao centar kulturnog obrazovnog regiona poseduje pozorište sa dugom tradicijom, muzej, veći broj srednjih škola, visoko obrazovne ustanove kao što su viša pedagoška škola i odeljenja Megatrend univerziteta. Poseban ponos Vršca je svetski poznata i izuzetno cenjena pilotska akademija koja i danas školuje visoko stručne mlade pilote iz celog sveta. Iz domena zdravstva imamo opštu bolnicu u kojoj gravitira 110000 ljudi, zatim jednu od tri najveće neuropsihijatrijske bolnice u Srbiji, dom za stara lica, enološku stanicu za kontrolu hrane. Pored ovih ustanova, tu su i administrativne institucije kao što su poreska služba, nacionalna služba za zapošljavanje, poljoprivredna sanitarna služba i opštinski sud. Uzimajući u obzir sve ove razloge, Vršac kao multietnička u multikonfesionalna sredina predstavlja ekonomski administrativni geografski centar ovog dela Srbije i ispunjava sve uslove da ponovo dobije status grada. Hteo bih još nešto na kraju zbog građana Vršca koji prate ovaj prenos da vide da poslanica SDS koja je inače iz Vršca, gospođa Hasanović se nije izjasnila da će glasati za status svog grada, što smatram za bruku i sramotu. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Ljiljana Malušić. Neka se pripremi narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojičić.
Poštovani predsedavajući, gospođo ministar, dame i gospodo poslanici, danas ću govoriti o Predlogu zakona o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru. Neko reče – zašto sistem? Naravno sistem, država pravi sistem. Da je bilo sistema pre par godina ova država bi bila kao Švajcarska, a ne bi se borili za opstanak. Sramota je to što su rekli bez predloga, bez ičega, ali dobro šta će te, evo pogledajte salu u 12, pola jedan nigde nikog. Samo SNS. Svaka čast, ovo pričam zarad gledala. Prosto da znaju o čemu se ovde radi. Ovo je odličan zakon za one ljudi koji žele da napreduju. Nema više uravnilovke, nema više istih plata, dođu na posao, popije kaficu, pa onda ode popije kaficu, ne tako, više neće postojati u ovoj zemlji. Zašto mi donosimo ovaj zakon? Zato što je zakon pre ovog bio netransparentan, zatim nepravičan, gde su tu prava ljudi. Znači, nepravičan i nije mogao da se uspostavi sistem kontrole. Hvala bogu, doneli smo Zakon o inspekcijskom nadzoru, tako da će sada biti mnogo bolje. Ovaj zakon je pre svega mnogo dobar jer 500000 ljudi radi u državnim organima. To je toliko mnogo da sam ja kada sam pročitala podatak prosto stala i zamislila se nad sobom. Nije ni čudo što smo došli do ovog stanja u kojem sada jesmo. Prirodan odliv će učiniti svoje, nema politizacije. Naravno, sve što se desilo, desilo se u periodu do 2012. godine, a mi upravo radimo na tome da toga više ne bude. Zašto je dobar ovaj zakon? Zato što će biti transparentan, zato što se uvodi nova kategorija, a to je katalog, tačno razvrstavanje na osnovu radnih odnosa i radnih mesta. Znači, tačno će se znati gde, ko, šta radi i koliko zarađuje. Na primer, biće radna mesta i zvanje u državnim organima, radna mesta u sportu, radna mesta u prosveti, u kulturi, radna mesta u socijalnoj zaštiti, generička radna mesta koja podrazumevaju tehnička i ostala zanimanja koja se tiču administracije. Znači jedan odličan zakon. Ono što nije bilo dobro u prošlom zakonu bila je ta rigidna primena, odnosno centralizacija. Pokazalo se da to u Evropi nije dobar sistem. Zato imamo drugu opciju a to je polucentralizacija i na taj način će doći kroz amandmane, kroz javne rasprave do dobrog zakona. Meni samo nije bilo jasno toliko negativnosti u odnosu na ovaj zakon, pa da su znali bolje, napravili bi bolje. Nisu znali nikako. Mi smo napravili dobar zakon. Ja sam vrlo zadovoljna ovim. Kroz amandmane ćemo dopuniti i usvojiti ono što valja. Nije mi jasno kako to nisu reagovali kada je bio ekonomski kokus. Bilo je toliko naučnih radnika, privrednika. Kako to da na odborima nisu rekli svoje konstruktivne predloge nego samo ne valja, ne valja, ne valja. Ovaj zakon je odličan i ja ću u danu za glasanje podržati predlog ovog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojičić.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko sa saradnicima, kolege poslanici SNS, pošto drugih poslanika večeras ovde nema, najpre bih želela da istaknem da su danas u načelnoj raspravi pred nama dva zakona iz oblasti državne uprave i lokalne samouprave. Prvi zakon se odnosi na plate u javnom sektoru, a drugi se odnosi na zakon o opštem upravnom postupku. Takođe, želim da istaknem da je pred nama i Zakon o teritorijalnoj organizaciji, koji je podneo uvaženi poslanik gospodin Blažić, a radi se o tri opštine, i to Kikindi, Vršcu i Pirotu, koji treba da dobiju status grada. U iscrpnom, detaljnom izlaganju gospodina Blažića detaljno je govorio i o geografskom aspektu, o kulturno istorijskim aspektima, o obrazovnim aspektima, kao i o ekonomskim aspektima sve tri opštine koje bi trebalo da dobiju status grada. Ono što moram da istaknem, jeste da je uz sve ove parametre govori izuzetno emotivno, pre svega kao osoba koja dolazi, odnosno kao narodni poslanik koji dolazi sa tog područja. Svakako su razlozi koje je on naveo sasvim opravdani da sve tri opštine dobiju status grada. Očekujemo da će dobijanjem statusa grada to značiti i ekonomski oporavak i dalji privredni rast sve ove tri opštine, Kikinde, Vršca i Pirota. Ono što želim da istaknem, a tiče se Zakona o opštem upravnom postupku, to je zakon koji je dugi niz godina gotovo najvažnija alatka u radu organa javne uprave. On je donet još 1997. godine. Preživeo je dug vremenski period, ali svakako da ova Vlada želi dalje unapređenje sistema javne uprave i u skladu sa strateškim opredeljenjem Vlade, koji se odnosi na ekonomsku, efikasnu i modernu javnu upravu, ovaj zakon upravo ide u prilog tome. To svakako jesu razlozi zbog kojih će SNS ovaj zakon, kao i drugi zakon koji se odnosi na plate, podržati. Ono što ovaj zakon uvodi kao novine, to je svakako garantni akti koji se prvi put definiše Zakonom o opštem upravnom postupku, mada je nekim zakonima, kao što su Zakon o carini, zatim Zakon o upisu državnih plovila, takođe preciziran kao garantni akt. Ono što takođe želim da napomenem, a u interesu je građana, to je jedinstveno upravno mesto koje će omogućiti građanima da, uz manje troškova, na brz i efikasan način ostvare ona prava koja su im garantovana u upravnom postupku. Tu je svakako i elektronska komunikacija, ali pre toga usavršavanje radnika koji će raditi na upravnim poslovima, a to su ovlašćena službena lica. U Danu za glasanje podržaćemo sve zakone. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospođo Vukojičić. Reč ima narodni poslanik Dušan Janković. Izvolite.
Zahvaljujem se. Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko, koleginice i kolege, ovu diskusiju ću posvetiti Predlogu zakona o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru. Naime, obzirom da sam u radnom odnosu od 1980. godine, prolazio sam kroz različite sisteme nagrađivanja, a svi su oni imali u sebi manju ili veću dozu nepravilnosti, što se u mnogome odražavalo kako na sam kvalitet rada, tako i na motivisanost za rad. Ovaj predlog zakona, koji je predložila Vlada Republike Srbije na čelu sa premijerom Aleksandrom Vučićem, je sistemski zakon i on mnogo toga uređuje, pojednostavljuje i nedvosmisleno precizira, a ujedno i smanjuje broj propisa kojima su se uređivale plate i druga primanja zaposlenih, pa i u javnom sektoru. Ovaj zakon nudi mogućnost efektivne kontrole, transparentnost i pravičnost. Takođe je i stimulativan, tj. daje mogućnost i napredovanja u platnom sistemu. Ovim zakonom je jasno definisana osnova plate. Takođe je regulisano i pitanje dodatka na osnovnu platu, pravo na naknadu plate, kao i pravo na naknadu troškova i druga primanja. Ovim zakonom se uređuju plate i naknade kako državnih službenika, tkao i nameštenika, detaljno se uređuje pitanje minulog rada, prekovremenog rada, rada u dane praznika, noćnog rada, kao i terenskog dodatka. Ovaj zakon daje mogućnost uvećanja plata za javne službe čiji prihodi to dozvoljavaju i omogućavaju, a najviše do 30% po zaposlenom, a u visokom obrazovanju i zdravstvu bez ograničenja. Ovaj Zakon o platama i Zakon o radu, koji precizno uređuje prava, obaveze i odgovornosti iz radnog odnosa, u potpunosti se dopunjavaju i daju nedvosmislenu i neraskidivu celinu, kako u radnim odnosima, tako i u sistemu nagrađivanja, što na našim prostorima do sada i nije bio jasan slučaj. Ovim zakonima se omogućuje da kvalitetan rad, visok nivo odgovornosti, vreme provedeno na radu, školska sprema, lična sposobnost, zainteresovanost i kreativnost u struci dođu do izražaja, tj. da se vrednuju i na kraju nagrade, tj. novčano zakonski stimulišu. Ovaj zakon o platama uvodi platne grupe i platne razrede i nudi trenutno najbolja rešenja u cilju što pravednijeg sistema nagrađivanja zaposlenih. Ovaj zakon je kostur, a podzakonski akti koji treba da se donesu doprineće i upotpuniće specifičnosti u sistemu nagrađivanja u našoj zemlji. U Danu za glasanje lično ću podržati ovaj Predlog zakona i dajem mu najvišu ocenu. Hvala.
Zahvaljujem se dr Jankoviću. Reč ima narodna poslanica Gorjana Marinković. Izvolite.
Uvažena ministarko, presedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, moje obraćanje odnosi se na Predlog zakona o sistemu plata u javnom sektoru. U najširem smislu primenom ovog zakona konačno se uvodi red. Podiže se nivo odgovornosti u radu javnog sektora ali se uređuje i odnos zarade. Ovako odgovoran pristup je mnogo iskreniji i pošteniji i prema državi i prema radnicima. Predloženim zakonom radna mesta su razvrstana u 13 platnih razreda i ovim odredbama će se smanjiti postojeće razlike u platama što jeste jedan od ciljeva koji treba da bude postignut primenom ovog zakona. Takođe, u cilju transparentnosti formira se opšti katalog radnih mesta. Biće tačno istaknut naziv radnog mesta, zvanje, položaj ali i opise tipičnih poslova tako da neće ostati prostor za nagađanja i zloupotrebe kada su u pitanju zarade u javnom sektoru. Posebno bih naglasila da će zaposleni moći da dobiju veću platu i na osnovu postignutih rezultata i ostvarenog radnog učinka iznad normiranog. Ovim pristupom poštuje se motivacija i takmičarski duh kod zaposlenih, a kao rezultat treba da dobijemo kvalitetnog produktivnog, konkurentnog, a pre svega zadovoljnog i motivisanog radnika. Za Pokret socijalista vrlo je važna činjenica da se sa ovim zakonom prava zaposlenih u javnom sektoru ne umanjuju ni u jednom segmentu, naprotiv u nekima se i poboljšana. Na primer nadoknade za regres i topli obrok do sada su bile predstavljene u okviru zarade i nisu bile vidljive. Sada se to reguliše, iskazuje se posebno. Treba istaći i da Predlog zakona o sistemu plata prati primenu Zakona o radu. Recimo, kada je reč o bolovanju zaposleni će dobijati 65% od proseka 12mesečnih primanja u koja ulaze i dodaci što jeste predviđeno Zakonom o radu. Suštinski da je najvažnije da je kroz socijalni dijalog postignut dogovor i usaglašen stav između Vlade Republike Srbije i reprezentativnih sindikata, ali tako da sve bude u skladu sa budžetskim mogućnostima. Tim činom postignuta je jedna opšta društvena odgovornost svih subjekata. Sigurno je da ćemo primenom ovog zakona uspeti da se približimo principu jednaka plata za jednak rad. Poslanici Pokreta socijalista će podržati Zakon o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru, jer smatramo da je reformski i mnogo pravičniji u odnosu na već postojeći. Predloženi zakon još jednom potvrđuje činjenicu da Vlada Republike Srbije vodi socijalno odgovornu politiku. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem, gospođo Marinković. Gospođa Marinković je poslednja na listi govornika. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa. Pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima potpredsednik Vlade dr Kori Udovički. Izvolite, gospođo Udovički.
Samo želim kratko da se zahvalim poslanicima, moram da kažem SNS, jer to je ono što je, a bogami vidim ima i, priznajem do maločas, do maločas je izgledalo, zahvaljujem se poslanicima većine na izdržljivosti, na pažnji, na posvećenosti. Zaista, mislim da smo danas raspravili u načelu dva vrlo važna sistemska zakona, ali moram i da naglasim da su to zakoni koji postavljaju velike obaveze pred nas. Posao tek počinje kada ih usvojimo, ali su bar principi i vizija jasno postavljeni, a jedan deo posla je urađen i time što smo ih napisali i time što ćemo ih usvojiti. Hvala vam puno.
Zahvaljujem se, potpredsednici Vlade, gospođi dr Kori Udovički. Zahvaljujem se, narodnim poslanicima, narodnim poslanicima SNS i SPS što su ostali do kraja ove rasprave.Nastavak po pojedinostima, amandmanima na ove zakone. Nastavak je u nedelju u 17.00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 112 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 96 narodnih poslanika odnosno da je prisutno najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici prof. dr Žarko Obradović i Miletić Mihajlović. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O SISTEMU PLATA ZAPOSLENIH U JAVNOM SEKTORU Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da sam pozvao da današnjoj sednici prisustvuju dr Kori Udovički, potpredsednik Vlade i ministar državne uprave i lokalne samouprave, Miloš Popović, šef kabineta potpredsednika Vlade i ministar državne uprave lokalne samouprave sa saradnicima iz kabineta. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić, po Poslovniku. Izvolite, gospodine Đurišiću.