Dobro jutro, dober dan. Vsem lep pozdrav, tudi tistim, ki se nam bodo pridružili v nadaljevanju 28. seje državnega zbora! Vse, ki ste v preddverju, vabim, da pridete v dvorano. Nadaljevali bomo delo, ki smo ga sklenili v petek. Najprej vas bom obvestil o nekaterih kolegicah in kolegih, ki se zaradi drugih obveznostih nadaljevanja seje danes ne morejo udeležiti. To so kolegica Sonja Areh Lavrič, kolegi Gračner, Grošelj, po 16. uri ne bo z nami kolega Horvata, po 12. uri kolega Peterleta, sicer pa bodo manjkali tudi kolegi Levič, Majnik, Štemberger in Vučko. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZA SPREJEM AVTENTINČE RAZLAGE BESEDILA 12. TOČKE 110. ČLENA ZAKONA O JAVNIH NAROČILIH. Predlog za sprejem avtentične razlage besedila 12. točke 110. člena zakona o javnih naročilih je v obravnavo zboru predložil državni svet. Predsednik državnega sveta, gospod Sušnik, je bil na sejo vabljen in ga tukaj ne vidim. Je morda tukaj gospod Zoltan Jan? Morda v preddverju, državni zbor se začne točno in morda kolega Jan računa na 15-minutni akademski odmor na začetku, tega ni. Kratek čas bom počakal, potem pa nadaljeval. Če torej nikogar od državnega sveta za dopolnilno obrazložitev predloga ni, potem bomo nadaljevali. Tukaj ni tudi predstavnikov ministrstva. Šli bomo na razpravo. Najprej bomo slišali predstavitev stališč poslanskih skupin. Kolega Božič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim, kolega Božič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo odločitev odbora za finance o avtentični razlagi 12. točke 110. člena zakona o javnih naročilih. Namreč, po mnenju zakonodajno-pravne službe in po mnenju vlade in tudi po mnenju odbora je bil sprejet sklep, da je taka avtentična razlaga nepotrebna, zlasti še zaradi tega, ker je v postopku novela zakona o javnih naročilih, in kar je potrebno, bomo lahko tam dorekli. In v skladu s tem sklepom odbora bomo tudi glasovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. To je bilo stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Kolega Peče bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke in za njim kolega Vizjak stališče poslanske skupine SDS. Najprej kolega Peče, prosim.
Spoštovani prisotni! V uvodu moram izraziti obžalovanje, da na začetku današnje seje po naši oceni dokaj pomembne točke dnevnega reda niso prisotni predlagatelji in pa vlada Republike Slovenije. Nadalje ugotavljamo, da sta tako zakonodajno-pravna služba kot vlada Republike Slovenije izrazili do razlage besedila 12. točke 110. člena negativno stališče. Po naši oceni je argument zakonodajno-pravne službe kot tudi vlade Republike Slovenije neprimeren. Zakonodajno-pravna služba v svoji obrazložitvi proti razlagi govori predvsem o tem, da bi obvezna razlaga zakonske določbe spreminjala oziroma celo posegala v koncept zakona. S tem se ne strinjamo, kajti dejstvo je, da je državni zbor ob sprejemanju omenjenega osnovnega zakona o javnih naročilih iz leta 1999 v drugi obravnavi sprejel tudi amandma, ki je govoril o tovrstni želji, torej da se invalidskim podjetjem omogoča lažje poslovanje in poslovanje v taki obliki, ki bi po eni strani omogočalo njihovo širitev, po drugi strani pa varnost njihovih ljudi, torej invalidov. Vlada Republike Slovenije kot argument nasprotovanja varstvu invalidov in varstvu invalidskih podjetij navaja, da bi s tem izničila konkurenčnost teh podjetij. Po naši oceni govoriti o konkurenci med ponudniki oziroma konkurenci med podjetji, ki izvajajo različne dejavnosti, se na tak način ne da, in sicer iz dveh razlogov. Prvi je ta, da je v Sloveniji majhno število invalidskih podjetij in da ta podjetja že tako ali tako pridobivajo ustrezno ali pa manj ustrezno zaščito s strani države oziroma družbe in je navajanje, da bi avtentična razlaga 12. točke 110. člena povzročila nekonkurenčnost oziroma kršila zakon opreprečevanju omejevanja konkurence, nesmiselno. V Slovenski nacionalni stranki smo kot argument za uporabo oziroma za odločitev v prid obvezni razlagi upoštevali predvsem želje zakonodajalca, torej državnega zbora, v tistem trenutku, ko je zakon sprejemal. Po naši oceni, torej po oceni Slovenske nacionalne stranke smo prepričani, da je tistega leta, kot sem prej omenil, leta 1999, ko je bila širitev zakona o javnih naročilih, bilo v tem poglavju mišljeno, da se invalidskim podjetjem na marsikateri načinomogoča preživetje v tem času. V Slovenski nacionalni stranki še vedno zagovarjamo stališče, da je treba za določena podjetja, ki se teže prilagajajo okolju oziroma težje vzpostavljajo svoj normalen poslovni odnos, pomagati v vseh smereh. Glede na to, da tovrstno področje, področje javnih naročil v obvezni razlagi ne zavzema, še enkrat poudarjam, ne zavzema pretirano velikega področja in se dotika izključno invalidskih podjetij, bomo v Slovenski nacionalni stranki podprli predlog avtentične razlage 12. točke 110. člena zakona o javnih naročilih in s tem poskušali doseči, da bomo zaščitili predvsem ljudi, ki so zaposleni v invalidskih podjetjih, in to so invalidi. Iskreno upamo, da bo državni zbor Republike Slovenije našel toliko modrosti in toliko socialnega čuta, da bo dal svoj glas za podporo tej obvezni razlagi. Hvala.
Mag. Andrej Vizjak bo predstavil stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke, za njim kolegica Črnugelj. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Žal, vidim, da ne morem pozdraviti ne predlagatelja ne vlade, čeprav bi rad. Osnovni namen tega sprejema avtentične razlage sledi tudi osnovni, to se pravi vsebinski namen sledi nekako na splošno tudi interesom Socialdemokratske stranke, predvsem v tem, da se nekako pripomore k večji možnosti zaposlovanja invalidov in hkrati zaposlovanja in zaposljivosti ljudi, težje zaposljivih ljudi, katerih delež med brezposelnimi je iz leta v leto večji in žal se vlada resno še ni spoprijela s tem čedalje bolj perečim problemom. Vendar je po drugi strani potrebno poudariti, da je vsakršen predlog in vsakršna uzakonitev ali formalizacija takega namena, ki jo je potrebno speljati, prvič po formalno korektni poti, drugič pa tudi na tak način, da seveda neka rešitev ne najeda spodbijanja konkurenčnosti in seveda da je v skladu z direktivami Evropske skupnosti in da je ne nazadnje tudi preprečena možnost zlorab. Sam osebno menim, da je bila namera predlagatelja te avtentične razlage pozitivna, dobronamerna in seveda vredna vse podpore. Vendar je tako zakonodajno-pravna služba kot seveda tudi sam odbor za finance zaradi raznih formalnopravnih zadržkov predlagal, da se taka avtentična razlaga ne sprejme,vlada pa vključuje to rešitev tudi v predlog oziroma novelo zakona o javnih naročilih. Mislim, da je možnost dajanja invalidskim podjetjem, ko gre seveda za dejavnost usposabljanja in zaposlovanja invalidov, da se naročilo izvede brez objave javnega razpisa z neposredno pogodbo na podlagi seveda prevelike cene in kakovosti predmeta za zbiranje več ponudb in z analizo stroškov, korak, ki gre v smeri, da se postavijo invalidska podjetja v nek ugodnejši položaj, vsaj kar se tiče procedure. Vendar pa taka določba ne bi smela vplivati, da bi bila ta podjetja glede na ostala podjetja postavljena v privilegiran položaj, kar se tiče cene in kakovosti. Zato bomo v Socialdemokratski stranki podprli variante in rešitve, ki bodo seveda omogočale invalidskim podjetjem,da ob enaki kvaliteti in konkurenčni ceni seveda pridobijo posel pred ostalimi podjetji, ki delujejo na tem področju proizvodnje, s tem seveda pa pripomogli k neki večji atraktivnosti teh podjetij in ne nazadnje s tem prispevali tudi k večjemu zaposlovanju invalidov in reševanju torej tistega dela brezposelnih, ki so danes v strukturi brezposelnih ena izmed najbolj perečih kategorij. Hvala.
Hvala lepa. Kolegica Silva Črnugelj bo predstavila stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov in za njo še kolega Kavčič. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljeni kolegi in kolegice! Državni zbor Republike Slovenije je v letu 1997 s sprejetim zakonom o ratifikaciji evropskega sporazuma o pridružitvi med Republiko Slovenijo in evropskimi skupnostmi sprejel zavezo po uskladitvi področja oddaje javnih naročil s pravili evropskih skupnosti. Na podlagi tega je bil v letu 2000 sprejet nov sedaj veljavni zakon o javnih naročilih, ki naj bi poenostavil postopke oddaje javnega naročanja in do popolnosti uskladil področje javnih naročil s pravili evropske skupnosti. Tako je veljavni zakon o javnih naročilih združil en zakon in pravila vseh sedmih direktiv, kar je povzročilo posamezno odstopanje od zakona o javnih naročilih, pravil, določenih v posameznih direktivah. Nepopolno stopnjo usklajenosti z direktivami sveta je ugotovila tudi Evropska komisija v svojem mnenju iz junija leta 2001. Zakon o javnih naročilih ni izpolnil vseh pričakovanj, tako strokovne javnosti kot naročnikov, ponudnikov in pristojnih institucij. Vendar pa je treba le poudariti, da je zakon o javnih naročilih kljub relativni neusklajenosti z evropskim pravnim redom, ki ureja področje javnih naročil na načelni ravni, nediskriminatoren zakon v odnosu do možnosti sodelovanja ponudnikov iz tujine. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov smo si ob sprejemanju zakona še posebej prizadevali, da bi uredili poseben status javnih naročil brez objave razpisa do določene višine za invalidska podjetja. Pri teh podjetjih gre za funkcijo usposabljanja in zaposlitve tistih, ki so sicer na trgu dela ogroženi in težje zaposljivi in zaradi tega tako zelo slabo fleksibilni. Ravno zaradi tega se nam je zdelo v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov izjemnega pomena, da se v zakon vgradi možnost lažjega pridobivanja javnih naročil teh podjetij, ob tem, da ne ogrožamo skladnosti naših ureditev z evropsko zakonodajo, in da ohranimo nediskriminatornost ponudnikov in transparentnost javnih naročil. Nova evropska zakonodaja na področju javnih naročil vnaša okoljevarstvene in socialne vidike, v katere je mogoče vključiti tudi urejanje invalidskih podjetij. Prav tako nove evropske smernice, ki naj bi bile sprejete v letu 2004, zagotavljajo državam članicam pravico udeležbe v postopkih oddaje javnih naročil za invalidska podjetja oziroma oddaje naročil za taka podjetja v okviru izdajanja programov zaposlovanja, čemur, recimo tudi mi dosti sledimo. Ureditev velja za oddajo javnih naročil za invalidska podjetja po postopku s pogoji za nakup blaga in oddajo storitev. Invalidska podjetja morajo tako kot prvo izpolnjevati pogoj za udeležbo pred sklenitvijo poslov z invalidskim podjetjem, potrebno je preveriti ceno in kakovost z izbiranjem ponudb oziroma preverjanjem razmer na trgu. Tako naročnik lahko da javno naročilo brez predhodne objave javnega razpisa v naslednjih primerih: za storitve in blago invalidskih podjetij, če gre zadejavnost usposabljanja in zaposlovanja invalidov pod posebnimi pogoji in za katere v ta namen poda mnenje urad za javna naročila. Naročnik lahko za neposredno pogodbo da naročilo po tej točki le, če ponudnik izpolnjuje 41. člen zakona in preveri ceno, seveda tudi kvaliteto predmeta, naročila z zbiranjem teh ponudb in z analizo stroškov in primerjanjem kakovosti storitev ali predmetov. Naročnik opravi preverjanje glede na vrsto in predmet naročila, kar mora izkazati v svoji dodani dokumentaciji. Navedena določba po našem mnenju pomeni pozitiven odmik od splošnega načela enakopravnosti s tem, da vnaša preferencialni položaj za ponudnike statusa invalidskega podjetja, ki ga določa 569. člen zakona o gospodarskih družbah. Družba z omejeno odgovornostjo, delniška družba, komanditna delniška družba, ki med celim poslovnim letom usposablja in zaposluje najmanj 40% invalidov od vseh zaposlenih v družbi, posluje kot invalidsko podjetje, če pridobi predhodno soglasje vlade Republike Slovenije. Skratka, da zaključim. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov pozdravljamo dopolnitev zakona in vse ostale, tudi tole, ne glede na ureditev položaja invalidskih podjetij in razumemo, da bo šlo v teh primerih pri izvajanju storitev ali dobavo blaga predvsem zaizvajanje ciljev, usposabljanje, zaposlovanje invalidov kot težje zaposljivih na trgu dela, na kar zlasti opozarjajo številne analize in nas tudi opozarjajo številna društva invalidov širom po Sloveniji. Zato bomo pozdravili vsako prizadevanje tistih, ki bodo delali na tem področju za čim večje zaposlovanje invalidov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Kavčič bo predstavil stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije in potem bom dal besedo še kolegu mag. Drobniču za predstavitev stališča poslanske skupine Nove Slovenije. Najprej kolega Kavčič.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi! V poslanskem klubu LDS se zavedamo pomembnosti invalidskih podjetij in tudi specifičnosti teh podjetij. Mnenja smo, da država mora skozi zakonodajni okvir zagotavljati določene prednosti in ugodnosti tem podjetjem, vendar pa te prednosti in ugodnosti zaradi konsistentnosti pravnega sistema morajo biti sorazmerne s pravicami drugih gospodarskih subjektov oziroma v pravice drugih gospodarskih subjektov ne smejo prekomerno posegati. Predlagana avtentična razlaga dvanajste točke 110. člena zakona o javnih naročilih pa bi po našem mnenju pomenila prekomeren obseg pravice drugih gospodarskih subjektov in bi hkrati pomenila tudi nevarnost kršenja načel zagotavljanja poštene konkurence med ponudniki in načela enakopravnosti ponudnikom na področju oddajanja javnih naročil. Naj v tem povzamem tisti del mnenja vlade, ki opozarja, da je dvanajsta točka 110. členaveljavnega zakona o javnih naročilih v nasprotju s pravnim redom Evropske unije in da je popolna implementacija pravnega reda Evropske unije na področju javnih naročil tudi eden izmed pogojev za črpanje sredstev iz različnih evropskih skladov. Zaradi povedanega v poslanskem klubu LDS podpiramo odločitev matičnega delovnega telesa in ne bomo podprli sprejema avtentične razlage dvanajste točke 110. člena zakona o javnih naročilih. Omenjene avtentične razlage ni potrebno podpreti in zato je tudi ne bomo podprli še zaradi enega dejstva. To pa je, da je v zakonodajnem postopku tudi že zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih naročilih, ki v četrtem odstavku novega 20. člena na primeren način ureja ugodnost za invalidska podjetja na področju oddajanja javnih naročil. Omenjena določba naročniku namreč omogoča, da odda javno naročilo blagajni storitev po postopku s pogajanji brez predhodne objave tudi v primeru, če ima ponudnik status invalidskega podjetja in vrednost javnega naročila ne presega vrednosti, od katere dalje je potrebno objaviti javni razpis v uradnem glasilu Evropske skupnosti. V poslanskem klubu LDS smo prepričani, da je ta rešitev v tem novem zakonu ustrezna, istočasno pa tudi usklajena s pravnim redom Evropske unije, zato jo bomo v nadaljevanju omenjenega zakonodajnega postopka dosledno podpirali v upanju, da bo novela zakona kljub zahtevnosti materije čim prej sprejeta. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Drobnič bo pojasnil stališče poslanske skupine Nove Slovenije. S tem bomo zaključili predstavitev stališč poslanskih skupin in prešli na razpravo poslancev. Prosim.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Dovolite, da predstavim mnenje poslanske skupine Nove Slovenije k avtentični razlagi besedila zakona o javnih naročilih. Mi bomo predlog avtentične razlage podprli predvsem z vsebinskega vidika. Zakaj? Zato, ker so invalidska podjetja kot takšna, če pogledamo genezo, podjetja odnosno družbe, za katere je veljal poseben režim. Reguliranje teh podjetij še vedno velja po starem zakonu iz leta 76, po katerem so to negospodarske družbe, ampak po starem sistemu pač dejavnost posebnega družbenega pomena. Če vlečemo to genezo, potem bi veljalo, da so to javne gospodarske službe za namen zaposlovanja. Res je, da se je v procesu lastninjenja odločilo, da gredo tako kot ostala podjetja v proces lastninjenja, vendar to še ne pomeni, da so zgubila prejšnji pomen. Ravno s tega vidika so invalidska podjetja deležna nekaterih olajšav, znatnih olajšavzato, da se lahko obdržijo na trgu. Oproščena so pač prispevkov, nekaterih davkov, ki jih namenjajo bodisi za lasten razvoj, za opremljenost in podobno. Problem je nastal zaradi nečesa drugega. Zaradi tega, ker ta državni zbor še ni sprejel zakona o usposabljanju za zaposlovanje invalidov ali, če hočete, predloga, ki ga je poslanska skupina Nove Slovenije vložila v postopek sprejemanja, zakon o pospeševanju zaposlovanja invalidov. Tega ste takrat brez resnih argumentov zavrnili. V zakonu, tem zakonu, ki ga je Nova Slovenija predlagala, smo uvedli dve vrsti invalidskih podjetij. Tista, ki delujejo pod tržnimi principi in so regulirana po zakonu o gospodarskih družbah s ciljem pridobivanja dobička, pa vendar so upravičena do olajšav, in druga vrsta podjetij,ki se ustanavljajo, ne zaradi dobička, ampak zaradi poklicne rehabilitacije in zaposlovanja težje prizadetih oseb. V kolikor bi to sprejeli, bi imeli rešitev dano tudi za ta primer, v katerega ste se sedaj zapletli. Ker bi en tip podjetja lahko bil izločen iz javnih razpisov in bi lahko mimo javnega razpisa pridobil posel brez ogrožanja tržne konkurence. Torej, eno bi bilo v splošnem evropskem terminu "non for profit" in drugo "for profit", izpeljava teh rešitev bi ponudila rešitev. Nastalo situacijo je možno razrešiti z avtentično razlago in s tem zagotoviti še nadaljnji obstoj in poslovanje invalidskih podjetij, v katerih je zaposlenih prek 10.000 ljudi, od tega večina invalidov, težje zaposljivih, ki si težko najdejo zaposlitev na trgu dela. To bi bilo neustrezno početje, ki bi ogrozilo večino podjetij. Če pa že kakšno od takšnih podjetij, ki so bila ustanovljena na sporen način, želi pridobiti posel, naj to dostojno in ustrezno, v skladu z zakonom, opravijo službe za nadzor, inšpekcijske službe, ali inšpektorat za delo ali pa ministrstvo za delo, v skladu s svojo komisijo, ki je zadolžena za spremljanje poslovanja invalidskih podjetij v Republiki Sloveniji. Torej, v poslanski skupini Nove Slovenije bomo to avtentično razlago podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Z vašo razpravo smo zaključili predstavitev stališč poslanskih skupin. Imamo dve prijavi za razpravo. Kolega Bernik, imate besedo.
Gospod predsednik, kolegice in kolegi! O vsebini te razlage je bilo veliko rečenega, zato bi samo dve stvari rekel o formalnem postopku. Iz akrobacije pravnega jezika povzemam, da je tako naša zakonodajno-pravna služba kot do neke mere tudi vlada sprejela možnost, da bi se ta predlog lahko izvršil, če bi upoštevali nekatere poslovniške in druge zahteve. Vlada in tudi mi imamo še veliko stvari opraviti na področju preskrbe in zaščite invalidov in mislim, da bi bilo dobro, da se tega prej ali slej lotimo. Vlada sicer pripoveduje o tem, da bo zakon o javnih naročilih noveliran - upam, da bo, vendar je zaenkrat to še vedno vrabec na strehi. Do tedaj se mi pa zdi, da je primerno, da povemo, da podpiramo to razlago, in tako bom tudi sam glasoval. Na drugi strani je pa treba upoštevati tudi to, kar je bilo rečeno na seji odbora s strani predsednika invalidskih organizacij in podjetij oziroma predvsem zavoda invalidskih podjetij Slovenije, ki trdi, da razlaga vlade o tem, kaj je možno in kaj ne, ni povsem točna. Na drugi strani je pa tudi omenil, česar vlada ni razložila, da se pripravlja nova direktiva v Evropski uniji, ki bo prišla v veljavo v začetku naslednjega leta. Torej, zanimivo bi bilo vedeti, kaj je na tem. V tem času pa mislim, da nekaj moramo narediti in zato bom podprl ta predlog.
Hvala lepa, kolega Bernik. Kolega Peče, želite besedo? Prosim.
Osebno mi je zelo žal, da smo poslanci Slovenske nacionalne stranke z redkimi izjemami osamljeni, kar se tiče vprašanja invalidov v naši družbi, z vprašanjem zaposlovanja invalidov, toda seveda, to je politična odločitev. Po oceni Slovenske nacionalne stranke invalidi seveda predstavljajo naraščajoči delež v strukturi nezaposlenih, posebej ob ugotavljanju dejstva, da so težje zaposljivi in tu bi moral biti po naši oceni še en argument, zakaj pristopiti k podpori omenjene točke dnevnega reda. Po drugi strani pa je tudi res, da bi država kot ena izmed institucij, ki vodi makroekonomsko politiko, po naši oceni morala aktivneje pristopiti k uravnovešenosti zaposlovanja, torej ravno v strukturi zaposlenih. Prav tako argument, ki ga uporabljajo nekatere poslanske skupine o uskladitvi slovenskega pravnega reda s pravnim redom Evropske unije v okviru te socialno zelo občutljive tematike je po naši oceni brezpredmeten. Dejstvo je, da je struktura oziroma da je kvaliteta bivanja invalidov v določenih evropskih državah, na katere se sklicujete, in po Sloveniji zelo različna, zato ti dve kategoriji oziroma geografski kategoriji v temu primeru nikakor ne moremo enačiti. Po oceni Slovenske nacionalne stranke so določene kategorije, ki bi jih država morala podpirati, in ena izmed njih so na vsaki način invalidi. Ne na njih služiti, temveč država in pa slovenska politika bi morala narediti vse, da bo njihovo življenje lažje in pa kvalitetnejše v okviru naše družbe. V Slovenski nacionalni stranki bomo zadevo podprli. Hvala.
Kolega mag. Drobnič, prosim.
Iz tega, kar je bilo povedano, jasno sledi, da smo prišli v določen problem, pravni problem reguliranja javnih naročil za področje invalidskih podjetij, zato ker invalidska podjetja niso ustrezno regulirana. Na eni strani temeljijo, kot sem že povedal, na tej pravni osnovi iz leta 1976, kot invalidske delavnice posebnega družbenega pomena, javne službe. Z novo zakonodajo, hočeš nočeš, zaradi nekaterih ozkih interesov, so šle na pot običajnih podjetij. V Evropi je bila pot nekoliko drugačna, tako da delajo na trgu, so pa upravičene do olajšav in do posebnega tretmaja pri javnih naročilih. Če bi jih pravočasno v naši državi uredili, bi se izognili nekaterim težavam v smislu konkurence javnih naročil, to kar se je pojavilo v Sloveniji, karje sporno in bi zadevo uredili. Zaradi tega, da bi pa dva ali pa tri sporne primere v Sloveniji onemogočili, pa za to ni potrebno spustiti rafala na vse. Zaradi enega primera uničiti vsa podjetja. Onemogočiti primeren pristop do dela. Primeren pristop pridobitve poslov. Zato mislimo, da bi bilo kar pravilno iz vsebinskega vidika, da se ta avtentična razlaga sprejme. Seveda obstaja še vprašanje, da se ta dikcija, zakonska, s to avtentično razlago razširi. Kot pravimo, iz vsebinskega vidika je pravilna, je smotrna, je logična. Zaplet je pa nastal zaradi neaktivnosti vlade in zaradi neprimernega odnosa, neustreznega odnosa do vloženega predloga zakona o pospeševanju zaposlovanja invalidov, ki ga je poslanska skupina Nove Slovenije vložila, pa ga je koalicija zavrnila. Takrat so rekli, da bo v enem mesecu prišel predlog. Sedaj je minilo že sedem mesecev, predloga še vedno ni. V naslednjem mesecu ga tudi ne bo. Tako se pač dela v državnem zboru.
Hvala lepa. S tem je razprava o predlogu za sprejem avtentične razlage zaključena. V razpravo bom sedaj dal predlog sklepa matičnega delovnega telesa, ki se glasi: Predlog za sprejem avtentične razlage besedila 12. točke 110. člena zakona o javnih naročilih se ne sprejme. Želi kdo od tistih, ki imajo čas, besedo? Nimate časa na razpolago. Kolega Peče. Kdo drug? Najprej bomo zaključili to točko dnevnega reda. Želi še kdo od tistih, ki imajo čas na razpolago, besedo? [[Ne.]] Kdo sicer želi? Kolega Peče je eden izmed njih. Še kdo poleg tistih, ki so sesicer prijavili? Sprašujem, še kdo želi besedo? [[Ne.]] Kolega Peče, 5 minut imate. Prosim.
V Slovenski nacionalni stranki poleg vsega povedanega trdimo oziroma smo prepričani, da se državni zbor in pa slovenska politika do vprašanja problematike invalidov nočejo opredeliti oziroma se je v začetku mandata opredelila negativno, s tem, ko smo že dali popotnico za vsebinsko reševanje te problematike takrat, ko je državni zbor na predlog Slovenske nacionalne stranke zavrnil predlog, da bi za vprašanje zaposlovanja invalidov, njihovega bivanja, imeli tudi posebno matično delovno telo. Po naši oceni smo s tem dejanjem oziroma ste žal s tistim dejanjem, tisti v veliki večini, ki ste zavrnili predlog, pokazali, kam ocenjujete, da sodijo invalidi. Kar pa se tiče predloga matičnega delovnega telesa, pa moramo prav tako podati svoje nestrinjanje, kajti ocenjujemo in pa, citiral bom, na strani 3, poročilo matičnega delovnega telesa, "po končani obravnavi je odbor na podlagi tega člena poslovnika sprejel sklep, s katerim ugotavlja, da avtentične razlage besedila 12. točke 110. člena zakona o javnih naročilih ni potrebno sprejeti". Po naši oceni torej dikcija "ni potrebno sprejeti" se ne more razlagati na način, kot je pozneje v poudarjenemtisku, da je odbor za finance in monetarno politiko državnemu zboru predlagal, naj se zakon oziroma obvezna razlaga zakona o javnih naročilih ne sprejme. Po naši oceni nastopa na tem področju, torej prvič, v razpravi izražena nepotrebnost sprejetju in pa se ne sprejme bistvena razlika. Tudi odbor bi moral biti pri oblikovanju in pa podajanju oziroma danes nepodajanju, ampak samo v izoblikovanju svojih stališč konkretnejši in ostati na dikciji, da ni potrebno sprejeti. V Slovenski nacionalni stranki seveda kljub temu ocenjujemo, da bi bilo smiselno sprejeti obvezno razlago in pa da bi državni zbor moral ponovno razmisliti o vsebini točke socialno ogrožene kategorije invalidov. Ocenjujemo, da v mandatu pred nami, torej v dobrem letu dni bi lahko državni zbor popravil napako predvsem v tem, da bi v trenutku oziroma v najkrajšem možnem času ustanovil odbor, kateremu bi bila to edina in pa osnovna vsebinska točka, skozi katero bi invalidi po eni strani v naši družbi laže zadihali, da pa, v narekovajih, težko dihajo, narekujejo tudi želje oziroma težnje različnih invalidskih organizacij v letošnjem letu po izvajanju posameznih referendumov. Prepričan sem, da bi slovenska politika in pa ta državni zbor morala najti več modrosti in pa odgovornosti, kar se tiče vprašanja invalidov in pristopiti bližje in s tem zagotoviti njihovo življenje znosnejše in pa seveda kvalitetnejše v okviru naše družbe. Hvala.
Matično delovno telo je sprejelo sklep, da se ne sprejme avtentična razlaga in ta sklep predlaga tudi državnemu zboru, drugi odstavek 150. člena. Kolega Peče pravi, da pristojno delovno telo najprej obravnava vprašanje, ali je potrebno sprejeti avtentično razlago, in če oceni, da je tako, obravnava tudi predlog besedila avtentične razlage. Ker je sprejelo odločitev, da državnemu zboru predlaga sklep, da se ne sprejme, tudi ni obravnavalo tega besedila. Želi še kdo besedo, sicer bom sedaj zaključil razpravo. O predlogu sklepa matičnega odbora, da zbor predloga za sprejem navedene avtentične razlaga ne sprejme, bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali nocoj ob 19. uri in 55 minut. S tem je ta 12. točka dnevnega reda za nocoj prekinjena. Ob 10.55 bo državni zbor prešel na obravnavo 13. točke dnevnega reda, to je na obravnavo predloga odloka o spremembah in dopolnitvah odloka o programu prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja za leti 2003 in 2004. Predlog odloka je v obravnavo zboru predložila vlada. Njej bomo tudi dali besedo, potem odboru za monetarne zadeve in poslanskim skupinam ter poslancem in poslankam. Do 10.55 prekinjam delo zbora.
Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ODLOKA O PROGRAMU PRODAJE DRŽAVNEGA FINANČNEGA IN STVARNEGA PREMOŽENJA ZA LETI 2003 IN 2004. Predlog odloka je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Sprašujem, ali želi generalni sekretar ali kdo drug predstaviti dodatno poročilo? Želi. Prosim, gospod generalni sekretar vlade, gospod Bandelj ima besedo za kratko obrazložitev.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami je predlog odloka o dopolnitvah in spremembah odloka o prodaji državnega premoženja. Gre za ureditev, ki izhaja iz zakona o javnih financah. Po tej noveli zakona iz lanskega leta je državni zbor tisti, ki sprejema ta akt. Čeprav je akt na nek način sui generis tudi vis-a-vis ostalih dokumentov, ki jih sprejema državni zbor, vlada vendarle resno pristopa k pripravi teh aktov, pri čemer seveda imamo nekatere dileme in tudi težave pri pripravi tovrstnih dokumentov, predvsem zato, ker obsegajo tako rekoč dnevne odločitve o gospodarjenju s posameznim premičnim in tudi nepremičnim premoženjem. Kot vidite, večina vsebine teh sprememb se nanaša pravzaprav na prodajo starih avtomobilov. Nekaj je tudi nepremičnin in pa seveda ponekod tudi prodaja finančnega premoženja oziroma deležev, ki jih ima država v posameznih podjetjih. Ta akt, ki je pred vami, služi vladi samo za to, da lahko začne postopke s prodajo. Tudi cene oziroma številke, ki so kot možni prihodki navedene v odloku, so indikativne in služijo samo kot izhodišče za javno dražbo, pri čemer pa moramo pred samo izvedbo javne dražbe po predpisih, ki veljajo za prodajo premoženja, tako ali tako opraviti ponovno cenitev zapriseženih cenilcev in tista cena je potem izhodiščna za dražbo. Seveda, na dražbi pač poskušamo doseči čim višjo ceno in seveda tudi v primeru, če ponudba ni prava, tudi ne pride do sklenitve pogodbe. Skratka, to je vsebina tega odloka in jaz vas prosim oziroma vlada predlaga, da državni zbor ta predlog odloka sprejme. Hvala lepa.
Hvala, generalni sekretar vlade, gospod Bandelj. Predlog odloka je obravnaval odbor za finance. Predsednik odbora, kolega Pucko bo predstavil poročilo odbora. Potem bomo šli na stališča poslanskih skupin. Kolega Pucko, predsednik odbora.
Hvala lepa, gospod predsednik. Predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Odbor je navedeni predlog odloka obravnaval kot matično delovno telo na podlagi pisnega zaprosila vlade Republike Slovenije, da bi lahko ta odlok državni zbor sprejel na julijski seji. V okviru splošne razprave smo največ pozornosti namenili ponovnemu predlogu vlade za odprodajo objekta Vila Bled ter nekaterim predlogom za prodajo finančnega premoženja oziroma kapitalskih deležev države v posameznih, zlasti hčerinskih podjetjih, predvsem z vidika namena njihove prodaje, ter vprašanjem zagotovitve socialne varnosti zaposlenih v teh podjetjih. V razpravi v odboru je bilo v izraženih pripombah glede nekaterih pomanjkljivosti predloženega akta izraženo tudi mnenje, da očitno tudi državni zbor ni zastavil dovolj jasnih zahtev vlade za predložitev celovite dokumentacije oziroma v zvezi z obličnostjo in načinom predložitve tovrstnih dokumentov za posamezne akte prodaje državnega premoženja. Poudarjeno je bilo tudi dejstvo, da je treba postaviti enotna pravila igre za prodajodeleža v podjetjih, kjer je vlada neposredni oziroma posredni lastnik, saj sicer prevelik manevrski prostor omogoča izigravanje pravil. Po razpravi je odbor glede na mnenje zakonodajno-pravne službe sprejel amandma redakcijske narave in ta je del poročila oziroma dopolnjenega predloga odloka o spremembah in dopolnitvah odloka o programu prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja za leti 2003 in 2004, za katerega predlagam, da ga državni zbor sprejme. Hvala lepa.
Hvala, predsednik odbora, kolega Pucko. O dopolnjenem predlogu odloka bodo sedaj predstavile stališča poslanske skupine. Najprej v imenu poslanske skupine Slovenske ljudske stranke kolega Božič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Pozdravljeni predstavniki vlade, kolegice in kolegi! V naši poslanski skupini bomo podprli ta odlok. Nekaj besed bi rad o tem odloku povedal glede na sklep, ki smo ga na odboru sprejeli, in sicer, da naj vlada Republike Slovenije do jesenskega zasedanja državnega zbora posreduje državnemu zboru v obravnavo predlog zakona o prodaji državnega premoženja. Namreč, tak zakon res potrebujemo. Kdor je kolikor kaj resno pogledal v Poročevalcu 49 predlagani odlok, se pravzaprav res lahko zamisli in bi rekel, da je res prav, da bi tak zakon imeli. Zakaj? Na strani 41, recimo, govorimo o prodaji dela zemljišča v izmeri 8 kvadratnih metrov v Tolminu. Meni se zdi čez vse mere hudo, da mora državni zbor tako prodajo potrjevati. Lahko, in mislim, da bi bilo prav, bi obravnaval pritožbo zaradi prodaje, ne pa da jo odobrava. In mislim, da v predlogu zakona bodo te majhne stvari odpravljene, da jih ne bomo obravnavali, kajti, če se velike stvari brez odlokov lahko prodajajo, potem ni potrebe, da se take majhne obravnavajo v državnem zboru. Pripombe imamo še o prodaji Soče VGP v Novi Gorici, pa ne zaradi tega, da bi bili proti, da se proda delež delnic, ki jih ima vlada v tem podjetju, ampak zato, ker smo premalo seznanjeni, kako bo svojo javno funkcijo VGP vnaprej opravljala. Enako velja tudi za podjetje za urejanje hudournikov. Kajti ti dve podjetji sta do sedaj javno funkcijo v redu opravljali. In bojim se, da ob kakršnihkoli velikih nesrečah bomo imeli na razpolago samo gasilce, ne pa podjetja, ki so bila zmeraj pripravljena inso lahko prišla reševati probleme, ki so nastali po naravnih nesrečah. In na koncu bi rekel samo še to: na odboru in tudi poprej, pred meseci, smo veliko govorili tudi o Vili Bled, pa o premoženju v Volčjem Potoku, ki se prodaja. Vse to smo na zadnji seji odbora sprejeli z razumevanjem. Država pač mora prodati tisto, česar ne rabi. Bilo bi pa lepo in prav, da bi enkrat imeli program oziroma predlog, kaj država rabi, da bo imela še, in da ne bomo potem vsakokrat razpravljali, zakaj se nekaj prodaja. Kajtimislim, da po trinajstih letih bi pa že lahko napisali, kaj naj bo premoženje države, premoženje vlade, ki ga rabimo za normalno poslovanje države. In kot rečeno v začetku, poslanska skupina bo odlok podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Pohorec bo predstavil stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev in za njim kolega Peče iz Slovenske nacionalne stranke. Najprej kolega Pohorec.
Hvala lepa. Ker je pač navada, da stališča predstavljamo tukaj, sem tudi za teh kratkih tri, štiri minute prišel sem. Naša poslanska skupina je pogledala v ta seznam podrobno, in seveda se strinja, da se to državno premoženje proda in smo za to, da bomo sprejeli ustrezen odlok. V tem prvem delu so deleži v gospodarskih družbah, katere pač je delni ali pa popolni lastnik država in ne izkazuje več interesa in tudi ne potrebe, da bi še naprej bila tukaj solastnik ali pa lastnik in je prav, da se taki deleži tudi odprodajo. To so: Soča Nova Gorica, Puh, Fortuna, Grateks, Kamnolom, Rovnik, PIL, Toplarna in pa TDR Metalurgija Ruše. Tukaj se strinjamo, da to tudi razrešimo. Da bi imeli navsezadnje tudi manj tiste moralne obveznosti do teh družb, ki tukaj in tam ne poslujejo tako, kot bi bilo zgledno za gospodarstvo. V drugem delu se z nekaterimi zadevami še bolj strinjamo in tudi z že dano pripombo, da pač moramo - žal, taka je danes ureditev - odločati tudi o prodaji že odpisanih osnovnih sredstev, raznih tiskalnikov, računalnikov in druge opreme, pado 10 let in več starih avtomobilov, za katere se seveda strinjamo, da tudi gredo v prodajo in tudi s tem, da bi z ustreznim zakonom v bodoče to uredili malo bolj fleksibilno. Tudi nam je bolj podrobno pozornost pritegnila Vila Bled. Ker smo o tem že imeli razpravo, mislim da v lanskem letu približno v takem času in smo takrat zadržali sklep, tudi mi smo se strinjali, da se še naj preveri, ali Vilo Bled odprodati ali ne ali pa jo imeti za naše protokolarne namene v bodoče. Ker pa ima Vila Bled tudi zelo dolgoročno pogodbo, ko je pogodba še veljala, so jo približno za 14 let podaljšali, zadnji dan vlade, prejšnje, še za enako obdobje naprej, tako da v tridesetih letih je itak v najemu in bo zelo težko najti kakršnega koli drugega kupca, ker so tu najbrž iz te pogodbe določene obveznosti. Strinjamo se danes tudi s prodajo Vile Bled, da se ta objekt, ki žal ob tako lepi lokaciji propada in bo tudi za državo samo še zgubljal nadaljnjo vrednost, če je ne bomo danes prodali. Strinjamo se tudi z aneksom oziroma z amandmajem, ki je vložen, s stražnico Plavje. Ob tem pa bi radi opozorili še na naslednje: ni samo ena od stražnic, ki je še naprodaj, jih je še nekaj, ki samotno propadajo ob naši meji. To so bivše stražnice, karavle, in kljub večkratnim razpisom se ne najde kupec. Podobno je še z nekaj vojaškimi stanovanji v teh manjših krajih, ki prav tako zgubljajo na svoji vrednosti, propadajo in bi jih kazalo čim prej tudi uvrstiti v sezname in jih odprodati, ali pa kako z lokalnimi skupnostmi najti rešitev pred njihovim končnim propadom, ker je navsezadnje vsak tolar, ki ga iščemo na drugih virih, tudi tu pomemben. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Peče bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, za njim je na vrsti kolega Vizjak, ki je prav tako že v dvorani. Prosim, kolega Peče, imate besedo. Ostali pa ne.
Spoštovani prisotni, ponovno pozdrav! Po oceni Slovenske nacionalne stranke je Slovenija tokrat očitno prišla do faze, ko je začela prodajati svoje lastno premoženje. Kakšna je ta faza v primeru, ko se to dogaja fizičnim ali pravnim osebam, verjetno veste vsi. To pomeni, da smo v tisti fazi, kjer ni več poti za normalen razvoj. Predstavnik vlade in pa predstavniki predvsem vladnih političnih organizacij bodo sicer govorili o smislu, o smislu tega, da če ne bomo prodali premoženja, ga ne bomo nikoli in se bo njegova vrednost zgubila. Toda, če dovolite v okviru razpoložljivega časa bomo podali nekaj stališč nestrinjanja in pa žal nobeno stališče strinjanja. Program prodaje državnega premoženja za obdobje 2003/2004 je po oceni Slovenske nacionalne stranke prikaz nedolgoročnosti sistema prodaje in pa s tem žal nesposobnosti slovenske vlade. V manj kot mesecu dni je Vlada Republike Slovenije podala državnemu zboru dva odloka, dva različna odloka, kar nakazuje na vedenje oziroma kar nakazuje na dejstvo, da vlada v roku enega meseca zamenja določeno premoženje, ki ga namerava prodati. Iz dosedanje prakse in pa predvsem iz primera 16.5.2003 in pa 2.6.2003, ko sta bila odloka podana v državni zbor v obravnavo, je moč sklepati, da bomo program prodaje v teku let še srečevali in ga v letošnjem letu še srečevali in ga dopolnjevali. Prav tako je po naši oceni nesmiselna sama časovnost oziroma tempo sprejemanja predlaganega odloka, ki v svojem naslovu nosi obdobje leto 2003 in pa 2004. Po naši oceni oziroma predpostavki izhaja iz vedenja, da je seveda sam sistem prodaje v tem trenutku neodvisen od državnega zbora, kajti dejstvo je, da je proračun Republike Slovenije za to obdobje že sprejet in da ne bo imelo nobenega smisla, v kolikor bi državni zbor ta sistem prodaje oziroma način prodaje tudi sprejel. Generalne razlike ne bo nobene. Nadalje, kritika samega sistema prodaje. Če pogledamo posamezne kategorije, ki jih vlada Republike Slovenije predlaga v prodajo, torej od prevoznih sredstev, nepremičnin, tako zemljiških kot gradbenih objektov, do kapitalskih deležev, je po naši oceni navkljub posameznim kategorijskim majhnim vrednostim preslabo obrazložen in nakazuje na gospodarjenje vlade Republike Slovenije s slovenskim premoženjem kot, žal, zelo slabim gospodarjenjem. Tudi sam način prodaje, kot ga vlada Republike Slovenije v praksi uveljavlja in v tem aktu za to obdobje tudi uzakonja, je po oceni Slovenske nacionalne stranke slab, ni dolgoročen predvsem pa ne predstavlja enotnih pravil za prodajo. V Slovenski nacionalni stranki smo težili k temu in seveda bomo tudi v prihodnje, da bi imeli enotna merila, merila, ki bi veljala za posamezne vrste prodajnih objektov in po drugi strani za posamezne kupce, ne pa da se od posameznega primera oziroma se posamezni primeri ločujejo po načinu prodaje. Po naši oceni je prodaja brez pravil, čemur smo danes priča, prvič in pa v preteklosti, v skladu z težnjami vlade Republike Slovenije in bo povzročila dodatno bogatenje posameznih slojev, tistih, ki pač imajo priložnost stopiti zraven v okviru prodaje v okviru dražbe ali kakršnegakoli drugega način prodaje. V prid trditvam Slovenske nacionalne stranke, torej da gre izključno za bogatenje posameznih slojev v tej naši družbi, govori uveljavljena praksa. Državni zbor Republike Slovenije navkljub pobudam, zahtevkom ni nikoli obravnaval prodaje Nove Ljubljanske banke, Nova Ljubljanska banka se je privatizirala oziroma prodala mimo sklepov in pa mimo zakonov tega državnega zbora. Danes pa nas vlada Republike Slovenije seznanja s prodajnim aktom, ki v svoji vsebini govori tudi o avtomobilih z oznako jugo koral v vrednosti 10 tisoč slovenskih tolarjev, po drugi strani pa taista vlada mimo državnega zbora mimo slovenske javnosti in mimo zainteresiranih individualnih vlagateljev proda za 100 milijard slovenskih tolarjev vreden delež v okviru Nove Ljubljanske banke. Osebno ocenjujem, in poudarjam, osebno ocenjujem, da gre seveda za norčevanje iz državnega zbora, posredno s tem pa seveda za norčevanje iz slovenske države. Da nam enkrat predlagajo akt, ki v svoji vsebini govori o avtomobilu vrednosti 10 tisoč tolarjev in da bo o tem sklepal državni zbor, po drugi strani pa prodaja premoženja v vrednosti 100 milijard slovenskih tolarjev in o tem ne povpraša niti državnega zbora, čeprav jih k temu zavezuje sklep iz leta 1994, ki je govoril, da je za privatizacijo oziroma prodajo bank nujno potreben privatizacijski zakon, ki bo urejal posamezne segmente prodaje. Toda seveda vlada Republike Slovenije ob tej večini poslancev, ki slepo sledite, lahko pač si privošči vse stvari v tej državi. Čeprav gredo očitno v škodo tej naši ljubi državi. V Slovenski nacionalni stranki prav tako ocenjujemo, da gre za namerno siromašenje Republike Slovenije oziroma države Slovenije še pred vstopom v Evropsko unijo. Kajti dejstvo je, da bo - in to je mogoče edina dobra lastnost Evropske unije - vlada Republike Slovenije z 1.5. naslednjega leta izgubila neke pristojnosti in več ne bo mogla delati s to državo to, kar je delala do sedaj. No, kar pa je dodaten argument, zakaj v Slovenski nacionalni stranki ne nameravamo podpreti tega programa prodaje državnega premoženja, pa je predvsem vedenje, da je vlada Republike Slovenije že v prejšnjem mandatu imela zakon o prodaji državnega premoženja, ga za "blef" ali pa iz kateregakoli drugega sorodnega razloga dala v proceduro v državni zbor, nakar ga je seveda zopet umaknila. Umaknila je po naši oceni izključno zaradi tega, da je lahko posamezne najsibo vitalne ali pa nevitalne, gospodarske ali negospodarske objekte prodala tistemu, komur je pač hotela pod pretvezo vladne diktature v naši državi. Žal moramo še enkrat poudariti, da je vlada Republike Slovenije v tedanjem obdobju sam zakon umaknila in da se seveda danes srečujemo z odloki, ne z zakoni, ki bi enotno in pa seveda s celo državo, za vse kupce urejali sistem prodaje oziroma nakupa, kakorkoli gledano, s katerekoli druge strani. Za konec uvodne predstavitve poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke pa bi radi še izpostavili vprašanje, ki ga je izpostavil tudi kolega Bogdan Barovič na matičnem delovnem telesu, na njega pa ni dobil zadovoljivega odgovora. Vlada Republike Slovenije pa se te tematike nedotika niti z besedo v svoji uvodni obrazložitvi, kakor tudi v Poročevalcu ne. To je predvsem zagotavljanje varnosti zaposlenih v podjetjih, katerih kapitalski delež bo država odprodala. Mislim, da je še kako pomembno vprašanje: Kako bo država odreagirala oziroma katere varovalke bo dajala za to, da se bo v tistih podjetjih, ki jih namerava prodati, in praviloma so to podjetja v socialno bolj ogroženih regijah, zavarovala in s tem ne bo dopustila, da bodo novi lastniki, ki so kapitalsko in pa politično blizu Liberalni demokraciji, odpuščali tiste ljudi, ki so danes v teh podjetjih, katere država namerava prodati oziroma vladajoče politične stranke nameravajo prodati. Za konec, izhajajoč iz nekaj osnovnih kritik, med katere v Slovenski nacionalni stranki uvrščamo na vsak način namen prodaje, ki ga država oziroma vlada Republike Slovenije še zmeraj nima izoblikovanega, in pa, drugič, način ugotavljanja vrednosti, ki ga vlada Republike Slovenije še vedno nima načrtovanega in pa opredeljenega, se nam zdi v tehmomentih prodajati predvsem nepremičnine in pa kapitalske deleže v posameznih podjetjih brezpredmetno. To pomeni z drugimi besedami, da vlada prodaja stvari zaradi sistema prodaje in ne zaradi vedenja oziroma potrebe po vložitvi, oziroma ponovni vložitvi finančnih sredstev, ki jih bo iz tega naslova vlada Republike Slovenije pridobila. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo tako aktivnost vlade Republike Slovenije in tak sistem prodaje državnega premoženja za neprimeren. Zato ga tudi nikakor ne moremo podpreti. Na vsak način pa od vlade Republike Slovenije zahtevamo, da nas bo nemudoma državni zbor in pa seveda državo Republiko Slovenije čimprej obogatila ali pa v proceduro dala zakon o enotnem sistemu prodaje vseh vrst državnega premoženja. V obdobju,ki je pred nami, lahko pričakujemo, da se bomo s tovrstnimi akti, ki govorijo o posameznih prodajah premoženja, še srečevali, zato bi bilo smiselno, da imamo merila, ki jih bomo vrednotili, predvsem v naši državi, merila poštenosti in pa, ki se bodo pozitivno odražali tudi v okviru Evropske unije. Osebno pa ocenjujem, da je popolnoma nesmiselno prodajati premoženje, predvsem kadar gre za kupca, ki je, poudarjam, in pa ponovno ponavljam, kapitalsko in pa politično blizu slovenski vladi. Hvala.
Hvala lepa. Kolega, magister Vizjak bo sedaj predstavil stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke.
Spoštovani predsednik, spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Zakon o javnih financah nalaga, da državni zbor spregovori in nekako sprejme tako program kot dopolnitve in spremembe programa prodaje državnega premoženja. In to je seveda prav, če le ne gre pri tem za pretiravanje. Uvodoma bi povedal da smo že razpravljali tudi za to govornico in tudi na odboru za finance, da velja spremeniti ali pa doreči tudi prakso, da ne bomo več govorili o tem, ali prodajamo tu tipkovnico enega računalnika, starega 5 let, in monitor tega računalnika in nek Renault Clio, ali "petko", ki ima vrednost nekako smešno nizko, nekatere pravzaprav so celo odpisane oziroma nimajo vrednosti. Velja le, in vladi bi to priporočilo le dali, da naj nas ne obremenjuje več s takimi zadevami in naj ne obremenjuje papirja Poročevalca in potem verjetno tudi Uradnih listov in naših delovnih teles s takimi stvarmi. Sicer pa se program prodaje sestoji iz treh delov: prodaje kapitalskih deležev, prodaje nepremičnin in premičnin. Kar veje iz tega programa in tudi iz načina, kako je v parlament prišel, da gre predvsem za to, da se s tem programom želi napolniti proračun na tej prihodkovni strani, da se bo dalo vse odhodke, ki jih je praktično več, kot jih je bilo ob sprejetju proračuna, pokrpati. Po naši oceni osnovni namen tega programa ni v tem, da se prodaja tisto, kar je za prodati na podlagi takih ali drugačnih argumentov, ampak predvsem v sili, da se na prihodkovni strani naredi kar največ. To je pravzaprav razbrati tudi iz tega, kako je to prišlo v parlament. Se pravi, na podlagi nekih dopolnjevanj tik pred zdajci in tudi na podlagi slabih obrazložitev. Mislim, da prodaja zlasti nepremičnin pravzaprav ni obrazložena. Prodajajo se parcele, prodajajo se poslovne stavbe, deli poslovnih stavb brez kakršnekoli resne analize, vsaj parlamentuni predstavljena, verjamem pa, da v skladu z zakonom morajo biti narejeni tudi posamični programi prodaje. Žal jih nismo dobili. Kar se kapitalskih deležev tiče, se tu pojavlja bojazen, ki jo je ne nazadnje nakazal že predhodnik. Se pravi, ali bo ta delež, ki ga bo država prodala, če ga bo prodala, oplemeniten oziroma ali bodo lahko družbe, ki bodo te kapitalske deleže kupile, to zadevo premaknile v plus teh firm ali pa bo s tem zadeva lahko le še slabša. Iz obrazložitev se da videti pozitivna konotacija teh kapitalskih deležev, vendar iz izkušenj vemo, da dostikrat temu ni tako. Poudaril bi le še to, da pri prodaji nepremičnin, zlasti parcel, pogrešamo in bi tudi prosili obrazložitev predlagateljev, zakaj se prodajajo parcele, kako so določene vrednosti teh zemljišč. Nekje so zemljišča vrednotena v celotni vrednosti, nekje pa po kvadratnem metru, predvsem pa razlogi in cilji teh prodaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Diaci bo predstavil stališče poslanske skupine Stranke mladih Slovenije.
Hvala za besedo. Lep pozdrav, spoštovani gospod predsednik, predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Pred nami je predlog odloka o spremembah in dopolnitvah odloka o programu prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja za leto 2003 in 2004, za katerega državni upravni organi ocenjujejo, da za njihovo delovanje ni več potrebno oziroma ne ustreza več namenu uporabe in ga je smotrno prodati. Razlogi so v obrazložitvah zapisani, vprašanje pa je, koliko so, vsaj kar se prodaje nepremičnin in deležev v podjetjih tiče, utemeljeni. Smešno pa je dejstvo, da se državni zbor ukvarja s prodajo rabljenih vozil in ostalih sredstev, kot so fotokopirni stroji in podobno, medtem ko o prodaji premoženja, kot so, na primer banke, bi lahko omajali cel monetarni sistem, katerih prodaja vpliva na inflacijo, na tečaj tolarja, ne odloča. Tu pa bomo sedaj med drugim odločali tudi o prodaji starih "krip", če malce banaliziram, pri katerih pa se tudi pojavlja kup neracionalnosti. Nepotrebno sredstvo je namreč treba prodati takoj, dokler še lahko zanj država kaj iztrži. Resnici na ljubo pa se dogaja, da ta nepotrebna sredstva ležijo na parkiriščih upravnih organov in v različnih kotih, dokler ne pridejo v ta odlok, v tem času pa so izgubila kar precejšnjo tržno vrednost. Tu država izgublja suma sumarum kar precej, zato je potrebno državnim upravnim organom omogočiti učinkovito gospodarjenje, državni zbor pa mora okrepiti nadzor nad izvedbo tega učinkovitega gospodarjenja. Zato podpiramo sklep odbora za finance in monetarno politiko naj vlada pripravi predlog zakona o prodaji državnega premoženja, da se ne bodo dogajale takšne anomalije, ko državni zbor odloča o prodaji starih avtomobilov za nekaj deset tisoč tolarjev, medtem ko pomembnejše stvari gredo mimo državnega zbora. Dokler ta zakon, ki bo vsebinsko ločil vrste premoženja in opredelil pooblastila, ni sprejet, težko v opoziciji prevzamem odgovornost za sprejem tega odloka, saj smo po našem mnenju v opoziciji za učinkovito gospodarjenje premalo in preslabo informirani. Hvala.
Hvala lepa. Vidim, da nekateri kolegi, ko govorijo v imenu poslanskih skupin, govorijo iz klopi, nekateri pa se poskušajo držati nekega pravila, ki je sicer ne napisano, da se govori tukaj izza govorniškega odra. Zato bi prosil, da imamo vsi do tega približno enak odnos, da pri predstavitvi stališč poslanskih skupin ta predstavite izza glavnega govorniškega odra. Kolega dr. Jožef Bernik bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Imam prav? [[Ne.]] Potem bomo sedaj prešli na besedo poslank in poslancev. Kolega Podobnika v dvorani ne vidim, kolega Bernik pa zdaj želi besedo kot poslanec. Prosim.
Gospod predsednik, gosti iz vlade, dame in gospodje! Glede na nove komentarje, ki so bili že narejeni, se bom nekoliko omejil na nekatere druge stvari, tako da bom na enem zgledu, to je na družbi Soča, omenil nekaj problemov. Najprej bi pa rad omenil to, da vladni predlog je sicer zelo podroben, vendar nam ne pokaže dejanskega stanja premoženja, ki ga ima vlada potem še vedno v lasti in ki bo prej ali slej prišel zopet na dražbo. Ne vem, če tak seznam dejanskega premoženja, ki ga ima v lasti vlada sedaj že obstaja in če obstaja, ali je javen ali tajen. Konec koncev bi to morala biti javna informacija. Potrdil bom tudi svoje soglasje s tem, kar je bilo rečeno, da tukaj dobimo več strani raznih predmetov in tako dalje, ki [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]prodaji nekateri so povsem malenkostni. Mislim, da smo že enkrat nekako predlagali, da bi to izpadlo, in da bi bilo to treba narediti. Ko pa dobivamo predloge za večje premoženje, ki bo šlo v prodajo, moramo to odobriti, vendar mislim, da bi pri tem proces ne smel biti na koncu. Ta proces bi moral namreč trajati še naprej in bi potem vlada v gotovih prilikah morala poročati o tem, katero premoženje je bilo prodano, za kakšno ceno in druge pogoje. Kot sem povedal, bom tukaj omenil samo Sočo, ki je bila večkrat omenjena v več številkah Poročevalca. Če prav razumem, vlada v tej družbi namerava prodati majhen del, del pa tudi obdržati, ker ta družba opravlja javno gospodarsko službo. Vlada tudi pravi, da bi poskušala to prodajo izvršiti skupaj s KAD-om, zaradi doseganja boljših učinkov. Kaj to pomeni, ni jasno. Ker je KAD v lastnini države, mi je uganka, kaj bo to prispevalo k izboljšanju poslovanja te družbe. Niti ni jasno, ker na drugem koncu vlada tudi omenja, da bo KAD povišal svoj kapitalski delež, pa potem ni jasno, ali bo to storil z nakupom delnic vlade ali kako drugače. Vse to me vodi tudi h komentarju, ki sem ga zastavil prejšnji teden ministrici za gospodarstvo, ki ni bila navzoča, in to je, opozoril sem na odločbo evropskega sodišča, ki je odločilo, da vlada, potem ko se privatizacija nekega podjetja izvrši in vlada nima več močnega deleža, da to ne gre in tako je Volkswagen in druge družbe so imele veliko problemov. Mislim, da bi moral tudi pri nas nekdo o tej stvari začeti razmišljati. Odgovora od gospe še nisem dobil pa ga še pričakujem. Poleg tega bi pa povedal, da pri vseh teh družbah, ki so omenjene, bi, če bi poslovali gospodarsko, prav gotovo potrebovali veliko več informacij, kot jih sedaj imamo. Tako včasih, ko to odobravamo, kupujemo mačkovo žaklo. Hvala.
Hvala lepa, kolega Bernik. Kolega Peče.
V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da gre za izredno pomembno vsebino, predvsem pa za določitev načina prodaje. V predstavitvi stališča poslanske skupine smo izrazili svoje nestrinjanje in nakazali vseh osem točk, v katerih se ne strinjamo z načinom politike vlade Republike Slovenije okoli prodaje državnega premoženja. Prvič je sam namen prodaje. V Slovenski nacionalni stranki še vedno ocenjujemo, da vlada sploh nima izoblikovanega stališča, zakaj posamezno zadevo v tej državi prodaja. Govorim pa seveda izključno o kapitalskih deležih ter o nepremičnih stvareh. Nikakor ne govorim o avtomobilih, ki ste nam jih dali danes v odločanje, in to o tistih avtomobilih s smešno nizkimi cenami; tiste iz svoje nadaljnje razprave izpuščam. Po drugi strani pa je še vedno odprto vprašanje načina ugotavljanja vrednosti. Dejstvo je, da kadarkoli vam je slovenska država zaupala, ste prodali pod vrednostjo. Če pogledamo samo zadnji velik projekt, to je prodaja Nove Ljubljanske banke, je vlada Republike Slovenije iztržila 300 milijard slovenskih tolarjev minusa. Naj vas spomnim, da je sanacija bančnega sistema to državo stala 400 milijard slovenskih tolarjev, ko pa je vlada Republike Slovenije zelo ignorantsko prodala Novo Ljubljansko banko, ste seveda za to iztržili le 100 milijard slovenskih tolarjev. Tudi ugotovitve in navajanje odbora za finance, torej matičnega delovnega telesa državnega zbora o tem, da bi bilo smiselno sprejeti zakon o prodaji državnega premoženja, je nesmiselno oziroma neresnično in z njihove strani nekredibilno, kajti dejstvo je, da večino v tem odboru sestavljajo ravno vladni politiki. Možnost, da bi razpravljali o prodaji državnega premoženja, je Slovenska nacionalna stranka ponudila državnemu zboru in odboru za finance glede prodaje Nove Ljubljanske banke, pa je ta državni zbor sam na predlog vlade Republike Slovenije rekel, ne, državni zbor se noče ukvarjati s sistemom prodaje Nove Ljubljanske banke, državni zbor ne bo povabil na zaslišanje vlade Republike Slovenije. Vlada Republike Slovenije pa je v istem mahu rekla, ne, mi pa ne bomo državnemu zboru razlagali ničesar. Torej govoriti o tem, da si odbor želi nek zakon in hoče biti seznanjen s posamezno prodajo, je žal v tej sestavi državnega zbora nemogoče, zato se dopuščajo in omogočajo proste roke vladi Republike Slovenije glede tako megalomanskih potez, kot se vlečejo v tem trenutku. Približno v takem smislu je izzvenela tudi razprava oziroma zahteva Slovenske nacionalne stranke po razširjenem odgovoru v okviru naraščajoče inflacije, kjer je državni zbor z veliko večino vladnih poslancev, Liberalne demokracije, Združene liste, DeSUS-a in Ljudske stranke, zavrnil pobudo, da bi državni zbor začel razpravo o inflaciji, se s tem pripravil na rebalans do konca leta in proračun za naslednja leta. Štiri dni kasneje pa isti predsedniki teh štirih strank sprejmejo sklep, kako nujno se je začeti boriti proti inflaciji. V Slovenski nacionalni stranki žal - inresnično poudarjam "žal" - pač takim zadevam več ne moremo verjeti. To kaže na neke vrste nekredibilnost slovenske vlade, ko po eni strani v izjavah za javnost dosegajo dogovore o premoženju, dosegajo dogovore o zaustavitvi inflacije, ko pa je treba te dogovore uresničiti, najsi bo v okviru državnega zbora, pa vsi glasujejo proti. Še enkrat poudarjam, da v Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da je sistem prodaje, kot ga je vlada Republike Slovenije predložila, in to dvakrat, 16.5. in 2.6., napačen. Ta sistem ponuja zamegljevanje, ničesar več. Medtem ko se najpomembnejše stvari v tej državi prodajajo pod ceno vnaprej izbranim kupcem [[primere sem vam naštel prej]] , državnemu zboru v obliki neke vrste zakonskega akta ponujate prodajo tistih stvari, ki dosegajo vrednost nekaj tisočakov slovenskih tolarjev. Po naši oceni si skuša vlada Republike Slovenije na ta način samo umiti roke. Vendar dejstvo je, da namen vlade, vsaj po mojem razumevanje slovenske države, ne bi smel biti izključno in le v prodajanju pod ceno svojim strankarskim prijateljem, pač pa bi naloga vlade morala biti ena in izključno ena. To je doseganje dobrobita oziroma boljšega standarda Slovencev in pa Slovenk. Ravnati gospodarno in v taki obliki, da se bo pozitivno in pa dolgoročno odvijalo in pa odražalo v prihodnosti našega življenja. V Slovenski nacionalni stranki takih aktov, po naši oceni zavajajočih, seveda ne moremo podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Kelemina, prosim imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Tukaj imam eno vprašanje, ki se pojavlja pri tem predlogu, ki ga bo očitno koalicija sprejela v predlagani obliki. Temeljno vprašanje pa se postavlja glede pristojnosti državnega zbora do tega dokumenta. Zakonodajno-pravna služba je jasno povedala, da je to dokument državnega zbora. Predlagatelj je seveda vlada, je pa dejansko dokument državnega zbora in državni zbor kot celota oziroma tisti, ki odločate, odgovarjate o tem, ali je ta dokument skladen z vsemi predpisi in ali je skladen s pričakovanji. Ne samo s predpisi, ampak tudi s pričakovanji državljanov, pa tudi vseh ostalih, ki so zainteresirani za to, da na tem področju vlada nek sistem, ki je pričakovano pregleden in pa tudi pošten ter pravičen. Iz tega, kar smo mi dobili, je dejansko razvidno in pa tudi iz dosedanje razprave, da ni jasno opredeljenih veliko stvari, predvsem pa tudi ne sama pristojnost posameznih institucij državnega zbora in državnega zbora kot celote, glede odgovornosti sprejemanja tako pomembnega dokumenta, kot je odprodaja državnega premoženja. Tega se zavedajte. Jaz se sprašujem pri tem dokumentu kot pri marsikaterem drugem dokumentu, kje je to zapisano in kakšna je sploh pristojnost predsednika državnega zbora pri tem dokumentu, pri takih dokumentih, državnega zbora kot celote, posameznih delovnih teles, zakonodajno-pravne službe, odborov in tako naprej. Te razmejitve niso natančno določene in kdo je tisti v tem državnem zboru, ki poskrbi za to, da bo ta dokument takšen, kot mora biti, in da bo tudi izvršen nadzor in da se bo vršil korektno nadzor nad vso odprodajo državnega premoženja, da bomo tudi "feed back" vedeli, kaj se je dejansko s tem premoženjem zgodilo, kako je bilo odprodano, ali jebilo vse tako regularno narejeno, kot pričakujemo. Ne pa, da zdajle državni zbor daje bianco menico vladi, da lahko razpolaga in počne z državnim premoženjem, kar se ji dejansko zljubi. Resnično se sprašujem in tukaj bi bilo potrebno enkrat doreči te stvari. Jaz ne vem, kaj si vi predstavljate v koaliciji, v vodstvu državnega zbora, da teh stvari ne dorečete. Poglejte, vlada sama je rekla oziroma predstavnik vlade je obrazložil, da določena zmeda izhaja iz zakona o javnih financah in je torej posledica uveljavljenega sistema. Zato mora vlada ravnati inovativno in vedno znova oblikovati predloge, dopolnitev programa prodaje premoženja in tako naprej. Zato bo verjetno v prihodnje predlagala ustrezno spremembo zakonodaje na tem področju in tako naprej. Lepo vas prosim! Kaj ste pa delali do sedaj? Kaj ste delali do sedaj? In sedaj jaz slišim tukaj obrazložitve poslanskih skupin, glede na to, da je odbor za finance sprejel sklep, da bomo te stvari, mislim, da je vlado zadolžil, da mora do septembra pripraviti neka nova izhodišča, razložitve in tako naprej, da je to zadovoljivo, da lahko sedaj ta predlog sprejmemo. Ne, ne, stokrat ne! Mi bi morali ta predlog odloka, ki je danes tukaj pred nami, zavrniti. To bi bila edino korektna poteza državnega zbora in odgovorno ravnanje državnega zbora kot celote. Stvari niso dorečene. Zakaj to delamo? Zakaj? Jaz se samo to sprašujem, zakaj. To je nedopustno in seveda jaz vladi ne zamerim. Resnično vam povem, da predstavnikom vlade v tem pogledu pa ne zamerim popolnima nič. In nikomur v tej države ne zamerim, da državni zbor poskuša na vsak način goljufati ali pa izigrati ali pa, ne vem, kakorkoli že. Ne zamerim jim. To je njihova temeljna vloga, funkcija, da poskušajo operativno delati, kolikor je pač mogoče v okviru obstoječe zakonodaje. Zamerim pa državnemu zboru kot celoti, vodstvu državnega zbora, njegovim službam in vsem, ki bdijo nad tem, da bi te stvari bile korektne in poštene, da take stvari dovoli. Ja, pa kaj smo mi? Nič. To je tisto. To je tisto, ker nismo nič. Jazse tudi ne bom spuščal v te, odprodaje, takšne ali drugačne, resnično ne. Ker mi je izpod časti, da se dejansko ukvarjam s prodajo nekih majhnih deležev avtomobilov in tako naprej, da ne govorim o Ljubljanski banki, kjer te pristojnosti nismo imeli in tako naprej. Enostavno se ne bom spuščal v te stvari. Gre za načelna vprašanja, ki so nerešena. In nočete storiti popolnima nič, da bi ta vprašanja razrešili. Nočete. In sedaj z enim banalnim sklepom, naj se to do septembra naredi, poskušate te stvari pod preprogo spraviti. Tako se ne dela. Seveda to je stara praksa, kar dajte naprej. Saj, zmeda kot je na vseh področjih, je tudi tukaj. O tem ni debate. Ampak je pa zanimivo, recimo, da pri prejšnjih predlogih, če se spomnite, ki so bili sedaj zamenjani, kako jevlada to predlagala z 16. 5., pa 2. 6., če se ne motim, so bili neki prvotni predlogi. Sedaj so nadomeščeni s tem novim predlogom. Je bil tudi Talum notri v prejšnjem predlogu. Se spomnite? Ampak očitno je javnost malo te stvari začela bolj intenzivno obravnavati in ste ugotovili, da stvari še niso tako daleč in da so tudi nekoliko čudno zapeljane. Tako ste stvari lepo elegantno umaknili, da ne bi prišlo slučajno do poglobljene razprave v državnem zboru, ker določene stvari poznamo, na kakšen način se poskuša državno premoženje odtujiti nekorektno in nepošteno v škodo države kot celote. To ste poskušali s Talumom narediti. Sedaj ste ugotovili, da stvar še ni zrela, saj boste pripravili počasi te stvari, da bodo zrele. In boste potem spet spravili, državni zbor bo pa vse tole "požegnal" in bo stvar rešena. Mene zraven ne mešati! Lepo vas prosim! Naj celotna slovenska javnost izve in vsi novinarji zapišite, da jaz tukaj ne bom odgovarjal in nočem odgovornosti prevzeti. Čeprav je minimalna. Ena cela in še malo odstotna, glede na 90 članski državni zbor. Mene zraven ne mešati, jaz tukaj zraven nisem in nočem biti. Jaz tega ne bom podprl in upam, da se boste malo vzeli k sebi in da boste malo razmislili o teh stvareh in da boste tudi ustrezno ukrepali. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Kelemina. Ker je bilo nekaj kritik na račun državnega zbora kot institucije pri ravnanju s tem zakonskim predlogom oziroma s to točko, odlokom, naj vam povem, da pač ravnamo v skladu z zakonodajo in če imate kakšen drugačen predlog za ravnanje v zvezi s tem, ga prosim dajte. Ne jaz, ne kolegi ne oviramo pogledov na to, da bi drugače obravnavali s to točko. Kolega Veber, prosim.
Hvala za besedo. Pri odloku o programu prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja za leti 2003 in 2004 bi rad opozoril na nekatera dejstva, ki so predvsem pomembna z javnofinančnega vidika. Gre za celo vrsto premoženja, ki bi ga bilo možno urediti in dokončati na način, da lahko služi sedanjim potrebam. Predvsem imam v mislih potrebe, ki se kažejo pri reorganizaciji slovenske vojske v času prilagajanja Slovenije za vključitev v Nato. Cela vrsta objektov je na lokacijah, ki sicer nimajo neke velike tržne vrednosti zaradi svoje lokacije. Na drugi strani pa se opaža, da je veliko objektov, ki se namenjajo izvajanju dejavnosti vojske, vendar so na izredno atraktivnih lokacijah, kjer bi se lahko iztržilo za te objekte s prodajo zelo veliko. Na to bi opozoril predvsem zaradi dejstva, ker vem, da se naobmočju Kočevske Reke nahaja zelo veliko objektov, ki so v zelo dobrem stanju, vendar se danes za potrebe in za jutrišnje potrebe slovenske vojske ne uporabljajo. Če jih pa hočemo prodati na trgu, ne iztržimo pravzaprav za njih ničesar. V nasprotju s tem se seveda pojavlja cela vrsta objektov znotraj velikih mestnih središč, kjer je pravzaprav omejena možnost širitve vojaške dejavnosti, zato je dolgoročno takšna usmeritev vprašljiva. Opozoril bi na to, da se v naslednjih pripravah odlokov poskušajo upoštevati ta merila predvsem zaradi javnofinančne krize, če temu tako rečem, ki je trenutno prisotna, ko se poskušamo organizirati na čim bolj racionalen način. Mislim, da bi takšen pristop, ki sem ga omenil, pripeljal k temu, da seveda se vsi ti razvojni pogledi uskladijo z možnostmi in da imamo predvsem stabilnejše javne finance. Hvala.
Hvala. Naslednji ima besedo kolega Anderlič.
To so vprašanja, o katerih sedaj razpravljamo, torej tista, ki zanimajo državljane, državljanke, konec koncev davkoplačevalce in ki so občutljiva ravno zaradi tega, ker imajo otipljive posledice, vidijo se skozi premoženje, naj si bo stvarno ali kakšno drugačno, v nepremičninah itn. Postavlja se vprašanje, zakaj in ali lahko državni zbor o teh vseh vprašanj odloča, ali je za to kvalificiran, usposobljen, ima zadosti podatkov in ali je odgovoren za to početje. Jaz sicer mislim, da moramo o tem odloku razpravljati zato, ker smo sprejeli v tem državnem zboru tako zakonodajo. Jaz sem prepričan, da takrat, ko smo to sprejemali, nihče ni verjel, da bo na seznamu tega odvečnega, nepotrebnega, slabo uporabljenega premoženja, tudi slabo gospodarjenega tudi za zadeve, ki jih je nujno po izteku amortizacijske dober odprodati, da bomo o tem razpravljali, da bomo razpravljali o avtomobilih, o pisalnih strojih in ne vem kaj še vse. Ampak očitno je pripeljala želja takratna pri sprejemanju zakona, da bomo imeli pregled, da bomo imeli kontrolo, da bomo soodločali, do tega, da je pravzaprav celotna stvar absurdna. Jaz se strinjam s tem, da ko odločamo o drevesih, ne vidimo gozda in zaradi tega tudi nelagodje. Konec koncev, odrekanje odločanja pri sebi pomeni ravno to, da obstaja pri mnogih nas, tudi takrat, ko smo imeli sedanjo Vilo Bled že na seznamu, je bilo vrsto vprašanj in sam sem bil med tistimi, ki smo zagovarjali, da jo odložimo in da se razčistijo ta vprašanja v zvezi s tem. Tako bi naredil tudi o vsakem drugem vprašanju. Zato mi je bliže neka razlaga, ki se je tudi pojavila na odboru, da dajmo razmejiti te stvari na način, ko bo vlada, ki je vlada zato, da vlada, ki konec koncev opravlja v imenu države, tudi tega državnega zbora in državljanov seveda, s stvarnim in ostalim premoženjem, ki ga ta država ima, ki je za to odgovorna. Ta vlada mora priti sem s tistim, kar ji nalaga zakon. Jaz mislim, da bi vrsto teh razprav lahko opravili v okviru proračunske diskusije, ko se govori o tem, kje se država sreča s svojim premoženjem in kako ga opravlja in koliko iz tega iztrži v proračun inali se dejansko pojavlja v vlogi dobrega gospodarja ali bi bilo bolje, da se umakne tako iz podjetij, tam kjer ima deleže, kakor tudi, da odproda nekatere stvari, ki jih ne rabi več, ki jih negospodarno opravlja ali pa ne vidi v tem opravljanju kakšnega dolgoročnega interesa. Tako je recimo s konkretno Vilo Bled in takih primerov je še veliko. Predhodni razpravljalec je govoril o vojaških objektih. Sam sem podpisal tudi amandma - sicer je kasneje razprava o tem - ko sami na svoje oči vidite, da stvari propadajo, da se ne gospodari, na drugi stani je pa interes, je potem dolžan gospodar nekaj narediti in se odločiti, ali bo to upravljal, uporabljal, imel od tega koristi, ker konec koncev za to odgovarja tudi tukaj, ali pa bo to prodal, in s tem seveda počelkaj drugega, ali bo zmanjšal javni dolg ali bo naložil kam drugam in tako naprej. Zato jaz podpiram vse tiste diskusije, ki tukaj gredo v smer, da naredimo državni zbor zakonodajni organ in nadzorni organ, če hočete da imamo pregled nad tem, kaj vlada počne. Vlada pa mora v skladu z zakoni gospodariti s premoženjem in takrat, ko gre za odprodajo ali pa za odločitev, da se določenih stvari znebi, če lahko tako rečem, da to naredi po postopkih, ki so predpisani, ki zahtevajo javne razpise, natečaje, ki zahtevajo kontrole, revizije itd. Ob takem seznamu, ki je tukaj, je vprašanje, ali reči pri vsaki stvari, da sem 100% prepričan, da delam prav in da je vlada presodila najbolje, ali je prav, da ravna tako, da je to zdaj na seznamu, drugo pa ni. Sam vem, da se nekateri deleži v nekaterih podjetjih pojavljajo na seznamih prodaje državnega premoženja že leta in leta, pa ne pride do realizacije te prodaje, pa so bila tudi odobrena s strani državnega zbora, pa ne pride do prodaje: ali ker ni zanimanja ali ker je previsoka cena ali pa ker recimo nekako ni pripravljeno. Upal bi si podvomiti v nekatere odločitve, ko ni prišlo do odprodaje deležev v nekaterih državnih podjetjih, da je šlo za, bom rekel, ne bom rekel bojkot, ampak bom rekel za oviranje zaposlenih in tistih ki so zainteresirani, da so točno taki v taki strukturi. Mnogo lagodneje je danes biti v neki firmi, ki je še vedno roka države in v nekih medijih se greti, kot pa iti na trg in v konkurenco. In to seveda je tudi razumljivo. Jaz sem skozi te sezname razbral tudi to vrsto problemov in jaz mislim, da je za državo škoda, če ima tako rekoč v svoji lasti neke zadeve, ki pa ji ne prinašajo dobička, mnogokrat pa tudi izgubo, da ne govorim o velikih sistemih, od železnic in vseh drugih zadev naprej, ki so se sicer v preteklih letih restrukturirale, vendar bo zagotovo del te privatizacije v javnem sektorju tudi skozi odprodajo treba narediti. Zato ob vseh teh dilemah podpiram predlog, da vlada pride s spremembo zakona in da se takrat pogovorimo, kaj je tisto, s čimer se bo državni zbor ukvarjal, in kaj bo vlada sama počela ter na kakšen način bo poročala državnemu zboru pri teh ravnanjih.
Dr. Bajuk, zelo kratek čas imate na voljo, to je devet sekund.
Zaenkrat samo eno vprašanje predstavnikom vlade: Kdaj se boste odločili, da boste spoštovali slovensko ustavo, in sicer drugi odstavek 146. člena, ki pravi, da država in lokalne skupnosti izkazujejo vrednost svojega premoženja s premoženjskimi bilancami? Povejte mi, kdo na svetu bi si sploh upal priti v svoji skupščini - in to je kot skupščina nekega velika skupnega podjetja - in prositi za dovoljenje, da bi prodajal stvarno premoženje države, brez da bi sploh prinesel, kje smo! Gospodje, lahko imate [[...]]
Kolega dr. Bajuk!
[[...]]sestanke, ali ste se morda tudi v nedeljo odločili, da boste spoštovali ali ne v prihodnjih petsto dneh?! Hvala.
Bilo je rečeno tudi v pismeni obliki, da se boste odpovedali govoru. Kljub temu ste dobili možnost za besedo in tudi prekoračili čas. Kolega Jerovšek je naslednji na vrsti.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! V trenutku, ko smo v državi soočeni z veliko socialno stisko in ko je vlada priznala, da je v zadnjih letih vodila napačno gospodarsko politiko, in sedaj z veliko reklamo snuje nov gospodarski program, bi pričakovali, da bo pri prodaji premoženja zasledovala cilje ki so za državo pozitivni. Vendar izgleda, da te države, te oblasti in teh strank ne strezni ničesar, da skušajo z blefom prelisičiti državljane. Moram vam priznati, da ste v tem uspešni. Naši državljani pravzaprav nimajo možnosti in tudi ne vztrajajo, da bi imeli pregled, da bi imeli premoženjske bilance, recimo to, kar je moj predhodnik zahteval, da bi oblast prišla z neko premoženjsko bilanco pred državni zbor. Glejte, ne vem, če je zgolj slučaj, da je ta zadeva, ta odlok o spremembah in dopolnitvah odloka o programu prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja za dve leti prišel v obravnavo v državni zbor tik pred časom kislih kumaric oziroma pred časom razprodaj. V glavnem, nam je vlada tukaj ponudila program velike poletne razprodaje. Kajtina tak način dejansko ponujena zadeva, se ve, da če je tako pripravljeno, da vlada, ali prodaja dejansko samo nekarantno blago, ki ga nihče noče in ga je treba razprodati, oziroma da v ta čas kislih kumaric plete tako slabo pripravljene, tako netransparentne, tako nepregledne zadeve, da se bodo pa zanimive stvari, stvarno premoženje, kapitalski deleži zanimivih stvari, ki bodo nosili v bodoče dobiček, prodali pod mizo točno znanim, naprej znanim kupcem in pod ceno. To je ta oblast v teh preteklih letih delala. Zato ni čudno, da je sedaj soočena s katastrofalnim gospodarskim stanjem v državi, s katastrofalnim socialnim stanjem in da še povečuje socialno razslojevanje. Ta odlok služi očitno k dodatnemu bogatenju prej destiniranih, nekaterih kupcev, članov strank Liberalne demokracije in Združene liste. Kolikokrat se je tu govorilo, da mora biti prodaja na podlagi zakona, bank, vsega stvarnega premoženja? Slišali smo danes, s kakšnimi manevri se je zakon, ki se je samo prinesel v parlament in se ga je potem umaknilo, da se je zopet pesek v oči metal državljanom in davkoplačevalcem. Tako se je delalo in tako se bo delalo vnaprej. Gospod generalni sekretar vlade je na začetku povedal, da so tu knjigovodske vrednosti zgolj povprek, da bo šlo v cenitev. Zakaj ne pride z neko cenitvijo? Zakaj ta državni zbor nima kontrole, zakaj nima vmesnega vračila pri prodaji tistega, kar se pomembnega prodaja? Vi ustanavljate neko komisijo in tista potem prodaja državna premoženja naprej, in nihče ne sme nič več vprašati. To, karje danes na mizi, je poskus dati transparentni in demokratični videz, vendar temu žal ni tako. Jaz tudi po tem, kakšne cilje zasledujete, vidim, da ne gre oblasti, vladi za to, da bi iz tega neke pozitivne posledice vlekla. Dejstvo je, da pri prodaji karantnega premoženja, državnega, se v glavnem licitira država navzdol, da izbira nižje ponudnike teh primerov, ampak to se v glavnem vrši prek slovenske razvojne družbe, podjetij tu notri je malo. Dober gospodar ne bi prodajal na tak način, kot prodaja država In drugo tudi vidim pri tem, ko s tem seznamom prodajate, prednostno se prodajajo, recimo, v rudniku Trbovlje dobri deli. Recimo, Toplarna Hrastnik. To je v vsakem primeru proizvodnja, ki nosi dobiček, denar, ki se ji ne more nič zalomiti. Jaz ne vem, če jih boste prodali po dobri ceni. Tu je vgrajena, kot berem, kogeneracija. To se pravi, največji energetski izplen. Slišim, malo sem se prepričal, da gre za en mega vat proizvodnje elektrike ob 1,3 mega vata proizvedene toplote, zato in me prav zanima, kaj bo pa tista dejanska ocenjena vrednost, za katero boste prodajali. Toliko se na stvari, na tehniko, na energetiko spoznam, da vem, da gre za dobro stvar. In kako bo to prodano? Pri drugih, to je TDR Metalurgija. Tu sedaj dejansko prodajate podjetje v težavah, verjetno v stiski, z namenom, da se pridobi večji obseg prodaje in strateški partner, ki bo pomagal z izkušnjami, tehnološkim znanjem in tržnimi povezavami do večjega obsega prodaje, ki je potreben zaradi visokega nivoja fiksnih stroškov družbe. Tu pa je situacija drugačna. Tu se je pa čakalo. Najprej se je razprodalo boljše dele, sedaj tisti del, ki je oskubljen, ki pa mu je bilo v preteklosti tudi s strani države, to vem, dosti premoženja vzetega in je sedaj zaradi tega v težavah. Zanima me pa, spomnim se, da nikoli država oziroma prejšnji lastniki, ko je bil v sklopu te tovarne še Korund Ruše, v sklopu Dušika Ruše, niso znali prodajati. In potem so po mizerni, minimalni ceni prodali Traibacher Korundu iz Avstrije. Od takrat naprej pa so blazni dobički, seveda, za avstrijskega kupca. Pri istih ljudeh približno, od takrat naprej pa blazni dobički. In če gledaš nazaj, se ve, da te stvari niso bile transparentno prodane in da prav iste cilje zasledujete tudi tu. Največje stvari se pa itak prodajajo mimo teh papirjev. To služi za blef In na tak način dejansko nima smisla, da prevzemamo odgovornost za to, kar bo država prodala in kar bo skušala spraviti v roke in žepe članov svojih strank. Hvala lepa.
Kolega Grošelj ni navzoč, kolegica Širca prav tako ne. Vabim predstavnika vlade. Bo to generalni sekretar, državni sekretar? Državni sekretar. Prosim mag. Žunič, kar tukaj imate možnost nastopiti. Potem bomo šli na člene oziroma amandmaje. Prosim.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Glede na pospešeni del diskusije, mi dovolite, da spregovorim nekaj besed o ciljih, ki jih zasledujemo pri prodaji finančnega državnega premoženja kapitalskih naložb. Cilj prodaje državnega premoženja kapitalskih naložb, kjer je država lastnik, predvsem tam seveda, kjer je večinski lastnik, je taka podjetja, kjer ni v javnem interesu, da so še naprej v državni lasti, tukaj seveda se ve, kaj je javni interes države, da še naprej drži večino v javni lasti in kaj ne, je v tem, da bi ta podjetja postala čim bolj konkurenčna na globalnem trgu, kar pomeni, tako v Sloveniji kot zunaj Slovenije. Pri tem v procesu privatizacije izbiramo takšne strateške partnerje, ki bodo spodobni ne le zgolj zmanjševati stroške ne le zgolj maksimirati izplen, tako imenovani izplen pri končnem cilju, ki ga nekateri vidijo v doseganju maksimalne kupnine, temveč je cilj predvsem komplementarno povečati kvaliteto storitev in poslovnih procesov v posameznem podjetju ali banki, ki seprivatizira. Cilj je podjetje ali banko narediti dolgoročno konkurenčno na trgu, uveljaviti njene obstoječe komperativne vrednosti na trgu, potencialne, in seveda v tem smislu pridobiti takšne strateške partnerje, ki bodo na dolgi rok to podpirali. To pomeni seveda vključno z zaposlovanjem in z jasno strategijo, ki definira jasno razmerje med kvaliteto storitev, stroški in zaposlovanjem v posameznem podjetju ali banki. Temeljni cilj torej ni prodajati državno premoženje v naprej znanim osebam, temveč afirmirati na vseh ravneh. To se pravi, mi tudi poskušamo to z vladnimi gradivi, ki gredo v presojo poslancem v parlamentu, tudi danes, afirmirati javni interes v privatizaciji. Javni interes je graditi sodobne kooperativne principe v podjetjih in bankah, pri čemer gre za kombinacijo izkušenj. Pri največji taki transakciji, ki je bila danes omenjena, so tukaj izkušnje partnerjev iz tujine in domačega znanja, jasno kažejo, kar je v podjetjih in bankah tudi na sploh v interesu vseh partnerjev, tako lastnikov, komitentov in zaposlenih. Javni interes je tudi dolgoročno vzdrževanje solidnih performanc učinkovitosti podjetij in bank za dolgoročno vzdrževanje kvalitete in razvoja zaposlovanja ter dolgoročno naravnanost v razvojno strukturo investicij. Za doseganje teh ciljev imamo ustanovljene in ustanavljamo pri vsakem procesu privatizacije, pri vsakem primeru posebej prakticijske komisije, sestavljene iz strokovnjakov na različnih področjih, odvisno od tega, na katerem področju, iz katerega resornega ministrstva se posamezna kapitalska naložba pojavi kot potencialni kandidat za prodajo. Danes imamo z vidika finančnih naložb nekaj takih podjetij in tudi pri tem bo zagotovljena transparentnost postopkov. S temi postopki ni cilj le maksimirati učinke, temveč tudi transparentnost. Ne nazadnje je pa tudi interes v doseganju višine kupnine, ki se uporabi za zmanjševanje javnega dolga. Ta pa pomeni zniževanje stroškov financiranja javnega dolga, pa tudi oblikovanje dolgoročnih nominalnih obrestnih mer ter zniževanje inflacije Še na tisti del konkretnih vprašanj, ki nekako najbolj bodejo v oči in so potrebna odgovorov. Celotno državno premoženje, ki se prodaja po odloku, objavljenem v Uradnem listu Republike Slovenije, številka 118 z dne 30.12.2002, znaša 477 milijard, tolarjev danes, kar se dodatno prodaja iz tega odloka, se pa vidi, da se ta številka, to premoženje, ki se prodaja, poveča na 485 milijard. Če bi to primerjali s povprečno vrednostjo konsolidirane premoženjske bilance države zadnjih treh let, bi dobili to številko na ravni 10%. Hvala lepa.
Prosim, generalni sekretar vlade, želite dopolniti.
Hvala lepa. Še nekaj pojasnil. Strinjam se s tistimi poslanci, ki ste trdili, da morda deluje do državnega zbora malce žaljivo, da pride vlada s takšnim odlokom, s premoženjem, ki je vredno nekaj tisočakov in podobno. Vendar moram povedati, da je to sistem - to je zakon, ki ga je sprejel državni zbor, amandma je nastal tukaj in si ni vlada izmislila tega sistema. In tudi, verjemite mi, vlada bi ravnala politično izredno nemodro, če bi takoj po sprejetju tega zakona oziroma te novele prišla z novim zakonom; namreč, ta novela velja približno eno leto in mislim, da je prav, da se je v praksi pokazalo, kakšne so slabosti tega. Zato pa se, kot sem rekel tudi na odboru in ponovno poudarjam, vlada seveda strinja in ugotavlja, da je treba to področje urediti sistemsko. Zato bo pripravila zakon; verjetno sicer ne v roku, kot je poslanec Kelemina tolmačil sklep odbora, kiga predlaga državnemu zboru, da se to pripravi že do jesenskega zasedanja državnega zbora, kajti če je to mišljeno za septembrsko sejo, potem najbrž vsi skupaj vemo, da tudi poslovniško ni mogoče temu zadostiti. V vsakem primeru pa nekje do konca leta bo vlada predložila tak zakon. Še nekaj odgovorov. Seveda zasledujemo pozitivne cilje, kot je že državni sekretar rekel, da želimo gospodarno ravnati s tistimi sredstvi, ki niso več v funkciji, ki jih ne potrebujemo in katerih vrednost tako rekoč iz dneva v dan pada. Zato trdim, da gre pri prodaji premoženja praviloma za operativne dnevne, tekoče posle, ki jih je treba sproti prilagajati in je celo za vlado enoletno načrtovanje ali pa nekajmesečno vnaprejšnje načrtovanje nesmiselno in nemogoče. Seveda pa s časom te stvari izgubljajo vrednost. Moram povedati, da so v odloku vse vrednosti, ki so navedene, nastale na podlagi cenitev - in to je odgovor tudi gospodu Jerovšku. Prej nisem trdil, da so to knjigovodske vrednosti, to so cenitve, ki pa jih moramo ponovno preveriti, preden gre prodaja v javno dražbo. Moram pa povedati, da cenitev tam ni, ker bi vrednost cenitve, strošek cenitve bil večji od te same prodajne vrednosti, ko gre za nekaj tisočakov star avtomobil, najbrž nima smisla sodno oceniti, koliko je vreden. Moram pa seveda zanikati vse tiste politične diskusije, za katere tudi mislim, da ni bilo pravo mesto oziroma ta točka ni ravno prava za kaj takega. Slovenija nima katastrofalnega gospodarstva, nima katastrofalno slabega socialnega stanja, nasprotno Slovenija je ena boljših držav ne samo v tranziciji, tudi če jo primerjamo z drugimi državami evropske skupnosti. To prav gotovo mislim, je tudi rezultat premišljene politike te države v zadnjih desetih letih. Ravno tako moram zanikati, da imamo kakršnekoli kupce, ki bi bili v naprej znani. Odlok šele omogoča začetek postopka prodaje, kot je bilo že tudi v razpravi povedano. Če ni kupca, če je cena previsoka, če nismo zadovoljni s tistim, kar bi iztržili iz take prodaje, potem seveda do prodaje ne pride in se čaka primernejši čas, če je to smiselno. V vsakem primeru pa ne preverjamo, kdo in kateri stranki pripada kupec, ki se na dražbi pojavi z najboljšo ponudbo. Odločilno je, kdo več plača in kdo več da, kajti mislim, da je to tudi v korist davkoplačevalcev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bom vodil na podlagi pregleda amandmajev z dne 11. julija letos. Predlagam, da bi izmenjali stališča o tabeli, dopolnitev odloka o programu prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja za leti 2003 in 2004, ki je v prilogi odloka, in sicer v delu Zgradbe in prostori, na amandma poslanca kolega Anderliča. Tako bi dal v razpravo hkrati tudi drugi del odloka in amandma kolega Anderliča. Najprej bom vprašal, ali želi kdo besedo o tem, ki ima še na voljo čas. Če bo na voljo čas še za druge, bom prosil še druge. Najprej tisti, ki imate na razpolago čas. Kolega Bajuk želi. Potem, želi še kdo? Kolega dr. Bajuk, prosim. Pet minut. O amandmajih.
Hvala lepa. Kolega Anderlič je govoril, odločamo o drevesu, ne vidimo pa gozda. Ne samo, da ne vidimo gozda, dejansko včasih odločamo samo o kakšnem grmovju. Človek se pa mora vprašati, zakaj pa ne vidimo gozda, kako bi pa mi lahko videli gozd, na kakšen način bi se državni zbor lahko seznanil, kako velik je ta gozd. Gospod generalni sekretar se sklicuje na zakone. Seveda, mi da imamo luknjičavo zakonodajo in vedno se najde ena "šprajna", kjer lahko spravimo skozi marsikateri odlok, tudi tega, ki ga danes obravnavamo. A vendar nad vsem tem je pa slovenska ustava. Slovenska ustava pa le zahteva od države in od občin, da izkažejo to, kar imajo, in to preko bilance stanja. Gotovo vam je znano, se boste spomnili, da marsikdaj sem na to že opozarjal, ne smo v državnem zboru tudi na delovni telesih, bodisi odboru za finance in monetarno politiko kot komisiji za nadzor proračuna in drugih javnih financ. Zakaj pa tega nimamo? Ja, zato, ker nimamo. Ker o tem nočemo nič slišati. Nočemo zahtevati. Normalno bi pa bilo. In to bi bilo normalno v katerikoli državi na svetu, kot je tudi normalno v poslovnem svetu, da če uprava pride z enim predlogom, da bo nekaj prodala, ja, da vsaj predstavi neko celovito sliko, kaj imamo, da bomo razumeli, kaj so se danes odločili, da bodo prodali, kaj pa drugič. To, kar je kolega Jerovšek opozoril. Enkrat smo imeli v zakonu o izvrševanju proračuna za leto 2003, ne samo da smo imeli zapisano, da bomo prodali delež Taluma, tudi smo imeli zapisano, kam bo ta denar šel. In je dolgo, devet odstavkov je v tistem členu, kako bomo porazdelili 18 milijard tolarjev, ki naj bi od tega dobili. Zanimivo, o tem se sedaj ne govori več, ga ni na listi, jutri je, jutri ga ni. In spoštovani predstavniki vlade, prosim vas, ne se sklicevati na zakon. Končno govorimo o enem bistvenem vprašanju. In to je, ali ima državni zbor res neko vlogo na tem področju ali samo vlogo pač nekoga, enega gospoda, ki svoji soprogi vedno reče, ja imaš prav, imaš prav, ta obleka je tudi lepa, ta je lepa, pa ona je lepa. Vse je lepo. Vse kar prinesete, tukaj hitro na "knofke" pritiskamo, da bo ja "šlo skozi" in potem pa postane legalno. In da vam še enkrat obrazložim, spoštovani predstavniki vlade, kaj nas pri vsem tem moti. Moti nas, da očitno obstaja načrt vzdrževanja nepreglednosti na tem področju. Zakaj rečem, da je načrt? Ker vlada ima svojo strategijo, sicer državni zbor je ne pozna, ker tega nam ne boste povedali smo že zahtevali, tega ne dobimo. Vemo, da so slovenski davkoplačevalci zapravili še kar nekaj denarčka, in sicer z eno pogodbo z Ekonomsko fakulteto ljubljanske univerze, kjer je bilo pač nekaj predlogov, kako naj bi mi enkrat le malo boljše ravnali na našem kapitalskem trgu. In predlogi so bili zelo konkretni, kako naj bi se to delalo. O tem se ne govori več. Večkrat sem že vprašal gospoda ministra, doktorja Mramorja, zato ker je on bil eden od oblikovalcev teh predlogov. In o tem smo izvedeli v medijih, še preden je sploh mislil ali pa sanjal, da bo kar naenkrat se znašel s temi odgovornostmi na ministrstvu za finance. Ampak seveda tudi on baje, izgleda, kot da ima zavezane roke, da ne more, to ne gre skozi. Zakaj ne gre skozi? Kaj nas moti? Ali veste, kaj nas moti? Vam bom razložil, kaj nas moti Moti nas, da se te stvari, te naložbe državne, slovenske države, katere smo lastniki vsi, to se prodaja na sivem trgu. Ali veste, kaj je pa sivi trg? Ja, sivi trg je tisti neorganizirani del, ki je v naši državi več kot 90 procentov vsega. In zakaj je pa sivi? Ali veste, zakaj je sivi? Zato ker je zamegljen, ker ni nobenega nadzora in v njem se skriva veliko umazanij. In mi prodajamo vse to na sivem trgu. Konkretno sem spraševal o Palomi, seveda nam vlada reče: seveda smo naredili cenike. Ja, ne samo da imate cenilce, imate tudi določene osebe, ki ne bi smele tako cenitev napraviti. Kdaj pa to izvemo? Izvemo kasneje, ko je že narejeno, ko se ne da nič narediti. Lahko naredimo preiskovalno komisijo pa se bomo vsi matrali tu, pa veliko govorili, ali pa boste spet sprustili nekoga iz vladne koalicije, da nam bo govoril, kako je treba kriminal preprečiti v Sloveniji. Samo s preglednostjo in zdravo pametjo.
Hvala lepa.
In zdrava pamet nam pa pravi, da ga ni dobrega gospodarja na svetu, ki bi si upal priti po dovoljenje, ne da bi prikazal celovito podobo.
Kolega dr. Bajuk [[...]]
Gospodje, ponovno ste padli na tem izpitu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Če bi bil zelo dosleden, vas bi moral večkrat prekiniti, ker niste govorili o amandmaju, o katerem sedaj razpravljamo. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Želi sedaj vlada še kakšno besedo v zvezi s tem ali ne? Potem bomo zaključili razpravo. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Ne, to ne morete. Jaz sem prej prosil, ali želi še kdo besedo, roke niste dvignili in v skladu s poslovniškimi pravili sedaj moram zaključiti razpravo. Zbor bo glasoval ob 19.55 uri. S tem bomo prekinili to točko dnevnega reda. Prešli bomo na 14. točko dnevnega reda, to je na obravnavo soglasja k programu dela Družbe za avtoceste v Republiki Sloveniji za leto 2003 ob 12.40 uri. Torej čez slabih 20 minut. Predlog je oziroma program je v obravnavo državnemu zboru predložila vlada in domnevam, da bo imel minister tudi uvod v to razpravo. Do takrat pa razpravo v državnem zboru prekinjam. Hvala.
Spoštovani kolegi! Kolegice nobene trenutni ni. Lepo pozdravljeni! Nadaljujemo z delom, s 14. TOČKO DNEVNEGA REDA - SOGLASJA K PROGRAMU DELA DRUŽBE ZA AVTOCESTE V REPUBLIKI SLOVENIJI, D.D. ZA LETO 2003. Program je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Lepo pozdravljam ministra za promet, državnega sekretarja v ministrstvu za promet dr. Tomaža Vidica in državnega podsekretarja v ministrstvu za promet Gregorja Ficka in pravkar je prišel tudi mag. Janez Božič, predsednik uprave Dars. Dajem besedo predstavniku vlade. Kdo se bo od vas odločil, da poda uvodno obrazložitev oziroma dodatno obrazložitev programa? Minister imate besedo, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Program dela Dars je dokument, ki se pripravlja na osnovi zakona o Družbi za avtoceste v Republiki Sloveniji. V skladu s 6. členom tega zakona sprejema program dela Dars vlada po vlogi skupščine v soglasju z državnim zborom. Program dela je bil pred letom 1997 oziroma pred sprejetjem zakona o javnih cestah osrednji dokument izvajanja avtocestnega programa. Zakon o javnih cestah pa je programski oziroma vsebinski del izvajanja avtocestnega programa prenesel v letni plan razvoja in vzdrževanja avtocest. S tem se je vsebina programa dela omejila le na delo same družbe, pomen dokumenta pa se je s tem bistveno zmanjšal. Program dela Dars za leto 2003 je usklajen s sprejetim letnim planom razvoja in vzdrževanja avtocest za leto 2003, ki ga je državni zbor sprejel 18. decembra že lansko leto. V skladu s tem letnim planom je za upravljanje, vzdrževanje in gradnjo avtocest predvidenih v letu 2003 116,4 milijarde tolarjev, kar je 34% več kot v letu 2002, za samo gradnjo pa je predvidenih 91,1 milijarde tolarjev, kar je dobrih 38% več ko v letu 2002. V letu 2003 gre torej za daleč najobsežnejši in tudi najzahtevnejši letni program. V obravnavanem letnem programu dela Darsa so navedena in podrobno opisana načrtovanja aktivnosti družbe, ki so potrebne za realizacijo osnovnega že lani decembra sprejetega osnovnega planskega dokumenta, to je letnega plana razvoja in vzdrževanja avtocest za leto 2003. V dokumentu ni praktično nobenih številk, temveč so v štirih poglavjih, kot že rečeno, podrobno opisane aktivnosti družbe. Hvala lepa.
Hvala ministru za uvodno obrazložitev oziroma dodatno obrazložitev k tistemu, kar smo prejeli z gradivom. Odbor za infrastrukturo in okolje kot matično delovno telo je obravnaval predlog programa in prosim predstavnika odbora, da poda poročilo odbora. Ni ga. Bomo šli naprej. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Dajem najprej besedo Andreju Fabjanu SLS. Namesto njega kolega Božič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Slovenska ljudska stranka ima k programu dela Dars za leto 2003 take poglede. Državni zbor sprejema letni plan razvoja in vzdrževanja avtocest za vsako leto posebej. Za leto 2003 samo poslanci pravočasno sprejeli ta plan na seji dne 18. decembra lani. Program dela Dars za leto 2003 izhaja iz letnega plana, dosledno mu sledi in pomeni operacionalizacijo tega plana, torej v skladu s sprejetim letnim planom razvoja in vzdrževanja avtocest. Čeprav z nacionalnim programom določena dinamika izgradnje avtocest v preteklih letih ni bila dosežena, je gradnja avtocest v Sloveniji vseskozi od začetka uresničevanja nacionalnega programa izgradnje avtocest pomemben dejavnik spodbujanja slovenskega gospodarstva in intenzivnejša kot kdajkoli prej. Dejstvo, da se je v zadnjih devetih letih ob uresničevanju nacionalnega programa zgradilo skupaj 240 kilometrov avtocest, predstavlja za skoraj petino več zgrajenih avtocest kot v prejšnjem četrt stoletja nekontinuirane gradnje pred začetkom programa pospešene gradnje avtocest, ki je bil sprejet v letu 1994. Makroekonomisti ugotavljajo, da investicije v izgradnjo avtocestnega omrežja vplivajo pozitivno na večino sektorjev nacionalnega gospodarstva in tudi na glavne makroekonomske agregate, dokončane avtocestne povezave pa odpirajo nove razvojne možnosti lokalnim skupnostim pri njihovem povezovanju z regionalnimi centri in tujino. Makroekonomske študije so ugotovile, da bi bile brez avtocestnega programa agregatne investicije manjše za skoraj 8% letno. Rast bruto družbenega prihodka bi bila nižja za skoraj odstotek, rast industrijske proizvodnje za četrtino odstotka in končna potrošnja za odstotek in četrt. Letno je avtocestni program neposredno prispeval k skupnemu investiranju za več kot 5%, saj je bilo v gradnjo avtocest vloženih nekaj več kot 200 milijonov dolarjev letno, kar predstavlja dobro petino vseh del v gradbeništvu. Za razliko od relativno velikega povečanja investicijske vrednosti programa pospešene gradnje avtocest od začetka njihovega izvajanja v letu 1994 do konca leta 1998 so se investicijske vrednosti od veljavnosti sedanjega nacionalnega programa, torej od leta 1998 do danes, umirile in so v mejah pričakovanj in realnih možnosti. To je pozitivno in na tem je potrebno vztrajati. Še več, prav na teh izhodiščih je potrebno čim prej obravnavati pripravljeno resolucijo o nacionalnem programu izgradnje avtocest, ki bo odpravila pomanjkljivosti sedaj veljavnega nacionalnega programa, vključila bo realne finančne možnosti, ki jih Republika Slovenija ima za izgradnjo potrebnega avtocestnega omrežja, ter optimizirati vire sredstev za njegovo financiranje. Hkrati je nujno tudi čimprejšnja statusna preobrazba Darsa - to ni samo privatizacija - v pravno gospodarsko družbo. Dokument, o katerem razpravljamo, je dejansko načrt neke družbe, družbe Dars, kako naj uresniči poslovne ali - če hočete - nacionalne cilje v tem letu, ki izhaja iz dokumentov, ki jih je že sprejel državni zbor. K temu bi dodal samo še dve misli. V Poročevalcu št. 35 na 82. strani - izbira sredstev, razberemo, da 32% prihodkov je iz namenskih sredstev za gradnjo avtocest, 22% predstavljajo cestnine in najemnine, posojila mednarodnih finančnih institucij 26%, tuji finančni krediti in predvideni krediti vsak po 10, drugi viri pa so zelo majhni, manj kot 1%. Pri tem je treba iz porabe posebej opozoriti na upravljanje in stroške pobiranja cestnin. Kljub temu da jih dobimo 25 milijard 350 milijonov, predstavlja4 milijarde 847 milijonov 19% stroškov oziroma tistega dela denarja, ki od pobranih cestnin gre v sam strošek izvajanja programa Darsa, ki najbrž ni najboljši. V odboru za infrastrukturo smo sprejeli tudi nekaj dodatnih sklepov, med njimi tudi amandma k poglavju 4.1.3: "Družba bo opravljala tudi aktivnosti za prestrukturiranje in upravljanje z dolgovi ter iskala različne možnosti sprememb oblik vračanja obveznosti." "V primeru, da bo za prestrukturiranje dolgov treba spremeniti tudi pogoje posameznih zadolžitev, za katere je bilo s posebnim zakonom izdano soglasje in poroštvo države, bo hkrati treba pripraviti tudi spremembo zadevnih zakonov." Pri tem je mišljeno, da naj Dars le poišče možnosti drugačnega financiranja, z razpisom kakršnekoli udeležbe, ki bo pomembna in dobra za državo, in pa, da naj drage kredite zamenja za cenejše, če jih je možno na trgu dobiti. Slovenska ljudska stranka bo ta program za leto 2003 tudi podprla. Hvala lepa.
Hvala, Ivan Božič. Franc Lenko bo podal stališče poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi poslanci! Program dela Družbe za avtoceste Republike Slovenije za leto 2003, ki opisuje aktivnosti družbe, ki so potrebne za izvedbo letnega razvoja in vzdrževanje avtocest, smo v poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev proučili in bomo podprli predlagani odlok odbora o soglasju k programu dela Družbe za avtoceste v RepublikiSloveniji. Kljub temu pa imamo nekaj pripomb, ki se morda ne tičejo direktno samega programa dela, vendar mislimo, da je danes priložnost, da na njih opozorimo, bolje, znova opozorimo. Gradnja vsakršne infrastrukture, in s tem tudi avtocestnega omrežja, nedvomno pomeni hitrejši gospodarski razvoj regije, kjer se infrastruktura vzpostavlja. Kljub zagotovilom, da gradnja avtocestnega križa teče po načrtih, bi se marsikateri uporabnik težko strinjal s tako oceno. Morda ne povsem upravičeno, pa vendar v poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev menimo, da morda zmotna predstava izhaja tudi zaradi nesprejetja že obljubljenega rebalansa oziroma sprememb nacionalnega programa. Vsaj kar se tiče pravnih podlag, je situacija danes nejasna, nekateri dokumenti podvajajo vsebino, z nekaterimi dokumenti so pristojnosti Darsa razširjene čez zakonsko določene pristojnosti Družbe za avtoceste Republike Slovenije. Poslanci poslanske skupine DeSUS želimo, da vlada čim hitreje dostavi rebalans oziroma spremembe in dopolnitve nacionalnega programa izgradnje avtocest, ki naj bi po besedah državnega sekretarja že bil v zaključni fazi, hkrati pa se bomo zavzemali za to, da se vsebinsko program ne spreminjam temveč, da se ga le ažurira. Mnenja smo, da je potrebno pripraviti tudi celovit finančni pregled uresničevanja in finančni program in način financiranja za uresničitev avtocestnega programa v prihodnosti. S primerno pravno osnovo bomo poslanci dobili realno podlago za vse ostale dokumente, ki morajo biti v skladu z nacionalnim programom in o katerih državni zbor odloča. Uporabniki avtocest pa bodo pridobili jasno predstavo, kaj in kako se bo v prihodnosti dogajalo s slovenskim avtocestnim križem in tudi z ostalimi odseki in priključki avtocest. Naša poslanska skupina podpira odlok, ki ga je oblikoval odbor. Hvala lepa.
Hvala. Bogdan Barovič, stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne skupine, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister, sodelavci, kolegice, kolegi. Prvo vprašanje, ki smo si ga v Slovenski nacionalni stranki zastavili, ko smo skupaj, kolikor nam je uspelo, pregledovali program dela Družbe za avtoceste v Republiki Sloveniji je, da je nekoliko pozno, da o tem govorimo za leto 2003. Pa vendar, prav je, da je program oblikovan. Splošno smo v Slovenski nacionalni stranki ocenili, da bomo dali soglasje k temu programu. Pa vendar, spoštovani minister in predstavniki izvršen veje oblasti, dovolite nekaj dobronamernih pripomb, ki smo jih v Slovenski nacionalni stranki izluščili iz celotnega programa in jih želimo danes poudariti. Prva pripomba Slovenska nacionalne stranke je pri točki 2, ki govori o pripravi, organiziranju in vodenju gradnje in vzdrževanju avtocest v Republiki Sloveniji. Absolutno se strinjamo z drugo odstavčno vrstico, odstavčnico v točki 2, ki pravi: "Vrednotenje in ocena ponudb. V kolikor ponudbe izvajalcev bistveno presežejo predvidene vrednosti, bo Dars take razpise razveljavil in ponovil." Skratka, mi se s to trditvijo absolutno strinjamo. Predvsem pa dovolite, da izrazimo naše nestrinjanje s tretjo odstavčnico, ki pravi: "Pri vrednotenju in oceni sprejemljivosti višine ponudbenih cen in drugih razpisnih pogojev Dars, delniška družba, pri oddaji del upošteva enak položaj domačih in tujih izvajalcev." S to odstavčnico in njeno vsebino smo v Slovenski nacionalni stranki pač ne strinjamo. Jaz mislim in ocenjujem, da bi bilo prav, da bi prednostno lahko in smeli upoštevati predvsem domače izvajalce, ker ne želimo več, da bi se ponavljale zgodbe, kot so se Grasseto, RGD itd., še posebej zato, ker na žalost rudarske gradbene dejavnosti, ki je pred leti po celem svetu gradila tunele in še marsikaj drugega, danes sploh ni več. S tem se v Slovenski nacionalni stranki pač nismo in se ne bomo nikoli strinjali. Ocenjujemo, da bi bilo prav, da bi pri izvedbi del seveda v okviru možnosti imeli prednost predvsem slovenski izvajalci. Na 76. strani Poročevalca govorite o sistemski ureditvi načina prenosa posameznih objektov, ki so v lasti države, v upravljanje pristojnim organizacijam in govorite o razreševanju dileme brezplačnega prenosa in pooblastil za ta prenos. Vsebinsko je seveda trditev jasna, vendar pa nas v Slovenski nacionalni stranki zanima, na kakšen način, kako se da, ali ocenjuje, boste sistemsko uredili način prenosa? O poglavju 2.1.7 - Organiziranje in vodenje graditve dodatnih cestninskih postaj in v nadaljevanju in v povezavi s tem pa je kar nekaj pomislekov v Slovenski nacionalni stranki. Če pogledamo poročilo matičnega delovnega telesa, je na strani 2, mislim, da zelo pomembno opozorilo. Govori takole: "Izpostavili so vprašanje novih povezav s sosednjimi državami in tudi način plačevanja cestnin glede na različne sisteme v naši državi in glede na priporočila Evropske unije." Kot veste, spoštovani predstavniki izvršne veje oblasti veliko dvomov in besed je bilo tudi pri nacionalnem programu pa tudi kje drugje povedano okrog trditve v točki 2.1.7, da bomo v Republiki Sloveniji nadaljevali z aktivnosti za izgradnjo dodatnih cestninskih postaj. Ta trditev je mogoče legitimna s strani ministrstva za promet in zveze, pa vendarle se mi zdi, da bi bilo potrebno takšno trditev proučiti in upoštevati mnogo in mnogokrat izrečenih vprašanj, zakaj toliko cestninskih postaj, zakaj takšno množenje, oviranje prometa, zakaj takšen način? Mogoče je del odgovora viden naprej v naslednjih točkah 3.1 - Pobiranje cestnine, kjer govorite o optimatizaciji cestninskega sistema in pa predvsem Cestnina, povračila in drugi prilivi" točke 4.1.2, kjer načrtujete povečanje višine cestnine in načrtujete uveljavitev krčenja oprostitev plačila cestnine na mednarodno prevzete obveznosti in na intervencijska vozila. In naprej, nespremenjeno stanje na področju razmerij med cestninskimi razredi ter postopno omejevanju odvijanje prometa težkih tovornih vozil po vzporednih ostalih cestah. Nisem ravno prepričan, da so vse te trditve prave in pravilne. Še enkrat poudarjam, v Republiki Sloveniji se nam zdi, da je številko cestninskih postaj preveliko. Ne strinjamo s tem, da bi krčenje oprostitev zaradi mednarodno prevzetih obveznosti padlo na vse strukture, še posebej pa je vprašljivo, ko govorite o intervencijskih vozilih. Predvsem pa, mislim, da bodo nekatere kolegice in kolegi delili mnenje z nami, pa je vprašanje tovornih vozil. Kot vemo, jasno in glasno, da tovorna vozila v Republiki Sloveniji največ in najbolj uničujejo že tudi novozgrajene ceste. Popolnoma logično je in vem, da tovorna vozila morajo nekje voziti in da morajo opravljati promet, ne vem pa, zakaj v nekaterih tujih državah tovorna vozila natovarjajo na vlake in jih pripeljejo do slovenske meje, tam pa - tuja tovorna vozila govorim - preidejo na avtoceste in posledice vidimo že danes. Tudi pri plačevanju cestnine se mi zdi, da bi se način plačevanja moral prilagoditi tako velikosti, teži vozila in posledicam, ki nastajajo zaradi takšnih vozil. Upam, da, spoštovane kolegice in kolegi, niste preslišali nekaterih logičnih trditev, o katerih smo govorili vsi ali pa večina teh poslancev v državnem zboru, ne glede na to, ali smo v desni ali levi politični opciji, ali smo opozicija ali koalicija. Prepričan sem, da bo potrebno v nadaljevanju - vsaj z vaše strani, spoštovani gospod minister, in strokovnih sodelavcev - proučiti način plačevanja avtoceste, ne samo zaradi velikega števila postaj, ne samo zaradi tega, ker se cene večajo, strošek je zelo velik, temveč tudi zaradi organizacije in racionalizacije dela ter zaradi fluidnosti ali predvsem tekočega prometa. Posedoval sem nekaj pripomb v razmislek, ki smo jih oblikovali v Slovenski nacionalni stranki. Ker ste me poslušali, pa iskrena hvala.
Hvala. Besedo dajem Jožetu Tanku, stališče poslanske skupine Socialdemokratov.
Hvala lepa, predsedujoči. Lep pozdrav tudi vsem prisotnim. Družba za avtoceste in avtocestni program sta prav gotovo temi, na kateri se spoznamo vsi: državljani, strokovnjaki in politiki. Morda prav zaradi tega posamezne fragmente dela družbe in gradnja avtocest v državnem zboru obravnavamo trikrat ali štirikrat letno, da si damo duška in dokazujemo svoje védenje, ideje, razloge in pomisleke, pa tudi, da opozorimo na krivine oziroma izjeme, ki bi jih bilo nujno potrebno izvesti na kakšnem lokalno zelo izpostavljenem odseku. Te točke so še posebno hvaležna tema za poslance, predvsem za tiste, ki so jih obšli pri koalicijskih pogajanjih in pri pripravi letnih programov. Tu pa jim je le dana možnost, da javno, prek medijskih kanalov opozorijo svojo bazo na napore, ki jih vlagajo za njeno dobrobit. Tako je vsaj do sedaj bilo v tem mandatu na odboru za infrastrukturo, pa tudi v državnem zboru. Torej, najprimernejša in najhvaležnejša točka za ventiliranje koalicije in je povsem neškodljiva tudi za "main stream" cestne politike. Mislim, da državni zbor vsako leto sprejema tri planske dokumente, ki so vezani na Dars: poleg programa dela Dars, ki ga imamo pravkar na mizi, sprejemamo še letni plan razvoja in vzdrževanja avtocest in finančni načrt Dars. Torej, tri dokumente, ki se razlikujejo samo po globini in natančnosti ter zornemu kotu obdelave. Ne glede na to, da sem opozicijski poslanec, bi le predlagal, da se delo na tem področju nekoliko racionalizira. Mnogo bolje bi bilo, da se pravočasno in kvalitetno pripravi en sam dokument, ki bi imel težo in realno vrednost, kot pa, da se ukvarjamo s fragmenti, ki samo pačijo celoto in jemljejo dragocen čas pripravljavcem, predlagateljem in seveda nam razpravljavcem. Mislim, da je po vseh teh letih že prišel čas, da bi se lahko pripravilo ustrezne popravke zakonodaje in da bi se racionaliziralo delo Družbe za avtoceste, ministrstva za promet, vlade in državnega zbora. Čeprav iz programa dela Dars ni razvidna nikakršna dinamika na posameznih avtocestnih odcepih in tudi drugih segmentih, pa je vedno največ besed ravno o tem, kar je navsezadnje tudi logično. Zelo nas moti, da se vsako leto izvajanja nacionalnega programa pridela dodatno najmanj leto zamude. Leto 1998, ko je bil sprejet obstoječi nacionalni program, se je kot končno leto izgradnje avtocest določilo leto 2004. Sedaj se kot optimalni rok napoveduje dokončanje med leti 2012 in 2015, morda celo skrajni 2018, vse seveda še z nekajletnim dodatkom za dokončanje obcestnih in ostalih elementov. Neverjetno je, da tako dolgotrajna, trpežna in suverena koalicija, ki menda v tem celotnem obdobju skoraj ni imela omembe vredne opozicije, torej je imela deset let škarje in platno, ni uspela, kljub popravkov nacionalnega programa, realizirati niti polovice tistega, kar je tako vehementno napovedovala in zapisala v strateški dokument. Prav neverjetno! Po vsakem letu, v katerem realiziramo tekoči letni načrt, se nam zaostanek poveča najmanj za eno leto glede na veljavni nacionalni program. To nam vsako leto potrjujejo tudi letni programi. Ti bi po vsebini morali natančneje obdelati posamezno leto iz nacionalnega programa. Program za leto 2003 bi moral natančneje obdelati vsebino leta 2003, vendar smo trenutno zaradi precenitve sposobnosti sistema šele nekje v letu 2000, čeprav je res, da so zaradi takšnih ali drugačnih pritiskov v letne programe uvrščeni tudi odseki iz letošnjega leta. Ob tem je sicer treba povedati, da je izpuščenih cela vrsta iz predhodnih let. Pred leti sem se imel priložnost dokaj pogosto srečati s starejšim gospodom, zelo izkušenim v investitorskih poslih, ki je pripravil celo vrsto analiz in študij, vezanih na potrebne tehnične sposobnosti in kapacitete domače gradbene operative finančne sposobnosti države, potrebno finančno konstrukcijo sredstev za posamezne scenarije itd., itd. Napovedal je tudi optimalni oziroma realni rok izgradnje avtocestnega programa. Seveda, po upoštevanju vrste predpostavk - nekatere sem tudi že naštel ter še sprejemljive obremenitve Darsa za odplačevanje obveznosti. Ugotovim lahko, da se ne glede na vse napore politike in posledično tudi stroke odvija program prav po njegovih napovedih, in tudi vem, da je bila politika seznanjena z njegovimi študijami Vprašamo se lahko, kje je odgovornost politikov, ki so dosegli sprejem tako nerealnih projektov in kaj še sploh lahko pričakujemo od tistih, ki so te programe tudi sprejeli. Taka zavajajoča politika, ki državljane tako zlahka zapelje, pri enem najpomembnejših nacionalnih projektov, ni veliko vredna. To leporečje in zavajajoče obljube bomo drago plačali mi in tudi naši dediči. Kljub temu da za pripravo dosedanjih scenarijev in analiz ter nacionalnih programov stojijo poznavalci in eminentni strokovnjaki, je politika predvsem zaradi kratkotrajnih učinkov dosegla nenormalne popravke in skrajšanje rokov izgradnje avtocest. Posledice so velike ne samo zaradi spodbuditve nerealnih pričakovanj lahkovernih državljanov. Velik udar je avtocestni program doživel tudis prerazporejanjem in jemanjem namenskih sredstev bencinskega tolarja, saj že kar polovica sredstev ponikne v proračunski luknji in se nenamensko porablja za vse kaj drugega kot za ceste in avtoceste. Predsedniki vlad in ministri si ne morejo pridobiti zaupanja in spoštovanja s tem, ko premikajo namenska sredstva za nenamenske projekte. Nasprotno, spoštujemo jih lahko le, če namenski denar namensko porabijo. Sicer pa je tako zlorabljanje javnih namenskih sredstev značilno za vse vlade v zadnjih nekaj letih Če že vlada sama ne zagotovi namenske porabe, če sama ni vzor korektnosti in odličnosti, tega ne more pričakovati niti od drugih. Tudi institucije nadzora so povsem nemočne in do slabih ter morda celo nezakonitih ravnanj tudi ni več daleč. K veliki obremenitvi avtocestnega programa so, kot rečeno, prispevale vlade in njihove večine v državnem zboru, ki so namenski in ceneni vir bencinskega tolarja, ki smo ga in še v dobri veri plačujemo vsi državljani ob nakupu goriva, nadomestile z bistveno dražjimi domačimi in tujimi krediti; Dars jih skoraj ne more več odplačevati. Sredstva bencinskega tolarja pa so poniknila v nenasitni luknji in nad porabo sredstev v integralnem proračunu ni nobenega nadzora in pregleda. Velike posledice so občutile tudi javne finance, ki so se morale povsem prilagoditi novi doktrini izgradnje avtocest. In Dars, kot sem že omenil, je v velikih težavah. Dars teh dolgov oziroma bremen skoraj ne uspeva več poravnavati in če ne bo ustrezne reakcije vlade in parlamenta, bodo banke pač začele vnovčevati poroštva. Torej je tudi tu potreben rebalans, po domače temu rečemo tudi reprogramiranje dolgov oziroma obveznosti. In te zapadle obveznosti bo treba poračunavati celo desetletje, jih premakniti v prihodnost in bremena naložiti generacijam, ki morda še vedele ne bodo, kako smo gradili avtoceste, niti kdo je vodil te projekte. Poleg zakasnitev pri začetku gradnje posameznih odsekov je dodatna prepoznavnost programa tudi izredna razvlečenost del na posameznih odsekih, saj so v dosedanji praksi poznani primeri, ko se posamezni odseki urejajo še več let po slavnostni otvoritvi in predaji v promet. V programu dela Dars v letnih in finančnih načrtih bi bilo smiselno opredeliti, da bi se te aktivnosti, ta kasnejša oziroma naknadna dela in pa pomanjkljivosti bistveno skrajšala, ne pa, da se dokončanje vleče tudi pet oziroma deset let. Tako dolgi in razvlečeni roki podelovanja posameznih odsekov potegne za sabo tudi velike in nepotrebne stroške inženirja, ki mora še kar naprej izvajati permanenten nadzor na nedokončanih objektih. Veliko je nepotrebnega administriranja in dela z dokumentacijo, pa potrjevanja situacij in tako naprej. Skratka, odprtih je veliko front, ki po nepotrebnem obremenjujejo in omejujejo naročnika, da bi vrhunsko in povsem dosledno opravil nalogo investitorja, s tem pa se tudi draži sam postopek gradnje. Stopnja gotovosti in razmetanost dokončanih in nedokončanih odsekov skoraj ne omogoča več koncesijske gradnje in preložitev bremen na druge investitorje, ampak bomo morali potrpeti vsaj še desetletje, da bomo dokončali še preostale luknje avtocestnega programa. S tem je dokončno odpravljena možnost, da bi se avtocestni križ v naši državi zgradil na način, da se ne bi kar naprej nečemu odpovedovali. Morda bi opozoril samo še na eno stvar, to je na sistem cestninjenja, tu je zmeda kar popolna, saj imamo prav zaradi načina gradnje in že tako ne posebno dolg avtocestni križ kar prevečkrat presekan s cestninskimi postajami in z vsemi mogočimi sistemi cestninenja. In mislim, da bo tu potrebno v kratkem času nekaj konkretnega narediti. Skratka, če zaključim: avtocestni program je potreben popolne prenove in upam, da se bo to zgodilo prav kmalu. Hvala.
Hvala. Besedo dajem Bogomiru Vnučecu za stališče poslanske skupine stranke Mladih Slovenije.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, državni sekretar, direktor Darsa, kolegice in kolegi! Kot že večkrat v tem državnem zboru tudi danes v stranki Mladih Slovenije opozarjamo, da so v nacionalnem programu izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji tudi pomurski odseki, ki so znotraj petega koridorja opredeljeni kot prednosti tako glede financiranja kot glede fizične realizacije in ne glede na interno stopnjo donosnosti, ki je merilo za presojo učinkovitosti investicij v ceste. Kot vidimo, pa navkljub obvezi iz nacionalnega programa pomurski avtocestni odseki še vedno niso upoštevani v programu dela Darsa za leto 2003 in tudi v prihodnje še ni videti da bi bili. Medtem pa so v programu odseki, ki pa so v nacionalnem programu v terminskem izvajanju predvideni za izvedbo kasneje. Zato se samo po sebi postavlja vprašanje, kdaj bodo prišli v letni plan preostali pomurski odseki ali odsek od Vučje vasi do Maribora? Pri sprejemanju letnega programa bi morali upoštevati predvsem skladnost programov z nacionalnim programom, kar ta program dela zagotovo ni. Omenil bi še gorenjski del avtoceste, ki je v primerjavi z drugimi podhranjen, saj se na temu delu gradijo avtoceste brez odstavnih pasov, od Karavank do Vrbe, brez protihrupne zaščite oziroma poglobitve, kot je mimo Radovljice oziroma kjer pa je ta protihrupna ograja, pa močno izstopa iz okolja in ne sodi tja. Po drugi strani se tudi ne upošteva oziroma se sploh ne upošteva mnenje lokalne skupnosti, saj grozi z ukrepi vlade. Menimo, da gre tukaj za grobo izigravanje državljanov in državljanske volje. Kar se pa tiče racionalnosti gradnje, pa je v Sloveniji že splošno znano, da je projekt gradnje slovenskih avtocest ustvaril močan avtocestni lobi. Vprašanje se postavlja ali ima država oziroma je dorasla strokovno in ima zadosten neodvisen nadzor nad izvajalci, da bi preprečevali razne manipulacije in morebitno korupcijo. Stroški gradnje avtocest so namreč nerazumljivo visoki. Korupcija je lahko en segment, ki skupaj z ostalimi vztrajno draži izgradnjo slovenskih avtocest. Drugo je pa vprašanje racionalizacije. Ali se res pri gradnji gleda na to, da se določena dela izvajajo racionalno. Recimo, pri gradnji predorov, kjer je potrebno odstraniti velike količine kamenin, ki so ali pa niso uporabne. Postavlja se vprašanje, ali tukaj nekateri podizvajalci ne zaslužijo dvakrat na račun države oziroma celo trikrat, ker tudi ne plačujejo koncesije za pridobivanje kamnite rude, kot vemo, da jo morajo drugi plačevati, saj lahko ta material potem enkrat odpeljejo, drugič pa ponovno pripeljejo in tako za isto stvar dobijo dvakratni zaslužek. Seveda zato od vlade pričakujemo predvsem ukrepe, ki bodo znižali stroške gradnje oziroma doprinesli, da bomo za tista sredstva,ki jih vlagamo, dobili čim večje število kilometrov, in da ne bomo dodatno obremenjevali državljanov z visokimi cestninami. In kar se tiče cestnin, da se dokončno doreče, kdaj se bo prišlo na drug način cestninjenja oziroma s tega sedanjega na zaprt, kajti še vedno se načrtujejo cestninske postaje, ki pa, takrat, ko bo cesta gotova, sigurno ne bodo prišle v poštev, in se seveda ta prostor potem lahko uporabi za neke druge objekte, ki niso predvideni v projektu in tudi lokalna skupnost oziroma državljani niso, da bi taki objekti kasneje stali na tem prostoru in motili okolje. Hvala.
Hvala kolega Vnučec. In še stališče poslanske skupine Nove Slovenije, ki ga bo podal kolega Alojz Sok. Prosim.
Spoštovani predsedujoči! Spoštovani minister in ostali prisotni! Predstavniki vlade! Spoštovane kolegice in kolegi! Sigurno je cestna problematika nekaj, o čemer lahko, tako kot so že nekateri predgovorniki pred menoj ugotavljali, govorimo vsi; če ne drugače, pa vsaj skozi očala uporabnikov. In sam sem velik uporabnik naših slovenskih cest, saj se tedensko ali pa kakšen teden tudi dvakrat prevažam na precej dolgi relaciji od Ormoža do Ljubljane. Sigurno je, da leta 1960 v Sloveniji nismo potrebovali avtocest, iz preprostega razloga, ker takrat tudi nismo imeli tudi ne avtomobilov. Danes pa je situacija povsem drugačna. Število avtomobilov se je močno povečalo in temu bi seveda morali s hitrimi koraki tudi slediti, kar se tiče izgradnje avtocest in hitrih cest. Res je sicer, da so učinki te današnje impozantne gradnje, lahko bi rekel, da gre na nekaterih odsekih za zelo impozantno gradnjo in da se tu slovenska gradbena stroka izkazuje, da so ti učinki mnogoteri: da gre za povečano gospodarsko rast; da gre za veliko zaposlenost, ko izvajamo ta dela; da gre za večjo potrošnjo; da gre za večje investicijske naložbe. Toda kljub vsemu temu moramo ugotoviti, da pa se ob vsem tem na drugi strani lahko pojavi, da bo ob gradnji slovenskih avtocest in hitrih cest država,če bo še naprej gradila avtoceste na takšen način, enostavno bankrotirala. Upam si trditi, da je gradnja slovenskega avtocesntega križa očitno postala predraga in da država Slovenija tega stroška enostavno več ne more prenesti zgolj s proračunskimi sredstvi. In škoda je, da so že v samem začetku bili ti plani nerealni. In ker so bili nerealni, je bil pač zastavljen takšen pristop, da se gradi slovenski cestni križ, in pa seveda tudi ostale hitre ceste, zgolj s proračunskimi sredstvi in pa z nekaterimi namenskimi viri. No, danes je situacija bistveno drugačna. Za izgradnjo avtocest se je Slovenija začela zadolževati. Rad bi vas spomnil, da smo pred nedavnim tukaj, v tem parlamentu izglasovali poroštvo Darsu za več kot 60 milijard slovenskih tolarjev. To pa ob dejstvu, da je zgrajena komaj polovica slovenskega cestnega križa, pomeni, da se bo izgradnja slovenskih avtocest bistveno podaljšala v neko nedefinirano, nedoločeno prihodnost. Nekateri omenjajo, da bo slovenski cestni križ končan leta 2010. Ob takšnem tempu gradnje, ko letno odpiramo in predajamo namenu okoli 20 kilometrov avtocest, pa se da hitro izračunati, da se bo slovenski avtocestni križ približal svojemu koncu šele tam nekje leta 2016 ali pa morebiti še kakšno leto kasneje. Postavlja se vprašanje, ali lahko ob tem naraščajočem prometu še tako dolgo čakamo. Na eni strani imamo vse tiste učinke, ki sem jih prej omenil, na drugi strani pa nastaja velika, ogromna gospodarska škoda. Praktično se bojim, ko se vsak petek odpravljam prek Trojan - torej, tu dejansko zadeve se premikajo, se po polževo gradi, vendar prometni zamaški in vse težave, ki se ob tem porajajo, število prometnih nesreč in vse to, če bi izračunali, gre najverjetneje v velike, velike zneske. Vlada nam že več kot eno leto obljublja v državnem zboru rebalans nacionalnega programa izgradnje avtocest; dobro, sedaj se je začelo govoriti o nekakšni resoluciji. Kakorkoli boste že to poimenovali, v bistvu je treba novelirati v tem državnem zboru sprejeti program, da bodo naše državljanke in državljani vedeli, kdaj lahko računajo na izgradnjo avtoceste ali pa hitre ceste tudi v njihovi regiji, na njihovem območju, kajti cesta je zagotovo predpogoj za hiter gospodarski razvoj, je predpogoj za nek stvarnejši regionalni razvoj. Razumem, da so Prekmurci upravičeno zaskrbljeni. Razumem mladino iz Prekmurja, ki protestira na takšen način, da podpisuje in zbira podpisa kot nekakšno peticijo, s katero zahtevajo, da se ta cestni program tudi na območju Prekmurja hitreje izvaja, kot se sicer. Razumem,da bodo zadovoljni, če bo država z nekim načrtom, in to dejansko realnim načrtom, rekla, to bomo naredili leta 2007, 2008, da se ti roki realno planirajo. Kajti to, kot je sedaj, da bi se naj slovenski avtocestni križ končal leta 2004, z zaključnimi deli v letu 2005, je dejansko neizvedljivo. Nadalje, razumem prebivalce, ki ob cesti Maribor-Hajdina grozijo, da bodo to cestno enostavno zaprli, in to se nam lahko zgodi že letos. Že večkrat sem opozoril, da če se to zgodi sedaj, v času turistične sezone, bomo imeli hitro kolone, ki bodo segle prek Šentilja morda do Gradca. Torej, tem ljudem bi bilo treba povedati, kdaj lahko dejansko računajo na to, da se njihov problem, ki je problem velikega formata, razreši. In če katero cesto, potem bi zagotovo cesto Maribor-Hajdina ali pa naprej do Maclja oziroma do naše meje lahko gradili s koncesijo; toda da bi lahko k temu pristopili, je najprej treba s strani vlade predložiti ustrezen zakon temu parlamentu in potem na podlagi takšnih zakonskih določil skušati dobiti koncesionarja za izgradnjo tega avtocestnega odseka. Vendar, kot nam je znano, se vlada v tej smeri niti ne trudi niti ne poskuša najti nekih tovrstnih rešitev. Zanima me, kot uporabnika cest, kdaj se bo zgradil - verjetno je v Evropi edini nivojski križni prehod, kjer se križa tako pomembna cesta, kot je cesta Slovenska Bistrica-Ormož z železnico Ljubljana-Maribor. Torej, tam so se neka dela začela, v tem programu so sicer notri neke aktivnosti v tej smeri napisane, vendar, ko pa gledamo, pa se na samem terenu ne dogaja nič. Zanima me, kdaj se bo pristopilo k intenzivnejšemu delu za izgradnjo obvoznice Ptuja. Ves promet se dnevno odvija prek samo enega mostu, okoli 40 tisoč vozil prehaja čez en most prek reke Drave na Ptuju. Torej, če se tam kaj na tem mostu zgodi, potem ves promet na tej poti zastane. Se pravi, jaz bi prosil in še enkrat apeliram na vlado, da opravimo neko razpravo in da čimprej pride s to spremembo nacionalnega programa izgradnje slovenskih cest. Druga zadeva, ki je že bila omenjena, je seveda slovenski cestninski sistem. Poglejte, to, kar se dogaja na naši avtocesti ob tej turistični sezoni, to je v bistvu v nebo pijoča antipropaganda za slovenski terorizem. Kako naj si nek nemški ali pa skandinavski turist, ki se pripelje, ne vem, tisoč dva tisoč kilometrov, zamisli svojo pot do Jadranskega morja, pa potem tukaj v Sloveniji nekaj ur čaka, da lahko plača na avtocesti, na teh nekaj 10 kilometrov cestnino? Šest cestninski čelnih postaj je postavljenih med Šentiljem in Koprom! Torej, vlada, ki še vedno razmišlja, kako naj bi ta problem rešila, bo morala enostavno pogledati, kako so ta problem rešili v sosednjih državah in uveljaviti modeli, ki so tam rešeni. Se pravi, kaj je rešitev? Rešitev je, kot so jo opravili v Avstriji, da se začnejo plačevati cestnine z vinjetami. Ne pa na tak način, kot je to danes, ker je nedopustno, da po več ur turisti čakajo v Sloveniji. Tak turist se bo v bodoče, ko to doživi, Slovenije raje na veliko izognil, kot da bi uporabil še enkrat naše avtoceste. O tem sem prepričan. Ali pa sprejeti odločitev in ob takih konicah, kot se sedaj pojavljajo, enostavno te cestninske ranpe dvigniti in ta promet spustiti skozi. Tega bi ena odgovorna vlada se morala zavedati. Vse drugo pa je seveda velika škoda za Slovenijo, ker je to velika antipropaganda za naš turističen razvoj. Še eno zadevo bi rad omenil in jo tukaj predstavil. Kakšna je racionalnost naših avtocest. Sam sem na delo, ki se gradi med Kompolji in pa Lukovico, ko se je gradil cestni tampon, me je začudilo, da so potem odvečni material odvažali nazaj v kamnolom Lukovica. Namesto da bi ta odvečni material vozili po trasi naprej in ga vgrajevali, so ga vozili 15, 20 km nazaj in potem so ta isti material spet po isti cesti prevažali na nadaljnjo traso. Na tak način se seveda dela večkratna škoda. Prvič se uničuje cesta, uporablja se nafta, uničuje okolje, zastruplja okolje in pa tretjič, seveda, povzročajo se veliki stroški, ki niso potrebni. Verjamem, da tisti, ki to izvajajo, imajo interes, ampak v Darsu pa bi morali le gledati na to, da bi ta zadeva bila bolj racionalna. Še eno pripombo bi želel dati na izgradnjo našega slovenskega avtocestnega križa. Že sedaj se dogaja, da ko gradimo te dvopasovnice, da je promet na teh dvopasovnicah izredno zgoščen. In kaj hitro se bo lahko ugotovilo, da bomo ugotovili, da je bila gradnja dvopasovnic zgrešena usmeritev. Torej, morali bi v vladi vsaj o tem razmisliti, ali ne bi kazalo, da bi nekatere nadvoze, nekatere viadukte dejansko začeli v bodoče planirati za eventualno večjo širino, tako da bi nekoč v bližnji prihodnosti, ko bo seveda Slovenija imela več finančnih sredstev, lahko na posameznih odsekih dograjevali tretje pasove, kajti prej ko slej, se mi zdi ob tem zgoščenem prometu, bo to potrebno. Tako bomo pa postavljeni pred dejstvo, da smo sicer zgradili avtoceste, ki pa ne bodo kos vsemu temu naraščajočemu prometu. Mi bomo ta cestni program podprli v upanju, da bo vlada resnično svojo obljubo držala in če že ni tega naredila pred poletnimi počitnicami, vsaj takoj po počitnicami prišla v državni zbor s to spremembo, kar po novem imenujete resolucija slovenskega cestnega programa. Hvala lepa.
Hvala lepa. To so bila stališča poslanskih skupin. Zdaj prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Janez Podobnik bo dobil prvi besedo. Prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki vlade in Darsa! Kadar dobi državni zbor v skladu z našo proceduro na mizo program dela Dars za tekoče leto smo poslanci v situaciji, da imamo lahko tudi kritične poglede na aktualno izvajanje samega programa, ampak vedno znova pa, tako rekoč soglasno, projekt izgradnje avtocestnega križa v Sloveniji podpremo. Jaz sem prepričan, da bo tudi danes tako. Poslanski kolega Ivo Božič je že v imenu poslanske skupine povedal v čem in zakaj poslanska skupina Slovenske ljudske stranke podpira predlagani program in seveda v čem vidi tudi njegov pomen v nacionalnem smisli. Ampak, jaz bi rad začel nekoliko drugače. Jaz bi rad pohvalil način, model, ki se je uveljavil v vodenju Darsa s strani sedanje uprave, ki nadaljuje seveda delo prejšnjih uprav. V to delo je vneslo več mehkobe, več dialoga, ogromno dialoga z občinami, z ljudmi, s terenom. Rad bi tudi pohvalil dobro vzdušje in komunikacijo med ministrstvom, državnimi sekretarji, ministrom in vodstvom Darsa. To dobro sodelovanje je pomembno, da se ključen, tudi po finančni plati in po svojih posledicah gradbeno-tehnični projekt, ki ga v tem in drugem desetletju izvaja Slovenija, uspešno pelje naprej. Tak projekt ni enostavno voditi, tudi s samega logističnega vidika, zato je pomembno, da so na teh mestih ljudje, ki dobro delajo med seboj in ki se znajo izbrusiti tuditakrat, kadar so morda težave. Treba je tudi povedati, da je izgradnja avtocestnega križa velik izziv in dokaz, da ima Slovenija zelo dobro gradbeno operativo, da je v mednarodnih razpisih - kar je prav, da je Dars prepustil v izvajanje tudi tuje izvajalce, kar pa je bilo pomembno tudi zaradi cene. Pokazalo pa se je, da je v slovenski gradbeni operativi veliko tehničnega in siceršnjega znanja in izkušenj. Izvajanje tega projekta je tudi dokaz, da ima Slovenija tudi zelo dober gradbeni inženiring in je prav nadaljevanje tega projekta tudi potrditev same gradbene stroke. To bi rad povedal tudi zato, ker prav sedaj, v teh letih je v izgradnji eden morda najbolj strokovno zahtevnih projektov, to je viadukt na Črnem Kalu, pa tudi zelo zapleten predor v geološko zelo težki strukturi pod Trojanami. Kot rečeno, ta projekt izgradnje avtocestnega križa je specifičen tudi zato, ker ko se vozimo po Sloveniji, opažamo, da izvajalci oziroma naročniki del vedno, če se le da, prisluhnejo občanom in občankam ter občinam; veste, kaj mislim - ko se išče trase, ko se išče moderne načine, da hrup avtocestnih tokov ne prizadene kvalitete bivanja. Tudi zato je ta projekt dražji. Torej, gre za vprašanje, kje je tu meja. Vendar mislim, da smo kot država sposobni, da najdemo način,da bomo lahko živeli kvalitetno tudi ob slovenskih avtocestah. Tretja zadeva je koncept. Bencinski tolar je na nek način izvirni slovenski model, ki se je izkazal za dobrega. Res pa je - in tu podpiramo tudi namero vlade, tudi kar je kolega Božič že omenil -, da se v nadaljevanju pri financiranju veljavnega nacionalnega programa vključi realne finančne možnosti, ki jih Republika Slovenija ima za izgradnjo potrebnega avtocestnega omrežja, in da se optimizira vire sredstev za njegovo financiranje. Tu je treba povedati, da gre za strateško vprašanje cestnin, ki bodo vpete v rešitve v Evropski uniji. Prepričan pa sem, da je morda tudi zgodovinska dolžnost nas, ki smo danes zakonodajalci, da omogočimo take rešitve, da bodo tudi prihodnji rodovi in generacije lahko tržile, ko se bodo prek geostrateško pomembnega dela slovenskega teritorija valile trume avtomobilov, upam, in ne toliko tovornjakov, kajti pričakujemo, da se bo v naslednjih desetih letih vsaj del tovornega prometa preusmeril na železnice - torej, alibomo znali najti način, da bodo naši sinovi in hčere lahko tržili to, ko se bodo prek slovenskih koridorjev premikali Evropejci in drugi narodi. To je tudi politično vprašanje. Zaključil bom z dilemo, ki se večkrat tu odpre, tudi kolega Sok jo je omenil. Pravi, da je izgradnja predraga, istočasno pa želi, da bi bila čim prej končana in omenja nekatere odseke, ki so nujno potrebni za izgradnjo. Eno in drugo je pomembno, ampak je sama sebi v nasprotju. Ali pa dilema, kaj narediti s turistično sezono. Ko sem bil pred kratkim po cestah v Nemčiji in ko sem ure in ure čakal zaradi gradbenih posegov, povsem enaki so Nemci, povsem enaki so Italijani, povsem enaki so Francozi. Kadar gradiš tako velik sistem, kot je avtocestni sistem, in kadar za koridorje uporabljaš veljavne koridorje cest, potem žal ne gre brez zamaškov. Mislim tudi, da celo evropski turisti to včasih lažje sprejmejo kot slovenski. Zato je tudi pomembno najprej seveda, da Dars najde vse načine, da je teh zamaškov čim manj, tam pa, kjer se zgodijo,pa je treba, da tudi z javnimi nastopi preprosto povemo, da drugače ne gre. Želim, da bi ta plan bil letos uspešno izpeljan, in z veseljem tudi pričakujemo v državnem zboru resolucijo o nacionalnem programu izgradnje avtocest. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima sedaj Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Torej, kolegi so že ogromno povedali in nima smisla se ponavljati. Mogoče bi na ta program pogledali še z nekega drugega zornega kota, mogoče bolj specifičnega. Da so avtoceste potrebne, o tem to verjetno ni treba izgubljati besed, S tem se vsi strinjamo. Vendar pa na avtoceste lahko gledamo tudi še malce drugače. Avtoceste so tudi pogoj razvoja neke države, če hočemo, iz slovenskega primera tudi nekakšen pogoj razvoja določenih regij. Pomoč ni samo direktna pomoč nekemu podjetju, tako kot se sedaj veliko govori, se pričakuje in se to tudi dela, ampak predvsem, če gledamo z dolgoročnega vidika, potem je prav gotovo dobra cestna infrastruktura, pa še tudi kakšna druga, ampak cestna prav gotovo, je dolgoročna pomoč razvoju v neki regiji. Mi smo določili prioritete - seveda, tu govorim v prvi osebi množine, ampak sebe izključujem, ker moj vidik je bil malce drugačen, ampak nič za to, sedaj je tako - ki pa v bistvu te prioritete niso več prioritete, ampak imamo na vseh koncih gradbišča in vsakemu smo v bistvu nekaj dali. To ima seveda svoje dobre in pa tudi slabe strani. Res je, da imamo kup gradbišč, vsi smo nekako zadovoljni, na našem koncu se nekaj dela, vendar pa je to z vidika nacionalnosti neko drugo poglavje. Ampak gremo naprej. Dejstvo je, da tisti, ki imamo to priložnost, da lahko tedensko opazujemo aktivnosti na posameznih gradbiščih, lahko opazimo, ne da bi bili posebni eksperti za to, da je intenizivnost del na posameznih gradbiščih direktno funkcija trenutne situacije v javnih financah; ali če z drugimi besedami rečem, funkcija zdravja javnih financ ne glede na to, da imamo za gradnjo avtocest avtocestni tolar, ki je namenski, pa imamo kredite, ki so strogo namenski, in da imamo castnine, ki mislim, da so tudi lahko rečem, da so strogo namenske. Dela na gradbiščih spominjajo na avto, ki mu po določenih kilometrih zmanjka bencina in potem se seveda zadeva ustavi in ko seveda lastnih zopet dobi denar, da kupi bencin, potem pa zopet stvari stečejo. Kaj hočem povedati? Dejstvo je, da vlada očitno s temi namenskimi denarji ali konkretno, finančni minister, razporeja točno tako, kot je zdravje v javnih financah. Če rabi za krpanje lukenj na nekem tretjem področju, vzame ministru s tega področja denar in seveda zakrpa tiste luknje. Ministru, ki pa pokriva področje avtocest, pa potem reče, ja saj, navsezadnje še slabo delate, se stvar nič ne premika. To ni korektno,ni pošteno niti do samih odnosov v vladi. To je sicer problem vladajoče koalicije, ampak do državljanov, ki z vsakim litrom bencina plačamo namenska sredstva, oddamo namenska sredstva za gradnjo avtocest, ko plačujemo cestnino, tudi v dobri veri, da je cestnina tako draga zaradi tega, ker damo namensko za avtocesto, potem pa lahko ugotovimo, da temu področju, strogo namenskemu področju, denar odteka za pokrivanje nekih drugih finančnih proračunskih lukenj. Omenil bi samo gradbišče, ki ga najbolje poznam, to je pod Trojanami, se pravi, od Trojan do Blagovice. Moram povedati, da zadnjih 14 dni, in to se natanko ujema z napovedanimi ukrepi v varčevanju - to se pravi, da z javnimi financami je tudi javno priznano, da so težave - se tam bolj malo premika. Moram pa povedati, da zadnjega pol leta je pa bilo tam res intenzivno, je bilo veselje ta odsek gledati. Danes, tu mislim na zadnje dni, pa je nekoliko manj, odkar se je odprl ta kratek odcep. Upam, da je to res samo kratkotrajno. Želim povedati tudi to, da ravno ta odcep proti Trojanam in proti Štajerski, Koroški in Prekmurju, je tisti, za katerega se mi zdi, ne zato, ker je to nek mednarodni koridor, ampak zato, ker to dejansko povezuje Slovenijo v neko celoto, in se mi zdi, da je to najpomembnejši odsek in zato enostavno ne morem razumeti, zakaj ravno severovzhodna Slovenija mora biti vedno tista prva na udaru, ki mora dati neko solidarnost krpanju javnih financ in nekako omogoča lažje delo finančnemu ministru. Dejstvo je, da na tem področju seveda ni dovolj denarja, tako kot tudi drugod ne, ampak zato ne razumem, zakaj je pobiranje cestnin takšno, kot je. V teh sedmih letih, odkar sem tukaj v parlamentu, sem najmanj dvajsetkrat postavil vprašanje v zvezi s cestninami. V prejšnjem mandatu ogromnokrat. Zakaj je tako in ali je to v skladu s smernicami Evropske unije, ki prehaja nekako na zaprti sistem, se pravi, kolikor porabiš, toliko plačaš. Ampak v tem dokumentu vidimo, da se bodo cestninske postaje še kar naprej gradile. Ampak kolikor mi je jasno, se bodo gradile še čelne cestninske postaje. Tako se bo res zgodilo tisto, kar je kolega Rupar v ponedeljek pri poslanskem vprašanju izpostavil, da smo država, kjer imamo na 30 kilometrov čelne cestninske postaje, kar ni nikjer drugje v Evropi. Ne trdim, da je to res tako, ampak izgleda, da to tako bo, če bodo ti dokumenti držali, da se bo še povečala intenzivnost gradnje cestninskih postaj, kar je opredeljeno v dokumentu, še povečalo. Bil bi zelo vesel, če bi ugotovil, da ni tako mišljeno, ampak bojim se, da tako bo. Pri tem bi omenil še eno stvar. Namreč, tak sistem omogoča, da nekako ubežimo plačilu cestnine. Dejstvo je, da samo tisti, ki smo natanko v tistem kraju, kjer cestninska postaja je, moramo plačati za vsak kilometer cestnine, drugače pa se lahko vozijo od Drave pa do Vranskega brez tega, da plačajo cestnino. Mene to navsezadnje ne moti, ampak potem ne vem, zakaj smo ravno iz dravinjske doline, Slovenskih Konjic tisti, ki pa moramo vsak kilometer plačati. To ni korektno; in ne samo to. Tudi tovorni promet uhaja pri Slovenski Bistrici z avtoceste ali pa pri Slovenskih Konjicah odhajajo dol in se potem vozijo tako, da se nekako izognejo plačilu cestnine. In smo na tem našem koncu dvakrat tepeni: prvič zato, ker moramo vsak kilometer plačati, drugič pa, ker se skozi naše kraje valijo še dodatne kolone vozil, ki bi drugače lahko bile na avtocesti, če bivsi plačali. Seveda to ni greh od sedaj, to se vleče že od takrat, ko je bilo to sprejeto - mislim, da pred desetimi leti - ker je nekdo hotel imeti lokalni promet na avtocesti in da ne bi bilo treba plačati cestnine. To seveda s tem današnjim, trenutnim, aktualnim ministrom nima nobene povezave, to moram pa tudi povedati, moram biti toliko korekten. Ampak, dejstvo je, da se to dogaja. In še tista zadnja cvetka pri celi zadevi. Pred par dnevi je bil odprt zelo kratek odsek, mislim, da 60 kilometrov pri Blagovici, in tam je kilometer od priključka na avtocesto zgrajen izvoz z avtoceste. Ne vem, opažam, da se tam dogaja to, da gredo tam dol tisti, ki se želijo izogniti plačilu cestnine, ki je en kilometer naprej. Res je, da je tudi dovoz gor, ampak samo za Ljubljano. Tako se dogaja, o tem sem se lahko tudi danes prepričal, ko so vsi tovornjaki zavili na avtocesto, po enem kilometru so pa veselo zavili dol in se izognili plačilu cestnine. Hočem povedati, da v tem plačilu za uporabo avtoceste je denar in ta denar gre za izgradnjo avtocest in enostavno ne razumem, da imamo tak sistem, ki nekako celo nagrajuje tiste, ki špekulirajo s tem in ne želijo plačati avtocestnin, namesto da bi bilo obratno, da bi jih prisilili. Res da so tudi ukrepi, to tudi priznam, policija kontrolira in tako naprej, ampak, zakaj mora se nekdo še tretji se ukvarjati, če bi pa to elegantno lahko rešili za zaprtim sistemom. Kolikor vem, smernice Evropske unije so v tem, da se v določenem času spravi vse na avtoceste. To sem že najmanj desetkrat vprašal v tem državnem zboru, pa sem vedno dobil izmikajoč odgovor, tako da sem zdaj kar vesel, ko vidim, da predstavniki ministrstva kimajo. To se pravi, da nekaj je na tem in upam, da se bo tudi v tej smeri kaj naredilo. Ne gre za to, da bi zdaj tisti, ki ne plačuje, morali plačati, ampak da bomo vsi imeli enake pogoje in da bo država dobila več denarja za izgradnjo avtocest. S tem v bistvu vsi izgubljamo, če ravno mogoče nekateri smo v določenem trenutku veseli, ker se izognemo plačilu cestnin, ampak dolgoročno to ni dobro. Po drugi strani pa tudi ministrstvo, ki pokriva ta resor, nima stalnih finančnih pogojev, še posebej, ko se nekako zalomi v proračunski blagajni. Tako kot kaže - zdaj lahko, da se motim, ampak mislim da ne - so viri, namenjeni za izgradnjo avtocest, direktno odvisni od zdravja javnih financ in da prihaja do velikega pretakanja, ki jih seveda izvaja minister za finance, ki seveda tudi nima lahke naloge; ampak, žal tako se dogaja in potem seveda kritike tudi letijo na resorje, ki za to niso nič krivi. Dejstvo je, da se to pretakanje namenskih sredstev, omenil sem tri vire, kredite, nadomestila za uporabo avtoceste in pa namenski tolar, da so v tej skupni blagajni, s katero se razpolaga glede na trenutne potrebe. To je tisto, na kar sem želel opozoriti: to ni dobro. To se ne bi smelo dogajati, kajti izgradnja avtocest ni, ne vem, peka žemelj, kjer lahko proces prekinemo, ko spečemo eno rundo, gradbišča niso enostavna zadeva in vzdrževanje gradbišč nekaj stane tudi, če se nič ne dogaja. Zato se takšni zastoji ne bi smeli dogajati in jaz bi apeliral na vlado, kljub temu da so tu samo predstavniki tega ministrstva, ki so na udaru, mogoče na finančnega ministra, da bi to zadevo gledal drugače. To, kar so namenska sredstva, se ne more uporabiti za trenutno aktualne potrebe. Seveda, želja vseh bi bila, da bi ministrstvo, ki pokriva izgradnjo avtocest, imelo bolj stabilne pogoje financiranja, da bi lažje delalo, načrtovalo. Ker pa ne gre samo za to ministrstvo, gre za državo, v kateri se gradijo avtoceste, bi se to lahko gradilo bolj stabilno, ne pa, da bi imeli tako, kot sem prej omenil, avto, ki mu zmanjka bencina, potem pa zbiramo denar. Bencin bi moral biti stalno na razpolago, se pravi, sredstva morajo biti stalno na razpolago. Kajti, avtoceste so bolj pomembne kot pa samo to, da dajejo, kot smo prej slišali, ne vem, 1% ali 2% pri rasti družbenega proizvoda, ampak pomeni dolgoročno to tudi nek dolgoročni faktor razvoja. Brez tega nas bodo verjetno vsi svetovni tokovi, vsaj evropski tokovi, obšli, mi pa bomo, če se izrazim po železniško, na stranskem tiru, kar pa v nobenem pogledu ni dobro, pa če to pomeni dobesedno ali preneseno. Moj namen je bil opozoriti na to nestalnost finančnih virov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sedaj dajem besedo Leopoldu Kremžarju. Prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Velikokrat, kadar govorimo o avtocestah ali na splošno o cestah, seveda pomešamo tudi nekatere dolgoročne dokumente in nekatere programe, ki so, da tako povem, kratkoročni že s tem, ker so letni programi. Tudi tukaj, ko govorimo o programu dela družbe za avtoceste, govorimo mnogo širše, kot je to zgolj letni program, ampak to je nekako normalno, ker gradnja cest ni zadeva, ki bi se jo dalo nekako umestiti v eno leto. Zato tudi ta širša razprava in tudi moja razprava gre v smeri razmišljanj vsaj ob dveh problemih. Kot problem vidim to, da je v tem programu za moj okus nekoliko premalo besed o tem, ker smo pa tudi na odboru že slišali, da je nekaj več dejansko v pripravi, kot je napisano v programu, me malce moti, da tega vendar v programu ni. Govorim o piruski avtocesti oziroma o delu, da tako rečem med avstrijsko-slovensko mejo in hrvaško-slovensko mejo. To je zadeva, ki je nedvomno z vseh prometnih razlogov, pa ne samo notranjih, ampak tudi drugih širših, ena izmed izjemno pomembnih potez slovenske avtocestne gradnje, ki je pač v nekem obdobju pred 10, 15, 12 leti politično zastala zaradi tudi nekih zelo čudnih razmišljanj o tem, da so ceste povezane direktno s politiko, kar pa seveda ni nikoli bilo, pa ne more biti in se kaže tudi v tem primeru, da ne more biti tako. Skratka, zadeva, ki jo bo potrebno in zelo hitro narediti. Kot rečeno, ne samo zaradi notranjih, slovenskihproblemov, ki so pa neizmerni. Veliko govora je že bilo o tem in najbrž ni potrebno, da bi še sam ponavljal, je pa resnično problem izjemno velik. In če se nam zgodi - upam, da se nam ne bo zgodilo - to, kar je že kolega Sok napovedal, da se lahko zgodi, bomo resnično v velikih težavah. Govorim o možnosti, o kateri govorijo - o zaprtju ceste in tako naprej. Seveda si sam ne želim, da bi se to zgodilo, ker to ne rešuje zadeve. Toda treba je ponuditi rešitev in to rešitev nakazati v vsakem programu, tudi v tem. Delno je nakazana, mislim, da je premalo, premalo namreč v tistem delu, kjer govori o tem, kako bomo to cesto zgradili. Nimamo je v nobenem programu, nimamo predvidenega denarja pravzaprav za to zadevo, kar pomeni, da je treba najti nekdrugačen model. In ta drugačen model bi moral po moje biti v tem programu nekje viden in bi se danes verjetno morali na kratko, sicer znotraj vsega drugega, tudi o tem pogovarjati. To je prva pripomba k letošnjem programu, o katerem govorimo. Druga pripomba je bila tudi že velikokrat omenjena, to so te nesrečne cestnine, o katerih smo vsi, ki smo do zdaj razpravljali, mislim, da govorili oziroma so kolegi govorili, pa bom še sam. Dejansko imamo nemogoč sistem. Rad bi povedal, da ni krivda teh ljudi, ki sedijo danes tukaj kot predstavniki Darsa in ministrstva, krivda je dosti širša in ima dolg rep. Je pa seveda sistem popolnoma nemogoč, nemogoče je z ekološkega stališča, nemogoč je verjetno tudi s finančnega, nemogoče je s prometnega - bolje, da ne ponavljam, kar je bilo že rečeno v zvezi s tem. Kar pa me moti, je to, da v tem programu ni ničesar drugega napisanega kot to, da bomo zgradili še nekaj cestninskih postaj. Upam, da nisem še česa prezrl, vendar mislim, da ničesar drugega ni napisanega. To, da imamo povsem nemogoč sistem, da imamo mešan, tako imenovani zaprto-odprt sistem, da smo imeli zaprt sistem na Štajerskem - naj še malce pred lastnim pragom pometem -, pa da je po volji mnogih politikov in ne vem kako drugače vplivnih ljudi bil spremenjen v to,kar imamo danes; da smo medtem porušili dve ali tri čelne cestninske postaje, zaradi tega, ker je bilo nemogoče, da bosta na osmih kilometrih dve cestninski postaji. Če bi šel kdo preračunat, koliko denarja smo zaradi teh blodenj nekaterih ljudi - pa ti ljudje v glavnem niso sedeli tam v teh institucijah - pognali, da ne govorim o tem, da stojijo kolone avtomobilov, posebej zdaj v turistični sezoni, in tako naprej in tako naprej. Da imamo zaposlene ljudi, kar je sicer dobro, da so zaposleni, ampak lahko bikaj drugega počenjali, ni nujno, da sedijo v tistih uticah. Skratka, sistem je nemogoč. Obenem pa se pripravljajo cestninski sistemi v Nemčiji, Avstriji, uvajajo se že novi. Edino, kar bi rad v zvezi s tem rekel in kar pogrešam v tem programu, je to, da si ne želim, da bi ponovno izmišljali nov slovenski sistem. Lepo vas prosim, ne! Nekoč bo imela ta Evropa en sistem cestninjenja, ne more biti drugače, in to bo skupen sistem. In verjemite mi, da če Nemci - pa ne zato, ker bi bil strastno zaljubljen v Nemce ampak Nemci, če uvajajo zdaj sistem cestninjenja najprej za tovornjake, tako kot Avstrijci, potem pa še za vse drugo, to temelji na nekih dogovorih in raziskavah. In, seveda, mi se bomo morali temu priključiti. Nemogoče bo, da bomo imeli nek sistem do naše meje, naprej bo pa veljal nek drug. Ker to najbrž nihče od vas niti ne pričakuje. Zakaj govorim o tem? Govorim zato, ker bi želel, da je tudi v tem programu letošnjem že napisano, da se ukvarjamo s tem, da se ukvarjamo s to idejo, da razmišljamo in načrtujemo, kako se bomo v ta sistem priključili, s tem da mi je popolnoma jasno in mi ni treba odgovarjati, da še tudi ni povsem dogovorjen znotraj Evrope. Ampak, nakazane so neke usmeritve in bi resnično prosil, da se tudi že letos nekaj naredi na tem področju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, jaz bi vas samo prosil za razumevanje, nekaj korektur znotraj najavljenih je bilo, tako da bom to upošteval v skupnem planiranem času, nič ne bomo šli iz tega tira. Dajem besedo Franciju Rokavcu, prosim.
Hvala za besedo. Danes govorimo o soglasju k programu dela Darsa za leto 2003. Se pravi, govorimo pač o denarju, vrednega 133 milijard, kar je dejansko zelo velika vsota glede na znesek, ki se sliši. Drugače glede na potrebe dokončanja avtocestnega programa pa verjetno bistveno premalo. Ampak, tolikšna je verjetno v tem trenutku zmožnost naše države, da dejansko lahko poseže v ta največji projekt konca drugega tisočletja in tudi prvega desetletja tretjega tisočletja. Tako kot je bilo že danes povedano, avtoceste pomenijo tudi pridobitev razvojne perspektive mnogim slovenskim območjem. Dejstvo je, da se je tukaj država, kakor tudi sam Dars, družba zaizgradnjo avtocest, kakor tudi ministrstvo maksimalno angažiralo, da poskuša tudi z lokalnimi skupnostmi zagotoviti ustrezne odgovore na pripombe, ki so na posameznih območjih. Kljub vsemu bi pa danes opozoril na pač le vprašanje, da Slovenija le ni sever jug, vzhod in zahod, ampak da je tukaj še nekaj vzporednih območij, ki pač nimajo koristi od izgradnje avtocest. V tem trenutku, če si priznamo ali ne, ostale državne ceste v tej državi trpijo. Trpijo na vzdrževanju, kakor tudi na investicijah. Še posebno vprašanje je na tistih območjih, ki so na nek način napol odrezana od sveta, ki so vezana na vzporedne državne ceste. Jaz bom omenil samo nekaj: Zasavje, potem v navezavi s Posavjem ali potem druga varianta, kako priti do Posočja, pa potem, če gremo še naprej, Koroška in tako naprej. Obstaja program vzporednih državnih cest, ki so vzporedni program avtocestnega programa. Na začetku pač leta 1996, 1998 so tudi te državne ceste imele nekaj tudi od tega denarja, nisem za to, da se drobi ta denar, ki ga je tako in tako v avtocestnem programu premalo. Ampak, menim, da bi bilo potrebno v okviru državnega proračuna tudi zagotoviti prioritete na tistih področjih, ki pa bodo z ureditvijo cestnega križa v Sloveniji kljub vsemu še vedno odrezana in prav tako potrebujejo pač urejeno cestno povezavo, če hočejo tudi v prihodnje ponuditi enake možnosti za enakopraven razvoj na tem območju in hkrati tudi zagotoviti enakomeren razvoj Slovenije. In ne nazadnje, danes sem v Delu prebral, da se zatika na relaciji cestne povezave na Dolenjskem, Bič-Trebnje-Hrastje, gre predvsem za ta problem med Korenitko in pa Plusko, kjer je vlada že sprejela lokacijski načrt, občina Trebnje in seveda tudi krajani pa temu nasprotujejo in so celo v soboto izvedli cestno zaporo. Prav tako predvidevajo tudi nadaljevanje s temi zaporami naprej. Menim, da bi bilo verjetno smiselno, da bi bili poslanci bolj seznanjeni, zakaj je prišlo do tega večjega kratkega stika na tej relaciji. In drugo vprašanje, ki se pa tiče konkretno odločitve o samem soglasju. Če seveda ne bo prišlo do tega dogovora, potem je tudi realizacija 7 in pol milijarde tega denarja lahko tudi vprašljiva - med državo in pa občino. Menim, da bi bilo tukaj smiselno čim prej priti do ustrezne rešitve, ki bi bila verjetno po godu obema stranema. Namreč, dejstvo je, da dolenjski del prav tako zelo nujno potrebuje izgradnjo avtoceste kakor tudi vsi ostali trije v Sloveniji. Na koncu pa samo ena kratka pripomba, verjetno tudi zato, da bi se program v prihodnje lahko izvajal še hitreje. Mi smo proračun sprejemali za leto 2003 v decembru 2002. Program sprejemamo oziroma soglasje k temu programu dajemo pa spet pred počitnicami, tako kot vsako leto. Verjetno je tukaj procedura predolgo in bi jo bilo verjetno smiselno skrajšati. S tem bi pa omogočili tudi večjo fleksibilnost tudi izvedbe načrtovanega programa, ki ga ima vsako leto Družba za izgradnjo avtocest v Republiki Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ivan Mamić ima sedaj besedo.
Hvala lepa za besedo. Danes je bilo veliko povedanega, o čemer sem sam mislil govoriti, pa je škoda besed. Bi omenil stvari, ki niso še načete. Namreč, če gre sedaj za to tabelo, ki je objavljena za nekaj odsekov, kar znese 104,2 kilometra; seveda, eni deli so že mogoče pri koncu, eni so v sredini, na začetku in tako naprej tako, da sam ne vem, koliko je kaj narejenega od tega, je pa ostalo, da se naredi, po tistem, kar je predvideno po porabi denarja, še precej. In sedaj, kar je ostalo, pa če uporabim tisto formulo, ki jo imam - podatek, da stane kilometer avtoceste 2000 tisoč, pardon, 2 milijardi, potem nam ostane še za te odseke, da porabimo, milijardo 200 milijonov za vsak kilometer. Sedaj, ali je to res ali ni, tega ne vem. To so samo moji, neki približni izračuni. Najbolj me pa skrbi to, da je tu predvideno iz lastnih sredstev 51 milijard, iz drugih pa 81 in toliko. Se pravi, 38 procentov lastnih sredstev in s posojilom 62 procentov. Do sedaj je bila poraba za avtoceste v glavnem iz lastnih sredstev, pri tem mislim na tako imenovani bencinski tolar, cestnine in tako naprej, je bilo po tabelah, s katerimi sem razpolagal pred enim, dvema letoma, do 56 procentov. 44 procentov pa iz z ostalih sredstev. Kako to, kar naenkrat, da se to razmerje tako poruši v korist kredita? Tega nikakor ne morem razumeti. Sedaj, če govorimo še o teh lastnih sredstvih, pa še enkrat omenim bencinski tolar, ker drugega izraza nimam. Do sedaj se je uporabljalo tega, tako imenovanega bencinskega tolarja, okoli 50 procentov oziroma okoli 30 milijard tolarjev na leto. Letos je predvidenih 37, lani je bilo, mislim, 33 in tako naprej, prejšnja leta so bila 27, 28. V glavnem, okoli 30 milijard tolarjev je šlo iz bencinskega tolarja. Iz cestnin, koliko se je uporabilo, ne vem, ampak to pomeni, če je teh sredstev bilo za 56 procentov, da je bila skupna investicija za vsako leto okoli 70 milijard. Govorim globalno, v povprečju in tako naprej. Sedaj, če je res kilometer avtoceste bil pod 2 milijarda kot mi je zagotovil gospod državni sekretar Vidic, ki je tukaj pri nas prisoten, to pomeni da je nekam denar izginil, ker enostavno ni toliko narejenih kilometrov. Gospod minister mi je celo rekel, da je kilometer milijarda 600. Potem se mi te številke vse skupaj zavrtijo v glavi in ne vem, kaj to pomeni. Ker, če bi to bilo res po taki ceni, bi avtocestni program do sedaj bil nekje pri koncu. To so dejstva. To je matematika namreč. Sam sem tudi postavljal in še vedno postavljam in bom postavljal poslanska vprašanja; samo, začuda vedno dobim ene čudne odgovore, ki se sploh ne ujemajo, niti s podatki, ki jih imam na računalniku od Darsa, niti po podatkih, ki jih imamo v Poročevalcu, in tako naprej in tako naprej, da ne bom sedaj predlog. Jaz vidim tudi, kar sem se osebno prepričal, da se je avtocestni program delal včasih tudi brez vsakega nadzorovanja. Namreč, mislim, da ste imeli zelo, zelo slabo, nesrečno roko pri izbiri projektanta, vsaj tistega, ki je delal v Vipavski dolini: na slabih petih kilometrih je narejenih pet podvozov in šest nadvozov - na petih kilometrih! Se pravi, vsakega pol kilometra je tak objekt, ki ne vem koliko stane [[lahko rečem tudi nekaj milijonov - ne vem, govorim na pamet]] . Potem si je ta gospod projektant celo privoščil to, da je naredil podvoz, zato da je tisto regionalno cesto pripeljal v gmajno, in ko pride pod avtocesto, ima še 50 metrov levo, desno in potem se dviguje hrib in tako naprej - čemu? In tudi na tej cesti je uredil levo zavijanje - kjer so pa naselja, ni v niti enem naselju levega zavijanja! Takrat sem opozarjal gospoda Šenta, ko sem bil svetnik v ajdovski občini, na te stvari. [[Opozorilni znak za konec.]] Pa je rekel, da njega nihče ne bo učil projektirati avtoceste, in tako naprej. Zdaj mi je potekel čas.
Čas je potekel, ja.
Potem se bom še enkrat oglasil, če bo še kaj časa ostalo, da bom zadevo zaključil.
Kot vidite, je čas potekel. Hvala lepa. Zdaj bo dobil besedo Jože Avšič, za njim pa kolega Bogdan Barovič, ki je pomotoma s seznama izpadel, je pa bil pismeno prijavljen. Prosim, kolega Jože Avšič.
Hvala, in lep pozdrav vsem skupaj! Pravzaprav je po svoje kar zabavno poslušati, o čem vse se danes pogovarjamo ob tem, ko razpravljamo o delu družbe za avtoceste za letošnje leto. Očitno nam vsem skupaj ni dovolj jasno, da se pogovarjamo o programu družbe za avtoceste, ki sledi v tem državnem zboru sprejetemu letnemu programu razvoja in vzdrževanja avtocest v Republiki Sloveniji. Vse to, o čemer se danes pogovarjamo, smo pravzaprav že sprejeli. Danes se pogovarjamo, kako bo družba za avtoceste realizirali letni program, ki ga je državni zbor sprejel, potrdil in naložil v izvedbo. V državnem zboru se v resnici pogovarjamo najmanj trikrat o avtocestah: takrat, ko sprejemamo proračun in ko se opredeljujemo, koliko bencinskega tolarja za avtoceste, koliko za druge ceste; potem se pogovarjamo o letnem programu in potem se pogovarjamo o programu dela družbe. Vsak od teh ima svoje zakonitosti. Proračun je proračun, letni program sledi obvezi, ki izhaja iz nacionalnega programa, in to poročilo izhaja iz zakona o ustanovitvi Darsa oziroma družbe za avtoceste. Morda bi kazalo v bodoče razmisliti o tem, da se nekaj spremeni, kajti očitno nekajkrat ponavljamo zgodbe, ki jih ni treba ponavljati, pač pa je treba enkrat to sprejeti in potem tudi med letom program izvesti. Pogovarjamo se o tem, ali se zavija levo ali desno; pravzaprav je povsem brezpredmetna razprava, kar se tega tiče. Mislim pa, da bi današnji dan predvsem bilo dobro izkoristiti za to, da se pogovorimo in dogovorimo, kdaj bomo dobili na mize spremembe nacionalnega programa. Ob tem želim reči, da ne gre za resolucijo, kajti resolucija je po poslovniku državnega zbora akt, s katerim se sprejema nacionalni program, in da v tem nacionalnem programu popravimo ali pa dogradimo to, kar nam manjka - to so avtocesta Maribor - Ptuj - Gruškovje, pa navezava avtoceste na Jelšane, pa morda tudi kakšna vzporedna cesta in fino bi bilo, če bi v tem paketu lahko obravnavali tudi nacionalni program razvoja državnih cest. Kajti tudi tukaj se nam pojavlja jo različne razprave. Tudi današnje razprave so tekle v tej smeri, da so se pojavljale različne ideje o tem, kako povezovati Koroško z Zasavjem in podobno. Mislim, da gre za integralni del razpraveo cestnem prometu v Sloveniji in bi bilo prav, da enkrat te zadeve soočimo tudi v državnem zboru, kajti zagotovo je res, da niso samo avtoceste, ampak da so pomembne vse cestne povezave in navezave na cestni križ Republike Slovenije. V svoji razpravi sem želel samo to poudariti, da pričakujem, da bomo v kratkem ta nacionalni program z vsemi potrebnimi spremembami dobili. Seveda pa o programu dela družbe za avtoceste pa ne dvomim, da ga bomo danes tudi sprejeli, kajti gre dejansko za operativni akt tistih dokumentov, ki smo jih sprejeli že v tem državnem zboru. Hvala.
Hvala, Jože Avšič. Sedaj ima besedo Bogdan Barovič, za njim pa Jožef Jerovšek.
Hvala. Ne bom dolg, ne bom ponavljal marsikaj, tudi pametnega, kar je bilo danes povedano. Želel pa bi opozoriti naslednje. Republika Slovenija je s tem, ko ni pristopila k izgradnji dvotirnih železnic, izgubila ogromen prihodek, kajti peti koridor se je gospodarsko zapustil in prihodek, ogromen, dobiva na železniškem prostoru danes Italija in luka Trst. Upam in želim, da se na cestnem področju ne bo zgodilo tako. Cestni križ in cestne povezave niso pomembne zgolj in samo zaradi nas in naših povezav, turistov, temveč tudi za vstop v tranzitnein tovorne koridorje, ki prinašajo ogromne denarje, pomoč luki Koper in še marsičemu. Drugič. Res je, da je poleg tega, da govorimo o avtocestnem križu, pomemben razvoj ostalih cest. In če natančno pogledamo rubriko 2.1.8. govori prvi odstavek samo o razvoju tistih regionalnih cest, ki bodo začasno prevzemale naloge še nezgrajenega avtocestnega omrežja. Kar pomeni, da je ta trenutek še vedno pod vprašajem cestni razvoj tudi še preostalih cest istega ranga. In še na rubriko 4.1.3 bi rad opozoril, spoštovane kolegice in kolegi! Zaskrbljen sem, in tu bi prosil tako Dars kot ministrstvo, naj vendar ne počno tega, kar piše v 4.1.3 poglavju, in sicer: "Družba bo tudi v letu 2003 težila k najemanju kreditov s tako ročnostjo in moratorijem na odplačilo glavnice ter izborom ugodnih obresti in mer, da bo v največji možni meri omogočeno vračanje glavnic in drugih obveznosti iz najetih kreditov iz predvidenih prilivov cestnin v prihodnjih letih." Do tu je razumljivo. "V kolikor prilivi cestnine ne bi zadoščali za poplačilo obveznosti iz kreditov, pa se bodo uporabili tudi drugi prilivi, med drugim tudi sredstva, namenjena za gradnjo avtocest." Iskreno upam in želim, da temu ne bo tako. Mislim, da je ta trenutek prepozno vstopati v korekcijo, popravek te alinee. S tem, če bo to obveljalo, pa, spoštovane kolegice in kolegi, nismo in ne bomo storili ničesar. Denar, ki ga namenjamo za gradnjo avtocest, bomo dajali za poplačilo glavnic in potem bomo najemali nove kredite za poplačilo kreditov, ostali pa bomo brez cest. Obljubljam, da sem se danes oglasil zadnjič. Hvala.
Hvala, kolega Barovič. Jožef Jerovšek ima besedo.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavci! Ko je vlado v tej državi prevzela sedanja koalicija pod vodstvom LDS - to je bilo pred dvanajstimi leti -, mislim, da so obljubljali, da v tem letu, o katerem razpravljamo, o programu cest za nadaljnjih 15 let, ne bo več te debate v državnem zboru, kajti po takratnih obljubah bi se ta program moral končati nekje v teh letih. Sedaj zaključku gradnje avtocest nihče ne vidi konca oziroma si ne upa tega prognozirati - zamude se kot z resonančno močjo nalagajo ena na drugo. Človek bi pričakoval, da bo vedno večja mašinerija v Darsu in državnem cestnem lobiju, ki se bo reflektirala v vedno daljših in cenejših odsekih avtocest. Žal, temu ni tako. Res je, da se trenutno gradijo težji in dražji odseki, vendar tudi na dokaj standardnih odsekih nekako ne opažamo, da bise hitrost gradnje bistveno povečevala oziroma posebej me moti, da pravzaprav ne poznam primera, ko bi predračunske cene vzdržale. Kolega Podobnik je pohvalil skorajda zgledne odnose znotraj prometnega ministrstva in prometnega lobija. Sam se strinjam s človeškimi kvalitetami ministra, dobro ga poznam, vendar to ne pomeni, da je v njegovem zaledju vse v najlepšem redu. Dostikrat zna zaledje človeške kvalitete predpostavljenega zlorabljati. In moram reči, da ko obdelujemo ta program, da se hote ali nehote primerjamo. In moram reči, da smo bili letos priča v sosednji Hrvaški, pred mesecem dni, ali pa še nekaj manj, odprtju 160 ali še nekaj več kilometrov avtocest. Gradnja v sosednji državi se je izredno intenzivirala in moram reči, da je očitno učinkovita. Želel bi, da mi nekdo postreže z analizo primerjave cen. Oni imajo težke odseke, zelo težke. In ne vem, ali je slovenska država tako slabotna, slovensko znanje tako slabo, da se nekaj več kot dvakrat večja država diči z osemkrat večjimi odseki avtocest v enem letu. Tu se sprašujem, ali ne bi odločitev vlade, ki smo jo imeli v prejšnji točki, v eni prejšnjih točk, da za nekatera podjetja vlada predvideva strateškega partnerja in prevzem s strani strateškega partnerja. Ali si tudi slovenska cestna operativa, tudi Dars, ne zasluži strateškega partnerja, ki pa bo skrbel za boljše izkoristke? Doslej so nas prepričevali, da je vse vrhunsko, vendar tukaj v tem državnem zboru, tako opozicija, kot pozicija, smo bili dostikrat kritični. In potrebno je biti kritičen. Poglejte, zaradi tega bom nekatera vprašanja postavil. Tu je bila pohvala, ta, v točki 2, drugi odstavek, da Dars izloči oziroma razveljavi razpis, če nekdo preveč odstopal. Samo sprašujem se, ali ni to tudi krinka za to, da se številni razpisi razveljavijo in da predestinirani ponudniki izvedo nekaj o tem, o višini ponudb v predhodnem krogu. Sedaj v tej zvezi sprašujem, ali je drugo odpiranje ponudb za obvoznico Pragersko uspelo? Ne želim si predolgega odlašanja, kajti glede tega odseka sem tu v parlamentudeležen sedemletnega odlašanja, večnega prelaganja in ni opravičila, da se gradnja fizično letos ne začne. Nočem! In ne sme biti izgovorov, da so bili vzroki zaradi papirnate vojne. Drugo, me zanima, pravzaprav ne vidim rešitve za štajerski konec. Za Maribor, avtoceste. Avtocesta se v Mariboru slepo konča. In ves promet, ki pasira Ljubljano, se pojavi tudi tam, na štajerskem delu. Sedaj sprašujem, ali je še stalno isti vzrok, da so ti štajerski odseki mačehovsko obravnavani, da za koridor skozi Maribor nirešitve. Vemo, da prejšnji minister Bergauer ni smel biti, na izrecno zahtevo LDS-a, več minister zaradi tega, ker je poznal program avtocest za štajerski del in je pri njem vztrajal. To ste politično dobro rešili, ampak v škodo štajerskega dala avtocest.Kje je opravičilo, da se lahko na nekem delu, recimo, v Mariboru enostavno zadušijo v prometu ali pa tu na tem delu. Vsi ti odseki so podhranjeni. Razumem Mariborčane, razumem Prekmurce, razumem Ptujčane, da tu ni napredka. In gospodje, če boste znali v okviru sredstev najdi dinamiko hitrosti izgradnje hrvaških avtocest, potem bo ta problem rešen prej hrvatje so vam postavili močno ogledalo. Treba bo odgovarjati na sliko v tem ogledalu. V tem programu seveda je ključno financiranje, krediti in tako naprej. Vemo, da smo se na tem področju enormno zadolžili, ne vem pa, če smo zgradili enormne odseke avtocest; če je tu proporc; če nam ne bodo generacije za nami izstavile račun, da je bilo za količino denarja opravljenega premalo. Zaradi tega se seveda postavljajo vprašanja nadzora teh poslov, možnih korupcijskih zadev, žal, tudi v tem poročilu ni pojasnjena "zadeva disketa". Končno bi morali znati v teh službah pojasniti, kaj se je dogajalo, s kakšnimi nameni, za kakšne denarje in tako naprej. In nenazadnje bi se dotaknil še postavke 4.1.4, drugi viri. Tu je navedeno, da je leta 1996 Dars sklenil z Mestno občino Ljubljano pogodbo o sofinanciranju izgradnji avtocestnega odseka Malence-Šentjakob-Zadobrova-Tomačevo. Ljubljanska občina je sofinancirala 18 milijonov dolarjev, vendar to je odsek, ki je znan po največjih nadstandardih, ker je pač v Ljubljani in, z največjim indeksom odstopanja od predračunske vrednosti, kolikor je meni poznano. 200 in takšni indeksi so se pojavljali! Zgleda, da je to Mestna občina Ljubljana izredno dobro sofinancirala, kajti odstopanja so bila bistveno večja po mojem od teh milijončkov. Znano je, da je tukaj prišlo do nenormalnih stvari, da so se za zaščito, pretirano skrb za zaščito, pretirano dejansko po tehnični plati, voda vgrajevale kvalitetne nerjaveče jeklene cevi, dimenzije, ne vem - fi 500, fi 700, iz takega materiala, kot je za mlekarnice, za mlečno industrijo, za prehrambeno industrijo. To je poznano, to je bila afera, nikoli razčiščena. In gospodje, če si je lahko Ljubljanapravzaprav za po mojem nizko sofinanciranje zgradila bistveno več, terjamo, da so tudi drugi deli Slovenije enako obravnavani, vendar ne v tem smislu, nočem, da boste nadstandarde gradili, pa razmetavali denar, da se bo "šaflal" denar, kot se je tu na temodseku. Vendar, da gradite tiste odseke, ki so prometno bolj potrebni, sem jih že naštel nekaj odsekov na štajerskem delu in mariborskem delu, Bistriškem delu. In ker bodo te rešitve za promet prinesle več. Hvala lepa.
Hvala. Zdaj ima besedo kolega Geza Đžuban. Prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Razprava o dokumentu, kot je letni program gradnje avtocest v Republiki Sloveniji - je zelo zanimiv, je pomemben. Ni čudo, da se v tovrstni razpravi parlament malo drugače manifesitra in dobiš občutek, da ni samo 15 županov, pač pa da jih je veliko, blizu 90, in da vsi razpravljamo močno lokalno - sam ne bom verjetno nič drugače - in da smo kritični do programa, katerega pač nekateri doživljamo že veliko let, od leta 1993, smo z njim zadovoljni ali ne iz razlogov, ki jih jaz v celoti ne bom ponavljal, ker sem to počel že velikokrat. Morda bom tokrat za marsikoga nastopal kot duhovitež, ki zgodbo lahko vidi tudi nekoliko drugače ali pa bolj optimistično. Mi, v pomurskem delu se ukvarjamo z razno raznimi zgodbami kjer, recimo, Prekmurci ne bodo nikoli doživeli, da bi imeli avtoceste, tudi njihovi otroci. Imamo zbranih 18.000 podpisov, baje se lahko zgodi referendum, če jih bomo zbrali več, ker se vprašanje glasi: ali ste za to, da bi tudi v Prekmurju gradili avtocesto. To nas kot poslance seveda mora zaskrbeti, da pogledamo dokumente in fizično izvedbo programa, ki je predvsem danes pred nami. Na straneh 11, 12 so zadeve nekoliko drugače zastavljene in so takšne, kot bi skoraj meni odgovarjale. To je tisti del, ko govorim, da sem morda duhovitež, za razliko od tistih, ki so kritični. Jaz sem bil kritičen ves čas do tistih delov, tudi, recimo, ljubljanske obvoznice. Tisti, ki ste iz prvega sklica, se spomnite, da smo izsilili teh osemnajst milijonov dolarjev, o katerih je kolega Jerovšek ugotovil, da se je pač zgodilo, kar se je zgodilo. In seveda pomemben je najbolj tisti del, da tisti, ki smo v stanju ogledati si gradbišča, tudi danes smo tukaj imeli zgodbo, ko se govori, da se v Prekmurju sploh ne gradi avtoceste; Seveda, tokrat moramo biti realni in pogledati morda tudi gradbišča, koliko daleč so, in iz tega izvira moje zadovoljstvu, da bomo morda res odprli letos prvi odsek avtoceste. Ampak, to je tisto, da doživiš nekaj, kar čakaš deset let, vzorčni del je sicer odprt, ampak to je vzročni del, ki je pomagal k temu, da se obvozi mesto Murska Sobota. To še ne pomeni avtoceste, pač pa, da bi kljub vsemu doživeli nekje jeseni, da se odpre prvi odsek avtoceste in da se nadaljuje dinamika tako, kot predvideva letni in nacionalni program. Želim si, da - in tako bom seveda ravnal ob glasovanju vseh dokumentov, tega bom podprl, in v rebalansu, kolikor ga bomo pač hoteli ali morali doživeti - ne bo spremembe tako, kot je bilo do sedaj zastavljeno, in da se ne bi zgodilo to, kar nam nekateri tudi v razpravi grozijo, da bi doživeli morda potem nadaljevanje odsekov, o katerih govorim, do leta 2015 itd. Želim povedati to, da je na eni strani avtocesta izjemno pomembna, ne strinjam se s tistimi, da je narodni dohodek manj pomemben kot avtocesta. Če ni denarnega dohodka tudi avtoceste ne bo ali vsaj v takem obsegu ne, kot se gradi. Je pomembna seveda za vsako okolje, ki je od nje odvisno, posebej tisto, ki je gospodarsko toliko v težavah, kot je naš konec, in da se seveda potem vsaj tempo, za katerega smo se dogovarjali dolga leta nazaj, bistveno ne spreminja in da bi tako teklo potem tudi naprej. Skratka, jaz bom ta program podprl in si želim v bodoče tako, kot sem povedal, da se tudi dinamika v nacionalnem programu v bodoče ne bi spreminjala. Hvala lepa.
Hvala tudi Gezi Džubanu. Sedaj bom dal besedo tako, kot ste po vrsti najavljeni in prisotni v dvorani. Franc Sušnik.
Hvala lepa. Malo sem presenečen, da sem bil tako hitro na vrsti oziroma ne glede na to, lepo bi pozdravil gospoda ministra in predsednika uprave Darsa, poskušal pa se bom držati svoje razprave današnjega dnevnega reda. Želel bi, da bi to, kar bom sedaj povedal, da bi bil to skromen prispevek k izboljšanju programa oziroma skromen prispevek k izboljševanju delovanja Darsa zato bi rad opozoril na nekatere stvari, ki jih kaže še kako upoštevati pri nadaljnjem delovanju Darsa tako v letu, o katerem danes govorimo, kot tudi v prihodnje. Nedvomno je organizacija in vodenje predhodnih del, priprave in izdelave investicijskih programov ter projektne dokumentacije eden od ključnih del, s katerim se Dars srečuje in ki tudi ni poceni, je zelo drag in zelo pomemben za uspešno izgradnjo avtocestnega programa. Tu se uprava, tu se Dars posredno in neposredno srečuje s sprejemljivostjo posameznih projektov v različnih lokalnih okoljih. Jaz si upam trditi, da je ta sprejemljivost premo sorazmerna z izvajanjem dogovorov, ki jih je Dars v preteklosti sklepal s podobnimi lokalnimi okolji, v katerih so se umeščale avtoceste in kjer je izgradnja avtocest že zaključena. Jaz si upam trditi, da je zapletenost postopkov, da so vsi ti postopki dražji tudi zaradi tega, ker se v nova okolja prenašajo negativne izkušnje, ki jih posamezna okolja imajo zaradi nerealiziranih dogovorov in obljub z lokalnimi skupnostmi. Zato bi predlagal upravi Darsa, da temu področju posveti le malo več pozornosti in naredi tudi, bom rekel, eno projekcijo, en pregled tega, eno presojo, kaj pomenijo toliko večji stroški, povezani z nezaupanjem v nekem lokalnem okolju pri umeščanju naslednjih projektov, v primerjavi s stroški, ki bi jih uprava Darsa imela, če bi realizirala obljube, ki so bile lokalnim skupnostim dane v preteklosti. Teh obljub je kar nekaj. Jaz namenoma ne bom govoril o konkretnih zadevah. Mislim pa, da zelo, tudi cenovno, negativno vplivajo na potek izgradnje avtocest v bodoče. Podobno je verjetno z nedokončanimi deli. Ko smo sprejemali letni program izgradnje avtocest za Republiko Slovenijo za letošnje leto, smo se srečavali v letnem programu z odseki, ki so že šest, sedem let dokončani, in še zmeraj se ukvarjate oziroma še zmeraj Dars dokončuje izgradnjo teh odsekov. Jaz mislim, da se tudi zaradi tega, pa zaradi počasne dinamike zaključevanja posameznih cestnih odsekov dogaja to, da so ti cesti odseki v končni fazi potem verjetno dražji kot bi normalno lahko bili. Jaz pričakujem da bi se v tem programu dela našel tudi kakšen termin dokončanja posameznih cestnih odsekov, kar bi sigurno pripomoglo k racionalizaciji izgradnje avtocest. Kot ne nepomemben vir financiranja izgradnje avtocest, jaz trdim, da je tudi gospodarno upravljanje s preveč odkupljenimi zemljišči, ki so po izgradnji avtocest ostala levo in desno od tako zgrajenih avtocest. Moram reči, da to pogrešam v vašem programu dela. To pa tudi ob dejstvu, da se v okoljih, kjer so ta zemljišča, srečujemo tudi s tem, da enostavno na ponudbo po odkupu teh zemljišč, kljub sprejeti vladni uredbi, ki vam omogoča razpolagati s temi zemljišči, odgovora na ponudbo po odkupu, bom rekel, ne nekem brezplačnem prenosu na lokalne skupnosti, kar bi bilo preveč idealno, ampak o ponudbah o odkupu takih zemljišč, ki so pomembna za realizacijo nekih obrtnih ali pa ostalih con, ki posledično nastajajo ob avtocestnem križu, niti ni mogoče dobiti odgovora, tako ta zemljišča ostajajo tam neizrabljena, Dars pa se posredno odpoveduje prihodku od prodaje teh zemljišč. Nenazadnje bi rad in si močno želim, da bi v programu dela, za letošnje leto smo že prepozni, ampak verjetno se to v naslednjem letu pa da, vnesti tudi enkrat končno neko odločitev, na kakšen način in kako omogočiti zainteresiranim postavitev obvestilnih tabel na obstoječem avtocestnem omrežju. Prihajam iz Savinjske doline, kjer se ta postopek postavitve usmerjevalnih tabel za naravne znamenitosti in kulturnozgodovinske znamenitosti, kot so jama Pekel, rimska nekropola, Mozirski gaj, kjer se ti postopki nerazumno komplicirajo in enostavno se ne sprejme nikakršna odločitev, kar je najslabše, kar je lahko. Jaz mislim, da ta možnost postavitve označevalnih tabel gre tudi v sklop tiste družbene sprejemljivosti, kateri mislim, da ne sledite dovolj, in bi vam še kako olajšala umestitev novih avtocestnih odsekov v prostor. Samo še en stavek, gospod podpredsednik, če dovolite. Tole sem tudi prebral, da se prenaša cestninjenje na družbo za upravljanje avtocest. Mislim, da bi kazalo z vidika gospodarnosti preveriti, kako se upravlja za poslovanje na cestninskih postajah, to pa predvsem z vidika stroškov prevoza na delo. Tukaj se dogajajo neke nerazumljive zadeve, da se za upravljanje relativno enostavnih računovodsko administrativih del, pobiranje cestnine, ljudje vozijo silne kilometre v službo, vse to pa gre v strošek dela, kar ni razumljivo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji razpravljalci so na vrsti. Blaž Kavčič, za njim Anton Anderlič in Davorin Terčon. Prosim, Blaž Kavčič.
Hvala za besedo. Spoštovani! Konec lanskega leta je Dars opravljal 353 kilometrov avtocest. To je veliko. Še pomembnejše, kot ta podatek, je to, da je v obdobju od leta 1994 do 2002 Dars zgradil dobrih 250 kilometrov avtocest. Spoštovanja vredna in za nas še posebej zanimiva seveda številka, ki smo jo Slovenci namenili za to investicijo, ta številka je milijarda 587 milijonov evrov. To so podatki, ki so zelo pomembni tudi z narodnogospodarskega vidika. Da pa bi jih znali pravilno oceniti, ker slišati je bilo kar nekaj kritičnih tonov, ki so lahko delno utemeljeni, delno morda pretirani, da bi lahko to ugotovili, seveda je treba pogledati, kaj smo Slovenci za to veliko investicijo dobili. 250 kilometrov novih avtocest. Ali je to ekonomično ali ne? Če pogledamo malo podrobneje, lahko ugotovimo, da nas je kilometer avtoceste, štiripasovne, stal 9,7 milijona evrov, da nas je hitra cesta stala 6,1 milijona evrov po kilometru, da nas je dograditev dveh pasov stala 2,1 milijona evrov itn. V povprečju smo torej porabili 6,5 milijona evrov za kilometer teh navedenih vrst avtocest. Zopet se je treba znati orientirati, kaj to pomeni. Enostavna primerjava tudi v evropskem prostoru je mogoča samo, če malo razdelimo te vrste avtocest vsaj na temeljne kategorije. Če pogledamo najprej tisto najbolj običajno v ravninskem delu, smo znali v Sloveniji zgraditi avtoceste za približno 3 in pol milijona evrov po kilometru, medtem ko se evropska povprečja vrtijo od 3,8 do 12 milijonov evrov. Se pravi, tukaj so primerjave razmeroma ugodne. Na gričevnatem terenu so pa razponi večji. V Sloveniji od 6,2 do 21, v Evropski uniji pa od 5 do 23,8 milijona evrov. Ne da bi zahajali v vse podrobnosti, lahko ugotovimo že na osnovi teh razmerij, da je kar precej razlogov za tezo, da smo avtoceste do sedaj uspeli graditi razmeroma gospodarno, verjetno pa bi bilo koristno, da bi v prihodnje nekoliko podrobnejše primerjave tudi v poročilih bilo možno preanalizirati vsem poslancem. Še posebej pa je zanimivo pogledati en konkreten objekt. Že omenjeni Črni Kal, če podatki, ki sem jih uspel pridobiti, držijo, nas je kvadratni meter izgradnje tega spoštovanja vrednega objekta stal približno 700 evrov. Če je ta podatek točen, jaz verjamem, da je, kaže, da gradimo avtoceste v Sloveniji kar zelo ekonomično, ker je ta cena na kvadratni meter v spodnji meji evropskih analiziranih investicij. To je ena plat tega nacionalnega projekta. Druga plat je pa, kako smo uspeli in kako bomo uspeli delovati z viri. Pri virih je seveda treba upoštevati generacijsko pravičnost. In to bi rad še posebej izpostavil. Avtoceste so infrastrukturni objekt, ki bo še desetletja služil kasnejšim mlajšim generacijam. Zato je seveda poleg tistih virov, ki obremenjujejo sedanje generacije Slovencev, nujno treba vgraditi tudi take vrste virovv finančni konstrukciji, ki bodo časovno bolj raztegnjeni, da bodo tako, kot bodo dobrine, izhajajoče, se pravi, bonitete, izhajajoče iz tega infrastrukturnega objekta, tudi bremena porazdeljena medgeneracijsko pravično. Zato je že obravnavani predlog, kiodpira pot v izdajo obveznic in druge finančne instrumente, ne samo sprejemljiv, ampak po mojem mnenju tudi celo nujen vir oziroma nujen element finančne strukture financiranja. Zdaj o prioritetah. Mislim, da je tu preveč žolča včasih. Tvegal bi podati izjavo, da vsak kilometer, ki smo ga do sedaj uspeli zgraditi, je bil potreben, in smo lahko srečni, da ga imamo. Vsak kilometer, ki ga načrtujemo, je potreben, in bomo veseli, da ga bomo dobili. Potem so pa še prioritete, kjer so lahko pogledi nekoliko različni. Osebno menim, da je v dosedanjem razvoju bilo nekaj pomanjkljivosti. Temeljna pomanjkljivost za mene je ta, da projekt, ki ga imenujemo cestni križ, še vedno ostaja brez svojega središča. To ne bo avtocestni križ do tistega trenutka, dokler ne končamo objekta Šentvid-Koseze. Šele s tem objektom Šentvid-Koseze bo za celotno Slovenijo možno govoriti, da v središču imamo povezan avtocestni križ. Zato tudi pričakujem, da bosta Dars in ministrstvo v prihodnje nadaljevala že zastavljene aktivnosti na čimprejšnji realizaciji tega osrednjega dela. Drug problem, ki ga imamo in ki se postavlja v posebno perspektivo, pa je z vstopom Slovenije v Evropsko unijo, kjer se še posebej izpostavlja problematika tistih obmejnih regij, ki so preslabo povezane z osrednjo Slovenijo, v obravnavanem primeru z avtocestnim križem. Posebej izpostavljam problematiko Cerkljanskega, Tolminskega, Bovškega - to so območja, ki so najdalj od avtocestnega križa in ki jih je nujno prek Sevške, Poljanske doline in Škofjeloškega pripeti na avtocestni križ. To je nujno, sicer se bodo te obmejne regije odpeljale iz objema Evrope zaradi nepovezanosti z osrednjim slovenskim prostorom. Samo še misel okrog cestninjenja. Če bi debatirali deset let nazaj, bi zelo pritegnil tistim, ki razmišljajo o vinjetah. Ker je sedaj leto 2003, mislim, da velja opomniti, da mnoge evropske države, z vinjetami in brez vinjet, razmišljajo o sistemih cestninjenja glede na porabo kilometrov. To je sistem, ki je razmeroma blizu tega, kar imamo danes. Strinjam pa se s kritičnimi ocenami tistih, ki pravijo, da na noben način ne bi smeli tega sistema, ki ga imamo sedaj, v katerem je veliko dobrega, tudi mednarodno vzdržimo primerjave, vendar ne bi smeli naprej graditi teh prekratkih odsekov, ker s tem pa postajamo neprijetna posebnost Evrope. Zato bi v nadaljnjih programih Darsa prosil, da je podrobneje predstavljena nadaljnja vizija cestninjenja, ob upoštevanju sodobnih tehnologij. Hvala lepa.
Hvala, kolega Blaž Kavčič. Besedo ima Anton Anderlič.
V osnovi si je treba postaviti vprašanje, kaj pravzaprav počnemo. Gre za to, da v državnem zboru ob gradnji avtocest sprejemamo vrsto aktov, in ne glede na to, kako različni so in se nanašajo na različna vprašanja, so diskusije pravzaprav vse enake. Na enak način so ubrane, na isto vižo tako rekoč, kateri odseki prej, kateri kasneje, cestnina da, cestnina ne, hitrost gradnje da, hitrost gradnje ne in podobno. Mislim, da imamo danes na dnevnem redu akt družbe za avtoceste, torej program njenega dela. To bi na drugačen način pomenilo, kako naj bo ta družba organizirana, kako naj bo učinkovita in ali je ali ni. Sam sicer mislim, da je teh aktov v državnem zboru preveč in da je neumno, da jih sprejemamo toliko, kajti potem se spet znajdemo pri točki, s katero smo se ubadali pred tem - da obravnavamo vse, na drugi strani pa tako rekoč ne vidimo bistvenih problemov. Zagotovo je jasno, da so pričakovanja posameznih regij, državljank in državljanov po določenih območjih tisto, kar vodi nas, ki tu diskutiramo in poskušamo razumeti vse tiste težave ter poskušamo tudi nekako ugoditi, vendar je to po mojem trdnem prepričanju napačen pristop. Sam menim, da je treba izhajati izključno iz vprašanja, kaj je nacionalni program, kako je zastavljen, kako je država, ki je organizirala delniško družbo, ki je v stoodstotni lasti države, kako je ta poskus ali pa, bom rekel, ta ureditev bila uspešna - in sedaj se ubadamo s temi vprašanji. Prepričan sem, da bomo morali ob spremembi zakona o družbi za avtoceste in ob spremenjeni resoluciji oziroma spremenjenem nacionalnem programu razmišljati tudi o tem. Tu bo zagotovo postavljeno vprašanje, ali je zadosti uspešno realiziran program, za katerega država namenja določena sredstva, odobrava poroštva za kredite in tako naprej. Trdno sem prepričan, da tu ne gre za to, da država namenja nek denar za neke stvari, pač pa se skozi to dosega sinergija, ki jo vsaka država z razvojnim ciklom, ki ga sama stimulira, hoče doseči. Nesporno je, da tadržava ne bi imela take gospodarske rasti, če ne bi imela izgradnje avtocest in še česa drugega. Sam bom kaj več govoril raje ob programu, ki bo na dnevnem redu jeseni, in tudi o spremembah zakona, konec koncev tudi zaradi tega, ker ta program sprejemamo sredi leta, družba pa že pravzaprav globoko, globoko realizira tisto, kar smo sprejeli v drugem aktu.
Hvala. Še zadnji razpravljavec, kolega Davorin Terčon.
Hvala, gospod podpredsednik. Jaz bi najprej delil mnenje, ki ga je povedal tudi moj predhodnik, da se mi zdi popolnoma nepotrebno in na nek način anahronizem, da imamo vpeljan sistem, ko državni zbor sprejema nacionalni program in njegove spremembe, ko sprejema letni plan in na koncu še program družbe. To bom zaključil tudi s konkretno pobudo ministru in vladi da pride s spremembami zakonodaje, da bi ta anahronizem odpravili, ker je popolnoma nepotreben. Jaz mislim, da je potrebno, da državni zbor sprejema nacionalni program in njegove spremembe. Verjetno zaradi obsega projekta in aktualnosti problematike ne kaže izločiti tudi letnega plana, da pa obravnavamo še posebej program družbe, se mi zdi pa popolnoma nepotrebno. V skrajni variantibi bilo popolnoma dovolj, da bi to obravnavala vlada. Več ali manj so se vse razprave vrtele okoli nacionalnega programa, želja, potreb itd. V bistvu okoli programa je bilo bore malo ali skoraj nič tudi povedanega. Vsakdo je pač povedal to, kar ga najboljžulji in svoj pogled na ta projekt. Sam se bi obregnil predvsem na dve stvari. Ena je primerjava učinkovitosti izgradnje avtocest pri nas s sosednjimi državami, konkretno je bila omenjena Hrvaška. Tukaj bi ponovil, da je res, da verjetno gradimo avtoceste prepočasi, da je mogoče za nekoga tudi ta izgradnja zelo draga, vendar je treba povedati, da se je treba vprašati, zakaj je temu tako. Prepočasi gradimo tudi zaradi tega, ker prihaja do prelivanja sredstev bencinskega tolarja, prepočasi in drago jih gradimo tudi zaradi tega, ker so v tem projektu vključene tudi številne pobude in želje različnih lokalnih skupnosti in lokalnih okolij. Res pa je, da je naš način gradnje avtocest z izključno javnimi sredstvi nek zaprt sistem, ki omogoča to drago in počasno gradnjo. Vendar je tudi res, da je izgradnja avtocest zelo velik projekt v Sloveniji, zelo pomemben generator razvoja nacionalnega gospodarstva v državi Sloveniji. Če bi ta sistem, ta način izgradnje primerjali tudi s Hrvaškim, recimo, bi sigurno ugotovili da v ostalih primerih, ko je poseg koncesijskih ponudnikov in ostalih možen da niso tako upoštevane razno razne pripombe lokalnih skupnosti in da izgradnja avtocest vsekakor ne more niti tak generator gospodarskega razvoja, kot je tukaj pri nas v Sloveniji. Še ene druge, teme bi se dotaknil, opevanega načina pobiranja cestnine, kar je vsakokratna tema različnih razprav okrog izgradnje avtocest oziroma Darsa v Sloveniji. Res je. Mi imamo nepregleden, čuden, neenoten sistem pobiranja cestnine. Vendar je treba reči, da ga v tem trenutku ne moremo spremeniti. Na vinjete ne moremo iti zaradi usmeritev Evropske unije, ker so finančni učinki vprašljivi. Zaprtega sistema pa enostavno ne moremo zgraditi. Evropske direktive predvidevajo predvsem sorazmerno plačevanje cestnin s prevoženimi kilometri. Ne moremo je zgraditi, ker smo že enkrat porušili nekatere cestninske postaje zaprtega sistema. Ali bomo sedaj porušili še cestninske postaje odprtega sistema? Ampak to ni dovolj. Verjetno bi morali zgraditi še nadvoze,podvoze, prometne ureditve. Kar bi stalo milijarde. In tega si ne moremo privoščiti. Torej ta zgodba je "pase". Na žalost je v preteklosti prišlo do teh odločitev, ker so očitno bile premalo premišljene. Vendar obstoječe vodstvo Darsa in tisti, ki se s temi zadevami ukvarjajo, verjetno sedaj res nimajo drugega izhoda, kot da gredo na tisto, kar napovedujejo, da čimbolj pobirajo cestnine na razne sisteme, kot so ABC sistemi, in naredijo čimbolj primerno razporeditev cestninskih postaj v Sloveniji. Poleg vseh potrebnih odsekov, ki niso še zgrajeni in jih bomo obravnavali pri rebalansu ali spremembah nacionalnega programa, kjer bo spet verjetno zelo vroča razprava, kar se bodo iz različnih lokalnih okolij hoteli čimbolj umestiti v ta nacionalni program, bi opozoril na nekaj. Po predvidenih napovedih dinamike izgradnje avtocest v Sloveniji naj bi izgradili tam po letu 2013, 2015, različne so te ocene, te, ki naj bi bile sedaj predmet tega nacionalnega programa. Ampak jaz sem vprašal, in dajem tudi pobudo, gospoda z ministrstva in z Darsa, ali ne bomo imeli že takrat nekaterih avtocestnih odsekov preozkih. Vi veste, ko se vozite po Evropi, da imate že šestpasovnice, osempasovnice. Če povem samo konkreten primer, Razdrto Ljubljana. Ko se bo odprla še Gorica, pa celotna Obala zgradila, ko bomo dodali še avtocesto, ne vem kje bo potekala, med Postojno in Reko, ali pa Vremami in Reko oziroma Divačo in Reko ali pa celo Kozino in Reko, ali bo ta odsek sposoben še požirati promet čez 10 let in več. Jaz zelo dvomim. Zelo, zelo, dvomim. Zato bi dal pobudo, da gospodje, sedaj ko pripravljate spremembe nacionalnega programa, razmislite tudi o tem in nekaj splanirate. Na koncu bi pa dal še pripombo, ki mogoče niti ni tako pomembna, pa vendarle tudi ne tako malo, ki pa se dotika tega programa. Meni se zdi nesprejemljivo, da sedaj, 15. julija, 14., na sredi julija, še niso pokošene površine ob avtocesti, ki jih vzdržuje Dars. In to je mogoče celo edina, če bom, malo, bi rekel, "ošaben", pa vzemite v navednicah, edina pripomba, ki temelji na tej točki. Bom takoj zaključil. Zdi se mi popolnoma nesprejemljivo, da do 15. julija še ni pokošena niti glavna cesta med Ljubljano in Razdrtim, kar sem zdaj omenil v celoti. To je zanemarljiv strošek, meče pa eno slabo luč. Celo na Hrvaškem sem opazil, da imajo boljše pokošeno, pa mi pravimo, da nočemo iti tja, v tisti smeri, vsaj nekateri. Tudi ne vem, kdaj boste pokosili zdaj med 15. julijem in 20. avgustom. Ampak računam, da se boste organizirali tudi v bodoče, da boste do turistične sezone to postorili. To pa velja tudi za druge vzdrževalce državnih cest, ne samo za vas, in to meče eno zelo, zelo slabo luč in robido na cesto, med drugim, tudi na naš odnos do okolja. Hvala lepa.
Hvala lepa. To je bila razprava poslank in poslancev. Zdaj ima vlada nekaj časa na voljo, da da odgovore na tista glavna vprašanja, najbolj kritične pripombe. Minister, boste vi? Prosim, imate besedo.
Hvala lepa za razpravo, ki je bila seveda izredno, izredna kot ste pa že mnogi seveda ugotovili, je bila pa to razprava, ki se bo ponovila še v jesenskem delu, ko bo ta državni zbor sprejemal rebalans nacionalnega programa oziroma resolucijo rebalansa nacionalnega programa in pri sprejemanju spremembe oziroma novega zakona o Darsu. Zato mislim, da bo vsa ta diskusija ponovljena takrat in da v tem trenutku najbrž ni potrebno odgovarjati na vprašanja, ki so bila načelna, ki so bila tudi usmerjena v to, da se predvsem ta nacionalni program, ta pomemben program v Republiki Sloveniji izvaja korektno in da pridemo seveda v doglednem času tudi do končne realizacije. Kot rečeno, že v tej spremembi zakona o Darsu, kar sem poudaril že uvodoma, bo tudi predlagana ta noviteta oziroma to izboljšanje, da se ne bomo v državnem zboru trikrat pogovarjali praktično o isti stvari, ampak da bo državni zbor sprejemal ta osnovni dokument, ki je bil za letošnje leto sprejet, kot rečeno 18. decembra lansko leto, in ki je seveda osnova za to, da Dars izvaja svoj program na avtocestnem področju. Zagotavljam v tem trenutku lahko samo to, da se letošnji program izvaja v celoti in tudi če morebiti kdaj na samih deloviščih ne opazimo takšne aktivnosti, to ni problem financ ali kakršnih koli spremenjenih prioritet med samim letom, ampak je to normalni postopek pri izvajanju del, nekatera dela. Nekateri odseki pa seveda tudi niso dostopni očem nas uporabnikov, ki uporabljamo obstoječo cestno mrežo. Tako zagotavljam lahko, da se program oziroma plan dela dela Darsa za leto 2003 realizira normalno in zagotavljam lahko, da se bo tudi do konca leta realiziral. Zato predlagam, da pa ostalo razpravo glede cestnin in glede drugih diskusij, ki so bile seveda koristne na današnji seji, opravimo v zgodnji jeseni, ko bomo v tem državnem zboru obravnavali druge dokumente, ki jih bo, prepričan sem o tem, še v tem mesecu kot predloge sprejela Vlada Republike Slovenije. Predlagam, da ta program, ki ga imamo na mizi tudi sprejmete. Hvala lepa.
Hvala minister. S tem tudi zaključujem splošno razpravo. V razpravo pa dajem sedaj predlog sklepa matičnega delovnega telesa odbora za infrastrukturo, ki predlaga: Državni zbor Republike Slovenije daje soglasje k programu dela službe za avtoceste Republike Slovenije d.d., za leto 2003, z dne 15.5.2003 in z dne 6.6.2003. Želi kdo o predlogu sklepa razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem tudi to razpravo o predlogu sklepa. O soglasju k programu bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali danes ob 19. uri in 55 minut. Prekinjam to točko dnevnega reda. Ob 15. uri 30 minut bomo šli na 15. točko dnevnega reda. Do takrat pa odrejam odmor. Hvala lepa za sodelovanje predstavnikom vlade in družbi za avtoceste, predsedniku uprave gospodu Božiču ter ostalim. Hvala.
Nadaljujemo s 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO SOGLASJA K SPREMEMBAM IN DOPOLNITVAM PRAVILNIKA O MERILIH IN POGOJIH ZA UPORAB O SREDSTEV FUNDACIJE ZA FINANCIRANJE ŠPORTNIH ORGANIZACIJ V REPUBLIKI SLOVENIJI. Program je v obravnavo zboru predložila fundacija za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji. Predstavniku fundacije, ki ga lepo pozdravljam, dajem besedo za uvodno obrazložitev programa. To je po našem poslovniku kakšne štiri minute. Dr. Gregor Jurak.
Želel bi vam na kratko predstaviti nekatera dejstva o fundaciji in pa same spremembe, ki jih predlagamo. Fundacija je bila ustanovljena leta 1998 za opravljanje s sredstvi koncesijskih dajatev iger na srečo. Lahko rečemo, da je vrednost fundacije glede na prejšnji organ pa tudi prejšnji obseg in kakovost delitve sredstev velika. Fundacija zbere do desetkrat več sredstev, kot jih je zbral prej loterijski svet za ta namen. Prek javnih razpisov, petih, je razdelila več ko 5 milijard sredstev v petih letih, se pravi približno milijardo sredstev, kar je 10-krat več kot prej. Razdelila je tudi več kot 10-krat več izvajalcem sredstev kot prej. Do sedaj je razdelila sredstva za 1552 projektov, se pravi letno okoli 300 projektov sofinancira fundacija. Sredstva javnih razpisov so razdeljena na podlagi pravilnika, letnih delovnih in finančnih načrtov, na podlagi izhodišč delitve, ki jih vsako leto po analizi prispelih vlog pripravijo strokovne komisije fundacije. Poleg teh kvantitativnih vidikov je pomembno poudariti tudi kakovostni vidik. Sredstva fundacije so mnogo bolj namensko porabljena, kot so bila pred ustanovitvijo fundacije, ne gre pa zanemariti tudi multiplikativnih učinkov sredstev fundacije. Namreč nekatere analize kažejo, da so se bistveno povečala vlaganja v šport po nastanku fundacije. Poleg tega pestra sestava sveta, ki je tudi torišče različnih interesov na področju športa, narekuje, generira nove ideje in fundacija je bila že kar pobudnik nekaj razvojnih projektov na področju športa. Pri delitvi sredstev pa se fundacija sooča s težko nalogo izjemne potrebe slovenskega športa, predvsem pa tudi odlok o ustanovitvi fundacije, ki narekuje, da lahko fundacija financira malo da ne vse izvajalce na področju športa in pa zaprošena sredstva, ki tudi do desetkrat presegajo razpisana sredstva, postavljajo pred fundacijo seveda nove izzive. Večino prijavljenih programov tako fundacija ne more sofinancirati, skuša pa izdelati čim boljša kakovostna merila za izbor programov. Za nami je petletno obdobje prvega mandata. Konstituiral se je nov svet februarja letos. Ta je na podlagi izkušenj preteklih let predlagal spremembe pravilnike, ki vam jih želim predstaviti. Spremembe ne posegajo v razmerja med posameznimi področji financiranja fundacije, ta so pri nas športne dejavnosti, gradnja športnih objektov, raziskovanje in razvoj športa ter založništvo v športu, temveč predvsem opredeljujejo nove možnosti financiranja s strani fundacije. Glavne spremembe se dotikajo področja gradnje športnih objektov, in sicer s spremembo bo fundaciji omogočeno večje sofinanciranje tako imenovanih malih investicij. To so investicije v športne objekte, katerih predračunska vrednost ne presega 15 milijonov. S tem bo lahkofundacija v istih mehanizmih nadzora namenske porabe sredstev omogočila izvajalcem lažje izvajanje, to je pa še posebej pomembno ob dejstvu, da predvsem pri teh malih investicijah beležimo ogromno prostovoljnega dela in pa podarjenega materiala v te investicije, hkrati pa ti izvajalci nimajo likvidnostnih sredstev za pokrivanje investicij. Sprememba je v tem, da bi lahko tem izvajalcem sofinancirali do 50% glede na predračunsko vrednost celotne investicije. Pomembna novost je tudi dodaten postopek za izbor izvajalcev na področju gradnje športnih objektov. Na tem področju se za največ triletno obdobje razpišejo okvirna sredstva, s tem pa bi omogočili [[...]] [[Opozorilni znak za konec]] [[...]]izvajalcem lažje izvajanje investicije. Prosim še za pol minute, če lahko.Hkrati pa bi spodbudili tudi nacionalne panožne zveze, lokalne skupnosti in tudi regije, da bi več razmišljali o pomembnosti posameznih investicij. Projektno financiranje, ki ga opredeljuje pravilnik, daje fundaciji tudi boljšo možnost opredeljevanja namena financiranja znotraj posameznega področja. Poleg navedenega pa fundacija predlaga tudi skrajšan rok za oddajo vlog, ki bo omogočil kakovostnejšo obravnavo vlog in hitrejšo delitev sredstev uporabnikom, vendar bodo prosilci še vedno imeli 30 dni na voljo. Določa pa tudi dodatne pogoje za sofinanciranje izvajalcev in merila za izbor v nekaterih delih pravilnika, kot so, recimo, štipendije, strokovne knjige in vzpostavljanje manjkajočih programov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Spremembe in dopolnitve pravilnika je obravnaval odbor za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Mogeta, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem poslankam in poslancem državnega zbora! Odbor je spremembe in dopolnitve pravilnika obravnaval po tem, ko je predlagatelj prvi predlog umaknil iz procedure državnega zbora, ker je zakonodajno-pravna služba imela zelo veliko pripomb na tekst tega pravilnika, mi ga pa v postopku ne moremo popraviti. Ko je predložil drugo besedilo, smo potem na odboru najprej poslušali mnenje predlagatelja, ki je bilo podobno, kot to, kar ste tu slišali, potem zakonodajno-pravne službe, ki se je strinjala z dikcijo, ki jo imate pred seboj. Nato se je razvila razprava, v kateri sta sodelovala samo dva člana odbora, gospod Jože Kavtičnik, ki je podprl predlog za soglasje k temu aktu, zaradi argumentov, ki jih je podal predlagatelj, in gospod France Cukjati, ki je bil nekoliko kritičen do tega gradiva. Prva kritična pripomba je bila ta, da je opozoril, da bi s podobno skrbnostjo, kot se dogaja v športu, morali narediti tudi v fundaciji za invalide in popraviti tudi tista merila, vendar o tem nismo mogli razpravljati. Druga pripomba pa je bila v tem, da je bil nekoliko kritičen do porazdelitve teh sredstev v zvezi z nacionalnim programom, posebej sredstev za vrhunski šport. Ko je potem dobil določene odgovore glede porabe denarja v zvezi z nacionalnim programom, je odbor brez glasu proti sprejel dva sklepa. Prvi sklep je bil, da bi se na tej seji obravnavala ta problematika, kar je vodstvo državnega zbora storilo, in to pravkar opravljamo. Drugi sklep je bil predlog državnemu zboru, da poda soglasje k spremembam in dopolnitvam pravilnika. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ali želi predstavnik vlade besedo? [[Ne želi.]] Besedo dajem poslankam in poslancem, predstavnikom poslanskih skupin. Gospod Vili Trofenik naj bi predstavil stališče poslanske skupine SLS. Gospod Sašo Peče, Slovenska nacionalna stranka, izvolite.
Spoštovani prisotni! V Slovenski nacionalni stranki nimamo članov v svetu fundacije, kakor nimamo svojih predstavnikov v olimpijskem komiteju. Verjetno smo ena izmed redkih političnih organizacij, ki se ne poteguje oziroma ne teži k temu, da bi v športnih organizacijah oziroma institucijah politiki imeli svoje mesto. Mogoče pa je tudi ravno zaradi tega vedenja o dodeljevanje sredstev in v delovanju le-teh temelji izključno na papirnatem vedenju. V Slovenski nacionalni stranki upamo, da bodo dopolnitve pravilnika resnično prispevale k učinkovitejšemu financiranju slovenskega športa, kakor je bilo zapisano v obrazložitvi pravilnika. Kar se tiče sprememb pravilnika, pa posebej izpostavljamo delitev po področjih in projektih. Področno štipendiranje je podaljšanje roka, nov status nepridobitnih športnih organizacij ter posebej pozdravljamo usmeritve poslovnika, ki se nahajajo v novem 4. členu, ki bopo naši oceni oziroma po našem mnenju usmerjal velikost investicij v pravilno obliko. Nadalje, štipendiranje iz naslova obstoječega oziroma predloga 5. člena, sistem vlaganja v okviru 10. člena ter uspešnost realizacije preteklih obdobij iz naslova 11. člena, kakor tudi s spodbujanje množičnih športno rekreativnih prireditev. Seveda je to le nekaj prednosti, ki jih prinaša nov predlog oziroma nov poslovnik. Izpostavili smo tiste, za katere mislimo, da bodo pripomogli oziroma prispevali h kvaliteti delovanja same fundacije in pa s tem financiranjem, po drugi strani pa bi s strani predstavnika v njegovi končni oziroma zaključni besedi radi slišali nekaj mnenj o našem mnenju pomanjkljivostih, ki pa jih lahko razdelimo na dve področji. Prvič, pomanjkanje dopolnitev sankcij o nenamenski porabi sredstev. Torej, kako predvidevate, da se bodo odvijale te stvari. In pa drugič, časovnost oziroma tempo za porabo namenskih sredstev, ki jih fundacija dodeljuje. Odločitev Slovenske nacionalne stranke o podpori navkljub na začetku izraženim pozitivnim stališčem bo seveda odvisna od predstavitve teh dveh pomanjkljivosti in kako jih predlagatelj oziroma zagovornik vidi in kako on misli na njih pozitivno odgovoriti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janez Cimperman, SDS. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana predstavnika fundacije, kolegice in kolegi! V poslanski skupini Socialdemokratske stranke načeloma podpiramo novelo pravilnika o merilih in pogojih za uporabo sredstev fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji, kar pa ne pomeni, da smo povsem brez pripomb na vsebino samega pravilnika. Prvi pomislek, ki ga imamo, se nanaša na določbo, ki govori o sofinanciranju dejavnosti vrhunskega športa. Ta določba predvideva za programe reprezentanc sofinanciranje do 50%. Mnenja smo, da je ta odstotek previsok, saj naj bi se vrhunski šport financiral tudi oziroma predvsem iz državnih in sponzorskih sredstev. Sredstva iz fundacije pa naj bi bile namenjena predvsem financiranju dejavnosti športne vzgoje otrok in mladine, usmerjenih v kakovostni in vrhunski šport, ter dejavnosti interesne športne vzgoje otrok in mladine, športne dejavnosti študentov in športne rekreacije, slednja ležipovsem na ramenih lokalne skupnosti. Najbrž je vsem jasno, da se v programih vrhunskega športa stekajo ogromna državna in sponzorska sredstva, manj pa vemo, kako se le ta porabljena. Nemalokrat se zgodi, da se velike mednarodne športne prireditve udeleži le peščica naših vrhunskih športnikov, ki jih spremlja še enkrat toliko funkcionarjev, ki pa si potovanja ter bivanja ne plačujejo iz svojih žepov, tako velikokrat ne ostane dovolj denarja za nagrade tistim športnikom, ki so dosegli vrhunske rezultate. Zato z vidika smotrnosti porabe sredstev fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji smatramo, da bi bilo potrebno več sredstev fundacije nameniti za mlajše kategorije. Nesprejemljivo je, kot je razvidno iz tabele, da se je za vrhunski šport odvajalo iz naslova fundacije 33%, za interesne dejavnosti športne vzgoje otrok in mladine pa samo 8% oziroma kakšen odstotek več. V poslanski skupini Socialdemokratske stranke predlagamo vodstvu fundacije naslednjo razdelitev sredstev: dejavnost vrhunskega športa, programi reprezentanc naj se sofinancirajo do 40%, dejavnosti športne vzgoje otrok in mladine, usmerjenih v kakovostni in vrhunski šport, do 60%, dejavnosti interesne športne vzgoje otrok in mladine, športne dejavnosti študentov in športna rekreacija do 35%, drugi programi do 5%. Drug pomislek, ki ga imamo, se nanaša na merila za izbor izvajalcev. V poslanski skupini smo mnenja, da bi morali imeti tisti kandidati oziroma izvajalci, ki prvič kandidirajo za sredstva, tudi sicer v praksi enake pogoje kot ostali. Tisti izvajalci, ki dodeljenih sredstev niso uspešno realizirali, bi le ta morali tudi vrniti, za nova sredstva pa ne bi smeli ponovno kandidirati. Kot rečeno, v poslanski skupini Socialdemokratske stranke bomo spremembe in dopolnitve pravilnika podprli. Želimo pa, da vodstvo fundacije razmisli o naših izraženih pomislekih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Samo Bevk, Združena lista. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Poslanska skupina Združene liste socialdemokratov bo podprla spremembe in dopolnitve pravilnika o merilih in pogojih za uporabo sredstev fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji. Fundacija za šport deluje komaj 5 let, od leta 1998. Osnova za njen nastanek pa je bila vezana na sprejetje zakona o igrah na srečo. Prvo leto je fundacija imela na razpolago komaj 142 milijonov tolarjev, v letu 2003 pa je na podlagi javnega razpisa za posamezne projekte na razpolago 1 milijarda in 400 milijonov tolarjev. Kot je razvidno iz poročila fundacije in današnje razlage predlagatelja, je bilo v zadnjih 5 letih preko razpisov razdeljenih 5 milijard in 70 milijonov tolarjev za 1552 projektov, za sofinansiranje štirih področjih športa, za športne dejavnosti, gradnjo športnih objektov, za raziskovanje in razvoj športa ter za založništvo v športu. Fundacija za šport sicer pokriva manjši del potreb športa v državi, toda kljub temu je postala pomemben vir za uresničevanje programov nacionalnih panožnih športnih zvez in za financiranje Olimpijskega komiteja Slovenije ter pomemben vir za sofinanciranje investicij in investicijsko vzdrževanje športnih objektov na državni in lokalni ravni. Leta 2000 je državni zbor sprejel nacionalni program športa v Republiki Sloveniji. Z nacionalnim programom športa država soustvarja pogoje za razvoj športa, tako da zajema celostno organizirano dejavnost športa: športno vzgojo, športno rekreacijo, kakovostni in vrhunski šport ter šport invalidov, ki je v javnem interesu in se sofinancira iz javnih sredstev. Za realizacijo nacionalnega programa na ravni države je potrebno na podlagi vrednosti programa na dan 1.1.1999 zagotoviti tri milijarde petsto petinsedemdeset milijonov tolarjev, na ravni lokalnih skupnosti pa enajst milijard sto enaintrideset milijonov tolarjev. Skupaj torej skoraj petnajstmilijard tolarjev. Za primerjavo, leta 1999 je fundacija za šport imela na razpolago devetsto milijonov tolarjev. To znaša nekaj več kot 6% proračunskih sredstev, ki naj bi jih država in lokalne skupnosti iz proračunskih sredstev namenjale za uresničevanje nacionalnega programa športa. Ker pa se program športa in nacionalni program sofinancirata tudi iz drugih virov, ne samo iz državnega proračuna in proračuna lokalnih skupnosti ter fundacij za šport, temveč tudi iz sredstev donatorstva, sponzorstva, volonterskega dela, sredstev udeležencev, televizijskih pravic in podobno, sprašujem predstavnike predlagateljev oziroma vlade, ali je narejen izračun oziroma pregled, koliko sredstev se v naši državi obrača v celotni sferi športa. Tega ne sprašujem zaradi kakršnihkoli očitkov, temveč zato, ker bi morali imeti realno sliko sredstev tudi na tem področju. Na podlagi zakona o igrah na srečo je odlok o ustanovitvi fundacije za šport sprejel Državni zbor Republike Slovenije. Prav tako je v pristojnosti državnega zbora imenovanja sveta fundacij, ki šteje 13 članov. Poleg tega ima fundacija za razdeljevanje sredstev kar štiri strokovne komisije ter direktorja in skromno zasedeno administracijo, za pravno svetovanje pa najetega zunanjega sodelavca. Ob tej hipertrofiji administriranja je spodbudno vsaj to, da znašajo stroški za delovanje fundacije manj kot 3% sredstev. Nič nimam proti kontroli razdeljevanja javnih sredstev, to je več kot nujno potrebno. Imam pa pomisleke, da ima državni zbor tako pomembno vlogo pri razdeljevanju milijarde in pol tolarjev za področje športa, pregleda nad celotnim področjem financiranja športa v državi pa niti približno ne. Sicer pa v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov podpiramo predlagane spremembe pravilnika, kot na primer večjo soparticipacijo fundacij za investicije v manjše športne objekte v skupni vrednosti do 15 milijonov tolarjev za možnost največ triletnega razpisa okvirnih sredstev za investicije, za povečanje možnosti za štipendiranje športnikov in tako dalje. Ker je nacionalni program športa zelo ambiciozno zastavljen in ker naj bi se v celoti realiziral do leta 2010, je prav gotovo pomembno tudi stabilno financiranje tega programa iz naslova sredstev, ki jih zagotavlja fundacija za sofinanciranje športnih organizacij. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Stališče Stranke mladih bo predstavil Marko Diaci.
Hvala za besedo. V Stranki mladih Slovenije bom podprli predlagane spremembe in dopolnitve pravilnika o merilih in pogojih za uporabo sredstev fundacije. Delo fundacije v naši stranki ocenjujemo kot dobro in uspešno. Za realizacijo vseh programov in še več sredstev pa bi bilo za delovanje te fundacije treba poseči tudi v kakšen drug zakon, recimo, v zakon o igrah na srečo. Mislim, da bi bilo tudi dobro o tem razmisliti. Predstavnikom fundacije bi na nek način predlagali, naj se malce bolj več lotijo tudi pregleda in izvajanja nacionalnega programa športa v Republiki Sloveniji, predvsem na področju lokalnih skupnosti. Kajti kolikor sem jaz informiran, pa tudi osebno poznam nekaj stvari, da nacionalni program oziroma vsebina tega nacionalnega programa o športu se na teh ravneh ne odvija tako, kot je bilo zamišljeno. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Liberalne demokracije bo predstavil gospod Jože Kavtičnik.
Hvala lepa podpredsednik. Spoštovani predstavnik sveta fundacije, gospod Jurak! Spoštovani predstavnik vlade, kolegice in kolegi! V poslanskem klubu Liberalne demokracije bomo dali soglasje k spremembam in dopolnitvam pravilnika o merilih in pogoju za uporabo sredstev fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji. Čeprav fundacija za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji pokriva majhen del potreb financiranja športa pri nas, pomeni to za nekatere organizacije, predvsem nacionalne panožne športne zveze, lokalne športne zveze, športne klube in društva ter olimpijski komite Slovenije, pomemben del financiranja pri zagotavljanju realizacije njihovih načrtov. Rezultati vrhunskih športnikov, številni kakovostni programi interesne športne vzgoje otrok in mladine, organizirana športna rekreacija, pa tudi množično ukvarjanje s športom v Sloveniji narašča. Zato so tudi potrebe po številnih novih sodobnih objektih in po izdatnejšem financiranju športnih projektov vedno bolj prisotni v našem prostoru. Potrebe in razvoj športa narekuje nenehno prilagajanje, zato v fundaciji že od njenega nastanka sledijo potrebam športa ter sprotno prilagajajo kriterije in pravilnik za dodelitev sredstev, s tem pa pomagajo k dvigu kvalitete športa pri nas v Sloveniji. Ena najpomembnejših nalog fundacije je kakovostna delitev sredstev na posamezna področja, ki jih financira fundacija. Osnova za delitev sredstev je pravilnik o merilih in pogojih za uporabo sredstev fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji, sprejet julija leta 1998, s prvim popravkom leta 2000. S tem je dobila fundacija osnovo za delitev sredstev. Pomembne spremembe, ki jih želi v tem predlogu sprememb še posebej osvetliti, so naslednje. Na področju gradnje športnih objektov se predlaga povečanje, sofinanciranje iz 30% na 50% predračunske vrednosti za investicije, vredne do 15 milijonov sit. Za večje investicije spremembe pravilnika omogočajo triletni ciklus financiranja, ki v povprečju ne presega 40% letnih sredstev za gradnjo športnih objektov, opredeljenih v letnem programu fundacije. Bistvenega pomena je tudi določba, ki omogoča razporejanje sredstev preko projektov, kar ne pomeni financiranja nekega določenega programa, ampak je v prvi fazi namenjen skupinam programov, ki imajo takšne cilje, kot jih s projektom določi fundacija. Na ta način bodo dodatna sredstva pridobili projekti obnove zunanjih športnihpovršin, otroci in mladina za športno udejstvovanje med počitnicami, založništvo na področju športne rekreacije in še kaj. V poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bomo podali soglasje k spremembam in dopolnitvam pravilnika, kot sem že uvodoma dejal. Menim, da se bo na ta način izboljšala delitev sredstev na področju vrhunskega športa in dejavnosti športne vzgoje otrok in mladine, usmerjene v kakovostni in vrhunski šport, saj predlagane spremembe in dopolnitve pri vrednotenju programov upoštevajo tudi osvojene medalje na najvišjih tekmovanjih, olimpijskih igrah, svetovnih prvenstvih evropskih prvenstvih. S tem tudi spodbujajo mlade, da se še v večjem številu udeležujejo športa in športne rekreacije. S sofinanciranjem športne infrastrukture se nenazadnje povečuje športna ponudba za najširše množice tistih državljank in državljanov Republike Slovenije, ki vidijo v športu zdrav način preživljanja prostega časa. Šport je neprecenljiva vrednota, ki jo velja tudi v bodoče varovati. Zato bomo te spremembe pravilnika v poslanskem klubu Liberalne demokracije tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Ana Marija Tisovic, Nova Slovenija.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Pozdravljeni predstavniki vlade, kolegice in kolegi! V poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da so po petih letih delovanja fundacije spremembe pravilnika potrebne. Še posebej glede na to, da ima fundacija bistveno manj sredstev kot se kažejo potrebe v Republiki Sloveniji. Menimo, da je pozitivno, da se s tem pravilnikom omogoča manjšim investicijam več možnosti pri sofinanciranju in da bo dalo to večje učinke. Vendar v poslanski skupini Nove Slovenije opažamo, da razmerja, kolikšen procent se daje za posamezne dejavnosti, niso preveč v dobre razmerju. Zelo nas moti, da je najmanjši procent namenjen za interesno športno vzgojo otrok in mladine, za športno dejavnost študentov in športno rekreacijo. Temu bi mi lahko rekli tudi šport za zdravo življenje. Menimo, da bi moralo ministrstvo za šolstvo, znanost in šport ter fundacija nameniti več finančnih sredstev za šport za vse in ne samo za vrhunski šport. Vemo, da je tudi ta potreben, vendar je le-ta lahko še financiran iz drugih virov. Poslanska skupina Nove Slovenije sprejetju novega pravilnika ne nasprotuje. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo zaključili predstavitve stališč poslanskih skupin in prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev. Najprej ima besedo gospod Sašo Peče, ga ni, gospod Jože Tanko, ga tudi ni ta hip tukaj, gospod Leopold Kremžar, izvolite.
Hvala lepa. Šport je ena uspešnejših stvari v tej naši državi in hvala bogu, da je tako. Pomemben delček tega je seveda tudi delovanje fundacije oziroma sredstva, ki se prek fundacije usmerjajo v šport. Zelo pomembno je vedeti, da v Sloveniji iz javnih sredstev se v glavnem financira dejavnost do vrhunskega športa in zelo malo pravzaprav vrhunskega športa in eden od pomembnejših je ravno ta, o katerem danes govorimo. Iz državnega proračuna, iz občinskih proračunov se v glavnem financira do vrhunskega športa izgradnja objektov, skratka vse te stvari, ki so jih kolegice in kolegi omenjali kot željo, da bi jo bilo več v športu. Tako, da je to nekako porazdeljeno. Sredstva fundacije se zelo pomembno usmerjajo v izgradnjo športnih objektov in kot je že dr. Jurak povedal, so dejansko multiplikator. To zelo pomemben in s tem generator razvoja, ker, recimo samo, dobro je vedeti, da nacionalni program je presežen in se presega že ravno na ravni izgradnje športnih objektov, ker je toliko več denarja tudi s pomočjo denarja, ki prihaja iz fundacije in ki veže na sebe potem dodaten denar v lokalnih skupnostih, seveda za razvoj športa, ne samo športa, ampak za zdravje pa je seveda izgradnja športnih objektov, ki jih uporabljajo ne samo vrhunski športniki, ampak jih uporabljajo rekreativci, uporabljajo vsi, ki lahko pridejo do teh športnih objektov, pa je izjemno pomembna. Tako je delovanje fundacije pomembno in mislim, da je treba tudi te spremembe, ki gredo ponovno v tej smeri, podpreti in seveda fundaciji zaželeti, da bi tudi v prihodnje bila tako uspešna, kot je bila doslej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Janez Drobnič. Ga tukaj ne vidim ta hip. Gospod Banko Kelemina, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Pri tem predlogu sprememb pravilnika o merilih in pogojih za uporabo sredstev Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji bi bilo prav, da bi v glavnem govorili o teh stvareh; ampak dobro, sedaj večina ali pa vsi razpravljavci še izkoristijo priložnost, da ob tej spremembi pravilnika poskušajo še celo vrsto drugih opažanj in pripomb podati na splošno, k splošnemu pojmu pojmovanju športa v skladu z nacionalnim programom itn. Skratka, stvar mogočemalo širše se obravnavajo, kot bi bilo dovoljeno v skladu s tem predlogom sprememb pravilnika. Jaz bi načeloma povedal tako, da sam osebno ravno tem novim predlogom ne nasprotujem, čeprav po pravici priznam, da vseh segmentov sedaj točno ne vem, katera določba bo tako bistveno prispevala k temu, da se bodo stvari izboljšale. Nekatere prav gotovo, ampak vse pa verjetno ne. Ob tem sem si, ko smo dobili to spremembo, seveda spet nazaj osvežil spomin in sem pogledal celotni pravilnik o merilih. Pogledal sem tudi odlok o ustanovitvi fundacije itn. Skratka, zadevo človek poskušal malo širše si osvetliti, da se spomni, za kaj v bistvu gre. In o vsem tem imam mogoče tudi neke pripombe, ki v tem besedilu sprememb sedaj niso zajete. Namreč, ta pravilnik nekako velja na področju Slovenije za vse enako, ampak jaz se ob tem sprašujem, tako kot je gospod Bevk se prej spraševal, da bi bilo prav lepo, če bi državni zbor imel nek pregled nad porabo vseh sredstev, ki se v športu uporabljajo, pa še nekateri drugi ste tukaj omenjali, da bi videli, v kateri fazi oziroma kakšno osebo Slovenija sploh financira, šport itn. Bolj se mi pojavlja vprašanje, da bi bilo mogoče tudi dobro, ker tega pregleda še nikdar nisem videl, kako se pa na posameznih območjih po Sloveniji ta sredstva uporabljajo. Osebno imam občutek, da ta sredstva fundacije uporabljajo predvsem tisti, ki imajo denar, ki so že tako ali tako bogati. Vsa tista območja, ki pa so nerazvita, ki so gospodarsko šibka, ki so na splošno v obstoječem sistemu kot takšna opredeljena kot ogrožena, če lahko tako rečem, so tudi na tem področju izredno prikrajšana, po moji oceni, tudi za izgradnjo infrastrukturnih objektov in potem tudi vseh drugih projektov, financiranje programov in tako naprej, nekaj zaradi nesposobnosti posameznih sredin, ki ne znajo teh sredstev koristiti, nekaj pa zaradi tega, ker te osiromašene občine ali območja z manj razvitimi resursi enostavno niso sposobna zagotavljati iz svojih lastnih sredstev, da bi se lahko sploh lotila nekega projekta, programa izgradnjenekega infrastrukturnega objekta na področju športa. Skratka, imam občutek, da se te stvari preveč koncentrirajo v nekih centrih, tako kot sem povedal, tam, kjer je denarja že dovolj. Imamo tudi, recimo, zakon o financiranju občin, ki govori o tem, da bi morala biti na določenih območjih, ki so finančno šibka, udeležba določenih finančnih spodbud s strani različnih nivojev državnega proračuna, mogoče tudi iz fundacije - česar fundacija v bistvu ne obravnava, pač pa vsem razdeljuje enakomerno -, da bi morala določena območja biti deležna večjih spodbud, o čemer govori tudi zakon o skladnejšem regionalnem razvoju in tako naprej. Skratka, kolikor poznam ta območja, ocenjujem, da tudi zaradi tega, ker mogoče fundacija nima nekega razpona med tem, katera območjabi bilo treba bolj spodbujati, z višjim odstotkom sofinanciranja, da bi se tudi športna infrastruktura bolj razvila, dejansko prispevajo tudi k temu, da se določena območja še bolj siromaši. To je moj občutek. In verjemite mi, da prebivalci države Slovenije načrtno in po moji oceni tudi dosti premišljeno spremljajo te pojave, se pravi, opremljenost posameznih območij s športno infrastrukturo, in se na podlagi tega tudi odločajo - ker tu gre za kvaliteto bivanja, kvaliteto življenja -, kje bodo živeli, tudizaradi takih stvari. In potem, logično, vsa tista območja, ki so zapostavljena, zlepa dolgo, dolgo ne bodo mogla splavati niti na tem področju, kaj šele na vseh ostalih področjih, o katerih ta politika države nekako govori v tem smislu, da je treba območjem, ki so zapostavljena, bistveno bolj pomagati. Skratka, ne vem, dajte v prihodnosti mogoče razmišljati tudi v tej smeri, da bi bilo treba območja, ki so zapostavljena in manj razvita, izdatneje sofinancirati, ne le na področju izgradnje infrastrukturnih objektov ali pa športnih objektov, če hočete, temveč tudi na področju programskega financiranja. To je moja sugestija. Sedaj, vi pa boste seveda razmislili, ali je to možno, ali to ni možno, ali mislite, da bi bilo to trebna urediti na kakšnih drugih nivojih. Skratka, jaz mislim, glede na visoka sredstva fundacije, ki se tukaj zbirajo, prav gotovo so še premajhna, to se vidi iz potreb, iz vlog, ki dejansko prispejo na te razpise, pa bi bilo treba tudi v tej smeri nekaj narediti in razmišljati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kavtičnik.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi. Ni slučaj, da je šport v Sloveniji tako dobro razvit, da imamo tako dobre rezultate, kajti dela se načrtno, dela se plansko in to, kar nekateri oponašajo, bi rad jaz kar konkretno tudi povedal in predočil. Torej, govoriti po občutku, v državnem zboru ni potrebno, kajti lahko si vsak poslanec pridobi in dobi ustrezno gradivo. Tukaj imam eno gradivo, Poročilo o delu fundacije za šport v mandatnem obdobju od 7. 2. 1998 do 7. 2. 2003. In jaz bom samo nekaj prebral. Torej, komu so bila dodeljena sredstva. Med njimi občina Obranci, planinsko društvo Mežica, planinsko društvo Boka-žaga, občina Ilirska Bistrica,občina Slovenska Bistrica, občina Jurišci, občina Kočevje, občina Krško, Metlika, Ribnica, in tako naprej. Torej, v večini primerov so se sredstva delila izven centra, tako kot nekateri želijo in hočejo natolcevati. Torej temu ni tako. Pridobil sem si ustrezne podatke, in moram reči, da fundacija deli sredstva po potrebah, tam, kjer so pripravljeni tudi v lokalnih skupnostih sodelovati. Bistveno izboljšanje tega pravilnika, zakaj so te spremembe, je ta, da želimo, ali želijo od 30 procentov povečati sofinanciranje na 50 procentov tam, to je za manjše investicije, do 15 milijonov. Ravno zaradi tega, ker se ve, da manjše občine nimajo takšnih sredstev oziroma toliko sredstev, da bi šle lahko v velike investicije, in zaradi tega je fundacija sprejela predlog,da se financirajo takšne manjše, do 50 procentov. Potem je pomembno tudi financiranje, kot sem že dejal, v večletnem ciklusu. To pomeni triletni ciklus financiranja, v katerem lahko v fundaciji razdelijo tudi do 40 procentov sredstev, ki so namenjena za ta namen. Pomeni, da s tem pomagajo tistim, ki želijo povečati ali izboljšati infrastrukturo in jo ne morejo v enoletnem proračunu zagotoviti, lahko fundacija seveda in s pomočjo fundacije to delajo oziroma financirajo v večletnem ciklusu. Prepričan sem, tako kot sem dejal, da je fundacija in delo fundacije, strokovno in da šport v Sloveniji temelji na znanstveni osnovi. Zaradi tega tudi podpiram delitev sredstev za raziskovalne namene. Seveda, teh sredstev ni tako veliko, kot bi jih sicer lahko bilo, vendar če tega ne bi imeli, sem prepričan, da bi s športom ne šli v korak, s športom v Sloveniji seveda, v korak z bolj razvitimi državami. In ravno zaradi tega imamo šport v Sloveniji razvit tako ali še višje kot v nekaterih bolj razvitih državah. Hvala.
Gospod France Cukjati ima besedo. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani! V tem, da ima šport velik pomen za narodno zdravje, smo si verjetno vsi edini. Ob tem seveda, da je iz leta v leto naš način življenja tak, da bomo potrebovali vse več skrbi za to dejavnost, vse več tudi finančnih sredstev za vzgojo, vzdrževanje in pa ohranjanje tako rekoč telesne kulture. Zagotovo pa smo si tudi verjetno vsi edini, da ta nacionalni interes je seveda v množičnosti, predvsem v množičnosti - pomeni, da kar največ otrok, kar največ odraslih se fizično rekreira in zdravo živi, to je osnovni cilj nacionalnega interesa. Zakaj to ponavljam, zaradi tega, ker so javna sredstva zbrana tudi na tak način kot ta, namenjena zadoščanju javnega interesa in uresničevanju javnega interesa. Seveda se takoj pojavi vprašanje, zakaj pa potem toliko veliko sredstev namenjamo vrhunskemu športu. Tudi vrhunski šport je potreben, vendar se je treba zavedati, da s tem ko gledamo pred televizijskim ekranom vrhunske dosežke naših športnikov, nismo nič bolj zdravi, nič bolj zdravo ne živijo, je pa to lahko motivacija, da naši mladi vendar vstopijo v tak način razmišljanja in tudi športu dajo svojo težo. Vendar, če hočejo narediti prvi korak k temu, je seveda vprašanje vaških igrišč, je vprašanje dostopa do športnih objektov, ki pa so seveda v vse slabšem stanju po terenu, in pa tudi športne prireditve so vse dražje, vse več pravil in vse več predpisov obremenjuje športne prireditve. Zadnji predpisi so taki, da morajo vse take javne prireditve biti skrbno nadzavarovane s poklicnimi varnostniki, to pa seveda stane. Naj samo povem, ena majhna prireditev, recimo, športna prireditev, kakršnakoli, na vasi zahteva tudi zdravstveno urgentno službo, ki takoj pobere polovico vstopnine. Glede tega pa se potem vprašam, če imamo pred seboj nacionalni interes in če se zavedamo, da so javna sredstva namenjena javnemu interesu, ne govorim torej o tistih sredstvih, ki se jih dobi s prodajo televizijskih prenosov s sponzorji itd., to, kar je značilno za vrhunski šport in s posebnimi državnimi sredstvi, ampak ta nacionalna sredstva naj bi pa bila namenjena vendar zagotavljanju v tem smislu nacionalnega interesa. Kaj nam ta pravilnik, na katerega seveda mi lahko dajemo samo soglasje, žal ga ne moremo dopolnjevati, amandmirati. Predvideva, namreč predvideva, da sredstva fundacije, celotna sredstva, milijarda 400, se razdelijo v dve velike grupe.
Ali lahko za trenutek prekinem vašo razpravo, pa prosim gospe in gospodje, da se umirijo in poslušajo svojega kolega!
Bolj gospode ja [[...]]Ta sredstva so v glavnem namenjena, milijarda 400, sami športni dejavnosti sami in druga polovica financiranju športnih objektov, raziskovanju, založništvu in podobno. Lepo in prav. Vendar je rečeno v pravilniku, da za športno dejavnost se nameni od 40 do 50% teh sredstev, ostalo seveda za gradnjo, raziskovanje, založništvo. To se pravi, za posredno spodbujanje športa. In že letošnji razpis predvideva samo 40% za športno dejavnost ni 60% za ostali del. Torej, je predlagatelj oziroma tukaj se že mačehovski odnos kaže do športne dejavnosti. To se pravi, najmanj kolikor seveda še pravilnik zahteva. Pravilnik zahteva najmanj 40 do 50, oni so šli na 40. Grem naprej. Od teh sredstvih, ki so namenjena za športno dejavnost, je po pravilniku rečeno, da se do 50% zagotavlja - od teh sredstev za športno dejavnost - za vrhunski šport, do 50% vzgoja za vrhunski šport - , vse skupaj torej vrhunski šport - in do 30% za športno dejavnost, interesno športno vzgojo otrok, mladine, športno dejavnost študentov in športno rekreacijo. Torej to, kar ima širši nacionalni interes. In po pravilniku, sedaj veljavnem, je torej do 50% vrhunski šport, letošnji razpis predvideva 42% - v skladu s pravilnikom. Razumljivo, želje so več, realnost je takšna. Za vzgojo za vrhunski šport je po pravilniku do 50%, dano bo 42%. V redu. Gospodje! Sedaj smo pa pri najpomembnejšem delu; torej, športna dejavnost, vzgoja otrok, mladine, športna dejavnost študentov, športna rekreacija je po pravilniku do 30%, dodeljeno ne bo niti polovica, komaj 12%. To se pravi, to je že druga stopnja izredno mačehovskega odnosa do tega, kar naj bi bilo srčika tega pravilnika. Tako se nam je zgodilo, da bo v letošnjem letu 2003 od celotnih sredstev milijon 400 namenjenih za vrhunski šport 33%, za gradnjo 50%, za raziskovanje in razvoj športa 8%, gospodje, za srčiko nacionalnega interesa pa samo 4,8%. Pol manj kot za raziskovanje in desetkrat manj kot za gradnjo objektov! In kje bodo te objekti stali? Iskal sem papirje, želel bi si podatke, kako se distribuira denar iz postavke za gradnjo objektov, kateri objekti se gradijo. Kateri objekti? Ali za množično šport ali za vrhunski šport? In če bi še to razdelili, potem, gospodje, ta pravilnik bi potrebovalresnične spremembe. Ni to dobro, da imamo tak odnos do izredno pomembnega vprašanja in da še vedno nekako stalno vodimo in podlegamo nekim lobijem in zanemarjamo tisto, kar naj bi resnično iz javnih sredstev narodu ponudili. Žal, kot pravim, mi ne moremo tega pravilnika dopolnjevati. Želeli bi si, da bi bil jasnejši nazor in zagotovo bomo v naši poslanski skupini predlagali, da bo na to temo posebna razprava na odboru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, gospod Kelemina.
Hvala lepa. Poskušal odgovoriti na - če sem prav razumel razpravo gospod Kavtičnika, ki je nekako hotel mene povzeti v tem smislu, vsaj jaz sem zasledil, češ da natolcujem nekaj na neke zadeve. Jaz nisem nobene stvari natolceval! Mislim, da ni bilo tako. Če ste tako razumeli, potem ste razumeli napačno. Je pa dejstvo, da to, kar ste povedali sami, prebrali iz tega poročila, še trije, štirje, pet, šest primerov v bistvu ne pove nič, če nismo spregovorili o višini, o natančni analizi, kam so ta sredstva šla. Ampak dobro, jaz lahko natolcujem tudi predstavnik politike, kot politični predstavnik ali vsaj predvidevam, da nekaj stvari pa le poznam. In prav gotovo je res - in sedaj ne boste, če že hočete - , dejstvo je, da se sredstva fundacije prav gotovo koncentrirajo v nekaterih sredinah bolj kot drugje. To je definitivno. Treba se je tudi vprašati, če že hočete, če hočete to, vam bom povedal: dejstvo je, da nekdo obvladuje ta šport. Tudi politiko obvladuje ta šport, od vseh struktur, od vrha do tal. Kvečjemu lahko mi pridemo zraven nekje - mi, pravim kot predstavnik opozicije - vodja nekakšnega kluba, ki je v zelo težkih težavah, da lahko iz svojega žepa sofinanciramo in da pomagamo, da klub sploh obstaja in da se tisti najnujnejši programi uresničujejo. To jaz delam, če hočete. To jaz delam. Svoj denar dajem. Poleg svojega dela še svoj denar dajem, da lahko klub sploh funkcionira, ker ni dovolj sredstev za to, da bi lahko delal normalno. Lepo vas prosim! In stare struktureobvladujejo šport od vrha do tal, to je definitivno. Nekdo si je pač uzurpiral ta šport za svoje potrebe, tudi politične. Tako je in nič drugače. In nekaj še morate vedeti, marsikdo - samo pojdite pogledat - marsikdo je na račun športa v tej državi obogatel, razni posredniki in tako naprej in manedžeri in kdo bi še vedel kaj vse. Obogateli! In sem trdno prepričan, da tak sistem, ki to omogoča, ni najboljši. Takih, jaz ne bom nobenega navedel po imenu - definitivno pa je to res. Marsikdo je na ta račun obogatel in to ni prav. Ne bom rekel, da zdaj iz sredstev fundacije, ampak v sistemu športa kot takšnem, kot celota - pojdite pogledat samo v priviligiranih športih kot je bilo smučanje in tako naprej, kakšni bogataši so. Ja, tako je! In kako se izgublja denarpri, recimo, teh smučarskih skokih v Planici in tako naprej. To so take anomalije, da ti lasje gredo po konci, ko vidiš, da se desetine milijonov izgubljajo kar tako. In nihče ne polaga računov za te stvari. Skratka, jaz še zmeraj - sicer si bom pridobil te analize, o katerih ste govorili, vendar vseeno mislim, da bi bilo kljub temu v bodoče treba razmisliti o tem, da bi se ta pravilnik spremenil in da bi se upoštevale nekatere stvari, o katerih sem govoril in ki zdaj prav gotovo niso zajete in predvidene. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj. Gospod dr. Jurak, želite odgovoriti na ta vprašanja? [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Lista razpravljavcev je zdaj izčrpana, replike na repliko pa, kot veste, gospod Kavtičnik, po poslovniku ni. Če bo ostal čas, obstaja možnost, da se v okviru tega najde minuta še za kakšno besedo. Ker ni več razpravljavcev, bi šli po vrsti. Najprej imamo razpravo predlagatelja, predvsem odgovore, nato vlade in potem naprej po našem poslovniku.
Hvala lepa vsem zbranim za vprašanja, pobude in mnenja. Moram reči, da se vaša mnenja v bistvu ne razlikujejo kaj bistveno od sveta fundacije, pa tudi od mojega ne. Vendar pa je tu treba nekatere poglede razčistiti, določena dejstva delovanja fundacije so namreč bila predstavljena povsem drugače, kot resnično so. Najprej bi šel k pripombam poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, ki sta jih, če sem pravilno razumel, zanimali dve vprašanji, in sicer pomanjkanje sankcij pri namenski porabi in časovnost koriščenja sredstev. Pomanjkanje sankcij pri namenski porabi sredstev se veže z obrazložitvijo dela fundacije. Namreč, fundacija nakazuje sredstva dejansko svojim izvajalcem šele po realizaciji. To se veže tudi na vprašanje poslanske skupine SDS, ki je govorila, da bi morali tisti, ki niso uspešno realizirali sredstev, le-te tudi vrniti. Ne morejo jih vrniti zaradi tega, ker jih niso niti dobili. Gre torej za res namensko porabo sredstev. Zato tisto, kar se tiče sankcij - mi potem še dodatno izvajamo nadzore; konkretno pri gradnjah, gremo pogledat skozi vse situacije in vidimo, kakšno je stanje. Tako zaenkrat nismo imeli nobenega negativnega poročila s tega vidika. Časovnost sredstev fundacije se veže na prilive sredstev, ki so vezana na koncesijske dajatve od iger na srečo, in takšna kot je, je. Fundacija v bistvu razpisuje sredstva, ki jih v celoti še ne prejme, zato so tudi naša sredstva razporejena terminsko čez celo leto. Pripombe SDS na razdelitev sredstev znotraj dejavnosti. To se veže na 4. člen, katerega sprememb ne predlagamo. Bi pa povedal naslednje, kar je zelo pomembno. Ko govorimo o vrhunskem športu, je treba povedati, da vrhunski šport ni zgolj v postavki, ki ste jo navedli, ali pa tudi področje športne rekreacije ni zgolj v postavki; tam gre samo za programe. Medtem ko ustvarjanje pogojev, se pravi, razvoja tako športne rekreacije, športa za vse in ostalih vej, je zajeto v tem, kar je bilo že omenjeno, se pravi, v gradnji športnih objektov. Tamimamo pestro vsebino objektov, kar si lahko vse pogledate na naši spletni strani. Imamo narejene analize, mandatno poročilo je tudi na spletni strani fundacijazasport.org, kjer si lahko natančneje pogledate vse zadeve. Kar se tiče raziskovanja in razvoja športa, tudi to ni namenjeno vrhunskemu športu. Razvoj in raziskovanje športa je na vseh vejah športa. Enako je tudi z založništvom v športu. Kar se tiče vrhunskega športa, mnenje sveta fundacije je, da je to izjemno pomembno področje, in ga tako tudi obravnava. Treba je vedeti, ko govorimo o 50%, da to ne pomeni dejanskega financiranja 50%, pomeni, da fundacija financira od nekje 2%, pa največ do 40% posamezne zveze pri programu. Naša sredstva so namreč bistveno prenizka, da bi sploh komu lahko financirali 50%. Smučarska zveza, ki je največji prejemnik, recimo, pridobi 10% s strani fundacije, medtem ko neka mala zveza, nacionalna, panožna pridobi največ 40%. Glede vprašanja Združene liste in izračuna, bi to prepustil ministrstvu. Potem, kar se tiče vprašanja Stranke mladih, pa mogoče mnenja. Strinjam se, da fundacija za še boljše, optimalno delovanje potrebuje več sredstev in mi imamo pripravljene neke sistemske spremembe na področju zakona iger na srečo, ki jih bomo posredovali, ker namreč septembra,kolikor jaz vem, obravnavate spremembo zakona in mi bomo posredovali v državni zbor v vašo obravnavo. Kar se pa tiče izvajanje nacionalnega programa na lokalni ravni, fundacija je le eden od javnih virov, ki zagotavljajo v bistvu realizacijo nacionalnega programa, in kot tak nima neke neposredne možnosti nadzora nad porabo sredstev na lokalni ravni. Strinjam se z gospo Kisovic, da bi bilo trebna dati več sredstev športu za vse, vendar je pa treba pogledati tudi, kakšne so zahteve. In to isto velja tudi za to regionalno razpršenost sredstev na področju objektov. Če bi šli delat analizo oziroma ta analiza je narejena na naši spletni strani, koliko objektov oziroma investicij se prijavlja po posameznih regijah, kakšna je višina zaprošenih sredstev po posameznih regijah in, koliko posamezne regije prejmete, boste videli očiten trend decentralizacije. Centralizacija sredstev fundacije nastopi v bistvu, če gledamo vsa sredstva in to na račun tega, ker večina krovnih športnih organizacij v Sloveniji je v Ljubljani. Zaradi tega potem navidezno prihaja do centralizacije. Če pa pogledamo športne objekte, boste videli, da so sredstva fundacij izrazito decentralizirana in to si lahko pogledate tudi po večjih športnih objektih po posameznem letu. Recimo, je to Maribor, je tu Bled, je tu Trbovlje in tako naprej po vseh regijah Slovenije. Kar se pa tiče nacionalnega interesa. Tu je potrebno izpostaviti še en pomemben dejavnik. Namreč, športni programi niso ves šport v Sloveniji. Večina športa v Sloveniji se udejanja neorganizirano. Prav za te ustvarjamo možnosti prek gradnje športnih objektov, prek različnih razvojnih spodbud, raziskovanja in pa založništvo o športu. Se pravi, bistvo je v tem, da bi tudi nekdo lahko neorganizirano se ukvarjal in tisti odstotki v bistvu so prav s tega vidika zelo problematični pri interpretaciji. Pa še eno zadevo bi poudaril. Gospod Cukjati je izpostavil 4,8 odstotkov za področje interesne športne vzgoje otrok in mladine, študentov in športno rekreacijo. Področje druge dejavnosti, ki ga imamo mi znotraj športnih dejavnosti, je v bistvu zelo izrazito namenjeno podpori temu prejšnjemu področju z vidika promocije. Zato lahko se ta dva dobesedno področja skupaj seštejeta, ker gre po eni strani za programe promocije informiranja na področjušporta za vse. Tako je ta delež dejansko višji. Toliko zaenkrat.
Hvala lepa. Gospod državni sekretar, doktor Jakob Bednarik.
Gospod predsedujoči, spoštovane gospe poslanke in poslanci! Zelo me veseli, da je bila razprava tako obsežna. Torej, za šport je veliko zanimanje. Mogoče nekaj zelo okvirnih odgovorov. Seveda vemo, koliko in zakaj se troši v slovenskem športu, to vsako leto tudi podamo na svoj matični odbor, pa nekako iz glave 53 milijonov evrov, lažje mi je, ker sem bi pred kratkim na neki predstavitvi v tujini, pa se toliko bolje spomnim evrov, so prihodki iz fondovskega denarja in TV pravic, kar gre v glavnem v vrhunski šport. 56 milijonov evrov približno se obrača za raztujitev [[?]] športa, to je tisti del, ki ga prebivalci plačamo za svoj lasten šport, športno vzgojo otrok in mladine in svojo lastno športno rekreacijo, za smučarske karte in podobno. 250 ali še nekoliko več milijonovevrov se obrača zaradi prodaje športnih izdelkov. Seveda to se generira z vidika predvsem množičnega športa. Nekje nekaj čez 50 milijonov, 56 milijonov evrov, se mi zdi, je javnih financ. Tega je štirikrat več kot na državnem nivoju, ki je zelo majhen proti lokalni skupnosti. Nekje 50: 50 procentov gre za dejavnosti in 50 procentov za športne objekte. Kar se tiče nacionalnega interesa, strinjam se. Filozofija, iz katere moramo izhajati, dober množični šport - pardon - dober vrhunski šport zato, da bomo imeli čimveč množičnega športa. Spremljamo indikatorje. Iz 46 procentov športno aktivnih se je zopet dvignilo na 52. To se pravi, pozitivno. Vedno več je športno aktivnih otrok. Čez 100 tisoč otrok, recimo, imamo v sistemu šolskih športnih tekmovanj, ki se sofinancirajo z državne ravni. Znanje plavanja se je dvignilo že prek 82 procentov. 100 tisoč otrok imamo v interesnih programih Krpan, Zlati sonček in glede na populacijo - jasno, da tu moramo računati razmerje - se povečuje. Stroški, s katerimi pravzaprav to delamo, se zmanjšujejo. Povedati je treba, da se javne finance, ki jih vlagamo v vrhunski šport - gre za javne finance tako na lokalni ravni fundacij, na državni ravni - se zmanjšujejo v primerjavi z bruto družbenim produktom. Seveda je ta proces trebna vršiti, bom rekel, kontrolirano, sicer lahko vrhunski šport v trenutku izgubimo. In jasno je, korelacije, ki sem jih delal v preteklosti kot raziskovalec, so jasne. Obstaja povezanost med vrhunskim športom in množičnim športom, tako interesne dejavnosti, kot - bom rekel - športa za vse. Skratka, šport je celovitost in spremljamo parametre, indikatorje uspešnosti športa, jih imamo pod kontrolo in mislim, da je tu treba paziti. Raziskovali smo tudi v bistvu kulturo športa in tu smo pravzaprav ugotovili, sta dve pomembni zadevi. Po eni strani so to strokovno delo v športu in po drugi strani je to vrednote, s katerimi spodbujamo. Skratka, to je odgovor.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. V razpravo dajem predlog sklepa matičnega delovnega telesa, ki se glasi: "Državni zbor Republike Slovenije daje soglasje k spremembam in dopolnitvam pravilnika o merilih in pogojih za uporabo sredstev fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji z dne 11. 6. 2003." Kdo želi razpravljati o tem predlaganem sklepu? Gospod Kavtičnik želi razpravljati. Prosim.
Hvala lepa, podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Podprl bom ta predlog sprememb, kajti zavedam se, da je dobro organiziran šport in dobro in kvalitetno financiran šport lahko tudi tisti, ki bo pripeljal množice na naše športne terene, množice, ki se bodo ukvarjale s športom, in množice, ki bodo svoj prosti čas koristno in kvalitetno izkoristile. Istočasno pa mi dovolite, da vam, spoštovani gospod podpredsednik, in gospodu Janši čestitam za osvojeno prvo mesto na evropskem prvenstvu parlamentarcev v golfu.
Hvala lepa. Kdo želi še razpravljati? Nihče več. Ker nihče ne želi razpravljati, zaključujem razpravo o predlogu sklepa. O soglasju k pravilniku bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali danes ob 19.55. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Proceduralno, gospod Bevk.
Gospod podpredsednik, prej ste rekli, da če bo še kaj časa ostalo, da boste povprašali avditorij, če hoče še kdo kaj povedati. Ker tega niste vprašali, vas sprašujem, kaj to pomeni?
To sem vprašal takoj po tem, ko sem sklep formuliral, in ta čas je po proceduri predviden za razpravo. In tu ni tako zelo togo, kot veste. Sedaj, če bi se prijavili k besedi, jaz sem vprašal, kdo še želi, ni bilo več posebnega [[...]]Torej, skratka. Imamo še [[...]]
Mislim, da niste bili jasni, kajti nam je ostalo na razpolago samo še 16 sekund. Bi pa mogli posebej povedati, da dajete sedaj poslankam in poslancem na razpolago še tistih ostalih 23 minut, da si to razdelimo. Niste bili jasni, če ne, bi se jaz seveda javil, bi pa rad imel zelo eden kratek komentar še.
Če še enkrat povem jasno. Formuliral sem sklep in vprašal, kdo želi besedo. K temu se je priglasil gospod Kavtičnik in nihče drug. Če bi se vi priglasili, če bi se kdorkoli iz dvorane, bi seveda razpravljal o tem sklepu. In če bi obveljala običajna praksa in spretnost, bi lahko ob tem marsikaj povedali. Ker pa se nihče ni prijavil, sem zaključil razpravo in s tem, žal, moram povedati tudi točko dnevnega reda, ker sem jo seveda že prekinil. S tem prekinjam. Nadaljujemo ob 17. uri. Hvala.
Spoštovane kolegice in kolegi! Nadaljujemo z delom in prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA RAZPRAVO O ODGOVORU GENERALNEGA SEKRETARJA VLADE REPUBLIKE SLOVENIJE MIRKA BANDLJA NA POSLANSKO VPRAŠANJE FRANCA PUKŠIČA O VIŠINI PLAČ IN BONITETAH DIREKTORJEV JAVNIH ZAVODOV IN PODJETIJ. Državni zbor je na 27. seji sklenil, da opravi razpravo o odgovoru, ki ga je generalni sekretar vlade, gospod Mirko Bandelj, podal na poslansko vprašanje gospoda Pukšiča o višini plač in bonitetah direktorjev v javnih zavodih in podjetjih. Besedo dajem gospodu Francu Pukšiču. Izvolite.
Kolegice in kolegi, gospod generalni sekretar, gospod podpredsednik, lep pozdrav! Najprej za osvežitev spomina, zakaj je prišlo do zahteve z moje strani za razširjeno razpravo v zvezi s pregledom kriterijev za dodelitev posameznih pravic in drugih zadev za vladne in državne funkcionarje ter vodilne osebe v podjetjih, kjer je večinska lastnica država. Lansko leto, 11. julija, je državni zbor, komisija za volitve, imenovanja in administrativne zadeve sprejela sklep, s katerim nalaga vladi, da do 30. septembra 2002 posreduje pregled kriterijev za dodelitev posameznih pravic [[mobilni telefoni, službena vozila, sredstva za reprezentanco, stanovanja, zavarovanja, kreditne kartice in drugo]] za vladne in druge državne funkcionarje ter vodilne osebe v podjetjih, kjer je večinska lastnica država, in sicer ločeno, po posameznih ministrstvih oziroma organih in podjetjih ter po posameznih funkcionarjih in vodilnih osebah. Na osnovi sprejetega sklepa, ki je bil poslan tudi na vlado, je bil s strani vlade 19. novembra 2002 poslan odgovor. Ta odgovor pa je bil poslan na osnovi ponovnega zahtevka s strani Kviaza, in sicer 17. oktobra, in ta odgovor je vseboval dva dokumenta: vseboval je stanovanjski pravilnik in uredbo o uporabi službenih avtomobilov. Torej, na široko zastavljeno vprašanje Kviaza je bil odgovor zelo skop - z dvema pravilnikoma. No, kasneje, 10. decembra lanskega leta, je bila na vlado ponovno poslana, gospodu Mirku Bandlju, generalnemu sekretarju vlade Republike Slovenije, naslednja zahteva: "Za posredovani odgovor se mu zahvaljujemo in hkrati prosimo, da upoštevate, da v celoti ne daje na sprejeti sklep," torej tistega, ki sem ga prej omenil, "dovolj odgovorov in se naproša, da bo odgovor v najkrajšem času tudi dopolnjen." No, te dopolnitve odgovora ni bilo, pač pa je 22. januarja prišel odgovor, in sicer v naslednji obliki: "Žal vam natančnega odgovora na vaše obširno vprašanje ne moremo posredovati, vendar pa naj poudarim, da so vam bile skupaj z dopisom 19.11. poslane vse priloge, s katerimi razpolagamo." No, tiste "vse priloge" sta dva pravilnika, in sicer stanovanjski pravilnik ter uredba o uporabi službenih avtomobilov. To pomeni, odnos vlade Republike Slovenije je bil ignorantski na postavljeno zahtevo državnega zbora, in sicer ne samo do poslancev državnega zbora, ampak do državljank in državljanov Republike Slovenije, na takšen način postavljena jasna zahteva, in seveda potem nekajkrat posredovano - odgovora ni bilo. Ker se ta zgodba torej ni iztekla, sem kot poslanec državnega zbora zastavil gospodu Mirku Bandlju vprašanje na to temo. No in gospod Mirko Bandelj je v svojem odgovoru začel takole: "Najprej bi seveda povedal, da bi zelo težko ocenil nekatere dokumente, dopise, ki pač povzamejo dejstvo kot žaljive." Moj poudarek pri tem je: ni bilo seveda mišljeno na dokumente, ki so žaljivi, ampak seveda na žaljiv odnos vlade do državnega zbora in predvsem do državljank Republike Slovenije. Sam sem globoko prepričan, da državljanke in državljani Republike Slovenije imajo pravico vedeti, kdo in kako gospodari z njihovim denarjem in kako je tudi za to nagrajen. To je njihova nesporna pravica. No, nadaljevalo se jetako, da je gospod generalni sekretar odgovoril potem naslednje; torej, da mora povedati, da med javne funkcionarje nikakor ne štejemo direktorjev javnih zavodov in tako dalje. To pa govori zaradi tega, ker hoče natančno povedati, da preprosto nekega predpisa, ki bi enotno urejal ta vprašanja, ni. Čisto tako ni, kot je bil ta odgovor. Namreč, sam gospod generalni sekretar je povedal, da obstaja sklep o kriterijih za sklepanje pogodb o zaposlitvi direktorjev javnih podjetij, agencij in skladov in da obstaja tudi sklep o merilih za določitev osnovnih plač. In še potem priporočila in tako dalje. No, če si pogledamo ta sklep, pa prej še pogledajmo ta sklep o teh kriterijih in določitvi plače, je gospod generalni sekretar odgovoril v drugem delu tudi tako, da je "podobno to urejeno tudi za plače direktorjev v gospodarskih družbah v večinski lasti države". Dejstvo je, da v tej državi res nimamo nobenega zakona s tega področja, ki bi to urejal. Imeli smo, od leta 1999 do 2001, zakon o minimalnih plačah, pogojih in regresu in tako dalje, ki je torej nehal veljati. In dejstvo je, da bo novi zakon, ki bo začel veljati, za javne uslužbence in za direktorje skladov, zavodov in tako dalje, stopil v veljavo šele 1. januarja naslednje leto. No in kljub temu, da je bilo citiranih nekaj teh sklepov, je sam generalni sekretar v odgovoru ugotovil naslednje: "Potem kaže omeniti tudi sklepe vlade, kajti tako kot vi smo tudi mi ugotovili, da nekateri kljub tem kriterijem, ki so relativno jasni, in kljub priporočilom, ki bi jih morali člani nadzornih svetov uveljavljati v teh javnih podjetjih, vendar v nekaj primerih prihaja do določitve plače, ki je višja od tako opredeljenih kriterijev." In ravno zaradi tega je vlada pravzaprav sprejela vsebinsko dva sklopa vprašanj, pa o tem nekoliko kasneje. V tem trenutku bi se rad osredotočil na sklep o kriterijih za sklenitev pogodb o zaposlitvi direktorjev javnih podjetij, agencij, skladov, katerih ustanoviteljica je Republika Slovenija. V 2. členu piše, da "na podlagi 11. člena zakona o delovnih razmerjih" in tako dalje "skleneta javno podjetje kot delodajalec, ki ga zastopa predsednik organa upravljanja, in direktor javnega podjetja kot delojemalec pogodbo o zaposlitvi". Potem v 5. členu piše, da "ima delodajalec pravico do plače, odmora" in tako dalje, in v 6. členu piše: "Osnovna plača lahko glede na velikost pomeni obseg premoženja, s katerim delodajalec upravlja, in drugih merilih, ki jih pripravi komisija vlade Republike Slovenije za kadrovske in administrativne zadeve; znaša najmanj 50% in največ 90% plače ministra, pristojnega za področje brez dodatka za delovno dobo." V 7. členu pravijo, da "je možno dobiti tudi nagrado za uspešnost poslovanja". Vendar če hočete dobiti to nagrado kot direktor, jo lahko dobite enkrat letno, vendar podpogojem predhodnega soglasja vlade Republike Slovenije. Torej ne reči, da vendar v teh sklepih te stvari niso zapisane! Sedaj vas sprašujem, glede na to, da so ti sklepi ne enkrat na leto, ampak mesečno kršeni, kdo od teh direktorjev je za to odgovarjal, kakšne so sankcije, kaj ste postorili in tako dalje. V 9. členu jasno piše, da se v pogodbi določi v enakem obsegu, kot je določeno za druge zaposlene v skladu s kolektivno pogodbo. In v 10. členu: "V pogodbah ni možno določiti drugih pravic delojemalca, kot so določene s tem sklepom." Tu se sedaj postavlja naslednje vprašanje: Zakaj so potem pogodbe, ki jih podpisujejo direktorji javnih podjetij, agencij in skladov, katerih ustanoviteljica je Republika Slovenija, tajne. Ni nobene zakonske podlage, nobenega pravilnika, da so te pogodbe tajne. No, in, poglejte, kar je še najbolj - v 13. členu jasno piše, da je, recimo, že sklenjene pogodbe, ki so bile pred sprejetjem tega sklepa, treba uskladiti z določbami tega sklepa najkasneje v 30 dneh po uveljavitvi. In pred podpisom pogodbe je treba pridobiti mnenje ministra, pristojnega za to področje, o njeni ustreznosti. To pomeni, če se vlada v dopisih, ki jih je poslala državnemu zboru, sklicuje, da nima pravil, da nima možnosti priti do teh podatkov, ni res, kervse to piše v sklepu o kriterijih. Vendar v naši državi, seveda, če zakoni ne veljajo, kako bodo šele veljali sklepi, ki so bili sprejeti. Sklep o merilih za določitev te osnovne plače in merilih za izplačilo nagrad, uspešnosti poslovanja direktorjev javnih podjetij, agencij in skladov, katerih ustanoviteljica je Republika Slovenija - stvari so seveda jasno opredeljene. V 2. členu je opredeljeno: od 50 do 90 procentov odstotka plače ministra. Višino plače znotraj razpona iz prejšnjega odstavka predlaga resorni minister. To pomeni, ne more biti nobena pogodba pravzaprav podpisana, če ni tega predlagal minister. No in v 4. členu piše: "Ne glede na določila druge in tretje točke tega sklepa, osnovna plača delojemalca, določena v skladu s sklepom o kriterijih za sklepanje pogodb o zaposlitvi direktorjev javnih podjetjih, agencij in skladov, katerih ustanoviteljica je Republika Slovenija, ter v skladu s tem sklepom ne sme biti višja od dosedanje plače delojemalcev." To pomeni, če je bila tudi prej višja, ne more biti, ker jo odobrava minister. To pomeni: vendar nekaj na tem področju je bilo, ampak se to ni upoštevalo. Zakaj se ni upoštevalo? Na to pričakujem odgovor gospoda generalnega sekretarja. No in, če nadaljujem. Gospod Mirko Bandelj, generalni sekretar, je v odgovoru rekel naslednje: in sklep nalaga [[...]]Torej, zaradi vsega tega, da se to ni upoštevalo, so se sedaj na vladi odločili in sprejeli en sklep. In sicer, nalagal je ministru za delo, družino, socialne zadeve, ministru za notranje zadeve in kadrovski službi, da do konca junija tega leta pripravi primerjalno analizo politike plač za javni in zasebni sektor, kjer naj bi bil poseben poudarek dan ravno analizi razlik med najvišjimi in najnižjimi plačami ter višino nagrad, ki se izplačujejo članom uprav in nadzornih svetov. Če je bil ta sklep sprejet v vladi, in tako je gospod generalni sekretar odgovoril tu v državnem zboru, da mora to biti do konca junija narejeno, to pomenim, je pričakovati, da bo danes gospod generalni sekretar osvetlil te podatke in seveda državnemu zboru tisto, kar bi morala že lansko leto vlada do 30. septembra dati, pa ni dala, da bo to torej danes tu dobila. No in drugi sklep je, ki govori, da je potrebno prevetriti določene kriterije. Potem je bilo dodatno vprašanje, kjer pa je na mojo dodatno zahtevo po odgovoru gospod generalni sekretar odgovoril: "Moram še enkrat poudariti, da seveda ne moremo dobiti aktov o uporabi avtomobilov, stanovanj in ne vem še česa, za direktorje javnih zavodov v javnih podjetjih, ker jih preprosto ni." Torej, ne morejo dobiti podatkov, ker ne morejo dobiti aktov, ker takšnih aktov ni. Če je kje zapisana uporaba avtomobilov, kartic, ne vem, izobraževanja, tehničnih pripomočkov in tako dalje in tako dalje, je to lahko zapisano le vse samo v pogodbi. In če je to pogodbo predhodno, preden se podpiše, pregledal minister in zdaj minister ne samo pregleda, da tudi soglasje, potem seveda vse te podatke imate in se ti podatki skrivajo pred državnim zborom. Pa ni dovolj, da se samo skrivajo pred državnim zborom, bolj pomembno je, da se skrivajo pred slovensko javnostjo. In seveda za tem se pa potem skrivajo zadaj zelo sposobni menedžerji, ki seveda se krijejo za izredno nesposobno politiko vlade. Sposobni menedžerji pa seveda zato, ker pač gospodarijo, podjetniki imajo v glavnem monopol in jasno niso na trgu, zato se seveda lahko takšne stvari, žal, dogajajo. Drugo. Neka malenkost, na katero je tudi gospod generalni sekretar odgovoril, pa je bila - tako pravi on v odgovoru: "Drugo. Glede funkcionarjev pa ste dobili torej vse akte, tudi stanovanjski pravilnik, iz katerega je jasno razvidno, kdo in komu in na kakšen način pripada stanovanje." Seveda moram takoj zanikati tezo, da lahko to dobi kdo, ki je pripadnik politične stranke. Res je, da stanovanja, ki so državna, zasedajo tudi ljudje, ki niso v državnih službah. To pomeni najprej zanikati tezo, v naslednjem stavku pa jo odnika oziroma daje neko možnost: pač nekateri. Ni povedal sicer točno, ampak to so lahko samo tisti, ki so pač člani vodstva liberalne demokracije. Res je pa tudi, da so ta stanovanja dobili v času pred uveljavitvijo stanovanjskega zakona iz leta 91 oziroma leta 1992, oktobra, in to so imeli stalno oziroma trajno najemno razmerje oziroma stanovanjsko pravico - iz tega izvirajo ta imena. Sprašujem vas, to je moje naslednje vprašanje danes; kateri in koliko je teh ljudi - torej seznam teh ljudi -, ki so imeli ti čudovito pravico iz leta 1991 in 1992. In seveda podvprašanje k temu je, koliko slovenskim mladim družinam ste letos ponudili takšno možnost. Zakaj ne bi te možnosti imele tudi mlade družine, ki so brez vsega. Tako s takšnim odgovorom, ki ga je dal gospod generalni sekretar, seveda, na osnovi teh dokumentov in teh zahtev, jasno, nismo mogli biti zadovoljni. Zato sem tudi predlagal, da se opravi ta javna razprava. In glede na to, ker kolikor vidim, mi zmanjkuje časa, bom naštel samo nekaj tistih, bom prebral iz časopisja, ki je bilo v javnosti, nekaj tistih imen in naslovov družb, katerih večinski lastnik je država, ki prekoračujejo te sklepe, ki so bili sprejeti na vladi in še veljajo, veljajo od 80% pa seveda prek 100%. Namreč, zakaj? Iz teh podatkov je razvidno, da je bila najvišja ministrova plača milijon 273, to je bila ministrica Tea Petrin. Jaz pa bom prebral samo tiste, ki gredo čez milijon in pol tako, da ne bom jemal preveč časa, ker ga seveda tudi nimam, to so: Slovenske železarne 1.626.000; Slovenska izvozna družba 2.112.000; Nafta Lendava - proizvodnja naftnih derivatov - zelo uspešno podjetje, koliko vem - milijon petsto devet tisoč tolarjev, potem Nova kreditna banka Maribor milijon devetsto štirideset, da ne boste rekli, da na Štajerskem tudi ni kršiteljev sprejetih vladnih sklepov; Poštna banka Slovenije milijon sedemsto osemnajst tisoč, Holding Slovenske elektrarne. No, vidite sedaj se tudi jasno postavlja, zakaj je minister Kopač rekel, da na Štajerskem nimamo dovolj sposobnih ljudi, da bi vodili holding. Imel bi plače, če bi bil v eni izmed revnejših občin, za milijon osemsto bruto plače. Veste, gospodje, kaj to pomeni 35 dohodnine za to občino? Ampak, seveda takšni vsi morajo živeti samo v velikih mestih in v veliki Ljubljani. Pošta Slovenije dva milijona; Družba za državne ceste milijon petsto štiriindevetdeset tisoč. No, in Kapitalska družba pokojninsko invalidskega zavarovanja, tu je podatek skupen, bruto prejemki treh članov uprave za leto 2002 dvainpetdeset milijonov devetsto enainštirideset. Še vedno je to v tistem rangu, o katerem sem govoril. Hvala lepa, gospod podpredsednik.
Sledijo predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej ima besedo gospod Franci Rokavec v imenu Slovenske ljudske stranke, poslanske skupine.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani generalni sekretar vlade! V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da je ta razprava o višini plač, bonitet državnih funkcionarjev in direktorjev v javnih zavodih in pa drugih javnih institucijah v večinski državni lasti, koristna. Namreč, letošnje leto od meseca aprila dalje se soočamo z vrsto poslanskih vprašanj in pobud na to temo, na neurejene razmere na tem področju, zato menimo, da je koristno, da se je odprla ta razprava. Namreč, iz samih odgovorov, ki smo jih kot poslanke in poslanci dobili s strani vlade, je bilo razvidno, da na tem področju nima tako vlada kakor tudi država poenotenih meril oziroma na nekaterih področjih teh meril sploh ni. Dejstvo je, če si priznamo ali ne, da je naša država potratna, da ne skrbimo racionalno. Vprvi vrsti bi morali to gledati v državnem zboru, potem pa seveda enako tudi vlada. In če gledamo iz teh vatlov, lahko ugotovimo, da dejansko je potrebno na tem nivoju postoriti marsikaj. Odgovor generalnega sekretarja vlade na že danes večkrat povedan sklep komisije za volitve, imenovanja in mandatna vprašanja, ki ga je predsednik te komisije dobil 22.1. tega leta, ne zadovoljuje. Če samo na kratko povem, kaj je na koncu zapisano: "Žal vam natančnejšega odgovora na vaše obširno vprašanje ne moremo posredovati, vendar pa naj poudarim, da so vam bile skupaj z dopisom z dne 19.11.2002 poslane vse priloge, s katerimi razpolagamo. Iz njih so razvidni kriteriji, na podlagi katerih funkcionarjem dodeljujemo posamezne pravice, ki jih omenjate. Drugih evidenc, ki bi vsebovale zahtevane podatke, ne vodimo, saj za to nimamo pooblastila oziroma nismo pristojni. Še posebej to velja za posamezne pravice, ki naj bi pripadale vodilnim osebam v podjetjih, kjer je večinski lastnik država." Menimo, da je tukaj več stvari. Eno je področje gospodarstva, drugo pa je področje državne uprave. Najprej je potrebno poenotiti merila za uporabo mobilnih telefonov, službenih vozil, sredstev za reprezentanco, uporabo službenih stanovanj, zavarovanj, kreditne kartice in drugo na področju državne uprave oziroma funkcionarjev v državni upravi, ministrstev. Iz navedenega odgovora jasno sledi, da ti kriteriji niso poenoteni niti med ministrstvi, kaj šele na drugih področjih. Prav tako pa je potrebno opredeliti kriterije v vseh tistih družbah, javnih zavodih in podjetjih, ki pa so v večinski državni lasti. Tukaj pa naletimo še na drugo čer, ki je v letošnjem letu zelo odmevala. To so plače uprav družb, ki so v večinski državni lasti in v katerih marsikdo, predvsem predsedniki uprav, presegajo sklepe vlade o 90% plači resornega ministrstva. Prej je že uvodoma predlagatelj te razprave omenil. Jaz jih ne bom ponovno poudaril, lahko si pa ponovno preberemo Mladino z 19. maja letošnjega leta, kjer je ta spisek zelo obsežen in na katerem se nazorno kaže, kdo vse krši ta sklep o 90% plači resornega ministrstva. Drugo vprašanje, ki je zbudilo veliko pozornost v letošnjem letu, je delitev nagrad za uspešnost posameznih gospodarskih družb, ki so v večinski lasti države, glede uprav delitve teh nagrad kakor tudi nadzornikov. Pri tem pa smo v poslanski skupini zelo občutljivi. Bili smo priča - največ je o tem pisal častnik Finance in pa tudi častnik Mladina - vladni predstavniki na odgovore poslancev in poslank niso zanikali teh izjav in trditev. Tukaj pa obstaja eno globalno vprašanje. Če država nemudoma ne poenoti kriterijev tudi na tem področju, ki bi sledila tudi iz orientacije socialnotržnega sistema ureditve, potem je država zelo slabo ogledalo gospodarstvu pri gospodarjenju s svojim premoženjem in imetjem. Na ta način se tisti zdravi temelji gospodarstva pretakajo v obliki prenakazil nagrad posameznikom, in to v več deset milijonskih zneskih. To pa menim, da je že tako občutljivo področje in tako velika večina finančnih sredstev, o katerem bi morala država, v njenem imenu pa vlada in tudi državni zbor, nemudoma ukrepati. Zato v poslanski skupini menimo, da je potrebno storiti najmanj dvoje. Prvo, da mora vlada nemudoma vzpostaviti sistem evidence o uporabi mobilnih telefonov, službenih vozil, sredstev za reprezentanco, službenih stanovanj, različnih oblik zavarovanj, uporabe kreditnih kartic in druge pravice, ki jih uporabljajo vladni funkcionarji in drugi visoki vladni uslužbenci ter ostale vodilne osebe v podjetjih in drugih pravnih osebah, ki so v večinski državni lasti. Drugo, menimo, da je potrebno nemudoma uskladiti plače vladnih funkcionarjev s sklepom o 90-odstotni plači resornega ministrstva, prav tako pa mora vlada vizijo socialnotržnega gospodarstva uveljaviti pri nagradah ob delitvi dobička nadzornikom in uprav gospodarskih družb v večinski državni lasti. Nesprejemljivo je to, kar se je zgodilo na skupščini Nove Ljubljanske banke, da se je predstavnica države, v narekovajih "zmotila" pri glasovanju in se je predlagan predlog, ki je bi s strani uprave, potem tudi razdelil. Menimo, da v tem primeru ima vlada vse inštrumente, da lahko takoj in nemudoma ukrepa. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Kebrič, ki bo govoril v imenu DeSUS-a. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod generalni sekretar lepo pozdravljeni, kolegice, kolegi! Zakaj smo v naši poslanski skupini podprli predlog, da se opravi ta javna razprava? Zato, ker menimo, da smo postavili vprašanje takrat ministru za finance in ker z njegovimi odgovori glede plač nismo bili zadovoljni, smo predlagali javno razpravo in jo tudi opravili. Takrat je zmanjkovalo časa za segmente posameznih področij. Danes imamo tak segment, plače v javnem sektorju, pa bom povedal naslednje. Zbral sem mnogo podatkov, kar je bilo objavljeno bodisi v javnem sektorju bodisi sem prišel do njih, ne da bi kršil zakon o tajnosti osebnih podatkov. Zato so vsi podatki, ki jih imam, verodostojni in javno predstavljivi. V naši balkanski skupini menimo, da je področje plač za vse državljane, že ko se začnejo zavedati, da bodo tako ali drugače, na take ali drugačne načine začeli služiti denar, bodisi za žepnino, s takimi in drugačnimi akcijami, bodisi, ko bodo stopili v službo, in ko se čas odmika in približuje tisti zasluženi dobi za pokojnino, jim ni vseeno, kakšne plače imajo, v primerjavi za enako ali podobno ali bom rekel kar istovetno delo v drugih sektorjih, pri čemer se zavedamo, da ni le plača edino merilo določenega standarda, ampak da je pomembno še kaj drugega. Prvič to, kar te osebno zadovoljuje, drugič pa to, kakšne ugodnosti, s tujko bonitete, ti kakšno delovno mesto ob plači še dodatno ponuja. Menimo, da je to vprašanje ne s stališča, bom rekel, zavidljivosti ali pa po štajersko "fovšije", ampak iz preprostega razloga, da se te zadeve v pravni državi, pri čemer je tudi poudarek na socialni državi, čim bolj enotno za vse državljane uredijo. Menimo, da tudi plače vplivajo na socialni položaj posameznega državljana in na skupnost državljanov, ki živijo v naši državi. Ko smo gledali primerjave, je najvažnejše to, da si še sedaj, v tem času, preden bo stopil sprejeti zakon v veljavo 1. januarja 2004, kar se zelo hitro približuje, marsikdo poskuša marsikaj urediti, da bi ob začetku veljavnosti odrezal, kot se temu reče, čim bolje, saj se dogaja to - in smo tudi uzakonili in se strinjali -, da naj ne bi po novem zakonu nihče bil prikrajšan, kajti ustavna pravica mu zagotavlja, da se njegov položaj z ozirom na pridobljene pravice ne bi smel poslabšati. Vendar to vprašanje ni tako enostavno. Pred kratkim smo imeli zakon ministrstva o zunanjih zadevah in ko so videli, da bi po novem bilo drugače z ozirom na zahteve, ki so jih takrat postavljali so pač enostavno hitro predložili predlog zakona po skrajšanem postopku, da smo zadeve uredili, da ne bi kdo iz tega naslova, ko bo začel veljati nov zakon, bil prikrajšan. Bistveno, kar še želim za konec povedati, je to, da menimo, da je nujno, da bomo pa novi zakon dejansko, ne samo formalno uveljavili, temveč da se bodo pristojne službe tega zakona tudi držale, ne samo spoštovale, pač pa ga tako, kot smo ga sprejeli, tudi izvajale. Razmerje plač v javnem sektorju bi naj po novem bilo v razponu 1:10. Takrat smo ukinili dva najnižja razreda in tudi najvišji razred za predsednika države, kajti ko smo to izpostavljali, smo poudarili, da se morata eden in drugi ravnati glede na naše ekonomske, gospodarske in socialne prilike, v kakršnih pač živimo. Zato mora najnižja plača zagotavljati ne le, kot sem že takrat dejal, preživetje, temveč mora zagotavljati dostojno življenje vsakemu našemu državljanu, saj zato sedaj sami o tem odločamo v naši samostojni državi. Na drugi strani pa menimo, da tudi ostale plače, kjer ima država svoj vpliv, na primer s svojo udeležbo na kapitalu, ker ima v nadzornem svetu, bodisi da je večinska lastnica ali pa tudi drugače pomembna lastnica, nismo proti temu, da so zaslužki - tu ne govorim o plačah, govorim o zaslužkih, ker jasnoločujemo zaslužek iz naslova plače za uspešno opravljeno delo, ki mora biti pošteno in ob času, kot je pač v statutih podjetij ali drugače v državni službi to urejeno - na drugi strani pa se ne smejo izkoriščati v okviru dodatnih bonitet, za katere danes mnogi hitijo, pa ne bom ponavljal, kar so že predhodniki povedali. Za mene je danes, če gremo s časom, jasno in razumljivo, da je mobitel ali gsm enostavno tehnični pripomoček in zakaj bi ga preprečevali. Potrebno je samo, da se uredi tako, da bo vse skupaj racionalno. Morda bo kdo povedal to, kar bom sedaj povedal za zaključek, da ne sodi to sem. Dokazal bom, da spada. Prvič. Berem v istemu odstavku prvi stavek, kako uspešno je poslovalo podjetje Mobitel in kako velik, kar milijardo dobiček je ustvarilo v prvem polletju. Kakšno zvezo ima to s tem? Naslednjo zvezo. Povišali bodo ceno s 1. avgustom kar za 10%. In kaj bo posledica? Posledica bodo zopet višje plače, posledica bo razslojevanje, povečevanje socialnih razlik tistih, ki so na minimalnih plačah, intistih, ki imajo plače izven javnega sektorja neomenjene. Ne nasprotujemo temu, da tudi kapital prinaša dobiček, kdor ga seveda ima, in kapital ustvarja možnosti za mnogo tehnologijo, za boljše delo, za boljše izkoriščanje, za večjo produktivnost in za večjo konkurenčnost na trgu. Hvala tistim, ki ste me poslušali.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Sašo Peče.
Spoštovani prisotni. Za razliko od predstavnika Slovenske ljudske stranke osebno nisem navdušen nad razpravo o omenjeni tematiki, in sicer zaradi enega samega razloga. Kajti, dejstvo je, da današnja razprava za zaključek pač ne more imeti zaključka. Po poslovniku, ki ste ga sprejeli v tem državnem zboru, navkljub glasovom Slovenske nacionalne stranke, se lahko razprave sicer opravijo, toda brez kakršnegakoli zaključka. Glede na to, da točno posebej pri tej točki poslanci in pa poslanke poznamo stališča vlade Republike Slovenije, nazadnje tudi izrečene skozi besede Mirka Bandlja, mislim, da bo to še ena izmed tistih brezplodnih razprav, kjer si bo vsak dal nekaj duška, žal pa ne bo nobenega učinka. Glede na to, da se igramo z eno izmed tistih materij ki je v tem trenutku v naši državi najbolj boleča, najbolj krivična, mislim, da bomo dosegli samo še nekaj slabšega, kot je obstoječe stanje. Naj bo za uvod. Razmere na državnem in paradržavnem trgu plač, nagrad in finančnih ugodnosti so hočemo ali nočemo posledica vladavine Liberalne demokracije. Liberalna demokracija je v preteklih letih vnesla v naš sistem, tudi v sistem plač, obstoječ sistem. Kdo je krivec, vemo, zakaj to počne, vemo in dejstva so tu. Bojim se, da je nepreglednost na plačilnem področju obstajala in bo raste skupaj z močjo te politične organizacije. Nepreglednost plač in pa izhajajoče bonitete pa imajo po naši oceni več kot za posledico le to, da govorimo o nepravilnosti v sistemu izplačevanja, da govorimo o pomanjkanju aktov in da govorimo o nemoči, kot govori generalni sekretar vlade, temveč po naši oceni vplivajo predvsem skozi mikro nivo in pa makro nivo. Mikro nivo skozi ustvarjanje kast, politično-interesnih združb, ki posebej v tem obdobju, v obdobju tranzicije, državno bogastvo preoblikujejo v individualno premoženje posameznikov, ki so blizu, politično blizu ali pa kapitalsko blizu Liberalni demokraciji Slovenije, in pa vpliv na makro nivo, ki je po naši oceni, torej po oceni Slovenske nacionalne stranke, še toliko bolj grozljiv in se odvija skozi neke vrste stroškovno inflacijo. Ena izmed makroekonomskih teorij, ki je posebej značilna in pa primerna za to obdobje Slovenije, torej za obdobje, kjer nam inflacija trka na vrata, in obdobje, v katerim se politiki nočejo spoprijeti z inflacijo, je tudi ta, da je obstoj stroškovne inflacije. Predvsem je pa treba poudariti, da vsaj v naši državi, po naši oceni, ne gre za stroške dela širokega kroga ljudi, torej tistih, ki nekaj ustvarjajo, ampak gre na tem področju predvsem za stroške dela tistih nekaj posameznikov, o katerih je danes govore, in ki za seboj vlečejo tisto spiralo, ki se ji, žal, ne vidi konca, dokler ne bodo ljudje sprevideli in pa uvideli, kdo je v tej državi krivec. Moj namen danes resnično ni v tem, da bi izzvenel politično. Hočem le, da bi marsikdo oziroma da bi kdo od gledalcev ali tistih, ki spremljajo našo današnjo razpravo, uvidel, kje je vzrok za nastalo situacijo in kako je možno nastalo situacijo razrešiti. Da pa ne govorim na pamet, za vse tiste, ki dela vlade Republike Slovenije ne poznajo, pa mislim, da je najboljši moment oziroma najlažje pokazati skozi ignoranco vlade Republike Slovenije na težnje posameznih poslancev, da bi se plače regulirale, po tem, da bi na plačnem sistemu, posebej tam, kjer je govora o institucijah, gospodarskih, negospodarskih, na katere ima država večji ali manjši vpliv, pridobili posamezne akte, citirati generalnega sekretarja Mirka Bandlja, ko je odgovarjal na vprašanje spoštovanega kolega Pukšiča, ki je to temo pred časom odprl.Citiram gospoda Bandlja: "Moram še enkrat poudariti, da seveda ne morete dobiti aktov o uporabi stanovanj, in ne vem še česa, za direktorje javnih zavodov, javnih podjetjih, ker jih preprosto ni. Ne moremo vam jih dati, ker jih ni, in to sem dovolj jasno povedal." Ja, gospod Bandelj nam je dovolj jasno povedal, da ni interesa v tej državi, da bi se spremljal plačni sistem posameznikov, individumov, ki so blizu Liberalni demokraciji. Kapitalsko ali politično. Dokler bodo izvršilno oblast v naši državi vodili ljudje, katerim je osnovni namem to, da poskušajo pomagati tistim, ki so jim blizu, ampak zgolj posameznikom, toliko časa bo tudi na tem področju obstoječe stanje. Dejstvo je, da če vlada Republike Slovenije skuša skozi tisoče in pa tisoče podzakonskih aktov, različnih pravilnikov, urejati posamezne stvari, toliko časa pač ne bomo imeli in ne moremo imeti nekega enotnega sistema, ki bo navzven transparenten. Žal. Praksa obstoječe vladavine je pokazala, da se da še tako enostavne stvari v tej naši državi zakomplicirati, če se jih prikaže oziroma regulira skozi veliko večino aktov, med katerimi so nekateri so sprejeti v tej fazi, nekateri v oni fazi. V Slovenski nacionalni strani smo še zmeraj prepričani, da bi z malo dobre volje, predvsem pa s politično neobremenjenostjo, lahko zadevo regulirali, da bi lahko prišli do transparentnosti plačnega sistema, torej na tega na katerega ima država vpliv prek svojih deležev in podobnih stvari, če bi odgovornost posameznih nosilcev oblasti, naj si bo zakonodajne ali izvršne, bila večja in če bi predvsem v nas zaživelo tisto prepričanje, da tranzicije ne smemo končati na ta način, da se bo celoten nekdanji državni kapital skoncentriral zgolj v posameznih rokah in da bodo ti posamezniki s tem kapitalom seveda urgirali oziroma organizirali svoje delovanje v naprej. Osebno ocenjujem, da bi moral nekdanji državni kapital pripadati vsem nam oziroma dati rezultate, ki se bodo odvijali oziroma odražali v kvaliteti življenja državljanov in pa državljank Republike Slovenije, in ne zgolj posameznikov. Osebno ocenjujem in mi je zelo žal, kajti vsaj kolikor nas je zgodovina, ta kratka zgodovina Slovenije naučila, je razvidno, da se zadeve še kmalu ne bodo spremenile. Zadnjič oziroma za zaključek v imenu poslanske skupine, če bi hoteli narediti transparentnost na tem področju, če bi hoteli narediti red in če bi hoteli zajeziti to spiralo nadaljevanja povišanja plač, različnih bonitet, nagrad, subvencij, sejnin, bi to lahko storili. To bi lahko storilo 45 poslancev, ki bi vladi Republike Slovenije skozi ta ali oni akt, na tak ali drugačen način zaukazalo, čeprav boste mnogo od vas rekli, da vladi ne moremo ničesar zaukazati, kako naj na katerem področju ravna. Ker pa tega interesa ni, žal tudi ni interesa za to, da bi državljani te države živeli boljše. Mnogokrat v preteklih mesecih smo slišali razpravo o deležu socialno ogroženih oziroma ljudi, ki živijo pod pragom revščine, da jih je okoli 300.000, in da je 3 do 4.000 takih, ki mesečno zaslužijo prek 2.000.000 tolarjev. Ja, to je resnična slika naše vladavine, to je resnična slika tega parlamenta in pa vlade Republike Slovenije, po moji oceni nesposobnimi koraki ali pa po drugi strani, česar me je še bolj strah zelo sposobno vlado, ki je to naredila namenoma. Če je ta vlada mag. Ropa to naredila namenoma, potem smo v Sloveniji v resnični nevarnosti. Če pa je to le plod njihove nevednosti, pa upajmo, da bodo volitve to nevednost spremenile in dale možnost drugim. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke bo predstavil gospod Pukšič.
Še enkrat hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, gospod generalni sekretar! Razlog, da se začne človek s to problematiko aktivneje ukvarjati, pri meni ni nastal včeraj ali predvčerajšnjim. S tem se ukvarjam že vseskozi, odkar sem v tem slovenskem parlamentu. Podatki kažejo - ekonomist, gospod Tine Stanovnik, je med drugim v eni od oddaj povedal -, da prek 60% celotnega dohodka pravzaprav obvladuje 10% prebivalcev, in 10% najrevnejših prebivalcev komaj 3% dohodka. Podatki davčne uprave Republike Slovenije pa kažejo, da število najrevnejših, na najnižji stopnji davčnih razredov, pravzaprav narašča. Slovenska javnost ima pravico izvedeti, kdo in kako uporablja njen denar, in kako je tisti, ki ga uporablja, tudi plačan. Vprašanje se nanaša na direktorje in funkcionarje, ki gospodarijo s tem javnim denarjem. Morda se odgovor, zakaj ni možno priti do informacij o njihovih plačah na javen in transparenten način, skriva v višini plač članov uprav in nadzornih svetov, in sicer: najnižja zajamčena slovenska plača je nekaj čez 50.000, minimalna nekaj čez 103.000 in povprečna nekaj čez 241.000 [[vse v bruto zneskih]] ; razmerja med plačami v javnem sektorju pa znašajo 1:35 oziroma se to razmerje še povečuje. Ko govorimo o plačah direktorjev v gospodarskih družbah, katerih večinska lastnica je država, pa se ti direktorji danes obnašajo zelo arogantno, razglašajo se za učinkovite menedžerje ter si prisvajajo visoke plače, nagrade, in lobirajo pri politikih tako, da njihova podjetja zaščitijo pred tujo konkurenco. Ni besed za razlago, kako lahko država vloži nekaj čez 7 milijard sredstev v sanacijo Elana in menedžerska ekipa od tega denarja porabi za sebe prek milijarde in pol denarja, in to izključno z dovoljenjem vlade. Tudi v že prej omenjenih sklepih, ki sem jih danes predstavil, je jasno zapisano, da pogodbo o kriterijih pregleda minister. Danes se postavlja vprašanje, ali je tudi privatizacija javnega sektorja posledica Evropske unije ali pa je v interesu zaradi večje učinkovitosti in nižjih cen. Slovenska vlada o tem očitno nima jasne predstave, kar se je tudi pokazalo na zadnji poslovni konferenci, ki je bila v Portorožu. Cilj privatizacije mora biti v tem,da bo ustvarila razmere za uvedbo konkurence, posledično pa tudi nižje cene javnih storitev. Kako bomo prisilili vlado, da na tem področju naredi več reda, je pa drugo vprašanje. Kaj nam ostaja: poslovnik državnega zbora, ki nam onemogoča, o čemer je danes že bilo nekaj rečenega, ob takšnih razpravah sprejemati sklepe in vladi naložiti določene zadolžitve s strani državnega zbora. Torej in nobene možnosti sprejeti kakšne sklepe ali kakšne zaključke. Dejstvo je, da k temu pripomore edino, kar imamo danes, torej možnost, da vlado na to opozarjamo in seveda prisilimo, da bo kaj spremenila, je dejstvo, da k temu pripomore danes televizijski prenos seje državnega zbora. Pomembno bi bilo tudi, da bi prenašali nekatere seje delovnih teles in seveda pomembno bi bilo, da bi še ostale točke iz programa civilne družbe, nekaj je treba storiti, realizirali. To je pravzaprav edina garancija. Zgoraj omenjene zahteve bi bilo potrebno realizirati tudi zato, da bi slovenska javnost izvedela, da je večina takšnih menedžerjev med drugim tudi takšnih, poleg tega vključenih tudi v enega ali več nadzornih svetov. Tudi njihova višina sejnin je zelo varovana skrivnost in ni razloga, da je. Na osnovi sprejetih sklepov, priporočil itd. ima vlada, minister vpogled v to, saj so isti, ki so podpisali določene pogodbe. Te sejnine znašajo od 20 do 200 tisočakov na sejo. Predstavljajte si, da ste član ene, dveh ali pa celo treh takšnih svetov. Marsikateremu direktorju seveda zraven tega pripada še cel kup drugih bonitet [[plačilo zavarovanja službena vozila, zdravilišča in izobraževanja]] . Danes sem poklical enega od takšnih direktorjev oziroma želel sem vprašati za informacije, pa so mi povedali, da je na dopustu. Kako dolgo? So mi rekli, da tri tedne. Sem rekel: "Potem pa prosim nekoga, ki ga nadomešča". "Ja, tega pa ni. Veste gospod, boste že morali počakati tri tedne." Sem rekel: "Pa malo težko, ker kličem iz državnega zbora, poslanec državnega zbora". No, potem so se pa nekoliko ustrašili, zbudili in so rekli, bomo mi nazaj poklicali, dajte nam številko itd. Skratka, to ni normalno. Ne moreš, če kliče občan, državljan Republike Slovenije, mora imeti enak tretma do njega, kot pa do kogarkoli in ne more biti razlika med katerim koli drugim in seveda nami ostalimi. Če pogledamo samo en primer gospe Klemenčičeve, direktorice Zavarovalnice Triglav, ki je v letu 2001 poleg zgoraj omenjenih privilegijev zaslužila 2,1 milijon bruto plače na mesec, povečala svoje lastništvo z zastavljanjem družbenega kapitala in za najemanje posojil preko milijon evrov. Na takšen način so delali tudi v Elanu in v tistih zadnjih desetih minutah bom tudi to predstavil. Za nagrado je dobila, ko je odšla s tega delovnega mesta, pa še vedno je menda v zavarovalnici, 54 milijonov tolarjev odpravnine. Državljanke in državljani! To pomeni 150 kvadratov stanovanjske površine sredi bele Ljubljane. To je odpravnina. Takih primerov je seveda veliko. Da smo v tem res nekaj posebnega, je seveda tudi primerjava z zahodom, saj imajo tam direktorji od 30 do 65% plače, odvisno od njihove uspešnosti. Gospe in gospodje! Saj pravzaprav ni za verjeti, pa vendar je res. Tako pravijo informacije, da vse plače v javnem sektorju v državi po dostopnih podatkih presegajo 500 milijard tolarjev. Proračun Republike Slovenije je bil za leto 2003 tam okrog 1220 milijard tolarjev. 500 milijard za plače. Kje je pa tistih 100 tisoč brezposelnih? Kako bomo to spremenili? Način se je začel z iniciativo civilne družbe. Kaj imamo, kaj nam še ostane? Ostane nam gospodarska reforma koalicije. Bog ne daj. 10let, 12 let so pokazali, kaj znajo in zmorejo. Ostaja vam, Slovenkam in Slovencem, da to spremenite, vendar žal šele naslednje leto.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine LDS bo predstavila gospa Majda Širca. Ta hip je ne vidim. Stališče poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavil gospod Drobnič. Prosim, izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Ker nismo bili zadovoljni z odgovorom gospoda Bandlja, glede bonitet in višine plač direktorjev javnih zavodov in podjetij, je sprožena ta razprava. Nismo bili zadovoljni z odgovorom, hkrati pa tudi nismo zadovoljni s stanjem, ki vlada na tem področju. To je povsem jasno. In kakšni so obeti? Glede na sprejeto zakonodajo o javnih in državnih uslužbencih, lahko pričakujemo, da bo področje državnih uslužbencev, pa tudi javnih zavodov, do neke mere urejeno. Ostajajo pa še vedno odprte javne gospodarske službein pa podjetja v državni lasti, torej tista podjetja, ko se pojavljajo na trgu. Za nas je najbolj pomembna ureditev javnih podjetij in zavodov. Kar se tiče podjetij v državni lasti, to je pa povsem drugo vprašanje. Država se namreč nahaja v tranziciji in zato je še mnogo državnega premoženja v tisti sferi, ki je na trgu v kompetativnem sektorju in tam veljajo drugačni pogoji zaposlovanja in nagrajevanja. Javna podjetja in zavodi izvršujejo javno službo, javno funkcijo in nimajo konkurence. Tisto področje, tiste naloge so v državnih rokah. Zato morajo biti plače transparentne, vnaprej znane. Pa ne samo plače, ampak vse tisto, kar zraven sodi in v modernem jeziku temu pravimo bonitete. Vprašanje je, ali je na tem področju pogajanje ali ni pri individualnih pogodbah. Jasno vam povem, tukaj ni pogajanja. Ni pogajanja. Tako kot pri državnih uslužbencih. Ostaja pa seveda vprašanje v državni lasti. Ali so plače tam tajne ali velja pogajanje? Niso največji problem, kot smo videli, so problem, same plače, še večji problem so bonitete, morda največji problem pa je tisto, kar je zadaj, kar se skriva. Ne direktno, ampak posredno skozi neke druge bonitete, pod narekovajem, "daš-dam". Zakaj nastaja v Sloveniji takšno stanje? Zaradi politike te koalicije, zlasti pa Liberalne demokracije, ker gradi tip korporativne države. Ja, prav ste slišali. Če pogledate obdobja, kjer so se te korporativne države pojavljale, lahko ugotovite pretežno v 20. in 30. letih prejšnjega polletja, da je vse podrejeno političnem vrhu, da so obvezne zbornice, ki pripadajo oligarhiji, da tudi sindikati in ostale asociacije so podvržene temu vplivom. To je, žal, Slovenija. Zaskrbljajoče je tudi to, da se nekako poudarja, da je pa dobro, ker ima Liberalna demokracija in ta oblast, ki je sedaj pozicija oziroma ta politika v sedanji poziciji oblasti, da ima dobre odnose s podjetniki, menedžerji, z vrhunskimi, ne vem, svetovalci in še marsikaj zraven. Ne, dragi moji, to ni dobro, da pride do teh povezav! V tem segmentu mora biti distanca. Zato Nova Slovenija ne zbira seznamov priljubljenih menedžerjev in ne sklicuje in jih ne vabi v svoje kroge, ker želi ohraniti distanco. Dogajajo se strahotne reči, kar je bilo povedano, razlike v Sloveniji. Razlike v plačah lahko obstajajo, če temeljijo na tržno pridobljenih pozicijah, samo to, ne pa skozi privilegije. Primer, ki ga je povedal kolega Pukšič, če dobi podjetje tako imenovano privatno, ki sploh ni privatno, Elan, večino prihodka v enem letu od države kot dotacijo, potem zagotovo menedžer ne vpliva na poslovni rezultat v pretežni meri. Tako je povsem jasno, da bi tudi v tem primeru morala biti pravila nagrajevanja drugačna. To smo povsem jasno poudarili in ti zaslužki so nepravični, čeprav so morda manjši od zmagovalca Beckerja na Wimbeldonskem turnirju, on je tekmoval v kompetativnem na vse odprtem sektorju oziroma trgu. Tokrat pa ne. Zato se sprašuje predsednik države, kje je duša. Seveda duša se je v vsej tej godlji, v tem blatu izgubila. Upam, da jo bomo našli. Žal je tudi meni, da ne moremo sprejeti sklepov, vendar tudi če bi sprejeli sklepe, vam povem, da se sklepi verjetno ne bi uresničili. Prvič bi bilo vprašanje, kaj vladi lahko sploh obesimo, kakšno obveznost. To, ko bi povedali, ta izvršno oblast pa dela po svoje, ona ima svojo odgovornost. Edina reč, kar je, da gledalci in poslušalci slišijo, kaj se dogaja v naši državi in da ni vse tako, kot bi moralo biti. Sistem plač mora biti za državno sfero, za javno sfero, za javna podjetja v naprej predviden, v naprej jasen. Vsi tisti, ki se potegujejo za te pozicije, to je pač državna služba v širšem pomenu besede, morajo vedeti vnaprej, kaj jih čaka. Lahko pa je sistem nagrajevanja fleksibilen, za državni sektor manj, za javne gospodarske službe več, ostaja pa, kot sem že povedal, tisti tranzicijski relikt tržnih podjetij v državni lasti. Tudi v drugih državah obstaja segment monopolnih podjetij, ki so deloma na trgu, vendar tudi tam obstaja vnaprej princip nagrajevanja. Če ne bomo tega uredili, se bodo še naprej pojavljali Koržeti v Elanu, Voljčiv bankah, kjer naprej opravljajo delo, dobivajo dobre nagrade in tako naprej, ne glede na to, kaj se dogaja s komitenti, kaj se dogaja s poslovanjem banke, ki je največja banka v Sloveniji, in še marsikaj. In če ne bomo tega res uredili, bomo imeli še naprej lepo lovišče za korupcijo in nam niti etične komisije ali pa uradi za preprečevanje korupcije ne bodo nič pomagali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj sledijo razprave poslank in poslancev. Besedo ima Janez Podobnik. [[Ga ni.]] Gospod Janez Janša, izvolite.
Hvala za besedo. Tema, ki je na dnevnem redu, je pomembna, in zagotovo bi bilo dobro, če bi lahko v zvezi s tem sprejeli tudi kakšen sklep, še bolje, če bi ga kdo uresničil. Plače v javnem sektorju so rak rana slovenske izvršilne oblasti že dolgo časa. Še vedno ni ponujene neke sistemske rešitve, čeprav je bila obljubljena že večkrat v preteklosti in tudi pred kratkim. Sistem je neurejen. So poklici, so dela v javnem sektorju,ki so plačana premalo, in so seveda področja, kjer so plače prevelike. Še posebej prevelike tam, kjer se nek rezultat, nek dohodek dosega na podlagi monopolnega položaja oziroma na podlagi nekih bonitet, ki se ne določajo na trgu. V teh zadnjih tranzicijskih letih se je izoblikoval nek ožji sloj te politične tranzicijske elite, ki je zasedla vodilna mesta v javnih podjetjih, v javnih zavodih, tam, kjer se pač ljudi nastavlja z odločitvijo izvršilne oziroma politične oblasti in kjer se dohodki - to je pa druga značilnost - ne dosegajo z rezultati dela in dobrega poslovanja. V javnosti sta odmevala predvsem dva značilna primera, jih je pa še veliko, verjetno je tudi kakšen večji, vendar ker pač ni bil javno znan, ga ne poznamo. Deloma sta bila že omenjena, to je primer Elana in primer zavarovalnice Triglav. Pri Elanu gre za velikansko sprenevedanje izvršilne oblasti. Tam so si na podlagi vložkov davkoplačevalskega denarja izplačevali milijardne nagrade ljudje, ki jih je tja postavila izvršilna oblast, prek razvojne družbe ali kakorkoli se ta stalno spreminjajoča se institucija imenuje. Vlada je dala denar, vlada je postavila ljudi in vlada tolerira, ko so si ti posamezniki izplačali milijardne nagrade. In se dela, kot da nima ukrepov, da bi to rešila. Čeprav vsi vemo, da to ni res. Drug tak primer je Zavarovalnica Triglav, kjer so si vodilni leta in leta izplačevali razne bonitete, na koncu odpravnine, vmes nagrade, v delnicah in v denarju v desetmilijonskih in tudi stomilijonskih zneskih. To se je dogajalo na očeh slovenske javnosti, na očeh izvršilne oblasti, na očeh skrbnika državnega premoženja. Zavarovalnica Triglav je bila in je še vedno večinsko v državni lasti. Izgovor, da stvari niso urejene, je bil seveda smešen. In tudi na koncu so ljudje, ki so dosegali neke uspehe, ker je oblast v vsem tem času dovoljevala potrjevala za deset do petnajst odstotkov višje premije, ki smo jih plačevali, ki smo zavarovali avtomobile, hiše ali karkoli. Ni šlo za nek izjemen uspeh na trgu, za bogato konkurenco, ampak zamonopolni položaj, s podporo politične oblasti. Na koncu so si izplačali še odpravnine v zneskih 50 in več milijonov. Nihče na to ni reagiral. Govorilo se je o nepravilnostih, nekatere institucije, ki so si upale vsaj približno blizu, recimo agencija za zavarovalniški nadzor je ugotovila vrsto nepravilnosti. Ampak tožilstvo se teh primerov niti približno ni lotilo. Istočasno smo pa, mislim, da kakšen dober mesec nazaj prebrali v časopisu, da je sodišče obsodilo bivšega župana občine Sveti Jurij, ker naj bi si neupravičeno izplačal dnevnico v višini 18 tisoč tolarjev. Eno leto pogojno, če se ne motim, je dobil na prvi stopnji. Toliko naj bi si izplačal neupravičeno dnevnico za en dan v višini 18 tisoč tolarjev. Tukaj je pa tako imenovana liberalno-pravna država reagirala. Ko gre pa za milijardo štiristo milijonov v Elanu, pa nihče ne reagira. Gospa Cerarjeva,politično nastavljena generalna tožilka, je izjavila, da vsaka svinjarija še ni kaznivo dejanje. Lahko bi rekli, večja svinjarija, manj je možnosti, da bo kaznivo dejanje in da se bo tožilstvo tega lotilo. Popolnoma transparentna dvojna merila. Prejšnji teden je vlada predstavila program za učinkovit vstop v Evropsko unijo. Naslov je tak, da bi pričakovali takšen dokument leta 1995, 1996, ko smo se odločali za pogajanje za vstop v Evropsko unijo. S pogajanjem so se ti pogoji določili, tako da ta program prihaja pet let prepozno. Zdaj bi rabili program za razvoj v Evropski uniji. Ampak kakorkoli, ne glede na to, da je pač naslov napačen, v tem programu vlada obljublja spopad z nekaterimi problemi in cilje, ki jih navaja, tudi znižanje rasti plač nasploh. Ugotavlja, da so plače v Sloveniji prevelike in obljublja preko tako imenovane deindeksacije nekaterih drugih ukrepov znižanje rasti plač vsem. Nič pa ne omenja teh primerov, o katerih sedaj govorimo. Če vlada ni sposobna zagotoviti, da bodo ljudje, ki jih sama postavlja v javna podjetja, spoštovali njen lastni sklep o višini plač, čeprav to lahko naredi zelo enostavno, zagotovi takšno spoštovanje, samo enega od teh zamenja in bodo vsi ostali spoštovali, vendar seveda sami med sabo se ne zamenjuje oziroma se ne zamenjujejo, ampak se to tolerira. Dokler tukaj ne bo reda vlada nima nobene pravice, da napoveduje zamrznitve plač ostalim, dokler sama pri sebi ni sposobna narediti reda. In tudi nobene moralne avtoritete nima, da bi to dosegla. To je jasno. Zato ta spisek ciljev iz tega programa zveni bolj kot neke lepe želje. In na tej točki, še enkrat ponavljam, nima nikakršnih možnosti za realizacijo, dokler vlada pri sebi ne bo sposobna narediti reda. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Bojan Kontič.
Hvala lepa. Spoštovani prisotni! Razpravljati o bonitetah in višini plač direktorjev javnih zavodov in podjetij v večinski državni lasti pomeni razpravljati o plačnem sistemu v naši državi kot celoti. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov smo prepričani, da je potrebno v razpravah o tej temi predvsem pogledati, kaj se nam dejansko dogaja v praksi pri izvajanju plačne politike, tako javnega kot realnega sektorja. Dejstvo je, da dohodkovne politike ne obvladujemo v zadostni meri, da se razlike med plačami povečujejo in da so statistični podatki včasih eno, življenje pa nam kaže povsem druge slike. Zaznava ljudi o socialnem razslojevanju, ki je tudi posledica politike plač, bonitet, nagrad in drugih privilegijev vodilnih struktur, je po vseh javnomnenjskih raziskavah zaskrbljujoča. Analize plač kažejo, da se razlike v plačah po statističnih podatkih med posameznimi panogami večajo. Čeprav nam nekateri podatki plač zaposlenih po individualnih pogodbah kažejo, da so se v zadnjih nekaj letih razlike v plačah zmanjšale, nam predvsem izjemne nagrade, ki smo jim priča v nekaterih podjetjih, bankah, zavarovalnicah, popolnoma podirajo sliko socialno pravične in za večino ljudi tudi iz dohodkovnega vidika sprejemljive politike nagrajevanja. Če k tem podatkom dodamo še različne borzne transakcije, ki posameznikom omogočajo tako rekoč obogatenje prek noči z zlorabo notranjih informacij, ki jih pridobivajo v zaprtih krogih elit, lahko ugotovimo, da je tak družbeni razvoj nesprejemljiv, če želimo zagotavljati socialno povezanost med ljudmi in primerno motiviranost vseh v družbi za nadaljnji razvoj. Dejansko je še huje, saj ko govorimo o razslojevanju, o izginjanju tako imenovanega srednjega razreda velikokrat niti ne upoštevamo še dodatnih elementov razlik, kot so upoštevanje tudi premoženja, kot elementa blaginje posameznikov in družbenih skupin. Tudi napodročju velikih razlik v premoženju smo s postopki denacionalnizacije in privatizacije družbene lastnine ustvarili ogromne razlike, ki ljudi upravičeno motijo. Tako nam povezani tekoči odhodki iz plač, nagrad in drugih bonitet, s podatki dohodkov iz premoženja in dejanskim premoženjskim stanjem družbene elite, kažejo na veliko večje socialne razlike, kot jih dejansko statistika zaznava. Še posebno so te razlike boleče, ko ne izhajajo iz dejanskega dela in prizadevanj posameznikov. Zato se le težko strinjamo, da pri nas ni naraščajoče revščine in socialne razslojenosti in da ni prevelike dohodkovne neenakosti, kot jo v različnih študijah in analizah dokazujejo posamezni instituti in avtorji. Vsi vemo, da je statistiko velikokrat mogoče poljubno tolmačiti intudi zlorabiti na različne načine. Čeprav nekateri trdijo, da ni velikih socialnih razlik, povzročenih z napačno dohodkovno in davčno politiko države, lahko vendarle ugotovimo, da tudi po statističnih podatkih evro stata in OECD-ja, Slovenija po dohodkovni neenakosti sodi v sam vrh držav Evrope. Primerjava razmer med plačami tistih 10%, ki zaslužijo največ, s plačami tistih 10%, ki zaslužijo najmanj, nam kaže razmerje 1:3, ali v nekaterih analizah celo 1:3,4, kar je med najvišjimi v Evropi, saj taka razmerja presegajo samo v Veliki Britaniji, po nekaterih analizah mogoče še v Španiji, Grčiji, morda na Madžarskem in Poljskem. Običajna razmerja za Evropo pri takih primerjavah dohodkov po decilih so med 1:2 na Švedskem, kjer so dohodkovne razlike najnižje, pa tja do 1:2,5 v večini ostalih evropskih držav. Ustvarjanje lastnih kapitalistov plačujemo z eno največjih dohodkovnih neenakosti v Evropi, k čemur seveda prispeva tudi javni sektor in plače v javnem sektorju. Plače direktorjev javnih podjetij, agencij, skladov in gospodarskih družb, v večinski lasti države, se pri nas urejajo na različen načine. Večina teh plač naj bi se urejala v skladu s sklepi vlade Republike Slovenije iz leta 1997 in leta 1998, kjer so bila določena izhodišča v odnosu do ministrskih plač v različnih procentih od 50% pa do 90% plače resornega ministra. Dejansko se je večinoma v praksi taka izhodišča za določanje plač tudi upoštevalo, vendar ne popolnoma dosledno. Tako smo lahko občasno v medijih zasledili podatke o plačah posameznih podjetij elektrogospodarstva, v rudnikih, zdravstvu in drugod v javnem sektorju, ki so tudi v večkratnikih presegale plače resornih ministrov. Kriteriji združenja menedžer, ki so osnova za določanje plač direktorjev v podjetjih realnega sektorja, so se tako uporabljali tudi v nekaterih javnih podjetjih, skladih in zavodih, kar gotovo ni prav. Na probleme razlik v plačah smo opozarjali že celotno osamosvojitveno obdobje. Podpirali smo vse aktivnosti, ki so prispevale k zmanjševanju razlik med plačami. Zaradi povečevanja razlik med plačami smo že v letu 1995 vložili zakon o dejanski najnižji in najvišji izplačani plači, ki je omejil razlike med najvišjimi in najnižjimi plačami. Ta zakon je tudi uveljavil pojem minimalne plače, kot minimalni dejanski dohodek posameznika za normalno delo, kar je v prihodnjih letih postala sestavina socialnih dogovorov o dohodkovni politiki in je pomembno prispevalo k temu, da se razlike med plačami niso tako drastično povečevale. Kljub temu lahko ugotovimo, da so se od takratnih naših predlogov po razmerju med najnižjo in najvišjo plačo v celotni državi 1:12, tako v javnem kot v zasebnem sektorju ta razmerja celo v javnem sektorju do danes povečala na 1:20, v zasebnem pa tudi na 1:50 in več. Tudi glede nekaterih drugih bonitet smo v naši poslanski skupini predlagali državnemu zboru različne rešitve, ki so prispevale k zmanjševanju dohodkovnih razlik. Tako smo predlagali spremembo zakona o gospodarskih družbah, ki je zmanjšal število plač, izplačanih kot odpravnina poslovodnim delavcem v primeru nekrivdne razrešitve, na največ šest plač, kar je ta državni zbor sprejel. Žal sta tako prvi kot drugi zakon imela le omejen rok trajanja, samo do sprejetja prvih spremembah obeh zakonov. Tudi podatki o dohodkovnih razlikah po analizah dohodninskih prijav kažejo na zelo velike dohodkovne razlike. Čeprav same plače v dohodkih posameznikov po teh analizah ne pomenijo več kot 70%, smo v letu 2001 lahko zabeležili kar nekaj prijavljenih dohodkov, preko 100 milijonov letno, kar je v primerjavi s slabim milijonom letne plače najnižje plačanih zaposlenih resnično zelo velika razlika. Te razlike so še posebej boleče, če upoštevamo podatke, da v nekaterih dejavnostih, kot so proizvodnja tekstila, usnja, obdelava lesa, povprečne plače zaposlenih po kolektivnih pogodbah komaj presegajo minimalne plače za 30%. Tako skoraj več ni mogoče dosegati nobenih stimulativnih razlik med plačami zaposlenih, saj imajo praktično enake plače zaposleni v prvih tarifnih razredih. Gotovo je možna boljša stimulacija zaposlenih v javnem sektorju, ker minimalna plača v izobraževanju, zdravstvu in socialnem varstvu dosega le 30 do 40% povprečne plače v dejavnosti, za razliko od prej navedenih, kjer minimalna plača dosega kar 65 in 75% povprečne plače zaposlenih v dejavnosti. Tudi to kaže na velika dohodkovna nesorazmerja, čeprav moramo upoštevati zelo različno kvalifikacijsko strukturo zaposlenih v tej dejavnosti. Žal tako dohodkovna politika samo odganja ustvarjalne strokovnjake iz realnega sektorja, ker jih nujno potrebujemo. Iz dobrih razvojnikov, komercialistov in drugih gospodarskih strokovnjakov delamo povprečne upravne delavce in povprečno in nezainteresirano upravno elito, ki ima sicer ustrezno stopnjo izobrazbe, a premalo motivacije, saj se je izobraževala za druga dela. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov se nam zato zdi pomembna današnja razprava o plačah in drugih bonitetah elite v javnem sektorju, saj moramo ob obravnavi višine plače in bonitet tistih odgovornih ljudi v javnem sektorju, ki kreirajo državno politiko oziroma pomembno vplivajo na njeno izvajanje, upoštevati, da njihovi dohodki vplivajo tudi na dohodkovne razlike v celotni družbi. To se nam zdi najpomembnejše. To vpliva na zaznavo zaposlenih v socialno in dohodkovno krivični družbi. Nov zakon o razmerju plač v javnem sektorju nam nalaga zmanjšanje razmerja med plačami v javnem sektorju na 1 proti 10 in odpravo sedanjih dohodkovnih anomalij med zaposlenimi. Za ta cilj si moramo stalno prizadevati tudi v tem državnem zboru. V naši poslanski skupini si bomo za to prizadevali.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Širca. Je ne. Besedo ima gospod Franc Kangler.
Hvala za besedo. Tudi sam sem se prijavil k tej razpravi in tudi sam sem podprl takrat predlog gospoda Pukšiča. Čeprav so bili očitki tako na eni stani gospodu Kebriču kot na drugi strani v naši poslanski skupini, zakaj smo to podprli, s strani nekaterih poslancev, pa si upam trditi, da po svoje pa so obrodili sadove. Namreč, kot zanalašč danes, ko o tem razpravljamo, je tudi v roke vzel svojo pobudo prav minister za notranje zadeve Rado Bohinc in zgodba o plačilnih razredih je v vladi tudi stekla. To pa je napredek naprej. To sem namreč prebral na internetu oziroma na TV Pika pri obvestilih, da je minister Rado Bohinc prav danes vzel sekvence v roke in sklical sestanek prav na to temo, o kateri danes razpravljamo. Bi pa rad spregovoril naslednje. V prejšnjem mandatu sem bil kot poslanec velikokrat tarča napadov glede poslanske plače. Mediji so se velikokrat s svojo navzočnostjo v naši hiši - in tudi prav -, osredotočili na plače poslancev v državnem zboru. Zelo vesel pa sem, da si tudi nekateri časniki v tem mandatu vzamejo čas in naredijo analizo določenih neto in bruto osebnih prejemkov v javnem sektorju in v tistih javnih podjetjih, ki so v večinski lasti države. Prav vesel sem bil, da sem lahko tudi sam opazil, na kakšen način in kje kotira, če se smem tako izraziti, moja plača, glede na to, da je bila polemika o poslanskih plačah vedno vroča v vseh slovenskih medijih. Spoštovani poslanski kolegi, danes pa lahko ugotavljamo, da je kar veliko funkcij v tej državi bolje plačanih, kot so poslanci. In nekateri posamezni novinarji so to opazili in na to tudi opozorili. Če pa se želi država, predvsem pa vlada obnašati stabilizacijsko in tudi izpeljati nekatere reforme, mislim, da je čas, da na tem področju sprejmemo odlok o funkcijah in plačilnih razredih. Veliko odgovornost pa vsekakor nosi tudi predstavnik vlade, ki danes sedi med nami, generalni sekretar vlade. Opozicija, ki je danes tu nastopila, ima v nekaterih pogledih prav. Kdo je tisti v vladi, ki je dovolil kljub sklepom vlade povišati bruto osebne prejemke nekaterih direktorjev, ki so v prejšnji vladi imeli 90% ministrove plače? Kaj je na tem področju vlada storila in kaj je storil generalni sekretar, ki je prvi poklicani v vladi za zagotovitev izvrševanja sklepov vlade? Nedvomno pa je, da so se nekateri upokojili, se iz pokoja vrnili in danes prejemajo dva milijona bruto osebnih prejemkov, zaslužijo več kot predsednik vlade, zaslužijo več kot predsednik države! Zaslužijo več kot predsednik parlamenta in več kot kdorkoli drug, ki ima kakršnokoli funkcijo v državi. Ne morem trditi, in to povem pred vso slovensko javnostjo, da ne bi nekatere državne funkcije, predvsem predsednika vlade, države, parlamenta, lahko bile po plačilnem razredu višje. Vendar po tistem seznamu, ki ga je objavila Mladina, spoštovani poslanski kolegi, so pa nekateri zneski tudi državnih sekretarjev in drugih krepko višji kot zneski nekaterih poslanskih kolegov in ministrov. Ministri odgovarjajo za svoje delo, za delo nekaterih podjetij, nekaterih institucij in krepko manj zaslužijo kot njihovi podrejeni. Kdo je naročil članom nadzornih svetov, da se nekaterim direktorjem v javnih podjetjih sprejmejo sklepe, da se bruto osebni prejemki povečajo? Prav gotovo za to ni kriv državni zbor ali poslanske skupine. O tem vprašanju bo morala spregovoriti vlada in generalni sekretar na seji vlade, oni so pristojni za to in da to uredijo. Spoštovani sekretar vlade, eden izmed razlogov, da sem se danes v tej dvorani oglasil, je tudi ta dokument, ki je osnutek dokumenta delovne skupine za pripravo odloka, in da jasno sporočim vam in vsej slovenski javnosti, kje in na kakšen način in kdo kotira po tem osnutku v plačilnih razredih. Normalno je, da predsednik republike je na prvem mestu, pa na drugem oziroma v 63. razredu so predsednik državnega zbora, predsednik vlade, predsednik ustavnega sodišča, v 62. razreda predsednik vrhovnega sodišča, predsednik računskega sodišča, varuh človekovih pravic in generalni državni tožilec. Misli pa, da je pomembno tudi to, da slovenska javnost izve, v katerem plačilnem razredu pa so poslanci. Naj izvejo, kje smo mi in kdo je pred nami po tem osnutku delovnega gradiva, ki ga delovna skupina v vladi pripravlja. Poslanec je v 54. razredu z bruto osebnim prejemkom 795 tisoč tolarjev! Zanimivo pa je, kdo pa je v državni upravi pred poslancem državnega zbora, naj slovenska javnost izve, koliko in na kakšen način so ovrednotene po tem delovnem osnutku funkcije nekaterih v državni upravi. Pred poslancem, kar je normalno, je predsednik državnega sveta, sodnik ustavnega sodišča, predsednik državne revizijske komisije, generalni sekretar predsednika republike, generalni sekretar državnega zbora, generalni sekretar vlade, generalni sekretar ustavnega sodišča, minister, župan 1. Pred 54. razredom, kjer smo poslanci, je tudi vrhovni državni revizor, ministrski svetnik in državni sekretar. V 57. razredu, tudi pred poslancem, je sekretar sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve državnega zbora, sekretar računskega sodišča, generalni sekretar varuha človekovih pravic, generalni državni pravobranilec, vrhovni sodnik, vrhovni državni tožilec. V 56. razredu je svetovalec predsednika republike, član državne revizijske komisije, predsednik parlamentarne komisije, sekretar državnega sveta in nato pride poslanec. To je podoba osnutka delovnega gradiva za pripravo odloka za plačilne razrede iz meseca februarja 2003, ki sem ga tudi vam, spoštovani poslanci, vsakemu osebno tudi poslal. Ampak to je odnos delovne skupine, na eni strani, do te veje oblasti, do državnega zbora, do poslancev in na drugi strani do izvršilne veje oblasti. In če bi te razrede primerjalše naprej, bi ugotovili, da prav tisti, ki so na koncu, niso ničesar pridobili, tisti ki pa so bili tu našteti, so pa v državni upravi krepko poskočili. In če bo takšen odlok s takšno vsebino prišel na naše klopi, sekretar vlade, vi ste eden izmed odgovornih poleg ministra za notranje zadeve, tega dokumenta jaz in še verjetno marsikateri poslanski kolega ali kolegica ne bodo podprli. To ni odnos do državnega zbora, to ni odnos do javnih financ, to ni odnos do plačilnega razreda. Zato sem se tudi odločil, da tudi spregovorim, da naj slovenska javnost tudi izve, kako in na kakšen način se pripravlja gradivo, kje kotiramo poslanci, kje kotirajo generalni sekretarji, kje kotirajo državni sekretarji, kje kotirajo ministri in kje kotirajo tisti direktorji, ki soza svoje delo odgovorni neposredno ali posredno, in v večinski lasti države, pristojnemu resornemu ministru. Meni se ne zdi prav, da minister, ki odgovarja za področno delo, za resor, ima za pol bruto plače ali pa tretjino manj osebnih prejemkov, kot pa tisti, ki mu je podrejen, ki odgovarja ministru za svoje delo. In zato sem vesel, da je ta razprava v državnem zboru stekla in da je dobila podporo. In ne samo to, da je tudi danes pričel z aktivnim delom na tem področju tudi minister za notranje zadeve. Ins tem bi tudi zaključil. Mislim, da beseda v tej hiši lahko, če je na pravem mestu, ob pravem času, prinese samo sadove in obrodi plod dela. Generalni sekretar vas pa opozarjam, vi ste vpliven človek v vladi, odgovarjate za sklepe vlade, tudi tiste prejšnje vlade, Drnovškove vlade, ki so bili sprejeti, in tudi nadzorniki, če jih smem tako imenovati, ki so bili s strani vlade postavljeni v nadzorne svete javnih podjetij, neposredno odgovarjajo za svoje delo vladi in če svojega dela niso opravili, sprožite postopek in jih tudi zamenjajte.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Andrej Bajuk.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Res se bojim, da gre v nekem smislu ta debata v marsičem v napačno smer. Zanimivo je slišati predstavnike velike koalicije, kako izražajo svojo zaskrbljenost glede tega, na kar mi vsi v opoziciji opozarjamo že dolgo časa, in to je ta razslojenost na Slovenskem; to vprašanje pa je zdaj vezano predvsem na nivo plač. Res je da tu obstaja velik nered, in upam, da bomo od vlade kaj več slišali, kot pa smo do sedaj. Vendar bi le rad opozoril, če ta državni zbor ali velika koalicija v državnem zboru ne bo zavzela nekih zelo jasnih stališč o tem, kar je rak rana slovenske tranzicije, in to je preoblikovanje in privatizacija družbene lastnine, da je to veliko sprenevedanje. Ker tukaj, ravno na tem področju, je pa tisti ključni vir, ki je vzrok vsega tega, kar danes, izgleda, marsikoga tudi skrbi. Kako je sploh mogoče, da danes slišimo predstavnike strank velike koalicije izražati svojo zaskrbljenost do vsega tega, ko pa istočasno nimajo posluha - vsaj do sedaj ga niso izkazali, in ne vem, če se bo v prihodnjih petsto dneh res kaj zgodilo. Imam pa občutek, kot da ste se v nedeljo zmenili, da greste vsi v opozicijo. Dejstvo je, da opozarjamo na ključne stvari, na kar pa ne dobimo nobenega odziva z vaše strani. In to je, na primer, vprašanje, kako se oblikuje prodaja stvari, ki so v državni lasti, kako se to dela, in sicer se dela na načrten nepregleden način. Vztrajam pri svoji oceni, da je to načrten način, nepreglednost ni slučajnost pri nas, na Slovenskem. Vlada ima gradivo, ki ga je pripravila ekonomska fakulteta ljubljanske univerze, kako naj bi se oblikoval razvoj kapitalskega trga na Slovenskem. O tem nočete slišati nobene besede. A vendar se še vedno načrtuje prodaja državnega premoženja prek sivega trga. Danes smo že imeli možnost o tem spregovoriti in bom moral še in še ponavljati: gospod predsednik, sivi trg je lepo, kako bi rekel, zelo jasno ime za to, kar se nam tu dogaja - je sivo, ker je nepregledno, je sivo, ker ni nadzorovano, in je sivo, ker skriva zelo veliko umazanije. A vendar velika koalicija noče o teh stvareh govoriti. In danes vemo, da je po načrtu vlade Republike Slovenije Kapitalska družba koncentrirala svoje naložbe od 1.300 podjetij na začetku na 354. Osebno nimam nič proti, če se kaj takega dogaja. Istočasno pa niso pripravljeni narediti nobenega koraka, da bi se ta podjetja začela financirati na odprtem organiziranem kapitalskem trgu. Kaj slišimo? Ja, zdaj slišimo velike funkcionarje Agencije za trg vrednostnih papirjev, kako jih srčno boli, kam smo prišli, nimamo nadzora, zakonodajo je treba spremeniti [[...]]Spoštovane kolegice in kolegi, figo je treba zakonodajo spremeniti! Samo politične volje je treba in se jasno glede tega opredeliti! Kdo pa ima pravico v normalnem sistemu, da odloči da se stvari začnejo, te transakcije, začnejo izpeljevati na organiziranem trgu. Ja, lastnik! Kdo pa je lastnik? Lastnik je slovenska država, odgovorna je pa za to slovenska vlada. In zakaj zaradi tega ni nobenega odgovore? Spoštovani gospodje, ker nočejo drugega odgovora. Ker sedaj smo še, do teh 500 dneh, ki še ostajajo, imamo še eno možnost, da bomo dokončno izpeljali to divjoprivatizacijo, ki se je sedaj izvajala vseh teh deset let, in o tem pa ni niti ene omembe v programu gospoda predsednika vlade. O tem se ne govori. In veste, kaj to pomeni, če se o tem ne govori? Da ste načrtovali, da se bo to še nadaljevalo. In če se bo to še nadaljevalo, potem bo to še dodatni vir, kar je razslojevanja na Slovenskem, da bodo določene skupine pravilno obveščenih in zelo dobro povezanih ljudi - bodo imeli dostop, da bodo po zelo nizkih cenah kupovali to, kar je bila svoje čase družbena last in za katero je ta državni zbor odločil, da bo šlo vsaj v določeni meri v last državljank in državljanov Slovenije. Tukaj, če vas skrbi razslojenost na Slovenskem, potem se začnite zavzemati za transparentnost in za razvoj kapitalskega trga na Slovenskem Ker če ne bomo kapitalskega trga razvili, kot ga do sedaj še nismo, potem se pa ne smemo čuditi, da bomo imeli določene težave in težave so zelo, zelo jasne in ni treba biti ne vem kakšen specialist za to. Dobro se spomnite, kaj je bila edina stvar, ki jo je imel Slovenec ali pa Slovenka za časa hiperinflacije? Kakšno sredstvo pa so imeli? Na črno so kupovali marke, pa jih v modroce spravljali. Ali ni tako? Kaj bo pa sedaj? No, sedaj ne bo več tega treba. Edinem, pa se ustvarja nova možnost, možnost, da bodo vlagali v tuje institucije. Ja, kam pa? Menda ja ne v slovenske, če pa jim ne zagotavljamo minimalne verodostojnosti, če pa sploh ni podjetij, v katere bi lahko kaj vložili. Potem se pa sprašujemo in poslušam govore, govorjenje in govorice o nacionalnem interesu. Edini nacionalni interes danes je: uvesti transparentnost, razviti domači kapitalski trg in ustvariti možnost, da bodo Slovenske in Slovenci verodostojno lahko vlagali v svojo lastno gospodarstvo. Zakaj tega ne naredite? Zakaj tega ne naredite?Zakaj tega še niste naredili? In to niso sitnarije opozicije. Točno to je strategija, ki so jo oblikovali lastni strokovnjaki, slovenski, voditelj med njimi, te skupine, je bil pa sedanji finančni minister. Zakaj se to ne naredi? Zakaj o tem ni govora, o gospodarskem programu gospoda predsednika vlade, ki ste ga sedaj tako slovesno sprejeli? Ni govora o tem, zato ker obstaja drugačen načrt, in ta načrt pa je, še v naprej držati takšne pogoje na domačih tleh, ki bodo zagotavljali še naprej to nepreglednost in legalizirati vse to, kar je pa vir razslojenosti, ki izgleda, da vas skrbi. Spoštovani gospodje, kolegice in kolegi! Če vas skrbi razslojenost na Slovenskem, čas je za dejanje, čas je, da tukaj v državnem zboru malo več naredimo, kot pa poslušamo govore. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič. Ga ni. Gospod Franci Rokavec.
Hvala za besedo. K tej razpravi bi dodal samo mogoče še par misli, kar je bilo že do sedaj izrečenega. Namreč, najprej bi se dotaknil tega, kar je že na začetku povedal v imenu poslanske skupine Nacionalne stranke gospod Peče, da pač predlogi iz razprave nimajo nobenega smisla, namreč, ker tako in tako ne sprejemamo nobenih odločitev pri tej razpravi. Menim, da to ni res. Ta razprava je še kako koristna. Že prej je poslanski kolega, gospod Kangler, povedal, katere pač poteze so že na vidiku, ki jih sigurno pozdravljamo, ampak kljub temu da so pozne, so koristne. Kljub vsemu pa je tukaj generalni sekretar vlade, ki dejansko pač lahko na podlagi razprave ugotovi, kakšen je celoten srž problematike in vlada ima vse inštrumente, da lahko ukrepa, koder jih pa nima, pa lahko poseže z zakonskimi predlogi za ustrezne rešitve. In nenazadnje, to, kar je bilo že danes povedano, nas ne čudi, zakaj do sedaj še ni bil dosežen dogovor s sindikati na področju plač v javnem sektorju. Namreč, glede na dosedanjo politiko vlade na tem področju, je verjetno čisto razumljivo, da na eni strani tako notranji minister kakortudi minister za socialo nista mogla biti prepričljiva. Če ravnaš potratno pri sebi, potem ne moreš nagovoriti nekoga drugega oziroma cele množice, da se naj pač sprijazni z zmrznitvijo avgustovskih plač. Ampak če hočemo dejansko resno za reformo javnofinančnega sistema, ki bo nujna v prihodnjem letu, potem bo verjetno treba zategniti pas tukaj. Država bo mogla najprej zategniti pas pri sebi. In dejansko, gospod generalni sekretar, nesprejemljivo je to, kar se je letos zapisalo v časopisu Finance z odmevnim naslovom Elan od milijarde dobička 400 milijonov nagrade za člane uprave. In ti člani uprave so prišli tudi s scenarijem, kako ta dobiček lansirati na tak način prek ustreznih fundacij, da bi pač povečali svoj lastniški delež in seveda zaobšli tudi plačilo davka na dobiček. Se pravi, kako pač goljufati državo. Država ima pa 30% delež prek kapitalskega sklada. Na poslansko vprašanje, ki sem ga zastavil tukaj v parlamentu - nič; pač, gora se je tresla, rodila se je miš. To so pač eni primeri, kako se dobesedno ustvarja, umetno ustvarja, novodobne državne kapitaliste. Ne tiste kapitaliste - pristni kapitalisti si dejansko s svojim delom pač tudi zaslužijo kruh, ampak na račun države določeni posamezniki, pravne osebe pač pridobijo bistveno, bistveno v nebo vpijoče vsote denarja in tukaj se v temelju odmikamo od načela socialne pravičnosti. Menim, da po današnji razpravi je skrajni čas, če hoče vlada resnično pristopiti k reformi javnih financ, ki bo nujno potrebna v prihodnjem letu, da se temeljito pregledajo vsi javnofinančni izdatki na vladni ravni kot tudi potem naprej. In še nekaj, namreč, treba je tudi imeti nek odnos do institucij v državi, do predsednika države, predsednika vlade, državnega zbora, vlade in drugih institucij. To, kar se dogaja v zadnjemčasu, je dobesedno načrten sistem uničevanja in razvrednotenja vloge in pomena državnega zbora. Tega pa verjetno državni zbor ne bi smel dopustiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi, gospod generalni sekretar vlade! Tudi sam se strinjam, da je današnja razprava izredno pomembna, in upam, da bodo mediji, za katere upam, da niso na strani tistih, ki pravzaprav po krivici pijejo kri tistim, ki imajo žuljave roke, to prenesli. Prenaša se prek televizije, kar je izredno pomembno in zaradi tega ima tudi večji odmev med ljudmi. Seveda pa ni čudno, da se je bacil, ki smo ga sprožili poslanci, kolega Pukšič in jaz, za jutrišnjo sejo, o reševanju socialne problematike v nekaterih regijah, kjer se je na razpravo prijavilo 40 poslancev, kar se še ni zgodilo, da je generalna demokracija pa vi, oblast, takoj preprečila na naslednji seji. Mislim, da je bilo šest državotvornih debat, ki so izredno pereče, in ste vse zavrnili vse - sedem celo! Celo iz lastne stranke, ko se je nekdo zavedel nekega problema, vse to ste zavrnili. Danes se je izkazalo, kolega Kangler je povedal, da so bili poslanci njegove poslanske skupine in DeSUS-a pod izrednim pritiskom zaradi tega, ker so podprli te debate. Poslanec se ne bi smel svobodno izražati. In niti debate ne dovoljujete v državnem zboru, kljub temu da vidite, kako pereča problematika je to! In zaradi tega seveda vsa današnja debata kaže,in to popolnoma jasno, da so ta nesorazmerja, ta načrtna plenitev državnega premoženja skozi te nenormalne plače, da je to del načrta vaše oblasti, vaše stranke. Del načrta! In tu je zavestna sprega med tistimi, ki so na takih položajih, ki ste jim to omogočili, niso sami krivi, da imajo dvakrat, trikrat večje plače od ministrov, poslancev in tako naprej, in to je delček njihovih dohodkov, delček! Večina, če bi šli v analize prek nadzornih svetov, vemo, kdo, banke, ono, drugo, sto milijonov za nadzorne svete, 80 milijonov in tako naprej! Ogromno! In roka roko umije, tega pravila se poslužujete oziroma daj dam. Seveda se zavedate, da če boste to presekali, se vam bodo znatno zmanjšali dohodki v stranki za financiranje volilnih kampanj. Taki direktorji, ki sotako priviligirani, ki jim se to omogoča - pa vlada pravi, da se od 1997. leta trudi, da bi tu kaj naredila, pa preprečila - so seveda radodarni, ko je treba najeti kakšen ansambel na volilni kampanji, pa tako naprej. Vaši kandidati so imeli nobleso na predvolilnih zborovanjih. Ogromno denarja. In volivci se bodo s časoma zavedali, da ta denar niso dali kandidati in ni nič in da ste skozi tatvino državnega denarja vse to sfinancirali. Glejte, tudi kolega Rokavec je že omenil Elan in te enormne nagrade. Vlada ne more prekiniti tiste pogodbe, tudi letos je bila skupščina, vsi so zavzeti, da se bi to prekinilo, ampak se ne da. Ne da se, zato ker je 400 milijonov nagrad za eno leto. Kar je sicer delček tistega, kar se je prejšnja leta vzelo. In seveda po sorodstvenih zvezah je pa isti primer, recimo, bil v Tovarni vozil Maribor. Za upravljanje premoženja, letna nagrada v dveh letih milijon 200 tisoč mark. Milijon 200, nagrada za upravljanje premoženja. Podjetje je sedaj na robu stečaja. Ampak kljub temu se je tovnaprej vedelo, ko so ga pa odpirali, je pa predsednik vlade, takratni, mislim, da celo se je potrudil v Maribor, mariborski župan, in vsi to podpirajo. In seveda to so sorodstvene vezi. Sorodstvene vezi. Iz Ljubljane je bilo treba poslati direktorja v Maribor, ker kot pravi Pukšič, bil bi greh, če bi tam obračunaval svojo dohodnino. Ker tam v Mariboru ni pametnih ljudi, po vašem mnenju. In zato bo treba tudi marsikaj spremeniti, med drugim tudi volilni sistem. In to je načrt! To gre za zavestno delo, in vem, da se tega zavedate. Ampak ta boj za oblast pa ohranitev oblasti je tako močen, da ste pripravljeni spregledati vsako krivico, vsako izkoriščanje, vsak načrt ustvarjanja dejansko teh državnih kapitalistov, kot se je izrazil kolega Rokavec. Moramo reči,nimamo nič proti. Dosti je takih sposobnih ljudi, ki so prišli do premoženja s svojim delom, s trudom, s sposobnostjo. Ne pa tako, da je ta klientela, pravzaprav država, oblast, omogočila divjo privatizacijo, še omogoča in tu se preliva iz enega žepa v drug žep. Hkrati vam pa država pravzaprav hira. Ta gospodarski načrt stabilizacije, bi rekli, verjetno boste rekli ko ste bili mladi, je bila stabilizacija, tako se je temu reklo. To je priznanje, da ste državo pripeljali na rob propada. Sedaj, ko bi morala cveteti, ko smo sprejeti v Evropsko unijo; sedaj, ko bi se moralo končno začeti obdobje, ko bi tudi nekemu navadnemu delavcu nekaj dali. Ko bi imel navadni delavec neko socialno varnost, kot jo ima v skandinavskih državah, v zahodnoevropskih državah, sedajpredsednik vlade Rop govori o zamrznitvi plač, ampak ne govori pa o tej kategoriji ljudi, o katerih danes govorimo, ki se mastijo na vse možne načine. In tu bi lahko prihranili milijarde. Tam boste drobiž prihranili, ampak tistim je treba vzeti, jih še bolj stisniti, narediti še večje reveže, še več revščine, tako da bo se v Bruslju lahko prikazovalo, da nekaj delate. Država je krivična in krivice se povečujejo iz leta v leto. To gre eksponencialno. Vsem tem se zdi, da so oni tisti od boga poslani, mesije,ki se lahko prisesajo kot pijavke na telo državo. Oblast, vaša stranka jim to omogoča. Prekinite to sprego! Vsaj nekateri se zamislite. Tu je potrebna globoka katarza, ne pa deliti floskule, kako boste [[...]]V petih letih je bilo rečeno, da boste nekaj uredili. Moram reči, da se je prejšnji podpredsednik vlade, gospod Podobnik, pravzaprav precej aktivno v to zapičil in seveda plačal ceno, ker boljše je odstraniti, pa ga potopiti pa potunkati enega, kot pa, da se privilegiji za celotno klientelo zmanjšajo pa ukinejo. Vsak, ki se je v to spustil, ker je to zavestna politika v tej državi, je obnemogel. Pozivam vas, da končno naredite nekaj. Danes mi ne moremo sprejeti sklepov. Upam pa, da je slovenska javnost toliko obveščena, da se zaveda tega, da je to pravzaprav največja rak rana naše družbe. Ustvarjanja tega socialnega razslojevanja, peščico super bogatašev, ki pravzaprav niso vložili nič svojega znanja in ne svojega denarja, na drugi strani že 70% ljudi, ki rojijo, ne vem kam, proti revščini. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji je, zadnji pravzaprav, Stanislav Brenčič, ga ni. Tako je moj seznam razpravljavcev izčrpan. Želi besedo predlagatelj? Izvolite, gospod Pukšič. Potem bi pa prosili še gospoda Bandlja, ki še ni prišel do besede danes.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, kolegice in kolegi, gospod generalni sekretar! Torej, ne seveda samo po tej razpravi, po vsem tem, kar se pač dogaja, se postavlja vprašanje, kje je koren tega. Mene je sicer razprava enega od poslancev iz koalicije veselila, ker pravi, da se je treba temu postaviti po robu. Ja! Vendar temu se ne da postaviti po robu z dejanji, kar se tiče vladajoče koalicije. Vladajoča koalicija je tista,ki ima škarje in platno, ki ima več kot polovico poslancev. Če jih ima - že več kot polovico, vladaš, to pomeni, lahko sprejemaš odločitve. Če tega nimaš, si v opoziciji, če si v opoziciji lahko samo opozarjaš na nepravilnosti, ki jih tisti, ki ima vlado, dela. Poglejte, zakonodaja o lokalni samoupravi - tam nekje smo zapisali, da bomo župana kaznovali s 500 tisoč tolarji, če bo kaj narobe z delom v lokalni samoupravi. Pravilno. Sam sem glasoval za takšen člen takrat, ki je to predlagal. Ampak, spomnili se boste nekoliko kasneje, ko smo hoteli spraviti tudi takšno besedilo člena pri ministrih v zakonodajo o izvrševanju proračuna, pa je to bilo nemogoče. Torej minister je nedotakljiv. Ministra pa ne moreš kaznovati, če bodo se pokazale nepravilnosti itd. Samo spomnite se, kolegice in kolegi, tisti ki ste bili v prejšnjem mandatu, kako je izgledalo poročilo računskega sodišča o delu, trošenju davkoplačevalskega denarja na ministrstvu za obrambo, ko ga je vodil naš poslanski kolega Jelko Kacin. Katastrofalno. In kakšne so bile sankcije? Takšne - torej nič. Spomnite se, torej kaj se je dogajalo v zadnjih dveh mesecih, ko smo spreminjali zakon o skladu kmetijskih zemljišč. 14 dni vmes brez pravde in kaj se je v tistem času dogajalo. Koliko poslov se je naredilo, ki, če bi zakonodaja veljala, bi to onemogočilo. In zakaj toliko takšnih nepravilnosti? Tudi zato, ker smo v prejšnjem mandatu, pa še predprejšnjem, v tem državnem zboru sprejemali odločitve tudi o preiskovalnih komisijah, ki pa svojih poročil, žal, zaradinekaterih poslancev in poslank niso morali predstaviti v skladu z zakonodajo v državnem zboru. Čeprav so bila poročila sprejeta na teh komisijah, ki jih je ustanovil državni zbor. Ker je bilo danes že nekaj omenjeno v zvezi z Elanom in ker se postavlja vprašanje, saj tudi pri teh plačah direktorjev skladov, ustanov, zavodov, javnih zavodov itd.; skratka, podjetij, kjer ima država več kot 50% delež, obstajajo sklepi, ki bi jih bilo potrebno upoštevati in seveda če ne, sankcionirati. Prej sem v svojem uvodnem delu dokazal, da ni razloga, da vlada ne bi imela vseh teh podatkov sproti in jaz celo verjamem, da jih ima. Ampak, zakaj se nič ni dogodilo. Kolegice in kolegi, tudi zato, ker se je dovolilo v času lastninjenja, v času kraje družbenega premoženja vse. Dovolilo se je toliko nepravilnosti, kot so se zgodile, recimo, samo v zvezi z Elanom. Ko so si posamezniki preko nekaj milijonov v nemških markah prisvojili denar na račun podjetja in seveda za to so napisane ovadbe, ampak niso bile izrečene sodbe, ker sozadeve zastarale. Konkretno, ko smo dobili poročilo državnega tožilstva, piše, da je pod točko ena, dva in tri, obtožba zoper navedene zaradi zastaranja zavrnjena. Naslednje, zopet zaradi zastaranja zavrnjena. Razlog za takšno obtožbo je bil, recimo, da sta finančni direktor in direktor omogočila sebi in še komu na račun podjetja najetje kredita za pol milijona nemških mark. Poročila, ki so napisana s strani sodišč, s strani tožilstva in tako dalje - nič od tega se ni zgodilo. In danes govoriti, da boste pa sedaj pripravili, nekaj spremenili in tako dalje, je iluzija oziroma ni realne podlage, da bi še kdo temu verjel. Drugi način te kraje je bilo sprejemanje nekakšnih posebnih zakonov. Spomnili se boste zakona o ukrepih za sanacijo gospodarskega položaja Tam Maribor. V tem zakonu je pisalo, kako se bo saniralo, kako se bo za to, da se bodo ohranila delovna mesta, porabilo iz ministrstva za delo in družino, ne vem, milijardo 200 milijonov denarja. Da bo vlada vsako četrtletje spremljala izvajanje tega zakona. Nič od tega ni bilo! Da bodo sredstva iz tega zakona trošena po projektih oziroma po sanacijskem programu, ki bo pripravljen, najprej z uveljavitvijo zakona, potem s sanacijskim programom in seveda potem z dokončnim sanacijskim programom. Kolegice in kolegi, nič takšnega se ni zgodilo. Žal, dogajalo in dogodilo se je pač to, da imamo danes majhno število bogatih, ne bogatih, nesramno bogatih posameznikov, ki so obogateli na račun tisočih ljudi, ki so danes brezposelni, na račun tisočih, ki živijo na robu revščine, na račun tisočih, ki so z območij, kot je Štajerska in Prekmurje, z največjo brezposelnostjo, z najnižjo kvaliteto življenja. Danes takšna zakonodaja o regionalnem razvoju in zakon o financiranju občin, kar je nesprejemljivo - skratka, vse to,samo to imamo, kar ljudem na teh območjih ob vstopanju v Evropsko unijo ne zagotavlja neke varne prihodnosti. Odgovornost za to je, zavedajte se, na vas, vladni koaliciji, in to odgovornost morate plačati s ceno, ki vam gre. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mirko Bandelj, generalni sekretar. Izvolite.
Hvala lepa. Mislim, da je bila danes opravljena zelo koristna razprava, in da je tudi ob pravem času, glede na dejstvo, da se v vladi ravno zdaj pripravljajo projekti za implementacijo zakona o plačah v javnem sektorju. Vendar bi za uvod najprej rekel, da je generalni sekretar vlade po zakonu o vladi dolžan opravljati koordinacijske in strokovne naloge za vlado, da po navodilih predsednika skrbi za pripravo sej vlade, da opravlja druge naloge v zvezi z organizacijo dela v vladi in vladnih službah, da pa seveda za sam sistem plač v javnem sektorju nosi odgovornost po zakonu o državni upravi notranje ministrstvo, za področje delovnih razmerij in pravic pa ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. To ne govorim zaradi tega, ker bi rad bežal od odgovornosti vlade in seveda moje osebne od tega vprašanja, ampak govorim zaradi tega, ker vam hočem povedati, da je seveda poslansko vprašanje, kot je bilo zastavljeno, mogoče ni bilo v celoti naslovljeno na pravi naslov in da je zaradi tega tudi v mojih odgovorih, ki sem jih podal, bilo mogoče za kakšen odtenek tudi kakšna informacija nepopolna, predvsem pa bi rekel, da sem bi najbrž v svojem izvajanju celo preveč samokritičen. Bom potem pojasnil, kaj sem s tem mislil. V vsakem primeru moram pač povedati, da sem pač glede na poslansko vprašanje in tudi glede na dopise in pozive komisije za volitve in imenovanja državnega zbora podal vse podatke in vse informacije, s katerimi sem razpolagal oziroma razpolagam in za katere sem tudi zadolžen. Mislim, da je bil odgovor zelo natančen, tudi citiran v veliki meri, v enem delu tudi zlorabljen, to je v tistem delu, ko sem govoril o stanovanjih in zato bom še enkrat povedal. Stanovanja, ki jih ima država v lasti, zasedajo različni ljudje, zasedajo tudi nekateri, ki niso več državni uslužbenci, ki niso več državni funkcionarji, dejstvo pa je, da so dobili ta stanovanja zato, ker so imeli stanovanjsko pravico, ki jo je praviloma podelila takratna Demosova vlada in zato so seveda po Jazbinškovem zakonu takoimenovanem - iz leta 1991 bili upravičeni bodisi to odkupiti, moram reči, da je bilo takih državljanov 137.000, verjemite mi, da vam ne znam našteti spiska, in da jih je približno 77.000 takšnih državljanov, ki še živijo v takih stanovanjih in plačujejo zaradi tega neprofitno najemnino in imajo pač trajno najemno razmerje. Vlada ne podeljuje več tovrstnih pravic, ker za kaj takega ni več zakonite podlage, in sicer že od oktobra 1992 naprej. Tudi moram povedati, da seveda ničesar ne skrivamo v vladi, in tudi sicer mislim, da nismo do državnega zbora ignorantski, izpolnjujemo zahteve, ki jih državni zbor zahteva od nas. Tudi vsi akti, ki jih je prej gospod Pukšič citiral, so seveda javni akti, objavljeni v Uradnem listu, in zato mislim, da jih je tudi dosti natančno povzel. Bi pa v zvezi s tem vendar rekel, da je gospod Pukšič iz spiska, ki je približno štiri strani dolg, gostobesedno naštel le nekaj imen mislim, da jih je bilo pet ali šest. Ostalih seveda ni navajal, kajti pri veliki večini direktorjev javnih zavodov in javnih podjetij lahko ugotovimo, da si izplačujejo plače v skladu s predpisi in tudi v skladu s sklepi in kriteriji, ki jih je vlada oblikovala. Torej lahko na splošno ugotovimo, da to področje ni tako slabo urejeno, da so stvari obvladljive in da tudi direktorji javnih zavodov in javnih podjetij in seveda nadzorni sveti oziroma sveti zavodov, ki o tem odločajo, spoštujejo sklepe in priporočila, ki jih vlada daje. Pri tem moram seveda posebej navesti teh nekaj primerov, ki so bili posebej izpostavljeni. In na tej točki sem bil jaz mogoče zadnjič preveč samokritičen. Gospod Pukšič, mogoče namenoma ali pa pomotoma, ni citiral tistih aktov, ki pa veljajo za te direktorje. To so namreč gospodarske družbe. Gospodarske družbe niso javna podjetja, niso javni zavodi, so tiste družbe, v katerih je država večinski lastnik, ampak za oblikovanje plač direktorjev teh družb veljajo druga pravila. Tudi tekriterije je vlada oblikovala in tudi ti kriteriji so bili in so objavljeni, vendar je formula drugačna. Izhaja namreč iz osnovne plače oziroma kot osnova je vzeta plača, ki velja kot povprečje v dejavnosti, v kateri ta podjetja, te gospodarske družbe v bistvu funkcionirajo. Ta plača, ta osnovna plača se poveča z mnogokratnikom, včasih je to tri -, včasih štiri -, pet - ali pa štiri -, pet - in pa šestkratnik, glede pač na kriterije o velikosti družbe, ki velja za vse gospodarske družbe, po zakonu o gospodarskih družbah. Poleg tega imajo direktorji, ki so plačani na ta način - moram pa pri tem povedati še to, da so tukaj v bistvu uporabljeni kriteriji, ki veljajo po priporočilu društva Manager na sploh na trgu -, da se tu notri upošteva potem še dodatek na delovno dobo, po kolektivni pogodbi za ostale zaposlene, da se izplača delovna uspešnost, kot letna nagrada za uspešno poslovanje znaša do 15% letnih prejemkov direktorja, upoštevajo se določena merila, pravica do odpravnine, uporaba službenega avtomobila v osebne namene, če se z družbo seveda direktor dogovori o povračilu ustreznih stroškov, pripada tudi odpravnina v skladu s predpisi, preventivni zdravstveni pregled, izobraževanje do 15 dni. Lahko pa se seveda določijo tudi druge pravice v tej pogodbi, vendar pa vlada v svojih kriterijih priporoča, da predstavnik Republike Slovenije nasprotuje odločitvam, ki bi direktorju dajale pravico na udeležbo na dobičku, različno zavarovanje ter druge dodatne pravice, razen, če so zapisane v statutu družbe. Torej, iztega naslova moram reči, da kakšnega prav velikega bogatenja ni moglo biti in zato se mi zdi, da doberšen del razprave ni bil povezan s točko dnevnega reda, tudi ne z odgovori na poslanska vprašanja, tudi, bi rekel, nima to področje neke velike zveze z domnevno slabo socialno sliko ali pa slabo gospodarsko stanje v tej državi, ki naj bi bila tako rekoč na robu prepada, kot je bilo slišano. Mislim, da vsi podatki in tudi primerjalno, analize in tudi izkušnje, tudi, bi rekel, ocene resnih zunanjih institucijkažejo, da je Slovenija in slovensko gospodarstvo eno boljših v tej tranziciji oziroma prilagajanju Evropski uniji, ko vstopamo vanjo in da je v marsičem Slovenija tudi precej boljša vis-á-vis marsikatere evropske države, tudi po socialni sliki in pragu revščine na primer. Seveda, ko sem bil preveč kritičen, moram omeniti tudi to, da je bila analiza, ki sem jo najavil, izdelana. V celoti še dokončana, predvsem ni dokončana v tistem delu, ki govori o ukrepih, ki bodo sledili - kajti, kot sem rekel, smo v fazi, ko pripravljamo implementacijo predpisov, pripravljamo tudi dva nova predpisa, nekje do konca leta bo vlada vložila v parlament spremembo zakona o zavodih, pravzaprav nov zakon, in nov zakon o javnih podjetjih, ki bosta v veliki meri spremenila zdajšnjo statusno oblikovanje organizacij s tega področja, predvsem tudi precej odprla privatizacijo oziroma spustila te subjekte, pravne subjekte, na trg in v konkurenco, kar bo seveda v veliki meri tudi odpravilo monopolno zavarovanost in tudi, bi rekel, s tega vidika se izpostavlja direktorje teh podjetij in zavodov mnogo večji odgovornosti in mnogo večjim konkurencam na trgu. In s tega vidika moram priznati, da ne vidim pravzaprav velikih argumentov proti temu, da bi direktorji nekateri podjetij, pa tudi zavodov, imeli višjo plačo do predsednika države ali pa od poslancev. Je pa seveda to stvar diskusije, je to stvar naslednje dodelave sistema, za katero bomo imeli vsi skupaj še veliko časa. Tudi ta analiza, ki sem jo omenil, gre v to smer. Analizo pa omenjam tudi zaradi tega, ker so mi ministri s področij, na katerih bi naj se dogajale te nepravilnosti, ki so bile omenjene oziroma teh par primerov, ki je bilo izpostavljenih, zatrdili, da so seveda plače teh direktorjev obračunane v skladu s temi kriteriji, kiveljajo za menedžerje in za gospodarske družbe na trgu sploh. Jaz se lahko z vami strinjam, da je mogoče kakšna plača visoka, tudi jaz ne vem, zakaj bi nekdo imel dvakrat ali trikrat večjo plačo od mene, vendar kriteriji so bili do sedaj taki. Lahko se pogovarjamo o tem, da so na nekaterih točkah nepravilni, napačni, preživeti, in da jih je s tega vidika treba popraviti in verjetno - mislim, da ne bom nič zgrešil, če rečem, da jih bo vlada tudi v nadaljevanju dopolnila. Tudi glede tajnosti. Vlada je prav gotovo za to, da so podatki o plačah javni. Konec koncev dejstvo, da se objavljajo, dokazuje, da so javni, kljub temu da trenutno res nimamo pravne podlage za javno objavljanje plač direktorjev javnih zavodov in pa direktorjev javnih podjetij. So pa v celoti javne plače funkcionarjev. Moram pa povedati, in to verjetno veste, da od 1.1.2004 ne bo več te pravne praznine, kajti začnejo se uporabljati zakon o sistemu plač v javnem sektorju, ki določa, da so vsi podatki o vseh plačah v javnem sektorju javno dostopni. In na koncu bi samo rekel, da seveda glede na to, da smo pač v fazi implementacije predpisov, tudi v fazi priprave nekaterih novih predpisov, da je vlada seveda zaskrbljena zaradi določenih anomalij, ki na tem segmentu nastajajo, kajti [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]nekaj primerov lahko res skazi celotno sliko. Zato bi rekel, da sem vam na nek način hvaležen za sugestijo iz te razprave, ki jo bomo v nadaljnem delu seveda uporabili. Hvala.
Hvala lepa. Ostalo nam je še nekaj časa, zato na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika sprašujem, ali še želi kdo razpravljati. Gospod Bernik, gospod Drobnič, gospod Sok, če grem kar takole po vrsti, če ne zamerite. Tkalec, Pukšič, Kebrič. To bi bilo, ne? Ostalo nam je še približno pol ure časa. Tako bi si dovolil predlagati, da se znotraj petih minut. In gremo kar po vrsti. Najprej gospod Bernik. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod Bandelj, kolegice in kolegi! Mislim, da je ta diskusija zelo potrebna in je seveda veliko prepozna. Slišali smo veliko stvari, za katere smo vedeli, ampak nekatere nikdar niso bile tukaj izrečene. Posebno sem pa vesel, da sem slišal določene kritike tudi iz druge največje koalicijske stranke, vendar ne morem priti do zaključka: ali je bil to "double talk", dvojna govorica oziroma dvojni standardi ali je bilo čisto navadno zavajanje ljudi, ker morda poslušajo, kaj mi tukaj govorimo. Vendar bom pa rekel tole, da tisti, ki tako govorijo, so si tako že postavili sramoten spomenik s tem, da so glasovali za sramoten in nepošten zakon o vojnih grobiščih. Tukaj bom to končal. Sedaj se pa vrnem na to temo. Namreč bom nekoliko brutalen, bom šel na najnižji skupni imenovalec. Veste, v naši državi imamo eden velik, velik Avgijev hlev in ga imamo in tega bi bilo treba počistiti. V tem hlevu je skoraj celotna struktura uradne oblasti in zlasti nekateri državni uradniki. Današnja razprava je tudi na nekaj drugega pokazala, in sicer pokazala jena to, da imamo še nekako drugo nevidno oblast. Če pomislimo, da ta vlada ni mogla urediti nobene stvari, o kateri smo danes govorili, nobenega postavila pred sodišče, nobenemu vzela tega ali onega, ne upa si stopiti na prste nekomu, ki hoče grozno nagrado, ker je uspel v nekem podjetju, čeprav so vsi pravi razlogi tukaj, da bi to lahko naredila, pa tega ne naredi. Zakaj? Ali se vlada boji ljudi, ki so v ozadju ekonomije, ki sestavljajo svete v podjetjih, ki manipulirajo na borzi, ki delajo vse vrste povezav čisto med seboj? Vlada, večina ministrov, tega sploh ne vidi, tega si ne znam tega predstavljati, bi rekel, da vlada je tukaj v situaciji, ko se boji te mafije gospodarske ali kakršnakoli je, ampak drugače je ne morem imenovati, ker gre po istih principih, kot znane mafije. Poglejte. Ne glede na to, koliko govorimo, mi še zdaleč nismo v tržni ekonomiji. V tržni ekonomiji so samo tisti, ki znajo manipulirati, drugi pa nismo. Vi samo poglejte, koliko podjetij je še vedno v državnih rokah, pa smo govorili, da smo denacionalizirali oziroma privatizirali. Poleg tega, kar smo danes govorili pri prodaji, bo nešteto stvari ostalo tako, kot je. Vlada bo imela svoj delež. Da zaključim. Naše stanje je precej podobno zgodnjemu grobemu kapitalizmu v ZDA. Takrat so tisti, ki so bili najbolj uspešni, bili imenovani "raber berens", ravbar baroni. Mislim, da pri nas ni čisto nič drugače in zgodovina bo o njih pisala v tem smislu. Dajmo se vendar enkrat zbuditi, pa poskusimo vsaj nekaj spremeniti. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Drobnič.
Hvala lepa, za besedo. Vesel sem, da je iz vladajoče koalicije oziroma strank vladajoče koalicije prišlo toliko kritičnih pripomb, toliko ugotovitev. Ali je to odkritost ali pa je to nek drug manever? Zlasti me je pozitivno presenetil s svojim ekspozejem gospod Kontič, ki je opisal vse nečednosti, vse anarhičnosti, neurejenosti, ki so v vrhu države, ki jo seveda obvladuje tudi njegova stranka, pa ne samo zadnji mandat, šest mesecev, ne samo tri leta, ampak tudi vseskozi prej. Zato bi nekaj predlagal kolegom iz vladajoče koalicije. Da se ponovno sestanete na Brdu, da gospod Kontič še enkrat podata ekspoze in se zmenite, da boste do konca mandata počistili vse te nečednosti in vse neurejenosti. In če boste resnično to naredili, vam povem, da bom na teh volitvah volil za vas. S tem boste pokazali resnično voljo, da to hočete urediti. Hvala lepa.
Gospod Sok.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani! Danes smo lahko s strani vladajoče koalicije slišali stavek, ki ga v naši javnosti lahko večkrat zasledimo. In sicer je bilo rečeno, najnižja plača bi morala zagotoviti človeka vredno življenje, se pravi, tisto dostojanstvo. Vsi pa vemo, da je najnižja plača v gospodarstvu v tej državi nekaj več kot 60.000 tolarjev mesečno. In se sprašujem, bolj kot te visoke plače me posebno skrbi ta najnižji nivo. Ali je možno s 60 tisočaki na mesec dostojno živeti? Sam mislim, da ne. In če bi vlada želela - kar danes predsednik pravi, da je napisal nov gospodarski program -, bi morala ta element bistveno trdneje vključiti v ta gospodarski program. Če bi hotela povečati najnižje plače, potem je treba v prvi vrsti razbremeniti gospodarstvo. Če pa hočemo gospodarstvo razbremeniti, je predvsem treba znižati javno porabo. Tu smo pa sedaj pri vprašanju, o katerem danes razpravljamo: kakšen smisel imajo v tej naši demokratični državi na drugi strani plače, za katere smo danes slišali, da so v javnih podjetjih in nekaterih javnih službah večje od dveh milijonov. To razmerje seveda nima nobene logike. In, spoštovani, vlada in vladajoča koalicija, ki se danes res nekoliko tukaj posipa s pepelom, ima platno in škarje v svojih rokah, da to zadevo uredi. Vendar se sam nekako ne zanesem na to, nisem prepričan, da ta vlada lahko to stori, preveč se je zavozljala. Samo poglejte, kako so sestavljeni nadzorni odbori! Opozicija je predlagala, da bi imela možnost v te nadzorne odbore, ki so odgovorni za te visoke plače v javnem sektorju, da bi lahko predlagala ljudi, pa ta predlog ni osvojen. Ko predsednika vlade opozarjamo na to težko gospodarsko situacijo, ko ga opozarjamo na vse večjo socialno razslojenost on odgovarja z nasprotnim stavkom. Pravi: "Med najslabšimi smo najboljši. Imamo najvišjo gospodarsko rast in pa imamo najvišje zagotovljene socialne pravice." Za mene kot državljana in tudi za poslanca tega državnega zbora bi bilo veliko boljše, če bi se predsednik vlade in pa vlada lahko pohvalila in bi rekla, da smo slabi, med najboljšimi. T bi potem seveda pomenilo, da bi tudi slovenski delavec lahko odšel na letni dopust, da bi mu mesečna plača to zagotavljala. V tem trenutku pa tej kategoriji ljudi, in teh ni malo, ki dobivajo 60 tisoč neto plače na mesec, to ni omogočeno. Kako lahko ti ljudje preživijo? Mi, ki prihajamo iz podeželjskih okolij, zelo dobro vemo, kako lahko preživijo. Najprej delajo en "šiht" v tovarni, in to če je potrebno tudi vnedeljo in ob praznikih v treh izmenah, potem, ko pridejo domov, obdelajo še tisto nekaj malo zemlje, ki jo imajo, da se tako lahko na nek način pretolčejo iz meseca v mesec. In če kaj, potem bomo to zadevo pred vstopom Slovenije v Evropsko unijo morali temeljito premisliti. Marsikaj se bo spremenilo in veliko več bo ta država morala narediti prav na segmentu medsebojne solidarnosti. Nekatere plače bo treba znižati in nekatere druge zvišati. Tukaj je generalni sekretar vlade rekel, da vlada o tem razmišlja, da že nekaj dela na tem področju. Jaz upam, da je temu res tako in da boste v tej smeri tudi delovali, kajti opozicija res nima druge možnosti, kot da vas pač na te deviacije v našem sistemu opozarja. Upam pa, da bodo Slovenci enkrat to zadevo uvideli in pač na enih volitvah, če na naslednjih, pa kdaj drugič, tudi dejansko spremenili ta tok. Hvala lepa.
Gospod Rokavec.
Hvala za besedo. Moram reči, da nisem povsem zadovoljen z odgovorom generalnega sekretarja. Čeprav je povedal, da vlada pripravlja temeljito analizo in da bo tudi v skladu s to analizo tudi ukrepala. Prvič, na nivoju, kar se tiče samih plač v javnem sektorju oziroma teh primerjav, menim, da si moramo le priznati nekaj, da imamo približno, zelo približno enake želodce. Nekdo, ki ima dejansko bistveno višjo plačo, kot je plača predsednika Republike Slovenije, verjetno tudi vsi tisti kriteriji, ki pridejo še potem zraven, že tako enormno presegajo en normalen nivo, da je verjetno težko sprejemljivo za Slovenijo, kjer se skorajda vsi poznamo. Potem je težko pač priti pred ljudi in jim reči smo v taki in taki situaciji, potrebno bo varčevati, ker se prevečkrat potem spustijo na tla tuditista polena, najprej se začnite tako varčno obnašati, potem bomo pa mi tudi pripravljeni se pogovarjati. To je eno. Drugo pa menim, da sem v odgovoru pogrešal predvsem vprašanje, kako postopati v tem primeru, ki je bil letos večkrat opazen. Vlada je rekla, da je prišla s predlogom, da za delitev nagrad in dobičkov upravam in nadzornikom ne bo glasovala oziroma je pripravila nasproten predlog. Vendar je potem, kot sem že uvodoma omenil, pri Novi Ljubljanski banki potem predstavnik vlade glasoval drugače. Menim, da se v teh primerih načenjajo temelji zdrave ekonomije. Tudi tukaj se načenjajo, pa ne glede na to, da je prikazan takšen dobiček. Gre tudi za to, da se mogoče namenoma prikazuje dobiček v takšnem obsegu, da se potem dejansko lahko tudi delijo te mastne nagrade. In potem, ker se skorajda vsi poznamo, "ja, če je lahko naredil on, bomo tudi v tem nadzornem svetu poskušali spraviti tak predlog skozi oziroma na skupščini". Zato pričakujem, da bo vlada do naslednjega takega paketa v prihodnjem letu, ko se bo razpravljalo o delitvi nagrad in dobičkov v gospodarskih družbah v večinski lasti države, prišla s predlogom, ki ne bo več na eni strani omogočal delitve tako velikih nagrad - tudi če so obdavčene, so potem to posamezniki, ki prejemajo za naše razmereprevelike stimulacije, nagrade, ki preveč bodejo v oči. In drugo, verjetno bo treba tudi v okviru zakonodaje proučiti, ali je res najbolj umestna takšna, kot je. Napredek je vsaj to, da smo letos sploh dobili prvič na vpogled, kakšni so predlogi nagrad za skupščine, da te morajo biti javno objavljene, vendar menim, da je to še vedno premalo. Letos smo šele prvič videli, v kakšnem obsegu se ti predlogi dogajajo. In tu pričakujem dejansko hitrejše ukrepanje. Hvala.
Gospod Pukšič.
Odgovor, ki ga je ponovno dal generalni sekretar, gospod Bandelj, in je omenjal, da iz takšnega ali drugačnega razloga nisem dovolj točno povedal, kakšna je formula za določanje plač direktorjev, da je nekoliko bolj zapletena in tako dalje. Nisem se spuščal v te podrobnosti, ker je pač bilo iz magnetograma jasno. Sem pa povedal, da je podobno urejeno za plače direktorjev v gospodarskih družbah, katerih večinska lastnica je država. Glejte, gospod generalni sekretar, sprašujem vas, ali iz teh različnih formulacij za določitev plač direktorjev kje obstaja tudi kaj takšnega, da zagotavlja kršenje prej omenjenih sklepov. Verjetno ne. Ali kje obstaja kaj takšnega, kar dovoljuje, da so te pogodbe tajne? Verjetno ne. Če ne eno in ne drugo, kot sem vam prej postavil vprašanje, na katerega niste odgovorili, in sicer kaj ste naredili s tistimi kršitelji. Odgovorili ste "veliko je dobrih, lepih in pridnih." Samo nekaj sem jih naštel, jaz sem povedal, da bom naštel tiste, ki gredo če milijon pa pol, tiste, ki presegajo kriterije od 80 pa do 100 procentov nad dovoljenimi, to pomeni od 50 do 90. Pa sem šel tisto nad 90 procenti ministrske plače. Vprašal sem vas, kaj ste naredili s temi, ki so to kršili. Ali boste za njih predlagali kakšne ovadbe na tožilstvih in tako dalje? Ali bo se vse skupaj zgodilo tako, kot se je pač zgodilo nekaj let ali pa desetletje pravzaprav nazaj, da je državni zbor spremenil zakonodajo, da je lopovom tisto, kar je bilo prej kaznivo dejanje, spremenil vprekršek in skrajšal kazenske zadeve iz desetih let potem na šest let, da so seveda zadeve zastarale. To pomeni vpletanje politike v pravosodje ali pa pravosodja v politiko, kakorkoli hočete. Eno z drugim je bilo preveč očitno in jasno povezano. Glede na to, da imate sedaj do naslednjih poslanskih vprašanj, do septembra, nekaj časa, sami ste rekli, da bi do konca junija morali biti že tisti sklepi pripravljeni, se mogoče strinjam z vami toliko, ko ste rekli, da pač ni bilo vprašanje na pravi naslov naslovljeno. Veste, ko je državni zbor sprejel, torej komisija Kviaz, takšen sklep, ga je naslovil na vlado. Vi ste v imenu vlade odgovarjali. Saj vi ste lahko to zahtevali odgovore tudi od ostalih ministrov, da bodo pripravili te odgovore. Pa tega niste. Zato se je moje vprašanje nanašalo na vas. Naslednjič se ne bo. Moje vprašanje se bo nanašalo septembra, če do takrat ne bo odgovora, skladno s sprejetim sklepom Kviaza, ker do danes še tega odgovora ni, zato bom vztrajal pri tem, da do tega odgovora pride. Takose bo nanašalo na ministre, ki ste jih tudi že vi prej omenjali, in to za delo, družino in ministra za notranje zadeve, da dobimo te odgovore. Istočasno pa bom seveda ponovil vprašanje, ali ste za koga ovadili, ki je kršil te zadeve. Če bi smel, ampak pravzaprav lahko, ampak ni za računati, da bo padlo na plodna tla, bi pa priporočil vladajoči koaliciji, da ustanovi res en takšen organ, ki bi nekaj lahko naredil na tem. To je, tako imenovana, recimo, premoženjska policija, ali nekaj takšnega. In en zakon,če bi ga predlagali državnemu zboru, ugotavljanje izvora premoženja, bi bil zelo, zelo dobrodošel. Seveda bi na takšen način potem prišli do marsikaterega lumpa, ki pa bi mu morali tudi napisati ovadbo. Ampak morali bi pa imeti takšne tožilce, da ne bi napisal, če bi bila ovadba za kakšnega funkcionarja, tožilec pa napiše, "te ovadbe ne bom napisal, ker bi prišel na spolzko področje." Lepo vas prosim! To pomeni, da tudi na tem področju je potrebno še kaj postoriti. Jaz bom seveda s tem, če ne bo ustreznih odgovorov, jeseni nadaljeval. Hvala lepa.
Gospod Kebrič.
Hvala za besedo. Spoštovani navzoči! Menim in ne le, da menim, prepričan sem, da je bilo mnogo koristnega bilo povedano, tisti, ki so res razpravljali o temi, ki je na dnevnem redu, to je edino le o plačah. Res je, da je tema plače javnega sektorja in bonitete določenim takim in drugačnim uslužbencem. Na drugi strani pa smo se tudi dotaknili, pa menim, da je prav, da smo vsaj obelodanili določene probleme iz tistih podjetjih, ki so v večinski lasti države. Zakaj? Ker, tam ima vlada določen vpliv in možnost tudi na področju plač urejati zadeve tako, kakor bi bilo prav. Menim, da teh 5 in pol mesecev, ki jih še imamo do vstopa oziroma začetka veljavnosti zakona o plačah javnega sektorja, bo še marsikdo želel izkoristiti, da tako rečem, "gužvo", da bi si izboljšal položaj, da ga ne bi prizadelo preveč tisto, kar bo tam. Konkretno o plačah javnega sektorja pa naslednje. V državnem zboru imamo predlog spremembe tega zakona. Kdor ga je že proučeval, si je ustvaril določeno mnenje. Kaj sledi iz pogajanj, zakaj se želi sedaj ne zvišati plače javnemu sektorju, kar veljavni zakon zapoveduje s 1. avgustom. Razumemo situacijo, da so plače generator inflacije, niso pa edini, vendar v svetovni recesiji so pa domače plače edini generator potrošne in skozi potrošno rešujejo današnji nivo proizvodnje. Če bomo tega zanemarili, bomo imeli še več brezposelnih in drugih posledic. Kaj se dogaja s tem, da bi se kar 140 tisoč, govorim vedno o okrogli številki, namesto zvišanja plač prekvalificiralo v "dodatno prostovoljno", seveda pod narekovajem, dejansko pa prisiljeno varčevanje za dodatno pokojninsko rento, kar pa pomeni najnovejši podatek letošnjega leta je, da je sedaj vključenih 220 tisoč v to zavarovanje. Zakaj to govorim? Ker imam neposredno zvezo z vprašanjem plač javnega sektorja. Če se 140 tisoč dodatno prostovoljno, prisilno zavaruje, se bo ustvaril nov segment kapitala, o katerem je bilo dosti govora, da bi domači kapital zopet lahko pomembneje vplival na domačo proizvodnjo itd. Na drugi strani pa je to tudi en del plače in pri nas se za vsemi mogočimi sredstvi zamegljuje tista transparentnost, kaj so dejansko plače pri nas. To govorim v interesu vseh tistih, ki se zavedajo, kaj to pomeni, če te določene rasti ne bo, da bodo tisti segmenti, ki so najbolj skozi to prizadeti, še bolj prizadeti in je to samo navidezna uravnilovka, da se vsem tem plača enaka premija za to dodatno zavarovanje, na drugi strani se jim bo pa skozi to zniževala pokojninska osnova in še skozi to se je potrebno zavedati, da so zadnja tri leta, od kar smo leta 2000 sprejeli reformo pokojninske zakonodaje, vsako leto koeficienti valorizacije plač, ki se njihova doba zvišuje do 15 let, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]vedno zadnja tri leta negativni. Zato pozdravljam to razpravo, ki bo dala določene zaključke, premisleke za naše nadaljno ravnanje. Hvala.
Hvala lepa. S tem zaključujem razpravo in tudi točko dnevnega reda. Glasovanja so ob 19.55.
Spoštovani, spoštovane! Lep dober večer vam želim. Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Najprej nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda - obravnava predloga za sprejem avtentične razlage besedila 12. točke 110. člena zakona o javnih naročilih. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa matičnega delovnega telesa, ki se glasi: predlog za sprejem avtentične, pardon, predlog za sprejem avtentične razlage besedila 12. točke 110. člena zakona o javnih naročilih se ne sprejme. O tem glasujemo. Obrazložitev glasu, gospod Peče. Izvolite.
Spoštovani, če lahko za trenutek pozornosti. V Slovenski nacionalni stranki bomo predlogu sklepa nasprotovali, kajti ocenjujemo, da je avtentična razlaga napisana in pa predlagana v smislu, kot je bil sam zakon leta 1999. Zakonodajalec je v tistem prejšnjem mandatu tudi uresničeval oziroma imel željo, da bi zakon šel v tej smeri, kot gre danes avtentična razlaga. Drugi razlog, zakaj predlagamo oziroma bomo nasprotovali predlogu zakona, da se ne sprejme, je ta, ker ocenjujemo, da so invalidi oziroma invalidske skupine in pa podjetja tisti segment v naši družbi, ki bi jim država, politika in pa vlada morala priskočiti na pomoč in s tem omogočati njihovo življenje lažje in pa kvalitetnejše. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Pucko, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi! Podprl bom ta predlog sklepa predvsem iz razlogov, ker so vse tiste stvari, s katerim je šla ta obvezna razlaga, vsebovane v novem predlogu zakona o javnih naročilih, ki je v proceduri. Zato se tudi predlagatelji te obvezne razlage s tem strinjajo in ni nobenega razloga, da bi obvezno razlago sprejeli. Hvala.
Hvala lepa. Želo še kdo obrazložiti glas? [[Ne.]] Prehajamo torej na glasovanje o predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih nas je 62, za je glasovalo 44, proti 6. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato je postopek obravnave [[...]]Ni bila glasovalna naprava med glasovanjem. Se opravičujem, gospod Peče, vmes ste mahali da ni problem. Lepo prosim tehnične službe, da preverijo glasovalno napravo pri gospodu Pečetu. Glasujemo ponovno. Navzočih nas je 65, za je glasovalo 46, proti 10. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Zato je postopek obravnave te avtentične razlage končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda - z obravnavo predloga odloka o spremembah in dopolnitvah odloka o programu prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja za leti 2003 in 2004. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, najprej o amandmaju gospoda Anderliča k tabeli. Glasujemo. Prekinjam glasovanje. Kar nekaj časa posvečam temu, da pogledam po dvorani, ali kdo dvigne roko za obrazložitev glasu. Običajno se dogaja, da rečem "glasujemo", potem pa dvignete roko. Lepo prosim, da ste tudi vi malo pozorni. Prekinila sem glasovanje zaradi obrazložitve glasu. Gospod Sok, izvolite.
Hvala lepa. Se opravičujem, gospa predsedujoča, vendar sem ves čas držal dvignjeno roko, ker sem želel obrazložiti glas pred glasovanjem o tem amandmaju. Tega amandmaja enostavno ne bom podprl. V razpravi sem hotel dobiti mnenje vlade ali pa vsaj matičnega delovnega telesa v zvezi s tem amandmajem, ki ga je vložil gospod Anderlič, vendar tega mnenja ni bilo. Gre pa za to, da se prodaja neko državno premoženje - obrazložitev je zelo skopa - v skupni izmeri 50 arov gradbene parcele, površine 150 kvadratnih metrov in 87 kvadratnih metrov kletnih prostorov za izklicno ceno 42 milijonov tolarjev. Moram reči, da osebno ne poznam, za kakšen objekt gre, vendar mislim, da je ta obrazložitev preskopa, da bi lahko enostavno državni zbor takole na hitro o tem amandmaju glasoval. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo obrazložiti svoj glas? Gospod Anderlič, izvolite.
Glasoval bom za amandma. Ta amandma je nastal tako kot praktično ostali tekst besedila odloka, ko je prišlo zadnji trenutek do zamenjave teksta. Sami veste, da se je odbor sestal v zadnjem trenutku in da je kolegij predsednika državnega zbora bil takrat za določitev terminskega programa, in je bil določen en dan za amandmaje oziroma pet dni pred začetkom seje za amandmaje. V tistem času je tudi ob obrazložitvi, ki je nastala na ministrstvu za obrambo, s seznama premoženja to predlagano v razrešitev, ali kako se temu reče, razdolžitev po vojaško. Hvala.
Hvala lepa. Nihče več ne želi obrazložiti glasu. Prehajamo na glasovanje o amandmaju k tabeli. Glasujemo. Navzočih nas je 74, za je glasovalo 53 poslank in poslancev, proti 20. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmaju istega predlagatelja k 2. členu. Obrazložitev glasu, gospod Drobnič. [[Ne.]] Nihče več ne želi obrazložiti glasu. Prehajamo torej na glasovanje. Glasujemo. Navzočih nas je 74. Za je glasovalo 50 poslank in poslancev, proti 18. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je bil tudi ta amandma sprejet. Zato prehajamo na odločanje o predlogu odloka o spremembah [[...]]Proceduralni predlog. Gospod Drobnič, izvolite.
Na podlagi določil poslovnika poslanska skupina Nove Slovenije zahteva 10 minut odmora pred glasovanjem za posvet.
Hvala lepa. Prekinjam sejo za 10 minut. Ob 20 uri in 14 minut bomo prešli na odločanje o predlogu odloka v celoti. Ob 20.14. Hvala lepa.
Čas, ki ga je želela poslanska skupina Nove Slovenije pred odločanjem o predlogu odloka, je potekel. Dr. Bajuk želi besedo, izvolite. Lepo prosim za mir v dvorani.
Hvala lepa gospa predsedujoča. Poslanska skupina Nove Slovenije napoveduje na podlagi pravic, ki nam jih daje poslovnik, obstrukcijo k tej točki. Ne moremo sodelovati in ne bomo sodelovali pri takšnem glasovanju, dokler slovenska vlada ne bo zagotovila minimalne preglednosti na tem področju, in to je dosledno spoštovanje tega, kar je v naši ustavi zapisano. Dokler ne bomo imeli na razpolago v tem državnem zboru bilance stanja vsega celotnega premoženja, ne bomo sodelovali na nobenem glasovanju. Obžalujemo, da se takšne odločitve sprejemajo, ne da bi ta državni zbor imel na razpolago tisto minimalno informacijo, ki jo zahteva, in jo tudi veleva naša ustava. Zato glede te točke napovedujemo obstrukcijo in bomo zapustili dvorano. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Cukjati izvolite.
Hvala za besedo. Glede na to, da kljub dolgoletnim opozorilom opozicije ta vlada še vedno prodaja državno premoženje, kot da bi bilo to premoženje njena last, to se pravi brez preglednosti na sivem trgu po čudnih postopkih, s čudnimi cenilci in še kot pika na i doživljamo, da se amandmaji sprejemajo tik pred glasovanjem, mi seveda pri taki razprodaji države ne moremo sodelovati. Zato napovedujemo obstrukcijo k tej točki.
Hvala lepa. Gospod Peče, izvolite.
Tudi v Slovenski nacionalni stranki se ne strinjamo z načinom prodaje državnega premoženja, predvsem pa z vsebino in pa podajanjem predlogov s strani vlade. Dejstvo je, da je vlada Republike Slovenije vitalne interese, naj si bodo na strani bančništva, prodala mimo državnega zbora, po drugi strani pa seveda prodajo manj vrednih stvari vrši prek državnega zbora. V Slovenski nacionalni stranki, dokler ne bo sprejet zakon o prodaji državnega premoženja, tudi ne bomo sodelovali pri tovrstnih odločitvah.Zato tudi v imenu Slovenske nacionalne stranke napovedujemo obstrukcijo. Hvala.
Hvala lepa. Tri poslanske skupine so napovedale obstrukcijo ob glasovanju o predlogu odloka. Preostali prehajamo torej na odločanje o predlogu odloka. Glasujemo. Navzočih nas je 54, za je glasovalo 48, proti 3. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je predlagani odlok sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je z obravnavo soglasja k programu dela Družbe za avtoceste v re publiki Sloveniji d.d. za leto 2003. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Državni zbor Republike Slovenije daje soglasje k programu dela Družbe za avtoceste v Republiki Sloveniji, d.d., za leto 2003 z dne 15.5.2003 in z dne 6.6.2003." Obrazložitve glasov, najprej gospod Barovič, potem gospod Mamić. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. V široki in mislim, da plodni razpravi smo povedali nekaj kritik na račun samega programa. Hkrati pa sem že takrat povedal, da bomo za to, da se sprejme program, in sicer iz enega samega glavnega razloga, da razvoj cestnega križa ne bo zastal, da bo gospodarskim subjektom v pomoč in se ne bo zgodila zgodba železnic, ko bomo prek koridorjev, ki se bodo oblikovali po cestni mreži, izgubljali promet in dobro gospodarstvo. V Slovenski nacionalni stranki bomo za.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospod Mamić. Izvolite.
Hvala za besedo. Žal mi je, da nisem imel zadosti časa prej, ko sem imel razpravo, povedati vsega do konca, zato bom to izkoristil zdaj. Govoril sem o tem, da je nacionalni program čudno sestavljen in da so podatki nezanesljivi. Po mojih izračunih in podatkih, ki sem jih dobil prek računalnika - se pravi, si nisem ničesar izmislil -, ugotavljam, da je do leta 1994 narejenih avtocest 139,8 kilometra, ne pa 198, ker se pri tem štejejo tudi dvopasovnice, ki pa nikakor ne morejo biti biti avtoceste. In v devetih letih - to je bilo tudi moje zadnje poslansko vprašanje - se je naredilo 160,7 kilometra avtocest. Če nekdo pravi, da se avtoceste v Sloveniji delajo dobro, oprostite, to ne drži! Na leto pride 17 kilometrov! Če je to dobro, s takim denarjem, kot se ga daje v Sloveniji, mislim, da to ni dobro. Če damo vsako leto 60 in več milijard tolarjev za izgradnjo avtocestnega križa in imamo vsako leto zgrajenih 17 kilometrov, pomeni, da pride kilometer avtoceste približno 3 milijarde in pol, drage gospe in gospodje! Lepo vas prosim! Ne mi praviti, da sta 2 milijardi, da je milijarda 600 in ne vem koliko! To so podatki, iz katerih se da lepo izračunati, ninobenega problema. Na računalniku so parametri, malo znanja iz matematike, pa izračunaš, ni nobenega problema. Vsako leto je razmerje med krediti in lastnimi sredstvi vedno večje. In kam bomo prišli? Če bomo šli po taki dinamiki naprej, nas čaka še težkihdvanajst let izgradnje avtocest, če upoštevam, da je letošnje leto končano. Zato, če hočem imeti čisto vest, nikakor ne morem glasovati za to soglasje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo obrazložiti glas? [[Ne želi.]] Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih nas je 72. Za je glasovalo 53, proti 8. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega preda. In nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda [[...]] [[Posvetovanje.]] [[...]]odločamo o soglasju k spremembami in dopolnitvam pravilnika o merilih in pogojih za uporabo sredstev Fundacije za financiranje športnih organizacij v republiki Sloveniji. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor Republike Slovenije daje soglasje k spremembam in dopolnitvam pravilnika o merilih in pogojih za uporabo sredstev fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji z dne 11.6.2003. Obrazložitev glasu gospod Cukjati. Izvolite.
Hvala za besedo. Ta pravilnik ureja metodo in kriterije za delitev sredstev fundacije, ki so v letošnjem letu v višini milijarde 400 in so namenjena nacionalnemu interesu na področju športa. Kaj je nacionalni interes? Menim, da je to predvsem delo z mladimi, rekreativno delo, takšno delo v športu, ki zajame čim več mladih in seveda tudi odraslih ljudi in ustvarja pogoje za dosego zdravega duha v zdravem telesu. Po tem pravilniku, ki ga bomo sedaj sprejemali oziroma dopolnjevali, pa bo v letošnjem letu odmilijarde 400 za namene interesna športna vzgoja otrok in mladine, športna dejavnost študentov in športna rekreacija, torej to, kar je bistvo tega programa, bo za to dejavnost namenjeno komaj 4,8% vseh sredstev. Samo za raziskovanje na področju športa, zaraziskovalne naloge in avtorske honorarje pa še enkrat več. In za vse drugo tudi v druge namene. Menim, da tak odnos do nacionalnega pomena rekreativne športne dejavnosti mladih in odraslih je neresen. Ker predlog ne popravlja teh anomalij in ker nimamo izbire dopolnjevati z amandmaji tega pravilnika, se bom vzdržal glasovanja.
Hvala lepa. Kar nekaj se vas je javilo k besedi, in sicer po sledečem vrstnem redu: gospod Bevk, gospod Kermžar, gospod Drobnič. Najprej gospod Bevk, izvolite.
Hvala lepa. Glasoval bom seveda za pravilnik. Diskusija o procentih, ki so namenjeni posameznim delom programa fundacije za šport, je brez uvida v celoten obseg sredstev, ki se je v državi namenjajo športu, zelo tvegano početje, če ne celo poceni demagogija. Slišali smo očitke iz opozicijskih vrst, da je za srčiko nacionalnega interesa, za športno vzgojo otrok in mladine v okviru programa športne dejavnosti komaj 4,8 od 1 milijarde 400 milijonov sredstev fundacije za šport. Po nacionalnem programu za šport pa je bilo letno po podatkih iz leta 1999 za realizacijo programov na nivoju države potrebnih 4 milijarde tolarjev, po programu na področju lokalnih skupnosti pa 11 milijard tolarjev. Skupaj torej 15 milijard tolarjev proračunskih sredstev države in lokalnih skupnosti, brez ostalih virov, kot so sponzorstva in donatorstva. Po nacionalnem programu športa je prednostna naloga, ki tudi opredeljuje financiranje programov v prvi skupini, kamor je uvrščen individualni šport, na prvem mestu uvrščena prav športna vzgoja otrok, mladine in študentov. Tako da bom iz teh razlogov glasoval za pravilnik, kajti ta sredstva so v celotni sferi športa v državi bistveno večja, kot je bilo pa rečeno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu gospod Kremžar. Izvolite.
Hvala lepa. Seveda bom glasoval za to, pa ne zaradi tega, ker je to seveda namenjeno temu, ker se pač tako spodobi, ampak ker je pravi razlog tudi to, kar je kolega Bevk povedal. Ne bom ponavljal. Vendarle, financiranje športa v Sloveniji je nastavljeno tako, da večji del, velik, skoraj 90 procentov in več denarja javnih financ senamenja kategoriji, se pravi do vrhunskega športa. Jaz resnično ne vem, kolikokrat je to treba ponoviti, pa bom ponovil še enkrat. In dejansko, oprostite, je demagogija, vleči samo en košček. Fundacija, o kateri govorimo, je samo en delček financiranja športa, ki ima strogo namenska sredstva. Ta so 40 do 50 procentov investiranja v to, tudi kar se predstavlja država, priprave državnih reprezentanc na velika tekmovanja in tako naprej. Drugi del, 40 do 50 procentov, za investicije, ki vzbujajo investicije v naših okoljih, kjer živimo, in se gradijo športni objekti po vsej Sloveniji. Odkar je fundacija, dosti več kot prej. Že danes je bilo rečeno nekajkrat, ker se multiplicira, ker vzbuja in spodbuja investicije in je hvale vredno dejanje. Rekreacija, vzgoja otrok in mladine, financiranje vsega tega je v javnih financah, je znotraj ministrstva in je v občinah. 8 milijard dajejo občine za to dejavnost in za investiranje v objekte. Država da veliko denarja in potem še fundacija. Lepo prosim, dajmo to razumeti, tako da znotraj fundacije lahko govorimo samo o tem denarju, ki se deli na ti dve kategoriji, in še na kategorijo raziskav, raziskovalne dejavnosti, kjer pa ponovno gre za kompleten šport tudi in ne samo za vrhunski šport. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Drobnič, izvolite.
Jaz spoštujem in cenim, da je v Sloveniji nastala fundacija za razvoj športa, seveda pa vsega, kar se odvija, ne cenim najbolje. Prvo je vprašanje, koliko teh sredstev gre za najširše množice, za razvoj zdravega telesa in zdravega duha. Drugo, kar bi pa rad opozoril v tem trenutku, pa je funkcioniranje fundacije, kako se odloča o delitve sredstev. Dokler bomo imeli fundacije, da bodo o razdelitve sredstev odločali tisti, ki jih prejemajo, je to sistemska napaka. Še enkrat poudarjam, to je sistemska napaka. Ob tej priložnosti bi rad opozoril slovensko javnost in pa to fundacijo, tiste člane, da se nekoliko spremeni način odločanja, ker na podlagi tega se tudi prilagodijo razpisi. Glede na to, da je odločitev fundacije, glede razdeljevanja suverena, mi jo samo potrjujemo, tej odločitvi ne bom nasprotoval. Naj bo pa to samo opozorilo javnosti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Peče, izvolite.
Res je, da v Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da popolnega sistema financiranja športnih organizacij nikoli ni bilo in nikoli ne bo. Dejstvo je, da posamezni upravičenci finančnih sredstev ali pa tisti, ki si želijo biti upravičenci, ne bodo nikoli zadovoljni. Po drugi strani pa ocenjujemo, da bodo spremembe in dopolnitve pravilnika lahko nekaj pripomogle k učinkovitejšemu financiranju slovenskega športa. Posebej, če upoštevamo nove spremembe, po naši oceni najpomembnejše v 4. in pa 10. členu, ki po eni strani usmerjajo velikost investicij, za katere mislimo, da so za slovenski prostor še kako pomembne ravno v smislu skladnega regionalnegarazvoja tudi na tem področju. In, pa v 10. členu, ki govori o sistemu vlaganja. Iz teh dveh naslovov v Slovenski nacionalni stranki bomo podprli pravilnik. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Črnugelj, izvolite.
Hvala lepa. Jaz bom tudi podprla in glasovala za ta pravilnik, predvsem iz razloga, ker je v petih letih obstoja ta fundacije pokazala, da dejansko zna z vso resnostjo razpolagati z javnimi sredstvi in je ena redkih fundacij, ki ima v svojem poročilu navedeno celotno delovanje za vsako leto, od tega, da navede, točno kdo je bil prijavljen na razpis, na kakšen način, koliko je bilo tistih, ki so bili zavrnjeni, koliko denarja je porabljeno, zakaj in v kakšne namene. Ta informacijaje vsem dostopna na spletni strani in internetu in se redno ažurira. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še gospod Kavtičnik, obrazložitev glasu. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Spoštovani kolegi in kolegice! Jaz bom podprl predlog sprememb pravilnika o merilih in pogojih za uporabo sredstev fundacije za financiranje športnih dejavnosti ravno zaradi tega, ker transparentno prikazuje tista sredstva, ki se delijo za razvoj športa in za razvoj pogojev športa v naši sredini. To, kar so kolegi dejali z izgradnjo športne infrastrukture, se omogoča najširši množici našim državljanom in državljanom, da se lahko ukvarjajo s športom. Tukaj je to, kar je potrebno posebej naglasiti. Seveda je pa sestava, in tudi zaradi tega bom podprl, ker je sestava te fundacije strokovna. Tukaj sodeluje športna strokovna javnost. Sprašujem se, kaj bi rekli, če bi tukaj sodelovali pevci ali kulturniki, ki se ne spoznajo na šport. Ravno zaradi tega je prav, da se podprejo tisti kvalitetni programe, ki jih sestavljajo strokovnjaki s posameznega področja. In to je v fundaciji zagotovljeno. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo obrazložiti glas? [[Ne.]] Prehajamo torej na odločanje o predlogu sklepa, da dajemo soglasje k spremembam. Glasujemo. Navzočih nas je 72. Za je glasovalo 56, proti nihče. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in hkrati prekinjam 28. sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Vsem najlepša hvala in lahko noč!