Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakonik o krivičnom postupku donet je bez javne i stručne rasprave i mislim da to nije dobro. Praksa je pokazala da je potrebno izmeniti neke odredbe ovog zakona po hitnom postupku i po hitnom postupku mogle su se izmeniti odredbe zakona za koje je to bilo nužno, a ostale izmene trebalo je da se učine u jednoj ozbiljnoj proceduri kojoj bi prethodila javna i stručna rasprava. Težnja ovih izmena zakona je da se krivični postupak učini efikasnijim i da se spreči opstrukcija rada suda. To je učinjeno samo u odnosu na odredbe koje se odnose na branioca i na okrivljenog. Ostali učesnici u krivičnom postupku nisu obuhvaćeni ovim izmenama i dopunama, mada je njihov uticaj na neefikasnost rada i odugovlačenje krivičnog postupka veliki. To se u prvom redu odnosi na javnog tužioca; nijednom rečju nije pomenuto da javni tužilac doprinosi odugovlačenju krivičnog postupka. Bilo je nužno da se donesu odgovarajuće odredbe koje bi obavezale javnog tužioca da je pre pokretanja krivičnog postupka dužan da iznese sve dokaze kojima raspolaže i da iznese sve radnje na osnovu kojih je osumnjičeno neko lice. Postupak u pritvorskim predmetima je hitan i sud je obavezan da postupa efikasno. Međutim, svesni smo da i sud svojim radom doprinosi odugovlačenje postupka, a nemamo odredaba koje bi ga obavezivale. Izmene Zakona uglavnom čine pojašnjenje nekih već postojećih odredbi i učinjene su nužne ispravke, ali ima i delova koji se tiču pritvora, izuzeća i disciplinskog kažnjavanja, koji su, po mom dubokom uverenju, neprihvatljivi i moraju se menjati. Tako je izmenama zakona predviđeno da se pritvor može odrediti i za krivična dela za koja je propisana kazna zatvora preko 10 godina i ako je to, kako se u zakonu navodi, opravdano zbog načina izvršenja krivičnog dela ili drugih posebno teških okolnosti. Radi se o jednoj veoma nepreciznoj formulaciji koja se može veoma široko tumačiti i zbog toga dozvoljava mogućnost zloupotrebe. Žao mi je što ministar nije prisutan, jer on je bio svedok da je primena istovetne odredbe u Zakonu o krivičnom postupku iz 1994. godine dovodila do velikih zloupotreba u određivanju pritvora. Opozicija se sve vreme borila da se odredba ranijeg zakona ukine. Međutim, sada donosi jednu takvu odredbu. U ranijem zakonu umesto sadašnje formulacije - posebno teških okolnosti, bilo je navedeno da se radi o uznemiravanju građana. Oni koji su učestvovali u krivičnom postupku znaju da je u to vreme ova odredba uvek navođena uz druge razloge za određivanje pritvora i kada prestanu drugi razlozi zbog kojih je pritvor određen ostaje ova široko određena formulacija. Bojim se da će u slučaju da ova odredba zakona ostane postojati još jedan slučaj koji nije formalno određen, ali koji će se koristiti kao obavezan pritvor za sva krivična dela za koje je predviđena kazna zatvora preko 10 godina. Navedenim izmenama i dopunama Zakona predviđeno je da pritvor može trajati teorijski 7,5 godina, a i duže. Ako postoji potreba da za neka krivična dela pritvor traje u ovom periodu, onda to nije slučaj za sva krivična dela, ali se vidi iz izlaganja ministra da će se prihvatiti amandmani u ovom smislu, pa to više ne bih komentarisao. Izuzeće sudije takođe nije na najbolji način rešeno. Trebalo bi dozvoliti da se o izuzeću odlučuje,ali da se krivični postupak po zahtevu za izuzeće ne prekida, i time bi se onemogućila opstrukcija rada suda. Jer, u konkretnom slučaju, kako je to predviđeno ovim izmenama i dopunama, možemo doći u situaciju da se predmet ukine zbog postojanja razloga o izuzeću i da postupak počne da teče ispočetka samo iz tih razloga. U stvari, neprihvatljivo je da o izuzećuodlučuje sudija čije se izuzeće traži. Takođe je nejasna i odredba koja se odnosi na rokove, odnosno na period kada rokovi ne teku zbog odsustva okrivljenog i branioca. Nije jasno određeno od kada ti rokovi teku i šta se dešava u slučajevima opravdanog odsustva npr. branioca, ako je recimo bolestan. Što se tiče disciplinskih kazni koje su predviđene izmenama i dopunama, smatram da su i suviše stroge. Nije bilo nekih posebnih ekonomskih promena koje bi doprinele da dođe do izmena već predviđenih kazni. Same izmene ovog zakona ukazuju da opstrukcije više neće biti, jer zakon neće moći da se zloupotrebljava i zaista nisu postojali razlozi za višestruko povećanje disciplinskih kazni. Ukoliko se usvoje amandmani koje smo predložili, smatram da će se ovaj zakon znatno popraviti.
Hvala. Evo, u međuvremenu je došao narodni poslanik Petar Jojić. Pošto je opravdano odsustvovao, daću mu reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kakva je demokratija u jednoj državi, to se u prvom redu ogleda u tome kakva su prava građana, gledano kroz krivični postupak i druge postupke pred nadležnim državnim organima. Prema Ustavnoj povelji državne zajednice Srbija i Crna Gora, nakon donošenja ove ustavne povelje prioritet ovog parlamenta i Vlade Republike Srbije morao je biti Ustav Republike Srbije. Prema Ustavnoj povelji države članice su bile dužne da u roku od šest meseci od dana usvajanja Ustavne povelje donesu nove ustave ili da izvrše izmene i dopune svojih ustava, a istovremeno da upodobe svoje zakone sa Ustavnom poveljom državne zajednice Srbija i Crna Gora. Dame i gospodo narodni poslanici, kada jeu pitanjuUstavna povelja želeo bih da istaknem sledeće, usko je vezano, pa bih skrenuo vašu pažnju.O ljudskim slobodama i pravima se danas piše i govori više nego ikada do sada. To ne treba da čudi, jer su ljudske slobode i prava podjednako predmet filozofskih, pravnih, političkih, književnih i drugih istraživanja u svetu. Ovde treba posebno istaći načelo suverenosti naroda, kao osnovni obrazac za organizaciju vlasti, i vladavine prava i otpor svakom ugnjetavanju i svakom bezakonju i nasilju, kao i torturi. Suštinu pravne države novijeg doba mora da čini neprikosnovenost područja ljudskih prava i ljudskih sloboda. Ta osnovna i neotuđiva prava jesu prava i slobode, prvenstveno shvaćena kao prava pojedinaca naspram države. Zato u pojam ljudskih prava spadaju i ona prava koja se ne duguju državi i njenoj volji. Zato, dame i gospodo narodni poslanici, Srbija mora da postane savremena pravna država, koja mora da ispoštuje sva ljudska prava, ako želi da se veže za osnovno načelo liberalne demokratije i načelo vladavine prava. Dame i gospodo, kada ovo govorim imam u vidu da se u našem parlamentu već skoro četiri godine grubo krše ljudska prava i slobode donošenjem brojnih zakona koji su u suprotnosti sa međunarodnim pravom, suprotno Ustavu Republike Srbije i Ustavnoj povelji državne zajednice Srbija i Crna Gora. To se posebno manifestovalo uvođenjem vanrednog stanja i mera koje su preduzimane u akciji "Sablja", kada je uhapšeno 12.000 građana Republike Srbije, a ne zna se broj onih koji su bili privedeni na informativne razgovore, imam saznanja da ih je bilo duplo. Među njima računajte da je bilo privedeno i hapšeno najmanje 11.000 svedoka. Hapšeni su ljudi, držani u zatvoru, puštani iz zatvora, a da nikakva procesna radnja prema tim licima nije preduzeta. Postavlja se ovde jedno pitanje - koliko je uhapšeno? Protiv koliko lica je podneta krivična prijava? Koliko je krivičnih prijava odbačeno i šta je u procesu, odnosno koliko je podignuto optužnica? Ogroman je broj i preko ovoga ovaj parlament, preko svojih organa, ne bi smeo i ne bi trebalo da pređe. Univerzalna Deklaracija Ujedinjenih nacija, koja je usvojena 1948. godine, usvojena je kao neobavezni pravni dokument. Danas je u pravnom smislu obavezujuća, jer su mnoga prava koja su sadržana u Deklaraciji kasnije uneta u međunarodne ugovore. Znači, suština ljudskih prava nije sadržana u dokumentima pozitivnog prava, već ona proizilaze iz morala države. Moderne demokratije, zasnovane na načelima vladavine prava, koriste dragoceno iskustvo koje je sticano još od građanskih revolucija u Engleskoj, Francuskoj i Americi. Zato SRS neće podržati ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku, jer se ovim izmenama i dopunama grubo krše osnovna ljudska prava. Dame i gospodo, kada to kažem imam u vidu u prvom redu Ustav Republike Srbije i usvojenu Povelju državne zajednice Srbija i Crna Gora. Odredbe čl. 8. do 10. (ljudska i manjinska prava i građanske slobode) u stavu 2. kažu - dostignuti nivo ljudskih i manjinskih prava, individualnih i kolektivnih, i građanskih sloboda ne može se smanjivati. A, Srbija i Crna Gora prati ostvarivanje ljudskih i manjinskih prava i građanskih sloboda i obezbeđuje njihovu zaštitu, u slučaju kada ta zaštita nije obezbeđena u državama članicama. Šta će da kaže sada gospodin Marović, i šta će da kaže parlament Srbije i Crne Gore? Po ovoj odredbi Povelje, dame i gospodo narodni poslanici, verujem da svi verujete u nju i da želite dobronamerno da se ista poštuje, morali bi da reaguju drugi organi, da se ne bi dogodilo da dođe do ovakvih izmena koje sužavaju osnovna ljudska prava i slobode. Dame i gospodo, zabrinjava i to što neko pokušava da ukine državnu zajednicu Srbija i Crna Gora unapred. Naime, u ovom predlogu izmena i dopuna Zakonika o krivičnom postupku na strani 18 stav 1. piše: "Sudbina državne zajednice je neizvesna, tako da se može desiti da i Ministarstvo nacionalnih i etničkih zajednica bude ukinuto". Prema tome, vidite i sami da onaj ko predlaže ovo zadire duboko u opstanak državne zajednice i dovodi u pitanje državnu zajednicu Srbija i Crna Gora. Ovaj deo koji sam pročitao iz predloga odnosi se na to koji će državni organ iz poglavlja postojećeg Zakonika o krivičnom postupku, iz poglavlja 32. i 33, izvršavati sada i pružati međunarodno-pravnu pomoć i vršiti ekstradiciju naših građana drugim državama, drugim organima, organizacijama ili izručenje stranaca. Dame i gospodo, predlog koji sadrži da će to da se odvija i vrši po posebnom propisu i da će to da izvršava posebni organ, stavlja moritoring na ugovor koji je naša država i naša zajednica potpisala sa drugim državama i međunarodnim organizacijama. Dakle, ne može se niko izručiti, nema nikakve saradnje sa međunarodnim sudom, ni sa drugim organima i organizcijama, ukoliko se ne bi brisalo iz postojećeg Zakonika o krivičnom postupku poglavlje o međunarodnoj pravnoj pomoći i o ekstradiciji. Koji je to drugi organ? Koji je to drugi propis? Nije rečeno, jer ga nemamo. Dakle, nemamo osnovan drugi organ, ne znamo da li će to biti na nivou zajednice Srbija i Crna Gora ili će to biti na nivou članice ove zajednice. Isto tako kaže se i za propis; nema tog propisa, dame i gospodo, mi taj propis ne vidimo. Šta će biti sa predmetima u međuvremenu? Ko će da rešava predmete ekstradicije i ukazivanja na međunarodnu pravnu pomoć posle usvajanja ovakvog predloga? Neće moći niko. Prema tome, ovde su brojne zablude, brojni problemi zbog čega SRS smatra da ovaj predlog ne treba prihvatiti. Ovaj predlog ne treba prihvatiti iz više razloga. Kada je u pitanju pritvor, vrsni pravnik koji je sa najboljim ocenama završio Pravni fakultet u Beogradu, gospodin Aleksandar Vučić juče je zaista plastično i detaljno objasnio šta znači produženje pritvora sa dve na četiri godine, šta znači produženje pritvora posle izricanja presude umesto ranijeg rešenja od godinu dana i da se sada ide na dve godine, šta to znači, gde ulazi broj meseci i godina kada se sprovodi istraga. Osim toga, predlog koji se odnosi na neračunanje rokova u slučaju da se očigledno ide na odugovlačenje postupka ili postavljenje ili imenovanje novog branioca nema uporište, nema pravne logike da se taj period i to vreme ne računa. Zašto? Dame i gospodo, ako je neko nedostupan i ako je odsutan kao okrivljeni, Zakonik o krivičnom postupku predviđa suđenje u odsustvu. Taj institut ne može da se zaobilazi. Prema tome, ako je neko nedostupan sudu, sud je po zakonu dužan da mu sudi u odsustvu i sudiće mu u odsustvu. Ako je u pitanju postavljanje branioca, nije taj branilac otišao na Mesec, pa ne možemo da nađemo drugog. Drugi branilac se može postaviti po službenoj dužnosti i sud može da obezbedi nastavak suđenja. Dragi moji drugovi, kolege, poštovane kolege, ovde nije problem u tome, već je problem u efikasnosti suda. Dame i gospodo, problem je u efikasnosti i celishodnosti rada suda. Ukoliko je sud efikasan, nema odugovlačenja postupka. U tom slučaju treba ojačati sudove, treba Vrhovni sud ojačati, odbor za nadzor pri Vrhovnom sudu angažovati, da bude brojčano ojačan i da na taj način efikasnost sudova bude daleko veća nego što jeste. Zato srpski radikali ne mogu podržati ovaj predlog, iz prostog razloga što se njime zadire u najgrublje kršenje međunarodnog prava i osnovnih i ljudskih prava. Što se tiče izuzeća sudije ili suda, ne vidim nijedno obrazloženje da se sudija čije se izuzeće traži može naći u veću koje treba da odlučuje da li će se izuzeće prihvatiti ili neće. To je neprihvatljivo. Traži se izuzeće čoveka za koga postoje razlozi za izuzeće. Hoćete da njegov glas bude preovlađujući sutra, odlučujući kod donošenja tog rešenja. Drugo, šta će se dogoditi kod izuzeća ako se naknadno nakon otvaranja glavnog pretresa otkrije i pronađe novi razlog koji kaže da sudija mora biti izuzet. Prema tome, ni ovaj predlog ne može biti prihvaćen. Može biti prihvaćen, ali neće dobro doneti, gledano sa stanovišta procesnog prava, čak će naneti velike štete pravnoj nauci i našem pravnom poretku. Dame i gospodo, ne radi se zakon dva meseca. Ja ću vas podsetiti na postojeći Zakonik o krivičnom postupku. Ja sam sa grupom eksperata kao savezni ministar skoro godinu dana radio, ali na ovome sam radio zato što sam angažovao najbolje stručnjake sa pravnog fakulteta, iz saveznog suda, iz Vrhovnog suda, iz Republičkog tužilaštva, okružnih sudova i drugih institucija, dakle, eksperte iz pravne nauke. Dame i gospodo, nekome može da padne na pamet da kaže da treba da uvedemo telesne kazne, da neke želja mine, kako bi trebalo postupati sa političkim protivnicima. Mogu da vam kažem da je Srpska radikalna stranka bila za to da bude donet nov zakon o krivičnom postupku koji je ocenjen za najnapredniji zakon o krivičnom postupku u Evropi.
Reč ima narodni poslanik Milan Stevović, a neka se pripremi narodni poslanik Đorđe Mamula.
Dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću, zarad javnosti, da kažem par uvodnih reči o Predlogu zakona o izmenama Zakonika o krivičnom postupku. Evo zbog čega. Mi danas raspravljamo o jednom predlogu zakonskog teksta iz koga studenti uče, iz koga studenti polažu, iz koga profesori predaju i koji je obavezan predmet na katedri pravnog fakulteta, odnosno na krivičnom smeru. Dakle, moramo sa posebnim stavom nastupiti kada je u pitanju ovaj zakon. Moramo reći i nekoliko osnovnih stvari. Krivični postupak je postojao kroz istoriju, i to u obliku ovakvog zakonskog krivičnog postupka, inkvizitorskog i mešovitog. Ovaj poslednji datira još kao tekovina Francuske buržoaske revolucije i 1808. godine donet je tzv. Zakonik o istražnom postupku, u Francuskoj. To je alfa i omega svih krivičnih procesnih zakonodavstava u savremenoj Evropi. Na bazi toga, celokupna Evropa, počev od nemačkog prava, francuskog prava, italijanskog prava, ruskog prava, pa i svih istočnih zemalja, počiva na ovom zakonu. Koliko je vredan taj zakonik govori i činjenica da je u Francuskoj on još uvek na snazi, uz vrlo male izmene. Koliko smo mi skloni ovim promenama, reći će i činjenica da smo od 2000. godine imali tri izmene, od toga čak jednu kodifikaciju, pa smo umesto zakona o krivičnom postupku koji je ranije postojao uveli tzv. Zakonik o krivičnom postupku. To je Zakonik od 28. decembra 2001. godine, koji je stupio na snagu 28. marta 2002. godine. U decembru 2003. godine doneli smo izmene, i to je druga izmena, a ovo o čemu danas raspravljamo, to je treća izmena. Dakle, trebalo bi ipak malo da revidiramo sve ove izmene. Znam da je Ustavna povelja usvojena, ali je možda i ranije bilo mesta da se usaglasi ova izmena. Iz tih razloga predlažem da se ova rasprava usmeri u jednom krajnje stručnom i podobnom pravcu, da više o ovome ne raspravljamo. Kada je u pitanju prvi i polazni institut, rekao bih, oko prezumpcije nevinosti, tu nema nikakve pogodbe. Naš Zakonik o krivičnom postupku ima tu prezumpciju nevinosti. Postojala je u jednom obliku, pa je ranije bila u drugom obliku, sada se predlaže nova izmena. U suštini, lice se smatra nevinim dok ne bude pravosnažno osuđeno. Smatram da ovde treba prihvatiti stav evropskog prava, koje je propisano u Evropskoj konvenciji za zaštitu ljudskih prava i sloboda, gde se kaže da se svako ko je optužen za krivično delo, ima smatrati nevinim dok se ne dokaže krivica na osnovu zakona. Treba izbeći pominjanje da li je to pravosnažna presuda ili odluka. U prethodnom zakonu o krivičnom postupku figuriralo je - nakon pravosnažne presude, pa je došlo do izmene u Zakoniku o krivičnom postupku iz 2001. godine. On je umesto "presuda" upotrebljavao termin"odluka" itd. Međutim, ovo je jedna najšira formulacija koju upotrebljava Evropska unija, pa bi bilo zgodno da i mi prihvatimo ovakvu formulaciju. Što se tiče daljih odredbi, u pogledu lica koje je lišeno slobode i koje se mora obavestiti o razlozima lišenja, smatram da se mora obavestiti i o svemu onome za šta se to lice optužuje. U Predlogu zakona je stavljeno nešto drugo, da se lice informiše o svemu onome što mu se stavlja na teret. To je jako široka formulacija. Ipak, treba to svesti na ono što predviđa evropsko pravo, a to je da se licu predoči za šta se optužuje. Nema nikakve opasnosti da se ovde stvori jedna zabuna koja je data u obrazloženju ovog predloga, gde se kaže da se ovaj termin ne upotrebljava upravo zbog toga da ne bi došlo do mešanja oko optuženja, akta optuženja itd. Moram naglasiti da je lišavanje slobode određenog lica prvi korak koji može da se dogodi nekom protiv koga postoje osnovi sumnje da je izvršio krivično delo. Svakome je jasno da tu nema optužnog akta. Prema tome, taj optužni akt dolazi u nekoj kasnijoj fazi krivičnog postupka, a znamo da je krivični postupak jedno postepeno kretanje unapred, od sistema osnova sumnje, preko osnovane sumnje, do izvesnosti i istine na kraju, koja bi trebalo da figurira u odluci. Iz tih razloga, založio bih se, u ime SRS, da ovde upotrebimo terminologiju koju upotrebljava i većina evropskih zakonodavstava. Što se tiče zahteva za izuzeće, biću kratak i jasan. Sa ove govornice sam upozorio da izuzeće sudija ne funkcioniše upravo zbog toga što je ovaj institut paralisan i zbog toga što on nije funkcionisao na onakav način kako je to predviđeno u Zakoniku o krivičnom postupku dolazi do zloupotreba od strane branioca, odnosno odbrane optuženog. To se može na vrlo jednostavan i lak način regulisati, a to je da se stavi u obavezu da predsednici sudova koji odlučuju, odnosno lica koja su pozvana da odlučuju o zahtevu za izuzeće rade svoj posao, a ne da apriori odbacuju te zahteve kao neosnovane zato što ne mogu sutra da se na hodniku sretnu sa kolegom koga su izuzeli, neprijatno im je da gledaju kolegu kojeg su izuzeli itd. Zaista, u izvesnim slučajevima postoje razlozi za izuzeće i treba ih usvojiti. Kada se takva praksa bude stvorila, apsolutno neće nikome pasti na pamet da bezrazložno podnosi neke zahteve za izuzeće sudija. Zbog toga smo se mi založili ovde za amandmansku izmenu ovog teksta predloga. Kada su u pitanju kazne, kazne se povećavaju i za svedoke koji krše disciplinu postupka, i za veštake, za ustanove koje veštače itd. Kolike su te kazne? Smatram da su one neprimerene i enormne za naše uslove života. Pre bih ministru i Vladi savetovao da vode malo računa o institutima svedoka, a to je kako svedok polaže zakletvu, kada polaže zakletvu. O tome je trebalo ovde da raspravljamo, a ne sa kolikom će cifrom da bude svedok kažnjen ukoliko ne dolazi i time ometa rad suda. Osnovno građansko pravo svakoga je da se pojavi pred sudom i da svedoči. To građansko pravo mu treba omogućiti. Ne treba ga sada nekako i sankcionisati. Svi ljudi koji znaju nešto uglavnom se odazivaju na poziv suda, uredni su. Prema tome, ovaj jedan deo bi možda trebalo i korigovati, odnosno smanjiti. Kada je u pitanju pritvor, moje kolege iz SRS su vam dale dosta iscrpnih podataka. To je čuveni član 142. Zakonika o krivičnom postupku, koji govori o dužini pritvora, o razlozima pritvora itd, do 146. člana. Međutim, iako su ovde pritvori povećani za duplo, što smatram da nema nikakvo realno objašnjenje, moram reći tri stvari. Da bi se pritvor odredio, on mora da bude zakonom propisan. To je prvi uslov. Drugi uslov je da se u tom sistemu pritvora mora postupati hitno. Dakle, svaki pritvorski predmet dobija poseban pečat, od strane suda, na omotu spisa, gde se kaže da je taj postupak hitan. Treći razlog jeda se pritvor ukida odlukom suda odmah, čim prestanu razlozi za određivanje tog pritvora. Ovakvim zakonskim tekstom, kakav je ovaj predlog, anuliraju se sve ove tri zapovesti koje smo imali u opštem procesnom pravu. Zato se SRS zalaže da ovde revidiramo ovu odluku i da se zadrži onaj stari sistem. Kada je u pitanju ovaj pritvor, moramo da kažemo da je u našem krivičnom zakonodavstvu postojao tzv. obavezan i fakultativan pritvor. Obavezan pritvor je bio regulisan članom 142. stav 1, a fakultativan pritvor članom 142. stav 2. Sada dolazi do mešanja i kolebanja. Mi hoćemo da ukinemo obavezan pritvor, ali to radimo na jedan nespretan način. Ovakva formulacija, kakva je upotrebljena, nije adekvatna. Zaboravili smo da ovaj član 142. stav 1. ima dva stava. U prvom stavu je došlo do korekcije, a u drugom stavu nije bilo korekcije. Dakle, u drugom stavu je ostavljeno da se pritvor određuje u slučaju ukoliko lice bude pravnosnažno osuđeno na kaznu dužu od pet godina. Prema tome, to je jedan od segmenata obaveznog pritvora. Ukoliko želimo da eliminišemo obavezan pritvor, moramo eliminisati i ovaj stav 2. ili ga na neki način korigovati. O tome se nije vodilo računa u ovom predlogu. Kada govorimo uopšte o pritvoru, moramo napomenuti vrlo bitne stvari, a to je da je pritvor samo jedan od načina ili razloga za obezbeđenje prisustva optuženog ili okrivljenog na glavnom pretresu i za uspešno vođenje postupka; pre toga ima čitav niz segmenata koji obezbeđuju prisustvo okrivljenog, a to je poziv, dovođenje, obećanje da neće napustiti boravište, prebivalište, jemstvo itd. Dakle, pritvor ide samo ukoliko su iscrpljene sve ove stvari. Kada je u pitanju odredba člana 146. koja se odnosi na produženje pritvora, odnosno uvećavanje za duplo, rekao sam da se mi tu ne slažemo, ali bih obratio pažnju i na još jednu vrlo bitnu stvar (i dobro je što je kolega ministar stigao), a to je stav 7. U pogledu stava 7. bez razloga se pominje da rokovi iz stava 3. i 4. ovog člana ne teku u periodu u kome se glavni pretres odlaže ili prekida zbog odsustva okrivljenog. Stavovi 3. i 4. odnose se na lice koje je u pritvoru. Dakle, to lice je prisutno. Tu korekciju je izvršio sam ministar u jučerašnjem obraćanju i ja sam mu na tome zahvalan. Moram da napomenem i dalji nastavak ovog člana, jer nije u redu. Dakle, isto važi ukoliko je njegov branilac odsutan. Molim vas lepo, ukoliko se radi o pritvoru, a radi se o pritvoru ,ovde je u pitanju obavezna odbrana. Dakle, lice koje je u pritvoru mora imati branioca po službenoj dužnosti, a ako je lice određeno po službenoj dužnosti, ono mora biti i prisutno. Dakle, to je lice koje je postavljeno od strane suda i koje je dužno da se odaziva sudu na određene pozive. Prema tome, ovaj drugi deo nije u redu i treba ga korigovati u svakom pogledu. Što se tiče otkaza punomoćja i izbora ili postavljenja novog branioca, smatram da ne stoje razlozi. Otkaz punomoćja je legalno pravo optuženog i legalno pravo branioca, nema niko pravo da utiče na to da li će branilac dati otkaz punomoćja ili ne. Ali, to ne odugovlači postupak, jer koristi određeno pravo. U svim komplikovanim slučajevima optuženi imaju više branilaca i vrlo teško će doći do primene ovog instituta. Zato smatram da treba prihvatiti amandman koji je na ovaj tekst uložila SRS. Još nešto bih rekao o vršenju uviđaja, a to je propisivanje da za krivična dela do 10 godina zatvora uviđaj mogu da vrše organi unutrašnjih poslova. Smatram da je ta odredba iluzorna i da ne treba dozvoliti organima unutrašnjih poslova, ma koliko oni bili kadrovski osposobljeni, da vrše uviđaj, jer to su vrlo teška krivična dela koja su zaprećena kaznom do 10 godina zatvora. To su dela o kojima najviše vode računa opštinski sudovi i faktički opštinske sudije, krivičari i istražne sudije, ne bi izlazile na te uviđaje. Ja ne znam kakva je tehnička procedura oko izlaska istražnih sudija, međutim, ukoliko se na adekvatan način organizuje dežurstvo sudija, ova odredba se pokazuje nepotrebnom. Smatram da je uviđaj jako komplikovana procesna radnja koju treba da vrše stručna lica, ona lica koja će znati kako će ono što su oni zabeležili biti verifikovano od strane suda. Dakle, osnovno pravilo je da ono što je uviđajem postignuto može da bude dokaz u krivičnom postupku.Samo sudija krivičar koji je sudio i koji je aktivno učestvovao u presuđenju može adekvatno izvršiti uviđaj. Dakle, ne može nam kriminalistički tehničar govoriti o nekim pravnorelevantnim i pravnoodlučnim činjenicama o krivičnom postupku, on je tehničko lice i to lice može da uradi taj deo posla, a još manje ukoliko govorimo o milicionerima, da ne pominjem sve. Druga stvar, u vezi ovih krivičnih dela preko OUP se može i veštačenje odrediti. Smatram da je ova odredba vrlo diskutabilna i da ovde ministar, a i Vlada kao predlagač treba da prihvate korekciju. Ja vam se zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta.
Zakonik o krivičnom postupku donet je 28. decembra 2001. godine i vrlo loša rešenja u tom zakonu se sada pokušavaju popraviti. Ceh je prilično veliki, jer su autori tog zakonika zaboravili na stvarnost države u kojoj živimo. Ovaj Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku dolazi u trenutku kada moramo biti svesni da smo država koja je u relativno kratkom periodu došla do toga da su ubijena dva generala policije, četiri političara SPO-a, bivši predsednik države Stambolić, bivši ministar vojni Bulatović, bivši predsednik vlade Vojvodine Boško Perošević, predsednik Vlade Zoran Đinđić, vlasnik lista "Dnevni telegraf" Ćuruvija i dopisnik "Večernjih novosti" iz Jagodine. Izdvajam samo one slučajeve koji su uticali na javnost, izazvali šok i kolektivni stres i ne može se reći da to ne može da utiče na državne organe. Dakle, nema države u Evropi u kojoj se u relativno kratkom vremenu desilo toliko likvidacija javnih ličnosti iz političkog života. To je nešto što uvek utiče u svakom društvu na promeneu zakoniku. Dakle, pojedinačni slučajevi utiču tako da se zakon menja zbog svih budućih sličnih slučajeva. Ja sam predložio više amandmana, međutim, vidim da se ne uklapaju u koncepciju ovog Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku. Pre svega, jedan od temelja za rešenje pitanja pritvora je Evropska deklaracija o zaštiti ljudskih prava. Ona je ovde sa zakašnjenjem ratifikovana decembra prošle godine, a doneta je 1950. godine u hladnoratovskoj atmosferi ondašnje Evrope, a nije najbolje rešenje. Prema tome, nemojmo veličati sva evropska rešenja i sve evropske zakone. Naravno, vreme je pokazalo, pa su Evropski sud za ljudska prava i Evropska komisija počeli da pronalaze skrivene odredbe u članu 5. Evropske konvencije o ljudskim pravima i zaštiti ljudskih prava, tako da kada pogledate praksu Evropskog suda za ljudska prava, videćete da se sa promenama u poslednjih par decenija menjao i odnos prema ljudskim pravima, a posebno prema pritvoru. Ovde je najviše pažnje, koliko sam mogao da primetim, izazvao predlog o izmenama odredbi koje se odnose na pritvor. One su zaista uopštene i biće veoma teško pisati žalbe na takva rešenja koja se ne moraju zasnivati na činjenicama. Međutim, kada se pogleda praksa Evropskog suda za ljudska prava i kada se pogledaju zakoni o krivičnom postupku u Evropi, videće se da sva rešenja nisu takva da se sudske odluke u pogledu pritvora zasnivaju na činjenicama, već u mnogim zakonima ima takvih rešenja da su dovoljni vrednosni sudovi. Inače, kada je reč o trajanju pritvora, moram da kažem da po nekim zakonima o krivičnom postupku u Evropi pritvor zaista može dosta dugo trajati. U Italiji pritvor može da traje i preko šest godina za krivična dela za koja je predviđena kazna preko 20 godina. Tako da treba pogledati, pre svega, države koje su imale i imaju ozbiljne probleme sa organizovanim kriminalom, a ne tražiti rešenja za našu situaciju u zakonima Norveške, Danske, Luksemburga, kao i nekih drugih država koje nisu imale ozbiljne probleme sa organizovanim kriminalom. Naravno, da bi bilo veće efikasnosti potrebno je imati na umu da te države imaju daleko veće budžete, kao što znamo, i za policiju i za tužilaštvo i za sudove, tako da mislim da bez uzimanja u obzir tih okolnosti primedbe nemaju nekog posebnog značaja. Pored toga, mislim da je nužno, a ovde je preovladalo to u diskusiji, da se donese potpuno novi zakon o krivičnom postupku, jer mislim da su autori prethodnog želeli da uđu u istoriju kao veliki liberali, a da nisu bili baš dobri poznavaoci naših prilika, javnosti, našeg života. Moram takođe da kažem da bi bilo neophodno da se izmeni sistem školovanja na pravnim fakultetima, kako nam sa pravnih fakulteta ne bi dolazili diplomirani studenti koji nemaju veze sa sudskom praksom, a još manje sa realnim životom. Ipak kada je reč o pritvoru, želeo bih da kažem da je ovde obavezni pritvor ukinut već 2001. godine, ali da se sada u predloženim izmenama člana 142. može donekle prihvatiti onaj prvi stav o pritvoru, da posebno teške okolnosti mogu biti razlog za opravdanje pritvora; kod onog drugog razloga mislim da je bilo bolje da se precizira da se pritvor može odrediti ako je reč o krivičnom delu za koje je predviđena kazna 10 godina ili teža kazna zatvora, a da je to neophodno zbog nesmetanog vođenja krivičnog postupka ili bezbednosti ljudi. To bi ipak moglo lakše da se brani činjenicama, i u sudskoj odluci koja se odnosi na pritvor, a i u žalbama u kojima bi se takav pritvor osporavao. U pogledu prava okrivljenih u članu 5. koji se menja, mislim da nije moguće lice lišeno slobode u svakom slučaju odmah obavestiti o njegovim pravima; a recimo kada je reč o jeziku, s obzirom na brojnost jezika i na to da je naša zemlja tranzitna zemlja, nije moguće svakog na njegovom jeziku ili jeziku koji razume obavestiti o razlozima pritvaranja, odnosno lišavanja slobode; tako da je amandman koji sam predložio bliži životu. Takođe, predložio sam u članu 2, kada je reč o slučaju zločinačkog udruživanja, da ako bi svaki član zločinačkog udruženja odmah prilikom prvog ispitivanja obavestio sudiju ili nadležne organe o tom udruženju i rekao da se pripremaju krivična dela koja bi potom bila sprečena, mogao bi da pripomogne odmah u borbi protiv kriminala obelodanjujući činjenice iz rada zločinačkog udruženja čiji je član. Ovako, ako bi se to izostavilo i pomerilo za neki kasniji trenutak gubilo bi se u efikasnosti. U pogledu izuzeća, smatram da je i to rešenje relativno dobro, s obzirom da se do sada izuzeće veoma često zloupotrebljavalo, a posebno od strane branilaca koji su pokušavali da greške svojih klijenata u istrazi ili svoje taktičke poteze iz istrage isprave neumerenim i nerealnim zahtevima za izuzeće. To se pretvorilo u zloupotrebu prava. Ipak, pošto se predloženi amandmani na članove 2, 8. i 14. ne uklapaju u koncepciju, odustajem od njih, pa predlažem da sledeći put u novim izmenama Zakonika budu uzeti u obzir. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se pripremi narodni poslanik Marko Krstin.
Dame i gospodo, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku je rezultat ucene jedne od poslaničkih grupa koje čine većinu u Skupštini i posebno je iznenađenje da je gospodin ministar Stojković prihvatio da učestvuje u takvim ucenama, s obzirom da je u pitanju ozbiljan i odgovoran čovek. Gospodine ministre, videćete da vam se ova ucena neće isplatiti, zato što će se ova vlada i ova skupštinska većina ionako vrlo brzo rasturiti. Vi ste danas prihvatili ovu ucenu. Biće ucena i sutra i prekosutra i neko će jedanput, hteli ne hteli, morati da kaže - dosta, nećemo više, radićemo onako kako od nas građani Srbije očekuju. Na ovom zakonu prekršen je i Poslovnik Narodne skupštine, i Ustav i sve međunarodne konvencije i deklaracije o ljudskim pravima. Poslovnik je najgrublje prekršen; juče smo dovoljno govorili o tome, a nisam čula da je neko primetio da su narodni poslanici o redosledu stavljanja na dnevni red ovog zakona saznali u nekom kasnom TV dnevniku od predsednika Skupštine koji se pojavio obučen u dres na nekom fudbalskom igralištu i na taj način obavestio narodne poslanike da će raspravljati o ovom zakonu. Što se tiče odnosa ovog zakona prema međunarodnim propisima, rekla bih da je najsličniji međunarodnim propisima koje primenjuje Haški tribunal. Tamo ljudi sede u kazamatima više godina i nikom ne pada na pamet da vodi bilo kakav postupak protiv njih. Tako je, evo, naš predsednik gospodin Vojislav Šešelj skoro 15 meseci u Hagu; tamo je otišao zato što su potpuno neosnovanu optužnicu protiv njega napisali predstavnici bivšeg režima ovde u Srbiji, a Karla del Ponte je samo to potpisala i nikom, naravno, ne pada na pamet i verovatno neće ni voditi nikakav postupak protiv Vojislava Šešelja, zato što oni koji su ga primili u Haškom tribunalu znaju da nije učinio nikakvo krivično delo za koje su pokušali da ga terete. Gospodin Momčilo Krajišnik je četiri godine bio u Haškom tribunalu i nikom nije padalo na pamet da započne postupak protiv njega. Vi sada, dame i gospodo, i vi gospodine ministre, pokušavate da takvu klimu i takvu situaciju stvorite i u Srbiji. Znači, po ovom vašem predlogu zakona moći ćete da pritvorite bilo koga zato što imate, naravno, neki određen razlog, ali ćete da mu stavite na teret neko krivično delo za koje treba po ovom zakonu da bude pritvoren. Taj neko će biti četiri godine u pritvoru. Sudije neće morati ništa da rade. Biće dovoljno da se pojavljuju za te četiri godine političari i da kažu da je taj i taj ubio tog i tog, kao što se to i danas dešava, kao što i danas predstavnici političkih stranaka obaveštavaju javnost da je, ne znam, Zvezdan Jovanović ubio Zorana Đinđića, da je, ne znam, Rade Marković organizator zločina na Ibarskoj magistrali. Naravno, ne mislim ni da to tako jeste, ni da nije, ali ne može o tome da se govori na taj način, ne poštujući prezumpciju nevinosti. Upravo da bismo vam tačno objasnili šta znači ta prezumpcija, stavili smo amandman, moj kolega Stevović je stavio amandman na član 1. i on će to svakako da vam objasni u obrazloženju svog amandmana. Poslanička grupa SRS uložila je amandmane na sve suštinske članove ovog zakona.Mi smo ulagali amandmane na one članove koji treba da se menjaju, a te izmene se odnose samo na to da se umesto - SRJ, napiše - zajednica Srbija i Crna Gora; ili da se umesto - državni tužilac, napiše - javni tužilac. To nije sporno, a sve ostalo jeste sporno. U članu 2. govorite - lice lišeno slobode mora biti odmah obavešteno na svom jeziku itd. o razlozima lišavanja slobode. Ja sam podnela amandman na ovaj član, pa neću sada da ga obrazlažem. Govoriću o tome kad budem govorila o amandmanu. U članu 8. ovog predloga zakona imate jednu besmislicu, u tački 5) stoji - ako je zahtev za izuzeće podnesen (govori se o zahtevu za izuzeće sudija) protivno odredbi člana 42. stav 3, 5. i 6. ovog zakonika ili ako je očigledno upravljen na odugovlačenje postupka itd. Interesantno je ovo- očigledno upravljen na odugovlačenje postupka. Vi ovim zakonom, umesto da dajete neke čvrste pravne norme, otvarate mogućnost zloupotrebe od strane onoga ko primenjuje ovaj zakon. Takođe, u ovoj istoj tački u poslednjoj rečenici se kaže da u donošenju tog rešenja (misli se na rešenje o izuzeću) od otvaranja zasedanja može učestvovati sudija čije se izuzeće traži. Ovo je čudo neviđeno! Kadija te tuži, kadija ti sudi. Kako može neko da raspravlja o izuzeću koje se na njega odnosi? U članu 9. predvideli ste kazne za svedoke, sa 10.000 ste povećali kazne na 100.000 dinara. To zaista nije upriličeno ekonomskoj snazi građana Srbije, bez obzira koliko je potrebno da neko svedoči; može da ima neke svoje razloge zbog kojih nije spreman da to učini, ili iz opravdanog razloga koji će neko protumačiti kao neopravdan, ali da plati kaznu od 100.000 dinara je neprimereno. U članu 14. stav 1. tačka 1) kažete - pritvor će se odrediti protiv lica za koje postoji osnovana sumnja da je izvršilo krivično delo za koje je po zakonu propisana kazna zatvora od 40 godina, a vi u izmenama dodajete - ako je to opravdano zbog posebno teških okolnosti dela. Ovo je potpuno nepotrebno, jer te posebno teške okolnosti su već sastavni deo bića krivičnog dela. Nema potrebe da se i u ovom zakonu na taj način o tome govori. Suština ovog zakona je produženje pritvora sa dve na četiri godine, pa onda još ona jedna godina, pa ona jedna godina puta dva, juče smo to učili od predstavnika SRS, da je to ukupno 7,5 godina pritvora do donošenja odluke. O ovoj odredbi je kolega Stevović vrlo iscrpno govorio, a ona najviše podseća na odredbe Haškog tribunala. Bilo bi bolje, gospodine ministre, da ste ovaj zakon menjali u smislu da obezbedite efikasnije vođenje krivičnog postupka, bez obzira na činjenicu kakvo je stanje u pravosuđu. Vi ste ministar koji je prihvatio obavezu da stanje u pravosuđu uredi i to morate da radite na drugi način, a ne na način da ovoliko dugo držite ljude u pritvoru; ne mislim vi lično, naravno, nego na osnovu predloga zakona koji ste vi dali. U članu 23. govorite o obaveznom braniocu. Opet me ovo asocira na onog nesrećnog Lazarevića koji je pokušao na silu da se nametne kao advokat prof. Šešelju. Naravno, svi znate, cela srpska i evropska javnost, kako je prošao. U poslednjem stavu ovog člana novina koju ste predvideli glasi - ako je postavljen zahtev istražni sudija će doneti odluku o određivanju lekara koji će obaviti pregled. Tu odluku i zapisnik o saslušanju lekara istražni sudija će priložiti istražnim spisima. Ovo je potpuno besmisleno. Ovde lekar nije u ulozi veštaka. Valjda po svim međunarodnim konvencijama lice koje jeu pritvoru ima pravo na ličnog lekara. Ovde nigde ne govorite ni o nalazu lekara, nego nešto što nema mesta u ovoj odredbi. U članu 41. koji govori o članu 449. osnovnog zakona inače je bilo predviđeno nešto što je neprimereno i našem pravnom sistemu i krivičnom zakonodavstvu, odnosno, potpuno je u suprotnosti sa opštim načelima krivičnog postupka, a to je pogodba. U stavu 1. ovog člana stajalo je - za krivična dela za koja se može izreći novčana kazna kao glavna kazna sudija može, na predlog državnog (sada javnog) tužioca, doneti rešenje o kažnjavanju i bez održavanja glavnog pretresa. Vi ste ovde dodali da se to odnosi - ili na kaznu zatvora do tri godine. Mi iz SRS mislimo da nikakve pogodbe ne mogu da budu predmet krivičnog zakonodavstva, već naprotiv, da se krivični zakon primenjuje u skladu sa učinjenim krivičnim delom i u skladu sa okolnostima koje utvrdi sud u sudskom postupku. Iz svega ovoga što ste predvideli u ovom zakonu, gospodo iz DSS, nikada više ne smete da kažete da ste legalisti i da vam je stalo do pravnog poretka, do pravne sigurnosti građana. Jer ste pokazali, ako su to bili vaši principi, bar deklarativno, da ste se odrekli tih principa zarad malo vlasti, a kako su počeli da vas ucenjuju izgleda da nećemo morati tražiti zahtev za razrešenje Vlade, sami ćete da odete.
Hvala. Reč ima ministar Zoran Stojković.
Neću zadržavati, samo vidim da se kod prethodnog govornika pojavila jedna mala zabluda, vezana za neka objašnjenja. Pre svega se zahvaljujem na vašem mišljenju o mojoj stručnosti, ali verujte, nisam kao moj prethodnik da mogu o svim stvarima da diskutujem, niti imam nameru. Ovde je rečeno da je ovaj zakon proizvod ucena. Moram da vas informišem da sam odmah nakon mog dolaska u Ministarstvo, videvši da ništa nije urađeno, osnovao radne grupe u skladu sa rešenjem o formiranju saveta za reformu pravosuđa. Jedna od tih radnih grupa, sastavljena od profesora, sudija, tužilaca i advokata, uradila je ovaj nacrt. Prema tome, ne radi se ni o kakvoj uceni, jer je nacrt bio završen i dostavljen Vladi na razmatranje. To je za vašu informaciju. Još jedna stvar koja mene malo buni. Kažete - nikakve nagodbe u krivičnom postupku. Svuda u svetu kada su u pitanju blaža krivična dela, radi se o mladim licima itd, ne treba voditi postupak ako može da se reši na neki drugi način. Ovde je sada data ta mogućnost, a nezadovoljan već izjavljivanjem prigovora ide u postupak. Niko ne može da bude oštećen. Dajem vam jedan primer za koji znam da vam je poznat. Kod opštinskih sudova skoro 70% predmeta se završava uslovnom osudom, ima dobar broj sudskih opomena. U toj situaciji zaista je nepotrebno voditi postupak, napraviti velike troškove i izlagati pogotovo ta mlada lica nekim postupcima, sedenju na optuženičkoj klupi, ako postoji mogućnost da se izrekne uslovna osuda iz činjenica koje postoje i vidi se da će to otprilike biti rezultat. Onaj ko je nezadovoljan, izjavljuje prigovor i ide u taj postupak. Prema tome, ovo nije smetnja za takvo postupanje i ako to bude primenjeno u praksi, kao još jedan detalj koji vi ne rekoste, ako sudovi počnu da poštuju ono drugo sredstvo za obezbeđenje prisustva, a to je jemstvo, mislim da će biti znatno manje čak i pritvora. Eto, hvala vam, to sam hteo da vam kažem.
Reč ima narodni poslanik Marko Krstin.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo, gospodine ministre, poslanička grupa G17 plus će podržati Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnim postupku. To, naravno, ne znači da neki od nas koji smo pravnici, i deo smo te poslaničke grupe, neće imati primedbe na ovaj tekst zakona. Tekst zakona ima i dobrih i loših strana. Pozdravio bih odredbe člana 2. ovog zakona gde se zaista decidno regulišu prava lica lišenog slobode, da uzme branioca po svom izboru, da on prisustvuje saslušanju, što je inače ustavna kategorija ali nije primenjivana, da zahteva da ga u svako doba pregleda lekar, i sve ono što je neophodno i potrebno da bi se moglo ostvariti pravo odbrane lica koje se nalazi u pritvoru. Posebno bih se osvrnuo na član 16, pošto mislim da on zaslužuje naročiti komentar. Neću pomenuti autore jedne knjige, kojaima i neke posebne veze sa materijom pritvora, a gde se radi o pritvoruu jednoj afričkoj zemlji koja nije nešto ekskluzivna, zove se Nigerija, gde se neko nalazio u pritvoru i kada ga je upravnik u pritvoru pitao - dobro, zašto ste vi stalno nezadovoljni, eto imate cigarete, redovnu hranu, gde da spavate, on je rekao - gospodine, u pritvoru sam dve godine i tako bih voleo da mi sudite. Dakle, to je sklop onoga ko se nalazi u pritvoru. On nije osuđen. On nema optužnicu. On ima postupak koji se vodi protiv njega, koga često samo naslućuje. Moram da vam kažem da, bez obzira na ustavne odredbe, prvom ispitu okrivljenog treba da prisustvuje branilac. To se veoma retko radilo, a sada se radi sve češće. Dakle, to je taj sklop u kome se nalazi čovek o kome mi kažemo da se za njega ne može tvrditi da je kriv dok se ne utvrdi pravosnažna presuda. Pritvor, naravno, nije penalna, nije kaznena mera. Uvek se bojim kada je pritvor tako određen kako je određen da bi mogao da se pretvori u neku vrstu penalne i kaznene mere, što možda deo javnosti očekuje, koji je nekada i teško oštećen nekim krivičnim delom, međutim, nezavisno od tog dela javnosti državna pravda ne sme biti takva da pritvor ima penalni karakter. Znači, nekakvo produženje pritvora, pogotovo ako je ono veliko, pogotovo ako je neodređeno, a zalaganja za to ovde ima, nažalost, kao što sam čuo, pretvara se ni u šta drugo nego u kaznu. Voleo bih da malo razmotrimo šta naš Ustav o tome kaže. Te odredbe Ustava neće biti podložne promenama i one zaista zadovoljavaju sve kriterijume i standarde. Ustav Srbije u članu 16. dosta precizno ograničava, i to višestruko, ne bez razloga, pritvor. Kaže - samo ako je to neophodno radi vođenja krivičnog postupka ili bezbednosti ljudi. Nadalje, trajanje mora biti svedeno na najkraće nužno vreme. Dalje, Ustav precizno određuje u delu postupka pred optužnicom, znači do optužnice, da pritvor može trajati najviše šest meseci. To su odredbe kojih se mi moramo držati kada normiramo bilo šta u ovom zakonu. Ako bismo pomenuli međunarodne odredbe, kao što su Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima, gde se kaže da svako lice ima pravo da mu bude suđeno bez velikog zakašnjenja, zatim opšta Deklaracija o pravima čoveka koja govori o pravu svakoga na efikasno suđenje, mogli bismo izvući jedan generalni zaključak da pritvor mora trajati što je moguće kraće. Bilo kakvo produžavanje traži zaista i definitivno detaljno obrazloženje, kome mora prethoditi detaljna analitika zašto pritvor, na način kako je propisan, sada nije dovoljno dug i zašto ga treba produžiti. Pa, onda, ako utvrdimo iz te analitike da ga treba produžiti, zašto baš na dve godine. Zašto u toj fazi? Zašto ne za godinu? Zašto ne za šest godina? Možda ima opravdanja i za tako nešto. Dakle, meni tekst zakona koji ne sadrži analitiku ne daje podlogu da ocenjujem da li je rok koji je predlagač ovde predložio celishodan ili ne, i dovodi me u sumnju pitanje da li je Ustav do kraja ispoštovan, ako Ustav traži da se pritvor mora svesti na najkraće nužno vreme. Zaista sam fasciniran stavom koji je gospodin ministar korektno ovde izneo, da postoje tri vrste stavova oko toga da li pritvor treba da traje ovoliko ili onoliko, pa je kao prvi stav ili prvu grupu stavova izneo stav predstavnika organa koji su verovatno u sudovima ili u tužilaštvima i koji se bave organizovanim kriminalom. Oni su imali fascinantan stav. Mislim da sam ga dobro razumeo - da pritvor ne treba oročavati. To je za mene veoma fascinantan stav i zahvaljujem se ministru što je izneo tako nešto. To nam pokazuje - ako su tu sedela gospoda tužioci i sudije, to će onda biti žalostan stav sudija i tužilaca koji ne čitaju Ustav. Za mene je to žalosno. Predložio bih gospodinu ministru da se tim sudijama i tužiocima održi neko predavanje, da bi se podučili, kad sude, da postoji Ustav, da postoji zakon, a da je njihovo mišljenje, koje može biti sporno ili nesporno, daleko ispod toga i da ono ne važi u sudaru sa Ustavom i zakonom. Nije stariji sud od Ustava i zakona. Bojim se, ako budemo tako razmišljali, da će to dovesti u totalnu anarhiju i nekako sam se počeo plašiti, jer smo mi zaista donosili organizacione zakone, da zaista omogućimo jednu autonomiju unutar pravosuđa, što je jako dobro. To zaista zdušno podržavam, kao neko ko tu radi kao advokat. Međutim, bojim se, ako zaista ima ovakvih mišljenja, a čujem da ih ima, da mi moramo razmisliti o tome kakve zakone donosimo ubuduće, sa posebnim osvrtom na to koliko je moguće kretanje autonomije unutar tog nezavisnog sistema. Dakle, da li ona može biti izvan Ustava i izvan zakona, izvan struke i izvan rada. E, založio bih se da ne bude izvan Ustava i izvan zakona, izvan struke i izvan rada. Zato mislim da je ovaj zakon, a pogotovo su ove odredbe koje se tiču produžavanja pritvora morale da uzmu u obzir ne samo to, bar se meni tako čini, i dozvoliću sebi to pravo da ocenim, jer sam narodni poslanik, da mi se čini da specijalno odeljenje Okružnog suda ili Posebno odeljenje, koje se bavi ovom veoma složenom problematikom, ima odlične uslove da to radi, izvanredne uslove. Verovatno nijedan sud u Srbiji do sada, u istoriji Srbije, nije imao takve uslove. Ali, isto tako se bojim da on ni blizu ne radi onako kako ti uslovi omogućavaju. S druge strane, ne ulaže ni dovoljno truda a ni dovoljno stručnosti, a bojim se da su tu izabrane najstručnije sudije, da se ti postupci okončaju na vreme i u skladu sa zakonom. Svi smo mi bili svedoci, nažalost i kolege advokati su učestvovali u tome, što ne može da podiči našu profesiju, da su se događali ekscesi na suđenjima, gde su neke sudije specijalnih sudova te ekscese otklanjale a neke su trpele udaranje tašnama, pa su prekidale postupak. Ako zbog takvih sudija menjamo ove zakone, onda sam protiv da se ti zakoni menjaju zbog toga. Neka se smene takve sudije. To je jednostavnije. Šta bih još mogao da kažem? Mislim da ne vodimo računa o konzistentnosti pravnog sistema. Imamo Zakon o krivičnom postupku i Ustav, koji u postupku do optuženja ograničava pritvor na šest meseci. Šta to dalje znači? To znači da ako mi sada produžavamo u fazi prvostepenog raspravljanja za još dve godine, znači biće četiri godine, ispada da će istraga tj. postupak u kome se obavlja najteži deo krivičnog postupka, gde se praktično prikuplja materijal za ono o čemu će se suditi, da traje višestruko duže. Smatram da to nije opravdano i da bi nama trebao najduži rok produženja pritvora upravo da bude onaj rok koji je potreban da se sprovede jedna istraga, a to je šest meseci. Pa, ko se uklopi - uklopi, a ko ne - smenite sudije. Kada donosimo ovakve procesne zakone, moram to da kažem jer smatram da je značajno za ovaj parlament, to je praktično jedini način kroz koji mi institucionalno kontrolišemo da li sudovi rade u skladu sa zakonom, Ustavom, da li sude na osnovu struke i da li poštuju tu svoju struku. Ta struka se vidi kroz rokove koje im postavimo. Ako im damo prevelike rokove, oni će radom u prevelikim rokovima vređati prava građana. Dakle, kada donosimo procesne zakone moramo voditi računa da rokovi budu primereni i tome da sudovi sude efikasno i da se građani ne ugrožavaju predugim trajanjem postupka.
Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica, a neka se pripremi narodni poslanik Slobodan Vučković.
Poštovani narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama Zakonika o krivičnom postupku je još jedna manipulacija vlasti tj. postojeće novodosovske većine, jer ne postoji nijedan razlog za ovako predložene izmene, a najmanje razlog hitnosti. Pre svega, osvrnuću se na čl. 14, 15. i 16. izmena i dopuna Zakonik o krivičnom postupku koji se odnose na trajanje pritvora. Pritvor, nadam se da svi znate, jeste preventivno lišenje slobode lica protiv koga postoji osnovana sumnja da je izvršio krivično delo, ako je to neophodno radi vođenja krivičnog postupka i radi bezbednosti ljudi. Bilo da je obavezan ili da je fakultativan njega određuje sud, a samo izuzetno odlukom drugog zakonom određenog organa. Dakle, pritvor je jedna nužna mera koja mora što kraće trajati, jer u protivnom između ovog instituta i kazne zatvora ne bi bilo razlike. To pravnici dobro znaju. Kada je u pitanju kazna, lice se oglašava krivim i kažnjava, a za pritvoreno lice sve do tada vlada prezumpcija njegove nevinosti. Sledeći ovakav status pritvorenika ništa se bitnije ne menja ni onda ako lice zbog visine izrečene kazne izvesno vreme ostane u pritvoru, jer sve do pravosnažnosti kazne koja mu je izrečena ne smatra se zatvorenikom već licem u pritvoru. Zbog čega bismo onda ovu nužnu meru vulgarizovali do te mere i do tog stepena da poprimi elemente kazne zatvora, što ona nije i ne sme biti, gospodo narodni poslanici i gospodine ministre. Smatram da predlagač ovih izmena produžetkom pritvora atakuje direktno na Ustav Srbije i na pravosudne organe. Po Ustavu Republike Srbije pritvor mora biti sveden na najmanje nužno vreme i mora biti što je moguće kraći. Šta vama, gospodo iz Vlade, znači da je vreme od četiri godine kratko? Kratko je za vas, jer se uklapa u vaše uplitanje, u rad pravosudnih organa, a ne znate i nećete da znate da te organe višestruko potcenjujete. Prvo, ne date pravosudnim organima da rade po zakonu, nemate poverenja u pravosudne organe, odnosno u njihov rad i ažurnost, što će se nametati kao stalni problem ako ste im već vezali ruke. Vi, gospodo, ne znate šta radite. Vi članom 8. dopuna Zakonika o krivičnom postupku predviđate učešće sudije čije se izuzeće traži u donošenju rešenja o izuzeću!. Da nije žalosno bilo bi smešno, jer to rešenje nije u duhu opštih pravnih propisa. To je nedemokratski čin vlasti kojoj su navodno puna usta demokratije. Takvo rešenje nije u duhu ni sa krivičnim postupkom i u direktnoj je suprotnosti sa osnovnim načelom krivično-procesnog prava, načelom materijalne istine, jer je cilj krivičnog postupka da dođe do potpune istine, od čega će zavisiti donošenje pravične kazne. Pitam vas kako će sudija utvrditi istinu ako je pristrasan i ako sam učestvuje u svom izuzeću? Ovo rešenje je vrhunac samovolje predlagača. Članom 12. uvodite nov stav kojim predviđate da će troškove pretkrivičnog postupka snositi organ unutrašnjih poslova, što će naravno u praksi doneti vrlo negativan efekat kod vođenja pretkrivičnog postupka, jer će se pretkrivični postupak voditi površno, i to sve u smislu smanjenja troškova koje će imati organi unutrašnjih poslova. Član 13. izmena i dopuna Zakona o krivičnom postupku uvodi drakonske kazne za veštake i svedoke. Povećavate kazne sa 10 hiljada na neverovatnih 100 hiljada dinara. Takvo povećanje kazne nije primereno našim uslovima niti materijalnim prilikama veštaka i svedoka, pa isti neće moći kaznu da plate, a ta kazna nije ništa drugo nego pljačka pa će svedoci i veštaci morati u zatvor, što je van svake zdrave pameti. Vama samo preostaje, ako držite do struke, gospodo iz Vlade Republike Srbije, da ovaj nakaradni zakon povučete. Ovo vam poručuju srpski radikali. Poslušajte glasove srpskih radikala, glasove razuma i prestanite da manipulišete pravosuđem, jer nema nijednog razloga za donošenje ovih izmena i dopuna.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Vučković, a neka se pripremi narodni poslanik Miljko Četrović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon ide u jednom sasvim pogrešnom pravcu. Umesto da se Vlada koncentriše na pomoć i efikasnost pravosuđa, da se koncentriše na to da sud bolje, brže, efikasnije radi, mi imamo situaciju da se to toleriše i ne samo da se toleriše nego da se takvo stanje produžava, da se komocija suda apsolutno podržava. To je jedno pitanje. Drugo pitanje je kako to da se jedan ovakvo važan zakon opet donosi na brzinu, na brzu ruku, preko kolena, bez konsultacija sa širom profesionalnom i stručnom javnošću. Ja dobijam pozive od velikog broja naših vrhunskih stručnjaka, sudija, advokata, koji pitaju šta se to dešava, mi pojma nemamo, čujemo za neke velike promene, neka nova strogost koja je protiv intencija Saveta Evrope u koji smo primljeni, koja će dovesti do nesigurnosti itd. Niko ne zna ništa. Mi čujemo sada od ministra da je tu neki krug stručnjaka učestvovao u donošenju ovog predloga. Malo ću kasnije osvetliti rad tih stručnjaka zato što su učinjeni neki bitni i teški propusti, gramatički i logički, u tekstu ovog zakona. Nije bilo nikakvog razloga za Vladu Republike Srbije da nas opterećuje sa Zakonom o sprečavanju sukoba javnog interesa koji će ko zna kada stupiti na snagu i koji nije od nekog velikog značaja. Naime, trpi velike kritike javnosti. Nedavno smo raspravljali o Zakonu o prekršajima kao prioritetnom, umesto da smo prvo raspravljali o jednom ovako krupnom zakonu koji zadire u slobodu i prava građana i koji treba da je naša prva briga, ne samo zbog nas samih nego i zbog sveta koji nas dobro gleda i posmatra šta se ovde radi. Rešenja koja se ovde nude su prilično drastična. Već je na to ukazano - pritvor sedam i po godina; neke disciplinske mere u vođenju postupka; po 10 puta povećane novčane kazne, za šta nema nikakvog opravdanja; ali, da budemo sada i konkretni. Imate tačku 9) u članu 2. Predloga, gde se kaže da liceima pravo da zahteva naknadu štetezbog neosnovanog lišenja slobode. Ovo je suženo pravo u odnosu na član 14. Zakona, koji se ne menja, koji kaže da ima pravo ne samo na naknadu štete, nego ima pravo na rehabilitaciju i ostala prava utvrđena zakonom. Dakle, vi u okviru jednog istog zakona imate dva rešenja koja su apsolutno inkompatibilna, odnosno nisu potpuna. Ona se ne poklapaju i ona dovode u nedoumicu na šta onaj ko je okrivljen, odnosno ko je lišen slobode, ima pravo. Druga stvar, u istom članu se dodaje stav 3, pa se kaže, s obzirom na onu odredbu prethodnog stava 2, da lice lišeno slobode ima pravo da pokrene postupak u kome će nadležni istražni sudija hitno ispitati zakonitost njegovog pritvora itd. U prethodnom stavu, koji ostaje, stoji da se ima izvesti svako pritvoreno lice hitno pred istražnog sudiju. Šta ima neko da se obraća i da pokreće postupak pred istražnim sudijom za svoj neosnovani pritvor, kada je već prethodnim stavom predviđeno da se on ima hitno privesti istražnom sudiji? Nema nikakve logike. Osim toga, kakvo je to nedemokratski ustrojeno pravo da okrivljeno lice lišeno slobode pokreće neki postupak za dokazivanje neopravdanog lišenja slobode, a izvedeno je pred istražnog sudiju? Nije dužan istražni sudija, on je dužan kao predstavnik vlasti, predstavnik države, onaj koji garantuje zakonitu primenu propisa, da odmah vidi da li je neko zakonito ili nezakonito lišen slobode i da ga oslobodi. Kako ima smisla da se pokrene neki postupak pred istražnim sudijom, pred kim je već neko doveden i daje iskaz. Dakle, jedna odredba koja apsolutno nije razumljiva. Sada se ja pitam koje su to kolege stručnjaci, verovatno su radili na brzinu, koji su ovakve stvari propustili? Dalje, moram da kažem da u članu 48. Predloga zakona ovo što je navedeno da se umeće kao rečenica nema logičku i gramatičku vezu sa samim članom. Prema tome, upozoravam na to da je potrebno da se to ispravi. Dalje, da je bilo ozbiljnosti i da je bilo stručnog rada na ovom zakonu, zarse nije mogla glava 29a, koja govori o organizovanom kriminalu i gde imate u članu 504. skoro 30 slova (504a, 504b, 504g), urediti ovim zakonom, nego to ostaje kao jedna aljkava posledica rada? Zar nije mogao da se uredi taj zakon sa gledišta jednog normalnog i pismenog zakona, kako se to zahteva? Ima i drugih grešaka koje nisu obuhvaćene. Recimo, ovim zakonom je trebalo obuhvatiti član 504z, gde se u stavu 2. kaže sledeće: "Postupak prema svedoku saradniku će biti obustavljen do glavnog pretresa". Svi koji su radili na ovom zakonu, a bio sam sa njima u vezi, govore da je to jedna gramatička greška, da nema nikakvog smisla i da treba da stoji: "do kraja glavnog pretresa". Zaista, ovako kako je napisano nema nikakvog smisla. Što se pritvora tiče, mi smo dali amandman na odredbu tačke 5) gde se kaže: "ako je opravdano, ako su teške posledice" itd. To treba ukinuti. Ovde su kolege vrlo argumentovano o tome govorile. Ako to ostane rezerve radi, hteo bih da kažem da bi bilo nužno da sam predlagač zakona unese da se okolnosti opravdanosti i teških posledica koje nalazi sud moraju detaljno obrazložiti. Mi znamo iz prakse da je sudovima najlakše da kažu da je opravdano s obzirom na okolnosti, teške posledice itd. i ne obrazlažu, tako da je jedno takvo rešenje o pritvoru vrlo teško ispitati, odnosno nemoguće ga je ispitati. Onda dolazi do toga da Vrhovni sud vremenom popušta pred takvom praksom okružnih sudova i dolazi do daljih nezakonitosti. Mislim da je ovo jedan zakon koji, ako bude donesen, treba da bude privremen. Izgleda da on služi jednom političkom trenutku. Možda se to mora prihvatiti u ovom času, možda, to ne znam, zavisiće od većine ovde, ali mislimda on neće biti dugovečan i da ne služi na čast predlagačima.
Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović, neka se pripremi narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovani narodni poslanici, za dva dana ističe redovno zasedanje Skupštine i izgleda da ovo redovno zasedanje treba da se završi u ponoćnim satima, da li u petak veče ili u subotu, sa izmenama i dopunama ključnih zakona koje ova vlada predlaže po hitnom postupku. Nažalost, jedan od ta tri koja su na dnevnom redu jeste i izmena i dopuna Zakonika o krivičnom postupku. Nema ovde ministra, nije bio iskren, ali ne čudi me, biću u ubeđenju da nije govorio istinu - da ovakva izmena i dopuna zakona nije pod pritiskom stavljena na dnevni red, i ovakav tekst samog zakona. Nije tačno da nije ucena, da se ovaj zakon,faktički, ne bavi pojedincima koji se sada nalaze u pritvoru, a koji bi bili vrlo opasni ukoliko bi bili pušteni iz pritvora istekom zakonskih rokova, pošto nisu pravosnažnim presudama osuđeni na vremenske kazne. Jedan od tih pojedinaca je i Rade Marković. Izgleda da se ovi koji su juče zadržavali rad Skupštine pet sati plaše Radeta Markovića, bivšeg šefa državne bezbednosti, i drugih njegovih saradnika. Verovatno on dosta zna o mnogima, o čemu se sve dogovaralo, šta se radilo, za mnoge zločine i mnoga nedela u Srbiji. Ali, nije problem neefikasnosti krivičnog pravosuđa Srbije u Zakonu o krivičnom postupku. Problem je u samom funkcionisanju sudova u Srbiji. Ovakvim predlogom za izmenu i dopunu Krivičnog zakona na neki način se opravdava neefikasnost i prvostepenih i drugostepenih sudova, a pogotovo se amnestira Vrhovni sud Srbije, koji je najveći krivac i odgovoran je za ovakvo stanje u krivičnom pravosuđu. Sve ove odredbe kroz izmene i dopune zakona faktički produžavaju rokove, počev od pritvora koji (kako je juče rekao zamenik šefa našeg poslaničke grupe Vučić) može trajati sedam i po godina. Ne može da se prihvati, ja dolazim iz Kraljeva, da se za teško razbojništvo koje je prouzrokovalo smrt celokupne porodice za šest godina ne može doći do pravosnažne presude. Gde je tu pravda, gde je istina? Isto tako, ne može se prihvatiti da je ministar Jočić, ministar unutrašnjih poslova, odredio prioritete za vođenje i efikasnost određenih krivičnih postupaka, pa pominje Ćuruviju, Đinđića, ne znam, i ostale. Za mene je mnogo teže i veća je posledica što je unesrećena majka one devojke koja je poginula kada se Veselinov vozio džipom 140 kilometara na čas kroz centar Beograda. Nju niko ne pominje, i to je sramota, sramota onih koji su vršili i ovih koji vrše vlast. Ima mnogo takvih unesrećenih roditelja ili dece, niko njih ne pominje. Pravda i zakoni nisu za one koji vrše vlast, a pogotovu za one koji vrše vlast suprotno interesu naroda i države i koji kršeći zakone faktički žele da se zaštite navodno izmenama i dopunama tih istih zakona. Ovde je ministar pomenuo uslovnu osudu i mogućnost da takvi postupci treba da idu brže i da se 70%, navodno, predmeta završava uslovnim osudama. To je nesreća krivičnog pravosuđa u Srbiji, jer nažalost, mnogi predmeti gde postoje dokazi i materijalna istina za izricanje vremenskih kazni, po dogovorima i vezama ljudi koji su iz MUP-a, advokature, sudija, završavajuse uslovnim osudama. Cilj svake kazne ili osude treba da bude ne samo represija ili odmazda prema učiniocu, nego da bude i pouka za one druge da ne čine takva dela. Sa ovakvim stanjem u pravosuđu, sa ovakvim izmenama zakona, mi imamo preko 150 zakona u Srbiji gde su predviđena krivična dela; nikome ne pada na pamet, ni iz prethodne vlasti, ni sada, da izvrši kodifikaciju krivičnog zakonodavstva. Pominje se zakonodavstvo zapadne Evrope. Srbija je i u 19. veku, a pogotovu u 20. veku imala krivične zakone koji su bili ravnopravni sa ranije predviđenim krivičnim zakonima Evrope. Nažalost, sa celim sistemom pravosuđa, sa ovakvim zakonodavstvom, sa ovakvim odnosom ljudi koji su odgovorni za vođenje pravosuđa, mi samo idemo dalje i tonemo. Ta nepravda i nevera više u pravdu od strane običnih ljudi, građana u sud... nekada je bio pojam, pogotovu kada se pomene sud, sudija, sa poštovanjem su ljudi ulazili u Palatu pravde. Da li može da se nazove Palata pravde u Beogradu gde je Batić stavio spomenik cara Dušana, da li je to Palata pravde? Ovde se pominjekazna za svedoke, naime, od 10.000 na 100.000, a znate li vi situaciju, pogotovu to znaju advokati, koliko ljudi beži, jednostavno iako je očevidac nekog događaja kaže da nije video, jer neće i ne sme da svedoči. To je tragična situacija u kojoj se mi već godinama nalazimo. A sada pored toga, neka drakonska kazna od 10.000 na 100.000 svedoku. Nije ovde ministar, hteo sam da ga pitam, i nije na ovom dnevnom redu, ali je vezano za oblast pravosuđa, o izvršenju zakona koji je branio, o izmeni zakona o sudovima i o tužilaštvima, šta je konkretno urađeno da bi se ispravile one nepravde što su donesene u prethodnom periodu. Taj odgovor nisam dobio, iako sam postavio to pitanje njemu kada je bila rasprava o tim zakonima. SRS, rečeno je ovde, neće podržati ovakav predlog zakona, jer faktički on ne poboljšava nikakvo stanje, niti će sudovi u Srbiji biti efikasniji. Naprotiv, biće još veća neefikasnost i postupci će biti beskonačni. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, a neka se pripremi narodni poslanik Nataša Jovanović.
Poštovani potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, kako je navedeno u obrazloženju predloženih izmena Zakonika o krivičnom postupku vidimo da one predstavljaju usaglašavanje sa određenim međunarodnim konvencijama i Poveljom o ljudskim i manjinskim pravima koje smo mi usvojili u ovom parlamentu, znači, sa najvažnijim međunarodnim konvencijama koje regulišu pitanja ljudskih prava, Međunarodnim paktom o građanskim i političkim pravima Evropskom konvencijom o ljudskim pravima i osnovnim slobodama, kao i konvencijom koja reguliše pitanja torture. U tom smislu, nije mi jasno pominjanje za ovom govornicom da predložene izmene predstavljaju povratak u srednji vek, 17. vek, da su korak unazad u oblasti ljudskih prava, ako se jasno naznačuju odredbe pomenutih konvencija sa kojima se predložene izmene Zakonika usaglašavaju. U svakom slučaju, predložene izmene predstavljaju napredak kako u poziciji osumnjičenog u pretkrivičnom postupku, tako i u samom vođenju krivičnog postupka. I, kada se posmatraju celovito sve ove predložene izmene Zakonika, one imaju upravo taj rezultat, znači, poboljšanje pozicije osumnjičenog i okrivljenog i efikasnost u krivičnom postupku. No, da krenemo od pojedinih rešenja. Kada je u pitanju izmena člana 3. Zakonika o krivičnom postupku, gde je do sada bila data definicija da niko ne može biti smatran krivim dok to ne bude utvrđeno pravosnažnom presudom, mogu da istaknem da je u dosadašnjim teorijskim raspravama o tome da li je to smatrano za prezumpciju nevinosti ili ne većina naših uvaženih pravnih teoretičara smatrala da to nije uvaženo kao prezumpcija nevinosti i da to da niko ne može biti smatran krivim i da se smatra nevinim ne predstavlja isto. Upravo, sada predložena izmena - da će se svako smatrati nevinim dok se njegova krivica ne utvrdi pravosnažnom odlukom suda - predstavlja poboljšanje. Upravo je pitanje pozicije osumnjičenog i okrivljenog i toga da li se on smatrao nevinim dok se ne donese pravosnažna presuda bilo veoma sporno do sada. Svi smo svedoci da kod nas u Srbiji nije postojao propis koji zabranjuje javni pritisak koji postoji u toku suđenja. Uglavnom, taj pritisak je postojao preko medija, inspirisan od strane pojedinih političkih subjekata, ukoliko su se postupci vodili protiv pojedinih političkih protivnika ili neistomišljenika. U Evropi je pitanje zabrane javnog pritiska na osumnjičenog ili okrivljenog u toku postupka regulisano. Upravo zbog toga problema što taj propis nije bio donet, imali smo situaciju da je većina optuženih, dok još nije okončan postupak, u javnosti već smatrana i oglašena krivim i teško je bilo pored tog pritiska javnosti zamislitida bi sudovi donosili odluke kojima bi eventualno oslobađali od odgovornosti takva lica. Zato je ovo rešenje da se svako smatra nevinim dok se njegova krivica ne utvrdi pravosnažnom presudom - dobro, jer ono će bitno promeniti poziciju optuženog u toku postupka. I, naravno, u nekom narednom periodu mi očekujemo izmene krivičnog zakonika utom delu koji sada, pogotovu kada je u pitanju pritvor, nije adekvatan ovoj definiciji. Kada je u pitanju onemogućavanje torture u pretkrivičnom postupku, a njoj su osumnjičeni bili do sada izloženi prilikom lišavanja slobode, ove odredbe člana 5. koje se menjaju zaista predstavljaju unapređenje.Znači, licu lišenom slobode, pored toga što mu se predočava koji su razlozi za lišenje slobode, mora se predočiti šta mu se sve stavlja na teret, prilikom lišenja slobode. To je jako važno, jer se time omogućava osumnjičenom da da adekvatan iskaz, a na neki način je već započeo svoju odbranu u pretkrivičnom postupku. Da ne govorim o činjenici da mu se mora omogućiti da neometano opšti sa braniocem i da branilac mora da prisustvuje njegovom saslušanju, i da se o njegovom lišenju obaveste lica po njegovom izboru. To je vrlo bitno, jer treba omogućiti osumnjičenom da se obrati i da kontaktira sa licem u koje ima najviše poverenja. Problem torture koji je do sada postojao u pretkrivičnom postupku ne treba posebno ovde isticati. Treba spomenuti samo akciju "Sablja". Neko je ovde rekao - zašto se spominje akcija "Sablja". Potrebno je spominjati akciju "Sablja" i potrebno je spominjati kakva je bila pozicija osumnjičenih i privedenih lica, znači, lica lišenih slobode u toku tog postupka; kako je onemogućen bio kontakt sa braniocem i na koji način je sprečavano da se sa braniocem kontaktira i na koji način je dolazilo do klasične iznude iskaza. Upravo izostanak ovih odredaba koje se sada unose u izmene i dopune zakona omogućuje da se u toku prvog saslušanja osumnjičenog jednom klasičnom manipulacijom dolazi do onih iskaza koji odgovaraju policiji. Što se tiče odredaba koje regulišu efikasnost samog krivičnog postupka i davanja većih mogućnosti sudiji da upravlja postupkom, ovde je više puta isticano i kritikovano zašto su povećane kazne za svedoke, za branioca, za veštake. Želeo bih, kao neko ko je radio u praksi, da istaknem da je većina tih rešenja o kažnjavanju koja su donošena bilo zbog toga što se svedok nije odazvao pozivu, bilo zbog toga što veštak nije blagovremeno uradio svoj nalaz ili što je branilac izostao sa pretresa, uglavnom bila stavljena van snage, jer ove kazne koje su do sada bile propisivane jednim delom uticale su na prevenciju. Svedok se ne odazove pozivu, veštak ne uradi blagovremeno nalaz, sudija izrekne kaznu; nakon toga, uglavnom se svedok pojavljuje na saslušanju i kazna se stavlja van snage. Povećanje ove kazne uglavnom će imati taj preventivan uticaj da će se svedoci, suočeni sa činjenicom koja je visina kazne zaprećena, odazivati na poziv suda. Kada je u pitanju pritvor, u obrazloženju predloženih izmena zakona kada govorimo o razlozima za pritvor, obaveznim i fakultativnim, vidimo da se pitanje obaveznog pritvora, pritvora koji se mora izreći ukoliko je izvršeno krivično delo, za koje je po zakonu predviđena kazna do 40 godina, na neki način relativizuje. Znači, uvodi se odredba - ako je to opravdano zbog posebno teških okolnosti dela. Vidimo u obrazloženju ovog zakona da to jeste u skladu sa međunarodnim konvencijama, a u tom smislu nemamo razloga da ne verujemo predlagaču zakona da je upravo to tako. Međutim, želim da istaknem da je u toku samog krivičnog postupka postojao problem razloga za pritvaranje pojedinih osumnjičenih ili okrivljenih lica. Same odredbe koje su navedene u Zakoniku o krivičnom postupku uglavnom su od strane sudija, a na pritisak policije, zloupotrebljavane i široko tumačene, a pritvor jeste mera obezbeđenja prisustva okrivljenog u krivičnom postupku. Imali smo slučaj, a pogotovo u prethodnom periodu, da je veliki broj osumnjičenih i okrivljenih lica bio pritvoren, iako stvarni razlozi mera obezbeđenja prisustva nisu postojali. U tom smislu, potrebna je edukacija sudija da se ove odredbe restriktivnije tumače i da se zaista pritvaraju lica kod kojih postoji mogućnost da bi sprečila da se istražni postupak i kasnije sam pretres dovede do kraja. Kada su u pitanju odredbe, a to je ovde takođe spomenuto, o pravu na lekara, velike su zloupotrebe postojale u prethodnom periodu baš po tom pitanju. Upravo je činjenica da nije postojala obaveza lekarskog pregleda u pretkrivičnom postupku, a mi vidimo da se to sada uvodi, omogućavala policiji da primenom sile, iznudom dolazi do iskaza koji njoj odgovara, a osumnjičeni je, uplašen tom pretnjom koja je postojala, izbegavao da istražnom sudiji prijavljuje da li je prema njemu vršena tortura i na koji način je davao iskaz u toku postupka. Želeo bih da istaknem jednu važnu odredbu koja se ovde unosi, a to je odredba da sada javni tužilac, ali uz saglasnost suda, može da odloži krivično gonjenje za krivična dela za koja je predviđena novčana kazna ili kazna zatvora od tri godine. Po sadašnjem zakonu, pre ovih izmena, ovo je bilo veliko ovlašćenje tužioca, koji je mogao krajnje arbitrarno da utiče na tok postupka i da neka lica faktički oslobodi od krivičnog gonjenja, amnestira. Upravo činjenica da se sada to mora raditi uz saglasnost suda doprineće da se to veliko ovlašćenje tužioca kontroliše. Naravno, dobra odredba je to da se onim licima koja su na neki način zavisna npr. od alkohola, opojnih droga, omogućava da se podvrgnu određenom tretmanu i da se resocijalizuju u drugom postupku. Istakao bih još jednu odredbu koja je predstavljala do sada problem u krivičnom postupku, a to je taj rok za pripremanje odbrane. Iako je on propisan u Zakonu o krivičnom postupku kao rok od osam dana, uglavnom nije poštovan. Davan je ili kraći rok, a ako se dolazilo na pretres i tražilo odlaganje zbog toga što je kraći rok određen sudije uglavnom tu nisu postupale. Sada se produžuje rok za najteža krivična dela na najmanje 15 dana; mislimo da je to dobro rešenje, jer postoje krivična dela zbog čije složenosti odbrana ne može da se pripremi u tako kratkom roku. Ove odredbe, bez obzira na kritiku koja je sa ove govornice upućivana, predstavljaju napredak i mi verujemo da će se u tom pravcu i dalje nastaviti i da će se izmene krivičnog zakonodavstva ostvarivati dalje u pravcu zaštite ljudskih prava i pozicije samog osumnjičenog i okrivljenog. U tom smislu, DSS će ove izmene podržati, sa nadom da će učiniti pravosuđe efikasnijim i da će na sve te odluke i na sam postupak uticati ove predložene izmene, da se što pre okončaju, i da ova odredba koja govori o produženju pritvora faktički neće zaživeti u praksi. Hvala.
Povreda Poslovnika, izvolite, narodni poslanik Bojan Pajtić.
Poštovani predsedavajući, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je vreme da ovom tekstu zakona poklonimo svu ozbiljnost koju ovaj predlog zakona zaslužuje. Dakle, raspravljamo sve vreme bez prisustva ministra, praktično od početka sednice raspravljamo u polupraznoj sali. Molim vas da se sakupimo. Dakle, tražim da se, na osnovu člana 82. stav 6, utvrdi kvorum i da zaista nastavimo rad onako kako to priliči Narodnoj skupštini.
Tražili ste da utvrdimo kvorum. Molim vas, ubacite kartice u vaše identifikacione jedinice. Konstatujem da nemamo kvorum. Dajem pauzu od pet minuta. [[Posle pauze.]] Molim vas da utvrdimo kvorum. Ubacite kartice u vaše glasačke jedinice. Pošto imamo kvorum, nastavljamo rad. Narodni poslanik Nataša Jovanović nije tu. Reč ima narodni poslanik Ištvan Takač, a neka se pripremi narodni poslanik Vojislav Milajić. Ištvan Takač nije tu. Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić, a neka se pripremi narodni poslanik Boško Ristić.
Dame i gospodo, predlog izmena i dopuna ovog zakona više liči na predlog izmena i dopuna Krivičnog zakona, nego Zakonika o krivičnom postupku. Najkrupnije primedbe na predložene izmene i dopune odnose se, pre svega, na disciplinsko, novčano kažnjavanje učesnika krivičnog postupka i na utvrđivanje dužine trajanja i razloge za utvrđivanje pritvora, kako obaveznog tako i fakultativnog. Što se tiče novčanog kažnjavanja, članom 82. predviđeno je da se lica koja odbiju da predaju predmete ili koja odbijaju da dobiju predmete koji mogu poslužiti kao dokaz u krivičnom postupku kažnjavaju do 100.000 dinara, a ukoliko to ponove, mogu se opet kazniti do 100.000 dinara. Zakonikom o krivičnom postupku predviđeno (članom 225. i 238.) da MUP može bez istrage oduzeti predmete koji mogu poslužiti kao dokaz u krivičnom postupku. Članom 108. je predviđeno da će se svedok ako ne dođe na saslušanje, a uredno je pozvan, ili ako se bez razloga udalji sa mesta gde treba biti saslušan, ili odbije da svedoči, kazniti novčano do 100.000 dinara. Članom 115. slično je predviđeno i za veštaka koji ne dođe, a uredno je pozvan, ili odbije da veštači, ili ne da nalaz i mišljenje u roku koji mu je predvideo istražni sudija ili predsednik veća. Pored toga što se veštak kažnjava sa 100.000 dinara, stručna ustanova koja vrši veštačenje kazniće se novčanom kaznom do 500.000 dinara. Član 263 - istražni sudija može da kazni lice koje narušava red u istrazi isto novčanom kaznom do 100.000 dinara. Predsednik pretresnog veća takođe može da kazni lica koja učestvuju u pretresu novčanom kaznom do 100.000 dinara, osim okrivljenog. Na kraju,u članu 305, ako branilac neopravdano izostane i dođe do odlaganja glavnog pretresa, biće kažnjen do 50.000 dinara, s tim što će snositi troškove odlaganja glavnog pretresa. Što se tiče pritvora, razloga za određivanje pritvora i vremenskog trajanja pritvora, članom 142 predviđeni su razlozi za određivanje pritvora, pa se obaveznost pritvora formuliše kao - pritvor će se odrediti. Znači, imperativna norma u kojim slučajevima će se pritvor odrediti. U tački 1) propisano je da će se pritvor orediti ukoliko je propisana kazna od 40 godina zatvora, pa je sada dodato izmenama i dopunama zakona - ako je to opravdano zbog posebno teških okolnosti dela. Posebne okolnosti dela su samim tim sadržane, čim je zaprećena kazna od 40 godina zatvora. Jednostavno, ne može biti, to su najteži oblici najtežih krivičnih dela. Suvišna je formulacija - zbog posebno teških okolnosti dela. Ona su sigurno posebno teška, čim je zaprećeno sa 40 godina zatvora. U tački 2) navodi se situacija kada je doneta prvostepena presuda i lice osuđeno na pet i više godina zatvora, a nalazi se na slobodi, pa će se zbog načina izvršenja i drugih posebno teških okolnosti onda odrediti pritvor. Pritvor se može fakultativno odrediti za lica koja se kriju, za koja je potrebno da se utvrdi istovetnost, ako postoji opasnost od bekstva, ako postoji opasnost od uništenja dokaza, opasnost da će okrivljeni uticati na svedoke ili saučesnike, ako postoji opasnost da će ponoviti ili dovršiti već započeto krivično delo ili preti izvršenjem novog krivičnog dela i ako okrivljeni izbegava da dođe na glavni pretres. Izmenama i dopunama ubačena je i peta mogućnost, a to je - ako je za krivično delo propisana kazna zatvora preko 10 godina i ako je to opravdano zbog načina izvršenja ili drugih posebno teških okolnosti krivičnog dela. Ako se već htelo da se pooštre uslovi za izricanje ove mere obezbeđenja prisustva okrivljenog u krivičnom postupku, onda je trebalo brisati prvu tačku 1. stava; to je - propisana kazna od 40 godina zatvora, ako je to opravdano zbog teških okolnosti. Ova izmena konzumira ovu prvu tačku prvog stava. Znači, ako je propisana kazna preko 10 godina traže se dva uslova da je to opravdano: ako je opravdano zbog načina izvršenja ili drugih posebno teških okolnosti krivičnog dela. U stavu 1. određivanje pritvora se vezuje ili za zaprećenu kaznu ili za prvostepenu presudu. U stavu 2. razlozi za određivanje pritvora su procesne prirode i vezuju se za krivični postupak. Ovde je problem uvođenja termina - zbog posebno teških okolnosti. Posebno teške okolnosti nekog dela ne može da ceni istražni sudija u istrazi, niti krivično veće prilikom odlučivanja o dužini trajanja pritvora. To jedino može da odlučuje pretresno veće. Ono je jedino merodavno da odlučuje o posebno teškim okolnostima, jer te okolnosti mogu da budu od uticaja na izricanje visine krivične sankcije, odnosno kazne prema počiniocu krivičnog dela. Članom 144. rokovi pritvora u istrazi su utvrđeni tako da istražni sudija može odrediti pritvor do mesec dana. Krivično veće ga može produžiti na još dva meseca. Vrhovni sud Srbije u veću može odlučiti da se pritvor produži još tri meseca, i to ako se može izreći kazna zatvora preko pet godina i iz nekih važnih razloga, koje sud treba da obrazloži. U članu 146. dalje se vrši produžavanje rokova pritvora, tako da se pritvor može produžiti posle podizanja optužnice još četiri godine do donošenja pravosnažne presude, zatim još godinu dana po donošenju pravosnažne presude i još dve godine ukoliko dođe do ukidanja pravosnažne presude. Uvedena je i novina da postoji prekid roka za određivanje dužine pritvora, što znači - ako dolazi do odlaganja ili prekida glavnog pretresa zbog okrivljenog ili njegovog branioca, onda se taj rok prekida i ne uračunava u dužinu trajanja pritvora i onda pritvor može i duže trajati od tih rokova. Sve su to izuzetno rigorozne mere i one više podsećaju na vođenje kaznene politike nego na mere kojima treba da se obezbedi prisustvo okrivljenog. U poglavlju Zakonika o krivičnom postupku napravljena je gradacija mera koje se preduzimaju da bi se obezbedilo prisustvo okrivljenog u svim fazama krivičnog postupka, počev od pozivanja, privođenja, određivanja jemstva, mera za zabranu napuštanja boravišta. Tek na kraju, kao najrigoroznija i najteža mera, preduzima se mera određivanja pritvora. Mera određivanja pritvora je takođe i ustavna kategorija. Ona je u članu 16. Ustava stav 1. određena, tj. lice za koje postoji osnovana sumnja da je izvršilo krivično delo može biti pritvoreno samo ako je to neophodnoradi vođenja krivičnog postupka ili bezbednosti ljudi.U stavu 2 - trajanje pritvora mora biti svedeno na najkraće nužno vreme. Ovim produžavanjem rokova, prvi je posle podizanja optužnice na četiri godine, do donošenja prvostepene presude, posle roka od godinu dana od donošenja prvostepene presude do eventualne pravosnažnosti, a ukoliko dođe do ukidajuće presude rok se još dodatno produžava dve godine, pa je u ukupnom zbiru to sedam godina. To je apsolutno, tih sedam godina, u suprotnosti sa ovom ustavnom odredbom iz člana 16. stav 2. gde se insistira da pritvor treba da traje najkraće moguće, a to je zbog toga što se malo ispušta iz vida da pritvor nije kaznena mera. Nije to mera kojom treba osumnjičenog kažnjavati. Moramo da shvatimo da do pravosnažnosti presude okrivljeni nije kriv. Ne može se preko pritvora sprovoditi kaznena politika. A ako se želi obezbediti prisustvo okrivljenog u toku celog krivičnog postupka, postoje druge, blaže mere koje mogu obezbediti njegovo prisustvo. Jedna od tih je predviđena u članu 136. Zakonika o krivičnom postupku, a to je zabrana napuštanja boravišta. Ta mera se izriče ukoliko okrivljeni želi da pobegne, dase sakrije, ode na nepoznato mesto ili u inostranstvo. Sud može izreći tu meru kako bi ga sprečio da napusti to boravište i omogućio da uvek bude dostupan organima gonjenja. Na osnovu svega iznetog, SRS iznosi svoje rezerve prema ovako datim predlozima i neće moći u celini, a ni pojedinačno da podrži ovakav predlog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Boško Ristić.
Koliko vremena je još preostalo?
28 minuta, izvolite.
Dame i gospodo poslanici, poštovani predsedavajući, jedan veoma važan predlog zakona je ušao u skupštinsku proceduru, mada narodni poslanici i Narodna skupština nemaju dovoljno vremena za pripremu i adekvatan odgovor na ovakav predlog Vlade za izmenu Zakonika o krivičnom postupku. Bili smo svedoci da su narodni poslanici bili taoci pokušaja međusobnog dogovora unutar vladajuće koalicije da ovaj predlog za izmenu zakona bude stavljen na dnevni red. I pored toga što će Demokratska stranka glasati za Predlog izmena Zakonika o krivičnom postupku, smatram da predložene izmene nisu u potpunosti dosledne i da ne odgovaraju ciljevima zbog kojih je Zakonik o krivičnom postupku trebalo menjati i dopunjavati. Predložene izmene ne garantuju da će se u njega uneti svi standardi na kojima su zasnovana prava zemalja Evropske unije, da se ne poštuju zaštićena prava iz međunarodnih dokumenata, koja su garantovana građanima u kaznenim postupcima, pa je zato veoma važno realizovati smisao i domet predloženih promena. Predložene promene su u suprotnosti sa Ustavnom poveljom i zakonom o njenom sprovođenju, jer se Zakonom o sprovođenju Ustavne povelje predviđa ukidanje npr. vojnih sudova. Vojni sudovi imaju sudije koje ne bira Visoki savet pravosuđa, sudije nisu birane od strane samih sudija, tako da ne pružaju garanciju da će se Zakonik o krivičnom postupku dosledno sprovoditi i pred vojnim sudom. Pored toga, u izmenama Zakonika o krivičnom postupku predviđeno je da će zahtev za zaštitu zakonitosti pred Vrhovnim vojnim sudom podići vrhovni vojni tužilac. To govori da ćemo imati pred Vrhovnim vojnim sudom i vojnim sudovima dva različita postupka. S obzirom da je u Srbiji predviđen jedan krivični postupak, u Crnoj Gori drugačiji krivični postupak, postavlja se pitanje kako će veće Vrhovnog vojnog suda odlučivati u tim postupcima u zavisnosti od toga da li je okrivljeni koji dolazi pred taj sud oficir iz Crne Gore ili oficir iz Srbije. Ne postoji nijedna zemlja na svetu gde se u jednom sudu primenjuju dva krivična postupka. Zamolio bih ministra da obrati pažnju na ovu primedbu i da mi kasnije odgovori. Zbog čega nije predložio ukidanje vojnih sudova kada Ustavna povelja predviđa ukidanje vojnih sudova, jer sudije su tamo administrativni organi koji imaju svoju komandu iznad sebe i koji o predmetima, zajedno sa tužilaštvima i organima bezbednosti, dogovaraju tok i način pokretanja i vođenja postupka. Predložene izmene Zakonika o krivičnom postupku nedosledne su iz sledećih razloga. Pre svega, ovim izmenama nije prethodila javna rasprava u stručnoj javnosti. Društvo sudija, advokatura, nisu imali priliku da se upoznaju sa predloženim izmenama i da se o njima izjasne, da daju sugestije, primedbe u onom delu gde se krše ljudska prava, ali isto tako da podrže one izmene koje će pomoći efikasnijem radu sudova, većoj odgovornosti učesnika, odnosno stranaka u postupku, tako da se ne naruši ta ravnoteža između obaveza i prava u samom krivičnom postupku. Na ovakav način, kako je sada predloženo, obaveze se nameću samo jednoj strani, samo okrivljenima i odbrani. S druge strane, tužilaštvo i sud ne trpe nikakve posledice ukoliko razvlače postupak; organi gonjenja koji vrlo često zadržavaju i sprečavaju blagovremeno izvođenje dokaza, naročito kada o tim dokazima treba da daju svoje stručno mišljenje; Institut za bezbednost, koji je pod patronatom Ministarstva unutrašnjih poslova, pa mnogi okrivljeni sede neopravdano u pritvoru, u istrazi, sve dok se ne pribave dokazi od Instituta za bezbednost. Postoji neopravdano dugo trajanje pritvora u istrazi kada tužilaštvo neodmerenim ponašanjem stavi zahtev za izvođenjem velikog broja dokaza koji nisu ni u kakvoj vezi sa zahtevom za sprovođenje istrage. To je zloupotreba procesnih ovlašćenja za koju predložene izmene i aktuelni zakon ne daju rešenje. Mora da se spreči zloupotreba svih učesnika u krivičnom postupku podjednako i sve mere koje se predlažu moraju podjednako da omoguće i zabranu i nemogućnost sprečavanja efikasnog vođenja postupka s jedne strane, kada je to u interesu okrivljenog ili odbrane, ali sa druge strane da nametnu obavezu državnim organima da postupe blagovremeno. Ovaj zakon nije dao odgovor na jednu postojeću, veoma nepovoljnu, situaciju po građane Srbije, a to je da lice koje je osumnjičeno, protiv koga je podneta krivična prijava može stalno da bude pod sumnjom i pod krivičnom prijavom, a da se u javnosti zloupotrebljavaju te činjenice na štetu prijavljenog lica. Zato je bilo nužno da ministar pravde u svom predlogu za izmenu Zakonika o krivičnom postupku predloži određeno trajanje i obavezu za javnog tužioca kako bi se oročilo odlučivanje o podnetoj krivičnoj prijavi i da lice koje je prijavljeno ima mogućnost da u roku od šest meseci dobije obaveštenje od nadležnog javnog tužioca da je protiv njega podneta prijava, da je o njoj odlučeno i da je prijava ili uvažena ili odbačena. Na ovakav način postoji mogućnost da službe bezbednosti zloupotrebljavaju svoja ovlašćenja u procesu podnošenjem anonimnih prijava, držanjem istih u fioci i stalnim iznošenjem podataka o podnetoj prijavi na štetu prijavljenog lica. Inače, standardi u zemljama razvijene demokratije su da niko ne može da bude pod krivičnom prijavom u neograničenom trajanju ili do zastarelosti pokretanja postupka, što je obično dvostruko vreme od zaprećene kazne za krivično delo, što je nedopustivo. Isto tako, Predlog zakona je propustio da uvede obavezu javnog tužioca za obelodanjivanjem dokaza. Šta to znači? To znači da državni organi koji vode postupak, ili pretkrivični ili neke istražne radnje u tim postupcima, dolaze do različitih dokaza, kako do onih koji idu na teret okrivljenog u skladu sa podnetom prijavom, tako i do onih dokaza koji idu u korist okrivljenom. Mora da postoji u zakonu obaveza državnog organa, odnosno javnog tužioca da sve dokaze do kojih je došao u postupku prikupljanja ili provere krivične prijave iznese uz zahtev za pokretanje krivičnog postupka, pa bi tako u članu 3. ili 5, gde se okrivljeni upoznaje sa svojim pravima i procesnim ovlašćenjima, bio u obavezi, sem toga što istražni sudija kaže okrivljenom za šta ga tužilac tereti, koje dokaze je tužilaštvo prikupilo u skladu sa podnetom prijavom i podnetim zahtevom za pokretanje postupka, da ga obavesti i o dokazima koji okrivljenom idu u korist i koje može koristiti u svojoj odbrani. To jeste jedno od demokratskih dostignuća u zemljama razvijene Evrope. Očekivao sam da će se promeniti i koncepcija krivičnog postupka, a to je da se istraga premesti od istražnog sudije kod javnog tužioca. Na taj način bi se sudovi rasteretili nepotrebnog vođenja mnogih postupaka i prikupljanja dokaza i nepotrebne neefikasnosti sudova i samih istraga sve do podizanja optužnice. Ovo je važno zbog jednog psihološkog momenta, a to je odnosa okrivljenog prema sudiji. Tamo gde sud ima pravo da na osnovu istražnog načela predlaže i sam izvodi dokaze, okrivljeni ima osećaj da je sud protiv njega. U suštini, sud mora da bude iznad svih procesnih stranaka i da stranke u postupku budu okrivljeni i tužilac, da se na osnovu raspravnog načela rasprvljaju oko činjenica bitnih za donošenje odluke, a da sud samo o tome presuđuje i odlučuje. Na ovakav način vi imate neravnotežu između procesnih strana. Na jednoj strani odbranu, a sa druge strane tužioca zajedno sa sudijom, što nije dobro. Što se tiče pritvora, slažem se sa predloženim izmenama da u složenim slučajevima u vezi sa najtežim krivičnim delima pritvor trba da traje duže i da ograničenje trajanja pritvora ne sme da bude smetnja koja će onemogućiti sud da pravilno utvrdi činjenično stanje i izvede sve potrebne dokaze. Međutim, ne slažem se da u Zakoniku o krivičnom postupku i dalje kao razlog za određivanje pritvora budu naročito okolnosti koje ukazuju da će okrivljeni ponoviti krivično delo. To je nedopustivo i to je u suprotnosti sa načelom pretpostavke nevinosti. Ako postoji pretpostavka nevinosti, onda je pretpostavka da niko neće vršiti krivična dela i da će poštovati zakon. Dakle, pretpostavka da će neko učiniti krivično delo i da mu zato treba odrediti pritvor je neprihvatljiva sa stanovišta dostignutih demokratskih principa i standarda. Zato predlažem, i to sam u vidu amandmana podneo, da se ovaj deo odredbe kojim se utvrđuju osnovi za utvrđivanje pritvora skine iz zakona. Isto tako, smatram da je neprimereno da rokovi koji određuju maksimalno trajanje pritvora budu pomereni zbog ponašanja odbrane, zbog odlaganja pretresa ili otkaza punomoćja. Naročito se protivim tome, jer Predlogom zakona nije predviđeno na koji način će se o tome odlučivati, ko će o tome odlučivati i nije predviđen dvostepeni postupak. Sam način kako će se o tome odlučivati nije predviđen, što otvara velike mogućnosti za zloupotrebe i za pritisak na sudeće veće da produžava pritvor i mimo zakonom propisanih okvira, kada nađe da su postojale okolnosti u vezi sa odugovlačenjem postupka. Malopre sam govorio o ukidanju vojnih sudova. Ministar je razgovarao, pa želim da to podvučem još jednom. Smatram da je obaveza ove vlada bila da vojne sudove pripoji redovnim sudovima, kao specijalna odeljenja, jer nema razloga da građani Srbije za ista krivična dela odgovaraju pred sudovima različite vrste, u zavisnosti od toga da li su vojna ili građanska lica. Ponovo podvlačim da se izmenom ovog Zakonika o krivičnom postupku predviđa da će vrhovni vojni tužilac pred Vrhovnim vojnim sudom podizati zahtev za zaštitu zakonitosti, tako da ćemo imati dva postupka pred istražnim sudom, što je nedopustivo. To je protivno i Ustavnoj povelji i zakonu o njenom sprovođenju, a i svim međunarodnim dokumentima koji garantuju prava građana da pod jednakim uslovima učestvuju u krivičnim postupcima pred sudom. O razlozima za ovakvu izmenu Zakonika o krivičnom postupku nema ni reči u podnetom predlogu, tako da je ova izmena ostala bez obrazloženja. Čini mi se da je ministar pokušao da ovu izmenu provuče na mala vrata, jer ne veruje u Ustavnu povelju i u zakon o njenom sprovođenju i u obavezu da treba da ukine vojne sudove, kako je to Ustavnom poveljom predviđeno. Neverica u zajedničku državu Srbije i Crne Gore se pokazuje i u nazivima nekih organa koji treba da preduzimaju radnje po ovom zakonu, pa se u obrazloženju kaže da je neizvesna budućnost državne zajednice, te stoga nema mesta nazivu ministarstva za ljudska prava, koje se nalazi u ministarskom savetu, u ovom zakonu, jer je moguće da državne zajednice neće biti u vezi sa primenom Zakonika o krivičnom postupku. Isto tako, netačna je i tvrdnja iz obrazloženja Predloga zakona da za njegovo sprovođenje nisu potrebna nikakva dodatna sredstva. Sam ministar u svom predlogu kaže da se nisu isplaćivale naknade za obaveznu odbranu u pretkrivičnom postupku pred organima krivičnog gonjenja, a da se sada ustanovljava obaveza da se ta sredstva isplaćuju u skladu sa izmenama ovog zakona. S obzirom da će se, u skladu sa ovim zakonom, isplaćivati ona sredstva koja su neopravdano bila prikraćena braniocima u pretkrivičnom postupku, smatram da su potrebna i dodatna sredstva, da je to trebalo napisati i napraviti proračun tih sredstava u budžetu. Na ovaj način, ovaj zakon će izazvati određeni debalans u budžetu. Inače, pravo na obaveznu odbranu, pravo da svaki učesnik u kaznenom postupku ima pravo na advokata i pravo na besplatnu pravnu pomoć, jedno je od načela koje je DS predložila u izmeni republičkog Ustava i to je naišlo na opšti konsenzus tadašnje ustavne komisije. Mislim da ovaj zakon treba da da odgovore i na besplatnu pravnu pomoć, jer to i jeste jedan od principa na kojima se zasnivaju kazneni postupci u razvijenim demokratskim zemljama. Pravo na besplatnu pravnu pomoć, stručnu pomoć, jeste jedan od uslova na osnovu kojih treba da se usaglasi naše pravo i naše zakonodavstvo sa pravom Evropske unije. O ostalim stvarima ću se izjašnjavati u pojedinostima, u vezi sa amandmanima koje je poslanička grupa DS podnela, a i ja lično. Samo želim da poručim aktuelnoj poslaničkoj većini, koaliciji na vlasti i ministru pravde da treba dosledno da se pridržavaju Zakonika o krivičnom postupku, a ne da koriste svoju političku poziciju i da neopravdano vrše politički pritisak na svoje političke neistomišljenike. To se desilo prošle nedelje u Beogradu, pre nekoliko dana, kada je izvršen politički pritisak, uz zloupotrebu procesnih ovlašćenja, prema predsedniku gradske vlade gospodinu Nenadu Bogdanoviću, članu gradske vlade i potpredsedniku gradske vlade grada Beograda, uz hajku i prenošenje neistina da se radi o pritvaranju i pozivanju na informativni razgovor ovih lica. Dakle, treba da se spreči svaka zloupotreba Zakonika o krivičnom postupku. Isto tako, treba se uzdržavati od neodmerenih izjava koje koristi gospodin Maršićanin u svojoj predizbornoj kampanji, koji ispred raznih preduzeća u Srbiji obećava da će se doneti presude u vezi sa privatizacijom i osuđujuće presude za one koji su određene firme privatizovali, mimo sudova, što govori o političkom pritisku na pravosuđe. Čudno je da se spisak firmi čija se revizija privatizacije traži poklapa sa turnejom gospodina Maršićanina; on ispred svake kapije tih firmi govori o sudskim procesima gde će izdejstvovati odgovarajuću presudu. Kada me već pojedinci iz grupe DSS prozivaju, želim da pomenem i nedolično istupanje gospodina Mihajlova u vezi sa zvaničnom izjavom DSS o počiniocima najvećeg krivičnog dela - atentata na premijera gospodina Đinđića, gde je gospodin Mihajlov na konferenciji za štampu ukazao na pojedine učinioce krivičnog dela, na saznanje o tome da pojedina lica znaju ko su ubice premijera Đinđića. Smatram da stranka koja se zalaže za doslednu primenu Zakonika o krivičnom postupku treba da se uzdržava od takvih političkih ataka, uz zloupotrebu upravo ovako značajnog zakona.
Replika, Dušan Proroković.
Gospodine Ristiću, prvo, nisam čuo predsedničkog kandidata Dragana Maršićanina da je govorio kako će Vlada, Ministarstvo privrede ili vladajuća većina doneti presude. Govorio je samo o raskidanju ugovora i ukazivao je na neke problematične stavke u dosadašnjem toku privatizacije, u pojedinim konkretnim slučajevima. Koliko sam mogao da čujem, sud je već u nekim od tih slučajeva reagovao. Koliko sam mogao da čujem, Agencija za privatizaciju, odnosno njen novi direktor gospodin Branko Pavlović, takođe je reagovao nekoliko puta u javnosti govoreći o tim nepravilnostima. Da li je nepravilnosti bilo ili nije, neka utvrdi sud. Isto tako, neka sud utvrdi, ukoliko je bilo nepravilnosti, ko je za to odgovoran, ili ukoliko nije bilo nepravilnosti da li je odgovoran onaj ko je taj proces pokrenuo. Što se tiče akcije "Sablja" i svega ostalog što ste ovde izneli, Odbor za bezbednost Skupštine Srbije je već krenuo u kontrolu određenih postupaka i procedura koje su se tokom vanrednog stanja u Srbiji dešavale. Epilog toga ćemo imati vrlo skoro. Rad Odbora je oročen na 30 dana. Moram da vas podsetim da niko nikada iz DSS nije rekao kako je Janjušević prisluškivao u interesu države i kako su to svi znali; da niko nikada iz DSS nije rekao kako je JSO ubijala u ime SPS, nije to stavio na memorandum MUP-a Srbije i nije lupio ispod toga pečat - MUP Republike Srbije i nije to izneo u javnost. To su radili neki drugi ljudi. To što je Dejan Mihajlov sve to ponovio posle niza optužbi na naš račun može nekog i da zaboli, ali Odbor za bezbednost će dati svoju reč i nadam se da će istražni organi i sudovi povodom svega toga dati svoju reč.
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, a neka se pripremi narodni poslanik Miroslav Živković.
Dame i gospodo narodni poslanici, predložene izmene i dopune Zakonika o krivičnom postupku Republike Srbije mogu se podeliti u dve kategorije. Prvu kategoriju čine kozmetičke izmene, koje su uglavnom terminološke prirode i kojima se iz ovog zakona uklanjaju reči poput SRJ, koju je Vojislav Koštunica odavno sahranio, pa nema smisla da naziv nepostojeće države i dalje egzistira u Zakoniku. Takođe, brisane su i neke druge reči, zamenjena je reč "državni tužilac" rečju "javni tužilac" i slično. SRS nije podnosila amandmane na ove članove Predloga zakona o izmenama i dopunama. Drugu kategoriju čine suštinske izmene kojima su u velikoj meri umanjena dosadašnja ljudska prava i slobode građana Srbije. SRS je osudila ovakav predlog Vlade Srbije i smatra da su predložene izmene katastrofalne i da su morale da idu u potpuno drugom pravcu. Naime, trebalo je rad suda učiniti bržim, lakšim, kvalitetnijim i efikasnijim, a ne zbog neefikasnosti sudova otežavati položaj okrivljenih i praktično do beskraja produžavati pritvor za okrivljene, kojima istovremeno 1. članom zakona garantujete da će biti smatrani nevinim dok se njihova krivica ne utvrdi pravosnažnom odlukom suda. Radi se, dakle o krajnjem cinizmu. Za okrivljene bi bilo mnogo bolje da je zadržana postojeća zakonska formulacija o prezumpciji nevinosti i najduže moguće trajanje pritvora do četiri godine, nego što ste poboljšali formulaciju prezumpcije nevinosti i produžili u nedogled trajanje pritvora. Ono što je meni najčudnije u ovom predlogu zakona jeste to što se donošenje zakona opravdava potrebom usaglašavanja teksta Zakonika sa evropskim pravnim standardima i međunarodnim konvencijama koje je naša zemlja ratifikovala. Kao da predlagač hoće da nam kaže da su naši standardi previše visoki, pa da ukoliko želimo u Evropu, moramo te standarde da snizimo i da ih na taj način prilagodimo evropskim. Što se tiče samih predloženih izmena, kao prvo, kod člana 43. koji govori o izuzeću ubačena je odredba – ako je zahtev za izuzeće podnet protivno odredbi člana 42. ili ako je očigledno upravljen na odugovlačenje postupka, zahtev će se odbaciti u celini, odnosno delimično. Protiv rešenja kojim se zahtev odbacuje nije dozvoljena žalba, a rešenje od otvaranja zasedanja donosi veće. Znači, od otvaranja zasedanja, takođe može učestvovati sudija čije se izuzeće traži. Ovo jednostavno ne bi trebalo da bude ovako. Ako ste omogućili da sudija čije se izuzeće traži sam rešenjem odbacuje zahtev za izuzeće, onda ste barem morali da omogućite da postoji neki pravni lek, da se barem nekoj višoj instanci okrivljeni ili neki njegov branilac može žaliti. Na ovaj način, ako dođe do bilo kakve zloupotrebe od strane sudije, čak i ako su očigledni razlozi za postojanje izuzeća, sudija može odbaciti ovo bez prava na žalbu. Zatim, sudske kazne za nedolazak veštaka, odnosno svedoka, povećane su čak 10 puta, odnosno maksimalna kazna je sada umesto10.000 dinara čak 100.000 dinara. S obzirom na to da je ministar doskora radio u pravosuđu, ja sam mislio da će on znati da ovde glavni problem nije u visini kazni, već u tome što ove kazne u praksi nikada nisu primenjivane. Vi biste, gospodine ministre, ja sam siguran, veoma lako mogli da dođete do podataka, ali sigurno je da u prethodnih pet godina više od pet puta ova kazna nije primenjena, jer čak i kada se izrekne kazna zbog neopravdanog nedolaska nekom svedoku ili veštaku, na narednom pretresu kada on dođe ta kazna se obavezno ukida. Znači, te kazne nikada nisu naplaćivane. Možda bi bilo bolje da ste prvo promenili zakon u tom pravcu da onemogućite ukidanje ovih kazni, znači da kada je jedanput izrečena kazna od 3.000, 4.000 ili 5.000 dinara, što je mnogo primerenije ekonomskoj situaciji u našoj državi, ta kazna bude i naplaćena, jer kada ta kazna bude izvesna onda će se možda svedoci i veštaci pridržavati i dolaziti na pretrese. To je, dakle, problem, a ne visina kazni. Što se tiče čuvenog člana 146. i trajanja pritvora, tu se postavlja pitanje da li je razuman rok za donošenje presude sedam godina, a bogami ne samo sedam, nego i više. Rokovi su drastično promenjeni, sada su praktično duplo duži i dodat je stav sedam koji kaže: "Rokovi iz stava 3. i 4. ovog člana ne teku u periodu u kome se glavni pretres odlaže ili prekida zbog odsustva okrivljenog", i tu ću stati. Kako može rok za računanje pritvora okrivljenom da ne teče ukoliko je okrivljeni odsutan? Kako može okrivljeni da bude i u pritvoru i odsutan? Da li vi to pripremate još neke okrivljene za izručenje Haškom tribunalu; mi smo do sada imali jednu situaciju kada je Slobodan Milošević izručen u Hag, iako je bio u pritvoru Okružnog suda u Beogradu. Vi dobro znate da jedino sudija koji je odredio pritvor može da dozvoli da taj okrivljeni bude upućen bilo gde. Znači, objasnite nam kako je moguće da okrivljeni istovremeno bude i odsutan i da bude u pritvoru. Ili ste možda mislili na situaciju (jer imali smo i tu situaciju u praksi) kada okrivljenog izvodite na večeru da ga ubedite da protiv nekoga svedoči; onda nećete istovremeno dok je na večeri da mu računate u pritvor. Ako je to to, možda ćemo se složiti. Zatim, reći ću samo još jednu stvar, naime kod odlaganja krivičnog gonjenja, što može predložiti javni tužilac uz saglasnost suda, kod člana 236. kaže se samo –uz saglasnost suda. Ni na koji način nije precizirano ko će u sudu davati tu saglasnost, znači, da li će to biti KV veće, da li će to biti predsednik suda, da li će to biti predsednik veća. Znači, ako se ne precizira ova odredba, ovo neće moći da se primeni. Hvala.
Reč ima predlagač, ministar pravde Zoran Stojković.
Glavne prigovore koje je stavio moj mladi kolega ja i te kako cenim. Ovo pitanje vezano za okrivljenog - ja sam juče rekao da se radi o jednoj grešci i vidim da ima amandmana i to će biti prihvaćeno da se ona otkloni. Međutim, nema razloga da mene gurate u neku politiku, ni vi ni prethodnik, jer ja sam se zaista, bar do sada, trudio da ne učestvujem ni u kakvoj politici, nego naprotiv, da se vežem za ono što je moj posao. Ja ću vama pokazati, da ne bih čitao i zadržavao salu, ovo su primedbe Saveta Evrope. Tačno je nabrojano šta je ugrađeno od tih primedbi i prihvaćeno, pa nemojte me gurati u onu politiku da mi idemo korak unazad. Onda biste vi to morali da uputite Savetu Evrope i da im skrenete pažnju da guraju Evropu unazad. Ovo su njihove direktne primedbe, standardi koje su oni tražili da se ugrade. Ja sam tačno i u onom uvodnom izlaganju nabrojao koji su i rekao, vezano za maloletnike, pošto tek zakon treba da stupi za maloletnike, ugradiće se i oni. Vrlo korektno sam rekaošta nismo ugradili, jer objektivne okolnosti koje postoje kod nas ne daju mogućnost da se i te primedbe ugrade, a da dožive primenu. Mi smo mogli i te primedbe da ugradimo i da kažemo - sada sudovi ne mogu da rade, tako da ja molim da mene bar ubuduće u politiku ne mešate, a što se tiče prava, uvek sam spreman da odgovorim. Hvala vam.
Replika? Replika na repliku? Samo trenutak, hoćete repliku na molbu ovlašćenog predlagača da ga ne mešate u politiku? Izvolite, ali vas nije spomenuo niko.
Gospodine Markoviću, ministar Stojković je reagovao na moje izlaganje i na primedbe koje sam ja uputio na ovaj zakon. Znači, potpuno je pogrešno protumačio moje izlaganje. Kao prvo, gospodine ministre, moram da vas obavestim da ste vi već u politici, znači vi ste ministar pravde i već ste se sami, hteli ne hteli, umešali u politiku. Mi smo hteli, naime, da izbegnemo vaše mešanje u politiku, čak smo i glasali protiv Vlade čiji ste vi član, tako da to apsolutno izlazi iz okvira naših mogućnosti. Dalje, što se tiče vaših primedbi da je Savet Evrope zahtevao da se produže rokovi trajanja pritvora, ja apsolutno u to ne mogu da poverujem. Dostignuti nivo ljudskih i građanskih prava i sloboda prema svim međunarodnim konvencijama ne treba dirati. Ovim se apsolutno ide korak unazad. Pritvor je do sada maksimalno mogao da traje četiri godine, a prema ovom predlogu zakona može sedam i više godina, jer ukoliko, ne daj bože, nečiji punomoćnik polomi nogu pa ne stigne na ročište, odnosno na glavni pretres, pa sud odloži za tri meseca, za to vreme ne teku rokovi. Zašto se ne odloži pretres na tri dana, zašto se hitnije ne postupau najtežim slučajevima, to je poenta. Znači, ako ćemo govoriti o međunarodnim konvencijama, nemojte, gospodine ministre, izlaziti i govoriti da su oni zahtevali strože odredbe, jer oni to sigurno nisu uradili. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Živković, a neka se pripremi narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo, jedna od osnovnih tačaka u programu G17 plus predstavlja uporno zalaganje za vladavinu prava, za državu u kojoj će konačno na vlast doći pravo. To činimo, pre svega, kroz težnju za jačanjem institucija, naročito sudstva. Tu nismo ništa originalni u odnosu na druge političke stranke u ovoj sali. Nema političke stranke u ovom parlamentu koja je to kroz svoj program isto to ne govori. Ono što razlikuje nas i neke druge političke stranke je volja i želja da kada se nađemo u poziciji, a našli smo se, da to izmenimo, mi to i činimo. G17 plus smatra da je ovaj predlog zakona u načelu dobar, zato što ostvaruje neke od težnji koje smo mi, kao što sam rekao, u svoj program i uvrstili. Zbog toga ćemo glasati za ovaj predlog zakona, glasaćemo za izmenu Zakonika o krivičnom postupku,pre svega što to ujedno predstavlja i neminovnost. Sam gospodin ministar je u svom uvodnom izlaganju rekao da je ovo neminovnost zbog toga što tražimo da se domaće zakonodavstvo usaglasi sa evropskim pravnim standardima, a posebno sa onim koji su sadržani u Evropskoj konvenciji za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda, Povelji o ljudskim i manjinskim pravima i Međunarodnom paktu o građanskim i političkim pravima. Ove izmene zakona predstavljaju našu obavezu, zato što je većinu ovih konvencija i ugovora naša država ratifikovala. Dakle, poslanička grupa G17 plus smatra da je ovaj predlog zakona u načelu prihvatljiv, kao i da je većina stavova koji su tu izraženi dobra. Naglasiću samo nekoliko. Pre svega, istakao bih poboljšanje prava okrivljenih lica lišenih slobode koja su sadržana u članu 2. Podsećam vas, tu su prilikom privođenja istražni organi dužni da saopšte licu razloge lišenja slobode i sve što mu se stavlja na teret, kao i njegova prava. Naravno da imamo i određene primedbe na ovaj zakon, a o tome su govorili gospodin Homan i gospodin Krstin, a pre svega su se odnosile na instituciju pritvora. Međutim, neke od ovih primedbi su već ubačene u sam predlog i to će biti otklonjeno. Ovde pre svega mislim na to da se pravi razgraničenje između lakih i teških krivičnih dela, gde je predviđena kazna preko 40 godina. Zbog svega toga smatram, kao što sam na početku rekao, da ovaj zakon predstavlja dalji doprinos uspostavljanju vladavine prava i G17 plus će glasati za ovaj zakon, uz nadu da će i ostali amandmani koji doprinose njegovom poboljšanju biti prihvaćeni. Time što ćemo glasati za ovaj zakon stavićemo se na stranu onih koji se zalažu za vladavinu prava, a nasuprot onim drugima koji su danas ovde u ovoj sali najglasniji u odbrani ljudskih prava, a koliko do juče su se zalagali da se ta prava brane,u stvari, zarđalom kašikom, valjda sve realno.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, a neka se pripremi narodni poslanik Milan Stanimirović. SRS ima na raspolaganju još 22 minuta, molili su da vam saopštim. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS smatra da je danas na dnevnom redu ovaj zakon kao rezultat i plod ucene. Naravno da mi ne očekujemo da ministar pravde izađe za govornicu i da to negira, naprosto to je činjenica koja je ovde prisutna. SRS je jedna moderno uređena, dobro organizovana i veoma disciplinovana stranka i ona želi da državne institucije, odnosno funkcije budu isto tako organizovane i dobro uređene, pa kada neko kaže da mi nismo za to da se otkriju počinioci određenih krivičnih dela (atentat na Ibarskoj magistrali, atentat na premijera Republike Srbije), to naprosto nije tačno. A da smo se mi pitali, mi bismo već sa tim poslom možda i davno završili, odnosno izvršili bismo uticaj na one organe i institucije koje su bile dužne da vode taj postupak i da se u skladu sa zakonom to privede kraju. Juče su neki govornici isticali da je izvršen zločin nad određenim porodicama, odnosno ljudima, i to je potpuno tačno, ali niko nije rekao da je izvršen jedan zločin i niko se ne zalaže da se izvrši odbrana - zločin nad prof.dr Vojislavom Šešeljem koji se nalazi već 15 meseci u Haškom tribunalu, bez ikakvih ljudskih prava. Znači, potpuno su njegove slobode i prava ograničena, a nijedan od govornika nije našao za shodno jednu rečenicu da kaže da bi se bar u perspektivi trebalo zalagati da se i to učini, odnosno taj problem razreši. Ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku, kao što je rekao moj uvaženi kolega narodni poslanik Nemanja Šarović, mogao bi se podeliti na dva dela. Jedan deo je izmena zbog određenih institucija koje više ne postoje i mi nemamo nikakvih primedbi, naprosto to treba tako uraditi i završiti. Što se tiče suštinskih izmena i promena, naravno da imamo primedbe na sve ono što je otprilike ovim zakonom i predviđeno. U članu 8, a u vezi sa članom 43. Zakonika o krivičnom postupku, neprihvatljivo je da sudija čije se izuzeće traži sam odlučuje o tome. Naravno, u momentu kada to bude pred njim postavljeno da se rešava. Zatim, kada je u pitanju produženje pritvora, mislim da je to nedopustivo i da je to zločin prema licima koja budu okrivljena, ne kriva; znači, mi se ne zalažemo da neko ko bude izvršio određeno krivično delo ne bude adekvatno kažnjen po zakonu, nego samo za onog ko je okrivljen pritvor može da traje, čuli ste juče, i do 7,5 godina. Mogli bismo donekle da razumemo ukoliko vi ostvarujete određenu saradnju sa Haškim tribunalom, i ukoliko bi lica u Haškom tribunalu bila vraćena da se postupak vodi pred našim sudovima, u tom smislu, a jedino kod njih je poznato da toliko dugo pritvor može da traje, a da se ne pokrene krivični postupak. Ukoliko vam je to namera, tu bismo mogli donekle da prihvatimo i da kažemo da bi to možda moglo da bude u redu. Zatim, rokovi iz stava 3. i 4. ovog člana - kaže - ne teku u periodu u kome se glavni pretres odlaže ili prekida zbog odsustva okrivljenog ili njegovog branioca. Uz ovo produženje i prekid pritvora, a mislim da nije u redu i da ne treba da stoji. Takođe, u malopređašnjem objašnjenju narodnog poslanika Nemanje Šarovića čuli smo u kojim slučajevima bi možda moglo do toga da dođe. U članu 27. ovog zakona, a u vezi sa članom 238. stav 3. reči "od pet godina" zamenjuju se rečima "do 10 godina"; radi se o tome da organi unutrašnjih poslova mogu da izvrše određene uviđajne radnje. Mislimo da to nije u redu i da bi to najbolje i najkvalitetnije završio svakako istražni sudija, a iz razloga što dobro obavljeni uviđajni postupak sigurno dovodi do efikasnijeg i pravičnijeg rešenja, odnosno do kvalitetnije presude za okrivljenog. Otprilike, to su bile primedbe koje sam imao na ovaj zakon, s tim što ćemo u raspravi o pojedinostima govoriti o našim primedbama u vidu amandmana na pojedinačne članove. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović, a neka se pripremi narodni poslanik Momir Marković. Milan Stanimirović nije tu. Molim narodnog poslanika Momira Markovića da nam se obrati, a neka se pripremi narodni poslanik Nikola Novaković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mnogo toga što sam hteo da kažem već su rekli poslanici SRS, tako da ću pokušati da malo skratim svoju diskusiju. Jasno je da svaka država stremi usavršavanju svojih zakona. Država Srbija čije zakonodavstvo već beleži 1.000 godina i više, pisano zakonodavstvo, pogotovo ima i razloga i potrebe da svoje zakone osavremenjuje. Jasno je, isto tako, da će prvi deo ovog zakona koji se odnosi na upodobljavanje zakona u skladu sa nastalom situacijom (države Jugoslavije više nema, umesto javnog tužioca - državni tužilac itd.) SRS podržati, jer nemamo ništa protiv tog dela. Drugi deo, koji se odnosi na nekoliko članova, jasno ukazuje da je Predlog zakona proizašao iz mukotrpnog pogađanja i debelog plaćanja koalicionom partneru, iz jedne pilićarsko-piljarske pogodbe i dogovora među vama iz obnovljenog DOS-a. Jasno je da pravosuđe nije u mogućnosti da reši predmete koji se vuku već više godina i da optužene treba držati uhapšene sve dok ne nađete način ili sudiju koji će presuditi, ne po zakonu, već po nalogu. Srpske radikale ne zanima nijedan pojedinačni slučaj, ali ovi članovi o kojima govorim u ovom zakonu otvaraju mogućnost strahovitih zloupotreba i političkih manipulacija. Ne možete nepripremljenost sudstva i političke apetite koalicionih partnera pokrivati zakonskim projektima koje ćete donositi u parlamentu. Zakoni u zemljama Evrope traju decenijama, a kod nas se menjaju kako se promeni politička garnitura na vlasti. Ljudska prava i slobode u Evropi su neprikosnovene. Kod nas se u članu 146, o njemu ću malo kasnije, otvara mogućnost za više od sedam godina, 7,5 godina, a kad se uzme u obzir i stav 3. može da se protegne čak i do 10 godina pritvora. Pri tom morate imati na umu da taj čovek nije osuđen, da je samo pokrenut krivični postupak protiv njega, da može bitiu pritvoru 10 godina i posle toga, ukoliko se ne utvrdi da je kriv, da mu se država izvini. Šta je sa pretpostavkom nevinosti? Šta ako vama ili nekim drugima padne na pamet sprovođenje neke nove "Sablje"? Onda imamo ponovo 10, 12, 13.000 uhapšenih i od toga optuženih pedesetak i osuđenih dvadesetak. Nemojte da ovako donosimo zakone kojima ćemo upropastiti život makar jednog nevinog građanina ove države. Građanima Srbije je dosta zakona po volji i interesima vladajućih garnitura. Kako koja vlast preuzme kormilo, tako menja zakone. Sećate se da je ministar pravde Vladan Batić iz temelja prilagodio zakone upravo sebi i svojim političkim interesima, svojim shvatanjima pravičnosti, a ne građanima Srbije. Ne prihvatajte ucene, jer mogu mnogo da koštaju i debelo se svete kad sa vlasti siđete i kad na vlast budu došli neki drugi i zakoni koje danas donosite počnu da važe i za neke od vas. Pokušaću samo četiri člana da prokomentarišem i da ostavim vreme i ostalim prijavljenima za diskusiju iz SRS. Član 3. - svako će se smatrati nevinim dok se njegova krivica ne utvrdi pravosnažnom odlukom nadležnog suda. Samo deklarativno, jer kad se primeni član 146. ništa ne znači. Nevin, a ostaje u zatvoru. U članu 5. tačka 3) - da neometano opšti sa braniocem. Danas, a biće i sutra, to neometano opštenje sa braniocem izgleda tako što će branilac imati pravo jednom nedeljno pola sata da dođe u pritvorsku jedinicu gde se nalazi pritvoreni i da sa njim porazgovara i da mu pripremi odbranu. U tački 7) - da zahteva u svako doba da ga bez odlaganja pregleda lekar po njegovom izboru... U svim zatvorima doktor obilazi sobe jednom u 15 danai pita da li se žali neko na nešto i to je sva medicinska briga o zatvorenicima. Tačka 9) - da zahteva naknadu štete zbog neosnovanog lišenja slobode. Znate da će bar desetak hiljada tužbi krenuti i mnogi će od njih stići do Strazbura, upravo zbog toga što je "Sablja" sprovedena onako kako je sprovedena. O članu 146. su svi govorili, ja bih samo rekao da ovim stavom 7. istog člana - rokovi iz stava 3. i 4. ovog člana ne teku u periodu u kome se glavni pretres odlaže ili prekida zbog odsustva okrivljenog ili njegovog branioca, otkaza punomoćja i izbora ili postavljanja novog branioca - upravo ovde ostaje mogućnost da se preko 7,5 godina pritvor produži. Na kraju, član 173. Izvinjavam se, moram da požurim jer ima još dva - tri diskutanta iz SRS, pa moram i njima ostaviti vreme. Član 173. odnosi se na kažnjavanje. Šta mislite, ako vi kaznite branioca onog optuženog sa 100.000 dinara, ko će morati to da plati, pod pretpostavkom da je taj koga brani nevin. Šta mislite, ako svedok pođe kolima pa polomi nogu, ili mu se pokvari auto, pa ne bude mogao da dođe u to vreme, ko će morati da plati onih 100.000. Mi smo apsolutno protiv toga da se kazne povećavaju, upravo što je rekao gospodin Šarović, narodni poslanik SRS, treba da se kazne primenjuju, jer lakše će platiti 5.000 i to će mu biti za pamet a za onih 100.000 moraćete prvo i njega da tužite, da bi izvukli tih 100.000. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nikola Novaković. (Nije tu.) Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. (Nije tu.) Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković. (Nije tu.) Poslednji govornik prijavljen za reč je Zoran Krasić. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite. Imate još 10 minuta.
Pošto svi kritikuju zakon, ja ću da krenem prvo od pohvala. Prva i epohalno dobra stvar u ovom predlogu zakona je to što je vrhovni sud republike članice postao Vrhovni sud Srbije. Druga dobra stvar je što više nemamo državnog tužioca, nego javnog tužioca. Treća dobra stvar je što više nema u zakonu - SRJ, nego - državna zajednica Srbija i Crna Gora. Četvrta pravno-tehnički dobra stvar, više nema jugoslovenskog državljanstva, pa nema ni jugoslovenskog državljanina, nego državljanina Srbije i Crne Gore. Naravno, tu se završava spisak dobrih stvari. Nije ovo nikakva šala. Nisam preterao, ministre. Ovo je otprilike kraj spiska nekih stvari koje bi mogle da se promene u Zakoniku o krivičnom postupku, ali moram da vam kažem, pošto se sećam i znam kada je donošen Zakonik o krivičnom postupku, donet je kao rezultat rada nekoliko radnih grupa, dve godine su radile na tom propisu. Problem tog zakona je bio što nije usvojen 1999. i 2000. godine kada je bio urađen, pre svega zbog sankcija i zbog protivljenja ljudi iz policije koji nisu blagonaklono gledali na ukidanje trodnevnog policijskog pritvora. Kasnije je taj tekst promenjen sa nekih pet-šest članova i to je u suštini taj tekst koji je urađen još u ono vreme. Da biste shvatili sve primedbe koje su izrečene povodom ovog predloga zakona, a tiču se pritvora i nekih pitanja koja idu uz pritvor, samo bih vam pročitao nešto što stoji u međunarodnim dokumentima, što bi se moglo reći da su međunarodni standardi, a sve to obavezuje Republiku Srbiju. Pa, ovako redom, kaže - okrivljeni se smatra nevinim i sa njim se mora postupati kao takvim. Okrivljeni je generički naziv za osumnjičenog, okrivljenog, optuženog, pa čak kako stoji u zakonu - i osuđenog. Svako ko je optužen za krivično delo ima pravo da bude smatran nevinim dok se na osnovu zakona ne dokaže krivica na javnom pretresu, na kome su mu obezbeđene sve garantije potrebne za njegovu odbranu. To je Opšta deklaracija o pravima čoveka. Svako lice koje je optuženo za krivično delo, pretpostavlja se da je nevino dok njegova krivica ne bude zakonski ustanovljena. To je Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima. Za svakog ko je optužen za krivično delo važiće pretpostavka da je nevin sve dok se po zakonu ne dokaže da je kriv. To je Evropska konvencija za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda. Svako lice koje je okrivljeno zakrivično delo smatra se da nije krivo sve dok njegova krivica ne bude dokazana na način predviđen zakonom i utvrđena na osnovu pravosnažne sudske odluke - citat iz ustava jedne države koja je pre nekoliko godina usvojila ustav i čiji ustav važi za jedan od boljih ustava. Dalje, niko ne sme biti proizvoljno uhapšen, pritvoren, niti proteran. Pritvaranje lica koja čekaju na suđenje nije obavezno, ali puštanje na slobodu može biti uslovljeno garantijama koje obezbeđuju dolazak lica na pretres kao i svim drugim radnjama, postupcima i drugim slučajevima, a naročito radi izvršenja presude. Sa svakim licem koje je lišeno slobode postupa se humano i sa poštovanjem dostojanstva neodvojivog od čovekove ličnosti. Da ne ređam dalje šta je napisano u međunarodnim dokumentima koji nas obavezuju, da navedem - Konvencija protiv mučenja i drugih svirepih i nehumanih ili ponižavajućih kazni ili postupaka; Kodeks ponašanja lica odgovornih za primenu zakona; Skup minimalnih pravila o postupanju sa zatvorenicima, itd. Sve to je poništeno ovim predlogom zakona. Predlagač je čak išao toliko daleko da je demantovao i poništio ono što stoji u članu 16. izvornog teksta zakona. To je - da svako lice za koje postoji neka sumnja da je izvršilo krivično delo ima pravo da u najkraćem roku bude izvedeno pred sud, da se postupak vodi bez odugovlačenja, i da se trajanje pritvora svede na najkraće potrebno vreme. Ne mogu da ulazim u pogrešne prevode, u to što neko tumači da u tim propisima stoji - razumno vreme, ako ono izvorno znači - bez nepotrebnog odugovlačenja. Ali, pravo svakog lica koje je okrivljeno, a pogotovo lica koje se nalazi u pritvoru, jeste da ima brzo i efikasno suđenje. Ni u jednom međunarodnom dokumentu to - brzo i efikasno suđenje, nije oročeno na neko vremensko trajanje. Ali, apsolutno sam siguran da brzo i efikasno suđenje, pa čak i u varijanti lošeg prevoda - razumno vreme, ne može da znači sedam i po godina, a možda i više. To što postoje neke želje da se promeni značaj prezumpcije nevinosti ili da se prava lica lišenih slobode, bez obzira da li se radi o hapšenju ili pritvoru, na ovakav način samo deklarativno garantuju, to je drugi problem. U tom smislu treba tumačiti i neke nove pojmove poput - očigledno upravljanje na odugovlačenje postupka. Ukoliko to branilac radi, on to radi protiv svog klijenta. On radi protiv svog klijenta. Svako neopravdano postupanje branioca je protiv njegovog klijenta ukoliko je on u pritvoru. Pa, nije valjda da neko voli da budeu pritvoru, da što duže traje postupak. Pa, nije valjda da neko želi pritvorom da praktično definiše svoju kaznu zatvora na sedam i po godina. Jer, da nema odugovlačenja, verovatno bi ga sud kaznio na neku strožiju kaznu. Nemojte da okrećete elementarne logične stvari. Nema opravdanja za tako dug pritvor. Nema opravdanja, jer je to u suprotnosti sa prezumpcijom nevinosti. Ne možemo mi izmenama Zakonika o krivičnom postupku da rešimo probleme koji postoje u sudu,u pravosuđu.Ne možemo mi da rešimo problem što naša policija jošuvek privodi ljude bez dokaza, pa se onda u istražnom postupku dolazi do nekih dokaza. Nemojte da unakazimo Zakonik o krivičnom postupku, kako bi on ličio na statut Haškog tribunala ili na pravilnik o postupku i dokazima Haškog tribunala. Pa, zar vam ne liči ovo na propise Haškog tribunala? Haški tribunal posluje, ili kako oni kažu - procesuira po principu što se optužnica potvrdi pred sudijom pojedincem, izda nalog za hapšenje i odredi pritvor, smeste čovekau pritvorsku jedinicu, daju velika prava samo na papiru, i onda taj tužilac u liku neke gospođe počinje sa istragom, prikuplja dokaze itd. Razlika u odnosu na to, posle ovakvih predloženih promena Zakonika, jeste u tome što tamo istragu vodi tužilac, a ovde će da je vodi istražni sudija. Ali, sa gledišta pritvorenika njegov položaj gotovo da je identičan. Evo, imamo primer Krajišnika, kome sada počinje suđenje, posle četiri godine. Imamo primer Vojislava Šešelja kome je čak zabranjena bilo kakva komunikacija i sa decom, porodicom, rodbinom, prijateljima. Verovatno ćemo povodom amandmana imati prilike da čitamo te smešne i tragikomične odluke. Čak sekretar suda, odnosno zamenik sekretara suda izriče neke sankcije bez disciplinskog postupka. Tu sam hteo da pohvalim ovu izmenu koja se tiče ograničenja poseta kod pritvorenika, ukoliko je u disciplinskom postupku utvrđeno da je nešto prekoračio, i tu meru može da izrekne samo istražni sudija, odnosno veće, u zavisnosti od faze postupka. Dajte da se razlikujemo od Haškog tribunala. Nemojte da idemo u susret Haškom tribunalu, da ličimo na njega. Međunarodni sud pravde baca drvlje i kamenje na Haški tribunal. Međunarodni krivični sud za ratne zločine, osnovan Rimskim statutom, ne želi ni da pogleda Haški tribunal. Od te nakaze se svi ograđuju, stručna javnost, svi koji se iole razumeju u ljudska prava i u sudske postupke.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa, ili ... molim vas, u redu je, video sam gospodina Obradovića. Prvo reč ima ministar Stojković, kao predstavnik predlagača. Izvolite.
Gotovo svaki govornik je spominjao ovo pitanje uviđaja za krivična dela do deset godina. Želim samo da napomenem da mi i danas imamo u suštini, iako je predviđena za blaža krivična dela, činjenicu da MUP obavlja te uviđaje. Mi u svim sudovima imamo po jednog dežurnog istražnog sudiju. Kada se pojavi veći broj ovakvih slučajeva ili bi ostali bez prikupljanja tih dokaza, jer ne može da stigne i to da uradi, pogotovo da primi lica kao dežurni istražni sudija koja mu privedu da ih sasluša, i onda se najčešće praktikuje da kažu - u redu, uradite. Onda to treba legalizovati i reći - imaju pravo, a ne sutradan kada se pojavi problem da jedni na druge prebacuju te poslove. Ovako se zna da je to urađeno i pošlo se od principa da je ipak uviđaj jedan od značajnijih materijalnih dokaza koji se pribavljaju. Druga je stvar kako će se to ocenjivati sutra na suđenju, da li su oni valjano prikupljeni ili ne, ali se pošlo od toga da je bitnije da se oni prikupe nego da se uopšte ne prikupe. Ovde su pokretana i pitanja povodom lekarskog pregleda i tumača, šta to znači - odmah. Pa, normalno, kada se kaže - odmah, ne misli se tog trenutka, ali misli se na one relativno kratke, razumne rokove, dok dođe lekar, dok dođe tumač, dok on sve obezbedi. Ne daje se mogućnost da to traje danima ili kao do sada - da nije ni pozivan. Mislim da nije loše ovo što je dužan da mu uvek omogući pregled, jer to stoji u spisima. Vi imate veliki broj slučajeva gde se ljudi žale, prebijeni su itd, pa onda tek kada izađu iz pritvora idu u bolnicu da pribavljaju neke podatke o tome. Ovako, svaki sudija koji dođe imao bi već na zapisniku tu činjenicu konstatovanu, pa bi otpala svaka mogućnost kasnije objašnjenja da li je bilo torture ili ne. Mislim da ovo jeste jedan od dobrih elemenata da se suzbije taj vid torture koji je kod nas bio dosta čest. To su one osnovne stvari na koje je skoro svaki od diskutanata ukazao, pa ako bude kasnije u diskusiji pojedinačno još nekih primedbi ja ću se potruditi da odgovorim.
Dajem pauzu do 15,00 časova, a posle pauze za reč se javio zamenik predsednika poslaničke grupe SPS narodni poslanik Žarko Obradović. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo pretres prve tačke dnevnog reda - Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku. Molim da utvrdimo kvorum. Molim narodne poslanike da ubace svoje kartice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da postoji kvorum za rad. Reč ima predstavnik poslaničke grupe SPS narodni poslanik Žarko Obradović.
Gospodine predsedniče, kolege narodni poslanici, gospodine ministre, u ime SPS-a bih rekao nekoliko reči o ovim izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku, odnosno onim razlozima, pravnim, pravim i suštinskim, koji su opredelili našu poslaničku grupu da podržimo ove izmene. Ovo govorim iz razloga što se pokazuje, na osnovu izlaganja koje smo čuli ovde od resornog ministra i zbog stanja u našem pravnom sistemu, da postoji potreba da se izvrše izmene i dopune ovog zakonika, jer to je potreba našeg pravnog sistema. Nije reč samo o usaglašavanju sa odredbama međunarodnog prava, sa odredbama Ustavne povelje, odnosno regulisanju pitanja koja su primenom Ustavne povelje ostala otvorena, nego i o pojašnjenju pojedinih odredaba Zakonika o krivičnom postupku i njihovom detaljnijem preciziranju, a u svakom slučaju, to je nešto što je potrebno Republici Srbiji. U isto vreme, dobro je da ti razlozi budu dominantni, a ne neki drugi, jer je u protekla dva-tri dana ovom zakonu dat značaj koji on nema, jer su dominirali politički, a ne pravni razlozi. Suština je da su izmene ovog zakona rukovođene pravnim motivimai to tako treba i posmatrati. Pomenuću više razloga za koje mi smatramo da je dobro što su našli mesto u ovom zakonu i što su predmet izmena i dopuna Zakonika okrivičnom postupku. Pre svega, pod jedan, to je usaglašavanje propisa Republike Srbije, s obzirom da je u međuvremenu, kao što znate, doneta i Ustavna povelja. U skladu sa odredbama Ustavne povelje, postoji potreba da se usaglase propisi Republike Srbije sa propisima državne zajednice Srbija i Crna Gora i da se preciziraju organi koji su određeni za obavljanje određenih poslova, s obzirom da je formiranjem nove državne zajednice i donošenjem Ustavne povelje jedan broj saveznih institucija ukinut. Pod dva, takođe na osnovu Ustavne povelje, koja govori o primatu ratifikovanih međunarodnih konvencija nad domaćim zakonodavstvom, potrebno je izvršiti izmene Zakonika o krivičnom postupku da bi ti međunarodni evropski standardi postali sastavni deo našeg zakonodavstva, da bi postali sastavni deo naših propisa. Pod tri, dobro je što je vrlo jasno formulisana pretpostavka nevinosti i što je to učinjeno u skladu sa članom 6. Evropske konvencije za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda i članom 19. Povelje o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama. Pod četiri, dobro je što su detaljno utvrđena prava lica koja su lišena slobode. Ovo ne govorim bez razloga, zato što smo protekle godine, u doba čuvene operacije "Sablja" bili svedoci svakojakog ponašanja državnih organa. Ne samo da je ogroman broj ljudi bio lišen slobode bez ikakvog obrazloženja o njihovim pravima, već je u načinu na koji su držani u pritvoru, odnosno u zatvoru i svemu onome što se dešavalo bilo mnogo ružnih stvari. Pomenuću primer i našeg potpredsednika glavnog odbora SPS gospodina Vučelića, koji je 15 dana bio u zatvoru, pušten je, a ni do dana današnjeg niko nije našao za shodno da mu objasni ijedan razlog zbog čega se to njemu desilo i zbog čega je držan u zatvoru. O njegovim pravima uopšte nije ni bilo reči. Imali smo situaciju, takođe u vreme operacije "Sablja", da su ljudi privođeni pod jednom optužbom, pomenuću slučaj Jovice Stanišića i Franka Simatovića, a da bi onda, u dogovoru sa Karlom del Ponte, bili izručeni Haškom tribunalu. Nažalost, u protekle tri godine dešavalo se mnogo loših, čak moram reći i prljavih stvari u našem pravnom sistemu. Stoga je dobro da se i ovakve odredbe preciziraju, da bi se u budućnosti izbegle bilo koje moguće negativne situacije. Jasno se mora znati koja su prava lica koje je lišeno slobode, da bi ono ta prava moglo koristiti. Jednostavno, ta prava stoje mu na raspolaganju. Pod pet, dobro je što su izvršena preciziranja u vezi sa pritvorom, o dužini njegovog trajanja. Moram reći da smo mi, što se tiče ovog stava Zakonika, izvršili određene konsultacije sa gospodinom ministrom i smatrali smo da postoji potreba da se i ove odredbe zakona još dodatno razjasne, pa smo u tom smislu i predložili jedan amandman, koji glasi: "Od podizanja optužnice pritvor može trajati najduže dve, odnosno četiri godine, za dela za koja je zaprećena kazna od 40 godina zatvora. Ako za to vreme ne bude izrečena prvostepena presuda, pritvor će se ukinuti i optuženi pustiti na slobodu". Shvatili da će Ministarstvo pravde prihvatiti ovaj amandman. Smatram da je to jako dobro, iz razloga što se vrlo jasno utvrđuju odredbe ovog člana, vezano za pritvor, i sprečava bilo kakva manipulacija ili politizacija ovog vrlo važnog pitanja. Takođe, dobro je što je rešeno da se spreči proceduralna mogućnost odugovlačenja postupka, jer i toga je bilo. Pod sedam, dobro je što ove izmene i dopune Krivičnog zakonika regulišu pitanja troškova odbrane u pretkrivičnom postupku, što utvrđuje obavezu MUP-u da te troškove snosi i isplati. Pod osam, dobro je što je predviđena mogućnost odlaganja krivičnog gonjenja za krivična dela za koja je predviđena novčana kazna ili kazna zatvora do tri godine, pod uslovom da osumnjičeni prihvati jednu ili više mera koje ove izmene i dopune Zakonika o krivičnom postupku propisuju. Ima i drugih stvari o kojima bi se moglo govoriti, ali mislim da ovde treba pomenuti i preciziranje obaveza koje smo kao zemlja preuzeli na osnovu ratifikovanih međunarodnih konvencija. Pre svega, tu mislim na saradnju sa Stalnim krivičnim sudom u Rimu, sa Sudom za ljudska prava u Strazburu i, logično, sa Međunarodnim sudom pravde u Hagu, s obzirom da ta saradnja postoji odranije. Naša zemlja je, kao što znate, podnela tom sudu tužbu zbog bombardovanja NATO-a 1999. godine. Pobrojao sam devet kvalitetnih razloga zašto je dobro da Skupština raspravlja o ovom predlogu o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku i zbog kojih će naša poslanička grupa ove izmene zakona podržati. Dozvolite mi da sada kažem još nekoliko reči. S obzirom da je proteklih nekoliko dana, pa i na početku rasprave o ovoj tački dnevnog reda, bilo pokušaja politizacije ovog zakona, povezivanja ovog zakona sa tragičnim događajem ubistva na Ibarskoj magistrali, po ko zna koji put moraću, jer to neko ne želi da čuje u ovoj Srbiji, da kažem da je nama poslanicima SPS stalo da se utvrdi ko je organizovao i ko je učinio ubistvo na Ibarskoj magistrali; ko je ubio Ivana Stambolića, ko je to organizovao, ko je to naredio; Slavka Ćuruviju, ali i takođe Pavla Bulatovića, Zorana Todorovića, Radovana Stojčića-Badžu, zamenika ministra. Takođe, da se utvrde sve okolnosti za ubistvo Zorana Đinđića, generala Boška Buhe, novinara Milovana Pantića, Momira Gavrilovića i drugih. Ovo ne govorim slučajno, zato što kada je reč o ubistvima u nekom prethodnom periodu, onda se upotrebljava kvalifikacija "zločinački režim", a kada je reč o ubistvima od 2000-te pa naovamo, to su izolovani slučajevi i insistira se na pojedinačnoj odgovornosti. Suština našeg stava jeste da treba utvrditi istinu, ma ko da bude u pitanju, jer jedino u tom slučaju možemo kao država da napravimo korak napred. Politizacija Ibarske magistrale nikome nije potrebna. Videćemo šta će da utvrdi istraga; utvrdiće se i organizatori i počinioci, ali i motivi, da li su motivi politički. Da li je to bilo pitanje odnosa vlasti ili pitanje rešavanja odnosa unutar opozicije ili su neki drugi razlozi dominantni. Ovo pominjem iz razloga što se o tome priča, a ne priča se da je potrebno donošenje ovog zakona da se spreči jedan broj kriminalaca, ubica, trgovaca drogom i drugih ljudi koji su počinili teška krivična dela da izbegnu sud pravde, da se puste na slobodu iz proceduralnih razloga, a onda po već viđenom scenariju da budu nedostupni organima vlasti. Imam i moralnu obavezu da kažem nekoliko reči povodom ovoga (jer to jeste povodom ovoga) i o Radetu Markoviću. Pustite državne organe da rade svoj posao i da utvrde istinu i sve stvari vezane za tog čoveka. Ovo govorim, ne bez razloga, jer je dobro poznato Srbiji ne samo da je bio u zatvoru pod optužbom, ali za vreme boravka u zatvoru prema njemu je primenjivana tortura, nije mu se dozvoljavalo da spava, išlo se na sve metode da se psihički slomi, a izvođenjem iz zatvora bez odluke nadležnih organa pokušavalo se da potpiše već unapred spremljenu optužnicu, gledalo se na svaki način da se čovek slomi. Neka država uradi svoj posao, neka se utvrde sve okolnosti, ali se nijedan čovek i to tragično ubistvo ne mogu i ne smejuupotrebljavati radi sitnih političkih interesa. Ovo govorim, jer smo od strane ministra jasno čuli da ovaj zakon nije vezan ni za jedan pojedinačan slučaj i greši svako ko ga tako posmatra, a zloupotrebljava ga svako ko ga tako tumači. Ima dovoljno razloga zašto ovaj zakon treba da bude donet. Ja sam pobrojao najmanje devet i mislim da će to biti dobro za pravni sistem Srbije, a kamoli za pravo i pravdu. Hvala vam.
Hvala vama. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika javlja? Gospodin Krasić, izvolite.
Ja bih ukazao na nekoliko krupnih razloga koji nas sprečavaju da usvojimo ove izmene i dopune Zakonika o krivičnom postupku. Vratio bih se na prvi član Predloga zakona kojim se daje neka definicija prezumpcije nevinosti u krivičnom postupku. Samo da se podsetimo nekih stvari koje su fakat, dakle, da postoji Evropska konvencija za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda. Tom konvencijom između ostalog je propisano jedno pravo okrivljenog, a to je da ima pravo da se obezbedi praktično i javna rasprava, kako to u prevodu stoji, u razumnom roku pred nezavisnim i nepristrasnim sudom. Znači, javna rasprava. Kada je u pitanju krivični postupak, to je javni pretres, to je minimum prava koji se garantuje licu za koje postoji neka sumnja ili neki stepen sumnje da je izvršilo krivično delo. Verovatno sve odredbe Predloga zakona izviru iz ovog prvog člana predloga zakona. Mi u našoj definiciji insistiramo na onoj formulaciji gde se garantuje pretres, a u Predlogu zakona imamo u suštini modifikovanu varijantu postojećeg teksta: "Svako će se smatrati nevinim, dok se njegova krivica ne utvrdi pravosnažnom odlukom nadležnog suda." Nedovoljna je definicija. Nedovoljno ukazuje na prezumpciju nevinosti, ne daje punu sadržinu prezumpcije. Zbog toga imamo nešto u nastavku zakona i to ne može da se stavi na teret predlagaču zakona, već pre svega onome ko je menjao izvorni tekst zakonika 2001. godine kada je to doneto, uneo je nepreciznu odredbu i iz te nepreciznosti praktično je uveo mandatni postupak u krivični postupak. To je poglavlje – postupci za izricanje krivičnih sankcija bez glavnog pretresa. Vidite, kao osnov za promenu Zakonika se navodi upravo ova Evropska konvencija o zaštiti ljudskih prava, a Zakonik sadrži odredbe koje su u suprotnosti sa tom konvencijom. Ta konvencija ukazuje da okrivljeni ima pravo - znači faktički ima pravo, ne samo napisano, nego da ga koristi - da mu se garantuje glavni pretres, javnost. Mi imamo čitavo poglavlje, počinje sa članom 449 - Postupak za kažnjavanje pre glavnog pretresa. Znači, to bi bio neki mandatni postupak, ili ova druga tačka koja počinje sa članom 455 - postupak za kažnjavanje i izricanje uslovne osude od strane istražnog sudije. Ako to radi istražni sudija, onda radi u fazi istrage, a u fazi istrage se obezbeđuju dokazi i ocenjuje da li postoje elementi da se podigne optužnica protiv okrivljenog. Čudi me da to niste obuhvatili ovim promenama, s obzirom da se pozivate na istu konvenciju koju sam ja malopre citirao. Ja bih usmerio vašu pažnju na član 1. i na potrebu da se definiše, ali da se da pun sadržaj prezumpcije nevinosti, jer ako se da pun sadržaj definicije, odnosno prezumpcije nevinosti, onda smo rešili probleme vezane i za trajanje pritvora i za nešto što se sada unosi, a to je mirovanje pritvora. Molim vas, vi izmenom člana 146. uvodite kategoriju da računanje pritvora može da miruje. Kako može da miruje računanje pritvora, kada je čovek u pritvoru? Zašto se pravi neka fikcija, pa čovek je u pritvoru, lišen je slobode. Ograničena mu je sloboda kretanja. Kako sada može matematički da se izvede zaključak, ne računa se pritvor. Kako se ne računa pritvor kada je on u lancima? O tome se radi, o fundamentalnim nedostacima Predloga zakona, samo zbog toga što se ne daje pun sadržaj prezumpcije nevinosti i onoga što je garantovano svim međunarodnim dokumentima o ljudskim pravima. U ovoj priči koju zastupa SRS nema zaštite bilo koga, iz bilo kog razloga, niti pojedinačnog slučaja, niti konkretnog slučaja. Kada pričamo o zakonu, iz konkretnih slučajeva izvlačimo neke zaključke samo u kom pravcu treba da promenimo propis. Ali taj propis mora da bude propis koji garantuje poštovanje ljudskih prava i dostojanstva svakog čoveka da se ne bi dešavalo, a imamo takvu praksu, da se čovek neosnovano drži u pritvoru, pa se kasnije, kada ističu rokovi za pritvor, jednostavno donese presuda, oglasi se krivim, izrekne mu se kazna, kojom se pokriva vreme provedeno u pritvoru i svi znaju da je taj čovek nevin, i sudija, i tužilac, i branilac i javnost, kako se to baš matematički poklopi u jedan dan, da bi navodno država izbegla obavezu naknade štete. Onda se postavlja pitanje, ako je to tako, čovek je nevin, šta mu onda vi garantujete da ima pravo na naknadu štete, kada se sudskim odlukama to pokriva. To je naš problem. Znači, opet moram diskusiju da vratim na onu glavnu temu; probleme u sudu, personalne, kadrovske, sposobnost, nesposobnost, malicioznost, mito, korupciju i druge negativne stvari i pojave koje štete vođenju krivičnog postupka ne možemo rešiti izmenama Zakonika o krivičnom postupku. Ne možemo, jer ukoliko želimo izmenama da to otklonimo, onda neminovno dolazimo u sukob sa ljudskim pravima. Nemojte na nekom primeru da izvlačimo pravilo, jer u 99% slučajeva kao okrivljeni se nalaze obični ljudi koji nemaju nikakvih dodirnih tačaka ni sa politikom ni sa privredom, niti sa nekim drugim stvarima gde možda i postoji potreba da se ukaže pažnja. Javiće se problem kod običnih ljudi. Verovatno ćemo u sledećem ciklusu promena Zakonika o krivičnom postupku morati više pažnje da posvetimo nedostacima tokom krivičnog postupka, pretkrivičnog, istražnog, pa i dokaznog postupka. Jednostavno, ti propusti se ne mogu stavljati na teret okrivljenom. Ukazujemo na ozbiljnost i ne vidimo nijedan razlog da se ovako ishitreno donosi izmena i dopuna jednog vrlo važnog zakonika koji reguliše krivični postupak, koji najdirektnije zadire u ljudska prava, u ono osnovno pravo, a to je sloboda jednog čoveka. Kada vi čoveku uskratite slobodu kretanja, onda je sve moguće. Podsećam da postoje i druge konvencije protiv mučenja, zloupotreba vlasti itd. U definiciji mučenja nalazi se i neosnovani pritvor, neopravdani pritvor. Nemojte sa promenom zakona da amnestiramo nešto što je zloupotreba. Na ovaj način mi omogućavamo nekome da zloupotrebljava prava i obaveze koje ima po Zakoniku o krivičnom postupku, da li je sudija, da li je branilac, nije bitno, svako ko zloupotrebljava ne sme da uživa zaštitu. U krajnjem slučaju, to pogađa okrivljenog, a pogotovo onoga koji se nalazi u pritvoru. Jedan dan pritvora nevine osobe je opasnost za celu državu. Što kaže stara izreka - bolje i hiljadu kriminalaca na slobodi nego jedan nevin čovek u zatvoru. Napokon da se zaboravi jedna maksima koja se slušala protekle tri godine: neka ide u zatvor, pa neka dokaže svoju nevinost. Pod tim sloganom nam je formirano javno mnjenje, pa su najviši državni funkcioneri vrlo često rekli - neka ide, pa neka dokaže da je nevin. Koje je to izvrtanje, koje je to omalovažavanje ljudskih prava, odnosno definicije šta je ljudsko pravo! Da li vredi čovekov život ukoliko svako može sa njim da radi šta hoće? O tome treba da vodimo računa. Zbog toga ukazujemo na ozbiljnost pravilne definicije prezumpcije i da ne treba ići sa vremenski dugim pritvorima, jer samo vreme trajanja pritvora ukazuje da to prerasta na neki način u izdržavanje kazne.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč ili neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Molim narodne poslanike za malo strpljenja dok razmatramo Predlog zakona u pojedinostima. Izveštaj koji mi je stigao sa aktuelnog odbora biće u sledećih petnaestak minuta podeljen svima, pa ćete ga imati ispred sebe, a naravno obaveštavam tačku po tačku. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, čuli ste od kolege Krasića, a i u raspravi u načelu, ovaj član, i prezumpcija nevinosti, jedan je od osnovnih i najvažnijih članova u ovom zakonu. Iz njega proizilaze sve dalje pojedinačne odredbe i sva dalja pojedinačna rešenja. Zato bih molio da se obrati pažnja na ono što ću reći o ovom amandmanu. Naime, Predlog zakona govori da će se svako smatrati nevinim dok se njegova krivica ne utvrdi pravosnažnom odlukom nadležnog suda. Amandman koji je podnela SRS, a iza koga ja stojim, glasi ovako: "Svako ko je okrivljen za krivično delo ima pravo da bude smatran nevinim dok se na osnovu zakona ne dokaže krivica na javnom pretresu na kome su mu obezbeđene sve garancije potrebne za njegovu odbranu". Dakle, dok se na osnovu zakona ne dokaže krivica na javnom pretresu. Hoću samo da ukažem na par vrlo bitnih stvari. Formulacija predloga - svako će se smatrati nevinim, vrlo je široko postavljena. Suzio bih je i rekao bih - svako ko je okrivljen, jer ovde se misli na lice koje je okrivljeno u najširem smislu reči. Dakle, pod ovim možemo podrazumevati i osumčinjenog koji je u prvoj fazi i protiv koga je prvo preduzeta odgovarajuća radnja. Dakle, upotrebljen je izraz "okrivljeni", kao najšira pravna terminologija za sve one koji učestvuju u određenom pretkrivičnom ili krivičnom postupku. Druga stvar na koju bih ukazao: ova prezumpcija je, prema formulaciji kako je postavljena, opšte pravo, ali naglašavam da treba voditi računa i o tome da je ovo i pojedinačno pravo okrivljenog. Zato sam u amandman ugradio reči "svako ko je okrivljen ima pravo", znači, njegovo je lično pravo da bude smatran nevinim. S druge strane, moram napomenuti da je ovo jedno opšte pravo koje se po članu 3. Zakonika o krivičnom postupku nalaže svim subjektima koji imaju dodira u krivičnom postupku. Dakle, svim nadležnim državnim organima, svim javnim institucijama, svim medijima i svakom pojedincu je naloženo da vodi brigu o onome što se pred sudom dešava i da se nikome apriori krivica ne stavlja u izgled. Prema tome, to je sadržina ovog amandmana. Ako bismo još razmatrali činjenice koje su ovde rečene, moram da naglasim činjenicu da je ova prezumpcija nevinosti ili pretpostavka nevinosti vanprocesnog karaktera, ali ima određena dejstva vezana za sam krivični postupak. Iz tih razloga treba voditi računa da svi subjekti koje sam malopre pobrojao, a na koje se odnosi član 3, budu obavezani i poštuju ovu prezumpciju nevinosti. S druge strane, sam pojedinac kao građanin mora voditi računa o svojim rečima i kako se ophodi prema licu protiv koga je pokrenut određeni postupak. Inače, vrlo bitna stvar u svemu ovome je činjenica da pretpostavka ili prezumpcija počinje sa svojim dejstvom onog momenta kada nadležni organ preduzme prvi korak prema eventualnom učiniocu krivičnog dela. U ovoj fazi postupka postoje tzv. osnovi sumnje ili osnovi podozrenja. To je najmanji stepen, najmanji nivo koji može postojati u sumnji. Gradacijom, konkretizacijom toga u pretkrivičnom i krivičnom postupku dolazimo do osnovane sumnje, u toj se fazi podiže optužnica i ona figurira sve do pravnosnažne presude. Iz tih razloga, ova činjenica je vrlo bitna da se unese u prezumpciju nevinosti. Dakle, ovaj amandman stavlja akcenat na krivicu, a ne na odluku. Odluka nam nije toliko bitna, nego je bitna krivica koja je dokazana na osnovu zakona. Ovo je preuzeto iz Konvencije za zaštitu ljudskih prava, odnosno Evropske konvencije, ali iz jednog opšteg akta, a to je Opšta deklaracija Ujedinjenih nacija o pravima čoveka. Dakle, pravno dejstvo prezumpcije nevinosti ili pretpostavke nevinosti je da se ona smatra kao jedno sredstvo za otklanjanje apriorne krivice. Zaštita od preuranjene i proizvoljne osude... (Predsednik: Vreme gospodine Stevoviću.) Zahvaljujem, završavam ... mora se uzeti u obzir. Dakle, svako lice koje se nađe u ovoj poziciji mora imati odgovarajući tretman. Prema tome, molim da glasate za ovaj amandman, jer je u skladu sa evropskim pravom, ali i sa našim procesnim pravom. Moram da kažem još samo jednu stvar, izvinjavam se, ma koliko se trudili da ovu definiciju postavimo idealno, idealne definicije nema. Nismo ni ovom definicijom pružili zaštitu licu koje prihvata odgovornost iako nije izvršilo krivično delo, a takvo lice izlazi pred sud i trpi određenu presudu. Ovom definicijom, kako je predložena predlogom, i ovim amandmanom, takvo lice nije obuhvaćeno. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, gospodine Krasiću.
Ako se predlagač zakona poziva na Evropsku konvenciju, onda bi bilo korektno da iz te konvencije makar prepiše definiciju prezumpcije nevinosti. Sada imamo situaciju da se predlagač poziva na akt, ali ne citira akt, nego izvlači svoju definiciju u kombinaciji sa jednom ustavnom normom. Da ne bi bilo zabune, pročitaću šta piše u Evropskoj konvenciji za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda - za svakog ko je optužen za krivično delo važiće pretpostavka da je nevin sve dok se, na osnovu zakona, ne dokaže da je kriv. Nema pravnosnažnosti sudske presude. Ovde se namerno ubacuje pravosnažnost sudske presude, nepotrebno. Ako ste već citirali, odnosno ako se pozivate na tu konvenciju, trebalo je makar tu definiciju da stavite. Ukoliko vam se ta definicija nije svidela, mogli ste nešto što je još iznad. To je tekst Opšte deklaracije o pravima čoveka:"Svako ko je optužen za krivično delo ima pravo da bude smatran nevinim" – i dalje ono što piše u amandmanu. Nemamo ni izveštaj Vlade, ni mišljenje Vlade povodom ovih amandmana, ali ja bih sa zaprepašćenjem prihvatio ovo ćutanje da ste vi protiv onoga što je napisano u međunarodnim dokumentima. Zašto je to važno? Važno je da jasno kažemo da se naš Zakonik o krivičnom postupku po kvalitetu razlikuje, recimo, od statuta Haškog tribunala. U statutu Haškog tribunala ta prezumpcija nevinosti, recimo, ovako glasi - optuženi se smatra nevinim sve dok mu se ne dokaže krivica u skladu sa odredbama statuta. Ali, naša potreba da budemo kvalitetniji i bolji u zaštiti ljudskih prava nalazi se i u članu 16. postojećeg Zakonika. Tu je lepo napisano - okrivljeni ima pravo da u najkraćem roku bude izveden pred sud i da mu bude suđeno bez odlaganja. Posebno citiram ovo kao načelo, jer iz njega se crpi odredba o trajanju pritvora. Dalje - sud je dužan da postupak sprovede bez odugovlačenja i da onemogući svaku zloupotrebu prava koja pripadaju licima koja učestvuju u postupku. Stranke u postupku su tužilac, okrivljeni, branilac. Treći stav ovog člana kaže - trajanje pritvora mora biti svedeno na najkraće potrebno vreme. I, svemu tome treba dodati član 133. Zakonika o krivičnom postupku u kome se kaže da jedna od mera obezbeđenja prisustva okrivljenog u krivičnom postupku, pored pozivanja itd, jeste pritvor. Zato je važno da se prihvati ova definicija prezumpcije nevinosti koju dajemo amandmanom, jer iz nje sledi čitav korpus prava i obaveza koje su predmet Zakonika o krivičnom postupku. Zato smo mi uporni i insistiramo da se ovaj amandman prihvati, jer ne mogu da shvatim da neko ne želi da prihvati definiciju iz Opšte deklaracije o pravima čoveka. Nije valjda moguće da zbog toga što smo mi predložili, pošteno vam kažemo - prepisali, nešto što stoji u međunarodnom dokumentu, da ni to nećete da prihvatite. To je prosto neshvatljivo.
Zahvaljujem. Da li o ovom amandmanu još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što vidite, srpski radikali se veoma ozbiljno spremaju za ove rasprave i veoma dobro smo upoznati sa međunarodnim konvencijama. Amandman koji je na član 1. podneo narodni poslanik iz poslaničke grupe SRS gospodin Milan Stevović veoma je važan i na njemu se može videti koliki demokratski kapacitet koja stranka ima. Sve što vi predložite, mi građanima nudimo više. Nudimo ono što im je zagarantovano po međunarodnom pravu. Sada ću vam pročitati kako ovo vidi Evropska konvencija za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda. Kažu - svako tokom odlučivanja o njegovim građanskim pravima i obavezama ili o krivičnoj optužbi protiv njega ima pravo na pravičnu i javnu raspravu u razumnom roku pred nezavisnim i nepristrasnim sudom obrazovanim na osnovu zakona. Presuda se izriče javno. Zato je važno da se prihvati ova naša definicija i da se u definiciju prezumpcije nevinosti ubaci javna rasprava na pretresu na kome su obezbeđene sve garancije potrebne za odbranu. Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima kaže ovako - svi su jednaki pred sudovima i sudovima pravde. Svako lice ima pravo da njegov slučaj bude raspravljen pravilno i javno pred nadležnim nezavisnim i nepristrasnim sudom ustanovljenim na osnovu zakona, koji odlučuje o osnovanosti svake optužbe podignute protiv njega u krivičnim stvarima ili u osporavanju njegovih građanskih prava i obaveza. Može se narediti isključivanje javnosti za vreme trajanja cele rasprave ili jednog dela rasprave, ali samo u interesu morala, javnog reda ili nacionalne bezbednostiu demokratskom društvu, ili ako to interes ličnog života stranaka zahteva ili još ako to sud smatra apsolutno potrebnim iz razloga posebnih okolnosti i slučaja kada bi se javnost štitila interesima pravde. Ipak, svaka presuda doneta u krivičnim ili građanskim stvarima biće javna, osim ako interes maloletnika zahteva da se postupa drugačije ili ako se rasprava odnosi na bračne sporove ili starateljstvo dece. Za svako lice koje je optuženo za krivično delo pretpostavlja se da je nevino dok njegova krivica ne bude zakonski ustanovljena. Zato vas još jednom pozivamo da u skladu sa međunarodnim obavezama koje je naša zemlja preuzela prihvatite amandman gospodina Stevovića i poboljšate ovaj zakon, zarad dobrobiti svih naših građana. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Mamula, ali je povukao amandman. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
U članu 5. Zakonika o krivičnom postupku u stavu 1. kaže - lice lišeno slobode mora biti odmah obavešteno, na svom jeziku ili na jeziku koji razume, o razlozima lišenja slobode i istovremeno upoznato da nije dužno ništa da izjavi, da ima pravo da uzme branioca koga sam izabere i zahteva da se o lišenju slobode obaveste njegovi najbliži. Vi ste u predlogu izmena i dopuna Krivičnog zakonika u članu 2. samo razradili ovaj postojeći stav 1. člana 5. Krivičnog zakonika i dodali ste neke nove predloge. Amandman koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS predviđa da se u članu 2. stav 1.reči "o svemu što mu se stavlja na teret" zamene rečima "o svim optužbama protiv njega". Prvi stav kaže - lice lišeno slobode mora biti odmah obavešteno, na svom jeziku ili jeziku koji razume, o razlozima lišenja slobode i o svemu što mu se stavlja na teret, kao i o svojim pravima. "O svemu što mu se stavlja na teret"je neprimerena konstrukcija za ovaj član zakona, jer se zaista postavlja pitanje šta se to nekom stavlja na teret. Može da mu se stavi na teret visok krvni pritisak, višak kilograma, glasno govorenje, to je zaista suviše širok pojam i nema baš neke veze sa ovim što je predmet ovog zakona. Iz tog razloga je amandmanom predloženo da se umesto ovih reči stavi - "o svim optužbama protiv njega". E, to je onda ono što se konkretno odnosi na lice lišeno slobode, po odredbama ovog krivičnog zakonika. Ovo što ste vi kao stav razradili u devet tačaka, takođe u tački 5) amandmanom se predlaže brisanje prve dve reči - "da zahteva", a odnosi se na to da seo vremenu, mestu i svakoj promeni mesta lišenja slobode bez odlaganja obaveste lica po njegovom izboru, diplomatsko-konzularni predstavnik itd. Smatramo da nema potrebe da ovde stoji da on zahteva. nego da to jednostavno mora da se uradi. U tački 9) takođe stoji da lice lišeno slobode zahteva naknadu štete zbog neosnovanog lišenja slobode. E, ovo je zaista besmisleno, na ovaj način formulisano. Amandmanom je intervenisano da se brišu reči - da zahteva, i da se kaže - da lica imaju pravo na naknadu štete zbog lišenja slobode. Možda je suština ista, ali zaista formalno ne stoji i nije u redu. Zamislite koliko je besmisleno kada se neko lice lišava slobode i kada mu se nabraja koja su sve njegova prava, i onda mu se kaže - znate, možda smo mi i pogrešili, možda će se ustanoviti da ste vi neosnovano lišeni slobode, pa samo da znate, moći ćete jednog dana da zahtevate naknadu štete. Nema potrebe da se to ovako formuliše. Svako zna, a ovih dana imamo i aktuelne primere iz prakse, kako su postupala lica koja su neosnovano lišena slobode u akciji "Sablja", pa su već donete neke sudske presude da se tim licima isplati određena odgovarajuća naknada štete. Kako pišu novine, pretpostavljam da ministar zna, još je oko 6.000 predmeta u toku i verovatno će sva ta lica da dobiju naknadu štete. To su mogli da ostvare i ako im nije bilo na ovaj način predviđeno zakonom. Ne postoji nijedan razlog, gospodine ministre, da ne prihvatite ovaj amandman, s obzirom da se amandmanom ne dira u suštinu izmena zakona koje ste nam vi predložili, već se samo preciziraju prava lica lišenog slobode.
Da li još neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Krasić.
Iz same suštine lišavanja slobode proizilazi potreba da se amandmanom interveniše na ovaj član. Slažem se, na prvi pogled naš amandman deluje kao da je pravno-tehničke i redakcijske prirode. Ali, on stvarno zadire u suštinu. Složićemo se oko toga da svako lice koje je lišeno slobode, bez obzira da li je to privođenje, obično hapšenje ili kasnije to preraste u pritvor, u trenutku lišavanja slobode uživa neka prava, jer i dalje traje prezumpcija nevinosti. Verovatno je u tom trenutku za to lice najvažnija stvarda na jeziku koji razume bude detaljno i blagovremeno obavešteno o prirodi i razlozima optužbi protiv njega. Mora da zna prilikom prvog susreta sa predstavnicima onog organa koji ga lišava slobode šta mu se to, kako vi to kažete,stavlja na teret. Naravno, ne stavlja mu se na teret ni visoki krvni pritisak, ni neplaćeni porez. Ako je lišen slobode, onda on mora da zna koja je priroda i koji su razlozi tih optužbi koje protiv njega postoje. Možda one formalno-pravno još nisu optužnica. Verovatno on tada ima status osumnjičenog lica, ali ako je neko lice sumnjivo onda mora da zna zbog čega je sumnjivo. To se onda ne tretira - šta mu se stavlja na teret, jer će na teret tek da mu se stavi podizanjem optužnice, odnosno podnošenjem zahteva za sprovođenjem istrage. To je jedan blaži stepen sumnje u njegovu nevinost. Zato smatramo da je ovo mnogo preciznije i više garantuje prava lica koje je lišeno slobode. Opet moram da vas podsetim da je to u skladu sa svim međunarodnim dokumentima koja se tiču zaštite ljudskih prava. Mene prosto iznenađuje da ne prihvatate ove amandmane koji samo preciziraju i potenciraju zaštitu ljudskih prava. Prosto sam iznenađen da to ne prihvatate, jer svako ko je osumnjičen mora da zna pravu prirodu te sumnje. E, kada pogledamo one kasnije odredbe, članove u kojima koristite pojam"očiglednosti",onda dobijamo odgovor na pitanje zašto ne prihvatate ove amandmane. Očigledno kao stepen neke izvesnosti deluje kao magija ukoliko se do očiglednosti dođe posredstvom sredstava javnog informisanja. Ako sredstva javnog informisanja odrede suštinu budućeg krivičnog postupka, onda nema ni prezumpcije nevinosti, ni mogućnosti da lice lišeno slobode efektivno i faktički koristi prava koja su zakonom propisana. Znači, u tome praktično nalazimo odgovor na ovo pitanje i zato smo podneli amandman, da bismo potencirali i naravno sledili onu početnu ideju koju smo izneli u amandmanu na član 1. Predloga zakona.
Hvala. Da li još neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista mi nije jasno ako se već podnosioci Predloga ovog zakona uporno pozivaju na evropska dostignuća zašto se onda tim dostignućima i ne koriste. Nije bilo potrebno da vi ovde izmišljate rupu na saksiji, da smišljate nešto što niko nije pre vas. Dovoljno je bilo da pročitate ove konvencije za koje tvrdite da ste ih pročitali, da prepišete neke delove i da ovo o čemu danas raspravljamo bude regulisano mnogo bolje nego što je u ovom vašem predlogu. U članu 5. stav 1, koji se menja, definišu se minimalna prava koja svako lice lišeno slobode zaslužuje i koja su mu garantovana, ali, nažalost, ne regulišu se onako kako je to učinjeno u međunarodnim konvencijama. Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima kaže - svako lice koje je optuženo za krivično delo ima, uz potpunu ravnopravnost, prava bar na sledeće garancije (znači, ovo je minimum prava koji garantuje Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima, a mi smo ovo ratifikovali): prvo, da bude obavešteno u najkraćem roku, na jeziku koji razume, i u pojedinostima, o prirodi i razlozima optužbe koja je podignuta protiv njega. Znači, to je mnogo bolja definicija nego ova koja je datau Predlogu zakona, a koja će moći da se tumači i ovako i onako. Zatim - da raspolaže potrebnim vremenom i olakšicama u vezi sa pripremanjem svoje odbrane i da opšti sa braniocem koga ono bude izabralo, da mu bude suđenje bez velikog zakašnjenja (na to ćemo doći kada budemo raspravljali o članu 146); da prisustvuje raspravi, da se samo brani ili da ima branioca koga je izabralo, a ako nema branioca da bude obavešteno o svom pravu da ga ima i svaki put kada to zahtevaju interesi pravde da mu se dodeli branilac po službenoj dužnosti besplatno, ako nema mogućnosti da ga nagradi. Slede dve tačke koje ne postoje u našem zakonu, a to je - da sasluša ili da predloži da drugi saslušaju svedoke koji terete optuženog i da izdejstvuje dolazak i saslušanje svedoka odbrane pod istim uslovima kao i svedoka optužbe. Možete da kažete da je ovo u kasnijim članovima zakona regulisano, ali je veoma bitno da i ovde gde se osnovna i minimalna prava garantuju takođe bude regulisano. Ono što je možda najbitnije, što je moralo da stoji kao jedna tačka u ovom članu, kaže – da ne bude prinuđeno da svedoči protiv samog sebe ili da prizna krivicu. Toga u Predlogu zakona nema, a iz kojih razloga, ja zaista ne znam. Evropska konvencija za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda kaže – svako ko je optužen za krivično delo ima sledeća minimalna prava (znači, naglašava minimalana prava): da u najkraćem mogućem roku podrobno i na jeziku koji razume bude obavešten o prirodi i razlozima za optužbu protiv njega (znači, ne kaže se nigde o onome što mu se stavlja na teret); da ima dovoljno vremena i mogućnosti za pripremanje odbrane, da se brani lično ili putem branioca koga sam izabere ili ako nema dovoljno sredstava da plati za pravnu pomoć da ovu pomoć dobije besplatno kada interesi pravde to zahtevaju. Ovo takođe ne postoji u Predlogu zakona – da ispituje svedoke protiv sebe ili da postigne da se oni ispitaju i da se obezbedi prisustvo i saslušanje svedoka u njegovu korist pod istim uslovima koji važe za one koji svedoče protiv njega. Poslednja tačka – da dobije besplatnu pomoć prevodioca ako ne razume ili ne govori jezik koji se upotrebljava na sudu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Boško Ristić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada ne prihvata ovaj amandman.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo, sledstveno stavu koji zastupa Demokratska stranka, a to je da sve stranke u postupku imaju maksimalna zakonom priznata prava i jednak status pred zakonom, predložio sam da u ovom članu bude uneta obaveza istražnog sudije da prilikom prvog ispitivanja okrivljenog predoči okrivljenom sve dokaze koji su prikupljeni i koji su podneti uz krivičnu prijavu i zahtev za sprovođenje istrage, ali isto tako i dokaze koji okrivljenom idu u korist. To je tzv. obaveza obelodanjivanja dokaza državnih organa do kojih su došli u toku pretkrivičnog postupka, a koji mogu koristiti okrivljenom. S obzirom na činjenicu da državni organi raspolažu velikim aparatom koji stavljaju u pogon nakon pokretanja krivičnog postupka i koji po nalogu javnog tužioca (ili do sada državnog tužioca) sprovode postupak prikupljanja dokaza, oni su u boljoj poziciji da pribave dokaze nego samo okrivljeni, koji često i ne zna da se protiv njega dokazi prikupljaju i da je pokrenut postupak sa ciljem da on bude procesuiran pred nadležnim sudom. Dakle, zbog ravnopravnosti stranaka u postupku, posebno pozicije okrivljenog kome se nameću mnogobrojne obaveze ovim zakonom o krivičnom postupku i predlogom za njegovu izmenu, gde se ostavlja mogućnostodređivanja pritvora sa dužim vremenskim trajanjem, nužno je da tužilaštvo takođe postupa savesno i da sve pribavljene dokaze koji idu u korist okrivljenog prezentira sudu blagovremeno i da ti dokazi budu predočeni okrivljenom još kod prvog ispitivanja.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Miljko Četrović. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada ne prihvata ovaj amandman.
Pre nego što obrazložim ovaj amandman, koji Vlada očigledno ne prihvata, pročitaću stav 2. člana 43. koji je predmet člana 8. izmena i dopuna zakona: "Ako je zahtev za izuzeće podnet protivno odredbi člana 42. st. 3, 5. i 6. ovog zakonika ili ako je očigledno upravljen na odugovlačenje postupka, zahtev će se odbaciti u celini, odnosno delimično. Protiv rešenja kojim se zahtev odbacuje nije dozvoljena žalba. Rešenje kojim se zahtev odbacuje donosi predsednik suda od otvaranja zasedanja - veće. U donošenju tog rešenja od otvaranja zasedanja može učestvovati sudija čije se izuzeće traži." Šta je težina svega ovoga? Kada se u bilo kom postupku zahtev odbacuje, odbacivanje zahteva podrazumeva jedan postupak nerazmatranja navoda u zahtevu. Obrazloženje koje je Ministarstvo dalo za član 8. stav 2, posebno da brani ovaj deo - "ili ako je očigledno upravljen na odugovlačenje postupka", potkrepljeno je verovatno stanjem krivičnih postupaka u Posebnom odeljenju za organizovani kriminal Okružnog suda u Beogradu. Nije problem odredba člana 43. Zakonika o krivičnom postupku, nego, nažalost, sam Okružni sud u Beogradu, to odeljenje i cela situacija koja je stvorena u medijima, u javnosti Srbije oko svih tih krivičnih postupaka. To maltene nije više suđenje, to je jedan cirkus za zabavljanje naroda iz dana u dan, iz nedelje u nedelju, iz meseca u mesec, a izgleda, tako dobacuju, iz godine u godinu. Kod obrazloženja za izmenu ovog člana 8. isto se poziva na Povelju o ljudskim pravima, Evropsku konvenciju, Međunarodni pakt. Šta je suština? Zašto, ako se zahtev odbacuje, a ne bi trebalo uopšte da se odbacuje, nego treba onaj koji dobija taj zahtev, da li predsednik suda ili veće, da razmotri zahtev i zahtev da odbije ako nema osnova. Druga stvar, što je još tragičnije - bez prava žalbe. Koji se to zahtevi u nekom sudskom postupku, pogotovo kada je u pitanju krivični postupak, odbacuju bez prava žalbe? Lično smatram, i u tom smislu sam podneo amandman da se ovaj stav 2. briše, da neće doći do efikasnijeg suđenja uvođenjem ovakvog stava, a posebno što postoji u članu 218. kaznena odredba za postupke očiglednog odugovlačenja od 100 hiljada dinara. Znači, po dva osnova se kažnjava eventualno onaj koji podnosi zahtev za izuzeće, a smatra se da tim zahtevom odugovlači postupak.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Okrivljeni, kao stranka u postupku, ima pravo da mu sudi zakonom ustanovljeni sud, koji je nezavisan i nepristrasan. Uvek kada posumnja u nepristrasnost i neobjektivnost ima pravo da traži izuzeće postupajućeg sudije. To je pravilo u svim postupcima, bil da su u pitanju krivični ili parnični. Postojeći tekst člana 43. na potpuno zadovoljavajući način reguliše situaciju kada se podnese zahtev za izuzeće, kako predsednika suda, sudija i sudija višeg suda, tako i u fazi glavnog pretresa. Potpuno je nepotrebno da se pravi intervencija ovim predlogom zakona i da se ubacuje nešto što je, u suštini, pravno besmisleno. Pogledajte na šta će da liči taj stav 5. kada se ubaci ovaj tekst koji se predlaže. To ispada ovako: "Ako je zahtev za izuzeće podnesen protivno odredbama člana 42. st. 3, 5. i 6..." Stav 3. govori da se zahtev za izuzeće predsednika može podneti u roku od pet dana od prijema poziva za glavni pretres; stav 5. govori da stranke i branilac mogu tražiti izuzeće samo poimenično određenog sudije; stav 6: "Stranka i branilac dužni su da u zahtevu navedu okolnosti zbog kojih smatraju da postoji neki od zakonskih osnova za izuzeće", a u drugoj rečenici stoji da ne sme da se ponovi razlog. Sve je obuhvaćeno. Sada je problem što je neko zaključio da postoje i zahtevi iz kojih proističe da su očigledno usmereni na odugovlačenje postupka. Moram da kažem da se član 43. odnosi kako na okrivljenog koji se brani sa slobode, tako i na okrivljenog koji se nalazi u pritvoru. Ako se nalazi u pritvoru, on već trpi sankciju što je lišen mogućnosti da se slobodno kreće, lišen je slobode. Svako neosnovano, neopravdano podnošenje zahteva za izuzeće direktno njega pogađa i najviše njega pogađa. Ukoliko se radi o okrivljenom koji se brani sa slobode, opet njega pogađa, jer živi sa činjenicom da je osumnjičen, okrivljen ili optužen, verovatno optužen, i verovatno mu nije prijatno što se taj postupak razvlači, pa nema ni interesa da podnosi neosnovane i očigledne zahteve, kako vi rekoste, da se odugovlači postupak. Ako neko misli da će na taj način da dođe u situaciju da zastari mogućnost krivičnog gonjenja, grdno se vara. Toliko instrumenata postoji u sudu da krivični postupak koji je pokrenut mora na neki način da se okonča, da li osuđujućom presudom, da li oslobađajućom. Ne sporim da ima i situacija kada zastari krivično gonjenje. U potpunosti se slažem. Na Odboru imamo jedan predmet gde se traži razrešenje sudije zbog toga što je odlučio da je nastupila apsolutna zastarelost, a u stvari je relativna zastarelost. Moram da vam kažem da čovek apsolutno nije kriv, jer se radi o nekim delima i o nekim predmetima sa Kosova i Metohije. Ukoliko je Skupština mogla da amnestira, verovatno je i on mogao da napravi tu grešku, s obzirom da izvorno radi parnicu, ne krivicu. Ali, da ne ulazimo u to, to je odnos sudije i predsednika suda. U suštini, taj je problem u tom predmetu. Znači, ne postoje interesi. Ono drugo što me buni, to je što ste kao momenat uzeli - od otvaranja zasedanja, kada je u pitanju veće. Verovatno ćete da se složite da se pojam i reč "zasedanja" u celom Zakoniku o krivičnom postupku verovatno pojavljujena tri mesta. Jedno od tih je da veće veća i glasa na tajnom zasedanju. Zašto ste vezali za jedan momenat od koga apsolutno ništa nije zavisilo? Da ste vezali za početak neke faze postupka, to bih shvatio. Ali, ako ste upotrebili termin "zasedanja", mislim da je pogrešan termin, kao što je pogrešan termin dat i u jednom od amandmana, koji ništa ne precizira. Ono protiv čega sam - nemojte na ovaj način da nekome uskraćujete pravo da traži izuzeće, jer će svaki od advokata koji se nalazi u ovoj sali da vam ukaže na najmanje pet predmeta koje je imao u praksi, gde je tražio izuzeće sudije, gde je to odbacivano, odbijano kao neosnovano, a da je kasnije po reviziji ili po nekom rešenju ukidano i videlo se da je glavni razlog nedostatka presude upravo što sudija nije mogao da bude objektivan i nepristrasan. Nemojte na ovakav način da izbacujete to. Sud može da se zaštiti od neosnovanih i neopravdanih zahteva koji možda imaju za cilj odugovlačenje, ali odugovlačenje uvek pogađa okrivljenog.
Da li još neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Pošto moje kolege nisu uspele da ubede ministra da u ime Vlade prihvati amandman na član 8. ovog zakona, iako su zaista vrlo iscrpno obrazložili razloge zbog kojih je kolega Miljko Četrović podneo amandman na član 8. zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku, pokušaću da budem ubedljivija. Zaista je besmisleno ovo što ste menjali u članu 43. u tački 5), gde stoji: "Ako je zahtev za izuzeće podnesen protivno odredbi člana 42. st. 3, 5. i 6. ovog zakonika ili ako je očigledno upravljen na odugovlačenje postupka, zahtev će se odbaciti u celini, odnosno delimično. Protiv rešenja kojim se zahtev odbacuje nije dozvoljena žalba. Rešenje kojim se zahtev odbacuje donosi predsednik suda, a od otvaranja zasedanja - veće". U prethodnom tekstu je stajalo: "a na glavnom pretresu" i ne vidim zbog čega se ovo menjalo; mada je nastavak još besmisleniji: "U donošenju tog rešenja na glavnom pretresu", odnosno sada - "od otvaranja zasedanja može učestvovati sudija čije se izuzeće traži". Ova odredba otvara velike mogućnosti zloupotrebe i instrumentalizacije sudova u političke svrhe. Mi dobro znamo, mi srpski radikali smo na sopstvenoj koži osetili kako izgleda instrumentalizacija sudova u političke svrhe. Upravo iz tog razloga, zbog one narodne "koga su zmije ujedale i guštera se plaši", predlažemo da, ukoliko ministar neće, kolege narodni poslanici obrate pažnju na ovo što govorimo i da prihvate ovaj amandman, jer on zaista ima smisla. Ne dao vam bog da vi na sopstvenoj koži od sudovadoživite ono što je SRS, počev od predsednika stranke pa dalje, doživljavala od sudova i sudija, naravno pojedinih, ne mislim na sve sudije. Konkretno, kolega Krasić je spominjao da ima dosta slučajeva u praksi i da mogu kolege advokati u ovoj sali i izvan sale da kažu koliko puta su predlagali izuzeće nekog sudije, pa su ti zahtevi bili odbijani, a kasnije se ispostavilo da je osnovni razlog zahteva za izuzeće bio nepristrasnost sudija. Mi u SRS smo imali konkretne primere. Tražili smo izuzeće, recimo, sudije Danka Lauševića u Petom opštinskom sudu. Čak smo tražili, odnosno inicirali razrešenje tog sudije. To je bilo pre dve godine. Ni oni pre vas, ni vi sada, niko se ne oglašava, a presuda koju je gospodin Danko Laušević doneo je, naravno, poništena. To je bila čisto politička presuda. Tražili smo izuzeće sudije Ljiljane Mihajlović, sudije Četvrtog opštinskog suda. Tadašnji predsednik Četvrtog opštinskog suda Đorđe Mirković je odbio taj naš zahtev, naravno, nije uvažio obrazloženje koje smo vrlo osnovano dali u tom zahtevu i kazali smo da je sudija Ljiljana Mihajlović, nažalost, politički instrumentalizovan sudija. Znali smo i rekli smo to da je prvostepenu presudu pisala u kabinetu tadašnjeg ministra Batića sa njim skupa, ali naravno, sve to nije doprlo do svesti i savesti gospodina Mirkovića i zato on danas nije predsednik Četvrtog opštinskog suda. Zato se protiv njega vode odgovarajući postupci, ali gospođa Ljiljana Mihajlović je postupala u tom predmetu, pa je donela jednu presudu, pa je donela drugu presudu, pa je sada po reviziji Vrhovnog suda Srbije sve to vraćeno na početak. Zahtev za reviziju je prihvaćen, ovo što sam sada govorila odnosilo se na parnicu, ali postupak je isti i odnosilo se na presudu, vezano za iseljenje SRS iz zgrade Magistrata, koji je, ispostavilo se, bio potpuno neosnovan. Da je sudija Đorđe Mirković prihvatio naš predlog za izuzeće sudije Ljiljane Mihajlović, onda se takve stvari ne bi dešavale. Zato bi bilo dobro da se ovaj amandman prihvati, da ne prođete kroz loša iskustva kroz koja smo mi prošli, da ne dozvolite sudijama i predsednicima sudova da zloupotrebljavaju propise, da ne dozvolite našim kolegama, eventualno, funkcionerima vladajuće stranke, govorim o vama sada, o nekima koji su bili pre vas ili će doći posle vas, a oni koji će doći posle vas naravno neće zloupotrebljavati ni sudove ni funkcije. Zato vas molim, gospodine ministre, razmislite ako ne vi, onda kolege poslanici, prihvatite ovaj amandman.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobro je što TV Srbija prenosi ovo zasedanje. Nadam se da će veliki broj sudija, tužilaca i advokata imati priliku da danas čuju o nekim novim predloženim odredbama izmena i dopuna Zakonika o krivičnom postupku. Dame i gospodo narodni poslanici, ostavljanje ovako široke mogućnosti za brojne zloupotrebe je veoma opasno. Nije trebalo dirati pobočno i zadirati u postojeći Zakonik o krivičnom postupku. Zakonik o krivičnom postupku po ovoj odredbi bi bio daleko bolji i uredio bi način izuzeća sudija i javnih tužilaca u predmetima gde oni postupaju i gde za to ima osnova i razloga. Onemogućiti strankama, dakle, i optuženom, pa i tužiocu, da traže izuzeće sudije pojedinca u veću koji sudi je apsolutno nelogično i neprihvatljivo. Vidim da se predlaže da izuzeće može biti traženo od momenta otvaranja glavnog pretresa. Dame i gospodo, šta će se desiti ako nekom promakne, ili optuženom ili javnom tužiocu, da utvrdi da je postupajući sudija vršio uviđaj ili da je sprovodio istragu, a da prethodno niko nije stavio primedbu, i da se optužnica zasniva na pogrešno utvrđenom činjeničnom stanju i da veće donosi odluku na pogrešno utvrđenom činjeničnom stanju, koje je utvrđeno u toku istrage. Zato nije trebalo ovde intervenisati, jer je postojeće rešenje daleko bolje a vi znate da smo mi zemlja u tranziciji, znate da se na sudove vrši žestok pritisak od raznih subjekata, bilo pravnih, bilo fizičkih lica, rođaka, prijatelja, kumova, pa ako se to naknadno otkrije,ako se dokaže u toku glavnog pretresa, stavi se prigovor za izuzeće sudije ili izuzeće celog suda, odnosno veća, u tom slučaju nema pravo da izjavi žalbu na to rešenje. Sa druge strane, ako se traži izuzeće pojedinca u veću, taj pojedinac sada može da učestvuje u odlučivanju. Dobro je da ovo sluša pravnička javnost, drago mi je, gospodin ministar Stojković je dugogodišnji sudija i bio je advokat doskora, dok nije postao ministar, i ne bi se moglo reći daon ove nelogičnosti ne uviđa i ne primećuje. Prema tome, dame i gospodo, treba prihvatiti predloženi amandman, jer će ovo u pravničkoj javnosti izazvati oštre osude. Nije mi jasno ko je učestvovao u predlogu ove norme, koja u praksi dugo ne može da zaživi a ni ceo zakon, odnosno Predlog zakona. Mislim da ima dovoljno razloga da se ovaj amandman prihvati i da treba dati pravo strankama u postupku da traže izuzeće u toku celog postupka. Naravno, tamo gde se zahtev pokaže kao neosnovan, veće će ga odbiti kao neosnovan, aliisključiti mogućnost da seizjavi žalba ili da seisključi sudija za koga se traži izuzeće, to apsolutno nije moguće da zaživi u praksi, jer ovo neće naići na odobravanje i na prihvatanje od strane sudova, tužilaca, advokature i samih učesnika u postupku, a i optuženih.
Da li se još neko javlja za reč? Da li ste se vi javljali po amandmanu? Izvolite, gospodine Šaroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom je predviđeno brisanje stava 5. u ovom članu jer od sada je ubačeno - ako je zahtev za izuzeće podnet protivno odredbi člana 42. stav 3, 5. i 6. ovog zakonika ili ako je očigledno upravljen na odugovlačenje postupka. Kao prvo, Zakonikom o krivičnom postupku već je regulisano da u hitnim slučajevima, kada postoji opasnost od odlaganja preduzimanja nekih radnji sudija protiv koga je podnet zahtev za izuzeće može da sprovede te radnje. Onda se postavlja pitanje zašto je ovo potrebno. Kao drugo, ono što je jednom sudiji očigledno možda drugom sudiji neće biti toliko očigledno, pa se ovom odredbom uvodi pravna nesigurnost, što nadam se, gospodine ministre, vi ne želite. Dalje se kaže - ako je očigledno upravljen na odugovlačenje postupka, zahtev će se odbaciti u celini, odnosno delimično. Sada me stvarno zanima da mi objasnite kako to može delimično da se odbaci. Očigledno je da je ovo umetnuto ovde gde ne pripada, na jedan potpuno veštački način, i da se ubacivanjem ovih reči kompletan ovaj stav, da tako kažemo, čini tako pravno nemogućim. Ono što je veoma važno, to sledi dalje, pa kaže – protiv rešenja kojim se zahtev odbacuje nije dozvoljena žalba. Rešenje donosi predsednik suda, a od otvaranja zasedanja - veće. Od otvaranja zasedanja može učestvovati sudija čije se izuzeće traži. Znači, koliko god da su očigledni razlozi za izuzeće, sudija koji želi da zloupotrebi svoju funkciju može to da i učini, a ne postoji nikakav pravni lek, nikakav način kojim bi se lice koje je oštećeno ovakvim postupanjem borilo protiv toga. Pošto vidim da ne volite ove evropske konvencije, sada ćemo malo promeniti, pa kaže - svako kome su povređena prava i slobode predviđena po ovoj konvenciji ima pravo na delotvoran pravni lek pred nacionalnim vlastima. Znači, neophodno je bar da ste ostavili mogućnost žalbe i da ste rekli - može sudija koji postupi da odbaci, ali da predsednik suda konačnim rešenjem odlučuje o zahtevu za izuzeće. To bi donekle i moglo da se prihvati. Ovako kako ste vi to predložili ne možemo da prihvatimo. Hvala.
Hvala vama. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Po Poslovniku, izvolite, narodni poslanik Aleksandar Radosavljević.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da je jako važna tačka dnevnog reda, a da je ovde jako mali broj poslanika vladajuće koalicije, izražavam sumnju u elektronski sistem, pa vas molim da, u skladu s članom 82. stav 2, utvrdite kvorum za dalji nastavak sednice. Hvala.
Zahvaljujem. Molim narodne poslanike, utvrdićemo kvorum, da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Izvolite. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo dovoljan kvorum za rad. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Mamula. On je povukao amandman. Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović. Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Vlada ne prihvata ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Zahvaljujem. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, a Vlada ne prihvata ovaj predlog. Reč ima narodni poslanik Stevović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, potrudiću se da kratko obrazložim sadržinu ovog amandmana. Naime, ovaj član 115. reguliše pitanje kažnjavanja veštaka koji se ne pojavi na glavnom pretresu. Konkretno, izmena koju sam predložio tiče se stručnih ustanova gde je predviđena kazna do 500.000 dinara za nedolazak uz uredan poziv i neopravdavanje izostanka, za odbijanje da se veštači i ako se nalaz i mišljenje ne da u roku iz naredbe za veštačenje. Smatram da je ova visina kazne zaista neprimerena. Uvećana je mnogo puta, pa predlažem da bude uvećana dva puta. Bilo je 50.000, a predlažemo da sada bude 100.000. Razlozi su opravdani. Ukoliko ustanova bude u obavezi da plati 500.000 dinara zbog ovih propusta koje sam naveo, postavlja se pitanje da li će odgovarajuća ustanova da se prihvati veštačenja koje joj poverava sud. Smatram da je gospodin ministar, kao zastupnik ovog predloga, u svojoj dugogodišnjoj praksi veštake i pojedince, ali iz stručnih ustanova, smatrao kao osobito važne učesnike u krivičnom postupku koji se prema Zakoniku o krivičnom postupku tretiraju kao dokazno sredstvo, a ono što oni iskažu kroz svoj nalaz i mišljenje verifikuje se kao dokaz. Iz tih razloga, ukoliko pođemo od te pretpostavke da su to ljudi, da su to ustanove koje pomažu da se rasvetle sve bitne činjenice važne za ispravnost jedne sudske odluke, ne možemo ih kažnjavati sa ovako drakonskim kaznama. Ukoliko stručne ustanove nisu kompetentne da daju odgovarajući nalaz i mišljenje, smatram da su ovlašćene da ne prihvate nalog za veštačenje. Pri svemu tome, moramo voditi računa i koga odabiramo i koje ustanove mogu da veštače. Obično su to stručne ustanove koje daju komisiju veštaka sa jednim predsednikom komisije i članovima komisije. To su radnici odgovarajuće ustanove i oni preuzimaju ličnu odgovornost za odazivanje na glavni pretres, davanje u datom roku nalaza i mišljenja i adekvatno postupanje pred sudom. Ukoliko se njima desi neki lični propust, sigurno da će ustanova koja bude kažnjena sa kaznom do 500.000 dinara na neki način gledati da se to od njih refundira ili će im zabraniti da rade taj posao, odnosno oni gube radno mesto. Molim da se vodi računa o tome, jer ipak se radi o stručnim ustanovama koje su pred ovim zakonom i pred ovom državom, a i pred građanima, samim osnivanjem, samim svojim bitisanjem, egzistencijom dovoljno dale garanciju da će raditi u interesu društva, naroda i građana, odnosno da će postupati u skladu sa Zakonikom o krivičnom postupku, da neće odugovlačiti postupak i da će odgovoriti na sva ona pitanja koja su im postavljena. Kada imamo u vidu da se mišljenje može dati u određenom roku, vrlo se često u praksi dešava da sudija da naredbu, i to u pisanom obliku, ali ta naredba je samo paušalna. Kada se dublje zađe u postupak veštačenja dolazi se do toga da se mora proširiti to veštačenje i da je potreban dodatni novi rok i veštaci, zaneseni time šta treba da rade, zaborave da traže produžetak roka od sudije. Eto jednog od razloga zbog kojih ustanova može biti kažnjena. Smatram da ovakve činjenice moramo malo korigovati i biti umereniji i blaži, inače ćemo izgubiti mogućnost veštačenja. Kada govorimo o samoj tehnici veštačenja, smatram da jedan sastanak stručnih ustanova koje su određene da veštače u odgovarajućim oblicima sa predstavnikom Vlade može mnogo više da doprinese nego ukoliko povećamo ove kazne i na milion dinara. Dakle, jedna lepa reč od strane predstavnika Vlade, ministara ili stručnih lica koja se ovim bave, može da doprinese efikasnosti suđenja. Hvala vam.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Narodni poslanik Šarović, pa Krasić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što ste videli, amandmanom koji je podnela poslanička grupa SRS-a predlaže se smanjivanje ovih kazni. Molio bih vas, gospodine Markoviću, da opomenete gospodu iz vladajuće većine koja je upravo ušla sa hodnika, da više nisu na hodniku, nego da su u sali, a kada su već tu, onda bi im bilo bolje da slušaju. (Predsednik: Zahvaljujem, gospodine Šaroviću. Upozoravam sve poslanike koji po ko zna koji put danas vrlo nekorektno ne slušaju kada Nemanja Šarović govori. Nastavite, molim vas.) Takođe, gospodine Markoviću ... (Predsednik: Još jednom upozoravam, omogućite narodnom poslaniku da govori. Samo trenutak, vratiću vam vreme, kako ne biste izgubili vreme. Izvolite.) Hvala, gospodine Markoviću. Kao što sam rekao, amandmanom se predlaže smanjenje kazni za koje vladajuća većina želi da budu deset puta veće: za nedolazak svedoka 100.000 dinara, za nedolazak veštaka takođe 100.000 dinara, a za stručnu ustanovu 500.000 dinara. Ovo bi možda i bilo dobro uraditi kada bismo mi živeli u nekoj srećnoj zemlji, zemlji poput one iz spotova koje vi pravite, u kojoj cvrkuću ptičice, u kojoj sve buja i raste, ali bilo bi dobro da se vratite malo u stvarnost, da pogledate kako naši građani žive i da razmislite ko sa prosečnom platom od 12.000 dinara može da plati kaznu od 100.000 dinara. Možda neko od svedoka nije mogao da dođe zato što nije radio gradski prevoz, zato što nije imao para za kartu, zato što je morao da radi nešto da bi obezbedio da on i njegova porodica prežive do kraja meseca. Osnovni problem kod ovoga, kao što sam već rekao, nije u visini kazne. Osnovni problem je, a s tim se i ministar malopre složio, u tome što se ovaj zakon selektivno primenjivao. To je kao kada vlast proglasi nedelju bezbednosti u saobraćaju i kaže - ove nedelje naplaćujemo 700 dinara svakome ko se ne veže pojasom. Te nedelje svi se vezuju i problema nema. Nije problem u tome što je visina kazne 700 dinara, nego je problem u tome što se kazna ne naplaćuje. Isti slučaj je i ovde. Ja sam radio godinu i po dana u Prvom opštinskom sudu u Beogradu, nikada nijednom svedoku ova kazna nije zaista naplaćena. Ova mera je korišćena isključivo da bi se nekom svedoku zapretilo na ovaj način, da bi došao da svedoči. Jednom kada neko dođe da svedoči, bez obzira da li je prošlo tri meseca od prvog poziva ili pet godina, on kaže - nisam mogao zbog toga i toga; vi kao sud ne možete da proveravate istinitost tih navoda i ova se kazna obavezno obustavlja. Povucite u ovom delu ovaj predlog. To vam predlažem. Dajte da te kazne i dalje budu dve, tri ili pet hiljada dinara, što je više nego dovoljno za prosečnog građanina Srbije, a tek ukoliko takve kazne ne budu dale dejstvo, onda možete propisivati ove drakonske kazne. Dajte prvo da probamo sa normalnim, primerenim kaznama, ali da se te kazne primenjuju. Hvala.
Hvala vama. Narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovaj član i jedan od sledećih koji reguliše povećanje novčanih kazni, i to desetostruko povećanje, neminovno nalaže da se postavi jedno pitanje - zašto te kazne nisu povećane 50 puta, 100 puta, 1000 puta ili dva puta? Koja je to matematika procenila da te kazne treba da se povećaju 10 puta i šta je razlog? Što se tiče konkretno ovog amandmana, vidite da smo balansirano pristupili u onom delu koji se tiče veštaka pojedinca, gde postoji mogućnost da bude u nekoj kombinaciji i da doprinese odugovlačenju postupka itd. Nismo dirali vaš predloženi član. Ali, u onom delu koji se tiče ustanova predložili smo da se promeni taj maksimalni iznos novčane kazne, da on bude manji, da se ona poveća samodva puta, svesni činjenice da se retko kad ova novčana kazna izriče ustanovi koja se bavi veštačenjem i apsolutno svesni činjenice da ova odokativna metoda verovatno ima za cilj da se uplaše potencijalni veštaci. Moram da kažem da opet to nema nikakvog dometa, ne samo iz ovog razloga što se ta odluka, po pravilu, već na sledećem ročištu stavlja van snage, već iz prostog razloga štosudovi, odnosno sudije u dugogodišnjoj praksi nepogrešivo mogu da kažu ko je sposoban za jedno korektno veštačenje, u zavisnosti od prirode veštačenja. I tu već postoji jedan rejting ustanova koje se bave veštačenjem i verovatno najmanja smetnja za blokadu krivičnog postupka postoji kada se radi o tim specijalizovanim ustanovama. Ovako iznositi pretnje, povećavati kazne. Još ste rekli - stručna ustanova do 500.000 dinara. Molim vas, u krivičnom postupku se javlja pojedinac, a ne pravno lice. Nema pravnog lica. Ovo nije krivična sankcija, ali jeste novčana kazna, nešto akcesorno što ide zbog nediscipline u postupku. Ne može sudija da vodi disciplinski postupak protiv veštaka, pogotovo kad je u pitanju ustanova. Što se tiče fizičkih lica, imali ste Dinkića, bio je veštak, pa ga je Batić izbrisao kad je izabran za guvernera. Molim vas, u ustanovi da se vodi takav postupak da se izriče kazna zbog propusta, zbog nediscipline u toku postupka - mislim da je nepotrebno da postoji ova odredba, pogotovo je nepotrebno da se 10 puta povećava novčana kazna. U onom amandmanu koji se tiče svedoka i drugih lica koja učestvuju u postupku, koja se zbog neke nediscipline novčano kažnjavaju, mi ćemo takođe 10 puta da navedemo razloge, šta bi to bilo 10 puta - od 2001. do danas inflacija je, ako se ide zbirno, 20-30%. Vi ste ovde napravili da je 1000% inflacija. Da li priznajete da je prilikom donošenja zakona određen mali iznos? Ne verujem da je mali iznos 2001. godine bio 10.000 dinara, kao što sam apsolutno siguran da je danas za svako fizičko lice, bez obzira na svojstvo u kome se javi u krivičnom postupku, novčana kazna od 100.000 dinara strahovito veliki iznos, a postoji mogućnost da se i to zloupotrebi; mada je praksa pojedinih sudija, odnosno većine, moram da kažem, da nisu baš tako rigorozni i možda u tome baš treba tražiti razlog što neki postupci nisu odugovlačeni. Što reče gospodin Šarović, bolje zadržite manje kazne, ali ih primenjujte, nego da pretite ljudima sa velikim kaznama koje se ne primenjuju.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Po Poslovniku, izvolite.
Predsedniče, poštovani narodni poslanici, hteo bih da predložim da se produži vreme današnje rasprave nakon 18,00 časova, da radimo danas do ponoći.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje predlog da Skupština danas radi do 24 časa. Za 124, nije glasao jedan, od ukupno 125 poslanika. Konstatujem da postoji kvorum za rad i da ne postoji kvorum za odluku da se radi do 24 časa. Po Poslovniku ili o amandmanu? Samo trenutak!
Gospodine predsedniče, kolege poslanici, pošto predlog nije prošao, tražim da se utvrdi kvorum a zatim da se glasa da radimo do 23,30 časova.
Molim vas ... na zahtev poslanika Albijanića molim da svi poslanici ubace svoje kartice da proverimo kvorum još jednom. Izvolite. Kvorum za rad Skupštine postoji... Molim vas, nikakvo brojanje, postoji kvorum za rad Skupštine. Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Albijanića da se radi do 23,30 časova. Molim vas da poštujemo Poslovnik, ovo je drugi predlog, zakon je isti za sve, pobogu. Gospođo Radeta, ubacite karticu da bih mogao da konstatujem da ste prisutni. Stavljam na glasanje predlog da se radi do 23,30 časova. Za 121, nije glasalo četiri, od ukupno 125 poslanika. Molim vas za malo ozbiljnosti. Nastavljamo rad. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije pravno moguć. Ministre, da li Vlada prihvata ovaj amandman? Vlada ne prihvata ovaj amandman. Da li neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 14. u vezi sa članom 142. U članu 142. stav 1. propisano je da "protiv lica za koje postoji osnovana sumnja da je izvršilo krivično delo za koje je po zakonu propisana kazna zatvora od 40 godina" - ranije je tekst bio – "ako okolnosti ukazuju da se radi o slučaju za koji zakon propisuje mogućnost izricanja blaže kazne, pritvor se ne mora odrediti." Međutim, sada je brisana ova druga rečenica pa je ostalo - ako je to opravdano zbog posebno teških okolnosti dela. Znači, onda će se primeniti mera pritvora. Zatim, u stavu 2. člana 142. posle tačke 4) dodata je tačka 5) koja glasi - ako je za krivično delo propisana kazna zatvora preko 10 godina i ako je to opravdano zbog načina izvršenja ili drugih posebno teških okolnosti krivičnog dela izreći će se, odnosno primeniće se pritvor. Pritvor ne sme biti opšte pravilo. Međutim, iako je rečeno da je najveća neusklađenost sa međunarodnim odredbama upravo na području pritvora, mislim da to treba brisati i predložio sam u ime SRS da se član 14,koji je u vezi sa članom 142, briše, pa molim narodne poslanike da prihvate ovaj amandman.
Zahvaljujem. Da li o ovom amandamanu još neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Zoran Krasić.
Očigledno dolazimo na centralnu temu izmena i dopuna Zakonika o krivičnom postupku. Praktično čl. 14, 15. i 16. imaju svoj početak a to je član 133. To je glava VIII Zakonika o krivičnom postupku, koja ima naziv - Mere za obezbeđenje prisustva okrivljenog i za nesmetano vođenje krivičnog postupka. Pa se navodi - mere koje se mogu preduzeti prema okrivljenom za obezbeđenje njegovog prisustva i za nesmetano vođenje krivičnog postupka jesu: poziv, dovođenje, zabrana napuštanja boravišta, jemstvo i pritvor. Pritvor je verovatno najteža mera i zbog toga je u ovom nabrajanju poslednji. Ali, da se ne vraćamo na one prethodne načelne odredbe Zakonika o krivičnom postupku, mada nije zgoreg da se i to navede. Prvi član tog zakonika kaže - ovaj zakonik utvrđuje pravila sa ciljem da niko nevin ne bude osuđen, a da se učiniocu krivičnog dela izrekne krivična sankcija pod uslovima koje predviđa Krivični zakon i na osnovu zakonito sprovedenog postupka. Primat se daje tome da niko nevin ne bude osuđen. Primat se daje da niko ne bude lišen slobode bespotrebno, a međunarodni akti nas obavezuju na to, i to smo i uradili 2001. godine, praktično smo izbacili kategoriju obaveznog pritvora, koji je ranije postojao u našem Zakonuo krivičnom postupku. Ovom izmenom se na mala vrata posredno uvodi institut obaveznog pritvora. On nije tako naveden, nije tako jasno napisan, ali kada se pogleda ova intervencija koja je učinjena u članu 142. vidi se da je to bila namera predlagača, da se pritvor na neki način odredi kao nešto što je obavezno kada se radi o nekim delima za koja su propisane malo duže vremenske kazne. Zbog toga je dodata tačka 5) u kojoj se kaže - ako je za krivično delo propisana kazna zatvora preko 10 godina i ako je to opravdano zbog načina izvršenja ili drugih posebno teških okolnosti krivičnog dela. Sadau jednu procesnu formu ubacujemo nešto što se može tumačiti kao biće krivičnog dela, ili još - kvalifikacijom nekog krivičnog dela. A, radi se o materiji obezbeđenja prisustva okrivljenog radi vođenja postupka. Shvatam predlagača da je pod pritiskom, i medija i nekih drugih faktora, ali ne mogu da shvatim da se ovakvim formulacijama daje ta diskrecija onome ko odlučuje o pritvoru.I,budite sigurni da će nam se vratiti tumačenja ovih pojmovakoja su postojala u onom periodu za koji svi kažemo da je bio karakterističan po ruskoj dominaciji, tj. dominaciji ruske komunističke škole u krivičnom postupku, a koja je definitivno napuštena još 1977. godine, kada je donošen Zakon o krivičnom postupku. Na ovaj način se vraća obavezni pritvor. Teško onom sudiji koji ne bude protumačio ovo na način kako je neko poželeo. Nije dobro da se na bazi prakse ili nekoliko propusta pojedinih istražnih sudija, možda čak i veća, kada se odlučivalo ozahtevu za određivanje pritvora, izvlači generalno neki zaključak i ide sa ovako širokim formulacijama koje dovodeu pitanjeprava okrivljenih. Nije dobro, neću da vam navodim konkretne primere, gde su ljudi proveli dane i dane u pritvoru. Za vreme "Sablje" niko po 20 dana nije ni ušao da porazgovara sa njima, a oni se nalaze u pritvoru; i da ne pričam o svežim primerima gde je pritvor sredstvo pritiska da nevina osoba nešto prizna.
Po Poslovniku, narodni poslanik Sredoje Mihajlov.
Poštovani poslanici, reklamiram povredu Poslovnika član 217. stav 1. Znam da je predsednik Skupštine dobrodušan čovek, ali ipak moram upoznati javnost sa tim šta piše u stavu 1. člana 217: "Narodni poslanik koji se nalazi na stalnom radu u Narodnoj skupštini Republike Srbije dužan je da prilikom utvrđivanja kvoruma, kao i u toku rada sednice, bude prisutan na sednici Narodne skupštine". Znači, to je obaveza svih onih poslanika koji su na stalnom radu. Hoćete i stav 2. da vam pročitam iz istog člana? Ne želim da se primenjuje ovaj stav 2. i znam da je gospodin predsednik taj koji poštuje Poslovnik i ovde zna da ga malo krši, ali pošto je više osećajan čovek nego što se oseća kao predsednik, neće primeniti stav 2. Inače, u stavu 2. piše: "Narodnom poslaniku iz stava 1. ovog člana, koji neopravdano odsustvuje prilikom utvrđivanja kvoruma ili u toku rada na sednici Narodne skupštine,oduzeće se status poslanika na stalnom radu u Narodnoj skupštini". Znači, treba da vam se oduzme status poslanika na stalnom radu.
Gospodine Mihajlov, očigledno je da često u različitim slučajevima dolazi do blagog kršenja, kako vi kažete, ovog stava. Ja mislim da je za rad Skupštine važnije da budemo tolerantniji. Da li tražite da se Skupština izjasni? Ne tražite, samo konstatujete. Da li se još neko javlja povodomamandmana na član 14? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Vučković i Slobodan Pajović. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada ne prihvata ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Slobodan Pajović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom predviđeno je da se u članu 14. briše stav 2. kojim je predviđeno da se pritvor može odrediti za krivična dela za koja je propisana kazna zatvora preko 10 godina i ako je to opravdano zbog načina izvršenja ili drugih posebno teških okolnosti krivičnog dela. Vidimo da u ovom članu postoji jedna neprecizna i veoma neodređena formulacija koja daje široko tumačenje ovog člana, a time omogućava i zloupotrebu instituta pritvora. Ja sam već u načelnoj raspravi rekao da se na ovaj način uvodi još jedan vid obaveznog pritvora. To sam rekao iz razloga što ova odredba u potpunosti podseća na odredbu koja je postojala u Zakonu o krivičnom postupku od 1994. godine i ranije, gde je samo umesto formulacije "drugih posebno teških okolnosti krivičnog dela" stajalo da se radi o krivičnom delu koje može izazvati uznemirenje građana. To je bila takođe jedna široka formulacija, a znam da je i ministru poznato (pošto je tada radio u praksi) da je pored drugih razloga za određivanje pritvora uvek navođen i ovaj član ili je samo navođen ovaj član. Ako prestanu drugi razlozi za određivanje pritvora, ostajao je ovaj razlog i pritvor je trajao dokle je to sudu odgovaralo. Zbog toga predlažem da se ovaj stav briše, jer u postojećem zakonu postoje razlozi koji omogućuju prisustvo okrivljenog i nesmetano vođenje postupka i uopšte nije potrebno da se i ovaj razlog uvede.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu?
Dame i gospodo narodni poslanici, ukoliko se prihvati rešenje po ovom predlogu, biće jako teško svakom optuženom i osumnjičenom protiv koga bude određen pritvor. Uvodi se jedna novina koja nije poznata našem pravu, da se u odredbi ovog predloga, u tački 5), doda: "Ako je za krivično delo propisana kazna zatvora preko 10 godina i ako je to opravdano zbog načina izvršenja ili drugih posebno teških okolnosti krivičnog dela". Zamislite ko će to da utvrdi i kolika će široka primena i zloupotreba ovde biti. Velika. Džabe će biti osumnjičenom ili optuženom da izjavljuje žalbu. Ni Vrhovni sud ove žalbe neće uvažavati. Zapamtite, ovo je jako opasno rovarenje po krivično-procesnom pravu. Dame i gospodo, poznat mi je slučaj, neću ga imenovati, da je u akciji "Sablja" 35 lica za jedan slučaj lišeno slobode zbog toga što je osumnjičenima stavljeno na teret da su počinili krivično delo zloupotrebe i druga krivična dela i da su protivpravno prisvojili 17 miliona evra. Dame i gospodo, ne mogu ljude da pominjem ovde. Ti ljudi su u akciji "Sablja" torturisani, hapšeni, snimani, fotografisani, prema njima su primenjivane mere pritvora neosnovano, da bi se posle dva sudska veštačenja i jedne institucije Zavoda za sudska veštačenja utvrdilo da štete nema. Dame i gospodo, ulazimo u veoma teško vreme u kome naši građani moraju da strepe i da računaju da neće imati pravne zaštite u krivično-procesnom pravu.
Reč ima ministar Zoran Stojković.
Dao bih jedno kratko obaveštenje vezano za ovu izmenu, baš zbog ovako uzbuđenog nastupa mog prethodnog kolege, da ne bi javnost bila uznemirena. Radi se o dosta jednostranoj situaciji. Kada imate određene situacije da se izvrši teško krivično delo npr. ubistvo, znate mu adresu, čovek nije bežao, prizna izvršenje krivičnog dela i ako nema ove odredbe vi ga puštate jer nema uslova za pritvor. Onda i ljudi koji ubijaju mogu da izađu na slobodu. Mora se dati mogućnost sudu da oceni da li to izvršeno delo ima određenu težinu i određene posledice koje bi se izazvale ako bi to lice izašlo na slobodu. Iz tih razloga je uvedena ova novina, jer bojim se da bi bez nje bio jedan dobar deo krivičnih dela. Zna mu se identitet, ima prebivalište i vi dolazite u situaciju da mora onda da se pusti. Nema uslova predviđenih ovim zakonom. To je bilo objašnjenje zašto je uneta ova odredba.
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Boško Ristić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada ne prihvata ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Mamula. Narodni poslanik je povukao amandman. Na član 14. amandman je podnela narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, a Vlada ne prihvata amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, a Vlada ne prihvata amandman. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić.
Dame i gospodo, članom 15. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku regulišu se odredbe koje se tiču rokova za pritvor u istrazi, u istražnom postupku. Prvi rok za određivanje pritvora određuje istražni sudija i on može najduže trajati mesec dana. Pritvorenik može izjaviti žalbu krivičnom veću. Produženje pritvora može trajati potom dva meseca, koja određuje krivično veće. I na to se može uložiti žalba. Na kraju, veće Vrhovnog suda Srbije za krivično delo za koje se može izreći kazna preko pet godina zatvora može produžiti pritvor još tri meseca. Osnovnim tekstom zakona nije bila predviđena mogućnost žalbe na to rešenje. Međutim, ovom dopunom se predviđa. Žalba, uzgred budi rečeno, ne zadržava izvršenje rešenja i opet odlučuje Vrhovni sud Srbije, u veću sastavljenom od troje sudija. Tu je jedna mala nelogičnost, zato što i prvostepeno rešenje donosi veće od trojice sudija Vrhovnog suda Srbije i po žalbi opet odlučuje tročlano veće sudija Vrhovnog suda Srbije. Što se tiče Ustava, s obzirom da je pritvor ustavna kategorija, u članu 16. Ustav predviđa mogućnost pritvaranja do podizanja optužnice, i to je u skladu sa Ustavom, s tim što se u stavu 1. člana 16. Ustava kaže da lice za koje postoji osnovana sumnja da je izvršilo krivično delo može biti pritvoreno samo ako je to neophodno radi vođenja krivičnog postupka ili bezbednosti ljudi. Ovde se pominje da će veće Vrhovnog suda Srbije produžiti pritvor iz važnih razloga. Ti važni razlozi mogu biti raznorazni i to može biti proizvod raznoraznih tumačenja.
Da li još neko želi reč? Gospodin Krasić.
Ovaj član se odnosi na pritvor u istrazi. "Istraga se pokreće protiv određenog lica kada postoji osnovana sumnja da je učinilo krivično delo. U istrazi će se prikupiti dokazi i podaci koji su potrebni da bi se moglo odlučiti da li će se podići optužnica" itd. Znači, radi se o licu za koje i te kako važi prezumpcija nevinosti. Do sada je bio mehanizam: istražni sudija mesec dana, produženje veća još dva meseca, ukoliko se radi o krivičnom delu za koje je propisana kazna duža od pet godina, onda je i Vrhovni sud, na predlog tužioca, mogao da produži još tri meseca. Praktično, ovde se dodaje pravo na žalbu, jer se pošlo od pretpostavke, na bazi preporuka nekih organizacija iz inostranstva, da u tom delu nije zagarantovano pravo na žalbu koje pripada svakom građaninu, protiv svakog akta, osim ako na drugi način nije obezbeđena zaštita. Ali, postavlja se pitanje koja je svrha te žalbe, koji su dometi te žalbe, kada otprilike isto veće, u istom sastavu odlučuje o žalbi, kao ono koje je možda dva dana pretoga rešilo o produženju pritvora za još tri meseca. Namerno sam počeo priču o ovom amandmanu čitajući odredbe Zakonika koje se odnose na istragu.Nalazimo se u istrazi, gde su dometi oivičeni, određeni Zakonikom. Pravim vezu sa prethodnim članom gde se, praktično, potvrđuje stav da ovaj predlog zakona u suštini znači uvođenje kategorije obaveznog pritvora. Na to mi nismo ovlašćeni. To nam zabranjuju međunarodni akti koje smo potpisali i koji su postali, po Ustavnoj povelji državne zajednice, sastavni deo našeg ustavno-pravnog poretka. Juče vam je gospodin Vučić ukazao da ćemo zbog ovoga verovatno dobiti i neku kritiku. Naravno, neće ove nevladine organizacije koje se bore za zaštitu ljudskih prava, i to selektivno, da dignu glas. One su sve na ovom tragu, one podržavaju ovo, jer znaju da se selektivno završava posao. Zna se protiv koga može da se produži pritvor, pogotovo kada je on postao i obaveza. Nije dobro ovo što radite jer, praktično, negirate sve ono što je urađeno 2001. godine, pa čak i pod uslovom da prihvatim konstataciju da je Zakonik te 2001. godine, kada je donet, mogao da bude i bolji. Nacrt mu je bio bolji, to da znate. Tekst nacrta zakona je bio daleko bolji od ovoga. Ono što ovim amandmanima želimo da postignemo, to je da predlagača ubedimo - bolje vratite tekst iz nacrta osnovnog teksta Zakonika, nego da idemo na ovaj način. Oslobodite se pritiska policije. Policijsko rasvetljavanje krivičnog dela je jedna dimenzija. Još uvek tamo postoje ljudi koji žele, vape za onim trodnevnim policijskim pritvorom. Oslobodite se toga, ako želimo stvarno da krenemo putem koji znači demokratiju. Ovo što radite, verujte,apsolutno liči na Haški tribunal. Razlika je samo što je ovde nešto vremenski, kobajagi, ograničeno, ali samo kobajagi ograničeno. Nećemo valjda pravila Haškog tribunala u naš pravni poredak? Nad tim se gnušaju svi ljudi koji se malo razumeju u ovu oblast. Malopre sam rekao: Međunarodni sud pravde, Stalni sud za ratne zločine, osnovan Rimskim statutom, sa gnušanjem odbacuju ideju i pomisao da se radi na način kako se radi u Haškom tribunalu. Kod nas sada pravila Haškog tribunala dolaze ovde, pa čak i čujemo ovde neke termine: "procesuirati", "pritvorska jedinica". Otkačite se toga, ljudi.
Da li o ovom amandmanu još neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, a predstavnik Vlade ne prihvata amandman. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Nemanja Šarović.
Propade vam šansa, gospodine ministre, da ispravite po meni katastrofalnu grešku. Budite uvereni da će upravo ovaj član 16. biti ono po čemu će vas pamtiti. Imao je i gospodin Batić, prethodni ministar, svoje bisere. Mislim da će ovo biti vaš. Imao je i prethodni DOS-ov režim svoju "Sablju", a mislim da je ovo "Sablja" ovog DOS-ovog režima. Izmenama koje ste predvideli u članu 146. Zakonika o krivičnom postupku predviđena je mogućnost za praktično neograničeno produžavanje pritvora. Krenućemo od početka. Od podizanja optužnice pritvor je, do podnošenja ovog predloga zakona, mogao da traje najduže dve godine. Vi predlažete da to bude četiri. Ako za to vreme ne bude izrečena prvostepena presuda, pritvor će se ukinuti i optuženi pustiti na slobodu. Posle izricanja prvostepene presude, pritvor može trajati još najduže godinu dana. Ako u roku od godinu dana bude izrečena drugostepena odluka kojom se prvostepena presuda ukida, pritvor može trajati, nekada je bilo godinu dana, a po vašem predlogu dve godine, od izricanja odluke drugostepenog suda. Na ovaj način omogućeno je u redovnim situacijama, pod uslovom da se sve odvija na najbolji mogući način i da svi redovno prisustvuju pretresima, da pritvor traje ni manje ni više, nego sedam godina. Kada se uzme u obzir i ovaj pritvor pre podizanja optužnice, od šest meseci, to je ukupno 7,5 godina. Sedam i po godina ćete držati u zatvoru nekoga kome prvim članom ovog zakona kažete da će biti smatran nevinim dok se njegova krivica ne dokaže! Postavlja se pitanje šta će se desiti ukoliko on uspe da dokaže nevinost, iako to nije obaveza optuženog, ali očigledno da je takva tendencija ovog zakona i da će optuženi morati da dokazuje svoju nevinost. Šta ćete reći nekome kome oduzemete 7,5 godina života? Da li mislite da postoji adekvatna materijalna nadoknada koja može nadoknaditi nekome sedam godina koje su mu uskraćene da ih provede sa svojom porodicom, sa svojim prijateljima, sa najbližima? Da li bi neko od vas pristao da makar i na sedam i po meseci ode u pritvor i dajte, recite koja bi to naknada bila. Podsetiću vas i to da je trenutna aktuelna sudska praksa nešto oko 2.000 dinara za dan proveden u pritvoru ukoliko je lice neosnovano bilo lišeno slobode, a istovremeno ste predložili da 100.000 dinara bude kazna za onoga ko se ne odazove pozivu za suđenje. Da li je to, gospodo, vaša pravda? Kao drugo, pričalo se ovde dosta i o međunarodnim konvencijama. Opšteprihvaćeni princip u međunarodnom pravu je da dostignuti nivo građanskih sloboda i prava ne treba smanjivati. Ponavljam još jednom, ovo je korak unazad, ovo je veliki korak unazad. Tačno je da postoje sudovi na svetu u kojima je moguće da nevini ljudi budu optuženi, da budu u pritvoru, da njihov status bude potpuno neizvestan, pa da im čak i suđenje godinama ne počne. Najpoznatiji takav sud je Haški sud. Ja vas pitam, da li vi želite da svaki sud u Srbiji bude kao Haški sud, da li mislite da naši građani to žele, da li mislite da su vas građani Srbije zbog toga birali? Svi ste u predizbornoj kampanji prali ruke od Haškog suda i od saradnje sa Haškim sudom, a sada ovim zakonom ustanovljavate da će u narednom periodu svaki sud u Srbiji biti Haški sud. Dalje, rekao sam i prethodno da ovih 7,5 godina nije kraj. Članom 7. koji ste dodali, kaže se da "rokovi iz stava 3. i 4. ovog člana ne teku u periodu u kome se glavni pretres odlaže ili prekida zbog odsustva okrivljenog"... i onda ću zastati na trenutak. Postavlja se pitanje kako može okrivljeni istovremeno da bude i u pritvoru i da bude odsutan. Znači, ova odredba je besmislena, ova odredba na najbolji način pokazuje da se niste spremali dovoljno za ovaj zakon, da je ovaj zakon plod zakulisnih igara, plod pritisaka unutar vladajuće koalicije.Bilo ko da je ozbiljno razmislio o ovom zakonu, ne bi napisao da neko može da bude odsutan iz pritvora, tako nešto je jednostavno nemoguće. Takođe, ovi rokovi neće teći u slučaju odsustva branioca, otkaza punomoćja i izbora ili postavljanja novog branioca. Svakako je pravo, ja se nadam da ga vi nećete uskratiti ovim zakonom, svakog okrivljenog da bude branjen na najbolji mogući način. Pravo je svakog okrivljenog da u toku postupka zameni svog branioca ukoliko je nezadovoljan njegovim postupanjem. Šta ćemo sa slučajevima kada branilac otkazuje nekome .... (Predsedavajuća: Vreme.) Evo, gospođo Krstić, prekidam za neki sekund, samo da završim rečenicu. Šta ćemo sa slučajevima kada bez krivice optuženog dolazi do promene branioca. Šta ukoliko, ne daj bože branilac oboli, ukoliko polomi nogu i jednostavno fizički nije u mogućnosti da pristupi na pretres, a sud pretres odloži na primer tri meseca. Moguće je da se koriste brži rokovi i onda vam neće biti potreban rok od sedam godina. (Predsedavajuća: Šest minuta i 15 sekundi. ) Molim? Hvala.
Da li o ovom amandmanu još neko želi reč? Narodni poslanik Zoran Krasić, pa narodni poslanik Petar Jojić.
Bogami, teško studentima, odnosno profesorima koji su napisali Predlog zakona i učili o elementarnim stvarima prava. Hajde na stranu što ste povećali trajanje pritvora u stavu 3. i stavu 4, u stavu 3. na četiri godine, a u stavu 4. na još dve godine, pa to izlazi kada se sabere u istrazi 7,5 godina kao neki minimum, ali ovo što ste napisali u stavu 7. verovatno će imati problema i istoričari prava da protumače šta je pisac hteo da kaže. U formulaciji ovog stava poremećeni su svi principi koji su do sada bili prisutni u računanju nekih rokova, pa bez obzira da li se radi o apsolutnim, relativnim, objektivnim, subjektivnim, uvodi se kategorija – zastoj računanja vremena trajanja pritvora. Zamislite taj blistavi um. Čovek u zatvoru, a oni mu zbog nečega ne računaju da je on u zatvoru, a svi znamo da je u zatvoru, samo zbog toga da bi stav 3. i 4. opravdali dužinom, pa tako dobijamo virtuelne rokove. Verovatno ste se potrudili da prevaziđete Haški tribunal, njega ne možete da prevaziđete i nemojte da se trudite, to je potpuno pogrešno, ako vam je to bio neki motiv kada ste ovo pisali. Ja opet moram da vas podsetim, ovaj član uređuje status prava i prava lica koje je još uvek nevino. Verovatno su otpali svi razlozi za određivanje pritvora i obezbeđenje njegovog prisustva radi vođenja postupka, verovatno. Niko vam neće praviti problem za najteža krivična dela, ali ovakva formulacija omogućava neverovatnu zloupotrebu u toku krivičnog postupka. Ono sa čime svimoramo da se složimo, to je da su tužilac i okrivljeni stranke u postupku i sve stranke u postupku su ravnopravne. Meni je prosto krivo što nisam mogao da napišem jedan amandman, da dodam još jedan stav, da se tužilac nalazi u pritvoru kao ravnopravna stranka, pa da ga vidim 7,5 godina u pritvoru kako će on da obezbeđuje dokaze radi vođenja krivičnog postupka. Ako je ravnopravna stranka, koja je to ravnopravnost stranaka u krivičnom postupku kada je jedna u lancima vezana, pa još ako dobije branioca po službenoj dužnosti, pa još neke igrarije, pa još ste uzeli kategoriju fizički prisutnog, a duhom neprisutnog pritvorenika i to mu vreme ne računate u vreme trajanja pritvora. Znate šta, sve ima neke svoje granice, ali ovde ste prevršili sve moguće granice, bolje da ste napisali jedan jedini član – određuje se pritvor i on traje do pravosnažnosti presude kojom se oglašava krivim i upućuje na izdržavanje kazne zatvora. To bi bilo poštenije i iskrenije.
Narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, neću ponavljati ono što su rekli prethodnici, gospodin Krasić i Šarović, jer su debelo u pravu, ali se postavlja jedno pitanje, vrlo ozbiljno. Šta će se desiti ako je lice provelo u pritvoru i bude oslobođeno na ovakav način, po ovim odredbama, sedam i po godina i bude oslobođeno, nije dokazano da je počinio krivično delo, šta ćemo onda da radimo?
Da li o ovom amandmanu još neko želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo ću jednu kratku napomenu učiniti u pogledu ovih amandmana što se tiče pritvora. Smatram da ukoliko je tačno, a trebalo bi da je tačno i da verujemo našem ministru, da je skupština Evrope postavila jedan zahtev pred naše ministarstvo i pred našu Vladu da se odreknemo ustanove obaveznog pritvora, i hajde da to prihvatimo, kako onda može ta ista skupština Evrope da zahteva da povećamo dužinu pritvora koji je fakultativan. To nema nikakve pravne logike. Molim da o ovome vodite računa i da korigujete ono na šta smo ukazali. Zato sam bio vrlo kratak. Hvala.
Da li o ovom amandmanu još neko želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, neću pričati ovde kao pravnik, ali ću iskoristiti svoje poslaničko pravo da kažem nešto kao građanin, naravno, u Republičkoj skupštini. Podsetio bih vas na jednu rečenicu sada već pokojnog premijera koji je svojevremeno rekao - svaka država ima mafiju, a samo kod nas mafija ima svoju državu. Naravno, mi želimo da se prilagodimo evropskim standardima, to je naša budućnost, to je perspektiva i to je zahtev ako želimo da budemo deo porodice evropskih zemalja. Teško je danas prilagoditi se apsolutno evropskim standardima, kada znamo da smo nasledili mafiju koja ima svoju državu. Naravno, moramo svi da se setimo, da retrogradno vratimo svoje pamćenje i da vidimo ko je osnovni krivac što smo mi to nasledili. Naravno, krivci su oni koji su ovu državu vodili do trenutka dok nismo, u krajnjoj liniji, većinu dobili mi. Pošto želimo da se integrišemo sa Evropom, onda ćemo morati da primenimo evropske standarde, ali ćemo morati, naravno, da shvatimo da ih ne možemo sto posto primeniti, jer ni u jednoj državi u Evropi ne postoji slučaj da mafija ima državu. Zato naši zakoni... a slušao sam ovde i siguran sam da ako se usvoje svi amandmani opozicionih poslanika, mi smo sutra u Evropskoj uniji. Da li će to tako biti? Lako je, dame i gospodo, kritikovati, ali je dovoljno samo jednu stvar uzeti. Svakog dana u našim novinama čitate – ubio, ukrao, opljačkao, proneverio, zverstva raznorazna. Iz tih razloga, naš zakon mora biti represivan. Naravno, ovaj pritvor nije za običnog građanina, nije za onog mog Kragujevčanina kome su upali zarad pet, šest stotina maraka, a odsekli mu i prste i uši. Nije taj zakon za njega, ali je za tog drznika koji je upao u kuću siromašnog domaćina i odsekao mu i prste i uši da bi ga opljačkao. Za takve mora postojati represivan zakon, mora postojati pritvor. Reći ću samo nešto kao lekar, ne pričam kao pravnik i kao građanin. Kažu, povodom člana 146, kako može neko biti u pritvoru, a da mu se ne računa pritvor. Ima i takvih mogućnosti. To su upravo one zdravstvene mogućnosti kada optuženi mora da ide na lečenje duže od dva - tri meseca, pa i dalje. U tom periodu se možda ne računa taj pritvor. Reći ću vam još nešto, mi smo u proteklom periodu imali izuzetno izvrgavanje zakona. Pokazalo se kroz praksu da je svako na svakojake načine mogao da izvrgava zakon i sudstvo. Naravno, mnogo je lakše onim ljudima koji su opljačkali ovu državu i koji mnogo para imaju, pa su mogli mitom i korupcijom i da kupuju slobodu. To je ono što mi ovim zakonom hoćemo da sprečimo. Naravno, sigurno da postoji i mogućnost greške, ali se o tome mora voditi računa; sigurno je da je svaka takva greška, ako je neko bio u pritvoru ili zatvoru, strašno skupa greška i najskuplja po onoga ko je to doživeo. Nadam se da pravimo takav zakon koji će takve greške eliminisati. Hvala.
Hvala vama. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, a Vlada prihvata ovaj predlog, tako da nema razloga za diskusiju. Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada ne prihvata ovaj predlog. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Mamula. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada prihvata ovaj predlog. Izvolite, ministar Zoran Stojković.
Amandman je prihvaćen i dao sam i ono ranije objašnjenje, pošto je sada više puta ponovljeno; otklonjena je ona pogrešno uneta reč - okrivljeni, tako da se ne odnosi na njega, ono da li je u pritvoru ili nije u pritvoru. Zaista je bila greška, branilac okrivljenog, pa je ostalo okrivljeni.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada ne prihvata ovaj predlog. Izvolite.
Dame i gospodo, kada smo donosili Zakonik o krivičnom postupku na saveznom nivou bio sam prvi koji je u Zakoniku o krivičnom postupku predvideo mogućnost lekarskog pregleda. To je savezni parlament usvojio na moj predlog. Zašto? To je bilo nužno iz preventivnih razloga. Ako je lice lišeno slobode, ako je pritvoreno, i ako je izvođeno iz pritvora i ako je licu u toku pritvora ili lišavanja slobode naneta telesna povreda, bilo je nužno da se obezbedi dokaz ukoliko dođe do telesne povrede i da to lice ima pravo da traži zaštitu suda. Naravno, to je uvedeno u Zakonik o krivičnom postupku i ovim predlogom se skoro ništa ne menja, što će reći da je izjava lekara u sastavu istražnih spisa u istrazi. Dakle, jedino što se u praksi može javiti kao problem sa kojim će se suočiti lice kome je naneta povreda je sledeće. Vi znate, dame i gospodo narodni poslanici, da se pri kazneno-popravnim ustanovama i zatvorima angažuju samo određeni lekari. To je zatvorski lekar, kako ga zovu. Medicinski centri ga određuju i zatvor ga angažuje da pruža zdravstvenu zaštitu pritvorenim licima. Tu je vrlo važno da lekar koji je angažovan bude objektivan i da telesne povrede evidentira, da izvesti istražnog sudiju i da svoj nalaz istražnom sudiji priloži i da ga istražni sudija uloži u krivične istražne spise. Tu je problem. Dakle, samo je problem u lekaru, da li će osumnjičeni kao pritvorenik tražiti lekarsku pomoć i, najbitnije, da li će to biti lice po njegovom izboru ili će to biti ustaljeni, godinama angažovani lekar koji će mu pružati zaštitu. Ali, ništa se ne menja iz starog, odnosno važećeg Zakonika o krivičnom postupku, predviđeno je da rešenje donosi istražni sudija, ako zahteva osumnjičeni kao pritvorenik, da lekar daje svoj nalaz i da se njegov nalaz ulaže u predmet koji je u pitanju. Hvala.
Hvala vama. Reč ima predstavnik predlagača ministar Zoran Stojković.
Pošto za današnju raspravu vreme ističe, odgovorio bih na par osnovnih primedbi koje su ovde stavljene. Ovde je stavljen osnovni prigovor da se kod pitanja izuzeća odbacuje zahtev. Želim da napomenem da je ta odredba i ranije postojala u jednom periodu i dala je rezultate, bila je veća disciplina. Onda se pošlo sa jednom pričom da treba dati malo veće pravo okrivljenim i došli smo u situciju da se sporo postupa po predmetima. Sama činjenica da se zahtev odbacuje, odbacuje ga veće u zasedanju, dobar broj stvari kod upravljanja postupkom, odlučuje veće u zasedanju. Na to nema posebne žalbe, ali ima žalbe na presudu, i ako se desi da veće pogreši, kako se ovde kaže, to bi bio razlog za žalbu, bitna povreda postupka. Posebno ovde napominjem da je reč o, po meni, jednoj značajnoj stvari. Reč je o tim izuzecima koji su upereni na zloupotrebu i odugovlačenje, ne na one normalne situacije. A postavljeno je pitanje šta je to u zasedanju i zašto u zasedanju, da se ne spominje. Spominje se i to dosta često. Čak imate onu odredbu koja je i te kako značajna, pa kažu - odluke donosi veće dok je u zasedanju. Van tih slučajeva odlučuje veće iz člana 23. tačka 6) itd. Nije to izmišljena, niti nova odredba, kako se ovde govori. Što se tiče kazni, one su povećane. Stoji činjenica da vrlo često sudije to koriste kao opomenu. Odmah da kažem, izricanje novčane kazne, čak i kada je u tom smislu shvaćeno, kako je ovde rečeno, i te kako daju rezultate, dođe većina na suđenje. One će biti primenjene prema onima koji su spremni i dalje da zloupotrebljavaju to pravo. Da je i te kako značajno ovo pitanje visine kazne pokazuje ova reakcija. Veliki broj poslanika je izrazio brigu. To znači da će imati efekat na ona lica koja ne žele da poštuju sud. Želeo bih da kažem da svi mi dobro znamo kakav je odnos stranaka prema sudu u drugim zemljama. Nema ovakvog odnosa kao kod nas. I te kako se svuda poštuje, i te kako se sprovodi sudska disciplina, bez onih velikih priča o navodnim povredama prava građana. Naprotiv, sudija ima svoj status, mora da se poštuje i građanin njemu mora da se povinuje. Mislim da sa određenim sankcijama mogu i naši građani da se dovedu u red, da počnu definitivno da poštuju sudove i da se ponašaju prema njima kako se svuda u svetu ponašaju. Ovde je rečeno da ova odredba u kojoj se menja obavezni pritvor u stvari nema značaja, da se daje veliko diskreciono pravo sudu. Čak i pod pretpostavkom da je to tako, ako u prvom slučaju nema uopšte mogućnosti da sud odluči, jer zakon kaže - pritvor je pritvor, ako mu se da mogućnost da odlučuje, valjda je to ipak korak napred, bez obzira ako se ovde govori da je veliko diskreciono pravo suda, ali mu je dato pravo da odlučuje. Takođe je stavljena primedba što je data i mogućnost žalbe na rešenje Vrhovnog suda o produženju pritvora u istrazi za ona tri meseca. Ne vidim zašto se ovde stavlja primedba na to, ako smo usvojili princip dvostepenosti, pa i u ovom slučaju daje se ta mogućnost da se prekontroliše i ta odluka Vrhovnog suda. Stoji činjenica da će prekontrolisati drugo veće, ali data je mogućnost dvostepenosti i u ovom slučaju, što do danas nije bilo. Uostalom, kod mase drugih pravnih lekova odlučuje opšta sednica itd. Prema tome, na odluku najvišeg suda normalno da neće imati četvrtog organa nego on, samo je pitanje sastava, ali je data mogućnost kontrole. Zahvaljujem.
Hvala vama. Nastavljamo rad sutra u 10,00 časova. Prvi po ovom amandmanu ima reč narodni poslanik Zoran Krasić. Hvala. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Dvanaeste sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuju 104 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno daimamo kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Gordana Čomić, Milan Nikolić i Leila Ruždić-Trifunović. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONIKA O KRIVIČNOM POSTUPKU (nastavak u pojedinostima) Podsećam vas da je Narodna skupština juče prekinula rad u toku pretresa o amandmanu na član 23. Predloga zakona koji je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Nastavljamo pretres po ovom amandmanu. Dajem reč narodnom poslaniku Zoranu Krasiću.