Vsem lep pozdrav! Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, visoki gostje, predstavniki vlade, kolegice in kolegi. V zadovoljstvo nam je, da lahko potem, ko je Slovenija postala članica Evropske unije, zdaj v Ljubljani v državnem zboru prvič gostimo predsednika Evropske komisije Joseja Manuela Barrosa. Pozdravljam tudi podpredsednico Evropske komisije, komisarko za institucionalne odnose in komunikacijsko strategijo, gospo Margot Wallström, evropskega komisarja za znanost in raziskave doktor Janeza Potočnika, ki ravnokar vstopa, vodjo predstavništva Evropske komisije v Sloveniji gospo Mihaelo Zupančič ter ostalo spremstvo. Častnega gosta gospoda Barrosa prosim, da iz govornice nagovori državni zbor, potem bo gospod predsednik odgovoril tudi na vprašanja poslanskih skupin. Gospod Barosso, govornica je vaša.
Gospod predsednik, spoštovani poslanci! S prva bi rad izrazil veliko osebno zadovoljstvo, ki ga čutim v tem trenutku, ko govorim temu poslanskemu zboru in hvala da ste mi dali to čast. To je moj prvi uradni obisk v Sloveniji kot predsednik Evropske komisije in zares sem navdušen, da sem danes z vami. Ravno tako sem vesel, da lahko danes spregovorim vam, izbranim predstavnikom slovenskega ljudstva, kajti želim, da bi komisija imela tesne stike z nacionalnimi parlamenti. Važno je, da imamo neposredni stik z izvoljenimi predstavniki ljudstva in državljani. Zaradi tega sem posebno vesel, da me danes spremljata člana komisije gospa Margot Wallström in Janez Potočnik. Po dveh letih, ko ste vstopili v Evropsko unijo, vas pozdravljam. To je bil dogodek zgodovinskega pomena za vse in to je bil vrhunec dolgih naporov in na tem slovenskemu ljudstvu čestitam. Slovenija se je vedno smatrala za zelo evropsko državo in še več od tega, ker pokriva ozemlje od Alp do Sredozemlja in tudi del Panonske doline, lahko pravzaprav vidimo Slovenijo kot mikrokozmos Evrope. Politični pretresi na tej reki v tej regiji pa so pomenili, da je vaše ljudstvo moralo stoletja čakati, da se izpolnijo njihove sanje o neodvisnosti. Skozi zgodovino ste prav gotovo skrbeli predvsem za svoj jezik in kulturo, na kar ste še posebej ponosni. Prispevali ste pomembna imena: Drago Jančar, France Prešeren in mnoga druga, to so pomembna imena v evropski literaturi. Dolgo ste čakali na neodvisnost in popolnoma jasno je, da ste želeli svojo usodo povezati z usodo Evrope. Prav gotovo vam na tem lahko čestitam, na izrednem uspehu države pri gospodarski in politični integraciji v Evropsko unijo in seveda pri vključevanju v tekoče tokove v Evropski uniji. Leto 2005 je bilo ključno za Evropo, bili smo priča mnogim problemom, vendar smo jih skupaj uspeli preseči. Dobili smo dogovor o finančni perspektivi in sedaj vemo, da je prišel čas, da smiselno in globoko premislimo o tem, kaj želimo doseči in kako bomo to dosegli. Kar se tiče ustavne pogodbe, to je dokument, ki zahteva razmislek. Ne smemo se pritoževati na izhod, za katerega bi mogoče želeli, da bi bil drugačen, ampak se moramo osredotočiti na nekaj pozitivnega. Prisluhniti moramo državljanom, kaj slišimo. Vemo, da so skoraj vse države članice zaskrbljene predvsem glede delovnih mest, glede zdravstva, socialnega varstva, dostopa otrok do izobraževanja, zlasti visokega izobraževanja, kakovosti življenja, kakovosti okolja in naša naloga je, da tem državljanom povemo, da je Evropa dejansko del rešitve vseh teh problemov. Nobena država članica posamično nima dovolj moči, zaradi tega je edino na evropski ravni mogoče se z vsemi temi izzivi ustrezno spopasti. Seveda bomo imeli težave pri prilagajanju, vendar to je zaradi tega, ker smo gospodarsko nepripravljeni za izide globalizacije. To ni vprašanje zadnje širitve ali nedelovanja skupnega trga. Resnica je prav drugačna. Glavni akterji tega priključevanja vam bodo prav gotovo povedali, kakšne gospodarske prednosti in stabilnost je priključevanje oziroma širitev prinesla. Naša ocena je, da je priključitev novih držav prinesla gospodarski napredek ne le državam samim, ampak tudi celotni združbi. Težko je reči, da je demografska, gospodarska in socialna situacija perfektna, vendar mislim, da je naš sedaj glavni problem, problem zaupanja. Vprašanje je kako lahko spet pridobimo zaupanje naših državljanov, to je osnovno vprašanje, ki si ga moramo zastaviti evropske institucije, socialni partnerji, civilna družba, vlade, nacionalni parlament in vsi drugi, kakšne so naše skupne vrednote. Če želimo demokracijo, svobodo, solidarnost, socialno kohezijo, vse tisto, kar podpirajo od Lizbone do Stockholma, to lahko vse skupaj zagotovimo le, če se spopademo z globalizacijo, da jo obvladamo, po drugi strani pa povečamo družbeno blaginjo. Čas, ki smo si ga vzeli za premislek, že prinaša svoje prednosti, vzeli smo našo prihodnost v lastne roke, v Hampton Courtu med britanskim predsedovanjem so vodje 25-ih držav članic in evropske institucije prevzeli nase svojo odgovornost in se odločili, da bodo začeli s skupno pobudo in s poudarkom na prioritetnih zadevah, prioritetne zadeve, ko gre za dobrobit naših državljanov, več delovnih mest, proaktivni pristop k demografskemu staranju Evropske unije in socialnim sistemom, več raziskav in razvoja za boljšo konkurenčnost, varnost na področju migracij, terorizma, potrošniškega varstva in vprašanja energetike, ki so postala zelo aktualna v preteklem obdobju. Nova lizbonska strategija naj temelji na nacionalnih programih, naj poudarim, da države članice igrajo svojo pomembno vlog pri tako imenovanem Road-mapu, zato, da se poveča število delovnih mest in konkurenčnost v Evropi in gre za povečanje deleža proračunskih sredstev za raziskave in razvoj. Konstruktivne politike so potrebne za financiranje pokojninskega sistema in zdravstvenega varstva. Slovenski program se v naših očeh kaže kot uspešen in 3% vašega proračuna do leta 2010 nameravate porabiti za raziskave in razvoj. Veliko se je naredilo na poenostavljanju zakonodaje in času, ki je potreben za ustanovitev podjetja. Veliko pa je treba še izboljšati, kot je na primer razvoj na znanju temelječega gospodarstva. Cilj je jasen. Slovenija naj postane bolj konkurenčna in da ima večno trajnosnost zato, da se bo bolje spopadala s socialnimi in okoljevarstvenimi problemi v prihodnosti. V tem ste zelo podobni drugim državam članicam in komisija pri tem upošteva specifične nacionalne značilnosti. Želimo si odprte, uspešne in napredne Evrope. Nov zagon pri implementaciji lizbonske strategije na terenu, se pravi, v državah članicah, se je začel obetavno. Upoštevamo vse zainteresirane in uporabljamo ustrezna sredstva. Sedaj pa moramo iti korak naprej in dejansko našim državljanom zagotoviti to, kar od nas pričakujejo. Na naslednjem evropskem svetu marca, pod avstrijskim predsedovanjem, se bomo osredotočili predvsem na to, kaj lahko naredimo, da dejansko izvedemo to, kar smo obljubili. Vendar pa imamo tudi plan D oziroma načrt D, demokracija, dialog in debata. To je načrt za obdobje razmisleka, ki mu jaz raje pravim obdobje aktivnega razmisleka, na osnovi katerega naj skupaj zgradimo našo prihodnost. Kaj je torej tu bistvo? Bistvo je poslušati ljudi in jim prisluhniti po vseh državah članicah, zato, da dosežemo nov konsenz o politikah, s katerimi bomo zgradili Evropo, ki se bo spopadla z izzivi 21. stoletja. 25 držav članic nam mora povedati, kaj si želijo in česa se bojijo. Kar se tiče globalizacije, pričakujemo specifično in izrazito akcijo. Zato smo oblikovali posebno orodje in ta načrt ravno tako hočemo uporabiti, da slišimo od državljanov, kaj si želijo, pa tudi, da jim razložimo, za kaj v Evropi gre. Nacionalni parlamenti so pri tem po definiciji naši osnovni partnerji, kajti ti so glavna povezava med evropskimi institucijami in evropskimi državljani. In po drugi strani ste v poziciji, da lahko motivirate ali celo prepričate nacionalne vlade. Zaradi tega vam danes govorim osebno, zato da vas zaprosim, da vključite evropska vprašanja v politično prakso in programe vaših strank. Zahtevam pravzaprav, da prevzamete odgovornost za Evropo, da kombinirate nacionalne in lokalne iniciative. Evropa ni zunanja politika, ampak je notranja politika 25 držav. Torej, razpravljali bomo o Evropi, o dodani vrednosti, o odprtih vprašanjih in o možnostih ter pomanjkljivostih in o vplivu Evrope na življenje državljanov. Vendar, ko govorimo o odnosih z volivci, potem so nacionalni parlamenti tisti obraz Evrope. Spoštovani člani parlamenta! Verjamem, da boste zagotovili tisto, kar je potrebno za naš uspeh, in sicer politično voljo, instrumente za delovanje in delovanje, ki nam bo povrnilo zaupanje volivcev. Sedaj imamo novo lizbonsko strategijo in mi smo tisti, ki moramo prisluhniti državljanom Evropske unije, zato, da lahko skupaj oblikujemo prihodnost. Rabimo seveda Evropo, ki bo izpolnjevala svoje obveznosti in pri tem ne smemo izgubljati časa. Torej, želim si odprte Evrope, Evrope, ki je prepričana, da lahko stopi v svojo prihodnost, Evropa, ki je dinamična, sposobna inovativnosti, Evropa, ki je povezana, po drugi strani pa tudi pluralistična. Želim si Evropo, ki zaupa v svoje vrednote in moto Evrope je enotnost v različnosti. Zelo kmalu se približujemo v Sloveniji vstopu evra, to so mejniki, ki prihajajo, pristop Schengenskemu območju v jeseni 2007 in predsedovanje Evropski uniji v letu 2008. To so bistveni mejniki in izzivi, pa tudi cilji in to so dejansko simbolični cilji za Slovenijo, ki je po eni strani v srcu Evropske unije in Slovenijo, ki je v svojem srcu evropska. In če vam sedaj poskušam dati sporočilo v nečemur, kar je blizu vašemu jeziku: Slovenija v Evropi še naprej uspešna, čestitam vam za dosedanje uspehe. Hvala. [[...]] [[Aplavz.]] [[...]]
Hvala lepa, gospod predsednik, za vzpodbudne besede. Besedo zdaj dajem predstavnikom poslanskih skupin, da predsedniku zastavijo poslanska vprašanja. Ker je čas omejen prosim, da posamezno vprašanje ni daljše od dveh minut. Naprej bo v imenu Slovenske demokratske stranke zastavil vprašanje gospod Jože Tanko. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani predsednik Evropske komisije gospod Barosso! Širitev Evropske unije je imela in še ima številne, poleg številnih prednosti tudi nekatere slabosti. Ena od teh je prav gotovo zmanjševanje vpliva nacionalnih držav in nacionalnih institucij, saj prehaja čedalje več pristojnosti in pomembnih odločitev na institucije Unije. Predvsem v starih članicah državljani na to še niso pripravljeni, skupni Evropi še ne zaupajo dovolj in zato tudi niso uspeli nekateri referendumi o Evropski ustavni pogodbi. V ozadju odločitev o zavrnitvi so tudi nekateri načrti širitve, ki ponekod sprožajo nasprotovanje prebivalcev in tudi dela politike. Do širitve so skeptični celo v državah, ki jih imamo za zelo liberalne in tolerantne. Pojavljajo se tudi rasni protesti, na dan izbijajo občutljive verske razlike, soočamo se z verskim ekstremizmom in tudi terorizmom. Proces širitve in tudi sprejemanja pogodbe sta pred resno preizkušnjo in za sprejem ustavne pogodbe skoraj ni možnosti, popravki pomenijo ponovitev postopkov, tako referendumom kot tudi drugih odločitev nacionalnih parlamentov, nadaljnje širitve povzročajo napetosti. Se pravi, da je obstoječe stanje nejasno, korak naprej pa je vendarle potrebno storiti. Zanima me: Kako lahko evropska komisija pripomore k večji stopnji zaupanja v Unijo in posledično k hitrejšemu sprejemu evropske ustavne pogodbe? In pa samo v razmislek: Ali bi bila ena od možnih rešitev tudi dopustitev, da bi imeli nacionalni parlamenti večji vpliv na odločanje, s čimer bi se med prebivalci utrdila tudi zavest o zadostni meri vpliva njihove nacionalne države in njihovih nacionalnih institucij na delo Evropske unije? Najlepša hvala tudi za odgovor.
Hvala lepa. Gospod predsednik, izvolite.
Hvala lepa za vaše vprašanje. Strinjam se z ozadjem, ki ste ga predstavili v svojem vprašanju. Seveda so problemi glede javnega mnenja v Evropski uniji. Sam osebno menim, da ti problemi včasih niso neposredno povezani z institucijami. Gre za probleme, ki se bolj tičejo nacionalne ravni. V številnih državah članicah poteka razprava o krizah, predvsem o krizi zaupanja med državljani Evropske unije, o problemu ankcioznosti kar se tiče globalizacije, prihodnosti, in seveda to vzbuja skrb. In to se odraža tudi v razpravah in v referendumih. Lahko se zgodi, da državljani izrabijo to priložnost in izrazijo svojo zaskrbljenost. Pošteno rečeno, mislim, da moramo priznati, da se problem včasih ne tiče le evropske ravni, da je to tudi problem naših različnih političnih sistemov širom Evrope. Gre za pomanjkanje zavesti in v nekaterih državah članicah imamo neke vrste populizem, ki nastopa zoper evropske institucije, zoper izzive, s katerimi se moramo skupaj razumno soočiti. In kaj lahko storimo po izrazitem "ne" v dveh državah članicah na referendumu? Če smo pošteni, smo zdaj v procesu razmisleka. To je bila odločitev 25 držav članic. Odločile so se za to obdobje, ki je potrebno za razmislek o tem, kako doseči nov sporazum, nov konsenz. V mesecu juniju pod avstrijskim predsedovanjem se bomo odločali. Gre za odločitev držav članic, kajti ustavna pogodba je medvladna pogodba in odločili se bomo, kaj storiti. Zdi se mi, da bomo to obdobje verjetno še nekoliko podaljšali, da bomo pripravili agendo za prihodnost Evrope in se vrnili k vprašanju institucij nekoliko kasneje. Zaenkrat moramo rešiti druge probleme. Sam osebno verjamem, smo namreč v tem postopku razmišljanja tudi v naši evropski komisiji, in sam osebno torej menim, da bo politična dinamika ustvarjala institucionalno dinamiko in ne obratno. Zato bi pred reševanjem institucionalnega problema, ki ga je treba nedvomno rešiti v tej razširjeni Evropi 25-ih držav članic, kmalu nas bo 27, pred tem moramo ustvariti politični konsenz med državami članicami, na ta način bomo izboljšali gospodarsko situacijo in na ta način lahko ustvarimo boljšo politično klimo in poskušamo doseči politični konsenz. Finančna perspektiva je eden od takšnih problemov, ki se ukvarja s proračunom za naslednje sedemletno obdobje. Direktiva o storitvah je prišla do pomembnega kompromisa. Institucije razpravljajo o zaskrbljenosti naših državljanov in zaskrbljeni niso glede načina glasovanja v ministrskem svetu ali Evropskem svetu, najbolj naše državljane skrbi gospodarska situacija, nezaposlenost, izobraževanje, zdravstvo, to so tisti razlogi za zaskrbljenost državljanov, to so pomembna vprašanja. Najboljši način morda za soočanje z njimi pa je oblikovanje dobrih političnih in gospodarskih pogojev zato, da bomo lahko dosegli konsenz med državami članicami. To je moje sporočilo. Poskusimo razrešiti probleme s tem, da bomo ustvarili boljše pogoje zato, da kasneje lahko razrešimo tudi ta institucionalni problem. Seveda je vloga nacionalnih parlamentov pri tem zelo pomembna tudi, ko gre za ustavno pogodbo. Dve državi članici sta jo zavrnili, to je res, vendar je evropska ustavna pogodba prevzela mnogo pomembnejšo vlogo in zato smo danes tukaj, čeprav nimamo ustave. Sam in drugi člani komisije smo opravili že več kot 70 obiskov v nacionalnih parlamentih, kar je več kot kdajkoli prej. Člani komisije so se poprej bolj osredotočali samo na evropski parlament, sedaj pa se v veliki meri posvečamo tudi nacionalnim parlamentom, kajti vi ste evropski politični vodja, celo župani so tisti vodje Evrope, zato moramo zgraditi to pomembno partnerstvo, da bomo dosegli ta konsenz. Se opravičujem, ker sem bil nekoliko dolg, vendar je bilo to zelo pomembno vprašanje. Hvala lepa.
V imenu Liberalne demokracije Slovenije bo poslansko vprašanje postavil dr. Marko Pavliha. Prosim.
[[...]] [[Govori Portugalsko.]] [[...]]Spoštovani predsednik, podpredsednica, komisar, ekscelence, lep pozdrav slovenskem parlamentu. Gospod predsednik, če boste imeli priliko se popeljati po naši domovini boste ugotovili, da na veliko gradimo, ne samo avtoceste tudi druge infrastrukturne projekte. Pred nami je pomembna naloga posodobitve železniškega sistema, zlasti na petem vseevropskem koridorju, ki tudi poteka po Sloveniji in na tem koridorju je še posebej pomembna izgradnja drugega tira med Koprom, kjer je naše največje pristanišče, in Divačo. Drugi tir je izjemno pomemben za številne države Evropske unije, ki ležijo na petem koridorju, pomemben je za Avstrijo, Madžarsko, Slovaško, Češko, Nemčijo pa tudi za bodoče članice, kot na primer za Ukrajino. Prav tako je izjemno pomemben za bodoči razvoj Republike Slovenije in njenega gospodarstva in nenazadnje za razvoj našega največjega pristanišča, Luke Koper, ki je lansko leto prešlo že magično mejo 13 milijonov ton pretovora in tako rekoč doseglo saturacijo. V zadnjih štirih letih se je število pretovorenih vagonov v Luki Koper povečalo kar za 50%, kar pomeni, da Luka Koper brez drugega tira nima možnosti za nadaljnji razvoj. Prejšnja slovenska vlada pod predsedstvom Antona Ropa je pobožno željo o izgradnji tega pomembnega projekta spremenila v realnost, tako s pomočjo evropskega sveta kot tudi s pomočjo vašega predhodnika, gospoda Prodija. Drugi tir je bil uvrščen med prioritetne projekte Evropske unije pod številko 6. In prepričan sem, gospod predsednik, da bo tudi pod vašim predsedstvom še naprej užival vso podporo evropske komisije in tudi vaše osebno. In moje vprašanje je: Ali lahko danes ob tem pomembnem obisku v našem parlamentu dobimo zagotovilo, da drugi tir ne bo romal na stranski tir? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod predsednik, izvolite.
Najlepša hvala. Najlepša hvala tudi za vaše uvodne besede v portugalščini. Upam, da je bila moja slovenščina vsaj približno tako dobra kot vaša portugalščina. Kar se tiče koridorja, popolnoma se zavedamo pomena koridorja za Slovenijo in prednostnih nalog. Trenutno se ne moremo zavzeti oziroma prevzeti nobenih obveznosti glede tega, ker finančna perspektiva ni še do konca dogovorjena. Najverjetneje bo prišlo do zmanjšanja predvidenih sredstev za čezevropske transportne mreže, ampak verjamemo, da je ta koridor izredno pomemben.
V imenu Socialnih demokratov bo poslansko vprašanje postavil gospod Miran Potrč.
Spoštovani predsednik Evropske komisije gospod Barroso, spoštovana komisarja! Pred nekaj več kot 14-mi dnevi je Državni Zbor Republike Slovenije odločal o zelo pomembnem zunanjepolitičnem vprašanju, ali naj se tudi slovenski vojaki neposredno angažirajo v akciji usposabljanja iraških policistov ali ne. Po odločitvi vlade o napotitvi štirih vojakov slovenske vojske v vadbeni center Al Rostamia je to odločitev državni zbor potrdil. Koalicija je bila za, opozicija proti. Vsi si želimo mir in demokratični razvoj Iraka. Vsi se zavedamo, da moramo kot enakopravni člani mednarodne skupnosti pa tudi Evropske unije in Nata k reševanju kriznih žarišč prispevati svoj delež, toda razlikujemo se v ocenah, ali ima mednarodna skupnost že oblikovano jasno strategijo in uspešen načrt za reševanje tega kriznega žarišča. Glede na pomembno vlogo, ki jo ima ob svoji politični teži in vplivu Evropska unija, vas, gospod predsednik Barosso, prosim za odgovor: Ali ima Evropska unija enotno stališče do sodelovanja vojakov njenih članic v Iraku in kako vi osebno in Evropska unija vidite možnosti za uspešnejše angažiranje Evropske unije pri reševanju tega kriznega žarišča. Hvala lepa.
Hvala. Gospod predsednik, prosim.
Kar zadeva prvo vprašanje, napotitev vaših vojakov v Irak, je to povsem nacionalna odločitev, ki jo sprejema vsaka država članica ločeno. Evropska komisija glede tega nima nobenih pristojnosti. To je na vas. Vi odločate o tem, kaj želite storiti v tej zadevi, kar zadeva vojaško sodelovanje. Kar zadeva podporo za stabilizacijo Iraka, gospodarsko sodelovanje, obnovitev, projekti obnovitve, sodelovanje pri usposabljanju v programih usposabljanja kot so policijske enote, sodstvo, gradnja institucij pa imamo skupno stališče na ravni Evropske unije in podal vam bom nekaj elementov. To je obsežen program, ne bom vam mogel razložiti celotnega programa, financiramo pa obnovitvene projekte v znesku več kot 500 milijonov evrov. Letos smo dodali še 200 milijonov evrov, to so konkretni projekti sodelovanja za izboljšanje stanja v Iraku in za izboljšanje političnih procesov demokratizacije v Iraku. Pripravljamo tudi, ko bodo pogoji zreli, neke vrste sporazum o trgovanju in sodelovanju z iraškimi oblastmi. Sedaj promoviramo program usposabljanja na različnih področjih in usposabljamo številne Iračane za opravljanje različnih funkcij. To je naš program zaenkrat.
V imenu Nove Slovenije bo poslansko vprašanje postavila gospa Marjetka Uhan, prosim.
Lepo pozdravljeni gospod Barosso, predsednik komisije, gospa komisarka in gospod komisar v slovenskem parlamentu. Svoje vprašanje bi začela takole. Evropa se srečuje z veliko demografsko krizo, nekatere države rešujejo problem primanjkljaja domačega prebivalstva in delovne sile z vdorom tujih narodov oziroma tujega prebivalstva, ki prinašajo v evropski prostor tudi svoje navade, običaje in kulturo in spreminjajo s tem tudi sam kulturni značaj Evrope. Slovenija se na področju demografije ne razlikuje, mogoče je še v slabšem položaju, tudi zaradi tega, ker je majhna. Mene pa zanima: Kaj bo naredila Evropska unija na področju zaposlovanja žensk, katere ukrepe bo sprejela, kajti zavedamo se, da mlade matere, ko začenjajo službo so tudi nekako v dobi rojevanja in se zavedajo, da je socialna varnost tista vrednota, ki jo tudi morajo imeti preden se odločijo za družino? Tudi slovenska vlada se tega zaveda in pripravlja številne reforme ali pa ukrepe tudi na tem področju, vendar bodo rezultati mogoče vidni šele čez čas. Hvala lepa za odgovor.
Hvala lepa. Gospod predsednik, izvolite.
Najlepša hvala za vaše vprašanje. Dejansko 22. januarja torej šele pred kratkim je komisija sprejela poročilo o enakosti med moškimi in ženskami, ki bo na vrhu spomladi tudi predstavljeno. Tri četrtine novih nastalih delovnih mest v petih letih, v preteklih petih letih, so izpolnile same ženske. Nekaj osnovnih podatkov. Kljub temu pa je zaposlenost žensk le 56% v Evropski uniji v primerjavi z moško zaposlenostjo. Se pravi, da obstaja resna diskriminacija žensk v primerjavi z moškimi. Ženske delajo v veliko manjšem številu panog in v manjšem številu poklicev kot moški, le 30% na vodilnih mestih je žensk v Evropski uniji to pa tudi razlaga, zakaj ženske na delovno uro zaslužijo 15% manj, za Slovenijo to pomeni 9% manj v Sloveniji, boljši ste od evropskega povprečja, vendar še vedno obstaja razlika. Od leta 1999 je evropska strategija za zaposlovanje skrbela za izboljšanje enakosti med spoloma na delovno-pravnem področju, upam, da bomo to še naprej uspešno izvajali. Tudi to poročilo o situaciji v državah članicah je namenjeno pravzaprav vzpostavljanju zavesti o tej problematiki. Ravno tako se ukvarjamo z vprašanjem starajočega se prebivalstva, to je mandat, ki smo ga dobili v Hampton Court in pozivamo države članice, da pomislijo oziroma premislijo o bolj ambicioznih načinih zagotavljanja infrastrukture za varstvo otrok, kajti to je način, da ljudem po eni strani omogočimo aktivno sodelovanje v delovnem procesu in istočasno družinsko življenje. To je evropska strategija in to je tudi prioriteta, ki jo bomo omenili na evropskem vrhu. Moram reči, da se za enakost med spoloma v naši komisiji izredno zavzemamo in pozivamo, da se s tem ukvarjajo tudi države članice.
V imenu Slovenske ljudske stranke bo poslansko vprašanje postavil gospod Jakob Presečnik. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana komisarja! Izražam vam iskreno dobrodošlico v imenu poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. V skladu s pristopnim sporazumom naj bi Slovenija v letu 2007 opustila znižano stopnjo DDV, ki se plača ob nakupu novega stanovanja. Ta ukrep je za Slovenijo v danem položaju iz več razlogov kočljiv. Zlasti v Ljubljani in priobalni regiji ter drugih najbolj razvitih urbanih središčih v državi povpraševanje po stanovanjih znatno presega ponudbo. To ima za posledico, da so tako na novo zgrajena kot tudi stara stanovanja izjemno draga, zlasti primerjalno glede na povprečne zaslužke prebivalstva. Ob tem cene neprestano rastejo, po različnih ocenah tudi do okrog 10% letno. V letošnjem letu je na trgu stanovanj zaznati še posebej živahno aktivnost in pritisk na cene se še dodatno povečujejo. Obstajajo prognoze, da se utegnejo cene stanovanj do konca leta povišati za okrog 15 do 20%, ker se trg odziva na pričakovane višje cene stanovanj v naslednjem letu zaradi najavljene zvišane stopnje DDV. Na eni strani zvišanje cen stanovanj vpliva na zmanjševanje dostopnosti do stanovanj in s tem na realen življenjski standard prebivalstva, na drugi strani pa to povečuje inflacijo. Niti prvo niti drugo ne vpliva pozitivno na ekonomsko in socialno sliko. Obenem bi previsoka stopnja inflacije lahko celo ogrozila prevzem evra, ki je predviden za prihodnje leto. Gospod predsednik, za Slovenijo oziroma za cenovno stabilnost slovenskega trga stanovanj bi bilo, glede na opisano stanje, vsekakor veliko olajšanje, če bi Slovenija lahko za določen ali nedoločen čas obdržala znižano stopnjo DDV na stanovanje. To bi zaustavilo naraščajoč pritisk na cene stanovanj. Kakšno je vaše mnenje o tej zadevi, gospod predsednik, in kaj lahko evropska komisija ukrene s tem v zvezi? Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, gospod predsednik.
Hvala lepa. Vemo, da je to zelo občutljivo vprašanje v Sloveniji, je težko in tehnično vprašanje in lahko vam podam tehničen odgovor, za kar se opravičujem. Vemo, kako pomembno je to, zato moramo biti zelo natančni, ker gre za pomembne pravne zadeve poleg političnih zadev. Torej, gre za pravne zadeve, to, kar ste izpostavili. Rad bi potrdil, da je Slovenija dobila možnost, da zaprosi za znižanje te davčne stopnje. Iz tega se lahko izključijo gradbeni izdelki oziroma material do 31.7.2007. 13. februarja, po dveh letih razprave, je svet sprejel direktivo v zvezi z zmanjšano stopnjo. Ta direktiva pokriva podaljšanje tega obdobja pri delovno-intenzivnih panogah do leta 2010. To vključuje prenovo stanovanj, to vključuje tudi načine ogrevanja in nove predloge bo predstavila komisija. Poudariti moram, da eksperimenti za znižanje stopnje, glede znižanja te stopnje zdaj omogoča oziroma daje to možnost vsem državam članicam. Poprej je bilo to dovoljeno le nekaterim državam članicam. Po tem opciji naj bi država članica predložila to zahtevo, to prošnjo z utemeljitvami in sicer pred koncem tega meseca. In še nadalje bi rad razložil, da Slovenija lahko uporabi to znižano stopnjo v skladu z aneksom H šeste direktive, ki zadeva tudi stanovanja, ki predstavljajo del socialne politike. Seveda se mora Slovenija odločiti in opredeliti obseg svoje socialne politike. Ta znižana stopnja velja brez časovne omejitve. Do 30. junija 2007 bo komisija svetu in parlamentu predstavila splošno poročilo o oceni glede znižane stopnje, davčne stopnje v posameznih storitvah. To poročilo bo temeljilo na študiji, ki jo je izvedla neodvisna ekonomska inštitucija in želim vam zagotoviti, vam v parlamentu, da bo to poročilo pokrivalo celoten stanovanjski sektor. Komisija bo predstavila svoje poročilo kot tudi predloge glede obsega tega območja. Se opravičujem, to je bilo zelo tehnično, ampak to je res tako zelo občutljivo vprašanje in veseli smo, da je v svetu prišlo do strinjanja v februarju. Še vedno je treba nekaj postoriti seveda, ampak sprejete so bile nekatere odločitve, ki so zdaj v rokah nacionalnih pristojnih organov.
[[...]]vprašanje postavil gospod Sašo Peče. Prosim.
Slovenke in Slovenci! Gospod Barrosa! Ko sta Slovenijo ozemeljsko in gospodarsko izsiljevali Avstrija in Italija, ste nam vi in Evropa obljubljali, da bo Slovenija v okviru Evropske unije polnopravna oziroma enakopravna članica, da bomo deležni vseh pravic, ne pa le obveznosti. Obljubljeno nam je bilo med drugim, da bo prost pretok dela, da bo do prostega pretoka dela prišlo, toda Slovenija tega seveda ni deležna. Sloveniji ste to pravico v okviru Evropske unije seveda odvzeli. In področje obveznosti. Po vaših besedah je Slovenija vzor med vsemi novimi članicami. To ste večkrat izjavili. Ampak ta vaša hvala ima težo, ima ceno za slovenske državljane in državljanke. Predvsem negativno težo, to je povečevanje in uvajanje vedno novih davkov, vedno večjih davkov in v naši državi imamo žal napovedanih kar nekaj novih in višjih davkov. V zameno za to ceno da nas vi in vam podobni v Evropi hvalite in nas dajete za vzor, kako dobri in pridni novi člani Evropske unije smo. Gospod Barroso, obljubljali ste nam veliko več. Obljubljali ste nam skupno reševanje problemov in če se izrazim v vaši terminologiji, skupno reševanje novih izzivov. Zelo moderno je probleme imenovati izzive. Obljubljali ste nam skupno zunanjo politiko do tretjih držav in dejstvo je, da skupna politika bi morala biti. Navsezadnje nam to narekuje tudi politika schengena oziroma schengenskega sporazuma. Ampak, ko vas danes poslušamo ali pa včeraj, ko govorite v odnosu Slovenije do Hrvaške, pravite izključno, to je stvar dveh držav, to se Evrope ne tiče. To je dvostranska problematika, ta se Evrope ne tiče. Ko Slovenija vas in pa institucije Evropske unije poziva, da posegate ko Hrvaška izvaja teritorialno agresijo na Republiko Slovenijo, pozabite na vse velike obljube, pozabite na vse velike obljube, pozabite na vse osnovne in izvedbene akte Evropske unije. Ali se vam to ne zdi žaljivo do Republike Slovenije, ali se vam to ne zdi ponižujoče do teh državljank in državljanov, ki so seveda vsakodnevno ravno zaradi Evrope podvrženi novim in višjim davkom? Hvala.
Hvala lepa. Gospod predsednik, izvolite.
Hvala. Gospod poslanec, lotili ste se različnih vprašanj in naj poskušam obdelati enega za drugim. Kar se tiče zgodovinskih okvirjev, ne bom o tem sedaj govoril, že situacija sedaj je dovolj težka, ne bi jo dodatno obremenjeval s preteklostjo. V Evropski uniji gre predvsem za proces sprave in če pomislimo, kje smo z vsemi težavami, ki jih imamo, gospodarskimi in drugimi in če pomislimo, kje smo bili v preteklosti, pred 60-imi leti je ta celina bila priča enih najhujših katastrof v zgodovini človeštva, II. svetovni vojni, holokavst se je zgodil v Evropi. Francija in Nemčija sta bili nastrojeni ena proti drugi. To je bila slika Evrope pred 60-imi leti. Pred 30-imi leti ali pa 35-imi leti je bila vsa južna Evropa pod diktatorstvom, moja država na primer. Pred 20-imi leti je bila podvržena sovjetski dominaciji celotna jugovzhodna Evropa. Baltske države niso bile neodvisne. Pred 10-imi leti smo bili priča pobojem in pokolom na zahodnem Balkanu. Res imamo probleme danes, vendar če se primerjamo s situacijo v preteklosti, res ne vidim, zakaj bi bili pesimistični. Naš projekt, evropski projekt je predvsem politični projekt, ne samo gospodarski. Dal sem vam prej zelo tehnične odgovore na tehnična vprašanja, vendar tukaj ne gre za tehnični projekt in zaradi tega sem prav vesel, da vam lahko govorim kot politikom. Evropski projekt ne more biti le tehnokratski projekt, mora biti političen in demokratski projekt, ki temelji na vrednotah demokracije, miru in varnosti ter svobode. In zaradi tega je ta pomiritev tako bistvena. In to je moj splošen komentar glede zgodovinskih opomb, ki ste jih izrazili, gospod Peče. Sedaj pa vprašanje davkov. Če primerjate situacijo v Evropski uniji, boste našli države, kjer so davki zelo visoki, in tiste, kjer so davki nižji. Ni poenotenja davčne stopnje v Evropski uniji. In zunaj Evropske unije ravno tako obstajajo države z višjimi in nižjimi obdavčitvami. Torej, mislim, da intelektualno ni smiselno reči, da so davki višji zaradi Evropske unije, kajti v Evropski uniji obstajajo države, kjer so davki zelo nizki. Kar se tiče prostega pretoka delovne sile, to je bil pogoj v pogajanjih. To so sprejele stare države in takratne države kandidatke. Vendar ravnokar smo pripravili poročilo, s katerim ocenjujemo učinke tega dogovora, in to je v določenem obdobju po vključitvi novih držav članic. In naše priporočilo je, da se vse omejitve umaknejo, zaradi tega, ker imajo zelo dobre izkušnje države, ki nimajo nobenih omejitev, kot so na primer Irska, Velika Britanija in Švedska. Nekatere države so tudi že omenile, da do konca ne bodo izvajale prepovedi prostega pretoka delovne sile. Torej, naš predlog je, da ne bi bilo nobenih omejitev glede pretoka delovne sile v celotni Evropski uniji. Kar pa zadeva Hrvaško in odnose med Hrvaško in Slovenijo, je naše jasno stališče, da gre za bilateralno vprašanje. In mislim, da je to pravi način, da spoštujemo neodvisnost tako Slovenije kot Hrvaške. Mislim, da ne bi bilo dobro za slovensko neodvisnost, da zdaj rečemo, Evropska unija je tista, ki bo sedaj odločala o mejah med Hrvaško in Slovenijo. To je bilateralno vprašanje, kjer spoštujemo suverenost obeh držav. Upamo pa, da se boste vprašanja lotili konstruktivno, z dobrimi nameni, v dobrem duhu. Na nedavnem obisku v Zagrebu sem to rekel in ravno tako sem omenil Hrvaški, da je poročilo o njenem napredovanju na poti v Evropsko unijo tisto, ki omenja ta problem. In mi, kot Evropska komisija, pa imamo določene kompetence na področju ribištva. Tu lahko pomagamo, vendar pomagamo lahko le, če bodo vse strani z nami sodelovale. Pripravljeni smo pomagati, vendar pa moram še enkrat povedati, to je odgovornost dveh vpletenih neodvisnih in suverenih držav. Vendar, kot končna opomba, čisto odkrito vam lahko povem in to subjektivno, da se mi zdi, da je ena od glavnih prednosti Slovenije v Evropski uniji to, da poznate zahodni Balkan. Pravi strokovnjaki ste na tem področju in prav gotovo vam je bolj kot drugim članicam v interesu, da bo ta regija stabilna. Po našem vedenju je zelo pomembno, da imamo, imate stabilne odnose z vsemi državami, ki so na zahodnem Balkanu. To je pomembno z gospodarskega in političnega stališča in verjamem, da lahko tem državam daste evropsko perspektivo, seveda le pod pogojem, da izpolnijo vse gospodarske in politične kriterije za vstop v Evropsko unijo.
Hvala. V imenu Demokratične stranke upokojencev bo vprašanje postavil mag. Franc Žnidaršič. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik Evropske komisije, spoštovana komisarja, spoštovani ostali prisotni! Znano nam je, da bo prvi medparlamentarni forum sklican za letos spomladi, pred junijskim zasedanjem evropskega sveta. V zvezi s tem nas zanima, kakšne koncepte boste kot predsednik evropske komisije postavili glede prihodnosti evropskega, socialnega in gospodarskega modela glede na globalizacijo? Ali boste v definiranju navedenega, upoštevali tudi varnost in pravičnost do starajočega se prebivalstva. Vse pogosteje se v evropski javnosti ustvarja vtis, da je starajoča se generacija z bremeni vzdrževanja njene socialne varnosti eden izmed glavnih krivcev za neučinkovitost našega skupnega evropskega družbenega modela. Zavedamo se, da se bodo z obširno razpravo o teh vprašanjih odprle nove perspektive in tudi prostor za reformo do skupnih politik na tem področju, kjer pa znotraj evropske unije obstajajo politična nesoglasja. Hvala.
Hvala. Gospod predsednik.
Hvala lepa, gospod poslanec. Prav imate. Včasih se staranje predstavlja kot negativen element, vendar mislim, da je to dobro za Evropo. Ljudje živimo dlje, in če je mogoče, živimo tudi bolj zdravo življenje. Vprašanje pa seveda nakazuje na to, da gre tudi za gospodarske učinke in je to povezano s penzijami. Vedno več je tistih, ki prejemajo penzije in zato je potrebno prilagoditi socialne sisteme. Ne pomeni pa, da je staranje samo po sebi nekaj negativnega. Nasprotno, promoviramo politike aktivnega staranja, vseživljenjskega učenja. Na ta način ljudje, ki so stari nad 50 let, ohranjajo svoje sposobnosti, moški in ženske, in zelo pomembno je imeti to politiko za izpolnjevanje vseh ciljev. Večina socialnih politik je bila pripravljena, ko je bila povprečna življenjska dobra še pod 70 let. Sedaj pa smo v tem smislu napredovali. Ta povprečna življenjska doba se je dvignila. Mi, kot tudi mlajše generacije moramo imeti pravico do penzije.
V imenu madžarske in italijanske narodne manjšine v Slovenije bo poslansko vprašanje postavila gospa Maria Pozsonec. Prosim.
Hvala lepa gospod predsednik, spoštovani naši dragi gostje. Kot predstavnica majhne narodne skupnosti v Republiki Sloveniji vas sprašujem: Kakšna bo usoda narodne skupnosti v Evropski uniji, glede na to, da je z njeno širitvijo v njej vedno več manjšin? Zanima me tudi, ali nameravate z zakoni urejati položaj narodnih skupnosti v Evropski uniji in kako boste nadzorovali izvajanje teh zakonov? Mimogrede povem, da vprašanje položaja narodne skupnosti v Sloveniji zelo dobro, bi lahko rekla zgledno urejeno. Hvala.
Hvala lepa. Gospod predsednik izvolite.
Najlepša hvala. Dobro je vedeti, da v tej državi je to vprašanje dobro urejeno. Kot veste je to vprašanje vedno bolj aktualno v razširjeni Evropi in zaradi tega se držimo načela o katerih govori 6. člen evropske pogodbe, pa tudi drugih mednarodnih konvencij in seveda konvencij Sveta Evrope ter stvar je tudi natančno in pomembno opredeljena v listini o človekovih pravicah. Temu vprašanju namenjamo vedno več pozornosti, tako v starih državah članicah in v novih ter tudi v državah kandidatkah. Pripravljamo posebno agencijo za temeljne pravice v Evropski uniji in ena od nalog te bodoče agencije bo seveda nadzorovanje položaja v Evropski uniji.
Hvalapredsedniku Evropske komisije. Gospod Jose Manuel Barroso, gospa Margot Wallström, doktor Janez Potočnik, hvala lepa za vaš obisk v državnem zboru, za katerega verjamem, da ni zadnji. Z vprašanji, ki zadevajo bodočnost Evropske unije, s tem pa tudi bodočnost Republike Slovenije, se boste še naprej zagotovo intenzivno ukvarjali. Dovolite mi, da vam na tej poti zaželimo veliko poguma, potrpežljivosti in uspehov. Hvala lepa. [[...]] [[Aplavz.]] [[...]] Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje, pričenjam nadaljevanje 14. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Roberto Battelli, Zvonko Černač, Feri Horvat, Miran Jerič, Alojz Posedel, Ciril Testen do 12. ure in Mirko Zamernik oziroma Ciril Testen od 12. ure dalje. Prosim, da se umirite, preden preidemo na 13. točko dnevnega reda. Hvala lepa. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O ODNOSIH REPUBLIKE SLOVENIJE S SLOVENCI ZUNAJ NJENIH MEJA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev. Gospod Zorko Pelikan državni sekretar Urada Vlade Republike Slovenije za Slovence v zamejstvu in po svetu. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod predsednik. Poslanke in poslanci! Dragi slovenski gostje iz tujine, ki ste se nam pridružili na današnji drugi obravnavi zakona o odnosih Republike Slovenije s Slovenci zunaj njenih meja. V imenu vlade Republike Slovenije želim uvodoma izpostaviti določena vladna stališča v povezavi z diskusijo, pripombami in tudi amandmaji na predlagano zakonsko besedilo. Ob obravnavi poglavja o repatriaciji, ki kot poseben del tega zakona ureja vračanje Slovencev iz držav, kjer vladajo krizne razmere, je prišlo v skrbi za spodbujanje vračanje slovenskih izseljencev in njihovih potomcev na sploh do predloga za širitev tega poglavja. Četudi ostaja to poglavje o repatriaciji nespremenjeno in naravnano le na določeno skupino vračajočih, želim ob tej priložnosti zagotoviti, da je bilo na področju informiranja o priseljevanju v Slovenijo že veliko narejenega. Gre za stalno nalogo, ki jo naš urad v sodelovanju z mrežo diplomatsko konzularnih predstavništev in pristojnih ministrstev opravlja med zdomci in izseljenci. Amandma k prvemu odstavku 13. člena, ki določa, da urad vodi minister brez listnice, je v nasprotju z zakonom o vladi. V 8. členu zakona o vladi je namreč določeno, da vlado sestavlja 15 ministrov oziroma ministric ter da ima lahko največ 2 ministra brez resorja. Drugače pa amandmaja k drugemu in tretjemu odstavku 13. člena vzpostavljata način sodelovanja med uradom in ministrstvom, pristojnim za zunanje zadeve, v skladu z zakonom o zunanjih zadevah in z uredbo o sodelovanju, obveščanju in usklajevanju na področju zunanjih zadev in mednarodnih odnosov. Zakon bo, v to sem prepričan, s spremembo 19. člena zadovoljil pričakovanja krovnih organizacij Slovencev iz zamejstva. Omejitev le na reprezentativne organizacije, ki lahko predlagajo člane sveta za Slovence v zamejstvu, jim daje večje garancije, da bodo njihovi predlogi upoštevani. V 21. členu se je razširilo število predstavnikov iz nekaterih držav in kontinentov, ki sestavljajo svet za Slovence po svetu, in ga tako naredijo bolj reprezentativnega. Zaradi neusklajenosti z drugimi pravnimi akti in v povezavi z 98. členom predlaganega zakona vlada kot predlagateljica zakona najavlja, da bo za tretjo obravnavo pripravila uskladitveni amandma. Spoštovane poslanke in poslanci! Ob tej priložnosti se vam iskreno zahvaljujem za vaš konstruktiven pristop pri nastajanju tega zakona. Hvala lepa.
Hvala gospodu Pelikanu. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Prosim predsednico odbora, gospo Mojco Kucler Dolinar, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa, predsednik. Lep pozdrav! Lep pozdrav vsem vabljenim na to sejo in spoštovanim kolegom poslankam in poslancem! Odbor državnega zbora Republike Slovenije za notranjo politiki, javno upravo in pravosodje je na 17. redni seji obravnaval predlog zakona o odnosih Republike Slovenije s Slovenci zunaj njenih meja. Na sejo so bili poleg Urada vlade Republike Slovenije za Slovence v zamejstvu in po svetu in zakonodajno-pravne službe, vabljeni tudi predstavniki področnih ministrstev ter predstavniki organizacij, ki predstavljajo Slovence v zamejstvu in po svetu in delujejo tako zunaj meja Republike Slovenije kakor tudi na naših tleh, kar je bila osnova za vsebinsko zelo poglobljeno razpravo, ki se je razvila tudi na samem odboru. Predstavnik predlagatelja, državni sekretar na Uradu vlade Republike Slovenije za Slovence v zamejstvu in po svetu Zorko Pelikan je k členom predloga zakona podal dopolnilno obrazložitev, v kateri je poudaril, da je sprejem predloga zakona nujen, saj po različnih ocenah zunaj Republike Slovenije prebiva četrtina vseh pripadnikov našega naroda. Predsednik Komisije državnega zbora Republike Slovenije za odnose s Slovenci v zamejstvu in po svetu je predstavil njeno pisno mnenje - komisija je namreč kot zainteresirano delovno telo obravnavala zakon na svoji 4. nujni seji. Ker se je komisija v razpravi soglasno strinjala z vsebino nekaterih predlogov amandmajev SLOMAK-a in Slovenske izseljenske matice, predstavniki urada in nekaterih področnih ministrstev pa so tudi večino podprli njihovo vsebino, jih je komisija z določenimi dopolnili sprejela in jih predlagala tudi odboru v sprejem. K predlogu zakona je podala svoje mnenje tudi komisija državnega sveta za mednarodne odnose in evropske zadeve, v katerem pa je predlagala, da bi se med poglavitne nosilce sodelovanja med Republiko Slovenijo in Slovenci v zamejstvu in po svetu vključil tudi Državni svet Republike Slovenije. K predlogu zakona so podali stališča in mnenja tudi drugi vabljeni predstavniki. Predstavnik Slovenske manjšinske koordinacije Rudi Pavšič je povedal, da slovenska avtohtona skupnost v sosednjih državah podpira sprejem predloga zakona, ki je pogoj za nadaljnjo pripravo strategije Republike Slovenije do Slovencev, ki živijo v sosednjih državah. Večina stališč SLOMAK in njegovih predlogov za amandmaje je bilo z nekaterimi dopolnili upoštevanih že v mnenju komisije. Posebej pa je predlagal odboru v sprejem še dva amandmaja. Predstavniki slovenskih izseljenskih organizacij v Republiki Sloveniji so se prav tako strinjali s splošno oceno, da je zakon nujen in potreben. To so poudarili predstavniki Svetovnega slovenskega kongresa, Izseljensko društvo Slovenija v svetu in Rafaelova družba. Predstavnik zakonodajno-pravne službe je povedal, da je predlagatelj zakona nekatere pripombe upošteval v predlaganih amandmajih, nekatere pa je upošteval v sklopu razprave, odbor pa jih je tudi večinoma sprejel. V razpravi so bile predvsem izpostavljene teme v okviru 3.a člena, ko je na predlog SLOMAK komisija sprejela predlog za amandma, v katerem naj bi se poudarilo, da Slovenija nima teženj po ozemlju v sosednjih državah. Po mnenju nekaterih razpravljavcev naj bi bilo to potrebno zapisati, večina razpravljavcev pa je menila, da rešitev ni potrebna, saj bi lahko v sosednjih državah imela nasprotni učinek od želenega. V zvezi z nekaterimi dopolnili k 19. členu, da naj bi predstavnike Slovencev v zamejstvu v svet imenoval predsednik vlade na predlog koordinacije krovnih organizacij, ki delujejo v Avstriji, Italiji, na Hrvaškem in Madžarskem, so nekateri menili, da bi bilo to ustrezno, saj je manjšino treba spodbujati k enotnemu delovanju. Večina pa se je strinjala, da se lahko koordinacija uredi tudi kasneje, pod pogojem, da obstaja soglasje vseh organizacij. Poudarjeno je bilo tudi, da so smiselne posebej opredeljene določbe, kar se tiče ohranjanja jezika in izobraževanja. Potem pa je bil že izpostavljen tudi pojem repatriacije, ki je bil po mnenju nekaterih predstavnikov precej skrčen, zato je odbor sprejel tudi nekatere amandmaje. Ob koncu pa je odbor sprejel tudi vse člene zakona skupaj. Hvala lepa.
Hvala gospe Kucler Dolinar. Spoštovani! Naj izrazim zadovoljstvo, da lahko v naši sredi pozdravim predstavnika Slovencev v zamejstvu in po svetu, ki sem ju na podlagi 276. člena poslovnika državnega zbora povabil k obravnavi zakona o odnosih Republike Slovenije s Slovenci zunaj njenih meja in ki tako prvič v zgodovini sodelujeta na plenarni seji slovenskega parlamenta. Gospod Rudi Pavšič, predsednik Slovenske manjšinske koordinacije SLOMAK, zastopa Slovence v zamejstvu. Kot član deželnega vodstva Slovenske prosvetne zveze in kasneje predsednik Zveze slovenskih kulturnih društev ter član Pokrajinskega odbora slovenske kulturno-gospodarske zveze za Goriško je vseskozi aktivno zastopal interese slovenske narodne skupnosti v Italiji. Leta 1997 je bil izvoljen za predsednika Slovenske kulturno-gospodarske zveze, od leta 2004 pa je tudi predsednik SLOMAK. Gospod Rudi Pavšič, imate besedo.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Seveda najprej tudi z moje strani v imenu Slovencev, ki živimo v sosednjih državah Republike Slovenije, najlepša hvala za priložnost, ki nam jo dajete, da lahko z vami razpravljamo o skupnih problemih. Mislim, da je današnja prisotnost predstavnikov iz zamejstva in Slovencev po svetu znak zbliževanja naših pogledov in hotenj, in sem prepričan, da bomo v takšnem sodelovanje lahko lažje in pozitivneje reševali vprašanja, ki se nas tičejo. Za Slovence, ki živimo v Avstriji, Italiji, na Madžarskem in na Hrvaškem, pomeni zakonska določitev odnosov med zamejstvom in Republiko Slovenijo pomembno dejanje, ki ga pozdravljamo. Že leta je govor o tem, da bi se organsko uredili odnosi med Republiko Slovenijo ter zamejci in Slovenci po svetu. Ustava Republike Slovenije to izrecno predvideva. V tem kontekstu je bistveno, da bodo interesenti, to je, zamejci in Slovenci po svetu, imeli v nastajajočih normah vlogo protagonista. Gre pač za znano načelo o manjšini kot subjektu. Še posebej pomembno je, da predlagatelji, razpravljavci in zakonodajalci ne bi šli z birokratsko zapletenimi konstrukti mimo v bistvu zelo enostavnih dejstev. Že pri osnovni terminologiji je potrebno ločiti zamejce do Slovencev, ki so zapustili domačo zemljo in iz različnih vzrokov in v različnih časih odšli v tujino. Razlika ni v vrednosti, ampak v dejanskih potrebah, željah in načrtih. Termin "zamejci" označuje psihološko in institucionalno razdaljo, ki predstavlja bivanje v državah, ki jih deli institucionalna, politična in kulturna meja. Bistveno je to razdaljo na narodnem področju izničiti. V Italiji, na avstrijskem Koroškem, na Madžarskem in na Hrvaškem obstajajo različno številne in različno organizirane slovenske narodne skupnosti. Druži jih to, da gre za državljane iz skupnosti neslovenskih držav, ki so po jeziku, kulturi, zgodovini in drugih objektivih ali psiholoških znakih pripadniki slovenskega naroda, ne glede na državljanstvo. Podoba je jasna. Slovenija kot država ne predstavlja vsega slovenskega naroda. V zgodovini so se meje pomikale, ljudje pa so ostajali in ostali na svoji zemlji. Slovenci iz krajev in prostora, ki nosi še ime zamejstvo, so v zgodovini odločilno pripomogli, da se je slovenski narod v celoti razvijal. Gre v bistvu za ljudi in dogodke, ki bi morali biti del slovenske kolektivne zavesti. Če to zavest izgubljamo, bomo postali nekaj drugega, Slovenci pa vedno manj. Če povzamem; ni pojem skupnega slovenskega prostora oziroma narodnega prostora nekaj, kar je treba doseči ali ustvariti. Je že obstoječ in sestavni del slovenskega naroda, njegove zgodovine in preteklosti. Ta dejstva, to skupnost, te ljudi in prostor je danes potrebno opredeliti ob ugotovitvi, da je Slovenija prvič v svoji zgodovini samostojna država, članica evropske in drugih mednarodnih zvez, kar bistveno prispeva k rušenju mej med sosednjimi državami. Vprašanje Slovenije torej ni ustvariti nekaj povsem novega, ampak preprosto to, kako z zakonskimi določili prispevati svoj delež k tistemu, kar nas je konstituiralo kot narod. Pred slovensko zavestjo, kot pravilno ugotavlja prijatelj Ace Mermolja, je vprašanje: se želimo kot narod seštevati ali odštevati. Nov položaj Slovenije nalaga tako državi kot narodu dva cilja: pospešiti jezikovno, kulturno in gospodarsko strukturo tistih koščkov naroda, ki niso znotraj države, ter obenem investirati v vseslovensko integracijo navznoter in navzven. Zapisano pomeni ustvarjati ideje in načrte ter vlagati vanje sredstva, da se ponovno jezikovni, kulturni in narodni prostor združi v interakciji ter se obenem skupaj poveže v makroregijske ter v evropske in globalne integracijske procese. Slovenci ostajamo Slovenci, a vsak dan več tudi Evropejci. Ob tem velja izpostaviti dva aspekta, ki se tičejo Slovencev v sosednih državah. Slovenske manjšine razpolagajo v okviru držav, v katerih živijo, z razčlenjenimi zaščitnimi normami. Dejansko so ti zakoni in pogodbe uresničeni v manjši meri, kar pomeni, da imajo naše skupnosti v sosednjih državah nemajhne težave pri ohranjanju tistih šolskih, kulturnih, medijskih in celo prostorskih struktur, ki pomenijo osnovna sredstva za jezikovni in kulturni razvoj. Slovenija se je večkrat sklicevala na to, da morajo za manjšine skrbeti države, v katerih manjšine živijo. Trditev je resnična, vendar ne v celoti. Obstajajo še najrazličnejše evropske konvencije, ki jamčijo manjšinam pravice, to pa še ne pomeni, da državo, kjer živi večina naroda, to je Slovenija, zakoni drugih in splošne konvencije razbremenjujejo osnovnega vprašanja, če je nacionalni cilj v seštevanju in ne v odštevanju. Za Slovenijo mora biti stvar jasna, od nje je odvisno, kaj hoče narediti sama s seboj in torej tudi s svojimi skupinami, ki živijo izven državnega teritorija. Pozitivna odločitev narekuje, naj nacija in država skrbita, da ohranita celovito narodno telo, kjer bodo posamezniki in skupnost ohranili status razvite narodne skupnosti. To pomeni seštevanje. Ker so slovenske manjšine in tudi Slovenci po svetu del vprašanja, kakšno prihodnost si želijo Slovenci zavisovati kot nacija, narod in država, naj zakon za manjšine starta iz omenjenih vprašanj in naj jih ne omreži v birokratske labirinte. Slovenske manjšine so organizirane, imajo načrte in skušajo ohranjati instrumente, ki so bistveni za življenje, na plodovitni ravni. Imajo razpoznavne krovne organizacije, ki danes združujejo največ organizacij ljudi, skratka manjšine kot take. Osnovno vprašanje pa je, če bo tem manjšinam, organizacijam in ljudem in samim krovnim organizacijam dana možnost, da ohranijo kulturno, jezikovno, socialno in visoko samozavestno raven. Z narodnega vidika je vprašanje vseslovensko in ne manjšinsko. Problem je enostaven in jedrnat, kot bi to moral biti zakon, ki ne govori o drugih, ampak o sebi, kot Slovencih in narodu. V tem smislu in ob teh predpostavkah smo pri Slovenski manjšinski koordinaciji SLOMAK pristopili k zakonskemu itarju. Gornja razmišljanja smo strnili tudi v zakonsko besedilo, naše zakonske besedilo, ki se je v nekaterih točkah enačilo z uradno verzijo, v drugih pa manj. Ko je urad pri predsedniku vlade objavil svoje besedilo, smo k njemu pristopili dokaj konstruktivno in ga kljub nekaterim različnim gledanjem sprejeli kot možno skupno startno točko. Po vladnem usklajevanju je besedilo prišlo nazaj bolj šibko in manj odgovarjajoče našim pričakovanjem. Opogumljeni s številnimi podporami, da zakon ni modro sprejeti brez soglasja oziroma upoštevanje manjšinskih pripomb, smo opravili vrsto srečanj in informacij, stikov, da bi opozorili na naše poglede in predlagali tudi popravke. Priznati moram, da z izjemo 19. člena, je parlamentarna komisija, ki ji predseduje poslanec Janez Kramberger, pozitivno pristopila k zadevi in ob soglasju z našo koordinacijo odobrila vrsto amandmajev, ki pa niso zabeležili iste pozitivne ocene v matičnem odboru za notranjo politiko. Zakonsko besedilo je sestavljeno iz številnih členov. Nekateri so načelni, drugi logični in potrebni, tretji pa bistveni. In med bistvene sodita člena 19 in 20, ki po našem mnenju predstavljata ogrodje zakona oziroma najpomembnejše sredstvo za njegovo izvajanje. V omenjenih členih se namreč določa, kdo, kako in s kakšnimi vsebinami se lotiti in nadgraditi tisto, o čemer sem uvodoma spregovoril. In prav glede teh dveh členov nismo doslej zabeležili potrebne podpore. Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Ob tem, ko sem vam zahvalim za izkazano pozornost in možnost, da lahko spregovorim v državnem zboru, pa polagam na srce in v skrb naše predloge, v prepričanju, da jih boste upoštevali. Hvala lepa.
Hvala gospodu Pavšiču. Gospod dr. Branko Zorn pa danes zastopa Slovence po svetu. Že med študijem medicine v Parizu se je začel posvečati problemom, s katerimi se srečujejo Slovenci po svetu. Aktivno je sodeloval v društvu slovenskih katoliških izobražencev v Evropi, od leta 1997 pa je aktivni sodelavec konferenc slovenskih zdravnikov in znanstvenikov iz Slovenije, zamejstva in sveta, ki jih organizira Svetovni slovenski kongres. Dr. Branko Zorn, imate besedo. Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci! V imenu vseh Slovenk in Slovencev po svetu in v svojem lastnem imenu imam to veliko čast, da vas kot prvi predstavnik Slovencev, ki živijo zunaj slovenskih meja, pozdravim v državnem zboru naše Republike Slovenije. Posebna čast mi je današnja seja, ko boste predstavniki slovenskih državljanov obravnavali in sprejemali krovni zakon, ki bo odslej skrbel za Slovence po svetu. Nagovarjam vas v imenu štirih institucij civilne družbe, ki delujejo v Sloveniji in skrbijo za Slovence po svetu. Društvo Slovenija v svetu, Rafaelova družba, Svetovni slovenski kongres in Slovenska izseljenska matica so me izbrali izmed mnogih Slovencev, ki živijo po svetu oziroma smo se že vrnili domov. To me posebej veseli, ker je bila odločitev soglasna. Istočasno pa mi tako sprejeta odločitev nalaga še dodatno odgovornost. Slovenci v matični domovini ste že ob osamosvojitvi, ko ste pisali slovensko ustavo, izkazali voljo in priznanje, da smo Slovenci, ki živimo zunaj državnih meja, tudi pripadniki istega naroda. To voljo ste tudi vključili v razne zakone in v resolucijo. Veliko ste se trudili pri nastajanju zakona, sedanja vlada Republike Slovenije pa si je še posebej prizadevala za izdelavo dokončne verzije. Po novem zakonu bo vodilna vloga pripadala uradu vlade Republike Slovenije za Slovence v zamejstvu in po svetu, ki bi ga v bodoče vodil minister brez listnice, in komisiji državnega zbora Republike Slovenije za odnose s Slovenci v zamejstvu in po svetu. Pomembni posvetovalni telesi pa bosta Svet za Slovence v zamejstvu in Svet za Slovence po svetu. Vendar stvari niso bile popolnoma dorečene in letos, ko samostojna slovenska država praznuje svoj 15. rojstni dan, je že čas, da sprejmemo krovni zakon in s tem tudi formalno vključimo Slovence po svetu kot pravni subjekt v slovensko zakonodajo, obenem pa javno priznamo obstoj slovenskih skupnosti po svetu kot del slovenskega narodnega telesa. Slovenci iz sveta, Slovenci pripadniki avtohtonih slovenskih narodnih skupnosti v sosednjih državah in slovenski izseljenci, ki smo se vrnili oziroma preselili v Slovenijo, z veseljem pozdravljamo voljo vseh, ki ste kakorkoli prispevali k temu zakonu in se vam iskreno zahvaljujemo. Slovenci, ki živimo oziroma smo živeli v tujini, zavestno in s trudom ter z velikim čutom slovenske pripadnosti gojimo slovenstvo, ga ohranjamo in posredujemo naslednjim rodovom. Z močno željo, da bi slovenska beseda in slovensko čutenje v tujini ne izumrlo. V ta namen smo ustvarili slovenske osnovne, srednje in visokošolske tečaje, slovenske pevske zbore, športne reprezentance, gledališče skupine, planinska in lovska društva, radijske in televizijske oddaje, izdali smo knjige, časopise in revije, ustvarili smo gospodarske zbornice in podporne enote, gradili smo središča in še in še bi lahko naštevali. Vse to seveda z lastnimi sredstvi in s prostovoljnim delom, vedno v prostem času po napornem delavniku in borbi za vsakdanji kruh. To delo in slovensko zavest pa posredujemo prihajajočim rodovom. Ob trenutku osamosvojitve smo s ponosom sledili vsem dogodkom in se takoj odzvali z raznimi akcijami, da bi države, v katerih bivajo Slovenci, nemudoma priznale samostojno Slovenijo in s ponosom lahko trdimo, da nam je to tudi uspelo. Prav je, da Republika Slovenija iz lastne pobude in po modelu razvitih evropskih držav zakonsko uredi skrb za vse tiste, ki so morali oditi oziroma so odšli in se še vedno čutijo pripadniki našega naroda. Prav je, da Slovenija skrbi zanje na področju kulture, ohranjanja jezika, izobraževanja, znanosti, visokega šolstva in športa. Prav je, da Slovenija skrbi za vse to, ker v teh državah rastejo že druga, tretja in četrta generacija izseljencev, ki so potrebni pomoči, ki jih prva generacija ni bila deležna, za to, da bodo lahko tudi oni ohranjali slovenstvo izven slovenskih meja. Področje ohranjanja kulture in slovenske identitete je svetilnik tega zakona. Predstavljam tudi Slovence, ki niso slovenski državljani, niti slovenski davkoplačevalci, a čutijo v sebi slovenstvo in so to v preteklosti tudi izkazali z materialno pomočjo ali drugače. V času od osamosvojitve smo priča vračanju Slovencev oziroma prihajanju potomcev, izseljencev, ki so, čeprav rojeni na tujih tleh, ohranili slovensko zavest tako močno, da so čutili potrebo po vrnitvi na zemljo svojih prednikov. Zato pozdravljamo v zakonu tudi poglavje, ki zajema repatriacijo. Repatriacijo v smislu simbolnega povabila Republike Slovenije, da se Slovenci, ki so nekoč odšli, lahko tudi vrnejo domov. Slovenija bi morala biti zainteresirana, da se vrne čim več Slovencev, ki čutijo slovensko. Žal 72. člen zakona namenja finančno podporo le Slovencem iz držav, za katere se ugotovi, da so v hudi gospodarski ali politični kriti, in ali Slovencem, ki lahko doprinesejo k razvoju in uveljavitvi Republike Slovenije. Tako razlikovanje med Slovenci je težko razumljivo in neumestno. Z večjo naselitvijo Slovencev iz sveta bi prispevali k reševanju mnogih sedanjih težav. Napolnili bi nekatera prosta delovna mesta, ki jih naši državljani nočejo zasedati. S priselitvijo mladih družin z več otroki bi pomagali pri reševanju staranja populacije in nizke rodnosti. Slovenci, ki so se šolali v tujini, bi svoje znanje prinesli v Slovenijo. Zakon, ki ga boste obravnavali, sicer ne predstavlja novosti. V sosednjih državah imajo izseljenci urejen status že več desetletij. Izvolitev zakona bo le poravnava nekega dolga, kar so drugod po Evropi že zdavnaj naredili. Opozoril bi pa na pobudo komisije za odnose s Slovenci v zamejstvu in v svetu, da se prouči možnost ureditve stalnega predstavnika Slovencev v zamejstvu in po svetu v državnem zboru. Izvolitev stalnega poslanca, predstavnika izseljencev, predstavlja nov izziv. To je edina zagotovitev, da se zakon spremeni ob upoštevanju resničnih potreb izseljencev. Za njeno uresničitev si bomo še posebej prizadevali. Ob vstopu Slovenije v Evropsko unijo smo pa morda pred novim izseljevanjem mladih moči in možganov. Slovenci, na politiki in medijih sloni ta dolžnost, moramo ustvariti tako državo, da bo lepo živeti v njej, kjer bo vsak človek, vsaka družina, vsak otrok vrednota. Skrbimo za lepše življenje nas vseh! Pomagajmo, da bo Slovenija postala bolj privlačna, da bodo Slovenci iz nje čim manj odhajali! Zakon, ki ga boste obravnavali, je pomemben prispevek, bo pa zahteval izboljšave. Naprej se izseljenci priporočamo, da ga soustvarjamo. Hvala za pozornost.
Hvala dr. Zornu. Ker je zbor na 12. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Zato prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 1.3.2006. Prehajamo na amandma k 1. členu, predlagateljev poslanskih skupin SDS, NSi in SLS. Amandma je povezan z amandmaji istih predlagateljev k naslovu sedmega poglavja, k 72., 73. in 74. členu, drugemu amandmaju k 76. členu, 77., 79., 80., 81., 83., 84., 85., 86., 87., 90., 92. in 97. členu. Odpiram razpravo o vseh teh členih in vseh teh amandmajih, ki so povezani. Kdo želi besedo? Samo Bevk, gospod Rezman, Barovič, naprej Petek, Terčon, Pukšič. Še kdo? Bom prebral: Bevk, Rezman, Barovič, Petek, Terčon, Pukšič. Miro Petek, seveda. Gospod Bevk, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik, lep pozdrav gospodu Rudiju Pavšiču in gospodu Branku Zornu in vsem ostalim prisotnim v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov in v svojem imenu. Ker gre za uvodne določbe in 1. člen ter vse ostale člene, ki so sedaj povezani, in v zvezi s tem tudi amandmaji, dovolite, da povem, da v naši poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je zakon potrebno sprejeti. Mi smo predlagali tudi splošno obravnavo zakona, ki je bila opravljena v tem državnem zboru. Takrat smo zakon tudi podprli. Dejstvo je, da izven matične domovine v zamejstvu in po svetu živi več kot pol milijona Slovencev, kar je 20% Slovenk in Slovencev. Od tega jih ima 60 tisoč tudi slovensko državljanstvo. V poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da mora Republika Slovenija na tem področju voditi državno politiko ter načelno podpirati dejavnost vseh slovenskih organizacij v zamejstvu in po svetu, ne glede na politično ali versko pripadnost. Zelo velika večina naših rojakov je podpirala demokratizacijo in osamosvojitev Republike Slovenije. Stiki z matično domovino so se v zadnjih letih še okrepili. Morda je zanimiv tudi podatek, recimo, da je leta 2000 na državnozborskih volitvah teh volitev udeležilo 4 tisoč 500 izseljencev, leta 2004 je imelo to volilno pravico 9 tisoč 400 slovenskih izseljencev. Večkrat v preteklosti je bilo rečeno, da na tem področju velja pravna praznina, da ni zakona, ki ga nalaga 5. člen ustave Republike Slovenije. Sam pa moram povedati, da poleg tega, da je to področje ustavna kategorija in da o tem govori tudi poslovnik državnega zbora, imamo še kar 28 različnih področnih zakonov, ki urejajo odnose s Slovenci v zamejstvu in po svetu. Da je ta državni zbor s popolnim soglasjem sprejel dve deklaraciji, eno leta 1996, ki govori o odnosih do Slovencev v zamejstvu, in drugo leta 2002, ki govori o naših ljudeh, ki živijo drugod po svetu. Zato mislim, da na tem področju ni vladala pravna praznina. Poleg tega imamo tudi številne druge dokumente in tudi mednarodne sporazume, ki urejajo to področje. Seveda pa imamo v poslanski skupini Socialnih demokratov tudi k temu besedilu nekatere pripombe, ki smo jih predstavili že na seji komisije in tudi na seji matičnega odbora. Že na seji matičnega odbora smo opozorili, da ni smotrno razširjati besedila z rešitvami, ki so jih predlagale koalicijske poslanske skupine SDS, NSi in SLS in s katerimi se takrat na seji matičnega odbora tudi ni strinjala vlada. Torej, spreminjati koncept repatriacije. Sedaj zadevo poslanske skupine koalicije zopet popravljate, tako da je v nekem smislu zadeva in situacija dokaj shizofrena. Če bi koalicijske poslanske skupine že takoj prisluhnile vladi, bi si prihranili zelo veliko časa. Predvsem pa mislim, da bi morala biti za ta zakon zadolžena komisija za Slovence v zamejstvu in po svetu in ne odbor za notranjo politiko. Namreč, v komisiji za odnose s Slovenci v zamejstvu in po svetu sedijo poslanci in poslanka, ki že dolgo časa, nekateri tudi več mandatov, spremljamo to problematiko in to problematiko zelo dobro poznamo. Odbor za notranjo politiko pa je po seji komisije, ki je to obravnavala, vso stvar postavil na glavo. Zakaj to pravim, zakaj bi morala komisija biti matično delovno telo? Namreč, komisija imam poseben status v tem državnem zboru. Sestavljena je tako, da ne odraža rezultata na državnih volitvah. V tej komisiji so iz vsake poslanske skupine po en predstavnik, razen iz največje poslanske skupine, iz katere sta dva. Se pravi, da je komisija že sama po naravi sestavljena tako, da naj bi tudi odločala s konsenzom. Zato mislim, da bi bilo treba v bodoče razmisliti tudi o tem. Namreč, tu je potem prišlo do amandmajev, ki jih je predlagala koalicija in ki so bili prineseni tik pred zasedanjem matičnega delovnega odbora in smo bili presenečeni tako v opoziciji, tako člani komisije, iz vseh, praktično, parlamentarnih strank, kot tudi predstavniki slovenske manjšinske koordinacije oziroma SLOMAK-a. In tako so nekateri poslanci soglasno sprejemali amandmaje na sami komisiji, predvsem koalicijski, potem pa so na matičnem odboru spremenili svoje stališče in glasovali za amandmaje koalicijskih poslanskih skupin, ki pa so v bistvu eno poglavje popolnoma obrnili na glavo. Jaz bi rad povedal, bomo v naši poslanski skupini podprli sedaj amandma koalicijskih poslanskih skupin k 1. členu in k tistim členom, ki so s temi rešitvami povezani, in bomo zadevo vrnili nazaj, tako kot jo je predlagala komisija za Slovence v zamejstvu in po svetu in seveda še pred tem vlada. Se bom pa še pri drugih členih oglasil, predvsem pri členu 3.a in pa pri 19. členu. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Rezman, izvolite.
Hvala lepa in lep pozdrav vsem. Naj za začetek tudi jaz povem, da se naša poslanska skupina veseli, da bo ta zakon sprejet, da mislimo, da je v glavnem dober, da sodimo, da je bil sprejet z ambicijo, da nekaj dobrega storimo za Slovence po svetu in v zamejstvu. In v tej želji, da bi k temu kaj prispevali, smo bili tudi nekateri poslanci in poslanke koalicijskih strank tisti, ki smo podpirali amandmaje na odboru. Vidimo pa te stvari nekoliko drugače. Jaz bi podal samo dve osnovni tezi oziroma dve osnovni trditvi, zaradi katerih mi ne bomo podprli vladnih amandmajev, ti, ki so jih tri stranke podpisale, so namreč vladni amandmaji. Prvič, zaradi načina, na kakršnega je bilo to storjeno. Bili smo, mislim, da dvakrat ali trikrat celo na samem odboru, na posvetovanju in se uskladili tisti, ki smo člani koalicije ali članice koalicije, torej, kaj bomo predlagali in na kakšen način želimo to izpeljati in zakaj. Potem se je zgodilo, da je čez vikend bilo vse skupaj obrnjeno na glavo, ena izmed koalicijskih strank niti ni bila povabljena k razmišljanju, k argumentiranju, k sodelovanju, ampak jo je kar zadelo dejstvo, ki je počistilo z vsemi amandmaji, ki so bili sprejeti, govorimo namreč o priseljevanju in repatriaciji. Torej, to je že prvo začudujoče dejstvo, na katerega mi pač ne moremo pristajati. Bojim se, da bodo tudi mnogi tisti, katerih stranke so se podpisale pod nove amandmaje, glasovali z veliko težavo, ker bodo čutili osebno te amandmaje kot oktroirane, da niso njihovi amandmaji, čeprav je njihova stranka pod njih podpisana. Torej to so prvi formalni razlogi, zakaj mi mislimo, da se tako ne sme delati. Drugi razlog je pa vsebinske narave. Gre namreč za problem okoli priseljevanja in repatriiranja. Problem je nastal res na matičnem delovnem telesu, najpoprej z ambicijo, rečemo temu tako, jezikovnega purizma, da ne bi bilo tujk. Ampak ob tem, da so nekateri želeli posloveniti ta termin, smo nekateri drugi mislili, da ima tudi vsebinske hibe. Vsebinske hibe pač v tem smislu, da ločuje, koga naj repatriiramo in koga ne, pod kakšnimi pogoji bomo repatriirali in pod kakšnim ne bomo. In tu smo mi odločno zoper to, kar se zdaj zopet v vladnih amandmajih vrača. Naj samo spomnim na definicijo repatriacije iz 71. in 72. člena. Tam piše v 71. členu, da se pod pojmom "repatriira" misli samo na tiste Slovence, ki jih z vladnim oziroma z državnim denarjem Republike Slovenije in z organizirano akcijo Republike Slovenije vračamo v Slovenijo. Kaj pa drugi, ki jih ni finančno in organizacijsko podprla Republika Slovenija? Ti pa ne morejo več k nam? Torej, mi smo protestirali zoper redukcijo tega pojma repatriacija. In v naslednjem členu je redukcija stopnjevana. Tam piše celo, da je postopek za repatriacijo določen tako, da se lahko vračajo kot repatriiranci samo tisti, ki se vračajo iz dežel, v kateri je huda kriza, bodisi politična bodisi gospodarska. Torej iz tistih dežel, kjer ni take hude krize, bo najbrž težje biti repatriiran, tako vsaj piše v tem vladnem predlogu. Da ne omenjam zdaj samega spora okoli definiranja, kaj to repatriacija sploh je. Jaz sem se kasneje potrudil in sem zbral celo vrsto definicij iz domače in iz tuje literature, niti ena ne definira repatriacije tako, kot jo skuša predstaviti vlada. Niti ene takšne definicije nisem našel! Več kot ducat sem jih pregledal. In kaj bi rad še posebej zameril vladnemu predlogu. To, da nam vlada nekaj očita, tistim, ki smo predlagali amandmaje. Da nam to očita opozicija, v redu, bi to razumeli. Da nam vlada to očita, pa ne razumemo zato, ker vlada pravi, zdaj pa citiram, "vnašamo zmedo z besedami priseljevanje Slovencev", ker bojda vnašajo v zakon nejasnosti te besede, ker po nepotrebnem razširjajo pojem in poglavje repatriacije in zato vlada vztraja pri uporabi izraza repatriacija iz resolucije o odnosih s Slovenci po svetu. Potem pa pogledamo, kaj piše v resoluciji. In v resoluciji ni definicije repatriacije, niti črke o tem, pri čemer vlada vztraja. V resoluciji piše, da je Republika Slovenija zainteresirana za vračanje Slovencev. Torej pišejo besede, ki so vladne besede, ki se nam očitajo, da jih uporabljamo. Piše, da je Republika Slovenija zainteresirana tudi za naselitev njihovih potomcev. Torej potomci niso "eo ipso" Slovenci, so nekaj drugega. Tako piše. In piše še med drugim tudi to, da se spodbuja vračanje tistih, ki lahko kaj doprinesejo k razvoju. Najprej pa piše, da moramo pomagati tistim, ki so v hudih težavah. Torej, tukaj je ena velikanska zmeda. In vlada to ve, zato ker je to vlada pisala. Vendar tukaj ne šteje več logika, tukaj štejejo zdaj interesi, tukaj šteje volja, tukaj šteje moč. Kadar se logika upira moči, volji in interesom, takrat gorje logiki. Ni prostora zanjo. Vsaj pri nas je tako. Vlada, drugič, očita dvojno poimenovanje in ločevanje na priseljene Slovence in repatriirance. Tudi to bojda povzroča nejasnosti in nepreglednosti. Ne vem, zakaj bi različna dejstva, pojave imenovali z istim terminusom. To bi šele bila zmeda, ko bi hoteli pod en terminus spraviti vse mogoče. V resoluciji, na katero se vlada sklicuje, pa piše, da je vračanje Slovencev ločeno od drugega naseljevanja. V obrazložitvi k 71. členu, obrazložitev je sestavni del zakona, vlada sama uporablja ta izraz "priseljevanje", ki mu tako hudo nasprotuje od tistega trenutka naprej, ko smo mi pričeli to poudarjati, da je sama repatriacija preozko pojmovana. Vlada vztraja pri tem, da se uporablja enotni izraz repatriirana oseba, citiral sem, kot ga določa resolucija. Resolucija tega ne določa. Ni tega v resoluciji. Ne moremo uporabljati nekaj v skladu z resolucijo, česar v resoluciji ni vsebovano. In, da ne bom predolg, ker bo časa zmanjkalo, pa se moram še kasneje kaj oglasiti, naj povem, da bomo mi kljub temu podprli zakon, nasprotovali bomo tem novim amandmajem, ki izničujejo čez noč tisto, kar je bilo odločeno na odboru. Zato, ker mi želimo, da bi Slovenci v zamejstvu in po svetu res prišli do zakona, do realne, do konkretne, do boljše podpore. Ne moremo se pa strinjati s tem, da bi delali razlike med njimi, da bi ene pojmovali tako, druge drugače, in da bi pristali na redukcijo pojma repatriacija.
Hvala. Gospod Barovič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Prosil bom malo pozornosti, ker bi rad zelo zelo natančno opozoril na hudo vsebinsko neskladje, ki nastaja z amandmaji. Bom zelo natančen in prosim, če spremljate, da me boste potrdili. V amandmaju k 1. členu piše, da se v drugem odstavku črtajo besede "priseljevanje Slovencev", kar pomeni, v obrazložitvi piše, da nejasno, nepotrebno razširja poglavje o repatriaciji, kar pomeni razumeli naj bi, da je priseljevanje Slovencev identično repatriaciji. Toda, poglejte 71. člen in amandma k temu členu, ta pa pravi: "Repatriacija v pomenu tega zakona je tisto priseljevanje Slovencev v domovino, ki ga organizira in financira Slovenija." Prvič. V tem stavku je povedano, da je priseljevanje Slovencev širši pojem, ki se deli na repatriacijo in na drugo izseljevanje. Jasno. Če ne bi bilo besede "tisto", bi bilo v redu. Ker pa pravi, "repatriacija v pomenu tega zakona je tisto priseljevanje, ki ga organizira in financira", je torej eno in imamo še drugo. Logično, iz tega ven. V nadaljevanju se seveda spet uporablja samo beseda repatriacija. In kaj to pomeni? Prvič. V amandmaju k 71. členu smo priznali, da ta dva termina nista identična, ker je pomensko priseljevanje širše od repatriacije. In drugič. Z določilom amandmaja 71. člena, da je repatriacija tisto, kar organizira in financira država Republika Slovenija, pomeni, da v vseh členih, ko uporabljamo samo repatriacijo, država prevzame absolutno obveznost organiziranja in financiranja, kar seveda ni nič narobe, je pa, v to sem pa prepričan, absolutno nemogoče s strani finančnih posledic, pa če se strinjate ali pa ne. Nemogoče. Izraz repatriiranec, repatriacija pomeni organizacijo in financiranje. V vseh členih, če to pogledamo, pomeni za vse ljudi, ki bodo prišli, je pa absolutno nemogoče. Tako da sta ta člena v absolutnem neskladju, jaz sem to prepričan, čudi me, da zakonodajna služba tega ni opazila. Prosim in opozarjam, če že sprejemamo zakon, in prav je, da enkrat en zakon imamo, sprejmimo ga resno in z vso odgovornostjo, ker to bi lahko nekdo rekel, da je zelo površno - prvič. Drugič, nestrokovno. Tretjič, bi lahko nekdo očital, da je celo zavajajoče, ker jaz to tako tudi razumem. Zaradi tega seveda razen, če ne bo popravkov je nemogoče sprejeti in amandma k 1. členu in vse amandmaje, ki so vezani na 1. člen zgolj in samo zaradi amandmaja k 71. členu. Predlagam, kolegice in kolegi, da tudi sami preverite, vprašate svoje strokovne službe in da svoje mnenje da tudi zakonodajna veja oblasti. Jaz sem v svojo trditev prepričan, bom pa verjel, če mi bodo strokovnjaki, absolutni strokovnjaki, če me bodo prepričali drugače.
Hvala lepa. Gospod Petek. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Pozdravljeni vsi prisotni v tej dvorani. Okoli te repatriacije smo imeli kar precej miselne telovadbe in sedaj s temi amandmaji se črta beseda "preseljevanje Slovencev". Po moji skromni oceni je repatriacija preozek pojem in mislim, da bi morali v tem zakonu tudi v besedah biti malo bolj odprti kljub vsemu, da se bi ta zadeva enkrat končala, bom te amandmaje s stisnjenimi zobmi podprl. Sem pa se tudi malo pozabaval okoli tega pojma in seveda pomen izvora "repatriacije" je precej pester. Na primer, glagolnik repatriacija izhaja iz glagola repatriirati, ki ni slovenskega oziroma slovenskega izbora, ampak je prevzeta beseda. V velikem angleško-slovenskem slovarju tudi najdemo to besedo, ki govori: "vrniti se v domovino, poslati domov" in v oklepaju govori o vojnih ujetnikih izseljenih, deportiranih osebah. Imamo tudi slovar slovenskega knjižnega jezika leta 1998, govori o glagolu repatriirati in ga razlaga: narediti, omogočiti, da se kdo vrne v domovino, in spet govori: repatriirati vojne ujetnike. Slovenski pravopis govori podobno, repatriiranje, vrniti v domovino, arhivsko gradivo, vojne ujetnike itd., itd. Kot sem rekel, te amandmaje bom s stisnjenimi zobmi podprl. Z veseljem pa podpiram zakon v celoti, ker mislim, da bomo s sprejetjem tega zakona o odnosih Republike Slovenije s Slovenci zunaj njenih meja - prepričan sem, da ga bomo sprejeli v popolnem soglasju - popravili nek dolg iz preteklosti, dolg, ki ga Slovenija dolguje Slovencem zunaj meja Republike Slovenije. To nam nalaga ustava, ki smo jo sprejeli pred 15-imi leti, in to nam nalagajo tudi resolucije, ki so bile sprejete, prva resolucija o položaju avtohtonih slovenskih manjšin iz leta 1996 in druga resolucija o odnosih s Slovenci po svetu, sprejeta leta 2001. Bolj kot ustava in te resolucije pa nam to sprejetje tega zakona nalaga okoli pol milijona Slovencev, pol milijona po neki grobi statistiki, ki živijo v zamejstvu in drugod po svetu. In na te Slovence nikakor ne smemo gledati kot na problem, kot bi se komu lahko zazdelo, ob dejstvu, da smo na ta zakon čakali kar 15 let. Na Slovence zunaj meja Republike Slovenije moramo gledati kot na bogastvo, ki se ga mora slovenska država razveseliti in veseliti. Zagotovo bo zakon koristen za Slovence v zamejstvu in po svetu, predvsem za ohranjanje njihove identitete, njihovega jezika, njihove kulture. Konec koncev ta zakon daje tudi več možnosti, da bi Slovenija lahko bolje izkoristila vse tiste potenciale, vse tiste potenciale Slovencev, ki živijo zunaj naše države. Zdi se mi pomembno, da je v teh mesecih tudi potekala zelo široka razprava, v katero je bila vključena precej široka paleta Slovencev, ki živijo zunaj meja, predvsem predstavnikov manjšin in predstavnikov organizacij, ki zastopajo izseljence. Ti so bili prisotni tako na sejah komisije kot na sejah matičnega delovnega telesa in so tudi prispevali dragocene amandmaje, dragocene pobude in nekaj jih je tudi bilo vključenih v to zakonodajo. Prepričan sem, da bodo tudi današnji amandmaji pomagali izboljšati to prvotno zakonsko besedilo in da bo zakon na koncu res uspel slediti tej osnovni intenci, to pa je pomagati Slovencem v zamejstvu in po svetu, da bodo lahko ohranjali slovensko identiteto, slovenski jezik, slovensko kulturo in da bodo lahko tudi na tujem kot Slovenci uspešni na področju športa, kulture in podobno. In da bodo lahko s tem zakonom začutili in vedeli, da se lahko iz držav, ki bi zaradi različnih razlogov prišle v krizo, tudi lahko vrnili v Slovenijo in da bi jih Slovenija sprejela in jim pri tem vračanju tako ali drugače pomagala. Skratka, da bodo Slovenci zunaj Slovenije lahko začutili, da je Slovenija njihova matična domovina, torej matica in ne mačeha. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Terčon.
Hvala, gospod predsednik. Torej, tudi jaz bi v prvi vrsti pozdravil predstavnike organizacij Slovencev v zamejstvu in po svetu gospoda Zormana in gospod Pavšiča predstavnikov urada za Slovence po svetu in vas spoštovane kolegice in kolegi! Vse od osamosvojitve, mislim, da so bili storjeni pomembni koraki pri zbliževanju stikov med Slovenci kjerkoli že so po svetu in matično domovino Slovenijo. V državnem zboru sta bili sprejeti resolucija o položaju avtohtonih slovenskih manjšin v sosednjih državah in podobna resolucija, ki se nanaša na Slovence po svetu. Ustanovljena je bila tudi komisija državnega zbora, ki se ukvarja prav s to problematiko in v kateri so zastopane vse politične stranke. In seveda tudi mi v LDS razumemo, da je sprejetje zakona in iniciativo za sprejetje zakona pozdravljamo, ena, bi rekel, nadaljnja faza pri zbliževanju teh stikov. Tudi mi želimo dati svojo podporo in svoj prispevek k oblikovanju tega zakona. Vse od samega začetka, ko so se začele razprave, smo pri tem tudi tvorno sodelovali. Moram reči, da so se predlogi zakonov pisali že v prejšnjih mandatih, da so tudi organizacije Slovencev po svetu pripravljale nekatere predloge, ki so bili v mnogočem pravno tudi nedorečeni in je vseeno treba reči, da je ta predlog mnogo boljši kot prvotni predlogi, ker so bili le-ti v koliziji z našo pozitivno zakonodajo, pa tudi z obveznostmi, ki jih ima Slovenija do naših, torej po mednarodnih pogodbah. Pa vendar je treba reči, da v celotni tej razpravi, se ni dovolj slišal glas očitno Slovencev, predvsem zamejcev, in se ni dovolj slišal glas tudi vseh strank v tem parlamentu. Kolega Rezman iz DeSUS-a je že povedal, kakšne zadržke imajo. Mi imamo na mizi amandmaje, ki so amandmaji koalicije brez DeSUS-a, DeSUS v določenem delu celo nasprotuje, kot je ta konkretni amandma. Predstavnik urada, vlade, tudi poslanci vladajoče koalicije, kot smo slišali, želite, da bi se ta zakon sprejel z najširšim soglasjem. Jaz moram reči, da pričakujem, da do tretjega branja bo ta zakon doživel take popravke, da bi bil za nas sprejemljiv. V tem trenutku temu ni tako. Mi ocenjujemo zakon predvsem kot zbir ukrepov, ki jih Republika Slovenije že ima, zbir instrumentov, ki jih že ima in ki jih že izvaja v odnosu do svojih rojakov na tujem. Bistveno se nam zdi, da naredimo korak naprej in da naši rojaki v zamejstvu in po svetu postanejo tudi subjekt, kar se vedno znova pogovarjamo, zatrjujemo, in to vsi. V tem predlogu, sporen se mi zdi predvsem 19. člen, in kot smo videli iz uvodnega nastopa predstavnika zamejcev tudi njim, temu ni tako. Jaz sem že izrazil pričakovanja, da se bo to popravilo, sedaj ni debata o 19. členu in o tem nekoliko več kasneje. Mi smo, kot sem v rekel, v celotnem nastanku tega zakona, vse do druge obravnave, tvorno sodelovali in skušali s svojimi predlogi preoblikovati ta zakon, da bi bil sprejemljiv za celoten državni zbor. O tem zakonu je bila opravljane splošna razprava, verjamem, da je bilo mnogo konzultacij tudi z zamejci in Slovenci po svetu. O tem zakonu je razpravljalo zainteresirano delovno telo, komisija za Slovence po svetu, in seveda na koncu tudi matično delovno telo državnega zbora. To je v tem primeru odbor za notranjo politiko. Naši predlogi, naši amandmaji, katere sam ocenjujem, da so bili zelo kvalitetni in so poskušali kvalitetno obogatiti ta zakon, predvsem so hoteli postaviti zamejce kot subjekt, kot partnerja, torej niso bili podprti. Zato se sprašujemo, če ima in kakšne smisel ima nadaljnje vztrajanje, če pa še naprej velja demokracija enega človeka in se vse po vrsti zavrača in se ne prisluhne in istočasno se trdi, da hočemo imeti državniški odnos, da hočemo, da ga sprejmemo z najširšim soglasjem, ker je tu eno področje, kot še nekatera druga, kjer je potrebno soglasje tega najvišjega zakonodajnega telesa. Kot sem rekel, jaz pričakujem, da bo na osnovi te razprave do tretjega branja to stališče omehčalo vladajočo koalicijo in da bomo lahko na koncu sprejeli zakon, ki bo v prid in v zadovoljstvo vseh. Kar se tiče amandmaja in amandmajev, ki so povezani s prvim členom, moram reči, da mi podpiramo dikcijo, ki bi vključevala tako repatriacijo kot tudi priseljevanje in ki je bila sprejeta na odboru za notranjo politiko. Mnogo so o tem povedali že kolega Rezman, kolega Barovič in tako naprej. Pa naj še sam nekaj rečem. Če gremo definirat besedo repatriacija, patria je domovina, repatriacija je ponovna vrnitev v domovino. Logično je, da ta pojem, vsaj po mojem razumevanju, predstavlja ponovno vrnitev tistih, ki so se odselili in je ta pojem preozek. Nič ne govori o tistih, ki se niso odselili, nič ne govori o možnosti tistih, ki so v zamejstvu, da pomaga Republika Slovenija pri njihovi naselitvi v Republiki Sloveniji in je na nek način do rojakov v določenem delu tudi diskriminatoren. Zato mislimo, da tega amandmaja ne bomo podpirali in mislimo, da bi morala ostati dikcija, kot je bila sprejeta na odboru za notranjo politiko, ker je s tem členom povezan tudi amandma k 79. členu, samo v delu, ki definira pojem, pa vendar razpravljam tudi o vsebini 79. člena. To je člen, ki govori o domu za priseljevanje, ki ga lahko ustanovi Republika Slovenija za repatriirane ali pa priseljene osebe, kakor hočemo zdaj razumeti. Mi smo predlagali sodobnejšo obliko. Nam se zdi, da je ustanavljanje takega doma, ki bi dišal na dom za begunce, do naših rojakov celo podcenjujoč in da ni primeren, da s tako obliko urejamo v tem zakonu. Mi smo, kot sem rekel, predlagali sodobnejšo obliko, da bi Slovenija podpirala repatriacijo oziroma priseljevanje, podpirala ga bi finančno, podpirala bi ga v smislu omogočitve za določen čas nastanitve, prehrane in tako naprej, privajanja na slovenski prostor in kulturo repatriiranih oseb, ne da bi ustanavljali nek dom, ki bi rekel, ki je nesodoben in na nek način do naših rojakov tudi žaljiv. Toliko zdaj, ostalo v nadaljevanju. Hvala.
Hvala. K besedi se je javil gospod Pelikan. Želite sedaj? Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Želel bi še enkrat poudariti, da ta zakon govori o repatriaciji, in to je vračanje Slovencev iz držav, v katerih vlada neka huda kriza, in je ta pojem repatriacija v tem zakonu definiran v 71. členu dovolj jasno. Se pa popolnoma strinjam, da je repatriacija samo en del vračanja oziroma priseljevanja Slovencev iz tujine v domovino. Že prej sem uvodoma poudaril, da se zavedamo pomena vračanja Slovencev v domovino, ki to želijo storiti, in jih k temu tudi spodbujamo, ne pa v tej meri, kot je tu v tem zakonu predvideno za tiste, ki uživajo ugodnosti repatriirane osebe. Če bi pogledali v 67. člen, bi videli, da je kar nekaj zakonov omenjenih, to je sicer v 2. poglavju, ki določajo neke ugodnosti, ki veljajo tudi za tiste Slovence, ki se želijo vrniti v Republiko Slovenijo. Ponavljam, gre za specifičen del vračanja Slovencev v domovino, ki ga v tem zakonu poimenujemo kot repatriacija in za to tudi zagotavljamo določene posebne ugodnosti tem repatriiranim osebam, ki izhajajo iz držav, v katerih vlada določena ekonomska ali neka druga kriza. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Pukšič. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Še poseben pozdrav velja Branku Zornu, Rudiju Pavšiču in vsem ostalim predstavnikom civilne družbe, ki sedijo na balkonu, ter tudi predstavniku državnega sveta. Lep pozdrav seveda tudi mojim nekdanjim sodelavcem iz urada za Slovence v zamejstvu in po svetu, torej predstavnikom vlade! Kolegice in kolegi, seveda sem zelo vesel, da smo s tem zakonom danes tako daleč, da govorimo o amandmajih in da bo zakon danes, verjamem, v drugem branju doživel to, kar vsi pričakujejo, tako Slovenci zunaj meja kot tudi doma, vsesplošno nacionalno soglasje, in da bo zakon tudi tako sprejet. V tem mandatu gre zagotovo za zakon, za katerega lahko rečemo, da ga bomo sprejemali z nacionalnim ponosom. Pa vendar, pot do tega je bila dolga in precej strma. Kar nekaj klinov na tej poti se je polomilo in ko si mislil, da si že tam nekje na začetku, si zopet padel na dno. Vesel sem pa in ponosen, da smo že v prejšnjem mandatu imeli komisijo za Slovence v zamejstvu in po svetu, ki si je zadala kot prvenstveno nalogo prav pripravo zakona o Slovencih v zamejstvu in po svetu. Zato lahko tudi ob tej priložnosti tudi povem, da je poleg komisije resnično zelo intenzivno sodelovala tudi vlada, urad za Slovence v zamejstvu in po svetu in smo zakon leta 2004 tudi spisali in ga poslali oziroma leta 2005 smo ga poslali v parlamentarno proceduro. Tehnično sta bila tu pomembna dva človeka z obilo sodelavcev zraven tako iz ministrstva za kulturo, z ministrstva za šolstvo, ministrstva za gospodarstvo, znanost in z vsemi predstavniki Slovencev tako iz zamejstva kot s predstavniki Slovencev iz sveta, s civilno družbo v Sloveniji, ki se s to tematiko ukvarja, z institucijami, o katerih je govoril tudi Branko Zorn, ki so nastale v zamejstvu in po svetu na njihovo iniciativo, na lastno iniciativo, po želji ohraniti slovensko identiteto, ohraniti slovenski jezik, ohraniti slovenstvo kjerkoli že so bili na tem svetu. Rudi Merljak in Breda Mulec sta imela tu resnično eno od zelo težkih in pomembnih nalog. Zakon kot takšen je v celoti zelo dober, mogoče celo boljši, kot smo smeli pričakovati. Zakon kot takšen temelji in je glavna podlaga tega predlog zakona iz leta 2005, ki je že bil vložen v parlamentarno proceduro. Pokazalo se je, da tisti, ki se na to tematiko resnično vsebinsko spoznajo, so o tem zelo dolgo tudi razpravljali in sprejeli nekaj amandmajev. To je komisija za Slovence v zamejstvu ih po svetu, ki jo vodi moj poslanski kolega Janez Kramberger in je pripravil široko javno razpravo in razpravo o posameznih členih tu v državnem zboru. Komisija je tako kot v prejšnjem mandatu tudi v tem je v glavnem sprejemala odločitve soglasno. Zelo pomembno se mi zdi, da je ob teh amandmajih komisija sprejela amandma k 13. členu, potem amandmaje k 19. členu in še nekatere druge amandmaje. Jaz sicer razumem vlado Republike Slovenije, ki se ne strinja z amandmajem k 13. členu, ampak odločitev je politična, zakone sprejema državni zbor in poslanke in poslanci. Seveda verjamem, da se bomo tako odločili, kot je bilo sprejeto že na samem delovnem telesu oziroma komisiji in potem tudi na delovnem telesu notranji politiki. Res je, da se je, ko je zakon prišel v proceduro na matično delovno telo, tudi kolega Bevk je opozoril, da bi bilo bolj logično, da bi bila komisija matična, to so nekatere nelogičnosti, ki jih imamo v poslovniku, ampak tako je. Ko je prišel tja, je bilo nekaj odprtih členov zaradi nekih pomislekov nekaterih, da bi nekatere stvari razširili, ampak zelo hitro se je izkazalo tako v koaliciji kot v politični realnosti, da je tako, kot je napisan, zakon zelo temeljito in dobro pripravljen. Se pa strinjam z vsemi tistimi, ki govorite o tem, v narekovaju, dvojnem vračanju. Pa vendar, ko smo zakon pisali, smo imeli v vidu tako organizacijske kot finančne obveznosti Republike Slovenije. Tukaj v tem zakonu ob tej repatriaciji piše, da je status repatriirane osebe traja 15 mesecev. To vendarle nekaj potegne za seboj. Seveda za vse ostale po sprejetju tega zakona bo, verjamem, vračanje, priseljevanje v Slovenijo bolj prijazno in bo tudi institucionalno drugače potekalo, kot je do sedaj. Do sedaj se je s tem ukvarjala - torej 15 let bomo proslavljali letos samostojne države - se je s tem ukvarjala izključno ali pa v 99% civilna družba, to je Slovenija v svetu. Svojo nalogo je opravila več kot odlično ali profesionalno, brez nekih finančnih in drugih podpor s strani države. Bi pa bilo dobro, kar je možno, ko bomo zakon imeli, mogoče dodati še kakšen člen ali dva ob tej repatriaciji, ob tem, vračanje za druge. Mogoče za namig, da se tistim, ki se vrnejo, omogoči dva, tri mesece, da uredijo osnovne elementarne zadeve za življenje in delo, da imajo ta čas možnost nekega nadomestila, kar bi se mi zdelo tudi zelo dobro. Rad bi pa zaključil s tem. Vse skozi se kaže naklonjenost v zadnjih dveh mesecih ob obravnavi tega zakona, tako komisiji kot matičnemu delovnemu telesu, splošni razpravi itd., doma in po svetu, da smo nekatere stvari tudi s temi amandmaji premaknili na takšen kvalitetni nivo, ki ga je zakon že imel leta 1994 in ga je imel tudi, ko smo ga iz urada poslali v vladno usklajevanje. Da bi se ta pozitivna energija nadaljevala in da bi naredili še naslednja dva koraka: to je sprememba ustave in sprememba zakona o volitvah v državni zbor. Da bi končno dobili dva predstavnika, vsaj dva predstavnika, enega iz zamejstva in enega iz Slovencev iz sveta ali pa, ne vem, saj je številka lahko tudi večja, tri ali štiri, pa vendarle, ta minimum konsenza, za katerega si tako prizadevajo Slovenci v zamejstvu in po svetu, in si ga tudi zaslužijo. Posebej ponosen sem, da sta danes dva med nami in še bolj ponosen pa bom, če bomo v tem mandatu uspeli toliko politične moči, da bi to nadgradili, tako da bi na naslednjih državnozborskih volitvah imeli možnost voliti tudi Slovenke in Slovenci v zamejstvu in po svetu svoje predstavnike v slovenski parlament. S tem pa bomo seveda dokazali, da je steber, na katerega se naslanjajo Slovenci zunaj, torej na matično domovino, pravi steber, ki stoji na pravih trdih temeljih.
Hvala lepa. Gospod Kramberger.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod Pavšič, gospod dr. Branko Zorn, kolegice in kolegi, predstavniki urada, z državnim sekretarjem na čelu! Danes obravnavamo v okviru druge obravnave zelo pomemben zakon, to smo že ugotovili v prvi obravnavi, in tudi ta razprava sedaj je bolj prva obravnava kot druga obravnava. Moram povedati, da kot predsednik komisije za odnose s Slovenci v zamejstvu in po svetu in tudi člani naše komisije čutimo odgovornost za ta zakon. Sam še morda posebno odgovornost in temu zakonu smo posvetili veliko časa. Predvsem veliko časa v tem smislu, da smo opravili pogovore z zainteresirano javnostjo, obravnavali smo zakon v okviru druge obravnave kot zainteresirano delovno telo in pripravili tudi dopolnila. Moram poudariti, da smo dopolnila pripravili in jih izglasovali soglasno. S temi dopolnili so se skoraj 100% strinjali tudi tisti, katerih se ta zakon dotika. In seveda na nek način tudi obžalujem kot koalicijski poslanec, da je na odboru za notranjo politiko kot na matičnem delovnem telesu prišlo do drugačnih odločitev, kot smo jih sprejeli mi kot komisija. Ampak tukaj gre pač za politično odločitev. Kar se pa tiče teh amandmajev, o katerih razpravljamo, pa bi želel povedati samo to, da gre za na nek način za nerazumevanje. Moram ugotoviti, da je predlog, ki ga je pripravila vlada, da je ta predlog dober in ti amandmaji, o katerih sedaj govorimo, vračajo zadevo nazaj na predlog vlade. In mislim, da je to dobro. Namreč 71. člen pač pove, kaj je repatriacija po tem zakonu in mislim, da ni potrebno čitati obrazložitve iz različnih slovarjev in ne vem česa še vsega. Seveda pa je zakon tak, ki bo potreben tudi sprememb v bodoče. Ampak zdaj je pač ta trenutek, ko lahko sprejmemo tak zakon v taki obliki, in ga bomo pač spremenili, ko bo čas za to. Moje načelo je takšno, da morda sprejmemo kakšno določilo manj in bo tisto sprejeto s soglasjem, tudi s soglasjem tistih, za katere ta zakon delamo, kot pa da sprejemamo kakšna določila, do katerih bomo prišli s preglasovanjem, in potem ta zakon ne bo mogel zaživeti tako, kot si želimo. Je pa tudi dejstvo, da lahko nekoliko slabši zakon z dobro voljo izvajamo tako, kot se spodobi, lahko pa imamo zelo dober zakon, pa ga tudi ne izvajamo. Jaz in naša poslanska skupina bomo te amandmaje podprli, morda ne vsi vseh. Pri naslednjih amandmajih, ki sedaj še niso v obravnavi, se bom pa še kasneje oglasil. Hvala lepa, gospod predsednik.
Hvala. Besedo ima gospod Jerovšek. Pripravi naj se gospod Terčon.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Slovencev v zamejstvu in po svetu, spoštovane kolegice in kolegi ter predstavniki urada! Tudi jaz menim, da je ta zakon, ki ureja odnose Republike Slovenije s Slovenci v zamejstvu in po svetu, izredno pomemben in potreben. Zaradi tega, ker je, prvič, Slovenija majhna država in Slovenci majhen narod, ki ima izredno veliko svojo diasporo tako v zamejstvu kot po svetu, ki je v preteklosti odigrala pomembno vlogo pri afirmaciji Slovencev, Slovenije in predvsem pri prizadevanjih za neodvisno državo Slovenijo. Ampak seveda to ni edini razlog. Slovenci se moramo zavedati slehernega državljana, ki ima slovenske korenine, pa naj živi kjerkoli po svetu. Mislim, da je to bilo že, kot je bilo danes že omenjeno, nastavljeno v različnih obdobjih, da se ta materija zakonsko uredi. Ne nazadnje, če se prav spominjam, tudi v deklaraciji o zunanji politiki Republike Slovenije, ki je bila sprejeta leta 1999, smo o tem govorili. Zato je prav, da je vlada oziroma urad končno pripravil takšno besedilo zakona, ki bo po mojem mnenju kljub vsemu, kljub vsem polemikam in razpravam, uravnoteženo besedilo in bo dostojno urejalo ta status. Slovencem mora omogočati, da se kadarkoli in kjerkoli zavedajo svoje identitete, da so lahko na to ponosni, na slovensko kulturo, in da se bodo zavedali, da jih matična domovina ceni kot pomemben člen slovenstva in tudi slovenske države. Če se sedaj dotaknem dileme glede spremembe v prvem amandmaju in te v 1. členu, pojma repatriacije. Jaz mislim, da v 1. členu je to, kar se sedaj predlaga pravilno predlagano, kajti ne bi se strinjal, da je pojem repatriacije preveč pripoznan ali pa preveč ozek, kajti če nekako primerjam s tem, kaj pod tem poznajo Židje po celem svetu, potem mislim, da vemo vsi, zakaj pri tej zadevi gre, s tem, da so oni bistveno bolj razseljen narod, z bistveno daljšo zgodovino preseljevanja in tudi pravzaprav na nek način z ne bistveno daljšo zgodovino matične države. Tako glede tega jaz mislim, da je pravilno opredeljeno, se pa seveda jaz tudi strinjam, da dikcija, ki je predvidena za 71. člen, pa nekoliko preveč oži to zadevo in bi bilo primerno, če bi jo do tretje obravnave izboljšali, tako da ne bi prihajalo do različnega razumevanja, kaj si pod tem zamišljamo. Vsekakor pa je dolžnost slovenske države, da vsestransko omogoča vračanje Slovencev, ne glede na to, ali živijo v zamejstvu ali živijo po svetu, iz več razlogov, da ima Slovenec, ki pride v neko stisko ali da se tako odloči, se lahko nekam obrne, da ima pomoč v matični domovini, je izredno pomembno. Zavedati se moramo, da bodo krize po svetu po različnih državah vedno nastajale in če se v taki situaciji osebe, ki imajo slovensko poreklo, ne morejo obrniti na državo, od koder izvirajo sami ali pa njihovi predniki, bi bilo to izredno žalostno. Zaradi tega to dikcijo oziroma ta pojem moramo sprejeti, in to ne kot nekaj problematičnega v tem zakonu, ampak kot tisto osnovo, na podlagi katerega bo Slovenija tudi lahko dejansko vabila te ljudi slovenskega porekla. Po drugi strani se moramo tudi zavedati, da se v Slovenijo itak priseljuje številno prebivalstvo iz različnih narodov, kar je tudi pozitivno, ker Slovenija sama na nek način v tej situaciji, v tem trenutku ne zagotavlja naravnega prirastka, naravnega ohranjanja prebivalstva Slovenije. Zaradi tega je seveda popolnoma jasno, da so osebe, ki imajo slovenske korenine, v tem smislu privilegirane za priselitev in je repatriacija tudi pravi izraz za vse to, kar potem razmišljamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Terčon, pripravi naj se gospod Pavliha.
Hvala, gospod predsednik. Danes govorimo predvsem o slovenski problematiki, o Slovencih. Slovenci se največkrat identificiramo z jezikom, slovenščino. Pa vendar imam kdaj občutek, predvsem po nastopih Pukšiča pa kolega Krambergerja, da ne govorimo v slovenskem, da se ne razumemo. Vi daste eno rešitev, ki je vam po volji, in rečete, veseli smo, da bomo sprejeli to soglasje. Ja ne, ne bomo sprejeli tega soglasja, naj bo jasno. Govorim slovensko. Zakon je slab, predvsem bi pa lahko bil boljši, da bo jasno. In boste sprejeli s preglasovanjem. To bomo mi razumeli, ampak ne govoriti, da je najširše soglasje. Mi smo soglasni, da je potreben zakon, želimo si zakon in želimo soglasje, ampak soglasje bomo dosegli tako, da se bomo pogovarjali, dogovarjali in kaj tudi dogovorili. Saj je lepo, da ste predstavnike Slovencev iz zamejstva in po svetu povabili, ampak potrebno jih je tudi poslušati in treba jih je upoštevati. Če hočete imeti soglasje, morate upoštevati tudi opozicijo na določenih primerih. Lahko samo v manjšem delu, ampak nekaj je treba upoštevati. Jaz razumem lastni samospev kolega Pukšiča, to je bila lastna hvala o delu, to popolnoma razumem, saj ta zakon je prišel izpod njegovih rok. Pa vendar, kolega Pukšič, je potrebno povedati, da ste se vi vrnili pri vašem delovanju nazaj v tik poosamosvojitvena leta, v leta Demosa, ko se je delalo med Slovenci v zamejstvu, predvsem v zamejstvu, sektaštvo. Ko se je reklo, dovolj so dobivali v času socializma nekateri, sedaj bodo dobivali naši. In sedaj hočete isto samo malo bolj prefinjeno igro. Ja, vsi smo prijatelji, rešitve bodo pa take. To ne gre tako. Poglejte. Obe resoluciji smo sprejeli s soglasjem. Komisijo za Slovence, ki je bila ustanovljena v prejšnjih mandatih, je obakrat vodil opozicijski poslanec in ne morete reči, da prejšnja pozicija ni imela posluha do tega. Kolega Pukšič, vi ste v svojem mandatu, kratkem, potem ste odstopili, spremenili že financiranje. Prvič, zmanjšal se je global za zamejce, drugič pa se je spremenilo razmerje med krovnimi organizaciji, ki ste jih mimogrede še izključili, tako da niso bili subjekt. In to se vedno znova ponavlja. Mi, kot parlamentarna stranka, tega ne bomo dopustili. Če govorimo o soglasju, potem nas tukaj kaj poslušajte in predvsem poslušajte tiste, za katere govorite, da jim je zakon namenjen in ki so dali pripombe in ki so jih mnogokrat ponovili in ki so danes opozorili na ta vprašanja. Pa ne, pa niste poslušali. Zato, lepo vas prosim, če hočemo govoriti o soglasju, če hočemo govoriti o družbenem konsenzu glede tega vprašanja, kar bi bilo prav, upoštevajte vsaj nekaj malega, vsaj tisto bistveno. Ni demokracija, kot vam pravim, demokracija enega človeka, demokracija je to, da se posluša kakšnega in da se ga upošteva. Ti slavospevi, kolega Pukšič, vam ne bodo nič pomagali ne na tiskovnih konferencah, ne v državnem zboru, ker v končni fazi bomo povedali jasno, kako zadeve stojijo. Kar se tiče repatriacije, gospod Pelikan. Jaz sem poslušal vašo razlago, pa vendar dvomov mi niste odpravili. Ta ideja je nastala pod vplivom argentinskih dogodkov, ki so zdaj več ali manj mimo. Ampak kot je navada pri Slovencih dostikrat, se mnoge stvari spolitizirajo. In seveda obstaja nek dvom, da ne bi neka politična opcija favorizirala samo svoje. To lahko odkrito povemo, zato hočemo, da se to širše, državotvorno, kot vi govorite, uredi in da imajo možnost vsi, ne samo argentinski Slovenci, je prav, da jo imajo, ampak jo imajo tudi ostali Slovenci, tudi v republikah bivše Jugoslavije in na koncu koncev tudi zamejci.
Hvala. Gospod Pukšič, ali ste se javili k repliki ali k razpravi? Izvolite, če je replika.
Hvala lepa. Kolegu Terčonu bi rad navedel nekatere netočnosti oziroma pojasnil nekatere netočnosti, vsekakor pa ob tako prazničnem dnevu me ne bodo takšne stvari spravile iz tira. Res je, drage kolegice in kolegi, 15. leto teče in šele 15. leto po samostojni državi imamo ta zakon. Mimogrede, leta 2000 več kot pol leta takratna koalicija ni ustanovila te komisije, tako da smo se precej trudili, da je do tega prišlo. Gospod Terčon predvsem bi vam rad povedal, da v zakonu o repatriaciji nikjer ne piše, če pa, mi povejte, kje piše o Slovencih iz Argentine, ampak piše o Slovencih, ki se znajdejo v takšni gospodarski ali politični krizi. Ko smo zakon pripravljali, smo se veliko pogovarjali, ker je v tem času nastajal, prav o krizi Slovencev tako v Bosni, tako v Makedoniji, tako v Srbiji, kako na kakšen način in to je eden od načinov, kako se jim bo dalo tudi pomagati. Mislim, da so v Argentini prišli čez tisto veliko krizo. Hvala bogu, da je tako. To pomeni, da ta politična opcija tega zakona ni delala za sebe. Da pa so prej bili tako denarni tokovi kot vse ostalo pa so tudi kolegi iz vaše poslanske skupine v prejšnjem mandatu slišali, ko so prišli v Buenos Aires na tisto spremno tovorišče, kjer so se izkrcavali Slovenke in Slovenci, tisti, ki so bili politično motivirani, drugačne, podpihovani, zavedeni, plačani so jih pričakovali ne s kruhom in jabolko, ampak s kamnom v roki. To so nam povedali ob predstaviti muzeja priseljevanja Slovencev v Buenos Airesu. Tudi kolega Avšič, ki je bil podpredsednik te komisije, se je pravzaprav zgrozil, kaj vse se je dogajalo. Kar se pa tiče financiranja oziroma mojega kratkega mandata. Pravzaprav sem bil eden izmed tistih, ki sem imel najdaljšega. Leto dni. Večina prejšnjih, ko so bili na tem mestu, je čakala na mesto veleposlanikov ali kakšne druge zanimivejše službe in se niso vsebinsko poglobili v delo tega urada, ampak čakali na nekaj novega. V tem kratkem času smo resnično veliko naredili in na to sem ponosen. Na desetine zahval [[...]]
Gospod Pukšič, čas za repliko se je iztekel. Lahko pa se kasneje zopet prijavite k razpravi.
Hvala lepa.
Besedo ima gospod Pavliha, pripravi nas se gospa Potrata.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Predsednik, se opravičujem.
Gospod Kramberger.
Spoštovani gospod predsednik! Jaz sem želel odgovoriti spoštovanemu kolegu Davorinu Terčonu, ker me je tudi omenjal v svoji obravnavi in me verjetno ni pravilno razumel.
To se pravi, replika.
Ja.
V redu. Izvolite.
Hvala lepa. Kolega Terčon! Ne vem, če sva se dovolj dobro razumela. Jaz sem v tej svoji razpravi govoril predvsem o delu komisije. In na tej naši komisiji se je za ta zakon slišal glas tako tistih, ki se jih ta zakon tiče, in tudi strank, članic in članov našega odbora. Prosim, kolega Terčon, če si lahko preberete mnenje naše komisije. Mi smo ta stališča, ki smo jih dali matičnemu delovnemu telesu, sprejeli soglasno. Res nismo čisto v celoti upoštevali predloga SLOMAK-a, ampak kar smo sprejeli, smo sprejeli s soglasjem. In če ste me dobro poslušali, sem za ta zakon dejal, da je morda boljše, da sprejmemo kakšno določilo manj in ga sprejmemo s soglasjem tukaj v tem prostoru, da ne delimo politično Slovenk in Slovencev, ki živijo izven Republike Slovenije, kot pa, da nekaj sprejmemo s preglasovanjem. In želim si tukaj kooperativnosti. In to je bil moj namen in prosim, da me tudi tako razumete. Hvala lepa.
Hvala. Sedaj pa prosim, gospod Pavliha, imate besedo.
Hvala lepa. V drugo gre rado. Še enkrat hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav zlasti našim prijateljem iz zamejstva. V dvorani in na tribuni in tudi predstavnikom vlade, kolegice in kolegi! Moram se spomniti na našo sejo odbora za notranjo politiko, pravosodje in javno upravo, kjer mi je predstavnik politično usmerjene zamejske organizacije očital, češ, kako pa lahko ti razpravljaš o tej problematiki, saj si vendar le strokovnjak za pomorsko pravo. No, tedaj mu nisem želel odgovoriti na takšno, skoraj da žalitev, da predlog zakona doživljam tudi praktično, in sicer v najmanj dveh vlogah. Doživljam ga kot potomec očetovega deda, ki je leta in leta delal v ameriških rudnikih in na koncu tam tudi umrl. Kot potomec in seveda še vedno sorodnik maminega brata, ki že 35 let živi v Združenih državah Amerike. In ne nazadnje skoraj deset let kot priseljenec na Primorsko, v piransko podeželje, ki se spogleduje z zamejstvom. Prav tako mi je bilo na tem odboru očitano, s strani predsednice, da smo imeli v prejšnji vladi ali pa v prejšnjih vladah 15 let časa, da sprejmemo ta zakon, pa ga nismo. Zato dolgourno razpravljanje o primernosti besede repatriacija ni izgubljanje časa. Morda. In se spomnim dveh dokumentov, ki sta bila sprejeta v času prejšnjih vlad in sta ključnega pomena tudi za vsebino pričujočega predloga. Gre seveda za resolucijo o položaju avtohtonih slovenskih manjšin v sosednjih državah in s tem povezanimi nalogami državnih in drugih dejavnikov Republike Slovenije iz leta 1996 ter potem še za resolucijo o odnosih Slovenci po svetu iz leta 2002. Zakaj omenjam ta dva dokumenta, ki se mi zdita res silno pomembna? Omenjam ju zlasti zaradi identičnih določb, ki pravita, citiram v prvem dokumentu: "Parlamentarne stranke si bodo prizadevale za soglasje glede temeljnih načel politike Republike Slovenije do slovenskih avtohtonih manjšin v zamejstvu." In prav takšno določbo lahko najdemo tudi v resoluciji iz leta 2002. In kaj se je zgodilo na zadnjem odboru? Tako rekoč niti eden od dobrih ducat amandmajev opozicije ni bil sprejet. In tako rekoč niti en predlog od poglavitne koordinacijske organizacije SLOMAK tudi ni bil sprejet, čeprav je predsednik državnega zbora, kar je pohvalno, v nekem intervjuju dejal, da je seveda treba prisluhniti slovenski koordinaciji in da tega predpisa brez njih ni možno sprejeti. Mi smo v 1. členu predlagali tisto, kar je samoumevno na podlagi 5. člena ustave, bolj aktivno vlogo naše države. To ne bi škodilo. Tako kot je člen napisan zdaj, pravi, kaj ureja zakon, in s tem je seveda tudi vse končano. Naš predlog je bil, da naj zakon izrecno ureja odnose in obveznosti Republike Slovenije, ne samo kar tako abstraktno do Slovencev, ki živijo izven njenih meja, ampak tudi do njihovih združenj in organizacij, saj tam delujejo. Prav tako smo predlagali v povezavi s 1. členom natančnejšo razmejitev in opredelitev repatriacije, ne v smislu semantologije, semantike, ampak v tem, da repatriacija ne pokriva vseh primerov, na primer tistih, ki se seveda nikoli niso rodili ali pa živeli v naši domovini. Takšni se pač po sami logiki ne morejo repatriirati, "re" v latinščini pomeni nekaj nazaj, zato se lahko samo priselijo. Mimogrede, tukaj pri pregledu opažam napako pri amandmaju, ne gre za preseljevanje Slovencev, ampak bi moralo pisati priseljevanje, kar je jasno bistvena razlika. Če lahko omenim našo ustavo, pravi, da Republika Slovenije skrbi za Slovence v zamejstvu in po svetu, ter da pospešuje njihove stike z domovino. Jaz si besedico "skrb" predstavljam kot nekaj aktivnega, če lahko primerjam na primer s skrbjo za varstvo okolja, ki je tudi določena v ustavi, to ne pomeni samo varovanje. To ne pomeni samo preventivno delovanje ali eventualno tudi kurativno, torej odpravljanje posledic, ampak pomeni tudi izboljševanje stanja, ki pa je slabo. In hkrati je popolnoma nedojemljivo, glede na to, da v tujini živi približno 500.000 Slovencev, torej še ena četrtina glede na obstoječo populacijo. Pri repatriaciji bi rad povedal samo še to, čeprav bomo o teh členih še govorili, da smo se problema po moje lotili na pomanjkljiv, neaktiven način, tako rekoč delno tudi v nasprotju s 5. členom ustave. V zdajšnjem predlogu naj bi večji del problema rešili z ustanovitvijo, z odprtjem doma za priseljence oziroma za naše izseljence. Takšen dom preveč spominja na druge, zaradi mene tudi azilante, ki jih ne moremo tlačiti v isti koš. Na drugi strani pa zavračamo idejo, da bi omogočili denarno nadomestilo, da bi si lahko uredili življenje po vrnitvi v domovino. Na ta način jih seveda ne bomo motivirali. Spomnim se enega primera, ko sem sam živel nekaj let v tujini. Šlo je za nekakšen tretji kongres, mislim, da je bilo to leta 1990 ali 1991 - in s tem bom tudi končal -, ko so se mnogi naši zdomci vrnili na ta posvet z željo, da pomagajo novopečeni državi, da pač prispevajo po svojih močeh znanje in tudi denar, karkoli že bi bilo potrebno. Ta posvet - in to govorim na podlagi tega, kar sem izvedel od enega od udeležencev - je izgledal tako, da so bili na eni strani naši ljudje, naši politiki, na drugi strani so bili izseljenci. Zgodilo se ni nič. Ta konkreten profesor medicine ni bil povabljen na niti eno predavanje, no, in seveda je pobral šila in kopita in se vrnil nazaj v Kanado, kjer živi še zdaj. Če bi se aktivno lotili te problematike - in še vedno upam, da se jo bomo, še vedno je pred nami tretja obravnava, še vedno gojim optimizem, da bo vsaj nekaj naših predlogov, zlasti pa predlogov SLOMAK-a upoštevanih, tudi glede 1. člena -, potem imamo še nekaj izgledov, da nas naši rojaki ne bodo pozabili. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Potrata. Pripravi naj se gospod Barovič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana predstavnika Slovencev v zamejstvu, gospod Pavšič, in Slovencev po svetu, gospod Zorn, spoštovane poslanke in poslanci! Težavo, ki jo vidim ob drugi obravnavi tega zakona, bi povezala s tem, da imamo pravzaprav opraviti z dvema resolucijama, ki sta nasledek zgodovinskih in številnih drugih razlogov, zakaj je ti dve skupini Slovencev vendarle treba obravnavati iz različnih zornih kotov, ko se sprašujemo o njihovem pravnem statusu v državi, v kateri živijo, iz zgodovinskih okoliščin in še marsičesa drugega. Pri tem se posebej sklicujem na besede gospoda Pavšiča, ki me je spomnil na slovenskega pesnika in publicista Aceta Mermoljo in na glagol, da bi bilo prav, da se seštevamo, ne pa odštevamo. Jaz bi še rekla, da je zelo pomembno, da se tudi ne preštevamo. Težavo vidim tudi v tem, da je v tem dinamičnem svetu, kjer je mobilnost ali gibljivost zelo pomembna sestavina našega življenja zvezana z neko obratno smerjo gibanja, ki je zapopadena tudi v tem zakonu. To pa je priseljevanje. Na repatriacijo, ki je bila predmet številnih pomislekov ob tem zakonu ne gledam kot na jezikovni problem zaradi tega, ker vsi tisti, ki ste se s tega aspekta lotili problema, ste morali ugotoviti, da je repatriacija beseda slovenskega knjižnega jezika, da je po izvoru sicer prevzeta, ampak takih je v slovenščini zelo veliko, je pa repatriacija beseda, ki ima ustaljen vsebinski obseg in je pojasnjena, tu se pa zdaj lahko začnemo pogovarjati ali dovolj tehtno ali ne, v 71. in 72. členu obravnavanega zakona. Tako ne morem razmišljati ob vseh teh razpravah o repatriaciji zunaj tistega konteksta, ki se je ustvaril, ko smo sprejemali resolucijo o Slovencih po svetu. Takrat pa je bila ta beseda in ta problem je vendarle povezan s specifičnim kontekstom, ki ga je predstavljal položaj Slovencev tedaj v Argentini in dosti manj kot drugod. Repatriacijo razumem zaradi tega v tem kontekstu in kot usmerjeno skrb države Slovenije za zagotavljanje možnosti vračanja tistim, ki želijo priti v Slovenijo. Ampak veste, v Sloveniji nismo vedno v tej državi samo izgubljali prebivalstva, prebivalstvo smo tudi pridobivali. Mislim na tiste številne primorske rojake, ki so se tudi v Maribor naselili v 30-tih letih, ko so bežali pred fašizmom in so se lepo vrasli v okolje, v katerem živijo. Kar nekaj jih poznam, ampak od nikogar od njih nisem slišala, da bi se bili pripravljeni zdaj preseliti, ker so si svoje življenjsko okolje ustvarili v prostoru, v katerem ne morem reči, da bi jih ne sprejelo z naklonjenostjo. Zato je to občutljivo vprašanje repatriacije treba presojati s stališča, kakšno vsebinsko težo, kakšno vsebino, kakšne posledice je repatriaciji pripisal predlagatelj zakona. In še enkrat poudarjam, jaz vidim to definirano v 71. in 72. členu, puščam pa odprto vprašanje, ali je to zadovoljiva rešitev za vse, ki o vračanju ali priseljevanju Slovencev razmišljajo. In morebiti bi bilo dobro, če bi se tudi mi kaj naučili od Evropske unije in od gibanja treh D-jev: dialog, demokracija in dogovarjanje, in bi morebiti bolj odprto sprejeli pobudo za javno predstavitev mnenj v zvezi s tem zakonom, ko bi dobili tudi širšo sceno za izmenjavo mnenj, pa s tem ne želim negirati dela, ki ga je opravila komisija za Slovence po svetu. Gre preprosto za to, da bi scena bila širša, govornica širša možnost za to, da se poslušamo in da se dogovorimo o stvareh in da mogoče tudi uzremo, zakaj nimamo na nekatere stvari enakih pogledov. Jaz ne morem drugače zdaj intervenirati ob tem dopolnilu, kot tako, kot je povedal moj poslanski kolega Samo Bevk, da bomo predlagane amandmaje podprli, jih pa razumem tako kot rečeno tudi težave, ki so nastale v zvezi s tem ali pa spreminjanje kot morebiti premajhno poslušanje in premajhen razmislek o tem, kaj pravzaprav hočemo. Če mene vprašate, mene najbolj moti v tej definiciji, da smo pripravljeni odpreti vrata tistim, ki so nam koristni, da tako "rečem". Tam je uporabljena neka zame nesprejemljiva beseda, doprinos, kar pa spet omogoča preštevanje in ločevanje in odštevanje ne pa seštevanja, kot nas je k temu pozval gospod Pavšič v svojem nastopu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prav tako tudi predsedniku za dosedanje vodenje seje. K besedi vabim gospoda Baroviča.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, jaz sicer ne bi imel ali pa nimam nič proti, če bi danes rekli, da je ta zakon v prvi obravnavi, ampak ni, je v drugi, in predlagam, gospod podpredsednik, da se dejansko držimo druge obravnave in pregledov amandmajev. Redko opozarjam na to, ampak ta trenutek se mi zdi, ker drugače lahko vsi povemo še milijon drugih stvari. Hvala gospodu Pelikanu. Jaz sem ga zelo pozorno poslušal in je potrdil moje dvome oziroma trditve. 1. člen je bistveni člen, 1. člen govori o tem, kaj ta zakon ureja. Če, kolegice in kolegi, sprejmemo amandma k 1. členu, ta zakon spremeni svojo bistveno vsebino. Če izločimo v tem bistvenem 1. členu in vseh ostalih izraz "priseljevanje Slovencev" dobimo drugi odstavek 1. člena, ki pravi: "Zakon ureja status Slovencev brez slovenskega državljanstva in repatriacije." In če pogledamo 71. člen, jasno in glasno ugotovimo, da imamo pred sabo zakon samo za tiste Slovence, ki jim bo priseljevanje organizirala in plačevala država. Za druge ne. Za druge ne! In v potrditev temu je tudi to, na kar je opozoril gospod Pelikan, če pogledamo 67. člen, ki pa govori: "Druge pravice, ugodnosti in olajšave, ki jih lahko uveljavljajo osebe s statusom Slovenca brez slovenskega državljanstva in jih ta zakon ne navaja, določajo pa področni zakoni." Kar pomeni, da za druge, drugo vrsto Slovencev, torej ne tistih, ki jim država organizira in plačuje, ta zakon ne velja, veljajo drugi področni zakoni. In še enkrat, ne govorim o tem, zakon potreben, nepotreben, o političnih in drugih spletkah, ne, sploh ne. Opozarjam, če sprejmemo amandma k 1. členu, če izločimo besedno zvezo "priseljevanje Slovencev" in če to zvezo izločimo vseskozi, ta zakon ni več zakon o vseh Slovenkah in Slovencih izven slovenskih meja, ampak samo za repatriirane osebe. Če pa želimo zakon o Slovenkah in Slovencih izven meja, v vseh členih obvezno moramo obdržati besedno zvezo "priseljevanje Slovencev", ker med tem in med repatriacijo je velika, velika vsebinska razlika. In izločimo vse tiste Slovenke in Slovence, ki so se rodili v tujini, ki nimajo socialnih ali drugačnih težav in bi radi prišli sem, ampak ta zakon za njih ne bo veljal oziroma veljal bo, če jim bo država organizirala in plačala, kot pravi 71. člen. Zato še enkrat, razum! Natančno poglejmo te člene, natančno poglejmo razliko med izrazjem "priseljevanje Slovencev" in repatriacijo in pustimo osnovno besedilo in oba osnovna izraza.
Hvala lepa. Gospod Barovič, ker se je predsednik očitno odločil, da bo dopustil širšo razpravo, glede na to, da gre za 1. člen in vse ostale povezane, nimam nobene pravice, da zdaj to razpravo striktno omejujem na amandmaje, ker bi izpadlo nefer do tistih, ki se še prijavljajo. Zato vabim k besedi gospoda Školča.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. To razpravo smo začeli z nekimi zelo obzirnimi sodbami o tem, kako da je ta zakon odličen, potem smo slišali, da pravzaprav ni tako zelo odličen, nakar smo slišali, da so pri sprejemu sodelovali praktično vsi, ki so zainteresirani. In mukoma smo slišali tudi priznanje, da pravzaprav vse tiste stvari, ki so jih zainteresirani zamejci predlagali, so na matičnem odboru zletele iz teksta. Ampak očitno bo percepcija zakona in rešitev, ki jih prinaša, različna. S tem upam, da ne bo potrebno polemizirati. Tisto, kar mene preseneča je, da gospod Kramberger po eni strani reče, da je bilo na komisiji doseženo praktično soglasje. Mene je to tudi razveselilo. V naslednjem koraku se seveda veseli, da je vlada z amandmaji stvari bistveno spremenila. Kaj naj to pomeni? Ali se veseli najprej tega, da upoštevamo zamejce in potem še bolj tega da v bistvu vladna koalicija to briše. Ampak to bodo pokazala glasovanja. S tem, s temi zadregami se v tem trenutku ne bom ukvarjal. Tisto, kar je evidentno, res, da je nek napredek v tekstu zakona od tega, kar je bilo v prvi obravnavi in jaz to povezujem s tem, da na veliko srečo gospod Pukšič ne more več tako izdatno vplivati na formulacije, kot je lahko prej. Tako, da mogoče bo, prosim, [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]jaz sem si zelo oddahnil gospod Pukšič, ko si šel s tega urada. Ljudje, ki jih je to zadevalo, še bistveno bolj, ampak v tem trenutku skupaj kreiramo zakonodajne rešitve in te se bodo kljub vsemu v večji meri dotikale drugih kot naju dveh in zato velja tem drugim bistveno bolj prisluhniti kot tej lastni samozaverovanosti. Vračam se k temu 1. členu in dopolnilom, da se črta ven beseda priseljevanje. Sam temu nasprotujem. Nasprotujem iz preprostega razloga, ker ostane dikcija, ki je bistveno ožja in, kot vidimo v tej razpravi, kljub pojasnilom povzroča določene nesporazume. Smisel te vrste zakona, ki je tudi neke vrste politična deklaracija, da se ne bi razumelo odnosa do vseh ljudi, ki se jih to dotika. Ne bom vam razlagal, da so tudi iz naše družine kot verjetno iz vseh drugih ljudje razseljeni po vseh celinah in da s tega vidika me ni potrebno posebej prepričevati, da kakšnih stvari ne razumem. Ampak pojem priseljevanje kljub vsemu dopušča repatriacijo, medtem ko pojem repatriacija dopušča dvome, da se bo to delalo drugače. Priseljevanje je dopustno na ta način, kot želena oblika pridobivanja novih moči, da uporabim terminologijo. Tukaj je, priseljevanje je potem dopustno tudi iz zamejstva, dopustno je tudi s strani tistih ljudi, ki so se rodili izven Slovenije in se ne bodo ponovno vračali, ampak se bodo, če se bodo dejansko priselili. Repatriacija tako, kot je definirana v 71. členu, pa je vezana v bistvu na voljo države, da kupi vozovnico oziroma organizira vrnitev. To se mi zdi sicer dobro, ampak preozko. Zato, če smo iskali bolj široko rešitev, potem bi kvečjemu kazalo brisati besedo "repatriacija" in bom rekel, to željo in možnost, ki jo ponujamo rojakom našega rodu, povezati s pojmi priseljevanja. To bi bilo bistveno širše. Dopuščalo bi več manevrov, dopuščalo bi tudi svobodno voljo ljudi, tudi tistih, ki ne potrebujejo pomoči države in tako naprej. Zato vas kolegi, le pozivam, da ta amandma opustite in kvečjemu brišete nek drugi termin. S tem bo možnost za večjo odprtost Slovenije večja in nesporazumov iz tega naslova bo bistveno manj. Hvala lepa.
Hvala. Mag. Kramberger se je prijavil k repliki.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani kolega Jože Školč. Jaz bi želel spet v pojasnilo povedati sledeče, da mnenje, ki je, oziroma to, kar je komisija sprejela, to smo sprejeli res s soglasjem in na to sem ponosen in vesel. To, kar pa ste vi govorili v svoji razpravi glede poglavja repatriacije, to pa za komisijo pravzaprav ni bilo sporno. Mi smo to razumeli, da je, tako kot piše v predlogu vlade, da repatriacija pač pomeni to po tem zakonu. Da tisti, ki zaide v težave, jim bo država Slovenija pomagala, tistim Slovenkam in Slovencem. Ostalim pa nihče, tudi v tem zakonu ne piše, da jim, komurkoli, preprečuje vračanje v Slovenijo. Torej o tem [[...]]Jaz sem govoril samo o tistem, kar smo govorili na komisiji. In vesel sem zato, zato da imamo te amandmaje, da ti amandmaje postavljajo, da je spet aktualen tisti predlog vlade, se pravi, da s temi amandmaji vračamo ponovno besedilo, to, kar je predlagala vlada. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rezman, pripravi se gospod Koren.
Hvala lepa. Najbolj se zabavam takrat, kadar nekdo podučuje v stilu, če sam ne znam, bom pa druge učil. Nekaj takega je bilo danes tukaj slišati. Drugič - ker nimam časa, moram zelo kratko govoriti - zakon je dober, ampak lahko bi bil bistveno boljši. Notranje je protisloven. Govori o tem, kako Slovenci nikjer po svetu niso tujci, vračajo se pa po določilih zakona o tujcih. Govori o tem, kako bomo pospeševali demografijo, pa preprečujemo z nekaterimi ovirami, da bi se nam mladi, izobraženi itn., vračali. Govori o celi vrsti drugih stvari, ki jih s to ozkostjo ovira, da se ne morejo realizirati. To je bilo naše bistvo, da to razpremo, da se to razširi. Naslednje. Zakon je po moji sodbi diskriminatoren. Celo vrsto takšnih elementov lahko najdemo. Sedaj ni časa, da bi vse našteli. Gospod Pelikan je to razumel, če sem jaz njega prav razumel. Vendar on je povedal, meni so narisali mejo, čez to mejo ne morem stopiti. Jaz tudi to razumem. Samo jaz bi se v takšni situaciji počutil nesrečno. Stiskanje zob. Jaz nisem za to, da bi glasoval s stiskanjem zob. Nisem za to, da bi se podrejal discipliniranju, discipliniranje ni univerzalno in tudi nima večnega trajanja roka, enkrat se bo to moralo nehati. Pa mimogrede, ne bi rad bi zloben, gospod Pavliha, vi ste govorili o tem, kako niso bili podprti vaši amandmaji. Če ne bi tega rekli, tudi jaz ne bi tega povedal, da vas sploh ni bilo tam, ko bi morali svoje amandmaje zagovarjati, ni vas bilo.
Hvala lepa. Na to sem prisiljen odgovoriti, čeprav iz tega mesta. Kar nekaj nas je bilo tam, morda nismo bili vsi, ampak nekaj predstavnikov naše poslanske skupine je bilo pa vedno prisotnih. Besedo ima gospod Koren, pripravi se. Prosim lepo.
Rad bi zanikal, kar se trdi. Vi ste vsi v trenutku odšli in potem vas ni bilo več.
Sedaj sem seveda zopet prisiljen odgovoriti. Seveda odšli smo takrat nekje na sredi seje, ko smo ugotovili, da je vse skupaj "bob ob steno", da naši amandmaji pač ne bodo sprejeti, kakor tudi, da ne bo upoštevana nobena želja od SLOMAK-a. Vas lepo prosim, da me drugič ne spravljate v to situacijo, ko moram odgovarjati s podpredsedniškega oziroma predsedniškega mesta, ker seveda to ni korektno. Replika komu, gospod Pukšič? Gospod Pukšič. Nadaljujemo. Gospod Koren in pripravi se Lavtižar Bebler.
Hvala, predsedujoči. Lep pozdrav vsem poslankam in poslancem in pa seveda našemu državnemu sekretarju gospodu Pelikanu. Jaz mislim, da je danes za slovenski parlament pomemben dan lahko bi rekel kar praznični dan. Že dopoldne smo gostili predsednika Evropske komisije Evropske unije, katere del smo tudi mi, Slovenija. V tej Uniji, kjer se meje med posameznimi narodi postopoma brišejo, izginjajo. Mi obravnavamo pa tudi zakon, ki obravnava Slovence v zamejstvu in po svetu oziroma, ki govori o tem, kaj mora storiti Republika Slovenija do teh naših rojakov. Menim, da je ta zakon zelo pomemben in da dejansko ne bi smel biti zakon delitve tega slovenskega parlamenta, ampak mora biti zakon enotnosti vseh Slovencev, vseh članov tega parlamenta, vseh Slovencev zunaj meja, tako v zamejstvu kot po svetu. Slovenija ima vsaj 15 letni dolg, da tak zakon sprejme. Jaz mislim, da je toliko zrela v teh 15-ih letih, saj bo kmalu polnoletna in tudi s sprejemom tega zakona lahko dokaže, da je odrasla, da lahko sama sprejema odgovornost za svoje življenje, za svoje delovanje. Jaz menim, da se moramo tudi na ta način zahvaliti našim rojakom v zamejstvu in Slovencem v tujini za vse tisto, kar so storili najprej v času našega osamosvajanja, ko so veliko prispevali za to, da smo izšli iz naše bivše domovine na način, kot smo izšli, brez velikih žrtev, predvsem pa to, da smo dosegli priznanje mednarodne skupnosti tako hitro. Tu, sem prepričan in mislim, da delim to prepričanje z mnogimi med vami, je tudi velika zasluga naših rojakov v zamejstvu in po svetu. Drugič, da sprejmemo ta zakon, smo dolžni tudi zato, ker so rojaki vsa ta leta, ko živijo v tujini, v izseljenstvu, ohranjali to slovenstvo, ko so skrbeli za slovenski jezik, ko so skrbeli za slovensko kulturo in jo prenašali na svoje otroke. Prišel sem do ugotovitve in spoznanja, da bi se morali mi, ki živimo v matični domovini, marsikaj in marsikatero stvar učiti od naših rojakov v zamejstvu in po svetu. Menim, da je zakon, ki ga danes obravnavamo, dober. Tudi sam sem član komisije za Slovence v zamejstvu in po svetu in moram še enkrat poudariti, predvsem zaradi razprave gospoda Terčona, ki je prej govoril o tem, kako pozicija sprejema vse zakonske rešitve brez opozicije. Na komisiji smo stvar obravnavali zelo zavzeto vsi člani komisije, tako opozicije kot pozicije, in smo se trudili za to, da smo vse stvari sprejeli soglasno, enotno. In mislim, da nam je to v veliki meri tudi uspelo. Zato bom tudi ta amandma na 1. člen in vse nadaljnje, ki na to vplivajo, podprl, kajti s tem amandmajem dejansko vračamo to besedilo v obliko, kot je bil zakon sprejet tudi na sami komisiji. Naj pa vseeno ob tej razpravi poudarim še dve stvari, ki se mi zdita zelo pomembni, pa se ne nanašata direktno na ta amandma. Prva stvar je, osebno menim in mislim, da se z mano strinjajo vsi poslanski kolegi, da je to stališče naše poslanske skupine, da urad za Slovence v zamejstvu in po svetu mora voditi minister brez listnice. Če bomo to dosegli, potem sem prepričan, da jim bomo dali tisto mesto, ki si ga Slovenci v zamejstvu in po svetu zaslužijo. Ker le minister je prisoten na vseh sejah vlade in lahko sodeluje na vseh področjih, kajti področja, ki se dotikajo Slovencev v zamejstvu in po svetu, so zelo široka, lahko rečemo, vsa področja se dotikajo tudi Slovencev v zamejstvu in po svetu. In zato mi tako veliko težo dajemo temu, da mora urad voditi minister brez listnice. In prepričan sem, da bo prišel čas, ko bomo tudi to dosegli. In še eno stvar, na katero želim opozoriti, to je, jaz srčno želim, da bo prišlo do spremembe naše ustave in da bomo imeli v tem državnem zboru vsaj dva poslanca, ki bosta izvoljena s strani Slovencev v zamejstvu in po svetu. Tudi to bo eden izmed načinov, ko bomo dali tisto pravo mesto, ki ga moramo dati našim rojakom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Lavtižar Bebler, potem bo na vrsti gospod Horvat.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Jaz se zelo strinjam z vsebino razprave gospoda Rezmana, ki je rekel, da je zakon notranje protisloven in da je diskriminatoren, ne strinjam se z njegovim sklepom na podlagi teh ugotovitev, da je namreč zakon dober. Zakon ne morem biti dober, če je notranje protisloven in če je diskriminatoren. In moram reči, da kljub temu, da sem že več kot eno leto poslanka v tem državnem zboru, sem še vedno očitno naivna, kajti verjela sem obrazložitvi predlagatelja, da hoče s tem zakonom urediti odnose s Slovenci po svetu in v zamejstvu na ta način, da bo pravičen do vseh teh Slovencev. Zato sem tudi bila ena od tistih, ki je na odboru za notranjo politiko predlagala, da se poleg termina repatriacija, ki je, jaz ga kot pravnica jemljem za "terminus technicus", da se ta vsebina tega pojma razširi tudi na priseljevanje Slovencev. Priseljevanje zaradi tega, ker mislim, da bi Slovenija, če ji je res toliko do tega, da se tudi čim več Slovencev nazaj naseli v Slovenijo, da mora dopustiti tudi možnost, da se priselijo tudi tisti Slovenci ali ljudje slovenskega rodu, katerih Slovenija nikdar ni bila poprej njihova domovina, ampak iz različnih osebnih razlogov želijo postati državljani in prebivalci te države. Samo mimogrede vas bom spomnila, koliko smo dejansko zelo odkritosrčni pri teh stvareh na en tak poizkus repatriacije Slovencev. Bil izveden na zelo spektakularen način. Mislim, da se je zgodil leta 1993, ko je takratni zunanji minister Dimitrij Rupel in ne vem kdo še z njim, so odpotovali v Sarajevo in so nazaj pripeljali približno 100 Slovencev, da bi jim takrat zaradi težkih in kriznih razmer v Bosni in Hercegovini pomagali se tukaj naseliti, pri nas, in zaživeti polno življenje slovenskih državljanov. Vem, da sem pozneje brala, da ti Slovenci zelo bedno živijo tukaj v Sloveniji in da se nihče več z njimi noče ukvarjati. Ne vem točno, kakšna je bila njihova nadaljnja usoda, vendar vsekakor je bila očitno poteza piarovskega marketinga, ne pa dejanske skrbi in dejanskega namena tem Slovencem olajšati življenje zaradi kriznih razmer v takratni Bosni in Hercegovini. Torej predlagala sem, da se v ta drugi odstavek 1. člena vključi tudi pojem priseljevanje, ker sem verjela, da torej se lahko priselijo sem tudi vsi drugi, ki niso nikdar bili, ki jim Slovenija ni bila neposredna domovina, ampak se hočejo naseliti v njej. Mislila sem tudi, da se morda kdo znajde na strani zamejskih Slovencev v Avstriji ali Italiji ali pa njihovi potomci, ki morda zdaj, ko je Slovenija postala članica Evropske unije, vidijo tudi večje možnosti za svoj osebni razvoj pri tem, da se naselijo v Sloveniji in da jim bo seveda država, ker je tako dobra do vseh Slovencev, tudi pomagala, da si olajšajo ureditev bivalnih in drugih pogojev v Sloveniji. Zdaj, ko je vložen spet ta amandma, torej, da se pojem priseljevanja črta in ostane samo repatriacija, v 71. členu pa je rečeno, kako je mogoče repatriacijo po tem zakonu razumeti, se pravi se nanaša tudi ne samo na tiste, ki jim je Slovenija že bila domovina, ampak tudi na njihove potomce. Potem beremo nadalje v 72. členu, da to pomeni možnost repatriacije samo za tiste Slovence in njihove potomce, ki živijo v državah, ki se nahajajo v težki ekonomski ali drugačni krizi. Potem bi bilo bolje, da bi, oziroma naslov bi bolj ustrezal, če bi tej vsebini rekli, da gre za zakon o repatriaciji Slovencev in njihovih potomcev iz držav, ki se nahajajo v neki težki krizi. Zdaj, da je zakon diskriminatoren je seveda jasno, ker kdo pa ugotavlja, kdaj je neka država, kdaj se neka država nahaja v težki krizi. To je vsakokratno ministrstvo za zunanje zadeve, ki bo po svoji diskreciji ocenjevalo, katera država je tista, ki se v tej krizi nahaja in potem se to lepo še naprej izpelje, da morajo ti Slovenci, ki želijo užiti sadove te repatriacije priložiti tudi potrdila ustreznih organizacij in institucij, očitno v tistih državah, kjer zdaj živijo. To so vse neke formulacije, ki pač ne sodijo v zakon, ker te pravne norme niso določne in so negotovo, kako se bodo razlagale in tudi dopuščajo preveliko diskrecijsko pravico. Zdaj jaz bi si upala celo trditi, da je to zakon o repatriaciji argentinskih Slovencev, če ne bi, hvala bogu, tudi vedela za to, da se v krizi nahajajo recimo tudi države kot so Bosna in Hercegovina, Srbija in Črna gora, Makedonija. Torej, da najbrž že tudi iz teh držav se bodo lahko Slovenci repatriirali v Slovenijo. Ampak vprašanje, kot rečeno, odvisno, kako bo vsakokratno ministrstvo za zunanje zadeve ocenilo in katerih ustreznih institucij, kaj sploh ta pojem "ustreznih institucij" pomeni, iz zakona, pač ni jasno. Tako, da jaz mislim, da je ta zakon v bistvu zavajajoč, poleg vsega tistega, kar sem povedala že prej in da je zelo slab. In poleg vsega je zelo slab zaradi tega, ker navkljub zagotovilom predlagatelja, da si želi upoštevati tudi predloge Slovencev v zamejstvu, pač niso bili upoštevani predlogi SLOMAK-a in moram reči, in moram tukaj izraziti veliko nasprotovanje temu dejstvu in mislim, da ni pošteno na ta način zavajati in v končni fazi tudi podcenjevati predstavnike SLOMAK-a, ki so iskreno verjeli verjetno, da imajo dejansko možnost vplivati na to, kakšen zakon bo ta državni zbor v končni fazi sprejel, pa smo morali potem očitno vsi skupaj ugotoviti, da tega poštenega namena tukaj ni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Horvat, potem pa bo na vrsti gospa Kucler Dolinar.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predsednik slovenske manjšinske koordinacije, gospod Rudi Pavšič, spoštovani predstavnik Slovencev po svetu, dr. Branko Zorn, predstavniki vlade, drage Slovenke in Slovenci v zamejstvu in po svetu, poslanke in poslanci! Pritrjujem večim mojim kolegicam in kolegom, da bo današnji dan zabeležil vsaj tri zgodovinske dogodke v slovenskem parlamentu. Prvič, obisk predsednika evropske komisije, gospoda Barrosa, drugič, prvič nastop predstavnikov Slovencev izven meja Republike Slovenije za parlamentarno govornico in tretjič, obravnava zakona o odnosih Republike Slovenije s Slovenci zunaj njenih meja, s katerim je država Slovenija končno, po 15. letih sicer, zbrala dovolj volje in začenja z zakonskimi rešitvami udejanjati dejstvo, da Slovenci v zamejstvu in po svetu skupaj z Republiko Slovenijo sestavljamo skupni, poudarjam skupni slovenski kulturni prostor, in da so Slovenci zunaj Republike Slovenije enakovreden del enotnega slovenskega naroda, kar nenazadnje stoji zapisano v naši koalicijski pogodbi, ki je naša zaveza. Kar zadeva amandma k 1. členu dopolnjenega predloga zakona, želim povedati, da nimam problemov s podporo tega in temu podobnih amandmajev, saj bo s sprejetjem le teh jasneje definirano poglavje o repatriaciji oziroma bo dosežena večja kompatibilnost zakona z resolucijo o odnosih s Slovenci po svetu iz leta 2002. Sam zakon naj zaživi svoje življenje in ta parlament ga bo tudi ustrezno spreminjal, če se bodo pokazale izrazite napake. Hote ali nehote pa se mi ob obravnavi tega zakona močno oglašajo tudi moja čustva, še posebej, ko mislim na mnoge pristne vezi s Slovenci v zamejstvu in po svetu. Slovenski izseljenci in zamejci so gotovo hvaležni novim domovinam, ki so jih sprejele, jim dale zavetje in kruh. Srčna kultura jih je vodila, da so se organizirali v okviru slovenskih društev in slovenskih župnij in prav to je ohranilo slovenstvo praktično na vseh celinah tega sveta. Tam so se rodili njihovi otroci, v Slovenijo prihajajo predstavniki tretje generacije izseljencev, na primer v Kanadi, ki so mi še posebej pri srcu in kjer sem imel srečo se sam prepričati, da v Kanadi bije veliko slovensko srce. Naši in njihovi predniki so se rodili v Sloveniji, ki je pustila tako močan pečat, da se po dolgih letih izseljenstva srečujemo in govorimo v istem jeziku o skupnih stvareh. Tako, kot v trenutkih slovenskega osamosvajanja, kar je bilo danes že večkrat poudarjeno in mednarodnega priznavanja, je bila vloga Slovencev, ki živijo svoje slovenstvo stotine in tisoče kilometrov daleč od domovine zelo pomembna. K dojemanju Slovenije kot gospodarsko in kulturno razvite ter zrele države so pripomogli tako z organiziranim delovanjem kot z vsakdanjim pričevanjem o tem, kdo je Slovenka in kdo je Slovenec. Za takšno dragoceno, največkrat prostovoljno osebno ambasadorstvo se vam, drage Slovenke in Slovenci izven meja Republike Slovenije, v lastnem imenu in v imenu poslanske skupine Nove Slovenije v tem trenutku iskreno zahvaljujem. Naj bo danes obravnavan zakon in tudi sprejet zakon o odnosih Republike Slovenije s Slovenci zunaj njenih meja naše zagotovilo, da je vaša matična domovina Slovenija z vami in da ste vi del nje. Vzemite to kot priznanje, zahvalo in spodbudo za nadaljnje dejavno in trajno sodelovanje pa tudi kot darilo za 15-i rojstni dan naše skupne domovine. Zato, dragi Slovenci iz sveta, mladi in starejši, samostojna Slovenija in mi vsi, ki v njej prebivamo, vas sprejemamo in si prizadevamo, da nikoli ne boste imeli občutka, da ste od domovine pozabljeni. Vsi skupaj, Slovenci doma, v zamejstvu in po svetu pa še v mnogih generacijah ohranjajmo živo slovensko kulturo in slovensko zavednost, kjerkoli že kdo živi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Kucler Dolinar, potem se pripravi gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Še enkrat lep pozdrav vsem skupaj. S predlogom zakona, ki ga imamo danes v drugi obravnavi, je vlada odgovorila na 15-letno potrebo po sistemski ureditvi na tem področju, zato bo današnji korak s sprejemom zakona gotovo zelo velik korak naprej. Slovenci v zamejstvu in po svetu, prepuščeni sami sebi, namreč gotovo ne bi zmogli doseči ciljev, velikih ciljev, ki so si jih zastavili v skrbi za ohranjanje šolskih, kulturnih, športnih in drugih celic, ki jih oblikujejo v okolju, v katerem živijo in predvsem v skrbi za prenos slovenstva tudi na naslednje rodove. Dolgo smo bili priča izsiljevanju iz Slovenije, zato bi bilo v vseh pogledih koristno, da se začnejo ti tokovi obračati v drugo smer, v smer preseljevanja nazaj tudi v Slovenijo, seveda če si to želijo. Dajmo našim ljudem podporo, odprimo jim svoja vrata. S tem namenom sem tudi sama podprla amandmaje v smeri razširitve pojma repatriacije tudi na preseljevanje na odboru za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje. In gospod Kramberger je prej omenjal, da se je odbor ukvarjal s temo, katere ne pozna. Sama sem amandmaje podprla v zavesti, da je pojem repatriacija možno nadomestiti z ustreznejšim pojmom. Upam, da ne glede na to, kot kaže, bo ostala ta osnovna oblika repatriacija, bodo te osebe obravnavne v načelu v njihovo korist in ne ozko po načelu restriktivnosti. In glede na več kot sedemurno razpravo na odboru za notranjo politiko nikakor ni mogoče reči, ob sodelovanju in razpravi tudi vseh vabljenih v podobni sestavi kot na komisiji, da ta razprava ni bila vsebinsko kvalitetna. In naj odgovorim v tej smeri razprave iz odbora še na tiste očitke, da ni bil sprejet noben amandma, ki so ga predlagali predstavniki SLOMAK-a oziroma slovenske izseljenske matice. Uvodoma sem v poročilu odbora že pojasnila, da je komisija predlagala nekatere amandmaje, ki so jih oblikovali in sprejeli ravno na predlog SLOMAK-a in slovenske izseljenske matice. In odbor je sprejel amandmaje komisije za novi 3.a člen, k 13. členu, 19. členu, 38. členu, 41. členu, 99. členu in predlog za novi 99.a člen, zato nikakor ne zdržijo očitki kolegov iz opozicije, da ni bil noben njihov predlog sprejet. Na kratko, če ocenim, bilo jih je sprejetih večina. Sicer pa da se vrnem nazaj. Zadovoljna sem tudi da so bile tekom postopka med prvo obravnavo, ki smo jo imeli in to drugo, sprejete tudi rešitve, ki smo jih poudarjali in predlagali tudi poslanci Nove Slovenije in jih kot take izpostavili ob prvi obravnavi. Gotovo pa bo šele s pozitivno mentaliteto lahko zakon tudi zaživel v polnem pomenu in tako tudi dosegel cilje, zaradi katerih je bil predlagan in bo danes nedvomno v okviru te seje sprejet, predvsem pa je zakon vreden podpore.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jerovšek, potem pa je na vrsti gospod Bevk.
Hvala lepa. Vesel sem, da je kolegica Kuclerjeva povedala, da so v razpravi oziroma v sprejemanju na odboru bili tudi sprejeti številni amandmaji in predlogi opozicije in da je s tem demantirala nekatere predhodnike iz poslanske skupine LDS-a, ki so se danes, na moje obžalovanje, zelo negativno in zelo agresivno, nestrpno opredelili do predloga zakona. Moram reči, da sem se prej prijavil ob nastopu gospoda Terčona, kajti on je pokazal smer, v katero bo danes in tudi verjetno v bodoče delovala poslanska skupina LDS. Namreč govoriti tu, da je bilo obdobje Demos-a najsektaško obdobje do Slovencev po svetu in v zamejstvu in da je to nekaj temnega, imam tu magnetogram, je pravzaprav meni nerazumljivo. V isti sklop dajem tudi potem izzivanje kolega Pukšiča s strani kolega Školča, izrazito negativno karakteriziranje njegovih [[...]] [[Nerazumljivo.]] in njegovega dela in moram reči, da mi je žal, da sem doslej takšne ocene slišal zgolj iz krogov, ki imajo jasno povezavo z udbovskimi krogi. In mi je žal, da sta se ta dva poslanska kolega opredelila in priglasila na iste strune. In jaz bi prosil in apeliral, da ne poskušajo razdvajati in nestrpnost netiti tu in v to poskušati vključiti tudi predstavnike manjšine, ki danes tukaj sedijo iz zamejstva in po svetu. Namreč danes zjutraj sem prebral intervju gospoda Rudija Pavšiča v Večeru in moram reči, da pri njem ni nobene nestrpnosti, ki sem jo slišal iz teh razprav, zaveda se, da je treba delati z neko širino, da čisto vsega pravzaprav ni možno vklopiti v zakon v tem trenutku, da bo pravzaprav politiko do zamejcev in do Slovencev po svetu treba nenehno izpopolnjevati in izboljševati. Tu pa vidim jasno težnjo, vplesti v te spore izrazito sektaško tudi predstavnike manjšine in škoda da gospoda Zorna sedaj ni tu notri. Jaz bi ga prosil res, da nam poda, ali so Slovenci obdobje Demosa res čutili po svetu kot obdobje sektaštva, nekaj najslabšega v slovenski zgodovini. Zakaj so se potem Slovenci takrat tako angažirali za priznanje, in neposredno pred tem, slovenske države. In številne hvalnice na tisti račun in tudi moram reči, ko je kolegica Beblerjeva govorila o tistem avtobusu iz Sarajeva in kako zanemarjeno oziroma pozabljeno so potem živeli. Kdo je bil takrat na oblasti? Kdo jih je pozabil? Kdo je samo trajno nastopal? In naprej, jasna dikcija, jasna napoved gospoda Terčona, da ni možno doseči soglasja, da njihovega soglasja ne bo, se mi zdi zelo čudna, zelo nevarna sedaj, ko smo v drugem branju zakona. Jaz si tako decidiranih izjav, odločitev in napovedi nisem znal predstavljati ob tako pomembnem zakonu in ob tem, ko smo po mojem dosegli neko soglasje s Slovenci v zamejstvu in po svetu. Ni dovolj, da je bilo dvakrat rečeno, na odboru je bilo vse sprejeto soglasno. Jaz sem slišal, seveda, v fazi pripravljanja zakona tudi kritične misli in predloge naših rojakov po svetu, vendar teh zavračajočih tez, ki jih slišim danes, pa nisem slišal. Še enkrat ponavljam, gospod Rudi Pavšič danes zelo trezno ugotavlja, kaj je možno in kaj ni možno, kje je napredek in da pravzaprav so za to, da se v takšni obliki z morebitnimi izboljšavami ta zakon sprejme. In ne jih vpletati, ne tega delati, kar se je delalo v prejšnjem režimu, pod udbo, da se je sektašilo, da se je Slovence delilo, ker se jih je dalo na ta način najlažje obvladovati. Eni si želite teh delitev med Slovenci v zamejstvu in med rojaki. Prenehajmo s tem! Sprejmimo zakon, na podlagi katerega se bodo lahko čutili Slovence, da bodo ponosni na svoje korenine, da bodo čutili vsaj tisti ponos, ki ga tako močno izražajo vsepovsod po svetu. Ali boste danes začeli zopet govoriti, da so argentinski Slovenci potomci nekih izdajalcev in ne vem česa? Ali bomo slišali še to? Kljub temu, da so skozi številne organizacije ohranili slovenski jezik? Jaz si tega ne želim. In še enkrat prosim, ni pravo mesto in pravi način za tak političen boj, dejansko kulturni boj ob tem zakonu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Terčon, želite repliko?
Seveda, gospod podpredsednik. Torej, bom skušal zadnjič odgovarjati na dve stvari, ki se vedno znova ponavljata, ker se očitno ne slišimo. Eno je glede sprejetih amandmajev. Mi nismo trdili, da ni bil sprejet noben amandma. Bili so nekateri tudi, ki so šli v sozvočju s tem, kar so predlagali iz SLOMAK-a. Ni bil pa sprejet noben amandma LDS od trinajstih, nobeden; bil je sprejet kakšen podoben, ni bil pa nobeden od LDS sprejet. In ker govorite že o soglasju Slovencev in zamejcev, mislim, da je gospod Rudi Pavšič v uvodnem nastopu povedal, da ne morejo pristati na 19. in predvsem 20. člen. Kar se tiče našega soglasja, jaz sem rekel, da mi ne moremo dati soglasja na tak zakon, kot je zdaj in kot se bo oblikoval, očitno, na osnovi teh amandmajev. In sem rekel, da tudi pričakujemo, da se bo do tretjega branja popravil, predvsem ključen 19. člen. Na vas je, ali boste sprejeli vsaj en amandma. Čeprav je res, da v tretji obravnavi mnogih stvari ni več možno popraviti, ker členi ne bodo odprti; bodo pa nekateri, če bodo sprejeti današnji amandmaji. In zato ponovno poudarjam, od vas je odvisno, če bomo dosegli to soglasje ali pa ne.
Hvala lepa. No, medtem ste na klopi prejeli popravek amandmaja, verjetno na podlagi moje opombe, da se besedica "preseljevanje" nadomesti z besedico "priseljevanje". Nadaljujemo z razpravo, in sicer je na vrsti gospod Bevk, potem pa gospod Gulič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. V splošni obravnavi, ki smo jo imeli v tem državnem zboru se nihče ni obregnil ob repatriacijo. Če ne bi bilo amandmaja SDS, NSi in SLS ob obravnavi na matičnem odboru, sem prepričan, da bi šla zadeva mimo, ker je bila repatriacija v osnovnem besedilu tako, kot si jo zamišlja zakonodajalec dosti dobro in jasno obrazložena v 71. členu zakona, potem pa so prišli tile amandmaji, množice amandmajev, v katerih je bila sprava dikcija vračanje in smo potem razmišljali, kako to dokaj sporno besedo zamenjati, kajti vračanje je potem v nekih členih pride tudi do besede povratnik, kot je to opozoril kolega Gulič takrat na tej razpravi. Beseda povratnik pa ima slabšalno konotacijo posebej v sodstvu uprave itd., ko pravijo, da je nekdo povratnik, ker je ponovno storil neko kaznivo dejanje, potem je prišlo do tega preseljevanja in do vse te grozne diskusije, ki se sedaj ponavlja. Takrat smo bili od devetih zjutraj do osmih zvečer na tisti seji, ko smo obravnavali ta zakon, večinoma prav ta zakon. Tako da res, če ne bi bilo teh amandmajev, bi tako kot pri splošni obravnavi zadeva šla dokaj mirno mimo. Ve se, kaj je zakonodajalec mislil v zvezi z repatriacijo. Jaz trdim, da množičnega vračanja nikoli ne bo tako kot ni množičnega odziva izseljencev na volitve. Imamo 60 tisoč slovenskih državljanov v izseljeništvu in v zamejstvu, komaj nekaj tisoč jih izkorišča volilno pravico. Slovenci druge, tretje generacije, ki so rojeni v tujini, ki imajo tam družine, delovna mesta, sorodnike, prijatelje, ki so se vživeli v svoje okolje se večinoma ne bodo vrnili k nam. Bi pa rad spomnil na situacijo leta 2002 v Argentini v Južni Ameriki. Jaz sem bil kot član komisije dvakrat na obisku v Buenos Airesu, enkrat leta 2000 in drugič leta 2002. Vam povem, ko smo se pogovarjali z našimi izseljenci, popolnoma diametralno, nasprotna slika in situacija. Leta 2000 smo se zelo politično pogovarjali, zanimala so jih vprašanja slovenske notranje politike, kako koalicija, kako opozicija, kako leve stranke, da tako rečem, desne stranke, vsa ta vprašanja polpretekle zgodovine in II. svetovne vojne. Leta 2002 o tem sploh ni bilo besede, kajti tam je bila velika kriza, gospodarska in finančna kriza, ko je država ljudem, Argentincem, in seveda s tem tudi našim rojakom, čez noč odvzela velike prihranke. In bili so v res hudi in težki ekonomski situaciji in jih je predvsem zanimalo, kako lahko naša država pomaga njim, izseljencem, v južni Ameriki in res se jih je takrat tudi nekaj vrnilo, tudi s pomočjo izseljenskih organizacij, tudi s pomočjo vlade. Tako, da mislim, da se v bodoče lahko kakšen val priseljevanja ali pa prihoda naših izseljencev v Slovenijo zgodi predvsem zaradi kakšne ekonomske ali druge hude krize v teh državah in pa, če se kakšna mlada družina izseli k nam, pa morda strokovnjaki, zdravniki, tega pa si vsi želimo, saj vemo, da zdravnikov pri nas zelo primanjkuje. Poslanska skupina Socialnih demokratov je izrazito benevolentno do tega zakonskega predloga, vendar če bodo neki nastopi še naprej taki - tukaj sem predvsem mislil kolega Jerovška - se bo morda kdo tudi premislil, kar ne bi bilo dobro. Jaz bom zakon tudi v tretji obravnavi podprl, kajti danes bomo glasovali samo o amandmajih. Bi pa vseeno ob tej diskusiji rad povedal, da je pa zelo veliko problemov odprtih do problematike Slovencev, ki živijo v zamejstvu in v izseljeništvu in se ne strinjam z nekaterimi potezami vlade v tem mandatu. Tukaj bi posebej izpostavil diskriminatoren odnos do Slovenske izseljenske matice, ki nikdar v zadnjih 15., 16. letih ni bil tako odklonilen, kot je prav v tem letu pa pol te vlade in komaj še lahko deluje, ker nima sredstev za svoje delovanje. Potem, prvič se je zgodilo, da slovenska društva, ki se ukvarjajo z izseljenci, niso poimensko s finančnimi postavkami v državnem proračunu. So samo v naslovu v oklepaju, potem pa je neka vreča, kjer bo vsakokratna oblast po svojem okusu delila denar. To mislim, da ni dobro. In zelo kritičen sem tudi to podeljevanja državljanstev, posebej na podlagi naturalizacije oziroma 13. člena zakona o državljanstvih. Saj ko sem postavil konec lanskega leta poslansko vprašanje vladi, se je pokazalo, da je res problematično to področje. Namreč v letu 2005 je od 1644. prošenj, ki so priromale na urad, na podlagi 13. člena, urad izdal kar 1203 negativne odločbe, kar je več kot 73% in to predvsem našim rojakom, Slovencem, ki živijo v republikah na ozemlju nekdanje Jugoslavije, pa tudi nekaj primerov naših izseljencev iz Argentine je med temi negativnimi odločbami. Da je to res, bom kar citiral iz magnetograma, ko je kolega Petek povedal, res je bilo recimo iz Italije dosti veliko vlog pozitivno ocenjenih, ampak recimo iz Hrvaške je prispelo 250 vlog, pozitivnih mnenj je bilo 86, iz Bosne in Hercegovine so bile 104 vloge, pozitivnih je bilo 30, recimo Srbija in Črna gora 767 vlog, pozitivnih je bilo samo 67, 700 negativnih ali pa Makedonija, kjer je bilo 170 vlog in je bilo samo pozitivnih mnenj urada za Slovence v zamejstvu in po svetu in komisija je letos v začetku leta sprejela sklep, da bo pozvala vlado in urad, naj preverijo vse te negativne odločbe v letu 2005. Mi smo pripravljeni podpreti ta zakon, imamo pa resne pomisleke in kritike na izvajanje politike te vlade do teh vprašanj, ki sem jih sedaj omenil. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še gospod Gulič.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi! Ostal bom kar pri 1. členu, zaradi tega, ker se mi zdi, da tam pravzaprav že začenja nastajati ta zmeda, do katere je pač prišlo ob pisanju tega zakona, ob vseh popravkih, ob vseh amandmajih sprejetih, zavrnjenih in seveda ob vseh pomislekih in pa razpravah, ki so nastale ob tem. Jaz kljub vsemu štejem vse to, kar se je do sedaj dogajalo, za pozitivno, tudi današnjo razpravo, zaradi tega, ker vendarle razjasnjuje in razčiščuje nekatere zadeve. Pove pa seveda, tudi kaj o nas, ki tukaj govorimo. Eni so kar tako za kolektivno kazen, gospod Jerovšek je tudi mene zmerjal za udbovca, mimogrede o tem vem zelo malo, vem pa, da je udba kaj vedela o meni. In še kaj bi se dalo govoriti. Ampak to ni pomembno, pojdimo k stvari, to je seveda repatriacija in pa priseljevanje. Jaz seveda kot slovenist sem bolj za priseljevanje, zaradi tega, ker vendarle zajema vse tisto, kar bi radi tudi z repatriacijo, vrnitvijo, ponovnim vočetenjem, sprejemanjem slovenskega državljanstva, dodržavljanjem ali karkoli že štejemo. Priseljevanje je širok pojem, zelo jasen, tudi pove, ni vezan na generacije, se pravi ni mi treba zato nekam oditi, da se potem lahko priselim in pravzaprav zajema vse Slovence, ki so zaradi takšnega ali drugačnega razloga kadarkoli odšli iz jezikovnega ozemlja Slovenije, ker veliko je tudi takih, ki niso odšli iz države, iz te države, ampak tudi iz Avstrije, iz Jugoslavije, iz SFRJ, iz FLRJ, iz DFJ ali iz tudi današnje Slovenije. Vsi ti so zajeti in vsi njihovi potomci se lahko seveda tudi priselijo. Pri tem, komu pa država pomaga, se seveda da določiti, ampak prav gotovo ne tako, kot je zapisano v 72. členu, da se mora, da mora Slovenija ugotoviti, da so v hudi gospodarski krizi in politični krizi. Lahko bi bili tudi v individualni, socialni, a te bom pa kar tam pustili? Se pravi, bi se dalo še kaj reči. Poleg tega morajo biti še koristni. Ne piše koristni, se opravičujem, piše lahko doprinesejo k razvoju ter uveljavitvi Republike Slovenije. Seveda to je diskriminatorno prav gotovo. Diskriminatorno je tudi do nas, ki živimo tukaj. Namreč, kaj bo potem s temi ljudmi, ko bodo prišli sem nekaj časa jim bomo pomagali, potem jih bomo pustili ali jim bomo dali privilegije, ki jih siceršnji prebivalci Slovenije nimamo. Stvari so zapletene. Zapletli smo jih seveda sami, ampak zapletli smo jih tudi zaradi tega, ker o tem razmišljamo in jaz verjamem, da vsi tukaj smo razmišljali o tem konstruktivno, pozitivno ali kakorkoli že temu rečemo. Slovenci smo pač tak narod, da smo bolj globalen. Nas je sicer zelo malo, smo pa po tej zemeljski obli dobro razporejeni in pravzaprav povsod sorazmerno dobro učinkujemo. In tisti, ki seveda imajo občutek, da so še vedno Slovenci ali da so slovenskih korenin, seveda lahko prispevajo k temu, kako živimo v matični domovini ali pa v državi Sloveniji na različne načine, ne samo tako, da so tukaj, ampak tudi tako, da so tam in večina se očitno odloča tako. Pri priseljevanju seveda zajamemo, pri tem terminu zajamemo tudi tiste, ki jih ponavadi obravnavamo kot zdomce, čeprav se en del zdomstva bliža izseljeništvu, sploh tam, kjer je seveda bilo to nujno. V Švici je treba po nekaj letih povedati, da boš Švicar in tam ostati in konec. In nimaš več tukaj državljanstva. Tukaj gre seveda predvsem za visoko izobražene ljudi, ki se očitno ne bi vrnili sem, ampak bi pa seveda še vedno participirali v Sloveniji, recimo, vsaj en del svojega družbenega ali pa družabnega življenja. Vrsta zadev se odpira, seveda globlje, ko gremo, in bolj, ko se dotikamo posameznih zgodb. Zakon seveda vseh teh zgodb ne more in ne sme upoštevati. Ampak vendar, lahko bi vsaj v teh generalnih členih, ki so bili tudi na komisiji za Slovence v zamejstvu in po svetu sprejeti, pa tudi tiste, ki jih je LDS predlagala, omejili na ta način, generalne zadeve tako določili, da bi bilo čim manj možnosti zlorab, segregacije, različnih tolmačenj, potem bom rekel, čisto tako, personalnih odločitev, kdo je tukaj, kdo je tam in tako dalje. Danes ob 10.00 dopoldne je sem prišel gospod Barroso, ki nam je prinesel veliko sporočilo o demokraciji, dialogu in debati. Jaz upam, seveda, da ni tega prinesel samo meni, ampak vsem nam devetdesetim. Dialog in debata, to je tisto, s čimer si bomo lahko pomagali, zato da bomo kolikor toliko soglasno ali pa brez stisnjenih zob podpirali zakone. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Sok.
Hvala lepa. Nekaj malega bi želel k temu dodati za magnetogram ob tej priliki. Pravzaprav bi rad rekel na začetku to, da sem vesel, da je končno prišlo v samostojni Sloveniji do tega, da bomo sprejeli ta zakon. Seveda se vsi zavedamo, da to ni najboljša in najbolj idealna rešitev, ker take najverjetneje sploh ni možno sprejeti, vsak bi namreč v končni fazi imel še kak predlog za popravek, bi še kaj rad dodal, kaj odvzel, ampak pač iščemo neko kompromisno rešitev, da dobimo, konec koncev, ta zakon. Resolucijo o Slovencih po svetu smo že davno sprejeli, mislim, da leta 2002, če se prav spomnim. Vem, da je takrat bil tudi pozneje poskus, da bi sprejeli zakon o Slovencih po svetu, pa ga je takrat vložila opozicija in v bistvu se je zgodilo nekaj podobnega, kar se dogaja danes - če pač opozicija nekaj predlaga, da potem pozicija malo spremeni ali pa naredi svoje. In tako je verjetno v vseh večstrankarskih sistemih. Torej, pričakovanja Slovencev po svetu so bila največja po spremembah, takrat leta 1990. Predvsem politična emigracija je veliko pričakovala. In danes, po petnajstih letih, tudi jaz ugotavljam, ko sem v stiku z njimi, da teh pričakovanj ni več tako velikih. Pravzaprav bi rekel, da so mnogi obupali. Zato tudi sorazmerno majhna - prej je, mislim, da kolega Bevk omenjal - udeležba na vsakokratnih volitvah, če seveda izpustim to, da je tudi postopek bil sorazmerno zapleten, da so morali vsakič sporočati in na novo se vpisovati v imeniku in tako naprej. Torej, videli so, da se v domovini ne dogaja tisto, kar so sami pričakovali, in zato so svoje misli nekako odmaknili od svoje nekdanje domovine, še danes je seveda njihova. In jaz mislim, da bo s tem zakonom mogoče nekaj od tega popraviti, predvsem pa bo možno popraviti, če bomo nehali z nekaterimi, da tako rečem, v narekovanju, tudi velikokrat v tem parlamentu še danes "sovražnimi" govori, ko nekako slabšalno govorimo o Argentini in to največkrat v povezavi - jaz moram to omeniti danes tukaj, ker me to zelo vedno znova prizadene - s finančnim ministrom. S strani nekaterih kolegov poslancev se mu ob vsaki priliki poskuša povedati, da so to, kar predlaga, argentinske rešitve in tako naprej, čeprav vsi vemo, da je to država, ki je tem našim revežem takrat - drugače jih ne moreš imenovati, ker če nekdo ostane brez staršev, je revež, če ostane brez doma, je tudi revež, država jih ni sprejela in Argentina je bila takrat država, ki jim je ponudila to možnost, da so pod tem soncem, ki vsem enako sveti, imeli možnost preživeti. In še danes velikokrat poslušamo v tem državnem zboru, bi rekel, spotakljivke na ta račun. Jaz mislim, da se bo enkrat moralo s tem prenehati in da je to tudi prilika, da to dosežemo in enkrat za zmeraj s tem prenehamo. Kar se tiče pojma repatriacije in 72. člena, torej tukaj je danes tudi amandma, tako da bo ta člen za tretje branje ostal še odprt. Jaz mislim, da ga je možno še kaj dopolniti, čeprav ne verjamem, da bi se po teh letih na veliko Slovenci vračali, vračajo se vedno v tistem trenutku, če v državi, kjer prebivajo res nastane kakšna velika sprememba, kakšna nepredvidljiva situacija, takrat. In v zakonu je tudi predvidena ta možnost, da se takrat, če se to zgodi, da se jim takrat pomaga in takšno situacijo eno smo imeli, ampak nismo imeli zakona, pa tudi volje takrat ni bilo, da bi lahko rekli: "Naši nekdanji bratje, če želite pridite nazaj." Veste, ni zadosti samo napisati v zakonu "imate možnost nazaj priti", potem je treba tudi ustvariti pogoje, da imaš kam priti, če ne, kdo bo pa šel iz ene bede v še večjo, tega najbrž nihče ne želi. Jaz mislim, da bo ta zakon bolj kot za te ljudi napisan pravzaprav za oblike sodelovanja z našimi zamejci. Se pravi, s temi, ki živijo nenehno z nami v povezavi, s katerimi konec koncev nas ne ločuje več meja ali pa še v tem trenutku vsaj navidezne meje imamo, ki pa bodo kmalu z letom 2007 popolnoma ukinjene, in da bo pravzaprav na podlagi tega zakona steklo bolj intenzivno sodelovanje. To bo pa odvisno od tega, kako bo res sestavljena ta komisija v 21. členu, kdo bo notri, za kakšne oblike sodelovanja si bomo eni in drugi prizadevali in če govorimo o neki evro regiji, kar si Slovenija želi in kaj naj bi postala, potem mislim, da se tukaj na tem področju odpirajo velike možnosti. Mi bomo te amandmaje podprli in tudi z veseljem bomo podprli zakon, s tem da se pa zavedamo, da bo ta zakon potrebno še h kakšni točki dodelati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Školč.
Hvala lepa. Gospod podpredsednik! Jaz sem nekje računal, da boste našega kolega gospoda Jerovška, ki ga žal v tem trenutku ni tukaj, v trenutku, ko je tiste, ki mislijo drugače kot on in ki argumentirajo drugače, kot je za njega dopustno, ukoril, ko jih je označil za povezane z udbo. To kljub vsemu velja v tej deželi za neke vrste zmerljivko. Sam bom rekel, s tem nimam, tako kot kolega Gulič, večjih težav, ker mi je njegov strankarski kolega izdal potrdilo, da sem bil predmet veliko preiskav te službe, ki je to delala in zato se mi zdi toliko bolj nespodobno od njega, da v bistvu te stvari prevrača. To je težko reči, da gre za sovražni govor, kot pravi tukaj kolega Sok, ampak gre za popolno nesposobnost komuniciranja, da ne uporabljam težjih besed. Tisto, za kar sem se zavzel ob tem členu, je bilo, da ohranjamo besedo priseljevanje z vsemi pomeni, ki jih ima, in nič več. Tisto, kar me pa čudi, je, da glavni sestavljavci tega zakona iz ure v uro ali, bolje rečeno, iz razprave v razpravo menjajo svoje stališče. Zato sem ali pa smo zbegani. Poglejte, kaj mislim. Na komisiji, ki jo vodi kolega Kramberger, so bili vsi za določene rešitve, iz koalicije. Te, bom rekel, trditve se nanašajo na koalicijske poslance in še tukaj je potem treba od nekega trenutka naprej delati distinkcijo do poslancev DeSUS-a. Vsi so bili za. Pred tem so vsi podpirali kolega Pukšiča, ki je predlagal nekaj drugega, in hvala bogu so spremenili mnenje. Na odboru, ki ga vodi gospa Dolinarjeva, so bili spet vsi za in so to izčrtali. Danes so spet vsi za neke amandmaje, tudi to, kar je bilo na odboru za notranje zadeve sprejeto, z vsemi njihovimi glasovi podirajo. Verjetno bi o tem znal kaj gospod Pelikan in njegovi sodelavci povedati, kdo je oblikoval ta stališča. Tisto, kar je nedostojno, je, da se povsod drugje o teh rešitvah pogovarjate, tukaj pa potem nas posiljujete iz tedna v teden z drugačno in v tistem trenutku vseobsegajočo rešitvijo. To je problem teh zamenjav stališč, da jih niste v stanju argumentirati pred nami, ste pa očitno, bom rekel, v intimi svojega krožka z njimi zelo zadovoljni.
Hvala. Gospod Pukšič zahteva repliko.
Jaz bi navedel samo nekaj popravkov, ki bodo zadevo nekoliko bolj pojasnili tistim, ki tega pač ne razumejo. Vesel sem, da imamo po 15-ih letih zakon, za katera smo za. Res je, da se je na matičnem delovnem telesu dogodilo nekaj amandmajev, za katere so bili za, res pa je, da je tudi zelo hitro prišlo do politične resnosti in so pač ti amandmaji spremenjeni, za katere smo zopet za. Končno smo za zakon, takšen kot je v glavnem bil, takšen, kot je šel čez vladno proceduro, pri kateri sem seveda z veseljem sodeloval. In res je, da je toliko dopolnjen, da so tisti bistveni elementi, ki so jih Slovenci iz zamejstva in po svetu poudarjali, spomnim se, tu, za to govornico, v treh točkah, tudi upoštevani. To je sestava sveta za Slovence v zamejstvu in sestava sveta za Slovence po svetu. Drugo. To je, da urad vodi minister brez listnice in to se je zgodilo v parlamentu, parlamentarne stranke so tudi v javni razpravi in na vseh delovnih telesih bile za. Tretje, da svet tako za Slovence v zamejstvu kot za Slovence po svetu vodi predsednik vlade. To pomeni čisto vse tri ključne točke, katere so se postavile kot ključne, so za. Seveda je pa vmes tudi bilo kaj telovadbe, nepotrebne telovadbe, pa jaz razumem poslanske kolege, sploh pa nekatere, ki niso imeli nikoli želje takrat, ko bi to seveda lahko ustvarjali, da bi to ustvarili, da še danes pač nekoliko telovadijo. Ampak, jaz sem že rekel, danes je vesel dan in jaz sem zelo dobre volje.
Hvala lepa. Gospod Školč se je prijavil k razpravi.
Tokrat bom zelo kratek. Zahvaljujem se gospodu Pukšiču, da je opozoril, da je nekje prišlo do politične zresnitve. Tisto, kar bi bilo dobrodošlo, je, da bi nam to razsvetljene, ki je doletelo njega in njegove kolege, tu malo bolj natančno predstavil, sicer bomo upravičeno naprej mislili, da gre pri določenih ljudeh kljub vsemu za klovnovstvo.
Gospod Školč, tole je bila bolj replika kot razprava in seveda ima sedaj na vašo razpravo pravico replicirati, gospod Pukšič. Prosim.
Jaz se sicer bojim, spoštovane kolegice in kolegi, da bom težko razložil nekomu, ki težje razume, pa vendarle bi si želel, da bi to politično prosvetljenstvo prišlo še na toliko poslancev, da bi še v tem mandatu spremenili ustavo in zakon o volitvah, o katerem smo slišali prej spoštovana gospoda predstavnika naših slovenskih rojakov iz zamejstva in po svetu. Hvala.
Hvala lepa. Vendarle bi želel opozoriti, da je razprava preveč postala osebna, preveč je postala ena sama replika, zato bi prosil, da debatiramo o odprtih členih in o vloženih amandmajih. Ugotavljam, da ni več prijavljenih glede 1. člena in pričujočega amandmaja, zato zaključujem razpravo in dajem v razpravo 3.a člen ter amandma poslanskih skupin SDS, NSi in SLS. Želi kdo besedo? Gospod Terčon.
Hvala, gospod podpredsednik. Torej v poslanski skupini LDS nasprotujemo amandmaju, ki črta ta člen. Mi sami smo za matično delovno telo predlagali amandma, ki do neke mere je podoben tudi temu členu, ki je bil na matičnem delovnem telesu sprejet. Sam sem že uvodoma rekel, da bi mi želeli, da bi bil ta zakon nekoliko bolj sodoben, tudi različne slovenske organizacije so nam to sporočile, ki bi bil nekoliko bolj evropski. Zato bi bilo dobro, da bi bil v zakonu tudi en člen, ki bi nekako opozarjal na to, da Slovenija je zavezana načelom okvirne konvencije za varstvo narodnih manjšin v Evropi, dobro sosedsko in dobro mednarodno sodelovanje in ne da bi bil zakon tako romantičen, ki predvsem napeljuje na slovenstvo iz 19. stoletja, obuditve narodov Avstro-Ogrske monarhije. Mi mislimo, da so te dikcije, ta romantizem, to vračanje nazaj, bi rekel, preveč nostalgične, da zakon ne delajo sodoben in zato bi bilo dobro, da bi ostal kakšen tak člen notri. Mi bomo nasprotovali brisanju tega člena.
Hvala lepa. Gospa Lavtižar Bebler, potem gospod Bevk.
Torej, jaz osebno tudi nasprotujem, da bi se črtal ta 3.a člen, ker menim, da je pomembno, da ostane ta dva odstavka v zakonu. Predvsem, kar zadeva okvirno konvencijo za varstvo narodnih manjšin in evropsko listino o regionalnih in manjšinskih jezikih sveta Evrope, sem prepričana, da sta dva dokumenta Sveta Evrope zelo pomemben mejnik v obravnavanju narodnih manjšin in regionalnih ter manjšinskih jezikov, da sta to tudi oba dokumenta, ki ju je raticifirala tako Italija kot Avstrija, pa seveda tudi Hrvaška, Madžarska tudi. In ravno s tem, ko mi povemo, da spoštujemo načela teh konvencij, ki so, mimogrede, tudi postale zadeva našega notranjega prava, povemo tudi svoje pričakovanje, da bodo enako ravnale tudi vse sosednje države, kjer tudi živijo avtohtone manjšine slovenskih zamejcev. Tako da se mi zdi, da bi bila velika škoda, če bi to črtali. In poleg tega so to novejši dokumenti. Se pravi, s tem tudi pokažemo, da je to zdaj tisto, kar je aktualno v tej pravni ureditvi, tako naše države kot vseh sosednjih držav. Hvala.
Hvala. Gospod Bevk.
Hvala lepa. 3.a člen tega zakona bi mogoče bolj spadal v preambulo, vendar se običajno tam ta stvar izgubi in je v nekem smislu bolj deklarativne narave. Na komisiji smo ta amandma v nekoliko spremenjeni različici sprejeli na predlog Slovenske manjšinske koordinacije, se pravi, na predlog SLOMAK-a. Mislim, da temu zakonu ta člen ne more škodovati. Zato v poslanski skupini Socialnih demokratov nasprotujemo predlagateljem za črtanje tega člena. Mislim, da je dobro, da je zapisano, da spoštujemo načelo okvirne konvencije za varstvo narodnih manjšin, da spoštujemo evropsko listino o regionalnih in manjšinskih jezikih Sveta Evrope in da so narodne manjšine v Evropski uniji pomemben dejavnik sodelovanja med državami. Mislim, da tudi drugi del tega člena, ki pravi: "Republika Slovenija podpira čezmejno sodelovanje med lokalnimi in regionalnimi oblastmi, v katerem je avtohtona slovenska narodna skupnost v sosednjih državah pomemben dejavnik." Mislim, da lahko to besedilo zakona samo izboljša. In ne glede na to, da pravi vlada, da tako ali tako moramo spoštovati zakone in druge predpise, ki smo jih ratificirali in ki splošno veljajo tako pri nas kot v Evropski uniji in sicer, vendar mislim, da lahko ta 3.a člen ostane. Sam bom seveda glasoval proti temu amandmaju treh koalicijskih poslanskih skupin. Bi pa rad opozoril še na en problem. Ko so na Madžarskem sprejemali podoben zakon, s podobno vsebino, kajti tudi zelo veliko Madžarov živi izven meja Madžarske, je njihov predlog zakona obravnavala celo beneška komisija in še nekatere druge evropske institucije in so ga morali celo v nekem delu tudi spremeniti. Zato je prav, da imamo tudi ta dva odstavka 3.a člena, ki sta nekako deklarativne narave in jasno sporočata sosednjim državam, da nimamo nobenih pretenzij, recimo, po kakršnihkoli ozemeljskih ali kakšnih drugih zahtevah. Posebej naj poudarim, da je ta predlog nastal na pobudo slovenske manjšinske koordinacije. Še posebej so ga zagovarjali predstavniki naše narodne skupnosti na Koroškem v Avstriji, posebej v luči dogajanja težav, ki jih imajo v zvezi s politiko deželnega glavarja Haiderja, ki stalno očita manjšini oziroma nam, da imamo do Koroške ozemeljske zahteve, ki stalno onemogoča izvrševanje 7. člena avstrijske državne pogodbe, da ne spoštuje odločbe avstrijskega ustavnega sodišča in tako dalje. Tako, mislim, da bi lahko mirne duše pustili ta člen v zakonu, kajti gre tudi za nek evropski duh, ki ga naj bi imel ta zakon. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima mag. Potrata.
Hvala. Nasprotujem črtanju 3.a člena. Že ob splošni razpravi o predlogu zakona sem se zavzemala za to, da bi imeli več posluha za subjekte tega zakona in za mene so predstavniki SLOMAK-a, ki so predlagali besedilo tega člena, subjekti tega zakona. Zato se mi zdi, da je nemogoče pristati na črtanje nečesa, za kar vlada najde en stavek utemeljitve, češ da je to nepotrebno. Mislim, da je prav, da je v zakonu poudarjena mednarodna pravna regulativa položaja manjšin, glede na to, da zamejci nimajo posebnega zakona in da tako zamejce kot zdomce in izseljence obravnavamo v tem zakonu. Če pa bi kdo imel pomisleke zaradi tega, češ da je to samo na deklarativni ravni, bi pa morebiti še kakšen drug člen v tem zakonu tudi lahko dobil tako oznako. Tisto, kar hoče zakonodajalec posebej poudariti, naj bo tudi zapisano; in kot rečeno, to iz stališča subjekta tega zakona, nujno potrebno. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo k 3.a členu in dajem v razpravo 13. člen ter amandmaja poslanskih skupin SDS, NSi in SLS. Kdo želi besedo? Gospod Terčon.
Moram reči, da tem popravkom v 13. členu ne bomo eksplicitno nasprotovali. Čeprav, kar se tiče 13. člena in glede na vsebine, je pa vendarle treba nekaj reči. Zakon s sprejetim amandmajem na matičnem delovnem telesu uvaja instrument ministra, ki bo vodil resor Slovencev po svetu, ministra brez listnice. Moram reči, da se nam zdi ta ureditev, ji sicer ne nasprotujemo, je ena dobra iniciativa in nekako je tudi v sozvočju s tem, kar so predlagali zamejci, vendar bi to materijo smiselneje urediti v zakonu o vladi. Namreč, mi bomo to zapisali v zakon. Zakon pravi, da se bo ta institut, torej, da se bo minister izvolil pri naslednjih volitvah vlade tukaj, v državnem zboru. Mi pa vemo, da vsaka vlada vsakokrat, ko nastopi ,pride premier s paketom ministrov in ministric, z njihovimi resorji in pride tudi z zakonom o vladi, ker vsakokrat imamo drugačno število in drugačna delovna področja ministrstev. Torej, to je neke vrste lahko tudi pesek v oči, ker bo naslednji zakon vladi, ko se bo naslednjič volila vlada, ker vsakokrat je bila tako praksa in predpostavljam, da bo tudi v bodoče, lahko mirno zaobšel, to je sicer napotilo za takrat, ampak, če se bo spremenil zakon o vladi, kot da nismo sprejeli tega člena.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo k 13. členu in dajem v razpravo 19. člen ter amandma poslanske skupine SDS, NSi in SLS. Ni prijavljenih. Gospod Terčon.
Torej, ta je bistven člen, bi rekel, tudi bistvena pripomba pri tem zakonu. Prvo, kar je, je treba povedati, da tukaj ni subjektivitete manjšine. Naš predlog je šel v smer, da bi zamejci v svet sami imenovali predstavnika. Ta člen pa pravi, da jih bo imenoval sam predsednik vlade, pri katerem bo deloval svet. Slišali smo, da niso zadovoljni s takšnim predlogom in jemlje jim praktično subjektiviteto. To bo isto kot pri zakon o RTV-ju, kjer so vsi državljani predlagali svoje predloge, izbrani so bili izbranci določenih izbrancev. To je ista logika in po tej logiki bo lahko primerno uravnotežen svet, ki bo premierju požegnal vse, kar bo uravnoteženo po nekaterih in zadeva bo šla lepo naprej. Torej, mi takšni ureditvi nasprotujemo. Na odboru je bila sicer dana z amandmaji določena korektura. Govori o reprezentativnih organizacijah Slovencev v zamejstvu, ki bodo predlagali. To lahko človek razume kot krovne organizacije. Mi vemo, da imamo in v Italiji in Avstriji probleme o številu krovnih organizacij, o tem se je večkrat debatiralo, imamo laične in katoliške in tako naprej; ampak jaz se sprašujem, kaj je zdaj to reprezentativno. Če povem na primeru, ministrski predsednik sprejema predstavnike zamejcev, kjer požegnajo, da je vse v redu, potem ugotovimo, da ni, in na tem reprezentativnem shodu so predstavniki krovnih organizacij in stranke Slovenske skupnosti za Italijo oziroma Enotne liste poleg krovnih organizacij za Avstrijo. Jaz se sprašujem, kje so pa druge stranke kjer so Slovenci? Zakaj niso povabljeni predstavniki Levih demokratov, Stranke komunistične prenove in ostali? V deželnem svetu Furlanije-Julijske krajine je pet Slovencev, eden od stranke Slovenske skupnosti, v senatu je en Slovenec, ni od stranke Slovenske skupnosti, je od Levih demokratov. V deželnem svetu sta dva od levih demokratov. Zakaj ti niso povabljeni? Oni niso Slovenci? Torej, evidentno zapostavljanje dela korpusa slovenskega, evidentno, samo po lastni podobi, zbrati svoje in delati po svoje - v redu. Na koncu bi še vprašal kolega Pukšiča, ki je pisal številke. Tam je število: 4 predstavniki Slovencev iz Italije, 4 predstavniki Slovencev iz avstrijske Koroške, 2 predstavnika Slovencev v svetu iz avstrijske Štajerske, 2 predstavnika Slovencev iz Madžarske in 2 predstavnika Slovencev iz Hrvaške. O.K. Če smo hoteli vse zaobjeti, bi vzeli od vsega enega, očitno smo rabili neke kriterije glede na moč slovenske skupnosti v posamezni državi. Povejte, kolega Pukšič, na kakšni osnovi ste dali šest sedežev Slovencem iz Avstrije in štirim Slovencem iz Italije? Kje ste dobili ta kriterij? Razmerje je pa ravno, ne ravno, večkrat obratno po štetju, da imamo približno - ne bom se spuščal v špekulacijo, številke, ampak štirikrat več Slovencev približno, ker so te številke [[..]] [[Nerazumljivo.]] [[..]]kot v Avstriji. Kje ste dobili vi sedaj v svet šest napram štiri? Jaz ne razumem, kakšna je ta matematika, kakšno je to sorazmerje, kakšna je to pravica, o kateri govorite. A ne znamo niti šteti več ali pa prištevamo po svoje tako kot Haider v Avstriji? Mi tega člena ne bomo podprli in se nam zdi ključen in nesprejemljiv v tem zakonu.
Hvala. Gospod Pukšič. Niti ni treba replicirati, ker imate tako razpravo.
Hvala lepa. Saj tudi nimam namena. Ta člen je eden od dosežkov slovenskih organizacij v zamejstvu, in sicer v tretjem odstavku piše: "Člane sveta za Slovence v zamejstvo imenuje predsednik vlade Republike Slovenije, ki tudi sklicuje in vodi seje sveta." Da sklicuje je bilo tudi v prvotnem zakonu, potem je pa bilo, da vodi predstojnik urada. Okoli tega je bilo, pri sestavljanju zakona veliko razprave in tu takrat v uradu predstavnikom zamejstva pač nismo pritrdili in smo ostajali in zakon vložili v vladno proceduro z dikcijo takšno, kot sem omenil, da svet skliče predsednik vlade, vodi pa ga predstojnik urada. Sam sem seveda sedaj s takšno dikcijo zelo zadovoljen in me veseli, da so predstavniki SLOMAK-a vztrajali na tem - vendar, zakaj. Na zadnjem obisku SLOMAK-a pri predsedniku vlade je predsednik vlade to obljubil, in naš predsednik, kar obljubi, to tudi naredi, zato se mi zdi, da je pač to pomembno. To je eno dodatno večjo breme, ki se ga predsednik vlade očitno zaveda tega pomena in za to je ta člen, bom rekel, dobil vsebinsko dodatno bistveno večjo težo. Kar se tiče petega odstavka "reprezentativne organizacije" pa sem prepričan, da so s takšno dikcijo torej s takšno dikcijo so globalno zadovoljni vsi, čeprav nobeden popolnoma, ampak eden kompromis je tu bil najden. Med reprezentativne organizacije sodijo tako seveda politične stranke, tako kulturne organizacije, tako športne organizacije in jasno tako krovne organizacije. Če se pa te povežejo, je to še nekaj več, je nadgradnja tega, kar so krovne organizacije že naredili, torej SLOMAK, in jaz mislim, da je to torej eden od členov, ki je temu zakonu dodal še dodatno kvaliteto. Zato ga bomo seveda podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, potem gospod Juri.
Hvala lepa. Ne vem, tudi mene preseneča, da je kolega Terčona zbodlo, da predlagajo člane sveta za Slovence v zamejstvu reprezentativne organizacije narodne skupnosti in omenjal je nekatere italijanske stranke, da bi morale biti članice tega sveta. Zdaj jaz vem, da predstavniki manjšine nekateri so izvoljeni na listah teh strank, vendar pa mislim, da je takšna dikcija za mene popolnoma sprejemljiva, ker v drugem slučaju bi tu - to, kar je omenjal, te italijanske stranke, po njegovem bi morale predlagati člane sveta za Slovence v zamejstvu, kar se meni ne bi zdelo prav in tudi se mi ne zdi logično, da bodo v neke organe druge države politične stranke, ki imajo sedež v Rimu, imenovale svoje predstavnike. Saj, recimo, Pierro Fassino je čisto simpatičen, ampak ko je zadnjič govoril o tem, kaj narediti s problemom ezulov in denarjem na luksemburškem računu je govoril, da se morata obe državi ponovno usesti. Ne priznava, da je to dokončno, da so osimski sporazumi dokončni, in vi bi takšne ljudi trpali v neke organe tukaj v Sloveniji. Jaz se s tem ne strinjam. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Juri.
Zelo na kratko. Hvala, gospod predsednik. Zdaj razprava kolega Jerovška pritrjuje bojazni kolega Terčona. Sporočilo je jasno. Politične organizacije, ki tvorijo reprezentativne organizacije, so po gospodu Jerovšku samo Slovenska skupnost, ne pa slovenska komponenta v Levih demokratih, slovenska komponenta v Komunistični prenovi in tako naprej. Seveda in to je dikriminatorno, je nepravično, govori o tem, da se preferira samo ena politična stranka, ki bi naj zastopala narodno skupnost. Glejte, s kolegi zamejci dolga leta sodelujem, tudi sam sem manjšinec, vem, kaj pomeni, ko te vkalupijo v neko reprezentativno organizacijo. Jaz ne vem, zakaj se ni odbor za notranjo politiko potrudil za to, da bi sprejel opozorila krovnih organizacij in da bi zapisali samo krovne organizacije kot tiste, ki bodo pač posredovali predloge. In ne širili kategoriji, ki jih vlada bo interpretirala po svoje. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Terčon ima repliko. Se odpoveduje. Sicer bi pa prosil, da tisti, ki se želijo prijaviti k repliki, da to glasno povedo, če ne pa spoštujemo vrstni red prijavljenih in tudi čas se drugače meri. Sedaj je na vrsti gospod Bevk in se opravičujem, če sem prej slučajno prezrl vašo roko.
Hvale lepa, gospod predsednik. Amandma bomo sicer podprli, vendar vsebina tega člena se lahko spremeni v tretji obravnavi. Namreč pričakovali bi, da bi bila vgrajena večja samostojnost krovnih manjšinskih organizacij pri oblikovanju in sestavi zastopstva v svetu za Slovence v zamejstvu in po svetu, kajti ta formulacija je res zelo široka in lahko tukaj kandidirajo tudi politične organizacije, tako dve slovenski kot tudi druge. Vendar je problem v tem, kako se bo predsednik vlade odločil in ali bo to uravnotežil ali bo bolj nagnil, sestavil v eno ali drugo smer. Verjamem, da bi Slovenska manjšinska koordinacija to naredila bolj uravnotežena kot vsakokratni predsednik vlade - ne govorim samo o predsedniku Janši, tudi o mogočem kakšnem drugem predsedniku vlade, ki bo prišel iz kakšnega drugega političnega bloka. Bi pa rad povedal, da že ves čas po vojni, tako imenovali levi blok v Italiji zagotavlja izvolitev slovenskega predstavnika ali v poslanko zbornico ali v senat. In tudi sedaj pred parlamentarnimi volitvami v Italiji bo senator Miloš Budin nosilec kandidatne liste Oljke iz Furlanije-Julijske krajine za parlament v Rimu. Se pravi, da ta blok zagotavlja poslanca v rimskem parlamentu. Naj mu sledijo še druge italijanske stranke z drugega političnega pola.
Hvala lepa. Še gospa Lavtižar Bebler.
Hvala lepa. Jaz bi, če dovolite, gospod podpredsednik, prosila gospoda državnega sekretarja, gospoda Pelikana, če nam lahko na nek razumljiv in argumentiran način utemelji, kako je prišlo do tega kriterija. Namreč, če želimo vpeljati neko enakopravnost tudi s tega vidika, da imajo Slovenci v tem svetu približno tudi enakopravno zastopanost svojih predstavnikov, zakaj je prišlo do tega, da recimo, če vzamemo dve sosednji državi kot celoti, da imajo Slovenci iz Italije štiri predstavnike v tem svetu, medtem ko Slovenci v Avstriji šest predstavnikov. Mislim, da je to neko bistvo tega spora tukaj in bi prosila, če nam lahko pojasnite. Hvala.
Hvala lepa. Gospod državni sekretar.
Hvala lepa za besedo. Torej res je, da številčno je Slovencev v Italiji, lahko bi rekli na približno, 2-krat več kot Slovencev v Avstriji. Se opravičujem, da tako grdo govorim, na približno. Da pa imajo Slovenci v Italiji štiri predstavnike skupaj, pa Slovenci iz Avstrije kar šest predstavnikov. Tu smo izhajali iz realnosti, v kateri živi slovenska skupnost v Italiji in v kateri živi slovenska skupnost v Avstriji. V Italiji živijo v Furlaniji-Julijski krajini, medtem ko v Avstriji živijo tako na Koroškem kot tudi v zvezni deželi Štajerski. Zato so s Koroške štirje predstavniki, s Štajerske pa dva predstavnika. Zlasti med Slovenci na Koroškem in med Slovenci na Štajerskem je bila in je še vedno zelo velika razlika v njihovem statusu. Medtem ko so Slovenci na Koroškem kljub vsem težavam, ki jih imajo, priznani, se v bistvu Slovenci na Štajerskem šele borijo za svoje priznanje. In mislim, da je prav, da smo tu v tem svetu za Slovence v zamejstvu napravili takšno razdelitev. To bom še podkrepil tudi z razdelitvijo, ki ta trenutek vlada znotraj koordinacije SLOMAK, ko tudi oni nekako imajo to delitev, da sta iz Italije dva predstavnika, iz Avstrije, če skupaj seštejemo, so trije predstavniki, dva predstavnika s Koroške in eden s Štajerske. Mislim, da sem poskušal biti dovolj jasen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Si bom kar zapisal, ker vas je več prijavljenih. Bom prebral: mag. Kramberger, gospod Terčon, mag. Potrata in gospa Lavtižar Bebler. Sem koga izpustil? Se opravičujem, še gospod Školč. Mag. Kramberger, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. V podporo temu 19. členu bi rad povedal naslednje. Namreč, obstaja dilema glede zastopanosti Slovencev v zamejstvu. Slišali smo, da jih ta zakon ločuje. Torej, v komisiji smo veliko časa posvetili temu vprašanju, tudi več pogovorov smo opravili s koordinacijo SLOMAK o tem vprašanju. Namreč, želja koordinacije SLOMAK je, da bi v petem odstavku jasno zapisali, da jih imenuje koordinacija SLOMAK. Vendar smo se potem v komisiji odločili za širšo dikcijo, in sicer, da jih imenujejo reprezentativne organizacije. In kaj mislimo pod tem, reprezentativne organizacije? Tu mislimo vse organizacije v zamejstvu. In tu je naloga zamejcev, da se na nek način organizirajo. Seveda, to bo pa najbrž zelo težko. Moramo pa ta peti odstavek brati skupaj s četrtim odstavkom istega člena, kjer je zapisano, da delovanje sveta za Slovence v zamejstvu in njegovo sestavo v delu, ki se nanaša na člane sveta iz Republike Slovenije, določa poslovnik, ki ga sprejme vlada Republike Slovenije. To se pravi, tisti del članov sveta, ki pa prihajajo iz zamejstva, tistih pa ne določi ta poslovnik in jih ne določi nihče drug kot manjšina sama. To se pravi manjšina bo oblikoval tisti del, tiste predstavnike, poslovnik bo pa urejal samo tisti del sestave, ki je na slovenski, torej na strani Republike Slovenije, da se razumemo, saj smo vsi Slovenci. Torej, za nas je to, za mene je ta zadeva zelo jasna, seveda je pa pred veliko odgovornostjo tudi manjšina. To se pravi, ta člen je treba gledati v celoti. Seveda težko sedaj, jaz spoštujem in cenim delo koordinacije SLOMAK in v Republiki Sloveniji njihova povezava in njihovo delo nedvomno koristi. In zdaj, mi smo tudi v ta usklajevanja in to povabili tudi predstavnika strank Slovenske skupnosti in Enotne liste s Koroške. Lahko tudi tukaj povem, da smo naleteli na kritike, ker nismo povabili tudi drugih strank. Seveda nismo jih povabili, ker na nek način niso izrazili interesa, ti dve stranki Enotna lista in Slovenska skupnost so eksplicitno zahtevali, da želita sodelovati pri obravnavi tega zakona. Torej, cilj tega člena je, in tako ga razumemo, da ne zapiramo vrata nobenemu, tudi tistim Slovencem, ki so v italijanskih strankah, seveda pa naj se v sklopu zorganizirajo in naj se dogovorijo, kateri štirje iz manjšine v Italiji bodo v tem svetu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Terčon.
Gospod Pelikan, z vsem spoštovanjem, kolega Pukšič sploh ni odgovarjal o številu, ker nima kaj odgovarjati, vi ste tako, "vlekel iz petih žil", da bi obrazložili, ker obrazložitve ni. Enostavno, obrazložitve za to razmerje ni. Kaj več vam bodo o stvarnosti povedali še moji kolegi, ki dobro poznajo tako kot jaz, tako da boste videli, da, tukaj si upam reči, namerno ali pa nimate pojma, pa ne govorim vam gospod Pelikan, ker ste podedovali, kakšna je stvarnost v Italiji in v Avstriji, in to je pod kritiko, kar ste s temi številkami naredili, in verjamem, da vsaj toliko matematike veste. Kar se tiče razprave gospoda Jerovška. Gospod Jerovšek, glejte, Slovenci v Italiji so pod levosredinsko koalicijsko vseeno dobili krovni zakon, v kolikor vlada desnosredinska koalicija, se ta zakon ne spoštuje, celo desne komponente Slovencev v Italiji pozivajo, da se voli levosredinska koalicija, ki spoštuje to pravico. V deželnem parlamentu oziroma svetu se sprejema zakon, kjer so Slovenci bolj pritegnjeni k sodelovanju, kjer vlada levosredinska koalicija, kot pa tukaj v Sloveniji, kjer vlada desna sredinska koalicija. Zato vam predlagam, da si nastavite ogledalo ali pa, če ste že v tisti desni internacionali, da se pomenite s svojimi kolegi, da naj nehajo to zganjati nad našimi rojaki, kar zganjajo, in dajte Ruplu, gospodu ministru Ruplu, s katerim smo imeli tudi mi dosti težav, že enkrat povedati, da naj bolj zastavi glas za dvojezične table in za uresničitev ustavne odločbe na Koroškem, kjer vladajo tudi desnosredinci, če temu tako lahko rečemo, kot v Avstriji in kjer ste skupaj v internacionali. Tako, da si kar nastavite to ogledalo, mogoče se vlada izmika ostrejšim besedam glede na račun dvojezičnih tabel zato, ker tudi sama starejše odločbe, bistveno starejše o izbrisanih, katerim niso bile vzete samo table, ampak vse, ne izpolnjuje.
Hvala lepa. Magistrica Potrata.
Hvala. Prepričana sem, da gospod državni sekretar ve, da obstaja bistvena razlika med položajem tržaških Slovecev, beneških Slovencev in Slovencev v Reziji in zato politična organiziranost neke skupine ne more biti opravičilo za to, da se opravičuje neustrezna participacija enih in drugih, se vem pa zahvaljujem, da številk ne omenjate. Hvala.
Hvala lepa. Na vrsti je gospa Lavtižar Bebler.
Hvala lepa. Jaz sem seveda pričakovala tak odgovor. Tudi meni je znano, kako je s štajerskimi Slovenci v Avstriji in tako naprej, ampak jaz bi želela nekaj poudariti, nesprejemljivo je to, da se že v sam zakon vgradi neka napaka, ki v končni posledici lahko da eni narodni manjšini v sosednji državi, naši narodni manjšini v sosednji državi, občutek diskriminacije, zapostavljenosti in tako naprej. Zato bi, če bi hoteli vse to upoštevati, lahko postavili to število tudi v naslednjem razmerju: 6 predstavnikov iz Italije, 6 predstavnikov iz Avstrije, s tem da gredo štirje predstavniki koroški, 2 predstavnika štajerski in tako naprej. Ti argumenti tukaj niso bili ustrezni in poudarjam, vgrajujemo v zakon napako, sistemsko napako, ki upravičeno daje naši manjšini v Italiji občutek neke zapostavljenosti. Čeprav se zavedam, da gre za svet, za telo, ki ima zgolj posvetovalno funkcijo, ampak vendarle gre za zelo delikatno stvar. Zato bi predlagala, da le razmislimo o drugačnih kriterijih in o drugačnem številu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, prosim, gospod Bajc, malce miru. Gospod Školč, beseda je vaša.
Hvala lepa. Jaz seveda mislim, da je potrebno ta člen res premisliti, tudi argumente, ki smo jih slišali. Mogoče bi bilo treba še več povedati, kot sta kolegici, o tem položaju Slovencev v Italiji. Razlika je, kot je bilo že rečeno, med Goriško in Tržaško na eni strani in drugima dvema enotama, Vidmom in Pordenonom. O Pordenonu tukaj ni nihče nič govoril, čeravno v Pordenonu verjetno po številu živi približno enako število Slovencev kot na Štajerskem. Znotraj Videmske pokrajine pa so velike razlike spet med Benečijo in drugimi zaprtimi dolinami, o katerih je bilo tukaj že govora. In če bi hoteli delati razliko, kot jo delate med Štajersko in Koroško, bi jo zagotovo lahko delali tudi znotraj Italije. Da ne govorimo o tem, da veliko število ljudi živi na Dunaju, v Avstriji bistveno večje kot na Štajerskem, govorimo Slovencev, in, recimo, v Milanu, ampak to je že druge vrste problem. Zato bi kazalo to imeti odprto in razmišljati o Slovencih v sosednjih državah in jih obravnavati na nek način enako. Ključna poanta pa ni niti v tem, ali predlagajo stranke ali krovne organizacije, ker tudi Slovenska skupnost je in Enotna lista sta, ena je avstrijska oziroma koroška stranka, druga je italijanska stranka, tako kot vse druge. Imajo pač specifične programe in žal premalo volivcev. Tako bi s tega vidika kazalo razmišljati, da predlagajo v ta svet predvsem organizacije, ki se ukvarjajo z vprašanji slovenstva, ne pa s temi parcialnimi političnimi vprašanji, ki so v nekem delu tudi vprašanja slovenstva, da ne bo s tega vidika kakšnih nesporazumov. Kar je pa ključno je, kdo jih imenuje. Ali jih imenuje predsednik vlade ali jih lahko imenujejo sami? In tukaj se ne razumemo. Če bi se razumeli, da lahko te organizacije same povedo matici, kateri so njihovi zastopniki, ki bodo zagovarjali njihove in naše skupne interese, bi bilo eno. Če pa jih lahko s takšnim ali drugačnim kriterijem izbira predsednik vlade, je nepotrebna politizacija tega organa. In teh vprašanj, kdo je kam povabljen, v takem primeru absolutno ne bi bilo in tukaj je jedro spora.
Hvala. Še gospod Pukšič.
Seveda ni tako, kot nekateri danes tukaj govorijo. Vsi predstavniki, iz katerekoli politične stranke, ki so bili izvoljeni v deželni parlament in ki so izrazili skupaj s SLOMAK-om željo, da naredimo sestanek v slovenskem parlamentu, smo jih povabili v prejšnjem mandatu, ko sem vodil to komisijo. Mislim, da je prav od tistega trenutka naprej postalo neko večje, trdnejše sodelovanje, povezovanje naših Slovencev v zamejstvu; tokrat imam v mislih naše Slovence v Italiji. In nobenega problema ni bilo, da sodelujejo. In prepričan sem, da se bodo znali dogovoriti in predlagati svoje kandidate, tiste, ki jih bodo potem reprezentativno predstavljali v svetu. O številkah pa nima smisla govoriti, ker smo tudi ob pripravljanju tega zakona resnično veliko razpravljali okrog tega in tudi v SLOMAK-u ni bilo nobenega nasprotovanja. Tako da so zadeve, veste, v glavnem usklajene. Ta zakon se je delal tam od leta 2003, 2004, 20005, 2006, zelo dolgo pravzaprav. Pilil se je, celo tu v parlamentu je šel že skozi eno razpravo. Marsikaj od tistega smo tudi dodali, kar se je dodati dalo. In danes imamo zelo dober zakon. So nekatere pomanjkljivosti, se strinjam. Recimo, pri 23. členu bi bilo treba kaj spremeniti in tako dalje, tako kot je bilo v prvotnem, ne tako, kot je sedaj. Ampak, dobro, vsega ne moremo narediti, priložnost še bo. Sedaj bomo vendarle zakon imeli in ga bomo lahko nadgrajevali. Do sedaj zakona nismo imeli in nismo imeli česa nadgrajevati. Tako da sem kljub vsemu zelo vesel in ponosen na to, da to danes imamo.
Hvala lepa. Še gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Glejte, ko razmišljam o tem, kakšna rešitev je dobra in prava, pa se mi zdi, da je to, da na predlog reprezentativnih organizacij imenuje člane tega sveta predsednik vlade, pravilno. Namreč, moramo se zavedati, da so bile v preteklosti te slovenske organizacije dokaj polarizirane in razdeljene in da bi po mojem, če bi šli v to, da bi sami določali, to sprožalo ponovno dodatne spore. Morda je takšna rešitev za takšen organ, ki ima predvsem tudi veliko simbolno težo, najprimernejša in mislim, da bo rodila dobre sadove. In da je tudi številna zastopanost, proporcionalnost bila dobro preštudirana in dobro zamišljena. Odgovoril bi tudi na to, ko me skušajo poučevati o benevolentnosti raznih političnih opcij v sosednji Italiji do slovenstva, do Slovenije, do zamejcev. Moram reči, da obžalujem, da obe politični grupaciji ali pa vse, ko gre za ključne zadeve za Slovence, pravzaprav zavlačujeta. V Italiji je bilo toliko vpliva raznih političnih strank, koalicijskih vlad in vsega tega, da bi lahko pred 30 leti imeli uveljavljen zakon o zaščiti Slovencev, če bi bila politična volja. Še enkrat pa trdim, je ni, ne na levi ne na desni, še danes. Bojim se, da ne bi bila situacija glede uveljavitve tega zakona nič bistveno boljša tudi, če bi bil drugačen politični pol, čeprav nekatere izjeme so na dveh straneh. Seveda, ko oddajate za vzgled zgolj levopolitično opcijo, vam moram povedati, da nekdanji zunanji minister Demichelis še danes zastopa tezo, da je bila to, da so dovolili, da se Slovenija osamosvoji napaka, da je bila to velika napaka. Tako da s temi tezami, prosim, ne prihajajte in ne govorite, tudi sami si nastavite ogledalo in ko govorite o pretirani mehkobi ministra Rupla, jaz ne vem, ali lahko razumem, da se je znotraj vaše stranke preveč omehčal, v Bruslju postal premehak, morda je to dejansko vpliv naše stranke in vaše politike, ampak jaz mislim, da pridobiva na ostrini in na odločnosti tako, da bo prav gotovo izpeljal svoj del nalog. Hvala lepa.
Hvala lepa. Magister Kramberger.
Hvala, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi. Jaz sem poslušal to razpravo predvsem razmišljanje kolegov glede 6. točke 19. člena glede zastopstva Slovenk in Slovencev v tem svetu. Jaz mislim, da ni nobenega problema, saj lahko v tretji obravnavi damo amandma in predlagamo, da je iz Republike Italije pač šest zastopnikov. Kaj se bo pa zgodilo, če bosta dva več? Ampak mi smo pač oziroma ta predlog sledi nekakšno analogijo kako so zastopani sedaj v SLOMAK-u - dva iz Italije, dva iz Koroške in eden iz avstrijske Štajerske. Torej, če bosta pa dva več v tem svetu iz Italije, pa ne bo nič narobe. Torej, lahko v tretji obravnavi daste amandma, jaz ga bom podprl. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo k 19. členu in dajem v razpravo 21. člen ter amandma poslanskih skupin SDS, NSi in SLS. Želi kdo besedo? Gospod Terčon.
Zelo na kratko. Tukaj je spet igra številk. Mi smo v tem svetu za Slovence po svetu predlagali dva predstavnika Slovencev iz Avstralije. To je na nek način bilo upoštevano, čeprav naš amandma ni bil izglasovan, čeprav na drugi strani se je povečalo število Slovencev v svetu tako iz Evrope kot iz Severne Amerike. Tako, da sprašujem sedaj, kakšni so bili ti kriteriji, da se je to zgodilo?
Hvala lepa. Zaključujem razpravo k 21. členu in dajem v razpravo 71. člen, ponovno amandma poslanskih skupin SDS, NSi in SLS. Želi kdo besedo? [[Ne želi.]] Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Dajem v razpravo 76. člen in amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. Gospod Potrč, beseda je vaša.
Hvala lepa. Vsebina 76. člena je res nastala v času, ko so bili sprejeti v matičnem delovnem telesu, odboru za notranjo politiko, amandmaji poslanskih skupin koalicije, ki so predpostavljali, da bo vsebina zakona drugačna. Menim pa, da je predlagan amandma kljub temu korekten in koristen. Gre namreč za to, da bi bilo po našem prepričanju razumljivo in prav, da se takrat, ko se odloča o statusu repatriirane osebe, pove da bo državni organ, ki o tem odloča, to je Urad Vlade Republike Slovenije za Slovence v zamejstvu in po svetu, tisti, ki bo določal, kakšne pravice iz obsega zakona se s tem osebam, ki imajo pravico do repatriacije, tudi podeljujejo. Te osebe pa veste, da so opredeljene ne samo v tretjem poglavju zakona, ampak tudi v 66. in 67. členu in odgovor, ki nam ga je tukaj vlada ponudila, je, bi rekel nerazumljiv. Ni bila neprijazna, pa je rekla ne. Rekla je pač, da se določa lahko tudi kasneje. Tudi mi to mislimo. Samoodločba je statusno priznanje, vendar z odločbo, to in njenimi dopolnitvami, se mora povedati tudi, kakšne pravice se pridobijo. Nekdo mora o tem odločiti in jaz mislim, da je slabo, da zakon te vsebine nima in je najboljša priložnost, da se z dopolnitvijo 76. člena pove, da se bo z odločbo, ko se dodeli status in kasneje z dopolnitvami odločbe, z neko odločitvijo, ki pomeni podlago za materialno pravico, se bodo te pravice podeljevale. Lahko bodo pa različne, kot ste že povedali. Jaz zato predlagam, da še enkrat vlada razmisli, in da ta predlog podpremo, kajti jasno naj bo, kdaj, s čem, na podlagi česa se te pravice podeljujejo. To bo pa morala delati država, verjetno z neko odločitvijo, ne pa brez tega. Hvala.
Hvala lepa. Predstavnik vlade, gospod državni sekretar.
Hvala lepa za besedo. Jaz bi samo dal dodatno pojasnilo k tej obrazložitvi. Torej tukaj bodo druga pristojna ministrstva tista, ki bodo odločala o tem, kakšno podporo ali kakšno pomoč bo posamezna repatriirana oseba lahko uživala v Republiki Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo k 76. členu in dajem v razpravo 78. člen ter amandmaja poslanskih skupin SDS, NSi in SLS. Gospod Školč.
Tukaj bi bilo potrebno neko pojasnilo. Sedaj o tem črtanju smo že veliko govorili. Dodajamo pa tudi k tem slovensko-rimokatoliškim misijam izpostave tudi potencialno drugih cerkva. Sam ne vem, koliko so tako organizirane in v kolikor ne gre tukaj samo za nek lepotni popravek. Tisto, kar pa se postavlja kot vprašanje je, ali je mogoče v zakon tam, kjer se govori o postopku pridobitve določenih upravičenj, kot enega od členov, vključiti rimokatoliško cerkev. Ona kljub vsemu, ko gre za vprašanje slovenstva, ni nujno, da ima vpogled v vse, ki, bom poenostavil, govorijo slovensko, ampak ima, bom rekel v tisti del populacije, ki je pobožen. Iz tega naslova lahko pride do potencialne zlorabe. Nekdo, ki bo v stiski, se je pa odpovedal recimo temu cerkvenemu občestvu, bo lahko sankcioniran v postopku pridobivanja teh upravičenj. Zato mislim, da je potrebno o teh stvareh razmisliti in ne pripeljati tudi rimokatoliške cerkve v skušnjavo, da presoja o teh stvareh. Niti ne vem, če je kdo z njimi govoril, niti ne vem, če je to v skladu s tistim sporazumom, ki ureja odnose med državo in cerkvijo. Iz tega vidika se mi zdi, bom rekel, ta rešitev potrebna res dodatnih pojasnil s strani predlagateljev. Dobili smo v tem členu to na novo, pojasnil pravih ni, nejasnosti pa je lahko veliko.
Hvala lepa. Gospod Pukšič.
Hvala lepa. Seveda, ko smo ta člen pisali in ko smo ga imeli v osnutku pripravljenega, smo razmišljali, kdo so pa še lahko zraven rimokatoliških misij druge organizacije, verske organizacije, verske skupnosti, ki delajo, ki povezujejo Slovence v zamejstvu in po svetu. Pravzaprav nismo prišli do nobene in zato je v prvotnem zakonu, ki je šel čez vlado bilo zapisano samo, torej slovenskih rimokatoliških misij. Te pa seveda so zaslužne za ohranitev slovenstva, slovenskega jezika in slovenske kulture. Če teh ne bi bilo, bi v težkih železnih časih slovenstvo izumrlo in hvala bogu, da smo jih imeli. Vlada oziroma sedaj z amandmajem, ki je dodan in ker se dodaja, torej in misije drugih verskih skupnosti, vlada obrazlaga zaradi te širine. Sam temu amandmaju ne nasprotujem, vendar se strinjam, da pa kakšne posebne teže to nima, je pa širina, ki se s tem zapiše v zakon in ne more škoditi.
Hvala lepa. Gospod Školč.
Hvala lepa. Gospod podpredsednik, še zmeraj nismo dobili pojasnila, ali je dopustno, da o upravičenosti posameznih oseb do repatriacije odloča tudi rimokatoliška cerkev. To je bilo vprašanje.
Hvala lepa. Jaz seveda ne morem predstavnika vlade prisiliti, da se javi k besedi. Želite vseeno besedo? Ja, državni sekretar, prosim.
Hvala lepa za besedo. Torej, res je, da tale zakon poimensko imenuje slovenske katoliške misije, ki so se v zgodovini ukvarjale z skrbjo za slovenske izseljence in tudi danes imajo med slovenskimi izseljenci v tujini zelo pomembno vlogo. Jasno je, da država, ko bo odločala oziroma urad, ko bo odločal o nekem statusu, bo v najširši možni obliki upošteval neke specifične situacije tistega konkretnega prosilca tako, da zagotovo ne bo, ne sme priti do nekega ločevanja zaradi tega, ali je nekdo veren, ali nekdo ni vključen v delovanje katoliških misij. Torej tukaj so te misije omenjene zlasti zaradi tega, ker so v preteklosti in tudi danes ogromno naredile za slovenske izseljence. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Meni se zdi pravzaprav čudno, da se kolega Školč obrača na druge v tem parlamentu za pojasnilo za to dikcijo, kajti njegov sosed tam na sedežu se zadnje čase kar oglaša za največjega eksperta za verske skupnosti in za ločenost cerkve od države, tako, da bi lahko kar kolega Guliča verjetno povprašal, kako bi morebitna ta dikcija lahko posegala v zakonodajo drugih držav glede ločenosti in tega, vendar sem jaz trdno prepričan, da razumem, zakaj se tu predvideva, da se povpraša tudi te misije verskih skupnosti, ki so vraščene v to. Lansko leto sem bil v New Yorku, kjer je bil tudi sestanek s Slovenci, živečimi v New Yorku in smo bili tudi v tisti znameniti cerkvi na Manhattnu in se točno spominjam, da mi je eden od udeležencev rekel, da je sicer agnostik, ampak da sodeluje seveda na ta način in to je neko jedro zbiranja tudi in mislim, da dejansko marsikje ni primarno to, ali je nekdo teist, ateist ali agnostik, ampak da so to jedra zbiranja in da so takšna tudi bila. Dejstvo pa je, da so se priseljeni Slovenci tudi znotraj cerkva oziroma okrog teh verskih skupnosti združevali in da so odigrale veliko, veliko vlogo. In jaz tudi nisem poznavalec, ampak ko je bilo vprašanje, če še katera druga, če ni to samo lepotnega značaja, ampak jaz mislim, da kakšen Prekmurec, evangeličani imajo tudi kakšno versko skupnost kje v Ameriki organizirano, ali pa v Kanadi, Južni Ameriki, v manjšem obsegu kot vem recimo ne za slovensko migracijo, ampak vem recimo, ker je bil v prejšnji službi inženir, ki je bil Rusinske narodnosti in je pripadal uniatski cerkvi, da imajo to, recimo, organizirano v [[...]] [[Nerazumljivo.]] , uniatska, ki je sicer znotraj rimskokatoliške, ampak so tudi po tem zelo jasno organizirani. Tako da to je že dobro, da tako ostane, takšna dikcija v zakonu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o 78. členu. Dajem v razpravo 82. člen ter amandma poslanskih skupin SDS, NSi in SLS. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. Dajem v razpravo 88. člen in tudi zadnji člen ter amandma poslanskih skupin SDS, NSi in SLS. Želi kdo besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes, v okviru glasovanj, pol ure po končani 7. točki dnevnega reda, zdaj je že jasno, da bo to pred 20.00 uro. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Zahvaljujem se predstavnikom vlade za sodelovanje. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O VARSTVU DOKUMENTARNEGA IN ARHIVSKEGA GRADIVA TER ARHIVIH. Skupni čas za razpravo je 3 ure in 15 minut. Predstavnikov vlade še ne vidim, niti predsednika odbora za kulturo, šolstvo in šport, zato sejo prekinjam za 10 minut. Nadaljevali jo bomo ob 15.35 uri. Hvala.
Spoštovane kolegice in kolegi. Predstavnikov vlade še ni, imamo pa seveda možnost, da damo besedo predsedniku odbora, magistru Grimsu, če se strinjate s tem, glede na to, da je čas zlato? Ja, mag. Grims, potem dam pa kar vam besedo. Upam, da se nam bo pridružilo še nekaj kolegic in kolegov.
Torej, hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav. Odbor za kulturo, šolstvo in šport je na svoji 10. redni seji dne 15. februarja 2006 obravnaval predlog zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih, ki ga je državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo po rednem postopku predložila Vlada Republike Slovenije. V zvezi s samim besedilom zakona bistvenih dopolnitev ni bilo, sprejeli pa smo vrsto dopolnil na predlog zakonodajno-pravne službe in pa tudi na predlog opozicije zlasti SD, s katerimi smo redakcijsko popravili tekst in uskladili pojme s pravnimi pojmi, ki se uporabljajo v drugih predpisih naše države. S tem je odbor pripravil besedilo za obravnavo na seji zbora. Po naši oceni je predlog zakona ustrezna, dobra podlaga za obravnavo in za ureditev tega področja, na moderen način ureja tudi oblike elektronskega arhiviranja, njihovo ohranjanje s presnemavanjem in torej predlagamo spoštovanemu zboru, da ta zakon sprejme. Hvala.
Hvala lepa. Med tem sta se nam pridružila tudi predstavnika vlade in prosim gospoda ministra, dr. Simonitija, za dodatno obrazložitev.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovani poslanki in poslanci. Predlog zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih je vlada Republike Slovenije na svoji zadnji seji v letu 2005 sprejela kot predlog in ga poslala v državni zbor. Predlog zakona je v državnem zboru obravnaval odbor za kulturo, šolstvo in šport, 15. januarja 2006, in na tej seji sprejel določeno število amandmajev, ki jih je vključil zakonski predlog. S tem je določil besedilo dopolnjenega predloga zakona, ki je danes pred vami v drugi obravnavi. Veljavni zakon predstavlja dobro pravno podlago za varstvo arhivskega gradiva kot kulturnega spomenika, ne ureja pa področja varstva elektronskega dokumentarnega in arhivskega gradiva, ki je zaradi tehnološkega razvoja in informacijske družbe postalo prevladujoče in izjemno pomembno. Predlog zakona tako ureja način, organizacijo, infrastrukturo in izvedbo hrambe dokumentarnega gradiva v fizični in elektronski obliki vključno s pravnimi učinki takšne hrambe. Ureja varstvo javnega in zasebnega arhivskega gradiva kot kulturnega spomenika, ne glede na vrsto, obliko ali nosilec zapisa oziroma medij. Ureja pogoje za njegovo dostopnost in uporabo, ureja naloge in organizacijo javne arhivske službe v Republiki Sloveniji ter ureja nadzor nad izvajanjem zakona. Zakon bo bistveno nadgradil sedanjo ureditev varstva gradiva s celovitim in učinkovitim varstvom elektronskega dokumentarnega in elektronskega arhivskega gradiva ter prinesel v obstoječo pravno ureditev varstva arhivskega gradiva nekatere spremembe in dopolnitve v zvezi s kriteriji in postopki vrednotenja in odbiranja javnega arhivskega gradiva, varstvom filmskega arhivskega gradiva, arhivskim informacijskim sistemom in dostopom do arhivskega gradiva v javnih arhivih. Razen na področju standardiziranega zajema in hrambe oziroma arhiviranja elektronskega gradiva v digitalni obliki predlagane rešitve ne posegajo bistveno v dosedanji koncept varstva dokumentarnega in arhivskega gradiva oziroma v načelo sedaj veljavnega zakona. Tako bodo tudi po sprejemu zakona ostala v veljavi zaradi tehnološkega razvoja in razvoja arhivistike nekoliko dopolnjena temeljna načela, kot jih določa veljavni zakon in so že desetletja uveljavljena v arhivski stroki pri nas in v tujini, zlasti v državah Evropske unije. Predlog zakona torej temelji na naslednjih načelih: na načelu ohranjanja gradiva oziroma uporabnosti njegove vsebine, na načelu trajnosti, celovitosti, dostopnosti gradiva in na načelu varstva arhivskega gradiva kot kulturnega spomenika. V zvezi z varstvom dokumentarnega in arhivskega gradiva velja poudariti, da sta za ustrezno razumevanje posameznih določb predloga zakona izredno pomembni definiciji dokumentarnega gradiva in arhivskega gradiva, kot ju uporabljata zakon in arhivska stroka. V skladu z definicijo arhivskega gradiva so v predlogu zakona izvedeni vsi postopki varstva arhivskega gradiva kot kulturnega spomenika, ne glede na vrsto oziroma medij, kot na primer postopek valorizacije dokumentarnega gradiva, odbiranje arhivskega gradiva, izročanje pristojnemu arhivu, strokovne obdelave gradiva v arhivu, arhivski informacijski sistem, inšpekcijski nadzor, še zlasti pa določila o dostopu in uporabi arhivskega gradiva za raziskovalne, študijske in kulturne namene, za potrebe uradnih postopkov ter različne poslovne in osebne namene. Z novim predlogom zakona je dopolnjen sistem varstva filmskega arhivskega gradiva, ki zahteva specifično ureditev zaradi svoje posebne oblike, pa tudi zaradi posebnega načina nastajanja ter lastninskih razmerij. Glede dostopnosti do arhivskega gradiva predlog zakona sledi znanim standardom in v zvezi s tem je arhivsko gradivo, nastalo pred konstituiranjem skupščine Republike Slovenije 17. maja 1990, ki se nanaša na bivše družbenopolitične organizacije, organe notranjih zadev, pravosodne organe in obveščevalno-varnostne službe, dostopno brez omejitev, razen arhivsko gradivo, ki vsebuje občutljive osebne podatke, ki so bili pridobljeni s kršenjem človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter se nanašajo na osebe, ki niso bile nosilke javnih funkcij. Poudaril bi še to, da v zvezi z varstvom elektronskega dokumentarnega in arhivskega gradiva pa velja poudariti, da bo z novim predlogom zakona Republika Slovenija [[opozorilni znak za konec]] v skladu s priporočili - samo še stavek, če lahko, prosim - evropske komisije prilagodila varstvo dokumentarnega in arhivskega gradiva novim tehnologijam in načinom poslovanja v informacijski družbi. Predlagani zakon je evropsko primerljiv, sledi evropskim standardom arhivske dejavnosti in predstavlja učinkovito in potrebno nadgradnjo obstoječega sistema. Zato predlagam visokemu zboru, da predlog zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih, ki ga predlaga vlada Republike Slovenije, sprejme. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Sem naredil izjemo, ker je bilo kar nekaj stavkov še po prekoračitvi časa. Nadaljujemo s stališči poslanskih skupin. K besedi vabim gospoda Mariniča, da predstavi stališče SDS.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči, spoštovani gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo podprli predlog zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih, ki ga je v zakonodajni postopek vložila vlada Republike Slovenije. Bistven razlog in motiv za nov zakonski predlog o arhivih je nadgradnja veljavnega zakona o arhivih. Do potrebe sprejema novega zakona je pripeljal razvoj informacijske tehnologije, ki je prinesel številne novosti v delovanje državne uprave in širše javne uprave. Z razvojem sodobnih tehnologij se spreminja način dela in komunikacij. Delo z elektronskimi podatkovnimi bazami in dokumenti v elektronski obliki izpodriva tradicionalno pisarniško poslovanje, elektronska pošta nadomešča klasično pošiljanje papirnatih dokumentov, papirnate obrazce in vloge nadomeščajo elektronske vloge, vsebinske spremembe so, kot že navedeno, vezane na dejstvo, da se v zadnjih desetletjih v Sloveniji kot tudi v drugih državah pojavljajo velike količine dokumentarnega gradiva v elektronski oziroma digitalni obliki. Slednji razlogi so pred nas postavili nove dileme, vprašanja ureditve varstva arhivskega gradiva in hrambe. Predlagatelj predloga zakona želi z navedeno zakonsko materijo izboljšati stanje na področju varstva arhivskega gradiva in istočasno tudi razrešiti to področje na varstvo dokumentarnega gradiva tako, da predlog zakona ureja na novo predvsem način varstva, organizacijo in infrastrukturo ter izvedbo hrambe različnih vrst gradiva, varstvo javnega in zasebnega gradiva, kulturne spomenike, pogoje za dostopnost in uporabo tega gradiva, nalogo in organizacijo javne arhivske službe ter nadzor nad izvajanjem zakona. Predlog zakona sloni na načelu, da je potrebno pri arhivskem in dokumentarnem gradivu na klasičnih nosilcih podatkov zagotavljati ohranjanje navedenega gradiva, njegovo trajnost, dostopnost, celovitost in strokovno delo za uporabo določenih strokovnih standardov. Naslednja novost, ki jo prinaša predlog zakona je zajeta že v samem naslovu. Gre za pristojnost arhivske službe, ki se širi tudi na varstvo dokumentarnega gradiva. Prav tako je pomembna naslednja novost. Gre za dostop do podatkov, ki jih hranijo javni arhivi, gre za občutljive podatke. Pri slednji spremembi oziroma novosti, ki se navezuje na občutljive podatke gre po eni strani za zagotavljanje dostopa javnosti do teh podatkov in na drugi strani za njihovo varstvo predvsem občutljivih podatkov žrtev tistih, ki so bili predmet kršenja človekovih pravic pred nedovoljenimi posegi. Z novim zakonom se prav tako skuša racionalizirati delovanje javne uprave, skuša se povečati informatizacija med arhivi, hkrati pa se skuša slediti regionalizaciji. Kot že rečeno bomo v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podprli predlog zakona na podlagi zgoraj navedenih trditev.
Hvala lepa. Gospa Širca bo predstavila stališče LDS.
Lep pozdrav. Novi zakon o arhivih in o varstvu arhivskega gradiva je v 95% star zakon. Teh 5% liftinga pa sploh ni tako nepomembnih. Ureja namreč predvsem to, kar prinaša čas, nove tehnologije in elektronsko varovanje gradiva v digitalni obliki, kako hraniti, kako selekcionirati, kako prepisovati, komu zaupati, kje spraviti in tako naprej. Manj znano je, da je zakon predvideval tudi temeljito reorganizacijo javne arhivske službe, predvideval je ukinitev regionalnih arhivov in postavitev enega državnega organa s teritorialno razpršenimi organizacijskimi enotami, na kar pa vse koalicijske oziroma ena koalicijska stranka niso pristale tako, da je ta del v celoti izpadel. Po teh usklajevanjih se predlagatelj ni odločil za popravke in dopolnitve obstoječega, temveč za rahlo osvežitev starega zakona s toliko večjim poudarjanjem digitalizacije arhivskega gradiva. Ni najbolj pametno, a tako pač je. Med zakonskimi korekturami, ki jih je prineslo življenje oziroma praksa je tudi zaveza, da mora intermediate, to se pravi filmsko gradivo za arhivsko hrambo izdelati in financirati filmski sklad, ker je na tej točki, spominjamo se, prihajalo do občasnih zapletov v preteklosti, nekateri producenti niso oddajali izvornega zapisa arhivu, je bila ta rešitev logična in logično tudi bo, če bo filmski sklad dobil za te stroške tudi denar. A vendarle, naj se osredotočim na vprašanje digitalizacije, ki je, kot rečeno, glavna zakonska materija. Četudi na tem mestu niti ni tako pomembno, vendarle moram omeniti občutek, da izgleda, kot da je ta zakon pripravljalo ministrstvo za javno upravo ne pa ministrstvo za kulturo. Vse razlage v zakonu in tudi primerjave z drugimi državami EU, skoraj vsi navedeni cilji zakona gredo v smer razumevanja arhivskega gradiva, ki nastaja, kot tistega gradiva, ki nastaja v državni oziroma v lokalni upravi. Zakon se ukvarja z državnimi listinami, s papirji ministrstev, občinskih uprav in tako naprej. Ob tej ugotovitvi se ponovno sprašujemo, zakaj je potreben popolnoma nov zakon, če je dosedanji omogočil dobro in učinkovito delo, tako tudi v obrazložitvi beremo. A vendar, če izpostavim najpomembnejše. Vprašanje, kako bomo Slovenci v bodoče hranili arhivsko in dokumentarno gradivo v digitalni obliki; kako, kdo, pod kakšnimi pogoji in na kakšen način bo država hranila kopije ali pa tudi izvirnike na elektronskih nosilcih; kako bomo zagotovili varen sistem in učinkovito, racionalno in kakovostno infrastrukturo. Zakon, bodisi je to Virantov bodisi Simonitijev, ni važno, pravi, da bodo to počeli tisti, ki jim bo država zaupala to nalogo, nekakšni koncesionarji, če banaliziram. Ti bodo akreditirani, z naročilom določeni in s pogoji opremljeni. To je strašansko zahtevno, drago in strogo zaščiteno delo. Tega ne more početi kdorkoli, še posebej ne tak, ki bi mu kakšen podatek lahko nekontrolirano ušel. In kaj pravijo predlagatelji: da nas bo to stalo 26 milijonov tolarjev. Prosim?! 26 milijonov?! Medtem ko so Nizozemci za hrambo digitalnega gradiva porabili na leto in porabijo na leto 2 milijona evrov, torej 240.000 milijonov SIT! Kaj lahko zaključimo iz tega podatka? Da gre za papir, ki se ne zaveda realnega življenja, in da gre za posle, ki so morebiti že vnaprej dogovorjeni in, kot kaže, ni nujno z javnimi, temveč zasebnimi naročniki. O zagatah sem govorila na pristojnem odboru. Več ali manj so ob teh vprašanjih kolegi dremali. Naši amandmaji so bili po inerciji zavrženi. Bilo jih je precej, vlada je bila bolj tiho, ne prav argumentirana, lahko le rečem, da smo opozorili, kaj prinaša jutri, ko bo to treba delati, izvajati in reševati. Danes ni težko odkljukati še enega zakona. Mi ga bomo pač podprli, poskusili uveljaviti še nekaj popravkov, hkrati pa bomo mirni, da smo vam povedali, kar je bilo treba povedati. To, da ni bilo posluha, bodo videli arhivarji in vedeli arhivarji jutri.
Hvala lepa. K besedi vabim mag. Potrato, da predstavi stališče SD.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, spoštovane poslanke in poslanci! Poslanska skupina Socialnih demokratov bo predlog zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih podprla. To je eden tistih zakonov, ki sodi v manjšo polovico zakonov, sprejemanih v tem državnem zboru po rednem postopku. Zato je, domnevam, za zakon in za eventualne popravke dovolj časa, posebej zaradi tega, ker smo opozarjali tudi na nekatere pomanjkljivosti in jezikovne spodrsljaje v formulacijah posameznih členov; na nekatere pomanjkljivosti pa je opozarjala tudi zakonodajno-pravna služba. Pričakovati je, da bo uporaba tega zakona potekala brez velikih težav, ker zakon raste iz dosedanje ureditve varstva arhivskega gradiva in delovanja javne arhivske službe. Rešitve v veljavnem zakonu o arhivskem gradivu in arhivih so se po obsegu in glede na različne vrste arhivskega gradiva izkazale za uspešne in učinkovite, zatrjuje predlagateljica. Tako da veljavni zakon predstavlja dobro pravno podlago za varstvo arhivskega gradiva kot kulturnega spomenika. Vse večji obseg elektronskega poslovanja in s tem vse več gradiva v elektronski obliki pa nalaga pravno ureditev hranjenja tudi tega gradiva. Leta 2000 sprejeti zakon o elektronskem poslovanju in elektronskem predpisu je uredil predvsem večino vprašanj, povezanih z elektronskim poslovanjem, odprto pa je ostalo vprašanje celotnega dokumentarnega gradiva v digitalni obliki v javni in zasebni, torej hramba tega gradiva v javni in zasebni sferi. Ob vprašanju sistema hrambe dokumentarnega in arhivskega gradiva v digitalni obliki se odpira tudi vprašanje učinkovite racionalne in kakovostne infrastrukture. Tu pa opažamo v poslanski skupini Socialnih demokratov, da je zlasti za infrastrukturo odgovorno ministrstvo za javno upravo medtem, ko so stroški digitalizacije oziroma hrambe tega gradiva preneseni na ministrstvo za kulturo. Predlagateljica zagotavlja, da bodo tudi po sprejemu predlaganega zakona ostala v veljavi temeljna načela, preizkušena v domači in tuji praksi, seveda pa prilagojena tehnološkemu razvoju. Posebej poudarjam, da enotnega sistema hrambe arhivskega gradiva v Evropi ni in da je vedno treba računati tudi s prilagoditvijo nacionalnim razmeram. O finančnih posledicah, o njihovem obsegu sem nekaj malega že povedala, vendar tisto, kar najbolj moti je to, da bodo stroški zadeli predvsem ministrstvo za kulturo, pa če so realno planirani ali ne. Medtem, ko bo ministrstvo za javno upravo zagotovilo dodatno potrebno standardno informacijsko, komunikacijsko opremo, piše, da pa je večji del posla vendarle tisti, ki je povezan s poslovanjem, elektronskim poslovanjem javne uprave, je pa tudi res in bi verjetno kazalo razmisliti o drugačni delitvi stroškov med ministrstvoma. Še posebej zanimivo se mi pa zdi tisto, kar je zapisano v poglavju o drugih posledicah. Tam namreč piše, da bo zakon omogočil hrambo dokumentarnega gradiva v elektronski obliki. Saj to je res, ampak to je hkrati zapisano tudi med cilji in načeli tega zakona, ker to je vendar jedro tega zakona. Težko pa si predstavljamo, kako bo to povečalo konkurenčnost slovenskega gospodarstva. In, če o čem, bi bilo dobro slišati kaj ravno o teh posebnih posledicah. Kar pa zadeva pospešitev elektronskega poslovanja organov javne uprave pa je posodobitev poslovanja javne uprave v programu vsaj dveh mandatov in dveh različnih vlad, bi rekla. Ker smo tudi pri zainteresirani strokovni javnosti dobili zagotovila pa v zakonu z odstranitvijo reorganizacije odpada temeljni pomislek strokovne javnosti, bomo, kot povedano, v poslanski skupini Socialnih demokratov zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Uhanova, v imenu NSi.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni gospod minister s sodelavcem, poslanke in poslanci. V obravnavi imamo predlog zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih. Zakon ureja varstvo dokumentarnega in arhivskega gradiva v fizični in elektronski obliki. Arhivsko gradivo opredeli kot izvirno in reproducirano dokumentarno gradivo, ki je bilo prejeto ali je nastajalo pri delu pravnih, fizičnih oseb in ima trajni pomen za znanost in kulturo in je kot tako opredeljeno po tem zakonu kot kulturni spomenik. Arhivsko gradivo se odbere iz dokumentarnega gradiva na podlagi predlaganega zakona in po pravilih pristojnega arhiva. Še posebej se razlikuje predlagani zakon od veljavnega po novostih na področju varstva in arhiviranja elektronskega gradiva, kako hraniti, zajeti in urediti dokumentarno gradivo v digitalni obliki in s tem zagotoviti njegovo varstvo ureja predlagani zakon. Ob poplavi elektronskih gradiv kot tudi hitro se razvijajoči tovrstni tehnologiji je nujno, da poskrbimo za njegovo hranjenje in obstoj v izvirni ali enakovredni sporočilni vrednosti. Sistem hrambe mora podpirati ustrezna in varna infrastruktura, za katero so odgovorni strokovnjaki. Pomembna je tudi izbira nosilcev, na katerih se bodo shranjevali podatki, da bodo dokumenti dostopni tudi čez desetletja. Namen hranjenja in varovanja gradiva je zato, da v bodočnosti, ob določenih pogojih in namenih, da bo dostopna uporabnikom. Podrobnejše sta urejena tudi uporaba in dostop do arhivskega gradiva zaradi dostopa do informacij javnega značaja. S predlaganim zakonom se povečuje dostopnost in uporaba arhivskega gradiva, ki je bilo do sedaj nedostopno, na primer gradivo, ki se nanaša na družbeno politične organizacije in obveščevalno varnostne službe, ki je nastajalo od konca druge svetovne vojne pa do leta 1990. Če je bil do sedaj dostop do podatkov za osebe, ki so izgubile življenje med in po drugi svetovni vojni praktično tabu tema, pa sedaj zakon omogoča uporabo teh podatkov znanstvene, raziskovalne in zgodovinske namene. Samoorganizacija stanov arhivov ostaja nespremenjena. V Novi Sloveniji bomo zakon podprli. Predpisuje shranjevanje in zajemanje dokumentarnega in arhivskega gradiva v določeni obliki, da ostane ohranjeno za potrebe današnjega časa in naslednjih rodov. Vsekakor se v današnjem času in ob današnji tehnologiji ne smejo ponoviti kmetijski arhivi.
Hvala lepa za podano predstavitev. Prehajamo na predstavitev stališča poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, poslanec Jakob Presečnik, izvolite.
Hvala lepa za besedo gospod podpredsednik, gospod minister s sodelavci, spoštovane poslanke in poslanci. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke je aktivno sodelovala pri razpravah o zakonu o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih. Na osnovi naših prizadevanj so bili iz zakona umaknjeni členi, s katerimi bi po nepotrebnem centralizirali slovenske regionalne arhive na Ptuju, Mariboru, Celju, Ljubljani, Kopru in Novi Gorici v nekakšne enote Arhiva Republike Slovenije. V fazi obravnave zakona smo imeli po naše konstruktivne pripombe, vendar seveda razumemo, da je potrebno vse rešitve tudi medresorsko uskladiti in da ga je treba urediti v skladu z drugimi zakoni in nenazadnje tudi z ustavo. Menimo, da bi bilo arhivsko službo in arhivsko politiko možno še bolje urediti, da bi bilo možno odpreti arhivsko gradivo družbeno političnih organizacij v celoti in še nekatere druge rešitve. Zakon je korak naprej pri urejanju za državo tako pomembnega področja. Pomemben za hrambo dokumentov trajne vrednosti, pomemben za mnoge rodove, ki bodo prišli za nami in pomemben za gradivo, ki so nam ga zapustili naši predniki in ki nam lahko osvetljuje tudi pretekle dogodke in aktivnosti, vse skupaj na osnovi novih tehnoloških dognanj. V poslanski skupin Slovenske ljudske stranke bomo zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala vam, za predstavitev. Prehajamo na predstavitev stališča poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Bogdan Barovič, izvolite.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Minister, predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Predlog zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih je bil očitno potreben. To je razvidno iz ciljev, načel in poglavitnih rešitev zakona. Če zelo analiziramo na makro nivoju vidimo, da je prvi vzgib za spremembo elektronika, digitalizacija, ki je prinesla zahteve za spremembo. Ogromno podatkov je na medijih, ki zahtevajo svoje postopke, svojo veljavo in tako naprej. No, drugo vprašanje, ki se v Slovenski nacionalni stranki odpira je združevanje iz obstoječega zakona o arhivskem gradivu na dokumentarni arhiv, kjer je dobro, da nekatere stvari sodijo v dokumentarno arhivsko gradivo, je pa vprašanje, če je potrebno, da takšne stvari tudi tja sodijo, lahko rečem, da se bo nabralo preveč vsega in se bo ravno zaradi tega kaj pomembnega izgubilo ali pa obratno. Cilj zakona je celovito urediti varstvo dokumentarnega, še posebej arhivskega gradiva. In pomembno vprašanje, ki se odpira, kot smo že slišali, je, da je potrebno glede na nove elektronske medije urediti arhiviranje in shranjevanje dokumentarnega gradiva v elektronski obliki varno in urejeno, treba je ustvariti nek red in dejansko je vprašanje, kdo je tega sposoben. V zakonu je sicer napisano, da je potrebno zagotoviti ustrezne ponudnike za izvajanje arhiva, ampak kdo bodo to, bi bilo zelo dobro vedeti nekoliko bolj obširno in bolj natančno. Poleg tega je sicer res, da je predlagatelj povedal in pokazal, da finančne posledice zakona bodo, toda ne verjamem, kot mogoče še kdo ne, da bodo le v prikazani, predvideni in napisani v višini, če bodo v tej višini, je zelo dobro za državo Republiko Slovenijo, 26 milijonov, ampak temu ne bo tako. No, v Slovenski nacionalni stranki smo vložili dva amandmaja, s katerimi smo poskušali tudi malce poseči v vsebino oziroma videti, ali je tudi vsebina sestavni del te spremembe v nekoliko večji meri, ampak dobro. Videlo se je, da je potrebno urediti tisto, kar nas je prihitelo. Ostalo pač ne. Torej pomeni nekako 5 do 10% vsega novega. Moti pa nas, da ni bilo upoštevano mnenje zakonodajno-pravne službe k 105. členu. Če smo že oziroma, če se je že, kar je spodbudno in prav, pripravil predlog zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva na nivoju predvsem novih medijev, shranjevanja podatkov, ki prihajajo iz teh novih medijev itn., bom rekel oblikovno, zakaj pa je samo v enem segmentu posegel v vsebino, pa tudi če je, nič hudega. Saj je prav, da je posegel, ampak ne vem zakaj ni bilo upoštevano mnenje zakonodajno-pravne službe, ki opozarja, da bi bilo potrebno zelo natančno preveriti določilo 105. člena, ki pravi, da se lahko objavijo imena in drugi osebni podatki oseb, ki jim je bilo življenje odvzeto v obdobju od 39. do 53. leta v prejšnjem stoletju govorim, in sicer, da je navedeno potrebno preveriti v razmerju do rešitev 17. člena zakona o varstvu osebnih podatkov. Ne vem zakaj to ni bilo upoštevano, predvsem pa, zakaj ni bil dan odgovor na mnenje zakonodajno-pravne službe za drugi odstavek tega člena, zakonodajno-pravna služba namreč sprašuje, kako pa naj bi se navedeni osebni podatki, o katerih sem govoril, lahko objavili za znanstvene, raziskovalne in zgodovinske namene. Saj, če se bodo samo za te namene, potem bi bilo zelo enostavno odgovoriti. V Slovenski nacionalni stranki predlogu zakonu nasprotovali ne bomo.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališča poslanske skupine DeSUS, podpredsednik mag. Vasja Klavora, izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani minister, kolegice poslanke in poslanci! V naši poslanski skupini bomo vladni predlog zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih, podprli. Vse intenzivnejša informacijska družba in z njo povezan tehnološki razvoj sta dovolj tehtna razloga za dopolnitev do sedaj obstoječega zakona. Le tega se v predlaganem zakonu nadomesti z novo ureditvijo, ki na eni strani sledi evropski direktivi, na drugi strani pa ureja oziroma poenoti status državnih arhivov, tako financiranja arhivov, nazive uslužbencev, racionalizacijo izvajanja arhivske službe. Vodilo temu predlogu je vsekakor boljša ureditev elektronskega varstva, dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivov na sploh. Predlog tako zajema celotno varstvo dokumentarnega in arhivskega gradiva v fizični in digitalni obliki za javni in zasebni sektor. V naši poslanski skupini se zavedamo prostorske dimenzije, hrambe teh dokumentov, zato je potrebno zagotoviti tudi celotno infrastrukturo hranjenja arhivskega in dokumentarnega gradiva. V poslanski skupini se strinjamo z ugotovitvijo glede varnosti in dostopnosti, da je najbolj varno in verodostojno tisto gradivo, do katerega nihče nima dostopa, vendar takšen način po našem mnenju je dandanes nesmiseln in nelogičen. Vsekakor težimo k uveljavitvi novodobnega pristopa, to je tako imenovani pristop na podlagi konverzije. To pomeni, da bomo zapis elektronskih dokumentov, ki je nastal v različnih okoljih, lahko preprosto brali tudi na novejši tehnologiji. Torej je pomembna sprotna, tekoča pretvorba zapisov. In ravno pri arhivskih pretvornikih opozarjamo na to, da bo prišlo do povečanja števila zaposlenih v arhivih zaradi novo naloženih nalog, za katere pa do sedaj še nimamo dovolj usposobljenih kadrov. Obenem opozarjamo tudi na kompleksnost in prepletenost vrste dejavnikov, ki lahko vplivajo na varnost shranjenega gradiva. Zato moramo biti še bolj previdni pri zapisih elektronskih dokumentov, saj se lahko le-ti nenadzorovano uničujejo in je zato treba zagotoviti nadzorovano stalno presnemavanje na novejše nosilce in poskrbeti za ustrezno transformacijo zapisov. Ne nazadnje je ob vsem tem potrebno tudi zaupanje, tako v dokumentacijo, ustanove, v katerih je dokumentacija nastala, kot tudi v pristojno arhivsko institucijo, ki skrbi za dolgodobno oziroma dolgotrajno hranjenje. Po našem mnenju bo treba zagotoviti natančno določene pogoje ravnanja z elektronskimi dokumenti. V naši poslanski skupini smo zadovoljni, da so bile upoštevane vse naše pripombe glede ohranitve mreže pokrajinskih arhivov. Ob tem smo tudi opozarjali, da se s centralizacijo arhivov ne strinjamo. Obenem pa poudarjamo, da je treba poenotiti koncept arhivov, to je, zagotoviti standardizacijo arhivskega sistema, delovanja v smislu določitve enotne politike vodenja, poenotenja meril, uveljavitve enotne doktrine. Ocenjujemo, da so nove oblike arhivskega gradiva zasukale oziroma pripeljale do premika od tradicionalnega pasivnega k sodobnemu aktivnemu, strokovnemu odnosu arhiviranja. Poslanci naše poslanske skupine bomo tako predlagani zakon o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih podprli. Hvala.
Hvala vam. Tako smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 1.3.2006 oziroma 2.3.2006. Pred seboj imamo tri amandmaje, in sicer k 1., 53. in 73. členu. Razpravo bomo vodili ločeno. V razpravo dajem 2. člen in amandma poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Kdo želi besedo? Poslanka Širca, izvolite.
Hvala. Opozoriti moram, da kar nekaj rešitev, ki smo jih ponudili odboru, pa jih je, kot pravim, dremajoče zavrnil, bi koristilo temu zakonu. Naj omenim samo to, da smo hoteli popraviti definicijo arhivskega gradiva in deloma se ta amandma še dotika te možnosti, ki je ostala odprta, ena redkih. Govorili smo tudi o možnosti, da država sklene sporazum glede varstva arhiva tudi z drugimi verskimi skupnostmi, ne samo z rimskokatoliško cerkvijo. Hoteli smo določiti način, bolj precizen način izročanja gradiva, dostopnost, pa tudi natančno opredeliti, da za storitve hrambe dokumentarnega gradiva skrbi država. Amandma, ki ga imate pred seboj, je v zelo preprosti in banalni razlagi sledeč. Način, kot ga je pripravila vlada, prinaša rešitev, da vsi državni papirji oziroma papirji, ki nastanejo pri delu državne uprave, postanejo kar naenkrat kulturni spomeniki. Meni je žal, ampak, gospod Kangler, vi ste to opravili že v predhodnem koalicijskem usklajevanju, sedaj pa lahko pustite, da še mi povemo, kaj smo želeli uveljaviti pa nismo pa mogoče še bomo, ko imamo sedaj besedo. Skratka, ta zakon se večinoma ukvarja, kot sem že dejala pri predstavitvi, s papirji, ki nastanejo pri delu državne uprave, pri državnih službah, ministrstvih, občinskih upravah, lokalnih skupnostih, zato sem dejala, da je to pravzaprav Virantov zakon. In po tem zakonu, če ne bi upoštevali našega amandmaja, bi kar na enkrat vsi ti papirji postali spomeniki kulturne vrednosti, kulturni spomeniki, ki imajo določeno vrednost na področju znanosti in kulture. S to definicijo, ki jo imate v zakonu, se bodo vrata arhivov na široko odprla organom državne uprave, ki bodo obvezno shranjena tovrstna gradiva, ki v veliki ali celo v večini primerov nimajo trajnega pomena za znanosti in kulturo, prenesli na arhivsko javno službo. Tako bodo recimo odločbe v upravnem postopku, seznami subvencij, orožni listi, spričevala, potrdila o delovni dobi in podobni papirji o socialnem zavarovanju, itd., postali kar na enkrat kulturni spomeniki. Seveda so se posamezni primerki tovrstnega gradiva do sedaj zbirali, ampak vzorčno. Gospod minister, vi ste zgodovinar in ste se najbrž večkrat posluževal teh vhodov v zgodovinske arhive kar mimogrede, gospa Uhanova, bo bili dostopni že sedaj in ta zakon s tem ne odpira nobene večje dostopnosti, kot ne bi bila že v zadnjih desetletjih možna. Skratka. Ti so se sedaj zbirali vzorčno, odbirali so se, sedaj pa, kot pravim prinašate še dodatno delo arhivom s premeščanjem listin državne uprave na arhiv. Seveda bi hotela povedali še nekaj drugega zraven, da ne bom še enkrat se kasneje oglašala k besedi. Trditve in tudi na tem mestu, ko govorimo o širitvi pomena, kaj je to kulturni spomenik oziroma dokument, ki ima arhivsko vrednostjo na nivoju kulturnega spomenika in znanstvene vrednosti, trditve, da finančnih posledic v tem primeru ne bo in s sprejemom tega zakona ne bo, so nesmiselne. Kajti, izhajajo iz predpostavke, da javne službe že razpolagajo s tisto tehnologijo, s katero bodo prenašale gradivo na elektronske nosilce, seveda po tistih standardih, ki jih bo določal arhiv oziroma država, kar je edino pravilno, toda vprašanje, ali res razpolagajo, ali so tako bogate in ali je to racionalno seveda je odprto, kajti majhni zavodi, majhne civilne organizacije niso najbrž opremljene s skenerji, z ustreznimi računalniki oziroma s tako infrastrukturo, ki bo ustrezala seveda vedno novim standardom, ki jih prinaša razvoj tehnologije. Jaz sem prepričana, da to ne drži in tako infrastrukturo mogoče ima država, mogoče jo ima tisti naročnik, ki ga imate v mislih, da bo to potem izvajal, ki ga imate v mislih pa, o katerem nismo nič slišali. Toda tehnologijo, kot sem rekla, je treba obnavljati, jo servisirati in imeti ustrezne ljudi, ki jo tudi obvladajo. Torej, če ne bo finančnih posledic pri arhivu Republike Slovenije, ker bo le ta dobival, in tudi pri regionalnih arhivih, ker bodo le ti dobivali v hrambo že presnete in digitalizirane materiale, potem bodo finančne posledice normalno, logično za tistega, ki bo gradivo oddajal. Ampak zakon pravi, da ne bo finančnih obremenitev ne za ene in ne za druge. Kaj je to sedaj? Kaj to sedaj pomeni? Kot sem že prej dejala na posvetovanju o tehničnih in vsebinskih problemih arhiviranja, na posvetu, ki je bil v Radencih lani, so strokovnjaki iz Nizozemske povedali, da jih hramba digitalnega gradiva stane 2 milijona evrov in to na leto. Se pravi, da gre to za stroške opreme, prostorov in kadrov. Vlada nam sedaj pravi, kakšni neki bodo stroški zunanjega izvajalca, ki ga predvideva zakon. Pravi, še več, pod drugimi posledicami, da bo ta zakon povečeval konkurenčnost slovenskega gospodarstva. Ampak katerega gospodarstva, če bodo to opravljale javne službe. Ali kdo bo to opravljal? Ali bo ta nekdo na trgu, toda kdo ga bo plačal, če tukaj ni predvidenega nobenega denarja. Skratka, tukaj je neka kafkajanska zgodba, odgovora na to vprašanje seveda nismo dobili, ker očitno ni glasno. Ampak, če se vrnem k amandmaju, ki hoče dopovedati, da ne moremo kar tako enačiti vseh arhivskih gradiv in papirjev, ki nastanejo pri delu državne uprave, v širšem loku seveda razumevanja tega dela, je vprašljiv. Zakon se, kot sem dejala, ukvarja z državnimi listinami in njegov cilj je v tem, da se odgovornost za varstvo vse mase, vse mase dokumentarnega gradiva, ki nastaja pri delu državne uprave in do sedaj ni imela statusa arhivskega gradiva prenese v delokrog arhivov. Seveda ti cilji imajo več namenov. Eden je ta, da se v navednicah razbremeni državno upravo, pa tudi druge inštitucije, ki niso razpoložene, da bi skrbele za varstvo dokumentarnega gradiva, ki ima trajni pomen in to gradivo, ki, kot sem dejala, je moral do sedaj hraniti ustvarjalec, ali je bilo to ministrstvo ali je bil javni zavod ali je bila upravna enota, to gradivo bo po predlogu zakona postalo spomenik, bo dobilo status kulturnega pomena in bo izpostavljeno in oddano arhivom. Ampak tukaj nastane drug problem. Danes praktično ni več prostora v depojih. Kot prvo novomeške enote zgodovinskega arhiva Ljubljana, v enotah zgodovinskega arhiva Ljubljana za ljubljansko in ljubljansko regijo, četudi vemo, da smo dobili nove prostore, da ni več prostora v zgodovinskem arhivu Ptuj in tudi v drugih arhivih so razpoložljive kapacitete za shranjevanje arhivskega gradiva v klasični obliki pri koncu. In seveda sedaj se sprašujemo, no tudi mimogrede, da ne omenjam pokrajinskega arhiva v Mariboru, ki je ravno pred nekaj meseci dobil nalog, da naj išče nadomestne prostore, saj mora čim prej izprazniti dosedanje poslovne prostore in depoje, ker so se le-ti vrnili rimsko-katoliški cerkvi. Skratka, nastaja velik problem pri hranjenju, pri definiranju arhivskega gradiva in pri odvajanju na elektronske nosilce. Z amandmajem hočemo doseči to, da se ne tako na široko odpre definicija, kaj je arhivsko gradivo za vsak papir, ki nastane v državni upravi in ga oddaja in s tem bremeni arhive, ki so prvenstveno za to, da skrbijo za tiste materiale, nacije, ki imajo status znanstvenega in kulturnega spomenika. Hvala.
Hvala vam, poslanka Širca. Naslednji med prijavljenimi je poslanec Samo Bevk. Izvolite.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Ohranitev mreže pokrajinskih arhivov v nasprotju z nekaterimi različicami zakona, da naj bi bile to zgolj organizacijske enote, je, po mojem, dobra rešitev. Sedaj pa k amandmaju k 2. členu, kjer se definira arhivsko gradivo. V stroki obstajajo vsaj tri definicije tega gradiva. Amandma poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije je ena izmed teh možnosti. Po prvi definiciji se z rešitvijo, ki jo predlaga vlada, arhivsko gradivo je dokumentarno gradivo, ki ima trajen pomen za znanost in kulturo ali trajen pomen za pravno varnost v skladu s strokovnimi navodili pristojnih arhivov je definicija, ki razširja gradivo na gradivo dokumentarno, ki ima trajen pomen za pravno varnost oseb, se pravi, da to je zelo široka definicija. In po tej definiciji nekateri pravijo, da se ne bo spremenilo, da ne bo nikakršnih posledic, da se bo uzakonilo že itak obstoječe stanje. Tudi sedaj se v arhivih hranijo takšni dokumenti, kot so denacionalizacija, žrtev vojnega nasilja, vojna škoda in tako dalje. Po mnenju drugih v stroki je to definicija, ki v nasprotju s tem, kar pravi vladi v obrazložitvi zakona, ki pravi, da praktično ta zakon ne bo imel bistvenih finančnih posledic, pa ta razširitev definicije pomeni bistveno več finančnih posledic, kot pravi vlada, ki je zapisala v obrazložitvi zakona, da bo zaradi sprejetja tega zakona državni proračun trpel zgolj s 26 milijoni tolarjev. To je pa bistveno manj, kot pravijo nekateri v stroki, ki sicer zagovarjajo to širitev. No, in tretja struja, da tako rečem, v arhivski stroki pa pravi, da je treba biti pri tej definiciji zelo previden. Zato tudi amandma Liberalne demokracije Slovenije črta besedilo "trajen pomen za pravno varnost oseb". Pri tej širitvi bi lahko prišlo tudi do negativnih posledic, če, recimo, nekomu ne bo mogoče zagotoviti pravne varnosti, če v arhivu pač ne bo našel tega dokumenta, ki ga išče, ki ga bo potreboval v nekem postopku. Tu se potem izpostavlja vprašanje kriterijev, komu oziroma v katerih primerih pravno varnost zagotavljati in v katerih primerih to ne bo potrebno. Po mnenju bo taka definicija tudi povečala pritisk ustvarjalcev, se pravi, javne uprave na arhive, da prevzamejo in hranijo vso trajno dokumentacijo, ki je sedaj kot dokumentarno dokumentacijo s trajnim rokom morajo hraniti sami. Ta amandma je nastal na pobudo tega tretjega pogleda v stroki na definicijo arhivskega gradiva. Bi pa vseeno ob tem amandmaju tudi povedal, da so izrazito podcenjene finančne posledice tega zakona. Govori se le o 26 milijonih tolarjev. Že po tej široki definiciji arhivskega gradiva bi za uresničevanje tega zakona potrebovali bistveno, bistveno več denarja. Potem je pa tu še nova vsebina, ki govori o E-arhivu, o elektronskem arhivu. In tudi za uvedbo elektronskega arhiva, E-arhiva, bi potrebovali dosti več denarja. Po nekaterih izkušnjah, recimo danskih arhivov, bi za vzpostavitev E-arhiva rabili desetkrat več denarja letno, kot ga predvidevajo finančne posledice tega zakona. Se pravi, ne 26 milijonov tolarjev, pač pa več kot 200 milijonov tolarjev, in to letno. Kajti treba bo namestiti dodaten kader v arhivih, dodatno bo treba izobraževati obstoječi kader v arhivih, treba bo dokupiti strojno opremo, programsko opremo, potem vzdrževati vso to opremo. Tako da mislim, in to bi želel ob tem amandmaju povedati, da je finančna posledica tega zakona izrazito podcenjena in da bo, če bomo hoteli kvalitetno ta zakon izvajati, treba v državnem proračunu za to dejavnost zagotoviti več denarja. Sicer pa bom podprl ta zakon. Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Bevk, za tehtno razpravo. Nadaljujemo z razpravo. Besedo dajem poslancu Branku Grimsu. Izvolite.
Hvala za besedo. K besedi sem se javil kot predsednik odbora. Moram reagirati na dvakratno obtožbo, ki smo jo slišali s strani poslanke Širce, ko je dejala, da smo na odboru članice in člani dremali oziroma bili nepozorni oziroma prespali njeno razpravo in da pač zato tisti amandmaji, ki jih je predlagala, niso bili sprejeti. Žal jo moram razočarati in ji bom tudi matematično dokazal. Namreč dejstvo je, da so bili prav zato zavrnjeni, ker smo jo pozorno poslušali. Kot rečeno, to lahko tudi matematično dokažem. Ko je predstavljala točno ta problem, o katerem je govorila tudi sedajle še enkrat tukaj, gre za vprašanje stroškov, ki jih bo povzročal zakon na odboru, je dejala, da se ocenjuje, da bo 26 milijonov tolarjev stroškov v obrazložitvi vlade, da pa gredo po svetu ti stroški v tisoče evrov, torej v 100-krat večje vsote. Sedaj, gospa Širca, moram vas opozoriti, da tisoči evrov niso 100-krat večja vsota od 26 milijonov slovenskih tolarjev. Da pa je z matematiko še večji problem, tudi ko gre za osnovnošolsko, pa dokažem z njeno uvodno razpravo tukaj, ko je dejala, da na primeru države, ki jo je navedla, tam znašajo stroški 2 milijona evrov, in je to prevedla v 240 tisoč milijonov slovenskih tolarjev. Ne vem, po kakšnem tečaju menjate vi tolarje v evre, ampak trenutno je po meni dostopnih podatkih tečaj 240, kar pomeni, da je 2 milijona evrov 480 milijonov slovenskih tolarjev, kar je pet, stokrat manj od vsote, ki ste jo vi navedla. Tako da, ravno zato, ker smo vas pozorno poslušali, seveda takega amandmaja s tako obrazložitvijo res nismo mogli sprejeti in prosim, ne žaliti kolegic in kolegov v odboru za kulturo, šolstvo in šport. Hvala.
Hvala vam, kolega Grims. Replika, poslanka Širca. Izvolite.
Dovolite popravek. Uveljavila bom pravico do popravka. Nekateri člani odbora za kulturo niso dremali, so pa molčali. In na žalost so bili pretihi tudi predstavniki vlade, tako da niso odgovorili na tista vprašanja, ki me še sedaj begajo, in ne samo mene, očitno tudi druge, ko izpostavljajo vprašanje finančnih posledic tega zakona. Sicer gospod Grims, zgleda, da ste dremali vi danes tukaj, kajti že trikrat sem povedala, da 2 milijona evrov pomeni približno 240 milijonov SIT.
Hvala. Kolega Grims, replika na repliko vam ne bom dal, dam pa vam razpravo, v skladu z vašo časovno napovedjo, imate čas. Se prijavljate k razpravi? Izvolite.
Samo zelo kratek odgovor. O njeni razpravi na seji odbora imam magnetogram že tukaj. Njena razprava z začetka te seje pa je že tudi, mislim, da sedajle na razpolago v obliki magnetograma. O tem, da sem pravilno navedel in da jo torej zelo pozorno poslušam, se torej lahko prepričate sami. Hvala.
Hvala vam. Besedo dajem poslanki Potrata. Izvolite.
Hvala. Sama nisem arhivistka in posvečena v skrivnosti te stroke. Sem pa po arhivih ob svojem prejšnjem delu veliko hodila, zato imam malo drugačno sodbo o tem, kako so arhivi dostopni ali nedostopni bili v preteklosti. Res sem zadovoljna, da se prvotna zamisel reorganizacije arhivov ni uresničila, ker iz zgodovinske izkušnje poznam, kaj se je dogajalo z arhivskim gradivom, kadar so se arhivi centralizirali. Mi, ki živimo na Štajerskem, bi znali o tem povedati marsikakšno poučno izkušnjo. Ampak zdaj k temu amandmaju, amandma Liberalne demokracije Slovenije govori o načinu definicije arhivskega gradiva tako, kot sem mi zdi, da je vendarle sprejemljivo in je s tremi različnimi pogledi na definicijo arhivskega gradiva poprej utemeljeval tudi moj poslanski kolega Samo Bevk, ker se definicija, ki jo v drugem členu ponuja predlagateljica, to je vlada Republike Slovenije, res nedopustno širi tudi na tisto, kar zadeva in kar ureja ne nazadnje tudi zakon o dostopnosti informacij javnega značaja pa kaj o hrambi tajnih in dostopnosti tajnih podatkov, tako da so nekatere stvari rešljive z določili v teh dveh zakonih. Govorimo o arhivskem gradivu, ki je kulturni spomenik, ampak opozorim vas naj, tudi to gradivo, ki je definirano kot kulturni spomenik, je včasih lahko take narave, da bi utegnilo imeti objavljanje kakšnih dejstev iz tega gradiva, za koga tudi ne ravno pričakovane ali pa vsem všečne posledice. Mislim predvsem na tiste podatke, ki segajo v zasebno sfero kakšnega od ustvarjalcev. Bi pa na 2. člen, o katerem zdaj razpravljamo oziroma o amandmaju k njemu, vendarle rada pojasnila še tako, da žal na odboru tudi ni bilo kakšnega pretiranega posluha za amandma, ki je skušal uskladiti nekatere strokovne termine, ki so v tem členu rabljeni drugače, kot so rabljeni potem v nadaljevanju besedila. Pa tudi to ni bilo sprejeto. Da pa niso bile argumentacije ali pojasnila izčrpna, glasna in številna, to je že praksa, ki jo z dela odbora za kulturo, šolstvo in šport že poznamo in skoraj ni več vredno o njej izgubljati besed. Hvala.
Hvala. Besedo dajem poslancu Branku Mariniču.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Kakorkoli že, tudi sam sem član odbora za kulturo, šolstvo in šport, kjer smo vse te amandmaje na odboru tudi obravnavali, se uskladili, glasovali in jih sprejeli. Ko pa že govorimo, spoštovane kolegice in kolegi o tem, kako kdo molči ali govori, bi vas vseeno želel spomniti na nekaj. Velikokrat bi bilo bolje molčati kot v prazno govoriti. V amandmajih, ki smo jih obravnavali na odboru, je vlada pripravila vladne amandmaje in smo tudi tiste sprejeli. Kar pa zadeva morda tudi moje osebno molčanje na tem odboru, pa moram povedati, da sem bil zelo [[...]]
Kolega Marinič, dovolite, poročilo odbora smo slišali v uvodu. V tem trenutku je v razpravi 2. člen in amandma poslanske skupine Liberalne demokracije. Če bom vam dopustil, da razpravljate o dogajanju na odboru, bom to prisiljen tudi vsem ostalim storiti. Zato vas prosim, držite se vsebine 2. člena in amandmaja poslanske skupine LDS. Prosim.
Hvala lepa za opozorilo. Bom ga seveda upošteval. Ko pa govorimo o konkretnem amandmaju, naj povem nekaj, da sem ravno iz razloga, katerega želim pojasniti, na tem odboru raje molčal kot govoril. Šlo je preprosto za to, da sem ugotovil, da mnenje zakonodajno-pravne službe sledi amandmajem opozicije. Seveda sem takrat upošteval vladne predloge in tudi vladne predloge smo na odboru potrdili in sprejeli. Toliko o tem.
Hvala. Kolega Školč, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani kolegi, gospod minister! Jaz menim, da bi bilo potrebno le prisluhniti možnosti, da se arhivsko gradivo definira na način, kot je predlagano s tem amandmajem. Da ne bo kakšnih posebnih nesporazumov, tu ne gre za nobeno kaprico Liberalne demokracije, ampak gre za dikcijo iz zakona, ki velja in ki ga je v celoti v času, ko sem sam ministroval, pripravila arhivska stroka. Sam minister je na začetku rekel, da je ta zakon deloval dobro in da je bil potrebna dopolnitev v tistem delu, kjer je določene zadeve prehitevala tehnologija. O tej trditvi niti ne bi hotel razpravljati, ampak tisto, kar je razlika med veljavnim zakonom, in tem, kar prinaša nova rešitev, je, da pravzaprav arhivsko gradivo, kot je v tej posebni alineji navedeno, ustreza še nekemu dodatnemu elementu, da ima trajen pomen za pravno varnost oseb v skladu s strokovnimi navodili pristojnih arhivov. Tudi če pristanemo na to razširitev, da ima ta status zaradi pomena za trajno varnost oseb, je tisto dopolnilo problematično, ker ne pove zakon v celoti pod kakšnimi pogoji. Neki drugi podzakonski akti bi bili lahko v tem oziru sporni. To je en vidik. Drug vidik je, da se s tem pravzaprav arhivskemu gradivu, kot je v zdajšnjem zakonu definirano, jemlje status kulturnega spomenika. Ta drugi vidik je še bolj problematičen iz preprostega razloga, ker pomeni drugačno ravnanje s tem gradivom. Tako se mi zdi, da bi pravzaprav kazalo ta amandma podpreti, te dileme enostavno premisliti, del arhivskega gradiva je sigurno potrebno obravnavati kot kulturni spomenik. Kadar gre za kulturni spomenik, se s takim gradivom zagotovo ravna drugače kot kadar gre za druge vrste arhivsko gradivo. Verjamem, da to koga dolgočasijo te nianse, so pa seveda zelo pomembne, zaradi, po eni strani, zaradi dostopnosti gradiva, po drugi strani pa, zaradi ravnanja s take vrste gradivom. Te vrste razširitev bo zagotovo imela finančne posledice, ampak tega jaz ne bi problematiziral. To je dopustno, nisem pa prepričan, da je arhivska služba v tem trenutku sposobna prevzeti gradivo, ki je tako redefinirano, tako široko redefinirano. To bo povzročilo v prihodnosti zagotovo nekaj težav, ker gradivo, ki bi ga sicer morali imeti državni in drugi organi, bo potencialno pristalo v gradivih, dostop do njih bo zagotovo bolj zapleten, kot če bi bili hranjeni v nekem času na ustrezen način tam, kjer so nastali, in tam, kjer jih ljudje rabijo za uveljavljanje različnih svojih pravic. Zato menim, da je le potrebno premisliti, če ne bi ohranili te stare definicije iz 2. člena veljavnega zakona, o tem namreč govori amandma, medtem, ko bi o tem momentu varovanja osebnih interesov premislili do tretjega branja in ga vgradili eventualno v gradivo drugačne stopnje, ne tisto, kar je danes označeno kot kulturni spomenik. To se mi zdi ključni problem tega člena.
Hvala. Želi o omenjenem členu razpravljati še kdo? Dovolite pred tem samo, da opomnim, da ima seveda predstavnik vlade oziroma minister prijavljen svoj čas in da se lahko kadarkoli vključi v razpravo. Gospa Potrata, izvolite.
Že v mnenju poslanske skupine sem se dotaknila vprašanja financ, tako da dovolite, spoštovani kolega Školč, meni se vseeno zdi pomembno razpravljati o stroških in o financah, ker če bodo zneski za druge stvari, ki so zvezane z digitalizacijo, s hrambo in z vsem tem, še lahko res, da narastejo preko napovedanih okvirov, se mi pa zdi, da je smisel tega vašega dopolnila, in zaradi tega ga še dodatno podpiram, ravno v tem, da gre za arhivsko gradivo, ki je kulturni spomenik in potem vidim smotrnost, da kulturno ministrstvo del stroškov prevzame. Za vse tisto, kar je pa zvezano z elektronskim poslovanjem javne uprave, pa ne vidim razloga, da bi to moralo iti iz mavhe ministrstva za kulturo, ker to se potem vidi v proračunskih sredstvih, v indeksu, ki ga ima kulturno ministrstvo, in ne vem, v čem še vse. Pa tisto o "zrnu na zrno" tudi vemo.
Hvala. K besedi se je prijavila poslanka Širca. Izvolite.
Tudi meni se ne zdi tako nepomemben ta finančni vidik, četudi financ ne obvladam v celoti in se strinjam, da nisem podvojila tiste vsote, ki je danes postala tako pomembna, ko sem preračunavala evre v tolarje. Ker dejansko ni bilo jasnega odgovora in ker je bilo do sedaj vseskozi neko nejasno sprenevedanje, bi na tem mestu pozvala ministra, da nam - ker ne gre samo za mene - vsem pove, kdo bo v bodoče financiral to poglavje digitalizacije arhivskih materialov. Kdo bo zagotovil infrastrukturo za celotno računalniško bazo, za ljudi, programerje in za vse, ki bodo morali te stvari evidentirati, prevzemati in vsakič na novo osvežiti? Bo to javna ali bo to zasebna služba? Glede na to, da se srečujemo z možnostjo koncesionarjev in tako naprej. In če bo zasebna, kje bo pridobivala na tistem trgu, ki ga bo stimulirala, da se bo gospodarsko bolj konkurenčno obnašal. To je pomembno. In če dovolite, minister, preden slišimo vaš odgovor, še nekaj. Kako, da ni odgovora na vprašanje, zakaj za tiste koncesionarje, ki bodo potencialno izvajali elektronsko arhiviranje, ni kazenskih določb? Kaj se bo, recimo, zgodilo, če zasebna firma, ki bo dobila v upravljanje in v hrambo državne papirje in jih bo prevzela, kaj, če taka firma propade? Kaj se bo zgodilo, če pride do zlorabe podatkov, do uhajanja podatkov? Kaj, če pride do eventualnega uničenja arhivov? Kaj, če se, recimo, če bo to delala javna služba, če se taka služba sprivatizira? Skratka, kopica nevarnosti je, in omenjam jih zgolj zaradi tega, ker tovrstni dokumenti imajo visoko vrednost, ne samo na tistem področju, kjer jo enačimo s kulturno dediščino, ampak tudi pravzaprav na nekih tajnostih, na nekih zaupnostih, na nekih zelo občutljivih nivojih za zgodovinski spomin. Hvala za vaše odgovore.
Hvala vam. Kolega Školč, izvolite.
Hvala lepa. V izogib nadaljnjim nesporazumom. Sam seveda vem, da so finančne posledice pomembne, ampak ko govorimo o tej redefiniciji arhivskega gradiva, se mi zdi bolj bistveno, da razmišljamo o posledicah, ki jih sama redefinicija prinese. Sam nisem šel v te preračune, koliko bo to zares stalo. Čez prst se mirno lahko reče, iz izkušenj, ki jih pač tudi sam imam z arhivarji, da so posledice spremembe zakona, ocenjene finančno skromno. Ta ocenjeni del ni tako bistven, kot so bistvene spremembe zakona. Spremembe velja tudi podpreti, če se jih v celoti zavedamo. V enem delu so tu zagotovo problematične. V vseh ozirih pa tisti, ki skrbite za to, koliko in koga bo kaj to stalo, to bo zagotovo stalo državni proračun, če gre za zakonsko obvezo, predpisano na tak način. In je lahko izvedljivo v celoti tudi čez ministrstvo za kulturo, ne glede na to, ali je to razglašeno za kulturni spomenik ali ne. Minister se bo na koncu lahko celo pohvalil z velikim indeksom, ker tak zakon prinaša velike finančne obveze. Tega nas ne sme biti strah. Moramo pa vedeti, da redefinicija pomeni pa precejšnje težave tam, kjer definiramo, kaj je arhivsko gradivo. Zato sem pozornost svoje diskusije na to plat usmeril, ne pa na finančne posledice, ki bodo nedvomno velike.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Poslanka Uhanova, izvolite prosim.
Hvala lepa za besedo. Jaz nisem tak strokovnjak, gospa Širca, na tem področju. Samo vseeno se mi postavljajo nekatera vprašanja, pa bi mogoče polemizirala v tej smeri. Sama si predstavljam, da podatki, ki nastajajo ali pa gradivo, ki nastaja v javni upravi, da mora nastajati na določen standardiziran način, pa tudi v določeni obliki. Ne vem, zakaj bi potem za potrebe arhiva to pretvarjali v drugačno obliko. Zakaj ne bi že v uvodu, v začetku predpisali, na kakšen način naj nastaja to gradivo in v kakšni obliki, da bo potem uporabno tudi za arhiv, če bo potrebno, in če se bo to gradivo opredelilo kot arhivsko gradivo. Mislim, da ni potrebno dvojne stroške povzročati, ampak da se naj že na začetku to predpiše, da se potem lahko tudi hrani. Kakšna pa bo tehnologija na tem področju čez 10, 20 let, pa je težko danes v tej vojni ali pa v tej hipertrofiji elektronskih medijev napovedati, ali bo tako gradivo sprejemljivo recimo tudi čez 20 let. Zato se mi zdi, da nima smisla razpravljati o dodatnih stroških, ampak naj že javna uprava že sedaj pripravlja gradivo v taki obliki, da bo sprejemljivo tudi za arhivsko gradivo, če bo to opredeljeno kot arhivsko gradivo.
Hvala. K besedi vabim poslanca Grimsa. Izvolite.
Garantirano zadnjič. Samo sedaj je tukaj že na razpolago tudi drugi magnetogram, današnji, iz katerega jasno izhaja, da sem zelo pozorno in popolnoma pravilno poslušal svojo kolegico. Zakaj pa se nisem že na odboru oglasil in opozoril, da s to matematiko nekaj ni v redu, je pa odgovor zelo preprost. V okoliščinah, v katerih mi delamo, če nimaš v rokah magnetograma, bom naslednji dan obtožen diskreditacije kolegice, potem bo kakšna peticija proti meni podpisana v tem odboru, Hanžek se bo oglasil in me bo obtožil sovražne govorice. Veste, jaz imam pa tudi kaj bolj pametnega za početi in potem se držim tistega, govoriti je srebro, molčati pa zlato. Hvala.
Kolega Grims, hvala vam. Verjemite mi, tudi jaz sem marsikdaj zelo vesel, da obstoja magnetogram iz istega razloga, kot ste ga sedaj vi navedli. Glede na to, da ne vidim več želje po razpravi med poslanci, ponovno sprašujem ministra, ali bo odgovoril na zastavljena vprašanja med razpravo. Ne, ne boste. Potem zaključujem razpravo. Gospa Širca, prosim. Vklopite se prosim.
Se opravičujem, jaz bi želela odgovor na vprašanje, ki sem ga postavila. Se opravičujem minister, do sedaj ga nismo dobili in se mi zdi zelo pomemben podatek, ne samo za nas, ampak za arhivarje, ki se bodo v bodoče srečevali z obveznostmi, ki jih danes ne poznajo in še ne vedo sploh za njih očitno.
Gospa Širca, vem, da vsaj tako dobro kot jaz poznate delitev oblasti. Mi od ministra ne moremo zahtevati odgovora, lahko ga pa pričakujemo in izražamo voljo. Ministra sem dvakrat pozval, slišali smo obakrat isti odgovor, zato zaključujem razpravo okoli 2. člena. V razpravo dajem 53. člen ter amandma poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Kdo želi besedo? Poslanka Širca, izvolite.
Gospod minister, jaz sem danes brala v časopisu, da ta zakon nekako vam ni blizu in da ga še ne razumete, ampak dejansko Slovenci in Slovenke ga rabimo razumeti, arhivarji ga bodo sploh rabili in če niso dovolj sodelovali pri njegovi pripravi, toliko bolj rabijo vašo razlago. Pri 39., ne, 53. členu [[...]]A 39. ste rekli, ne? Zakaj pa ni 39., ali ne gremo po vrsti? Pri 53. členu samo kratko pojasnilo, da bi hoteli popraviti pomembno sistemsko napako. Tukaj je namreč zapisano, da gre za evidenco kot del poslovnega registra agencije za javnopravne evidence, na podlagi katere arhivi ugotavljajo svojo pristojnost za posamezne ustvarjalce arhivskega gradiva. Menimo, da gre le za teritorialno, stvarno razmerje pristojnosti med posameznimi arhivi in tudi bi bil na ta način varstva gradiva pred prevzetjem v arhiv s pravnega vidika povsem nedodelan. Zato predlagamo boljšo dikcijo.
Hvala. Želi še kdo razpravljati k 53. členu in amandmaju? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo. V razpravo dajem 73. člen, ponavljam 73. člen, ter amandma poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Želi okoli tega člena kdo razpravljati? Kolega Školč, izvolite.
Tisto, kar bi rad vprašal ministra, je, ali je voljan sodelovati v tej razpravi ali ne. Od tega je tudi smiselno naše naprezanje. Mi smo šli sedaj mimo dveh določb, ne da bi pravzaprav vedeli, kje smo recimo ustrelili mimo. To se mi zdi precej nenavadno v tem vzdušju, ko si predsednik vlade zelo prizadeva za različne pogovore o različnih stvareh, ki nas čakajo v prihodnosti. V tem trenutku se pogovarjamo o arhivih, o neki zelo konkretni zadevi, kjer niti ni kakšne posebne politične razdelitve in vseeno izkazujemo neko voljo popraviti zakon in naletimo na zid ignorance. Čemu služi ta razprava, če ne dobimo odgovorov? Jaz se zahvaljujem za dvignjeno roko, ker pričakujem, da bomo govorili o stvareh, ki so zapisane v teh treh skromnih dopolnilih in se dotikajo zakona o arhivih, ki je na srečo ostal skoraj v celoti tak, kot je bil sprejet pred desetimi leti.
Hvala. Besedo dajem poslanki Širca, izvolite.
Rada bi obrazložila še kakšen amandma, ki na žalost ni mogel priti danes na mizo zaradi tega, ker ni bil ustrezno podprt na matičnem delovnem telesu, kjer, kot pravim, je bila diskusija bolj tanka. 73., ta, ki pa vendar ni tako nepomemben, tudi ta ni tako nepomemben, določa, da morajo biti pogoji za hrambo dokumentarnega gradiva natančni in jasno zapisani. Še več, tisto, kar je najpomembnejše, če povzamem ta amandma, je to, da nedvoumno rečemo, da hrambo dokumentarnega gradiva in vseh spremljevalnih storitev v digitalni obliki za organe državne uprave skrbi država. To se pravi, da se potem ne bi znašli v praznem prostoru, tudi v okviru tega, kar ni bilo danes odgovorjenega.
Hvala. Vprašanje ministru - prej sem videl dvignjeno roko, pa ne vem, ali je bil to pozdrav ali prijava k besedi.
Hvala lepa, gospod predsedujoči.
Prijava k besedi je bila?
Ja, samo nekaj bi skromno odgovoril. Odgovoril bom na ta vaša bistra vprašanja na koncu. Zdi se mi pa do skrajnosti neprimerno, da gospa Širca uporablja besedo sprenevedanje, da nečesa ne razumem. In gospod Školč - ignoranca je pojem, ki ga verjetno ne pozna in je blizu besedi aroganca in seveda iz tega sledi kverulanca. Na take stvari ne bom odgovarjal, bom pa na koncu vsekakor z veseljem odgovoril na vaša vprašanja.
Dovolite, da se kot predsedujoči oglasim. Gospod minister, zelo kmalu bo konec razprave. V tem trenutku smo pri tretjem amandmaju in ko bom zaključil razpravo o tretjem amandmaju, sploh več ne bo možna razprava. Po moji oceni je zdajle skrajni čas, da se vključite, če se nameravate, dobronamerna pripomba. Videl pa sem, da se je prijavil k besedi še poslanec Školč.
Kot dolgoletni parlamentarec bom le povedal, da je smisel te razprave, tako kot je organizirana, v tem, da slišimo tudi odgovore predlagateljev zakona. Nimam se namena opravičevati za uporabo besede ignoranca, ker to ravnanje ministra drugačne oznake ne zasluži. Mi tu govorimo, predlagamo, sprašujemo, polemiziramo, na nek način zgleda, kot da ministra pravzaprav v tej dvorani ni ali pa morebiti ne razume parlamentarnega postopka. Če bi ga razumel, bi v okviru vsake točke pravzaprav omogočil razčiščevanje dilem. To, da ne razume parlamentarnega postopka, ni dobro. Mogoče je razumljivo, ker ne sprejema načina parlamentarnega dela. Ampak zoper to pa sam kot parlamentarec in eden od njegovih predhodnikov lahko upravičeno protestiram. O tem zakonu sem se na veliko poučil. Bil je prvi, s katerim sem se srečal kot minister za kulturo, in zagotavljam vam, da ga ne bi uspeli sprejeti takrat, če bi se obnašali tako, kot se vi danes v tem parlamentu. Diskusijo smo vodili dolgo, vodili smo jo z različnimi subjekti, tako v parlamentu kot zunaj nje, tega si res ni smo dovolili.
Kolegica Širca, izvolite.
Spoštovani minister, če ste se s stroko, ki je pisala ta zakon oziroma s tistimi, ki se jih ta zakon dotika, tako obnašali kot se z nami, potem toliko bolj dvomim o tem, da so te rešitve res najboljše in toliko bolj se mimogrede ne površno branje tega predloga zakona in tudi ne mimo z levo roko obdelan predlog zakona, ki sem se mu posvetila, toliko bolj se mi ta vprašanja odpirajo in toliko bolj se bojim za bodočnost arhivske stroke in vsega, kar se lahko posledično zgodi iz tega zakona, ki ima toliko neznank. Zato vas prosim, da odgovorite vsaj na tista tri vprašanja, ki sem vam jih jaz postavila in vam jih ne bi postavila, če bi odgovore dobila že prej.
Kolegica Širca, hvala. Minister se je prijavil k besedi, s tem da v danem momentu, ko mi imamo v razpravi 73. člen, je prišlo do, pod narekovaji, nesporazuma pri sprejemanju poslovnika državnega zbora s strani predstavnika vlade, ministra in sprašujem: Ali kdo nasprotuje od prisotnih poslancev, da minister odgovori tudi na dileme iz naslova že zaključene razprave 2. člena in iz naslova 53. člena že zaključene razprave? Sprašujem, ali kdo temu nasprotuje. Ne bom naknadno dovolil, da bodo poslanci ponovno povzeli razpravo iz teh dveh omenjenih členov. Torej samo ministru. Nasprotuje kdo temu? Vidim nasprotovanje s strani gospoda Školča, torej tega ne bom dovolil. Gospod minister, lahko govorite v povezavi s 73. členom v skladu s poslovnikom. Izvolite prosim.
[[...]] [[Ni vključen.]] [[...]]V zvezi s 73. členom [[...]]
Gospod minister, se lahko prijavite. Hvala.
Hvala lepa. V zvezi s 73. členom predlagatelj meni, da je 73. člen zakona primernejši, ker se je za zagotovitev potrebne infrastrukture za elektronsko hrambo in spremljevalne storitve v digitalni obliki pokazala primerna kombinirana rešitev, ker bo javna uprava zagotovila samo najnujnejšo infrastrukturo za najbolj občutljive podatke. Za ostalo elektronsko hrambo se bo vzpostavilo tržišče zasebne infrastrukture na zasebni in javni sektor. Tako usmeritev poznamo v javni upravi naše države in tudi v državah Evropske unije.
Hvala. K razpravi se je še prijavil kolega Školč. Izvolite.
Gospod podpredsednik, jaz sem prej hotel pozdraviti to vašo benevolenco in jo delim z vami, da lahko minister odgovori tudi na prej zastavljena vprašanja. Vsekakor bi v tem primeru bilo mogoče smiselno, če bi kaj novega slišali, da bi po vaši oceni pustili razpravo tudi o tistih zadevah. Samo zaradi tega sem dvignil roko in prosim, da dovolite ministru, da odgovori tudi na prejšnje stvari, jaz se pa v naprej zavežem, da glede na stanje, v katerem je minister, ga ne bom nič spraševal.
Hvala za vaše besede. Poglejte, gospod Školč, jaz ne bom, ker ne smem, ker mi to poslovnik prepoveduje, ponovno odpiral razprave za vse poslance v povezavi z že zaključeno razpravo z 2. členom in 53. členom. Če to storim enkrat, bom po vsej verjetnosti ravno iz vaše poslanske skupine dobil potrditev oziroma vprašanje, ali kršim poslovnik ali ne. Zato ministru dajem besedo izključno pod pogojem, če se drugi poslanci več ne bodo dotikali vsebine, še enkrat poudarjam, 2. člena in 53. člena ter amandmajev k tem členov. Če ima minister samo še edini besedo, torej za že zaključeno razpravo. Ali nasprotuje kdo temu? In zadnjič vprašam. Za nasprotovanje bom štel, če bo imel nekdo dvignjeno roko tako kot je bilo v prejšnjem primeru pri gospodu Školču. Minister izvolite, lahko govorite v povezavi s celotnimi oziroma s predlaganimi amandmaji.
Najlepša hvala. Tudi z 2. členom in tako naprej? Dobro. Hvala lepa. Slišali smo najprej spoštovano poslanko Širco, ki govori, da se sprenevedam in da marsikaj ne razumem v zvezi s tem, koliko bodo stroški te same službe. In je govorila o 2 milijonih evrih, medtem ko predlagatelji govorimo samo o tem, da bodo stroški 26 milijonov. Prvič, uporabila je primerjavo z Nizozemsko, takšne primerjave so nevzdržne, ker gre za popolnoma druge kvalitete in razsežnosti. Drugič je vprašanje, ko se govori o finančnih posledicah, kako bodo velike, kakšne in kolikšne. Tudi to lahko označim kot samo sprenevedanje, ko se govori, da bodo izredno velike. In nihče ne zna povedati in ste se štiri leta, od leta 2000 s tem ukvarjali, in nihče ne ve, kaj to je. Glede tega bi vam povedal, da se arhivska služba že sedaj ukvarja z digitalizacijo in da so v okviru teh služb že zdaj v proračunu določene sredstva namenjena digitalizaciji in v zvezi s tem zvezanimi stroški, za to se namenja letno okoli 370 milijonov, kar so sredstva, ki so že predvidena v državnem proračunu. Zato so mnenja, da slovenska država ne razpolaga z zadostnimi sredstvi za varstvo elektronskega gradiva, napačna in tudi neodgovorna, saj skorajda temeljijo na predpostavki, da do sedaj na tem področju ni bilo ničesar storjenega, bilo pa je marsikaj storjenega na tem področju in arhiv ali arhivi so zelo odgovorno sledili izzivom časa in tudi pravočasno se prilagajali tem stvarem. Zato je bilo tudi pravočasno zagotovljeno, v določeni meri so bila zagotovljena določena sredstva. Skupno se sedaj že namenja okoli 370 milijonov tolarjev za to. Lahko bi še več govoril o teh stvareh, ampak ni niti potrebno. Rečeno je bilo tukaj, da so ljudje veliko hodili po arhivih, in da tudi oni kaj vedo o tem. Jaz ne vem. Mislim, da sem v tej dvorani največ hodil po arhivih. Upal bi si trditi, pa nisem slišal takih, kako bi rekel, pavšalih ocen čez prst, da bo pa to, kar ne vem koliko stalo. In arhivsko gradiva, moram reči, so zelo zanimiva. Glede definicije arhivskega gradiva, o kateri je bilo rečeno marsikaj. Definicija, ki smo jo zapisali v predlogu zakona, da je arhivsko gradivo tisto dokumentarno gradivo, ki ima trajen pomen za znanost in kulturo ali trajen pomen za pravno varnost oseb v skladu s strokovnimi navodili pristojnih arhivov, je po našem mnenju ustrezna in ne širi dosedanjega pojma arhivskega gradiva, ker je arhivsko gradivo kot kulturni spomenik tisti del dokumentarnega gradiva, ki se uporablja kot zgodovinski vir za študij naše preteklosti in sedanjosti in za pravno varnost pravnih in fizičnih oseb. Arhivsko gradivo se uporablja v različne znanstvene, raziskovalne in kulturne, izobraževalne, informacijske namene, služi za različne pravne, upravne, poslovne in osebne namene pravnih in fizičnih oseb. Na primer, srednjeveške listine so oziroma služijo tudi za varnost pravnih in fizičnih oseb. Pristojni arhiv določi javnopravnim osebam arhivsko gradivo po postopku, ki ga določa zakon, in po merilih, ki so uveljavljeni v arhivski stroki. Merila za določanje arhivskega gradiva pa so tudi opredeljena v tem zakonu. To je tudi varovalka za primer, da bi nam javnopravne osebe vsiljevale v prevzem tudi gradivo, ki ni arhivsko. Tukaj gre za to - to govori 39. člen - kjer je jasno opredeljeno, kako so določene zadeve, kaj je, torej kakšni so kriteriji za arhivsko gradivo. Torej ne more se ga od zunaj vsiljevati, ampak ga stroka tudi določi. Predlagatelj v zvezi s tem 53. členom meni, da temelji določitev javnopravnih oseb, ki morajo izročati arhivsko gradivo po tem zakonu, pristojnemu arhivu v 54. in 56. členu zakona. V okviru poslovnega registra državni arhivi, regionalni arhivi in arhivi samoupravnih lokalnih skupnosti vodijo register javnopravnih oseb. Ta register ne moremo primerjati z registri kulturne dediščine. V ta register ne vpisujemo arhivskega gradiva kot kulturnega spomenika, ampak samo podatke o javnopravnih osebah. Predati je treba to arhivsko gradivo pristojnemu arhivu. To je vse, hvala lepa.
Hvala vam, minister. Hvala tudi poslankam in poslancem za pripravljenost. S tem zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 7. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 20. uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O MINERALNIH GNOJILIH. S tem vas seznanjam, da je za skupen čas razprave predvidenih 31 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo bi moral dati in bom seveda tudi dal, ker vidim, da se nam je ministrica pridružila, predstavniku vlade za dodatno obrazložitev. Vlada je v tej povezavi najavila 3 minute. Danes pa je z nami gospa Marija Lukačič. Lepo pozdravljeni! Ministrica za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, izvolite, prosim.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. S predlogom zakona o mineralnih gnojilih se nadomešča istoimenski zakon iz leta 2002. Predstavlja uskladitev z evropskih pravnim redom. Z novim zakonom se v slovenski pravni red prenaša vsebina uredbe Evropskega parlamenta in sveta o mineralnih gnojilih. Z zakonom se natančno urejajo tudi dovoljena odstopanja iz evropske uredbe, in sicer pogoji in postopki za promet in uporabo mineralnih gnojil na območju Slovenije, ki ne izpolnjujejo vseh zahtev iz evropske uredbe. Zakon tudi določa pristojne organe za izvajanje zakona in ureja postopke inšpekcijskega nadzora in sankcioniranja kršitev zakona. S sprejetjem zakona bo Republika Slovenija v celoti uskladila področje prometa mineralnih gnojil z evropsko zakonodajo, zato predlagam, da zakon sprejete. Hvala.
Hvala, ministrica. Predlog zakona je obravnaval odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot matično delovno telo. Prosim članico odbora, gospo Marjetko Uhan, da predstavi poročilo.
Lepo pozdravljeni. Gospa ministrica, sodelavka in še enkrat poslanske in poslanci. Odbor državnega zbora za kmetijstvo, gospodarstvo in prehrano je na 8. seji 17.2. kot matično delovno telo obravnaval predlog zakona o mineralnih gnojilih, ki ga je v državni zbor v obravnavo in sprejetje predložila vlada Republike Slovenije. Na seji odbora so sodelovali predstavniki ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, zakonodajno-pravna služba in kmetijsko-gozdarstva zbornica Slovenije. Odbor se je seznanil s pisnim mnenjem zakonodajno-pravne službe, z mnenjem komisije državnega sveta za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ki je predloga zakona sicer podprla, vendar je predlagala resornemu ministrstvu naj preveri način uporabe količine in sredstev umetnih gnojil v Republiki Sloveniji. Predlagatelj zakona pa je v zvezi s tem pojasnil, da so podatki o uporabi količin umetnih gnojil, da vodi evidenco statistični urad Republike Slovenije in da so zanesljivi. V uvodni dopolnilni obrazložitvi členov je predstavnik vlade poudaril, da predlog novega zakona o mineralnih gnojilih zaradi spremembe evropske zakonodaje ureja pristojnosti glede izvajanja evropske uredbe o gnojilih, pristojni organ za izvajanje uredbe, pristojni organ nadzora in način odvzema vzorca za analizo, za potrebe tega nadzora, označevanje mineralnih gnojil, ki se dajejo v promet slovenskem jeziku. Nadalje. Zakon ureja tudi mineralna gnojila v Republiki Sloveniji, ki ne izpolnjujejo pogojev iz evropske uredbe določa nadzor nad sestavo, kakovostjo in označevanjem mineralnih gnojil, ki se dajejo v promet, njihovo uporabo, obveznosti proizvajalcev mineralnih gnojil iz amonijevega nitrata, z visoko osebnostjo dušika, glede hranjenja evidenc in sporočanja o opravljenih testih, glede odpornosti na eksplozivnost. Odbor je na predlog zakonodajno-pravne službe upošteval njihove predloge in sprejel amandmaje k posameznim členom. Na koncu je potrdil vse člene in sprejel predlagani zakon. Hvala lepa.
Hvala vam za podano poročilo. Mi prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej bomo slišali stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Poslanec Janko Veber, izvolite.
Lep pozdrav ministrici in kolegicam in kolegom. Predlog zakona o mineralnih gnojilih je zakon, ki je zagotovo izjemno pomemben za razvoj, tako človeštva kot tudi sicer kmetijstva in prehranske verige. Po tem zakonu namreč ugotavljamo, so mineralna gnojila vse spojine in snovi, ne glede na agregatno stanje, ki vsebuje rastlinsko hranilo in se dodaja tlom in rastlinam zaradi izboljšanja rasti rastlin povečanja pridelka, izboljšanja kakovosti pridelka in izboljšanja rodovitnosti tal, pri čemer imamo mineralna gnojila, ki dosegajo pogoje uredbe Evropske unije, in gnojila, ki ne izpolnjujejo pogojev glede minimalnih kakovosti, ki jih predpisuje ta uredba. V tem primeru lahko ministrica predpiše svoje pogoje, pod katerimi gre lahko mineralno gnojilo v promet. Pri tem bi želeli še posebej opozoriti na dejstvo, da zakon predvideva, da je gnojilo ali surovina za gnojilo, ki je že v prometu, nevarna za zdravje ali varnost ljudi in okolje oziroma se z analizo ugotovi presežena vsebnost težkih kovin ali drugih škodljivih snovi. To odpira številna vprašanja, zato pričakujemo od ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, pa tudi od ministrstva za okolje in prostor, da bosta oblikovala politiko, ki bo rejcem živali in ostalim kmetijskim programom omogočale pridelavo zdrave in nezastrupljene hrane. Naslednje, na kar opozarjamo, je dejstvo, da so tla kot zgornji del zemeljske skorje sestavljena iz mineralnih in organskih snovi, ki omogočajo obstoj vseh kopenskih organizmov. Zaradi izjemno počasnega nastajanja tal so tla neobnovljivi oziroma le delno obnovljivi naravni vir, zato je potrebno z njimi racionalno gospodariti. Danes ugotavljamo, da je onesnaženost tal vse večja, tudi zaradi intenzivnega kmetijstva. V tleh se nalagajo organske in anorganske nevarne snovi, ki ostajajo v njih tudi po prenehanju onesnaževanja. Stanje kakovosti tal je zato potrebno spremljati, saj le na ta način lahko pravočasno ukrepamo oziroma usmerjamo človekovo dejavnost, tako da ima čim manjši negativni vpliv na tla. Torej, to je zelo pomemben pogoj za natančno predpisovanje uporabe mineralnih gnojil. Glede na to, da trenutno poznamo podatke le za okoli 8% ozemlja, je prednostna naloga zaključiti raziskave onesnaženosti tal in vzpostaviti monitoring onesnaženosti tal. Drugi ukrep, ki ga vidimo, je ukrep za kakovost tal, ki se lahko uresničuje le, če ima kmetijstvo na voljo dovolj obdelovanih površin. V Sloveniji je trenutno premalo njiv za pridelavo hrane, zato je treba preprečiti nadaljnje spreminjanje najboljših kmetijskih zemljišč v nekmetijske namene. Površina njiv se je v obdobju od leta 1991 do leta 2003 intenzivno krčila, zato jih je ostalo trenutno le še 850 kvadratnih metrov na prebivalca. Tako v najkrajšem času pričakujemo uveljavitev predpisov, ki bodo uvajali pravila dobre kmetijske prakse, in za dosego tega cilja je potrebna bistvena sprememba v sedanjem načinu gospodarjenja na kmetijskih zemljiščih. Predlagani zakon je droben korak k temu in ga bomo podprli. Toda, ali gre naša kmetijska politika dovolj učinkovito v smeri pridelave varne in zdrave hrane, pa je drugo vprašanje in drugo poglavje, ki presega vsebino tega zakona. Vendar želimo o tem ravno tako celovito razpravljati pri ostalih korakih, ki jih, kot pravimo, ministrstvo mora v najkrajšem času predložiti, da bomo resnično lahko govorili v Sloveniji o dobri kmetijski praksi. Hvala.
Hvala vam, kolega Veber. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bi moral predstaviti mag. Janez Kramberger, vendar ga ni. Zato bo stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke predstavil Boštjan Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Predlog zakona o mineralnih gnojilih, ki je pred nami, ureja pristojnosti glede izvajanja evropske uredbe o gnojilih, določa pristojni organ za izvajanje uredbe, določa nadzor in način odvzema vzorcev za analizo za potrebe nadzora nad uporabo mineralnih gnojil, ki se dajejo v promet. Za mineralna gnojila, ki ne ustrezajo evropskim merilom, določa nadzor nad kakovostjo, sestavo in označevanjem mineralnih gnojil. Zakonodajno-pravna služba je na odbor naslovila nekaj tehničnih pripomb, za katere je treba poudariti, da jih je odbor v celoti upošteval in sprejel kot svoje amandmaje. Poudariti je tudi treba, da na odboru skorajda ni bilo razprave in je odbor tako zakon podprl. V Slovenski nacionalni stranki bomo zakon podprli. Ne vidimo nobenega razloga za to, da bi mu nasprotovali. Opozarjamo pa predvsem, vsaj po našem prepričanju, na premajhno promocijo zdrave prehrane. Zato menimo, da bi bilo nujno potrebno, da se na ministrstvu vzpostavi in vodi evidenca o dajanju mineralnih gnojil v promet in količini uporabljenih le-teh, kajti pri nas do sedaj tega nadzora in te evidence ni bilo oziroma se ni izvajala. Hvala.
Hvala. Stališče poslanske skupine DeSUS bo predstavil podpredsednik mag. Klavora. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovana ministrica, spoštovani kolegi poslanci! V poslanski skupini DeSUS soglašamo s predlogom zakona o mineralnih gnojilih, ki ga je predložila vlada Republike Slovenije, in ga bomo zato tudi podprli. Predlog ureja izvajanje določbe uredbe o gnojilih evropskega parlamenta in sveta 2003, ki je v celoti neposredno zavezujoča in katere namen je zagotoviti ustrezna tehnična merila za urejanje notranjega trga z gnojili, uredba se uporablja za gnojila z oznako gnojilo S in ureja tudi postopke za pridobitev te oznake. Predlagani zakon tako ureja tudi promet mineralnih gnojil, ki se ne morejo označiti z oznako gnojilo S, saj lahko na podlagi uredbe države članice Evropske unije same predpisujejo minimalne pogoje za njihovo kakovost. Predlog določa tudi organa, pristojna za izvajanje uredbe, in sicer fitosanitarno upravo Republike Slovenije ter inšpektorat Republike Slovenije za kmetijstvo. Poslanci naše poslanske skupine opozarjamo, da predlog glede gnojil, ki ne izpolnjujejo zahtev iz uredbe, ne predpisuje, v kakšni obliki naj bo na gnojilu navedena vsebina, torej fosforja, dušika in kalija, in menimo, da bi bilo potrebno v tem zakonu urediti tudi to vprašanje. V poslanski skupini ocenjujemo, da predlagani zakon nikakor ni obrobnega pomena, saj vpliva tudi na samo okolje. Zavedamo se, da predstavlja zdravje najpomembnejšo življenjsko vrednoto in v skladu s tem načelom je potrebno konstantno zaostrovati nadzor tako nad proizvodnjo in prodajo, predvsem nad uporabo vseh vrst gnojil, saj je ravno kmetijska dejavnost s škropivi in mineralnimi gnojili eden od največjih onesnaževalcev okolja. Poudarjamo pa, da bi bilo treba večjo težo dajati ekološkemu kmetijstvu kot načinu trajnostnega sonaravnega kmetijstva, v katerem so pesticidi, razkužena semena, umetna mineralna gnojila in gensko spremenjeni organizmi seveda strogo prepovedani, saj ta vrsta kmetijstva pomeni možnost za dolgoročno ohranitev kmetijske dejavnosti, ki ponuja tržišču pridelke v najvišjem kakovostnem in cenovnem razredu, ki so varni za potrošnike in pripomorejo k ohranitvi okolja, varovanju narave in predvsem v vseh pogledih zagotavljajo pridelavo zdrave hrane. V naši poslanski skupini ocenjujemo, da predlog zakona na načelni ravni primerno ureja to področje, zato ga bomo podprli.
Hvala. In prehajamo še na zadnjo predstavitev stališč poslanske skupine SDS, poslanec Milenko Ziherl, izvolite.
[[...]] [[Ni vključen.]] [[...]]Hvala za besedo gospod predsedujoči, lep pozdrav gospe ministrici in kolegicam in kolegom. Zakon o mineralnih gnojilih iz leta 2002 je treba dopolniti zaradi sprejetja uredbe Evropskega sveta in parlamenta 2003/2003/ES. Predlog zakona ureja pristojnosti glede izvajanja evropske uredbe o gnojilih: pristojnosti organov nadzora, način vzorčenja za potrebe nadzora, označevanje gnojil, ki se dajejo v promet v slovenskem jeziku, postopke, če gnojilo ne ustreza uredbi, in sicer nadzor nad sestavo, kakovostjo, označevanjem in uporabo; obveznosti proizvajalcev gnojil iz amonijevega nitrata oziroma gnojil z veliko vsebnostjo dušika; hranjenje evidenc prometa z gnojili z visoko vsebnostjo dušika, poročanje o opravljenih testih na eksplozivnost za ta gnojila z veliko vsebnostjo dušika. Mineralna gnojila, ki so v prometu v Evropski uniji in ustrezajo uredbi, smejo nositi oznako gnojilo ES ter zanje ni ovir pri dajanju v promet znotraj Evropske unije. Ker pa posamezne države dovoljujejo promet z gnojili drugih izvorov, lahko to urejajo z internimi predpisi. V Sloveniji se veliko uporabljajo gnojila hrvaškega proizvajalca, ki nimajo oznake gnojilo ES, vendar se smejo dajati v promet, če ustrezajo predpisom v zakonu o mineralnih gnojilih. Zakon tako ureja pogoje dajanja v promet za posamezne vrste mineralnega gnojila, organe nadzora in njihove zadolžitve, označevanje in vodenje evidenc, kontrolo kakovosti in primernost uporabe, način rokovanja z eksplozivno nevarnimi gnojili z veliko vsebnostjo dušika, vodenje in hranjenje evidenc eksplozivno nevarnih gnojil iz amonnitrata ter kazni za nepravilnosti v prometu z mineralnimi gnojili. Predpisuje tudi način označevanja in zahteve za kontrole v laboratorijih, ki mora delovati po načelih dobre prakse. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo zakon podprli, saj z njim zagotavljamo večjo preglednost nad kakovostjo uporabljenih mineralnih gnojil. Sistem nadzora zmanjšuje možnost porabe nekvalitetnih gnojil oziroma produktov slabše kakovosti in s tem zakon zavaruje interese neposrednih uporabnikov, torej kmetovalcev. Tudi pomisleki okrog uporabe umetnih gnojil pa pridelave zdrave hrane mislim, da to ureja drugi zakon, in sicer nitratna direktiva pa potem tudi zakoni o zdravi pridelavi hrane, zato se samo posredno nanašajo na ta zakon. Kot že povedano, bo poslanska skupina Slovenske demokratske stranke zakon podprla. Hvala lepa.
Hvala vam za predstavitev stališča. S tem smo tudi končali s predstavitvami stališč posameznih poslanskih skupin, ki so seveda to napovedale. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih, zato razpravo tudi zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. V skladu s 139. členom poslovnika bo zbor glasovanje o zakonu opravil v ponedeljek 6. marca letošnjega leta v okviru točke glasovanj. S tem prekinjam tudi to točko dnevnega reda. Prav tako prekinjam sejo državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 18.10 minut. Do takrat, lep pozdrav.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Prosim, da zasedete svoja mesta. Nadaljevali bomo sejo s točko glasovanja. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogu odločitev. Preden preidemo na glasovanja, prosim poslanke in poslance, da preverijo delovanje glasovalnih naprav, in sicer mora kot običajno na desni strani vložene kartice goreti oranžna lučka. Vidim, da ni nobenih problemov z glasovalnimi napravami, kar pomeni, da lahko preidemo na glasovanja. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda - z drugo obravnavo predloga zakona o odnosih Republike Slovenije s Slovenci zunaj njenih meja. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. K 1. členu imamo s strani poslanskih skupin SDS, NSi in SLS predlagan amandma, ki je povezan z amandmaji istih predlagateljev k naslovu 7. poglavja, k 72., 73. in 74. členu, z drugim amandmajem k 76., 77., 79., 80., 81., 83., 84., 85., 86., 87., 90., 92. in 97. členu. Na podlagi prvega odstavka 136. člena poslovnika državnega zbora predlagam zboru, da sklene, da o vseh naštetih amandmajih glasuje skupaj. O navedenem predlogu glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za predlog je glasovalo 57, proti 6. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 1. členu, k naslovu 7. poglavja k 72., 73. in 74. členu in drugi amandma k 76. členu, amandmaji k 77. členu, 79. členu, 80., 81., 83., 84., 85., 86., 87., 90., 92. in 97. členu. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 15. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da so amandmaji sprejeti. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 3.a členu. Obrazložitev glasu. Kolega Terčon, izvolite.
V poslanski skupini Liberalne demokracije bomo glasovali proti amandmaju k 3.a členu. Sam sem že v razpravi povedal, da mi se zavzamemo za bolj sodoben zakon in če bomo ta člen izbrisali, se bojim, da si bomo zaprli možnosti, da bi do tretjega branja vendarle naredili en razmislek in poskušali v ta zakon vkomponirati tudi bolj sodoben člen, ki ne bi temeljil na starih stereotipnih pogledih na slovenstvo.
Hvala. Obrazložitvi glasu v imenu poslanske skupine, kolega Samo Bevk, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor. V poslanski skupini Socialnih demokratov ne bomo podprli predloga treh poslanskih skupin za črtanje 3.a člena niti ne bomo prisluhnili vladi, ki pritrjuje temu amandmaju. Ta amandma 3.a člen, ga bom prebral: Republika Slovenija spoštuje načelo okvirne konvencije za varstvo narodnih manjšin in evropske listine o regionalnih ali manjšinskih jezikih Sveta Evrope, da so narodne manjšine v Evropski uniji pomemben dejavnik sodelovanja med državami. Republika Slovenija podpira čezmejno sodelovanje med lokalnimi in regionalnimi oblastmi, v katerem je avtohtona slovenska narodna skupnost v sosednjih državah pomemben dejavnik. Naj povem, da je ta amandma sprejela Komisija Državnega zbora Republike Slovenije za odnose s Slovenci v zamejstvu in po svetu soglasno iz vseh parlamentarnih skupin. In da je bil ta amandma pripravljen na predlog Slovenske manjšinske koordinacije, SLOMAK-a, se pravi krovnih organizacij slovenske narodne skupnosti v zamejstvu v Italiji, Avstriji, na Madžarskem in na Hrvaškem. Zato mislimo, da je potrebno ta člen pustiti tako, kot je zapisan v besedilu, zato prosim spoštovane kolegice in kolegi, da ne podprete tega amandmaja za črtanje tega člena, da bomo imeli tukaj nek moderen zakon, nek moderen člen, ki vnaša v ta zakon tudi evropskega duha. Hvala lepa.
Hvala. Kolega Kramberger, v imenu poslanske skupine?
Hvala, gospod podpredsednik. Bom v svojem imenu obrazložil glas. Za ta amandma k 3.a členu smo ga uskladili s koordinacijo SLOMAK in predstavniki manjšine ocenjujejo, da je ta amandma potreben in tudi pravna služba državnega zbora temu ni nasprotovala. Osebno mislim, da nič ni narobe, če so tukaj zapisani tudi dokumenti, katere je nedvomno tudi slovenska država ratificirala. In v izogib morda nekaterim tolmačenjem v sosedstvu je boljše, da sprejmemo ta amandma. Torej, jaz tega amandmaja ne bom podprl.Hvala.
Hvala. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 32. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 32.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o dveh amandmajih k 13. členu. Prvo bomo odločali o prvem amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS torej k omenjenemu 13. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 10. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In prehajamo na odločanje o drugem amandmaju k istemu členu s strani poslanskih skupin SDS, NSi in SLS. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 15. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 19. členu. Obrazložitev glasu, kolega Terčon v lastnem imenu, v imenu poslanske skupine?
Hvala, gospod podpredsednik. V lastnem imenu. Torej jaz temu amandmaju ne bom nasprotoval in mislim celo, da bi bilo dobro, da bi bil sprejet. Dobro bi bilo, da bi bil sprejet zaradi tega, ker je 19. člen najbolj sporen, bistven pri tem zakonu in slab. O njem je bilo dosti razprave in mislim, da bi s tem, ko bi bil sprejet amandma, si omogočili vendarle zadnji razmislek in bi mogoče koalicija vendarle razmislila in spoznala, da so bili naši predlogi konstruktivni in v tretji obravnavi upoštevala, da bi lahko sprejeli zakon s soglasjem, za katerega so vsi, ki so danes zavzemali.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti 7. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 21. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti 5. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In prehajamo na odločanje o amandmaju istih poslanskih skupin, torej SDS, NSi in SLS k 71. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 22. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 22.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine SD k 76. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 45. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmajih k 86. členu. Imamo dva amandmaja. Najprej bomo odločali o amandmaju k prvem amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS, torej k omenjenemu 78. členu. Ponavljam. Ponovno bomo odločali o dveh amandmajih k 78. členu. Prvo o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k omenjenemu členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 17. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 17.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o drugem amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k istemu, torej k 78. členu. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 20. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Mi prehajamo na odločanje o amandmaju istih poslanskih skupin, torej SDS, NSi in SLS k 82. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 19. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 88. členu. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 18. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 92. členu. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 21. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 21.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju istih poslanskih skupin torej SDS, NSi in SLS k 97. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 20. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Ker so bili v drugi obravnavi k dopolnjenemu predlogu zakona sprejeti amandmaji k več kot enidesetini členov, bo zbor tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji. Na podlagi tretjega odstavka 137. člena poslovnika državnega zbora zboru predlagam, da sprejme še naslednji sklep: "Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi vlada Republike Slovenije." Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, 1 proti. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda - z drugo obravnavo predloga zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Odločali bomo o treh amandmajih, vsakem posebej. Prvo prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine [[...]] Prosil bi goste v državnem zboru, da v kolikor so s svojim delom, s svojo točko končali, da zapustijo sejno sobo. Kolega Kramberger! Prosim, če pospremite goste ven, ker motijo sejo. Hvala, ker ste upoštevali. Torej nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo predloga zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih. Kot rečeno, odločali bomo o treh amandmajih. Prvo prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine LDS k 2. členu. Poslanka Širca, v svojem imenu, v imenu poslanske skupine?
Hvala lepa. Že pri današnji nekoliko dramatični razpravi o tem zakonu smo v Liberalni demokraciji dejali, da je ta zakon ponovitev v 95% dobrega obstoječega zakona, v tistih petih pa gre za nek lifting, se pravi, za obravnavo in vpeljavo novega potrebnega poglavja. Ampak pri tem poglavju se izkazuje, da se dotika zgolj enega vprašanja, in sicer elektronskega varstva, predvsem tistega gradiva, ki nastane pri delu državne uprave in znotraj javne uprave. Zaradi tega se s tem amandmajem poskuša narediti eno določeno distinkcijo, kjer ne bi vsak zadnji dokument, ki nastane v javni upravi, na ministrstvih, na upravnih enotah in podobno, skratka od matičnih knjig in zapisov do zapiska, izvlečka iz socialnega varstva, dobil status kulturnega spomenika. To ne bo samo obremenilo v celoti arhive, ki so še sedaj zelo zelo šibki in prenapolnjeni z delom in ga ne več obvladujejo, ne prostorsko niti ne fizično, bom rekla intelektualno, ampak bo bremenilo tudi [[...]]No, saj tudi popoldne ne enega ne drugega predstavnika vlade ni nič zanimalo, kaj se dogaja s tem zakonom. In ker jih ni zanimalo tudi pri pripravi tega zakona, očitno nismo danes dobili dovolj odgovorov, in ker jih nismo imeli dovolj, tudi ne vem, kako bomo lahko sploh zakon podprli, ko bomo glasovali v celoti. Skratka, da povzamem, kolege in kolegice prosim za podporo temu amandmaju, ki bi naredil red pri definiranju, kaj je to arhivski zapis, ki ima status kulturnega pomena, in da ni potrebno, da ima tak nadimek in tako vrednost vsak papir, ki nastane v državni upravi. Hvala.
Hvala vam. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 42. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine LDS k 53. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 43. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na zadnjo odločanje v okviru 6. točke, to je na odločanje o amandmaju poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije k 73. členu. Poslanka Širca, izvolite.
Hvala lepa. Četudi je danes minister dejal, da smo postavljali bistra vprašanja, moram povedati, da mi nismo dobili, ne bom rekla pravih, ampak sploh odgovorov. S tem amandmajem se poskuša definirati, kdo bo nosil stroške za vso tisto dejavnost, ki ne bo majhna, ko bo treba tudi formalno, ko bo zakon stopil v veljavo, prenašati arhivsko gradivo v elektronski zapis. Ta elektronski zapis zakon opredeljuje, da bo lahko šel na trgu, ta dejavnost, da bo to lahko izvajala zasebna družba, lahko pa bo izvajala tudi javna družba oziroma javni sektor, tako ste, minister, odgovorili. Vendar v zakonu to ni jasno zapisano. Predvsem pa ni jasno odgovorjeno, kar se tiče finančnih posledic, saj za tako obsežen, zahteven, ne samo po programski, infrastrukturni tehniki, ampak tudi po projektu nasploh, ni ne v proračunu ne v zakonskih zapisih zagotovljenih finančnih sredstev. Zakon prinaša 26 milijonov tolarjev, vemo pa, da so taki projekti bistveno bolj ambiciozni, zahtevni, ne zadostijo pa samo s popravkom treh plač novih v državnem arhivu. Skratka, ta amandma nekoliko popravlja to, česar niste postorili v zakonu.
Hvala. Kolega Cvikl, pogrešal sem vas. Izvolite.
Gospod podpredsednik, jaz vas nisem nič pogrešal. Bi pa seveda pričakoval, da bi vlada pri tej zadevi podala svoje mnenje, to mnenje sem pa pogrešal. Gospodu ministru verjetno ni poznano, ampak državni proračun se na podlagi zakona o javnih financah ne more zagotavljati iz sredstev, v kolikor za to ni zakonske podlage. In če minister za kulturo meni, da bo lahko zagotavljal denar tako, kot je to bilo pri skladu o medijih pa še kje, seveda načeloma da, če ga bo tako podpirala vladajoča koalicija, vendar je to seveda nezakonito. Tu je podana zakonska možnost, zakonska podlaga v skladu z zakonom o javnih financah, da se bodo lahko v okviru državnega proračuna za prehodno obdobje zagotavljala sredstva za hrambo dokumentarnega gradiva [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]v digitalni obliki. V kolikor seveda tega amandmaja ne boste sprejeli, potem seveda imate dve možnosti. Ena je, da boste predlagali nezakonite proračunske postavke, druga pa, da preprosto ne verjamete v digitalizacijo arhiva. Zato seveda predlagam, da amandma, s katerim vam poslanska skupina Liberalne demokracije samo skuša pomagati v upravljanju z arhivi, kot vladajoča koalicija podprete. Če ga ne boste podprli, potem to samo odraža stopnjo vaše nevednosti. Hvala.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 42. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker k predlogu zakona ni bil sprejet noben amandma, bo zbor v skladu s 139. členom poslovnika glasovanje o predlogu zakona opravil v ponedeljek, 6. marca letošnjega leta v okviru točke glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. točko, in sicer zbor bo v skladu s 139. členom poslovnika zbora glasovanje o zakonu o mineralnih gnojilih opravil v ponedeljek 6. marca 2006 leta, prav tako v okviru točke glasovanj. Prehajamo na nadaljevanje 2. točke dnevnega reda, to je na tretjo obravnavo predloga zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju evropske delniške družbe. Državni zbor je v torek, 28.2. opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili sprejeti amandmaji, v skladu s 139. členom poslovnika prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakon zaradi na matičnem delovnem telesu sprejetih amandmajev neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, noben proti. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 4. točke dnevnega reda, to je na trejo obravnavo predloga zakona o odpravljanju posledic dela z azbestom. Državni zbor je v torek, 28.2.2006. leta opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili sprejeti amandmaji, v skladu s 139. členom poslovnika prehajamo na odločanje o zakonu. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili sprejeti amandmaji, torej ponavljam, na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakon zaradi na matičnem delovnem telesu sprejetih amandmajev neusklajen. Obrazložitev glasu, Srečko Prijatelj.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. V imenu poslanske skupine. Vladni predlog brez sprejetih amandmajev, ki so bili posredovani s strani Socialdemokratov, LDS-a in Slovenske nacionalne stranke, ni sprejemljiv za nas, predvsem zaradi tega, ker ne vključuje okoljskega vidika, izključuje in deli ljudi na dve kategoriji, torej na tiste, ki so delali v tovarni in so upravičeni do nekih zdravstvenih uslug, odškodnin in diagnostike, in na tiste, ki so poleg tovarne bivali in do teh pravic niso upravičeni. Seveda izključuje tudi pravico do obveščenosti za tiste delavce, ki so bili v tovarni in so bili vključeni v postopek diagnosticiranja, izločuje tudi pravico do njihovega legitimnega pravnega zastopnika, spoštovani predsedujoči, prosim, in seveda [[...]]
Kolega Prijatelj, dovolite. Jaz prosim, da se sestanek poslanske skupine SDS odvija v preddverju ali v drugem času. Prosim, ne motite govornika. Nadaljujte, prosim, Srečko Prijatelj.
Obstoječi vladni predlog zakona zmanjšuje tudi pravico pri pogojih za upokojevanje za tiste osebe, ki so dobile v bistvu kategorijo invalida, kajti delovna doba se povečuje in ne nazadnje tudi za tretjo kategorijo invalidnosti postavlja te delavce v neugoden položaj, kajti takrat, ko se ugotovi, da delodajalec ne more zagotoviti primernih delovnih pogojev, ta delavec uživa neko odboje pravico do bivanja na zavodu, potem pa preide na spisek nezaposlenih. Zelo krut zakon, ki ga je v bistvu z veliko večino podprlo tudi matično delovno telo, slabo pripravljen zakon, kar kaže tudi na to, da je vladajoča koalicija skoraj na vse člene zakona vlagala svoje amandmaje, in nesprejemljiv zato, ker, kot sem že prej povedal, izključuje okoljski vidik. V Slovenski nacionalni stranki bomo pripravili zakon, ki bo vključeval vse vidike reševanja te problematike, tudi odpravljanja trajnostnih posledic v okolju in prostoru in ki bo dejansko zagotovil enake pogoje, kot jih je imel prejšnji zakon, kajti vemo, da ta zakon je bistveno slabši, kot je bil prejšnji zakon, ki je sedaj nehal veljati. In še to. Ministrstvo in vlada nista naredila nič, da bi pridobila potrebna mednarodna sredstva za odpravo teh posledic, in tudi odgovora nismo dobili na to vprašanje. Zato napovedujemo, da tega predloga ne bomo podprli. Hvala.
Hvala. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine, kolega Samo Bevk, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor. V poslanski skupin Socialnih demokratov bomo glasovali proti zakonu o odpravljanju posledic izpostavljenosti azbestu, ker ne vključuje okoljskega vidika azbestnih bolezni in ima seveda tudi druge pomanjkljivosti. Z amandmaji opozicije, ki so bili vsi po vrsti zavrnjeni, smo sledili nameri vlade iz decembra 2004, ki je v izhodiščih za oblikovanje novega zakona zapisala, da bo le-ta vključeval vse potencialne eksponente, tako zaposlene kot bivše zaposlene v proizvodnem procesu ali servisnih službah, ki so posredno ali neposredno prihajali v stik z azbestnim prahom, kakor tudi prebivalce, zaradi okoljske izpostavljenosti azbestu z diagnozo mezoteliom. Podobno obljubo je v odgovoru na moje poslansko vprašanje junija lani podal tudi minister za delo, družino in socialne zadeve mag. Janez Drobnič. Zakaj je v sklepni fazi priprave zakone prišlo do spremembe prvotnega koncepta vladnega predloga, je v teh dneh postalo jasno. Bali so se namreč finančnih posledic takšne rešitve, vendar podatki o številu obolelih zaradi okoljske provinience azbestnih bolezni, ki so jih predstavili na kliničnem institutu za medicino dela Kliničnega centra v Ljubljani, niso veliki ter ne bi bistveno obremenili proračuna. Nizozemska vlada je v prejšnjem mesecu obljubila spremembo zakonodaje, ki bo izenačila pravice obolelih z mezotaliomom ne glede na to, ali so zboleli na delovnem mestu v azbestni proizvodni ali pa so bili azbestu izpostavljeni v naravnem okolju, predvsem v okolici podjetij. Sedaj imamo priložnost, da se pridružimo Nizozemski teh izenačimo pravice obolelih. Zakon ni usklajen s socialnimi partnerji niti ni usklajen z medicinsko stroko. Proti njemu so v Zvezi sindikatov azbestnih bolnikov Slovenije, v Društvu obolelih zaradi azbesta, v gospodarski zbornici Sloveniji in tudi v medicinski stroki. Na poslanke in poslance so se danes s posebnim dopisom obrnili tudi v Zvezi sindikatov azbestnih bolnikov in nam poslali pismo predsednika Republike Slovenije dr. Janeza Drnovška, ki je takole zapisal: "Prejel sem odprto pismo predsedniku vlade Republike Slovenije glede reševanja azbestne problematike, podrobneje sem se seznanil tudi z vsebino amandmajev v Zvezi sindikatov azbestnih bolnikov in konceptualnimi rešitvami predloga novega zakona o odpravljanju posledic dela z azbestom." V pismu, ki sem ga naslovil na predsednika vlade, sem se zavzel za podaljšanje veljavnosti in izvajanja sedaj veljavnega azbestnega zakona do sprejetja s socialnimi partnerji [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Kolega Bevk, nisem vas prekinil, kljub temu da vas bi na podlagi poslovnika moral, ampak sem ocenil, da je bila vsebina tako pomembna, da je prav, da ste tudi javno z njo obvestili vse ostale poslance in poslanke. Prosim pa za mir v dvorani. Prehajamo na glasovanje. Se opravičujem. Kolega Anderlič.
Razprava o amandmajih k tem zakonu je bila dolga, obširna in po mojem prepričanju temeljita, argumentirana, predvsem pa je nakazovala možne rešitve, ki bi izboljšale zakon. Take rešitve so bile v amandmajih,vendar nobeden od amandmajev, ki bi bistveno popravil zakon, ni bil sprejet. [[V imenu skupine govorim. Ja, saj, še ni bil krog zaključen.]] In ker je bilo temu tako, da ni bilo mogoče - ne vem sicer zakaj - s strani vladajoče koalicije prisluhniti argumentom, sklicujoč se na to, da so nekateri prizadeti pisali pisma, kako se zakon v delu, ki se je nanašal, torej prejšnji zakon, ki se je nanašal tudi na ljudi iz okolice obratov, kjer se je proizvajalo z azbestom, namesto da bi nadgradili tisti zakon, uredili vprašanja tako, da bi lahko vsi oboleli prišli do zadoščenja, prišli do ureditve svojega statusa, se je šlo na oženje, in kar je pravzaprav nerazumljivo, sklicujoč se na argumente iz pisma, ki govorijo v prid našim amandmajem, se ravno s temi argumenti zavrne te rešitve. To je preprosto nerazumljivo in mislim, da je potrebno zelo jasno povedati, da gre v tem primeru za zelo kruto dejanje poslancev in poslank, ki boste zakon podprli. Kot rečeno, mi ga ne moremo, ker poslabšuje še tisto, kar je v zakonu že bilo urejeno. Povedano je bilo, da socialnih partnerjev niste želeli poslušati v pripravah na spremembo oziroma na sprejem zakona. Povedano je bilo, da so bili razni strokovno utemeljeni predlogi tudi izven državnega zbora, na raznih pogovorih na odboru za zdravstvo itn. Čemu taka krutost, ne vem, ampak očitno je, da tukaj prevladuje samo logika, kako prihraniti v proračunu nek denar, ki pa vprašanje, če bi sploh dosegel neko resno dimenzijo v višini, kajti tudi v preteklosti, ko je bil denar v proračunu namenjen temu, se bolezen ni razvila v taki širini, kot se je pričakovalo, in tudi v prihodnje verjetno ne bi bilo temu tako. Poslanci in poslanke Liberalne demokracije bomo glasovali proti zakonu.
Hvala. V imenu poslanske skupine, še kdo? Torej v imenu poslanske skupine samo še predstavnik Nove Slovenije. Gospod Capuder, izvolite.
Hvala lepa. Z danes obravnavanim zakonom se izboljšuje sedaj veljavni zakon, ki je bil predvsem neoperativen, kar kažejo pisma, katere smo prejeli v parlamentu. To kaže tudi, kako je bil neoperativen, tudi to, da sredstva, ki so bila v lanskem letu namenjena v proračunu, niso bila v celoti izkoriščena. Ta zakon ureja ugotavljanje poklicnih in drugih bolezni ter zmanjšanje funkcij zaradi izpostavljenosti azbestnemu prahu. Priznava odškodnino v pavšalnem znesku za bolezni in zagotavljanje pravice do pokojnine pod ugodnejšimi pogoji. Prepričan sem, da bo ta zakon zajel vse tiste, ki so bili kadarkoli na svojih delovnih mestih izpostavljeni škodljivemu vplivu azbestnega prahu, in prav njim se bodo namenila dodatna sredstva, seveda, če je bila pri njih ugotovljena katerakoli izmed priznanih oblik bolezni, ki izhajajo iz tega zakona, kar pa bo ugotavljala interdisciplinarna skupina strokovnjakov. Predlog zakona, ki ga sprejemamo, ima po našem mnenju ustrezne rešitve tako za tiste, ki so zboleli, kot za podjetja, ki so se znašla zaradi tega v težkem položaju. V naši stranki smo prepričani, da predlagani način rešitev ni idealen, je pa dober, vsaj glede na primerljive ureditve po Evropi. Zakon ne zmanjšuje nivoja pravic, ampak jih širi na vse tiste, ki so bili kadarkoli na svojih delovnih mestih prizadeti zaradi tega prahu. Ne pa da bo tako, kot je to veljalo do sedaj, ko so bili upravičeni do sredstev po zakonu samo prizadeti na ozkem področju. Moram pa na koncu tudi opozoriti, da gre v tem primeru za zelo občutljivo področje in da si na tem področju ni dobro nabirati političnih točk. Zaradi tega bomo v naši poslanski skupini zakon podprli. Hvala.
Hvala. Zaključili smo z obrazložitvijo glasu v imenu poslanskih skupin. Sprašujem, kdo bo obrazložil glas v svojem imenu? Seznam je zaenkrat kratek. Obrazložitev glasu, izvolite, gospa Pečanova.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Ta zakon je v nasprotju s tistim, kar trdijo predstavniki koalicije, sramotno slabši od prejšnjega zakona, ne glede na to, da je imel prejšnji zakon, lahko rečemo, pomanjkljivosti začetniško pripravljenega zakona. To lahko priznamo, vendar pa ni res, da ni bil operativen. Kar nekaj let je na osnovi tako slabega zakona celotna skupina ljudi, ki so zboleli zaradi stika z azbestom, dobivalo odškodnine, jim je bila priznana invalidska upokojitev in so lahko uživali vsaj nekaj pravic, ki jim jih ta zakon sedaj odvzema. Leta 1998 je bila v prejšnjem zakonu vključena tudi skupina ljudi, ki so bili prizadeti zaradi okoljskih vplivov azbestoze. Ves čas pa zakon ni izrecno obravnaval samo delavcev iz Salonita, ampak tudi druge delavce. Tako da je debela laž, če kdo trdi, da je prejšnji zakon obravnaval samo ozek krog ljudi. Debela laž! Ta zakon slabša oziroma izključuje celo vrsto ljudi, ki so do sedaj imeli možnost pridobiti odškodnino, in sicer izključuje, prvič, prebivalce, drugič, vse tiste, ki so izven neposrednega stika z azbestom na delovnem mestu zboleli za azbestozo. To sem vam že v razpravi povedala in ne bi ponavljala, kaj se bo zdaj zgodilo tistim, ki so delali v pisarnah, na različnih drugih delovnih mestih, kjer niso izdelovali izdelkov, ki so vsebovali azbest. Izpadli so, ne dajete jim možnosti. Delavci, ki so prihajali v to okolje delati, pa so pri drugih firmah delali, so odpadli, policisti, carini,
Zaključite, prosim.
[[...]]zdravniki in tako naprej. Konec je z njimi. Ne bodo dobili odškodnin.
Gospa Pečanova, tudi vam je potekel čas. Naslednji za obrazložitev glasu je podpredsednik, magister Klavora. Izvolite.
Spoštovani. Ne glede na to, kako smo porazdeljeni po klopeh in kaj kdo misli, z drugo glavo kot s tisto, s katero bi lahko prisluhnili vsemu temu, kar sem že dejal v tem državnem zboru, neobremenjen kaj je kdo prej naredil in česa ni naredil, bi vam rad to povedal oziroma samo to ugotovil, da vas nisem prepričal s svojimi besedami. Morda bi vas prepričal s posnetki, ki jih hranim v svoji glavi o tej prizadeti pokrajini, še bolj o teh prizadetih ljudeh, ki sem jih videl. Če sem že iz tega dela naše države poslanec v državnem zboru, bi rad bil neobremenjen, da ne govorim, ko poslušam o političnih točkah, se mi zdi res nepravilno, da o tem sploh govorimo v tem primeru, vendar bi rad opravil tako, kot mi veleva dolžnost, dolžnost poslanca in seveda tudi človeka, ki se je s tem velikokrat srečal. Ne vem, kako bodo glasovali moji kolegi iz moje poslanske skupine. Sam bom glasoval proti. Smo majhna skupina, vendar ne bi radi bili pri odločanju o tem resnem problemu majhni. Sam pa tudi ne.
Hvala. Obrazložitev glasu, kolega Zagorac, izvolite.
Hvala za besedo. Tudi sam tega zakona ne morem podpreti, razlogov za to je kar nekaj, nekaj so jih navedli že moji predhodniki. Sam bom omenil predvsem pomanjkanje okoljskega vidika v predlogu zakona, ki je pred nami. Nedopustno se mi zdi, vsi vemo in vsi se boste strinjali z mano, da je azbest bil uporabljen v veliki meri tudi v gradbeništvu. In ljudje, ko so se vseljevali v bloke ali pa pošiljali svoje otroke v vrtce, niso mogli izbirat ali bodo poslali otroka v vrtec z azbestno streho, ali se bodo vselili v blok, kjer je prisotnost azbesta takšna, kot je, zato se mi zdi nedopustno, da zakon deli ljudi na dve skupini. Nadalje bi rad opozoril na odnos, odnos vlade do azbestnih bolnikov, do zakona, ki ga danes predlaga. Ministra ne vidim nikjer in to tudi kaže na določen odnos do ljudi. Seveda ga ne moremo prisiliti, da je danes z nami tukaj, ampak s svojo prisotnostjo bi vsaj pokazal, da stoji za zakonom, ki ga predlaga. Kot ste verjetno že slišali, bomo v Slovenski nacionalni stranki pripravili nov predlog zakona, ki bi naj šel čez politično linijo, mimo tega, kar predlaga vlada. Zato mi dovolite, da že s tega mesta pozovem vse tiste, ki ste pripravljeni sodelovati pri pripravi boljšega zakona, ki bo upošteval vse kategorije ljudi, da se nam seveda v prihajajočih tednih pri pripravi zakona pridružite. Hvala lepa.
Hvala. Obrazložitev glasu, Srečko Prijatelj. Izvolite.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Nov zakon, kot že povedano, ne vključuje temeljnega vidika, to je okoljskega vidika, in obljuba vlade v letu 2004 v tem novem mandatu, ki smo ga nastopili mi, poslanci, je bila, da do konca leta 2005 - seveda, to ni bilo izpolnjeno - predstavi v državni zbor zakon, ki bo celovito reševal to problematiko, ki bo vključeval tudi zamenjavo strašnih kritij in vodovodnih instalacij, odpravo dejansko trajnih posledic v okolju in še marsikaj drugega; ki ne bo ločeval ljudi na tiste, ki so delali v fabrikah, tovarnah, neposredno bili izpostavljeni azbestu, in tiste, ki so bili ob tovarni izpostavljeni v bivalnem okolju. Od tega se ni zgodilo nič, celo izločili ste ljudi iz postopkov, ki so za njih zelo pomembni, postopkov diagnosticiranja. Tudi komisije, dve komisiji, ki sta bili imenovane s strani ministra, sta se zelo poredko sestajali, čakalne dobe so zelo dolge, ni bilo niti registra obolelih, ki bi lahko nastal, stroko pa ste popolnoma izključili in ignorirali pri sestavi novega zakona. Seveda tak zakon ne more biti dober in mnogi v tej dvorani bi po svoji vesti glasovali drugače, če bi lahko, če ne bi imeli navodila stranke. Sam tega zakona ne morem podpreti. Kot že povedano s strani mojega kolega Boštjana Zagorca, bomo v Slovenski nacionalni stranki ponudili tak zakon, ki ga je konec koncev tudi narekoval in ponujal sam minister; za vse sprejemljiv zakona in upam, da takrat se najde širok konsenz, da ta zakon podprete, tega pa na žalost ne moremo podpreti. Hvala.
Hvala. Obrazložitev glasu, poslanec Ljubo Germič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ko smo zavrnili pred mesecem, dvema veljavni zakon iz leta 1996, smo si bili prav tako nekako enotni tako koalicijski kot opozicijski poslanci, da je ta zakon treba nadgraditi. Imeli smo priložnost, da ga nadgradimo z tem zakonom, o katerem danes glasujemo. Po mojem mnenju smo ga iz moralnega in etičnega vidika nadgradili slabo. Zakaj smo nadgradili ta zakon slabo? Torej govorimo o ljudeh, ki so utrpeli posledice zaradi izpostavljenosti azbestu. Kljub temu, da nas je stroka opozorila, da gre za specifičen [[...]]
Kolega Germič, dovolite prosim. Povejte, kolega Petan ali se šalite ali kaj? Televizijo gledate ta čas, ko razpravljamo o bolnikih z azbestozo. Nadaljujte prosim, kolega Germič.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Torej govorimo o bolnikih, ki so bili izpostavljeni azbestu. In oboleli so zaradi istega vzroka. Mi jih s tem zakonom ločujemo v dve kategoriji: v kategorijo tistih, ki so to bolezen dobili na delovnem mestu, in tistih, ki niso oboleli na delovnem mestu, imajo pa enake posledice. Za mene je to nesprejemljivo. Nesprejemljivo tudi ob dejstvu, da v zakonu jasno zapišemo, da bo verifikacijo takšne bolezni določila interdisciplinarna skupina. In v tem parlamentu nismo uspeli prepričati poslancev, da bi to, česar ni naredila vlada; poslušala tiste, ki jih to zadeva, stroko, obolele, organiziranih v društvu ali sindikatu. Nismo bili sposobni nadgraditi in narediti koraka v tej smeri. Seveda obžalujem to dejstvo. Obžalujem to dejstvo, da bomo danes naredili nekaterim ljudem krivico. Upam, da bomo uspeli to krivico v čim bližnji prihodnosti popraviti. Zato bom glasoval proti zakonu.
Hvala. Obrazložitev glasu, poslanec Žnidaršič, izvolite.
Lepa hvala. Že v razpravo o amandmaju sem povedal, da je z vidika tistega, ki zboli ali celo prezgodaj umre zaradi izpostavljenosti azbestu, vseeno, ali je bila izpostavljenost na delovnem mestu v profesionalnem smislu pri delavcih, ki so neposredno delali z azbestom, ali pa če je prišlo do nje slučajno. Zato mislim, da bi bilo prav, da bi imeli pravico sicer redki tisti, ki niso delali z azbestom, pa zboleli, enako kot tisti, ki so v svojem poklicu prišli v stik z njim. Zato mislim, da bi bilo prav, da se tega zakona ne sprejme, ker je v tem smislu pomanjkljiv in krivičen. Zaradi tega bom pač moral glasovati proti. Namreč, v našem okolju smo imeli tako firmo, poznam pa smrt bolnika, ki ni delal v tej firmi in je kot mlad moški utrpel slučajno izpostavljenost azbestu in žena nikoli ni dobila odškodnine. Hvala.
Hvala. In zadnji na seznamu prijavljenih za obrazložitev glasu je kolega Terčon.
Hvala, gospod podpredsednik. Lahko bi naredili korak naprej, očitno bomo naredili korak nazaj. Meni je žal, ampak tako to je. Posebej mi je žal, da nekateri iz vladajoče koalicije, ki jim je oziroma bi jim morala biti ta problematika blizu, ker prihajajo tudi iz takih okolij, ki so posebno ogrožena, niso zmogli moči, da bi izstopili iz ozkih strankarskih interesov in prisluhnili tem ubogim ljudem. Še je čas za razmislek in še lahko kaj naredimo. Stranka ne bo propadla, koalicija ne bo propadla, vlada ne bo propadla, država ne bo propadla in proračun bo vzdržal, na tako občutljivem področju. Lahko se odpoveste paradi, še kakšnemu kanonu, pa bomo naredili eno dobro delo. Razmislite o tem, ko boste pritiskali na tipke, in mogoče bi bilo to za Slovenijo najbolj prav.
Hvala. K obrazložitvi glasu se je prijavil še kolega Školč. Izvolite.
Hvala lepa. Tudi sam bom glasoval proti temu zakonu. Ob tem obžalujem, da je razpadla tista solidarnost, ki je šla svoj čas čez vse stranke in o kateri sem vam govoril pred nekaj dnevi in kjer si ni bilo pač mogoče lastiti iz strankarskega naslova zaslug za ta zakon. Poglejte, če boste pogledali glasovanje, ki je pripeljalo do situacije, da zavračamo zakon, ki sicer prinaša nekaj dobrega, hkrati pa nekaterim jemlje, potem bi vam rekel, če bi samo trije poslanci, ki prihajajo s področja, kjer ta problem je, recimo gospod Ljubeljšek, gospod Krivec in gospa Irgl in en zdravnik, ki bi moral to stisko razumeti, gospod Cukjati, glasovali drugače, bi danes lahko sprejeli bistveno drugačen zakon in s soglasjem vseh poslancev. Glasovanja v tem parlamentu so javna in ne vem, zakaj zardevate, če vesoljni javnosti povemo, da dajete prednost strankini računici, ne pa problemom, s katerimi se ukvarja državni zbor.
Kolega Školč, verjetno sami veste, da ste zlorabil institut obrazložitve glasu. Institut je namenjen za obrazložitev svojega glasu in ne za polemiko ali pa vsebinsko razpravo. Jaz se opravičujem prizadetim, jaz bi moral prej prekiniti razpravo. Kolega Sok, izvolite.
Hvala lepa. Hotel sem tudi sam na to opozoriti, da je tukaj prisotne veliko demagogije. Očitno se nekaterim to izplača. Sam bom ta zakon podprl. Zdi se mi, da je optimalen za tiste, ki so zboleli zaradi azbesta na delovnem mestu. Seveda pa se je treba zavedati, da imamo v tej državi še veliko rakastih bolnikov, ki so zboleli zaradi takšnega in pa drugačnega vzroka, tudi zaradi vzroka na delovnem mestu. Ta zakon ni optimalen in očitno je, da bo potrebno za to širitev pripraviti in najti neko rešitev. In minister je tukaj včeraj tudi povedal, da bo v okviru razpoložljivih možnosti o takšni rešitvi tudi vlada razmislila. In še to, ker ste nekateri govorili, da tukaj ni ministra oziroma ga pogrešate, po našem planu je bilo glasovanje predvideno za 20. uro, pa ne vem, če je bil obveščen, da bomo glasovali več kot eno uro prej. Hvala lepa.
V pojasnilo. Državni zbor je samostojna veja oblasti, minister je tukaj gost, ve za naš terminski plan in njegova dolžnost je, da je pripravljen, če izkaže za to interes. Dosedanja praksa je bila, da državni zbor ni čakal na prisotnost ministrov, glede na to, da imajo svoje predstavnike v vladi. Nadaljujemo z obrazložitvijo glasu. Besedo ima poslanec Kumer, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Glasoval bom proti temu zakonu in bi na nek način apeliral na kolegice in kolege, ki sedite v koalicijski večini, da v tem primeru, v tem zadnjem letu gre pa zares za izrazito ljudomrzen da, če boste rekli temu zakonu da. Nikakor v tem primeru ne more priti v poštev argument, ki smo ga včeraj slišali s strani vlade, da je glavni argument, da je spremenila svoje izhodišče za pripravo tega zakona, finančna posledica. Lepo vas prosim, ob mnogih milijardah, ki jih tudi skozi zakonodajo in drugače zapravljamo v tej državi, ne bomo podprli tiste bolezni, ki ima edina, edina znanstveno in strokovno dokazano, da gre res za poklicno bolezen, o kateri nobenega dvoma ni, na podlagi česa nastaja. In ne gre za enormne številke, in še enkrat vas lepo v svojem lastnem imenu in v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov, prosim enkrat, dajte ta da spremeniti v ne in recite vladi danes ne.
Hvala. Obrazložitev glasu poslanka Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa. Jaz sicer nisem mislila podati obrazložitve glasu, ampak dovolite, gospod Sok, demagogija, ko govorimo o ljudeh, ki umirajo, bodite tako pošteni [[...]]
Poslanka Žgajner, dovolite prosim. Poglejte, nekajkrat smo že povedali, kaj vsebuje inštitut obrazložitve glasu. Jaz prosim, da se tega vsi nadaljnji razpravljavci oziroma tisti, ki boste obrazložili svoj glas, tudi držite. Jaz kolegu Soku ne morem dati več besede in mu jo tudi ne bom dal. Zato prosim, če ga ne omenjate. Izvolite.
Hvala lepa. Le podkrepiti sem želela in dati nasvet vsem tistim, ki pravzaprav govorijo o poceni demagogiji, da bi bilo smiselno tem ljudem, ki danes sedijo na balkonu, pogledati v obraz in jim reči, da gre za poceni demagogijo, ko govorimo o njihovem življenju. Tem ljudem so šteti dnevi. Ne bo podprla zakona.
Obrazložitev glasu, kolega Sajovic. [[...]] [[Aplavz.]] [[...]]Jaz prosim za mir v dvorani. Verjemite, tudi jaz sem v zelo nehvaležni vlogi. Dovolite, da poslanci opravijo svoje delo. Obrazložitev glasu kolega Sajovic. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik za besedo. Že danes smo v različnih mnenjih ugotovili, da zakon, ki ga obravnavamo, ni dober in ni idealen, da bodo potrebni popravki. Pa zakaj, za božjo voljo, tako hitimo in sprejemamo slabe zakone? Nekajkrat se nam je to že pokazalo, da se nam ne obrestuje. Zakon ni politične narave, je predvsem strokovne in človeške. Danes imamo edinstveno priliko, da ga zavrnemo v naslednjih tednih in mesecih, kot predlaga tudi nacionalna stranka. Je čas in možnost, da napišemo boljši, predvsem pa bolj človeški zakon. Vsem tistim, ki ga boste danes podprli, pa želim, da ga nebi nikoli preizkusili na svoji koži. Sam bom zakonu nasprotoval. Hvala lepa.
Hvala. Obrazložitev glasu, magistra Potrata, izvolite.
Hvala. Tudi v Mariboru so tisti, ki so imeli opraviti z azbestom, podobno kot še v kašnem drugem slovenskem kraju. Ampak jaz tega zakona kljub temu ne bom podprla, ker menim, da rešitve, ki jih prinaša, niso dobre. Zavedam se tega, da nimamo v Sloveniji urejenega odnosa do poklicnih bolezni in ob obravnavi tega zakona je bilo posebej poudarjeno, da so poklicne bolezni zlasti zdaj, če so medicinci dela odvisni od lastnikov kapitala, marsikdaj težko ugotovljive in registra poklicnih bolezni nimamo urejenega. Do zdaj veljavni zakon ni najboljši, je pa vendarle odprl pot vsaj za razmislek o poklicnih boleznih. Dajmo zavrniti ta zakon, pripraviti boljšega in odpreti pot, da se bodo reševala življenja tistih poklicnih obolelih, ki obolevajo tudi zaradi dela s svincem, pa morebiti še s kakšnim drugim škodljivim agensom, ki načenja človekovo zdravje. Ne bom podprla tega zakona.
Hvala. Sledi obrazložitev glasu poslanca Slavinca. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Dolgo sem razmišljal, ali naj se oglasim in obrazložim svoj glas ali ne, saj se bojim, da s tem ne bom dosegel tiste koristi, ki bi si jo želel, da tega zakona, ki je slab, ne bi sprejeli. Skrbi me namreč, da je že v naprej odločen in da bo večina glasovala tako, kot je povedano, in tako, kot glasuje zmeraj. Vsekakor pa izpostavljam, da ne bom tega zakona podprl in če že ne morete glasovati proti, vsaj tisti, ki prihajate s področij, ki so ogrožena, ne rabite ga podpreti. Mogoče bo to dovolj, mogoče bo to dovolj ne samo zato, da zagotovite odškodnine že obolelim, ampak, da tudi preprečite kakšno novo bolezen in kakšno novo tragedijo. Razmislite o tem in poskušajte ne pritisniti, tako kot vam povedo, ali pa sploh ne pritisniti. In s tem boste že zelo veliko naredili. Hvala lepa.
Hvala vam, glede na to, da ne vidim več želje po obrazložitvi glasu. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za zakon je glasovalo 40, proti 34. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 34.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujemo to točko. Prehajamo na nadaljevanje 5. točke dnevnega reda - tretja obravnava predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varstvu pred naravnimi in drugimi nesrečami. Državni zbor je v torek 28.2. letošnjega leta opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi amandmaji, v skladu s 139. členom poslovnika prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba oziroma vlada niste opozorili, da bi bil zakon zaradi na matičnem delovnem telesu sprejetih amandmajev neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti 2. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 10. točke dnevnega reda - na tretjo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o trgu vrednostnih papirjev. Državni zbor je v torek, 28.2., letošnjega leta opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi amandmaji v skladu s 139. členom poslovnika, prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika, vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba oziroma vlada Republike Slovenije nista obvestili, da bi bil zakon zaradi na matičnem delovnem telesu sprejetih amandmajev neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti 1. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko. Prekinjam tudi 14. sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Srečno in lahko noč!