Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam 4. sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne moreta udeležiti naslednja poslanca: gospod Roberto Battelli in gospod Vili Rezman. Na sejo sem vabil predsednika Vlade, gospoda Boruta Pahorja, k 1. točki dnevnega reda, predstavnika Sodnega sveta k 18. točki dnevnega reda ter predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na določitev dnevnega reda 4. seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli s sklicem seje 18. marca 2009. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu z drugim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Prehajamo na obravnavo in odločanje o predlogu za širitev dnevnega reda. Po dogovoru na Kolegiju predsednika Državnega zbora predlagam, da se dnevni red seje razširi z obravnavo Predloga zakona o jamstveni shemi Republike Slovenije, nujni postopek [[EPA 265-V]] . Predlog ste prejeli z dopisom dne 20.3.2009. Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne želijo.]] Zaključujem razpravo o predlogu širitve. Prehajamo na odločanje o predlogu za širitev dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje. Prosim, da preverite glasovalne naprave, in sicer mora goreti oranžna lučka. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 47 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti nihče. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog za širitev dnevnega reda sprejet. Zbor bo to točko obravnaval kot 6.a točko v četrtek, 26. marca 2009. Prehajamo na določitev dnevnega reda. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem ter s sprejeto dopolnitvijo. Glasujemo. Glasovanje teče. Ugotavljam, da zbor ni sklepčen, zato bomo glasovanje ponovili. Prosim poslanke in poslance, da zasedejo svoja mesta in da z glasovanjem omogočijo normalen potek seje. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Glasovanje teče. Ugotavljam da Državni zbor ni sklepčen. Odrejam pavzo 10 minut. Sejo bomo nadaljevali ob 10.12. Hvala lepa.
Prosim, da zasedete svoja mesta. Glasujemo o določitvi dnevnega reda seje. Glasujemo tretjič. Glasovanje teče. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red 4. seje Državnega zbora določen. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA REBALANSA PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2009. Predlog rebalansa proračuna je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo dajem predsedniku Vlade, gospodu Borutu Pahorju, za predstavitev predloga rebalansa proračuna za leto 2009. Prosim, gospod predsednik.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Zagotovo bo prišel dan, ko bom lahko temu visokemu zboru dejal, da smo premagali krizo in da se začenja novo obdobje gospodarskega optimizma. Toda danes ta dan še ni prišel. Prej ko slej bo in slovenska vlada bo storila vse, kar je potrebno za to, da se bo to zgodilo čim prej in da bomo iz krize izšli močnejši, kot smo bili vanjo potegnjeni. Toda da bi dosegli te visoke cilje, je treba biti skrajno realen. Ko smo se pred meseci pogovarjali o razmerah v finančnem realnem in socialnem sektorju, smo govorili o gospodarski negotovosti. Danes imamo vse razloge za to, da govorimo o svetovni recesiji in o mestu Slovenije v tej krizi. Ta kriza je finančna, je gospodarska, je socialna in, ne nazadnje, kot vidimo, tudi kriza etike, zlasti poslovne etike. Vse te okoliščine krize in njene razsežnosti moramo videti v celoti in tako tudi ravnati. Ko smo pripravljali rebalans proračuna, in poudarjam, da je to protikrizni rebalans, smo ga pripravljali v okoliščinah, ko je Urad za makroekonomske analize in razvoj napovedal, da bo gospodarska rast približno 0,6%. Takoj, ko me je direktor Urada za makroekonomske analize in razvoj v začetku tega tedna obvestil, da so napovedi pričakovano slabše, kot so bile kvartal nazaj, sem o tem seznanil kolege in včeraj tudi Strateški gospodarski svet. Napoved je minus 4. Ta napoved kaže na to, da Slovenija ni izoliran otok znotraj evroobmočja, ki se sooča s približno enako slabo napovedjo gospodarske rasti za letošnje leto. Iluzije, da bi lahko Slovenija bila tak otok znotraj evroobmočja in znotraj Evropske unije so razblinjene. 70% izvozimo in sedaj beležimo velik upad izvoznega povpraševanja. To je realnost, znotraj katere živimo, in s to realnostjo se moramo soočiti. Nekateri menijo, da je treba spodbujati optimizem, drugi menijo, da je treba, da je skrajno pesimistične napovedi, ker naj bi bile take napovedi. Jaz mislim, da niti prva niti druga pot ni primerna. Primerna pot za soočanje s krizo ta hip je, da smo realni. Svet je v globoki recesiji, Slovenija deli usodo tega sveta. Vemo, da sami krize ne bomo premagali, vendar pa se zavedamo, da lahko v okviru nekih realnih možnosti sami tudi s svojo lastno iznajdljivostjo krizo premagamo uspešneje in do neke mere hitreje kot bi sicer, če ne bi ravnali, kot od nas zahteva čas. Rebalans proračuna je protikrizni. Pomembno je, da s tem rebalansom in s celotnimi javnimi financami delujemo proticiklično in tudi na ta način pomagamo našemu gospodarstvu. In, ravno to je razlog, da so odhodki proračuna za leto 2009 povečujejo za 17% v primerjavi z lanskim letom. Zaenkrat Vlada ni želela posegati v investicije oziroma v tisti del proračuna, ki je povezan z investiranjem, ker verjamemo, da bo to zelo pomemben in spodbuden impulz za naše gospodarstvo. Zelo pozitivno je tudi to, da se v sedanjem predlogu rebalansa najbolj povečujejo sredstva za področje trga dela in delovnih pogojev, in sicer za 338 milijonov evrov oziroma za 182%. Področja gospodarstva beleži 175 milijonov več ali 138% rast; znanost in tehnološki razvoj 153 milijonov ali 70% in izobraževanje 149 milijonov ali 9%. To bo pozitivno vplivalo na rast našega gospodarstva in bo imelo ugodne kratkoročne in dolgoročne učinke. Kot povedano, projekcije upadanja BDP-ja se iz mesec v mesec poslabšujejo in po teh projekcijah bo primanjkljaj proračuna v Sloveniji presegel 3%. Podobno velja za večino naših partneric, članice Evropske unije. Spodbuda povpraševanja bo slej kot prej privedla v preobrat in v povratek gospodarske rast ter gospodarskega optimizma. Vlada pripravlja rebalans za razmere morebitnega podaljšanja upada BDP-ja, pa tudi sicer bo storila vse, kar je v njeni moči za to, da se soočimo z razmerami, v katerih smo. Rad bi vam povedal, da bomo prihodnji teden v okviru krizne skupine ministrov začeli pripravljati tretji paket ukrepov tako tistih, ki zadevajo praktično ukrepanje, kot tistih, ki zadevajo strateško ukrepanje. Mislim, da je sedaj bolj kot kadarkoli jasno, da je tudi v razmerah socialne krize najboljša socialna politika razvojna politika in tako bomo naravnali naše ukrepe. Bodo praktični, hkrati pa bodo odsevali vizijo, ki jo ima Vlada za Slovenijo v prihodnosti. V tem smislu torej rebalans proračuna zaokrožuje drugi paket protikriznih ukrepov, ki so namenjeni izboljšanju pogojev poslovanja podjetij. Med temi ukrepi so bili doslej najpomembnejši: Zakon o subvencioniranju polnega delovnega časa - ob zagotavljanju dela za krajši čas, zvišanje olajšave za investiranje v opremo in neopredmetena sredstva, sofinanciranje nakupa nove tehnološke opreme, garancije za zavarovanje bančnih kreditov s subvencionirano obrestno mero, sofinanciranje razvojno-investicijskih projektov, zagotovitev sredstev za delovanje Družbe tveganega kapitala, s katero bomo spodbudili inovativne podjetniške projekte, mobilnost kadrov, povečanje sredstev za spodbujanje tehnološkega razvoja in raziskovalno-razvojnih projektov v podjetjih. Spoštovane gospe in gospodje. Z rebalansom uresničujemo našo zavezo, da bomo proračun razvojno prestrukturirali, saj naše največje povečanje sredstev namenjamo Ministrstvu za gospodarstvo, Ministrstvu za visoko šolstvo in znanost, tehnologijo, Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve. S temi razvojnimi ukrepi želimo gospodarstvu čim bolj pomagati pri soočanju z gospodarsko krizo. Ob tem ko znotraj proračuna povečujemo sredstva za razvoj, pa varčujemo na postavkah, ki razbremenjujejo gospodarstvo, gre predvsem za materialne stroške in plače. Rad bi se dotaknil enega problema, o katerem bo danes zagotovo tekla potrebna in koristna diskusija. Videli smo, na začetku spoznanja sveta, da je zapadel ne samo v negotovost, ampak krizo, da so nekatere države sklenile zelo hitro, s pomembnimi davčnimi stimulacijami, to krizo na hitro presegati. Zaenkrat se ti ukrepi niso posrečili. In te države, ki so nekoč bile tradicionalne države proračunskega presežka, danes beležijo velik proračunski deficit. Slovenija je bila, in mi skupaj z njo, v skušnjavi, da storimo to napako, da takoj ob začetku krize, napačno misleč, da bo ta kriza kratka, zelo hitro vržemo zelo veliko davkoplačevalskega denarja v črno luknjo, ki ni imela in še vedno nima dna. Te skušnjave so bile, vendar smo se jim, po našem mnenju, dobro in primerno uprli. Smo pa šli s prvim in z drugim svežnjem ukrepov v smer soočanja s to krizo, ki jo danes v glavnem, tako doma kot v tujini - podpirajo. Ni brez napak. Ni brez slabosti. Takšne strategije, ki bi bila idealna danes nima nobena država. Nobena država! Nobena država ne more reči, da je z ukrepi rešila probleme, s katerimi se sooča, odlično. Tako po mnenju gospodarstva doma kot po mnenju tujih analitikov je Slovenija šla v pravo smer. Naši cilji so: okrepitev gospodarske rasti, ohranjanje in odpiranje novih delovnih mest, in - kar bi rad posebej povedal - posebna pozornost za socialno občutljivost. Mi moramo posebej skrbeti za to, da se v teh razmerah ne razkroji socialna povezanost naše družbe. Tukaj so ljudje, ki jih ta kriza najbolj prizadeva in njim mora biti, prav tako kot tistim, ki jim namenjamo spodbude za razvoj, namenjena naša velika pozornost. Če in kolikor bomo ohranili socialno povezanost, toliko bo tudi ugodne politične atmosfere za to, da bomo lahko skozi socialni dialog sprejemali naslednje ukrepe, ki so pred nami. Socialnemu dialogu in socialni povezanosti bo Vlada, tako kot je bila doslej, tudi naprej v celoti predana. Samo če bomo skupaj našli primerne rešitve in korake, samo toliko lahko računamo, da bodo družbeno sprejemljivi in da bodo tudi uspešni. Nekateri koraki morda ne bodo v celoti dobili soglasja socialnih partnerjev. V tem primeru bo morala Vlada, zlasti v naslednjih dveh kvartalih, predlagati nekatere ukrepe, ki so sicer neizogibni. To bomo naredili po temeljitem posvetu znotraj Vlade in z vami v Državnem zboru, če bomo ocenili, da je to neizogibno za to, da vendarle javnofinančno slovenske slike ne ogrozimo, ker to je ta diskusija o finančnem oziroma proračunskem primanjkljaju. Mnenje večin je, da tudi Slovenija brez povečanja proračunskega primanjkljaja verjetno s to krizo ne more opraviti. Vendar pa moram reči, kot predsednik Vlade, da nisem naklonjen nekemu rokobiterstva pri odločitvah za to, da z ukrepi bistveno povečamo naš proračunski primanjkljaj. Nisem naklonjen! To bi pomenilo, da prelagamo breme za rešitev te krize na ramena naših otrok. Mislim, da nam tega ni treba storiti, mislim, da si lahko do neke mere proračunski primanjkljaj privoščimo, ampak samo do neke mere. Če želimo to doseči, moramo iti v ukrepanje tako na prihodkovni, kot na odhodkovni strani proračuna. Da bi prišli do zadovoljivih rešitev, moramo voditi odkrit socialni dialog in sprejeti ukrepe, ki so za to nujno potrebni. Vlada bo torej v prihodnjem tednu začela z delom krizne skupine ministrov. Pripravili bomo tretji paket ukrepov. Ti bodo praktične narave in bodo umeščeni v nek strateški projekt, ki smo si ga zadali na začetku mandata. V začetku aprila bomo začeli s tako imenovano razvojno konferenco, kjer so povabljeni, po našem mnenju, vsi pomembni subjekti za to, da diskutiramo o teh ukrepih v kontekstu vizije, ki jo imamo. Vse to bo poskušalo ustvariti potrebno družbeno atmosfero za zavedanje, da živimo v zelo občutljivem in negotovem času, ampak da smo vsi na istem čolnu in da moramo veslati v isto smer. Pri čemer moram eno stvar povedati! O tem, da smo vsi v istem čolnu začnemo navadno tisti, ki imamo več moči in odgovornosti, govoriti takrat, ko so ogroženi naši interesi. Takrat se začne pozivati tiste, ki imajo od družbenega razvoja navadno manj, da razumejo položaj in da veslajo skupaj z nami. Tisto, kar želim danes povedati, je, da si za to, da smo v istem čolnu in veslamo v isto smer, moramo prizadevati, ampak tudi po koncu krize. Moramo dati potrebna zagotovila, da bomo ostali v istem čolnu in veslali v isto smer. Brez tega, sindikatov in drugih socialnih partnerjev, za konsenz glede ukrepov, ki so potrebni za premagovanje krize, ne bomo uspešni. Torej, mislim, da je treba okrepiti to zavedanje, da lahko krizo premagamo samo skupaj, da smo v istem čolnu, da moramo veslati v isto smer, ampak hkrati moramo mi, ki imamo največ moči, politične in gospodarske, danes dati zagotovilo, da bomo v tem čolnu ostali tudi po koncu krize. Samo v teh pogojih lahko apeliramo na to, da ravnamo usklajeno in tudi velikopotezno. Samo v teh pogojih! Jaz ne dvomim, da bo danes Državni zbor predlog rebalansa obravnaval kritično, drugače tudi ne gre. Še enkrat naj povem, da je to protikrizni rebalans, da je potreben za naše ravnanje, ker je bil prejšnji proračun, sprejet v letu 2007, ko smo imeli opravka s konjunkturo in z bistveno drugačnimi makroekonomskimi pogoji. Danes se je Vlada - in upam, da se bo Državni zbor odzval z rebalansom, ki bo dal pozitiven impulz zlasti gospodarstvu. In potem pridejo na vrsto novi ukrepi, ki bodo, kot sem rekel, tako praktični kot strateški. In znova se bo z njimi soočil Državni zbor in, kot sem rekel, socialni partnerji. Na začetku sem dejal, da nam ne preostane drugega, kot da smo realni. In ravno zato, ker sem realen, vem, da bo nekoč, še v tem mandatu, prišel dan, ko bomo rekli, da smo skupaj premagali to krizo. Do takrat bo še veliko dela, še veliko burnih razprav, še veliko skupnih iskanj, kaj je pravi odgovor in kaj ne. Pri tem moramo spregledati dejstvo, da se s takimi diskusijami ukvarjajo v vseh parlamentih sveta, ki mu pripadamo. In da obstajajo različni pogledi na to, kaj je prav in kaj narobe, da pa moramo zlasti v pogojih majhne in odprte ekonomije poskušati oblikovati, kolikor je to mogoče, nek skupen pogled, kako bomo ravnali. Vlada bo ta pogled v tretjem koraku oblikovala zelo hitro. Danes pa prosim Državni zbor, da, kot rečeno, kritično obravnava predlog tega rebalansa, da da, kolikor lahko, nove zamisli za potrebna ravnanja - vse to bomo v Vladi proučili - da rebalans sprejme, da damo slovenskemu gospodarstvu in sicer pozitiven in potreben signal in da se potem takoj v luči realne situacije, v kateri smo, odločimo za naslednje ukrepe in korake. Še enkrat povem, če želimo ohraniti neko potrebno družbeno atmosfero za strukturne druge reforme, moramo zelo paziti na socialno povezanost družbe. Ne pozabiti na ljudi, ki jih ta kriza najbolj prizadeva, in hkrati okrepiti kot sem rekel zaupanje med nami, kot bomo po koncu te krize v istem čolnu in bomo veslali naprej skupaj tako, da bomo krizo premagali. Brez tega ne bo šlo. Jaz vabim ministra za finance, da sedaj natančneje razloži rebalans proračuna, in Državni zbor prosim, da ga potem po razpravi tudi sprejme. Hvala lepa. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik Borut Pahor. Besedo dajem še ministru za finance, dr. Francetu Križaniču za dodatno predstavitev predloga rebalansa proračuna za leto 2009. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovani visoki zbor. Pred vami je Predlog rebalansa državnega proračuna za leto 2009. To je prvi proračun te vlade, ki pa ga je bilo treba pripraviti zelo hitro in lahko rečem v nekoliko posebnih ali izjemnih gospodarskih okoliščinah. Priprava tega rebalansa je bila nujna zaradi treh stvari: spremembe makroekonomskih izhodišč; drugič, v lanskem letu so bili sprejeti novi zakoni, ki imajo posledice za državni proračun in jih je potem potrebno vnesti v rebalans; in tretjič, Vlada se je takoj po prevzemu mandata lotila odpravljanja posledic svetovne finančne in gospodarske krize, skupaj z ostalimi partnericami v Evropski uniji in v tem kontekstu smo tudi pripravili ukrepe, usklajene ukrepe, ki tudi povečujejo javnofinančne izdatke. Državni proračuna za leto 2009 je bil sprejet že konec leta 2007. Zaradi lanskih volitev vlada prejšnjega sestava ni pripravila sprememb proračuna za leto 2009, kot je sicer predvideno po Zakonu o javnih financah. Makroekonomska slika, gospodarska situacija je danes bistveno drugačna od tiste ob sprejemu proračuna, se pravi jeseni 2007, zato je bila priprava rebalansa državnega proračuna nujna. Spreminjajo se tako rekoč vsi makroekonomski kazalci, to pa ima posledice tako na prihodkovni kot na odhodkovni strani proračuna. Že jeseni lansko leto je bilo zaznati upadanje gospodarske aktivnosti, tako v svetu kot pri nas. Soočeni smo s svetovno finančno krizo, ki se je v zadnjih mesecih preselila iz finančne v realni sektor. Negotove gospodarske razmere v svetu in doma povečujejo stopnjo tveganja, da se bodo predpostavke v rebalansu še spreminjale, kakor sami vidite, se napovedi spreminjajo iz meseca v mesec. Drugačna gibanja od napovedanih bodo imela vpliv zlasti na prihodkovno stran proračuna. Ob pripravi tega rebalansa državnega proračuna smo bili na Ministrstvu za finance maksimalno restriktivni pri načrtovanju davčnih prihodkov, ker se zavedamo negotove situacije, v katerih danes smo. Ko bodo dokončno znana nova makroekonomska izhodišča za letošnje leto, se bomo odločili, kako bomo ukrepali. Dejstvo je, da nas nove napovedi za celotno zahodno Evropo ne navdajajo z optimizmom, kar pomeni, da tudi za Slovenijo lahko pričakujemo bistveno slabšo sliko, kot je bila pred nami ob pripravi tega rebalansa. S pripravo oziroma predložitvijo tega prebojnega protikriznega rebalansa v Državni zbor, pa se preprosto ni dalo več čakati, saj je treba zagotoviti implementacijo protikriznih ukrepov in tudi zakonov, ki so bili že sprejeti, niso pa še bili vključeni v državni proračun. Proračunskih prihodki so v predlogu rebalansa načrtovani v višini 8 milijard 782 milijonov evrov ali 22,8% našega bruto domačega produkta, kar je 0,05 bruto domačega produkta manj od realizacije v letu 2008. Se pravi, predvidevamo, da bodo prilivi nižji od lani. In 204 milijone evrov manj kot v sprejetem proračunu. Od teh prilivov, se pravi od teh 8 milijard 782 milijonov evrov, odpade 7 milijard 491 milijonov evrov na davčne prihodke, 874 milijonov evrov na prejeta sredstva iz Evropske unije in 390 milijonov evrov na nedavčne prihodke. Od sprejetega proračuna v jeseni 2007 za leto 2009 se med prihodki najbolj znižujeta dohodnina, kar za 222 milijonov evrov, in pa davek od dobička pravnih oseb za 114 milijonov evrov. Vzrok za nižjo napoved dohodnine je v nižjih ocenah akontacije dohodnine od dohodkov iz delovnega razmerja zaradi upadanja zaposlenosti in stagnacije plač od dohodka dejavnosti, se pravi, uveljavljajo dodatne investicijske olajšave, pa tudi višjega zneska dohodnine, ki pripada občinam. Nižja ocena davka od dohodkov pravnih oseb je posledica nižje ocene gospodarske rasti, višjih investicijskih olajšav za malo gospodarstvo ter dodatnega znižanja davčne stopnje. Najbolj se povečujejo prihodki iz naslova trošarin za 347 milijonov evrov, od tega bencin in dizel za 278 milijonov evrov, alkohol za 14 milijonov evrov in tobak za 55 milijonov evrov. Evropska sredstva oziroma prilivi iz proračuna Evropske unije so nekoliko nižji kot v jeseni 2007 sprejetem proračunu, in sicer za 13 milijonov evrov, skupaj znašajo 874 milijonov evrov, od tega največ 460 milijonov evrov za strukturno politiko. Z dvigom trošarin želimo nekoliko ublažiti padec ostalih davčnih prihodkov. Ob nižji ceni goriva, kot smo ji bili priča v zadnjem letu, je bil to sprejemljiv ukrep, ki bo pozitivno vplival na javnofinančni saldo in nam omogoča izpeljati protikrizne ukrepe. Nenazadnje je pomembno, da z letošnjim letom dokončno ukinjamo davek na izplačane plače, kar tudi pomeni razbremenitev gospodarstva, poleg že omenjenih novih investicijskih olajšav in nižje stopnje davka od dohodka pravnih oseb. Vse to bo verjetno pozitivno vplivalo na gospodarstvo, povečuje razpoložljivi dohodek, na gospodarski optimizem in povpraševanje pa v teh negotovih razmerah ne vpliva, vplivala bo povečana državna poraba, tako pri nas kot v partnerskih državah in v največjih svetovnih gospodarstvih, tako da vendarle lahko ohranimo optimizem, da bo prišlo do gospodarskega preobrata. Dejstvo je, da bo slabša makroekonomska slika še dodatno poslabšala oziroma znižala prihodke državnega poračuna. Po vsej verjetnosti bo v letošnjem letu potrebna priprava še enega rebalansa državnega proračuna, vendar nas to ne sme navdajati s pesimizmom ali strahom. Vlada se zaveda realnosti položaja in na Ministrstvu za finance že pripravljamo predloge ukrepov. Kot je že večkrat povedal predsednik Pahor, moramo ostati optimistični. Določeni signali v svetovnem gospodarstvu kažejo, da se stvari obračajo na bolj, kljub temu, pa moramo ostati trdno na tleh in izpeljati določene ukrepe oziroma strukturne reforme, kljub temu, da verjetno ne bodo priljubljene. Med temi signali bi omenil zlasti, ker se kot indikator upošteva nepremičninski trg - v ZDA se je začel izboljševati. Raste sicer tudi poraba hrane in oblek po Obamovih ukrepih, ni se pa še preobrnil trg avtomobilov, ta se je obrnil v Evropi. Se pravi, neki signali in indikatorjih so, da bi lahko bil preobrat nekje na vidiku. Proračunski odhodki v proračunu se zaradi novosprejete zakonodaje protikriznih ukrepov in drugačno makroekonomskih izhodišč povečujejo. Če želimo, da naš ukrepi, ki so predvideni, pozitivno vplivajo na gospodarstvo in njegovo rast, moramo s proračunom oziroma celotnimi javnimi financami delovati proticiklično in tudi na ta način pomagati našemu gospodarstvu. In ravno to je razlog, da se odhodki proračuna za leto 2009 povečujejo kar za 17% v primerjavi z lanskim letom, v primerjavi z že sprejetim proračunom pa za 804 milijone, deloma zaradi ukrepov, deloma zaradi sprejetih zakonov. V rebalansu državnega proračuna so predvidena sredstva za pokrivanje vseh zakonskih obveznosti. Del povečanja odhodkov se nanaša tudi na učinke zakonov, ki jih je Državni zbor sprejel, sprejem proračuna za leto 2009, in zato še niso bili vključeni vanj oziroma v državnem proračunu še ni bilo zagotovljenega vira za izvajanje nalog, ki so jih novi zakoni prinesli. Ne želim vas ob tej predstavitvi obremenjevati z vsemi podrobnostmi, vsekakor pa je pomembno omeniti nekatere izmed teh zakonov: brezplačni vrtec za drugega otroka in za vse ostale otroke, brezplačna dijaška prehrana za vse dijake, dodatna sredstva za nekatere nujne programe v kulturi. Dodatna sredstva je bilo treba zagotoviti zaradi drugačni makroekonomskih izhodišč za namene, ki so tako ali drugače vezani na inflacijo, plače, transferje posameznikov, transferje v pokojninsko blagajno. To ne zaradi novih makroekonomskih izhodišč za letošnje leto, ampak predvsem zaradi višje inflacije v letu 2007 in v prvi polovici leta 2008. Tega seveda ni bilo mogoče upoštevati pri pripravi osnovnega proračuna za leto 2009. Podobno velja za odpravo plačnih nesorazmerjih po tako imenovani Virantovi plačni reformi plač v javnem sektorju. Na tem mestu bi želel še posebej izpostaviti dogovor s sindikati javnega sektorja, ki so omogočili prestavitev izvajanja dela te reforme na obdobje po krizi. Mi pričakujemo, da bo to v začetku naslednjega leta. Ob potrjevanju zaključnega računa za leto 2007 ste v Državnem zboru prvič naleteli na mnenje Računskega sodišča, ki je zahtevalo, da se vračila vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje vnese v bilanco A proračuna kot javni izdatek. Na podlagi tega mnenja smo tudi v rebalansu proračuna med odhodki upoštevali 50 milijonov evrov vračil investitorjem v telekomunikacijsko omrežje. V rebalansu proračuna so protikrizni ukrepi v veliki meri ukrepi, ki naj bi prispevali k hitrejšemu razvoju gospodarstva kot celote in njegovih posameznih delov. Ukrepi, ki jih uvajamo, se nanašajo na prestrukturiranje podjetij, spodbujanje malega gospodarstva, spodbujanje turizma in gostinstva, kreiranje novih delovnih mest in povečanje prilagodljivosti podjetij, pospeševanje tehnološkega razvoja v gospodarstvu. Med ukrepi, ki jih je Vlada sprejela, velja izpostaviti poroštva do zadolževanja bank, ki bi omogočilo pritok svežega denarja na finančni trg Republike Slovenije, in jamstveno shemo za podjetja, ki bo omogočila bankam lažje in varnejše plasiranje tega denarja v gospodarski sistem naše države. Spoštovane poslanke in poslanci! Rebalans, ki je pred vami, izkazuje največje povečanje odhodkov za namene subvencij, kar je povsem razumljivo, predvsem zaradi ukrepa subvencioniranja krajšega delovnega časa. Del tega ukrepa bo sedaj po konceptu prestrukturiranj tudi v možnosti reakcije Ministrstva za delo tam, kjer so ljudje še vendarle v delovnem razmerju, tako da bo lažje pomagati zaposlenim v podjetjih z velikimi likvidnostnimi težavami in tudi podjetjem, da lažje preživijo obdobje padca povpraševanja. Se pravi, en del tega denarja bo preusmerjen, vendar v podobne namene zadrževanja čim višje ravni zaposlenosti in čim višjega življenjskega standarda ljudi, ki so se znašli pod pritiskom trga. Poleg tega pa je tudi na področju gospodarstva in znanosti predvideno več subvencij za tehnološki razvoj ter pospeševanje in podporo gospodarski dejavnosti. Subvencije se v primerjavi z letom 2008 povečujejo za 86%, takoj za subvencijami pa je povišanje največje pri investicijah. Vsa sredstva, namenjena investicijam, to so investicije in investicijski transferji, se povečujejo za 35%. Zelo smo si prizadevali, da ta del proračuna ohranimo na čim višjem nivoju, vsekakor pa smo upoštevali, da samo izvedena investicija pozitivno vpliva na naše gospodarstvo, zato so tukaj zajete le investicije, ki so dovolj daleč pripravljene, da imajo, recimo, tudi gradbena dovoljenja. Ostali načrti, ko bodo dozoreli, bodo vključeni v proračun naknadno. Velika številka na papirju, če projekti ne bodo izvedeni, bi namreč samo dodatno poslabševala sliko, učinka na gospodarsko rast pa ne bi bilo. Če pogledamo po programski strukturi proračuna, se najbolj povečuje področje trga dela in delovnih pogojev, in sicer za 339 milijonov evrov v primerjavi z letom 2008, indeks povečanja pa je 182%. Sledi področje znanosti in tehnološkega razvoja, kjer je povečanje 153 milijonov evrov, indeks je 70%, in področje izobraževanja, kjer je povečanje 149 milijonov evrov, indeks pa je 9%. Spoštovane gospe in gospodje! Vse, kar sem povedal, se odraža v rebalansu proračuna, ki ga je pripravila Vlada. Rezultat, ki se pokaže na koncu, to je proračunski primanjkljaj, smo po predpostavki stagnacije gospodarske dejavnosti, se pravi stagnacije GDB-ja, bruto domačega produkta, v letu 2009 obdržali pod 3% BDP v ožji blagajni. Pri tem je treba omeniti, da tudi ostale blagajne javne financiranja ne bodo pozitivne. Druga blagajna javnega financiranja, to je blagajna Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ne bo izkazovala primanjkljaja, saj že zakon določa, da je treba iz državnega proračuna zagotoviti vsa manjkajoča sredstva neposredno. Blagajna Zavoda za zdravstveno zavarovanje bo po sedanjih ocenah izkazovala primanjkljaj v višini 0,3% bruto domačega produkta. Pri proračunih občin je predvideno, da bo primanjkljaj letos nekoliko nižji od tistega, ki je bil realiziran v letu 2008, in bo po naših ocenah znašal 0,2% bruto domačega produkta. Razlog za naše nekoliko bolj optimistične napovedi je zadnja sprememba Zakona o financiranju občin, ki je nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča v celoti prepustila občinam za financiranje njihovih razvojnih nalog, obenem pa smo jim tudi povečali pripadajoča sredstva iz dohodnine. Skupen javnofinančni primanjkljaj bo ob predpostavki stagnacije bruto domačega produkta znašal okrog 3,4% bruto domačega produkta, če bo prišlo do upadanja bruto domačega produkta, bo večji, in jaz sem Evropsko komisijo seznanil, da bomo ta večji primanjkljaj dopustili kot avtomatični stabilizator spodbudi nadaljnje gospodarske rasti. V kontekstu tega primanjkljaja, se pravi 3% ob predpostavki stagnacije in ob predpostavki večjega upada, smo približno izravnani z bolj razvitim delom Evropske unije - Nemčijo in Avstrijo - in v ugodnejšem položaju kot večina sredozemskih držav, kaj šele držav vzhodne Evrope. Smo pa nekoliko slabši od najbolj razvitega dela Evrope tam, kjer je tehnološka politika že dala rezultate. Finska - deloma Nizozemska bosta v ugodnejših razmerah. Kot kažejo zadnje ocene makroekonomske situacije tako v svetu kot tudi v Sloveniji, bomo morali določene dodatne ukrepe implementirati že v letu 2009 in sredi leta pripraviti nov rebalans. S tem rebalansom in z aktivnostmi, ki jih bomo izvajali za proračun leta 2010 in 2011, priprave se bodo začele že v naslednjih mesecih, bo treba pripraviti izhodno strategijo za ponovno uravnoteženje javnih financ. Najprej, ob morda počasnejšem izboljšanju gospodarske dejavnosti, v nižji primanjkljaj in sčasoma v presežek. Ta izhodna strategija bo pripravljena v naslednjih 14-ih dneh v stabilnostnem poročilu, ki smo ga dolžni predstaviti Evropski komisiji, v konceptu, se že izdeluje, in v konceptu bo vsebovala dva scenarija: prvi bo scenarij povratka gospodarske rasti, kjer se bo tudi hitreje vzpostavilo ravnotežje, drugi scenarij bo daljša gospodarska stagnacija, kjer bodo pripravljeni in so v konceptu že zamišljeni členi, določeni ukrepi, prestavitve ali podaljšanja izvajanja tako investicij iz javnih blagajn kot tudi kasnejše uvajanje nekaterih pravic, ki niso neposredno vezane na pomoč socialno najbolj ogroženim. To je pač scenarij, ki ni tako prijeten, ga bomo pa prisiljeni morda začeti izvajati že z rebalansom v drugi polovici tega leta, če fiskalni ukrepi ne bodo prijeli. Naj na koncu omenim, da smo se pri kenezijanskem spodbujanju gospodarske dejavnosti znašli pred problemom, da tako pri tretji razvojni osi kot pri modernizaciji železnic praktično nimamo gradbenih dovoljenj. Se pravi, postavljanje teh objektov v prostor ni bilo pravočasno izvedeno. In zdaj ne glede na to, da so zagotovljena sredstva, tega ne moremo začeti pospešeno izvajati. Tako bo verjetno treba sprejeti tudi kakšen izredni zakon, za železnice bi bil verjetno najbolj sprejemljiv, po katerem se bo bistveno hitreje kot sicer - običajno tečejo ti postopki tudi do treh let - te objekte postavilo v prostor, se pravi, pripeljalo do gradbenih dovoljenj, da se bodo lahko začela dela, ki bodo rešila tudi dobršen del našega gospodarstva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog rebalansa proračuna je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku mag. Antonu Ropu za predstavitev poročila odbora. Prosim.
Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovane članice in člani Vlade, lepo pozdravljeni! Odbor za finance in monetarno politiko je Predlog rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2009 obravnaval kot matično delovno telo. Naj na začetku rečem, da me veseli optimizem ministra za finance, pa tudi predsednika Vlade; škoda, ker toliko tega optimizma ni bilo pri delu matičnega odbora. V uvodni obrazložitvi, podani s strani predlagateljev rebalansa, so bili sicer pojasnjeni razlogi za predlagani rebalans. To so seveda spremenjene gospodarske razmere, premajhen obseg proračunskih sredstev za financiranje novosprejetih zakonskih obveznosti in zagotovitev sredstev za izvajanje že sprejetih protikriznih ukrepov. Po predlaganem rebalansu naj bi bil primanjkljaj državnega proračuna, ob predpostavki, da bodo prihodki v letu 2009 za 200 milijonov nižji od načrtovanih, in naj bi znašal 2,9% BDP, upoštevajoč ostale blagajne pa 3,4%. Uvodoma je bilo poudarjeno tudi, da bo ob morebitnem dodatnem poslabšanju gospodarskih razmer primanjkljaj večji, in sicer okoli 4 do 5% BDP, in bo tako primerljiv s primanjkljajem v državah, ki so naše najpomembnejše gospodarske partnerice. Žal je po najnovejših ocenah UMAR-ja to drugo povsem realno. Pojasnjeni so bili razlogi za načrtovanje zmanjšanja posameznih proračunskih prihodkov. Med ostalim je bilo poudarjeno, da so prilivi iz evropskega proračuna načrtovani v nekoliko nižji višini, kot je predvideno v veljavnem proračunu. Vlada bo skušala na tem področju, kar je izjemnega pomena, vzpostaviti enostavnejši sistem črpanja teh sredstev in tudi večjo možnost njihovega prelivanja med posameznimi upravičenimi projekti. V uvodnem delu je predstavnik UMAR-ja odbor seznanil z nekaterimi novimi podatki o gibanju makroekonomskih kazalcev. V tem okviru je opozoril na nadaljnje slabšanje gospodarskih razmer in na relativno veliko verjetnost, da bo gospodarska rast negativna. Predlagatelji rebalansa so ob tem poudarili, da so seznanjeni s temi podatki in razmišljajo, tako kot smo tudi danes slišali, o pripravi drugega letošnjega rebalansa. V razpravi o predloženem rebalansu so člani odbora iz vrst opozicije podali vrsto kritičnih ocen. Namreč, po njihovem mnenju so potrjujejo trditve, da predloženi rebalans temelji na v tem času netočnih, preoptimističnih predpostavkah o gibanju posameznih makroekonomskih kazalcev. V spremenjenih razmerah, ki so se v obdobju od priprave predloženega rebalansa do njegove obravnave bistveno poslabšale, ni možna ocena o realnosti načrtovane višine proračunskih prihodkov, kot tudi primanjkljaja, zato je razprava o predlaganem razrezu proračunskih odhodkov s tega vidika zelo otežena. Vedno bolj očitno se kaže, da bo v letošnjem letu potreben še eden rebalans. Predlagani rebalans je po mnenju nekaterih članov odbora nezadostno varčevalen, saj se obseg sredstev za financiranje materialnih stroškov povečuje vsem uporabnikom z redkimi izjemami. Posebej je bilo poudarjeno, da so nekateri proračunski odhodki načrtovani v nerealni višini, zlasti je bilo opozorjeno na slabo in nizko realizacijo sredstev, namenjenih za delno subvencioniranje polnega delovnega časa, kar kaže na šibko delovanje sprejetega protikriznega ukrepa za zmanjševanje števila brezposelnih, in to pri ukrepu, ki se šteje za enega najpomembnejših ukrepov Vlade. V razpravi članov odbora iz vrst pozicijskih poslanskih skupin, po mnenju katerih predlagani rebalans sicer predstavlja ustrezen odgovor na financiranje proračunskih izdatkov v sedanjem kriznem obdobju, so bile med drugim izražene tudi naslednje ocene in stališča. Če rebalans temelji na nerealnih predpostavkah, to seveda ni dobro, saj je treba sprejeti rebalans, ki ga bo mogoče izvrševati. Če bi držala predpostavka, da so vzroki krize le psihološki, bi bil predlagani rebalans ustrezen odgovor na sedanje razmere, seveda se pa člani bojijo, da je sedanja kriza posledica krčenja kreditnega potenciala izvoznih in domačih trgov. Vlada potrebuje čimveč pristojnosti za prerazporejanje proračunskih sredstev med izvrševanjem proračuna, saj gre za izjemno situacijo, ki bo trajala še nekaj časa. Če Vlada lahko dovolj trdno zagovarja realnost pričakovane višine prejetih sredstev iz Evropske unije, potem verjamemo, da bo v razvojnem delu proračun realno izpeljan. Če pa so te predpostavke nerealne, seveda se postavlja dvom v predlagani rebalans. Odbor se je opredelil do 42-ih amandmajev kvalificiranih predlagateljev, podprl nekatere amandmaje in seveda upamo, da bodo ti amandmaji na koncu tudi sprejeti. Sam pa je podprl in predlagal dva dodatna amandmaja, ki bistveno ne spreminja tega predlaganega rebalansa, in seveda verjamem, da bodo amandmaji podprti in sprejeti v okviru razprave Državnega zbora.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima mag. Franc Žnidaršič v imenu Poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Spoštovani predsednik, spoštovani predsednik Vlade in ministrski zbor, kolegice in kolegi. V Poslanski skupini DeSUS podpiramo predlog sklepa, da se sprejme rebalans proračuna za leto 2009. Rebalans, ki je pred nami, je pripravljen v težkih časih na način, da bi na eni strani omejili zadolževanje, na drugi strani pa ublažili posledice, zlasti na področju zmanjševanja zaposlenosti - posledice krize namreč. Ne vemo, kako globoka bo kriza, zato po nekaterih napovedih, in tudi naši oceni, obstaja možnost, da bo treba narediti še en rebalans, zlasti, če se pokaže, da gredo stvari drugače od pričakovanj. Vlada je v uvodnem delu predloga rebalansa obljubila, da se bodo na področju koriščenja sredstev Evropske unije sredstva lahko prerazporejala med kohezijskimi projekti, kar bi po naši oceni omogočilo boljše in predvsem bolj učinkovito koriščenje in črpanje sredstev iz evropskega proračuna, zato si želimo, da bo ta obljuba uresničena. To bi namreč v praksi pomenilo, da se lahko med letom prerazporedijo sredstva s projektov, kjer ni verjetnosti, da bi bili končani do konca leta, na projekte, ki bi lahko imeli hitrejšo dinamiko uresničevanja. Eno od področij, ki bi nedvomno lahko pridobilo s prestrukturiranjem porabe evropskih sredstev, bi bilo področje turizma kot multidisciplinarna naloga. V Poslanski skupini DeSUS smo zadovoljni, da gospodarstvo pridobiva na vseh ravneh oziroma v okviru različnih ministrstev, med drugim tudi na področju razvoja znanosti in tehnologije in podobno. Prav tako nas veseli, da sta Vlada in matični odbor pokazala posluh za študente oziroma štipendije, za okoljsko problematiko s podporo amandmaju za povečanje postavke za spodbujanje učinkovite rabe in obnovljivih virov energije, postavke za izboljšanje stanja okolja, postavke za načrtovanja varstva in urejanja voda in še nekaterim amandmajem s področja varstva okolja ter amandmaju za zvišanje sredstev za izgradnjo in investicijo vzdrževanja lokalnih cest in javnih poti. Prav tako nas veseli podpora amandmaju, ki zmanjšuje potrošnjo v okviru različnih ministrstev za materialne stroške. Žal pa moramo izraziti razočaranje na točki, ki zadeva enkratni dodatek oziroma enkratni tako imenovani draginjski dodatek upokojencev. Poslanska skupina DeSUS je pričakovala dvoje. Prvič: da bo zakon o dodatku v normativnem delu programa Vlade za leto 2009 in da bo dodatek v takšni obliki, kot je bila napovedana, ali kako drugače uresničen. Zato smo se v Poslanski skupini DeSUS na matičnem delovnem telesu odločili za podporo amandmaju, ki bi v rebalansu omogočil sredstva za enkratni pokojninski dodatek, a žal ni bil sprejet. Še bolj pa smo razočarani nad odnosom državne sekretarke, ki je vehementno izjavila, da bi bili upokojenci zaradi tega privilegirani. V Poslanski skupini DeSUS se sprašujemo, kako je lahko nekdo privilegiran s 300 ali 400 evri mesečnih dohodkov v tej državi, kjer se revščina poglablja. Sicer pa smo v poslanski skupini vztrajali, da Vlada v svoj normativni plan dela vnese ta zakon, in bomo na tem vztrajali tudi v bodoče. S tem, da bi lahko bil namenjen ne samo socialno šibkim upokojencem, pač pa tudi drugim socialno ogroženim državljanom. Vlada po naši oceni zaenkrat še ni potrdila besed ministra za finance, da gre za socialno naravnan proračun oziroma rebalans. Tako se, na primer, težko strinjamo, da je zmanjšanje na postavki "obveznosti države do ZPIZ-a" za nekaj več kot 18 milijonov evrov socialno naravnano dejanje. Prav tako ne moremo s to isto oznako označiti zmanjšanja postavke "nakup in gradnja osnovnih sredstev na področju socialnega varstva starejših", ker so sredstva za domove nižja od pričakovanih. Pričakujemo pa, da bo v letu 2009 sprejet v koalicijskem programu dogovorjen program gradnje domov za starejše in v naslednjih treh letih v ta namen tudi zagotovljena ustrezna sredstva. V Republiki Sloveniji imamo slabe razmere glede materialnega položaja upokojenih v primerjavi z aktivnim delom prebivalstva. Vsi vemo, da je naš pokojninski sistem komaj vzdržen. Pred tem si ne smemo zatiskati oči, treba bo ukrepati, predvsem pa ne zavirati razvoja socialnega in zdravstvenega skrbstva za starejše, ker je več kot očitno, da bo število starostnikov naraščalo in bodo problemi te vrste vsak dan hujši. V Poslanski skupini DeSUS se zavedamo, da so razmere neugodne, težavne, da bo treba varčevati na marsikaterem področju, hkrati pa upamo, da bodo načrtovani ukrepi, ki so deloma vgrajeni tudi v ta rebalans proračuna, prinesli pričakovane učinke na področju reševanja gospodarstva in da bomo nekako vsi skupaj prišli iz krize in preživeli to hudo izkušnjo. V prepričanju, da rebalans vendarle sledi temu namenu, ga bo naša poslanska skupina podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Spoštovane kolegice in kolegi, gospod premier, ministrice in ministri, strokovni sodelavci Vlade! V Slovenski nacionalni stranki bomo rebalans podprli. Preprosto povedano, če je vojna, je vojna za vse. To pomeni, ukrepi so potrebni, ukrepi so nujni. Vemo tudi, da Vlada v tako kratkem času ni mogla narediti idealnega rebalansa proračuna, kar je razumljivo. In tako kot so kolegi, in bodo še kolegi, povedali, smo prepričani in vemo, da bo potreben še en rebalans, pravzaprav v bistvu pravi rebalans, ker v Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da je ta rebalans samo priprava na tistega pravega, realnega. UMAR je sicer bil v ponedeljek na seji matičnega delovnega telesa še skrivnosten. No, ta skrivnost se je razkrila, padec BDP oziroma gospodarske rasti naj bi bil minus 4%. Bolje realna ocena kot nič, čeprav se pa nam v Slovenski nacionalni stranki zdi, da je padec od decembra do danes predvidenih 0,6 na minus 4, pač, prehiter: ali je ocena napačna ali pa ni bila tista ocena v decembru prava. Res bi v rebalansu proračuna lahko našli stvari, ki bi zahtevale še nekatere spremembe. Dejstvo je, da bo tako padec gospodarske rasti posledica padca blagovnega izvoza. To vemo. Predvsem pa bo padec investicij tisti, ki bo zelo pomemben, predvsem v gradbeništvu, in pa v investicijah v stroje in opremo. Kljub temu, da to vemo vidimo, da se ravno na teh postavkah v rebalansu znižujejo sredstva, načrtovana za investicije v gradbeništvu, v cestne programe, v stroje in v opremo; ampak, tako pač je. Tisto kar pa ni prav, za kar še enkrat pravim, da v Slovenski nacionalni stranki pravimo, da če je vojna, da je vojna za vse, pa vidimo, da edina rast je zabeležena pri državni porabi. Zaradi tega bo Slovenska nacionalna stranka podprli edini amandma, ki ga bo podprla, ki obsega 25 strani, ki ga je vložil mag. Žerjav - zato ker enači vse. Nepojmljivo je, da predsednik Vlade v svojem uradu varčuje, nepojmljivo je, da Državni zbor varčuje, medtem pa, jih raje na bom našteval, ker "dobim ošpice", si druge državne službe zvišujejo plače, zvišujejo materialne stroške. Sami si poglejte, ne bom jih našteval! To je nepojemljivo. Če varčujemo, varčujemo vsi, tudi ljudje s skrajšanim delovnim časom, z manjšimi plačami, s subvencijami dajejo svoj prispevek k preprečitvi recesije oziroma krize - krize še ni, upam, da mogoče tudi ne bo prišla, da nas bo obšla. In še nekaj bi poudaril: vsi si zapomnimo besede premierja, ki je dejal: "Recesija je tudi priložnost za hiter vzpon in razvoj." In to drži, gospod premier. To je najbolj pomembno. To drži! Ampak ne na tak način! Nekateri pa so njegove besede vzeli dobesedno in so rekli: "O.K., sedaj pa imamo priložnost za razvoj", in so si "nabili" plače in "nabili" materialne stroške. Ne tako! Recesija je izziv za razvoj skozi ukrepe, da se odrečemo nečesa, zato da nam bo čez leto, dve boljše. Moti me, da je država Republike Slovenije tako zaskrbljena zaradi maastrichtskih kriterijev. Jaz sem za to, da spoštujemo 3% limit padca gospodarske rasti. Ampak vsi, vseh 27 držav v Evropi! Slovenija je vestna in me skrbi, na vsaki seji matičnega delovnega telesa slišimo, kako bomo Evropi opravičili, da bo naša rast več kot 3% oziroma padec. In kako se bomo zdaj izgovarjali, mi ubogi? Ko je bila gospodarska rast v Evropi zlata, v razcvetu, so se vodilne države, med njimi tudi Francija, mirno norčevale in so presegale maastrichtske kriterije za 1, ali 2%. Nikomur nič! Mi se pa zdaj bojimo! Nič se nimamo za bati, tako pač je! Saj ni edina Slovenija, ki bo doživela večji padec od 3%. Naša skrb pa je, in zato pozdravljamo rebalans proračuna, da se bomo tega izognili čez leto ali dve. Seveda nam ni všeč, da se plačna razmerja v državni upravi ohranjajo, da ostaja visoka. Spet smo tam: če je vojna, je vojna za vse. In še enkrat pravim, premier varčuje, njegov urad varčuje, Državni zbor varčuje, ostali - gremo gor! Ne gre! Zato pričakujem od kolegic in kolegov, v tem Državnem zboru, da bomo vsi podprli amandma, ki je zapisan na 25-ih straneh in ki ga je spisal gospod Žerjav in ki vsem enakovredno jemlje. V Slovenski nacionalni stranki bomo aktivno sodelovali in tvorno sodelovali pri oblikovanju naslednjega rebalansa. Bomo se držali pravil iger, tako kot pričakujem, da se boste tudi ostale kolegice in kolegi. Vladi pa - razumem, marsikdo je nezadovoljen: eni so nezadovoljni zaradi zmanjšanja sredstev na področju energetskega varčevanja, drugi so nezadovoljni zaradi zmanjšanja ne vem česa še. Ampak, še enkrat pravim: če je vojna, je vojna za vse. Pač, moramo Moramo "požreti". Zdaj, iskati skozi amandmaje, komu dvigniti, komu spustiti, je nelogično. Mi vemo, da moramo obdržati gospodarstvo; mi vemo, da moramo obdržati in ohranjati zaposlenost čim bolj jo lahko, in mi vemo, da moramo ohraniti vse tisto, kar je napisano v razvojnih programih. Tam, prosim, ne jemati. Mi moramo skrbeti naprej za šolstvo, mi moram skrbeti za zdravstvo. Tukaj se recesija ne sme poznati. Lahko pa se pozna pri naših plačah, če že, in pri plačah vseh ostalih gospodov in gospa! In tudi če se uzakonijo marže pri trgovcih, da jih bodo znižali, da bodo ljudje lahko normalno, vsi enakovredno kupovali v normalnih trgovinah. Vladi bomo pomagali. Pričakujemo, da bo ta rebalans kot prvi, verjetno bo kmalu drugi, prinesel neke rezultate, in pričakujemo, da bo drugega nekoliko lažje narediti tudi z našo pomočjo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Radovan Žerjav v imenu poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani predsednik Vlade, ministri, kolegice in kolegi. Državni proračun za leto 2009 je bil pripravljen in sprejet leta 2007. Do danes je prišlo do ogromnih odstopanj glede večine makroekonomskih kazalnikov za leto 2009. Včeraj smo doživeli hladen tuš z napovedjo Urada za makroekonomske analize in razvoj, da bo BDP v letu 2009 padel na minus 4%. Mimogrede, proračun za leto 2009 je bil sprejet na osnovi napovedi 7,1% rasti BDP-ja. Naj končam samo pri tem najpomembnejšem kazalcu. Predlog rebalansa je Vlada pripravila na podlagi decembrske ažurirane jesenske napovedi gospodarskih gibanj, ki je po alternativnem scenariju gospodarskih gibanj še predvidevala pozitivno 0,6% rast domačega bruto produkta. Kaj sedaj? Znašli smo se v eni zelo nenavadni situaciji: sprejemamo rebalans proračuna ob zavedanju popolnoma vseh tu sedečih, da bo prav kmalu potreben nov rebalans. Ob dejstvu prihajajoče gospodarske krize, katere se je ob koncu svojega mandata zavedala že prejšnja vlada, je sedanja vlada sprejela niz ukrepov za blažitev posledic gospodarske krize in spodbujanja gospodarstva. Sprejetih je bilo kar nekaj sprememb zakonodaje na davčnem in finančnem področju, ki so po naši oceni premalo pogumne in učinkovite. Tiste spremembe, namenjene k obuditvi delovanja medbančnega finančnega sektorja, nimajo učinka, kreditni krč, kot smo se zadnjič pogovarjali, ni popustil. Prepotreben denar slovenskemu gospodarstvu kar noče in noče zapustiti varnih veder slovenskih in tudi mednarodnih bank. Ukrepi, ki bi direktno izboljševale likvidnost slovenskega gospodarstva in na katere ima direkten vpliv slovenska vlada, pa so, milo povedano, premalo pogumni. Lahko rečemo tudi, da so kdaj pa kdaj tudi metanje peska v oči. Pa poglejmo rebalans proračuna. Morda za začetek zastrašujoč podatek. Po navajanju predlagateljev rebalansa investicije, skupaj z investicijskimi transferji, znašajo 1,4 milijarde evrov. Zadolževanje pa znaša - koliko? Točno 1,4 milijarde evrov. Kaj to pomeni? Pomeni, da vse, kar v proračun pride, le-ta tudi poje oziroma drugače, vse investicije, ki jih imamo predvidene v proračunu, so na račun zadolževanja. Torej, Slovenija ni sposobna več izvajati investicij na svoj račun; meni se to zdi zastrašujoč podatek. Prihodki so predvideni, kakršni so, in na to verjetno in žal ne moremo imeti ob načrtovanju rebalansa veliko vpliva. Tu se mi zdi zanimivo edino dejstvo, da že nekaj časa poslušamo, kako je prejšnja vlada neučinkovito načrtovale prejemke in izdatke iz naslova črpanja evropskih sredstev, govorilo se je celo o 60% učinkovitosti glede na načrtovano. Če pa pogledamo postavko "Prejeta sredstva iz EU", vidimo, da je očitno ta Vlada le ugotovila, da ni bilo vse tako slabo, saj, pod narekovaji, "neučinkovito planiranje prejšnje vlade" znižuje za slaba 2%. Sprašujemo se, čemu je potem bil potreben ves rompompom glede velikokrat povedanega. Odhodki. Tu se kaže popolna nekonsistentnost te vlade. Ob takrat populističnih napovedih o varčevanju, plačevanju kavic na lastne stroške, o zniževanju plač poslancev in še bi lahko naštevali, lahko rečem, da imamo v časih, v kakršnih smo, pred seboj izrazito nevarčevalen rebalans. Če pogledamo samo začetek proračuna, in sicer vladne in nevladne proračunske uporabnike, ugotovimo, da sta Kabinet predsednika Vlade in Državni zbor velika zmagovalca pri varčevanju. Kabinet predsednika Vlade skoraj z 11% privarčevanih sredstev in drugi, torej Državni zbor, s 4,21% privarčevanih sredstev. Vsi ostali imajo malenkostno znižanje, takšni so štirje, večina pa povečanje, kar 16 je takšnih. Predsednik Republike Slovenije je uspel prihraniti le borih 26 tisoč 900 evrov, Medtem ko si je generalni sekretar Vlade privoščil za dober milijon višji proračun, torej povečanje za 7,22%. Izstopata še protikorupcijska komisija s 118% povečanjem, pa recimo, da je ta del upravičen, čeprav sem mnenja, da bi v tej krizi bilo tudi 50% povečanje dovolj, in Informacijski pooblaščenec s 24% povečanjem. Vlada se je odločila, da bo varčevala. Pozno so bili sprejeti varčevalni ukrepi, govorilo se je o 30-ih ukrepih Vlade. Žal, učinke ukrepov, ki jih po našem mnenju sploh lahko označimo za ukrep, ocenjujemo kot minimalne oziroma nikakršne z izjemo plač. Za mnogo ukrepov ocenjujemo, da sploh niso bili ukrepi, temveč tekoče naloge uporabnikov javnih sredstev, ki bi jih le ti tako ali tako morali ves čas sproti izvajati. Ta dejstva se pravzaprav kažejo tudi ali pa se reflektirajo v tem rebalansu. Torej, zgled, ki sta ga dala predsednik Vlade in Državni zbor, je šel po gobe. Lahko si ga vsi skupaj vtaknemo za klobuk. Pravzaprav smo se na nek način osmešili. Trdim, da nas birokracija na vsak način slavi in se nam smeji v brk. Še enkrat je zmagala. Za sebe je poskrbela. In tukaj ne mislim na plače, ampak na vse ostalo, očitno jih ne zanima, kaj se bo dogajalo z našim gospodarstvom. Govorim o nesprejemljivih povišanjih na nekaterih postavkah kot so materialni stroški, investicije, investicijsko vzdrževanje, skratka, v javni porabi. Na tem segmentu, govorim o segmentu izdatki za blago in storitve, ki je težak skoraj milijardo evrov, smo skupno privarčevali samo 2,63% oziroma nekaj manj kot 25 milijonov evrov, ob dejstvu, da so eni privarčevali mnogo več, mnogi pa tudi zapravili bistveno več oziroma bodo zapravili bistveno več. Ocenjujem, da pri sestavljanju proračuna nismo imeli neke strategije, nekega cilja ali pa okvirja, da bi bila izhodišča za vse porabnike enaka. Natančno vem, kako se pripravljajo taki proračuni. Imam občutek, da ni bilo nekoga, da bi udaril po mizi, da bi udaril po mizi tako, da bi se miza prelomila na dve polovici in da bi ustavili konje. Veste, gospe in gospodje, več kot očitno je, da nam v Vladi primanjkuje gospodarstvenikov. Z vsem spoštovanjem do vseh članov Vlade, ampak očitno ne vedo, kako se je potrebno obnašati, ko je gospodarska družba v krizi. Sam to dobro vem iz svojih izkušenj. Takrat je potrebno nepotrebne stroške rezati po dolgem in po čez in naša družba tokrat je v krizi in to bi morali storiti. Trdno sem prepričan, da je v segmentu, o katerem ves čas govorim, izdatki za blago in storitve, javna poraba, možno prihraniti v tem trenutku najmanj 10%. Torej, govorim o cca 100.000 milijonih evrov. Ampak, spoštovani, seveda je za to potrebna trda roka in kot veste smo v zvezi s tem v Slovenski ljudski stranki pripravili tudi tako imenovani mega amandma. Zgleda celo, da bi lahko bil denar, ki se je razdelil skozi ta proračun, delno tudi politično razdeljen. Če vzamemo Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, Ministrstvo za kulturo in Ministrstvo za gospodarstvo, imajo največja povečanja proračunov ministri, ki so hkrati predsedniki strank, pa hkrati, žal, ne zasedajo tistih ministrstev, ki so ključna za reševanje ta krize. Opaziti pa je tudi občutno povečanje nekaterih postavk nekaterih regijskih projektov tistih regij, ki so odigrale odločilno vlogo na zadnjih parlamentarnih volitvah. Te regije so dobile tudi nekatere popolnoma nove postavke, ki jih v proračunu za leto 2009 ni bilo. Kaj naj rečem za zaključek? Hvala bogu, da se bomo kmalu srečali z novim rebalansom proračuna 2009. Upam, da bo predsednik Vlade ob tej priložnosti odločneje zastavil smernice, cilje, okvire vsem proračunskim uporabnikom. Slovenci in Slovenke pač pričakujejo dejanja, v tem trenutku pa predvsem rigorozno varčevanje v segmentu javne porabe in na osnovi tega pomoč gospodarstvu, ne pa besede. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Borut Sajovic v imenu Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik za besedo. Kolegice in kolegi! Pozdrav tudi mandatarju in ministrski ekipi! Smo priča pomembnemu dejanju za nadaljnji razvoj Slovenije in v Liberalni demokraciji ocenjujemo, da je Rebalans proračuna Republike Slovenije za leto 2009 ustrezen odgovor na probleme, s katerimi se v času svetovne finančne in gospodarske krize soočamo, in ga bomo zato tudi podprli. Je treba povedati, da je se jemanje zdravil običajno grenko, ampak poleg časa je to edina stvar, ki pomaga k ozdravitvi. Se pa zagotovo ne strinjamo s tistim, kar nekateri iz dneva v dan vse bolj glasneje poudarjamo, zagotovo smo v resnih zaostrenih gospodarskih razmerah in krizi, nikakor pa v Sloveniji ni nikakršnega vojnega stanja. Treba je povedati, da je tak rebalans, kot je pred nami, izziv in odgovor tudi na neke pretekle čase, kajti osnovni proračun so pripravljali drugi gospodarji in pa v drugih, drugačnih časih. Tudi odraz današnje izrazite krize, ki se kaže predvsem skozi močno upadanje gospodarske rasti v zadnjih mesecih ter še bolj drastičnem zmanjševanju industrijske proizvodnje, bi potrebovali rebalans državnega proračuna, kakršnega imamo danes pred seboj. Tudi s tem, da Vlada končno misli en korak naprej in že razmišlja, kakšen bo naslednji rebalans proračuna, ki ga ima v mislim, ni čisto nič narobe, dober gospodar vidi zagotovo dlje kot samo do lastnega praga. Že sam narava priprave in sprejemanja dvoletnih proračun pripelje do tega, da je seveda treba zagotoviti dodatna sredstva za pokrivanje vseh novih zakonskih obveznosti, saj je bil proračun za letošnje leto sprejet že konec leta 2007. Prav tako pa je pomembno, da še enkrat poudarimo, da je treba pokriti tudi vse obveznosti, ki so bile v sprejetem proračunu načrtovane prenizko oziroma sploh niso bile načrtovane. So bili časi, ko je bilo treba biti ljudem všeč za vsako ceno, bližale so se volitve, takrat seveda tudi mi, ki smo tukaj, nihče ni nič razmišljal o sprejemanju všečnih zakonov in luknja je težka 590 milijonov evrov, kar je seveda za naš proračun velik denar. Katera so tista ključna področja? Zagotovo je pozitiven ukrep povezan z vrtci. Pozdravljali smo ga, sprejemali smo ga, odločitve so bile prave, temu pritrjujem tudi danes, vendar za te zadeve je potrebno zagotoviti denar. Študentska prehrana. Podobna zgodba, vse je v redu, vse je prav, podpiramo, ampak plačati pa moramo šele sedaj. Podobna zgodba so visokošolski in pa drugi zavodi, univerze. Pomembno se mi zdi tudi, da nam je uspelo povečati finančno izravnavo občin. O tako opevani plačni reformi prejšnjega ministra za javno upravo ne gre izgubljati besed - eden od strelov v koleno, ki ga je zagotovo treba tudi plačati. Vsekakor pa je rebalans proračuna potreben, predvsem zaradi bistveno slabših ekonomskih razmer od predvidenih v času priprave in sprejemanja preteklega proračuna, zaradi drugačnih gibanj, ključnih makroekonomskih kazalcev v lanskem letu ter zaradi napovedi njihovega gibanja v letošnjem letu, ki so bistveno slabše od napovedi, ki so bile upoštevane ob pripravi proračuna, jeseni 2007. Najbrž se je treba tudi zamisliti nad izjavami nekaterih, ki so bili na ključnih položajih v Sloveniji kakšnih pet, šest mesecev nazaj in so trdili, da o kakšni recesiji ni in ne bo govora. Makroekonomske napovedi, žal, kažejo na močno upadanje gospodarske rasti, saj naj bi se ta po najnovejših napovedih Umarja zmanjšala kar za 4%, po nekaterih pesimističnih pa naj bi bil padec še večji. Izvoz naj bi se zmanjšal za 8,6%, z za 10,3% se bo zmanjšal tudi uvoz, kar mogoče niti ni tako slabo. Inflacija pa naj bi ostala na ravni dobrega odstotka, kar je v redu. Treba se je tudi zavedati, da enostavno na tej veliki evropski ladji nismo glavni krmar mi, pač pa smo še kako odvisni predvsem, recimo, od Nemčije kot naše najpomembnejše gospodarske partnerice, katere bruto domači proizvod naj bi se letos zmanjšal od 5 do 7%. Tako slab makroekonomski okvir seveda pomeni zmanjševanje vseh proračunskih prihodkov v letošnjem letu, še posebej davčnega; naša ocena je za okoli 370 milijonov evrov. Vlada ta izpad nadomešča s spremenjeno trošarinsko politiko, pri čemer ima, po našem mnenju vso podporo, zagotovo pa tudi še nekaj rezerve. Ali povedano drugače, prihodki državnega proračuna se bodo zmanjšali za 0,5% bruto družbenega proizvoda, odhodki pa se bodo povečali za 2% bruto družbenega proizvoda. Povečanje odhodkov je kot odgovor na izzive časa nujno. Financirati je treba tudi že sprejete in načrtovane protikrizne ukrepe, ki morajo pomagati preživeti predvsem ključnemu delu slovenskega gospodarstva. Za ta del je namenjenih kar 614 milijonov evrov. O zadostnosti teh sredstev se da govoriti z ene ali druge strani, o učinkih pa bomo sodili kasneje. Vsekakor pa si zagotovo lahko vsi skupaj želimo, da bi novi, dodatni protikrizni ukrepi, ne bili potrebni, saj bi to pomenilo, da so že sprejeti dovolj učinkoviti ter da smo dno krize že doživeli, žal pa je verjetnost za kaj takega relativno majhna. Postavlja pa se vprašanje, kolikšen pa bi bil lahko še sprejemljiv proračunski primanjkljaj v teh izjemno neugodnih razmerah. S predlaganim rebalansom naj bi primanjkljaj proračuna znašal tam nekje tik pod 3,3% bruto družbenega proizvoda oziroma če prevedemo to v znesek, nekje okrog 1,1 milijarde evrov. Proračunski primanjkljaj je praktično na maastrichtski meji 3%, najverjetneje jo bo tudi presegel, še posebej, če bo dodan verjeten primanjkljaj v zdravstveni blagajni, za katero pa se strinjamo, da pri njej ne gre varčevati, pač pa iskati racionalizacije in izboljšave. Tudi deficit nad maastrichtsko mejo v letošnjem letu, po mnenju LDS-a, ni nujno problematičen, seveda, če gre zgolj za začasen stabilizacijski primanjkljaj ter če se bodo tako politika kot socialni partnerji sporazumeli, da se ga prične odpravljati že oziroma še v slabih gospodarskih razmerah, torej v bližnji prihodnosti, s trdnimi, kvantificiranimi cilji zmanjševanja, na primer v naslednjem petletnem obdobju. V Liberalni demokraciji Slovenije bomo takšno stališče zagovarjali in ga uveljavljali tudi znotraj sedanje vladne koalicije. Ob tem pa se bomo zavzemali tudi za oblikovanje trdnih zakonskih pravil za omejevanja obsega javnega dolga, zato v naši poslanski skupini podpiramo oblikovanje fiskalnega sveta kot neodvisne strokovne institucije, ki bdi nad kakovostjo naše fiskalne politike. Ob tem pa moramo izpostaviti dejstvo, da si je v preteklosti prejšnja vlada ob visoki gospodarski rasti privoščila razkošje neizpeljave resnih, vendar hudo potrebnih strukturnih reform. Takrat nismo varčevali, še več, podpirali smo pospeševano zadolževanje. Spomnimo se samo na spremembe sistema financiranja izgradnje slovenskih avtocest. Zadolževanje predvsem v tujini je v preteklem mandatu nenormalno poraslo. Ekonomisti ugotavljajo, da je Slovenija iz neto kreditarja tujine v višini 3,3% bruto družbenega proizvoda, takšno stanje je bilo konec leta 2004, postala na koncu leta 2008 država z neto dolgom do tujine v višini kar 23% bruto družbenega proizvoda. Tudi večji del tako opevane visoke gospodarske rasti je temeljil predvsem na sposojenih sredstvih rastoče gradbene dejavnosti in na izvozu izdelkov za premajhno dodano vrednost, torej na dveh dejavnostih, ki sta še posebej občutljivi na ciklična gibanja in šoke. Kot že povedano, v preteklosti nismo začeli, bi bilo pa potrebno, s prestrukturiranjem-gospodarstva, z naložbami v tehnološki razvoj in pa v znanje. Žal pa tega nismo izpeljali in to je naloga in pa cilj tega mandata. Če bi bilo takšno prestrukturiranje vsaj delno izpeljano, bi se gospodarstvo zagotovo lažje odzivalo in uspešnejše spopadlo s šoki svetovne finančne in gospodarske krize. Tudi ta dejstva determinirajo makroekonomski okvir obravnavanega rebalansa proračuna za letošnje leto in takšen makroekonomski okvir pogojuje spremembo letošnjega proračuna predvsem kot instrument reševanja akutne krize in manj kot instrument, ki bi z nujnim prestrukturiranjem gospodarstva zagotavljal korenit razvojni preobrat Slovenije. Ob vsem poudarjanju nujnosti izvedbe strukturnih reform oziroma vlaganja proračunskih sredstev v razvoj se v Liberalni demokraciji Slovenije kot liberalno socialni stranki zavedamo tudi socialne varnosti državljank in državljanov, še posebej v času, ko se brezposelnost iz dneva v dan povečuje. Temu je treba nameniti vso pozornost in seveda tudi zadostni del sredstev, zaradi tega želim posebej izpostaviti podatek, da se s spremembo proračuna sredstva za transfere brezposelnim povečujejo za 55%. Ob tem pa resnično upam, da bodo zadostovala, še bolje pa bi bilo, da bi vsaj nekaj teh sredstev konec leta ostalo neporabljenih. Sredstva za vse socialne transfere se z rebalansom povečujejo za 13,9% in v Poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije upamo, da bodo dovolj za lajšanje posledic gospodarske krize, s katero se soočajo socialno najšibkejši v tej družbi. Če sredstva, morebiti, zaradi nadaljnjega poglabljanja krize ne bi zadostovala, jih je potrebno bistveno povečati z drugim rebalansom letošnjega proračuna, ki bo skoraj zagotovo potreben. Ob tem pa še vedno menimo in pa poudarjamo, da je sistem socialnih transferjev potreben reforme. Sredstev je mogoče dovolj, vendar so zagotovo nepravično razdeljena. Nekateri s kopičenjem socialnih pomoči zagotovo dobivajo več kot bi jim pripadlo, na drugi strani pa tisti najšibkejši, najbolj ogroženi, s sredstvi, ki jim jih namenimo, seveda, ne morejo nikakor dostojno preživeti. Naj se dotaknem še uspešnega črpanja evropskih sredstev. Načrtovano je tam nekje slaba milijarda vključujoč lastno udeležbo, to je velik in pomemben denar, zato gredo razmisleki Vlade in ministrstev v pravo smer, da črpanje evropskih sredstev poenostavimo, racionaliziramo in naredimo še uspešneje. Potrebno je povedati, da smo v letu 2008 uspeli realizirati le 12%, očitno preoptimistično planiranih sredstev strukturnih skladov, in pa 70% planiranih sredstev kohezijskega sklada ter da do 1. junija, ko se izteče podaljšano črpaje za enotni programski dokument 2004-2006, ko se izteče podaljšano črpanje za kohezijski sklad, potrebno opraviti še veliko neopravljenega dela. Seveda pa se je teba posvetiti učinkovitemu črpanju sredstev za obdobje do konca finančne perspektive 2007-2013. Ta sredstva so v kriznem obdobju izjemnega pomena, predvsem zato, ker pospešujejo investicije, gradnje in delujejo proticiklično in vplivajo tudi na nek način na potrošnjo. Za zaključek pa še enkrat poudarim, da je rebalans determiniran z bistveno slabšim makroekonomskim okvirom, da se odraža javnofinančna slika neke recesije po drugi svetovni vojni, ki je zaradi globalizacije sodobnega sveta prizadela Evropo in pa svet. Podpiramo prizadevanja in razmislek, da že zdaj govorimo in načrtujemo še en rebalans, če bo do konca leta ta potreben. V tak rebalans je bilo vloženega veliko truda, energije in usklajevanja. Vsem skupaj zlasti Vladi in pa odborom se zahvaljujemo za poglobljeno korektno opravljeno delo, smo pa prepričani, da zmoremo, znamo in pa še več, to bomo pa vsi skupaj dokazali pri proračunu za leto 2010. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Lazslo Göncz v imenu Poslanske skupine narodnih skupnosti. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik Vlade, ministrski zbor, poslanke in poslanci! Koalicijski partnerji se zavezujemo, da bomo pri pripravi predloga proračuna izhajali iz že zagotovljene ravni financiranja ter aktivno sodelovali s poslanci italijanske in madžarske narodne skupnosti, kakor so snovalci sedanje koalicije zapisali v koalicijskem sporazumu pred približno 6-mi meseci. Če ocenjujemo predlog rebalansa proračuna za leto 2009 iz zornega kota avtohtonih narodnih skupnosti, lahko v praksi v primerjavi s citiranim delom dokumenta zasledimo nekatere nedoslednosti. Res je, da so nekatere postavke, ki se nanašajo na narodne skupnosti v predlogu rebalansa zajete in res je tudi to, da se je šele po sprejemanju koalicijskega sporazuma, žal, širokogrudno obelodanila gospodarska in finančna recesija. Vendar je pa tudi res, da smo v zadnjih mesecih velikokrat skupaj ugotavljali, da najbolj ranljive skupnosti, med katere z vidika svojega obstoja in razvoja nedvomno sodijo tudi avtohtone narodne skupnosti v Slovenijo, pri izvajanju svojih osnovnih dejavnosti naj ne bi bile dodatno omejene. Slednje je kar nekajkrat poudaril tudi sam predsednik Vlade, gospod Borut Pahor. Žal ocenjujemo, da splošna zmanjševalna naravnanost predlaganega rebalansa, kar je seveda z vidika celovitosti tega rebalansa in pa pospeševanja gospodarstva glede na razmere razumljivo, noče prizanesti niti narodnim skupnostim. Pri tem je problem predvsem v tem, da tendenca velja tudi za tisti del programa, ki sodi v osnovno dejavnost narodnosti. Tako vsaj lahko sklepamo na osnovi razprave in odločanja v okviru Odbora za finance in monetarno politiko Državnega zbora. To potrjuje tudi opredelitev Vlade do vloženih amandmajev, ki smo jim dobili danes tukaj na mize. Naj ne bo nesporazuma, tudi v narodni skupnosti se zavedamo situacije, v kateri se večina sveta in Evrope, tako tudi Slovenija, nahaja. Vemo tudi to, da se prave dimenzije tovrstne krize, kakršne v 20. stoletju tako rekoč nismo občutili, tudi v napovedih največjih strokovnjakov so izražene z določenimi rezervami in precejšnjimi negotovostmi. Prav zato smo se pri podrobni analizi predlaganega rebalansa v okviru narodnih skupnosti obnašali, po naši oceni, skrajno odgovorno in racionalno. Žal smo lahko naše pripombe in predloge predstavili le v okviru Komisije za narodni skupnosti, ker, kot sem že omenil, kljub zagotovilom nismo dobili priložnosti, da že v fazi nastajanja rebalansa sodelujemo pri tistih vprašanjih, ki so vitalna za našo dejavnost in obstoj skupnosti. Kljub temu, zavedajoč se situacije, da sprejemamo zgolj protikrizni rebalans, smo se v okviru narodnih skupnosti poenotili v mnenju, da z manjkajočimi sredstvi pri že potekajočih investicijah v šolstvu, z nekaterimi nedoslednostmi na področju regionalne politike in kulture, v dani situaciji ne obremenjujemo rebalansa proračuna, temveč bomo amandmaje usmerili samo na področje informativne dejavnosti oziroma narodnostnih RTV programov in edinega madžarskega tednika v Sloveniji nepujsag, ker bo v primeru sedanjega obsega sredstev realizacija osnovne dejavnosti nemogoča. Presenečeni smo tudi nad stališčem Vlade, ki na osnovi, vsaj za nas nepoznanih argumentov, naših predlogov ni podprla. To je v tem tekstu, ki smo ga dobili danes, argumentirano le z neko subjektivno oceno, da so zagotovljena sredstva zadostna. Še enkrat bi rad poudaril. V okviru rebalansa prosimo za osnovna sredstva za narodnostne RTV programe, ki so bili kot podpora osnovni dejavnosti v lanskem letu že zagotovljeni. V predlaganem rebalansu pa je to pozabljeno. V tem primeru gre torej za osnovno dejavnost. Nadalje. Predlagamo zagotovitev dvojezičnega dodatka za zaposlene v narodnostnih RTV medijih, ker to nedvoumno določa pa čeprav morebiti glede na razmere v zmanjšanem obsegu, torej tudi v tem primeru gre za zakonsko obvezo. Prosimo še za manjši znesek za izvajanje dejavnosti edinega madžarskega tednika, ki se je v preteklih mesecih, hvala bogu, uspel do neke mere konsolidirati, vendar jim pri osnovni dejavnosti še manjka približno 50 tisoč evrov. Jaz sem bil eden od tistih, ki je v preteklih mesecih svaril slehernega pred različnimi netransparentnimi in predvsem netočnimi primerjavami, ker sem bil in sem mnenja, da lahko Slovenija zamejskim Slovencem najbolj pomaga s svojo vzorno manjšinsko politično naravnanostjo. Visoko cenim dosedanja prizadevanja sleherne politične opcije, ki je v preteklosti tako ravnala, in upam, da bo temu tako tud danes in v prihodnje. Mimogrede, zelo me tudi preseneča, da tudi predlog v podporo dejavnosti zamejskih Slovencev na Odboru za finance ni dobil podpore. Nikakor ne morem razumeti logike, da v nasprotju z zagotovili ravno takrat, ko si vsi skupaj prizadevamo za zagotovitev finančne podpore slovenskim skupnostim v Italiji, na Madžarskem in še kje, v našem rebalansu odstopamo od najnujnejše podpore narodnim skupnostim na področju informiranja, ki količinsko nekako bistveno ne vpliva na celotno strukturo proračuna, hkrati pa za narodnostno javne zavode pomeni prepotrebna sredstva za pošteno realizacijo njihovega osnovnega programa. Bilo bi zelo presenetljivo, po svoje tudi tragikomično, da bi se v sosednjih državah vsaj najnujnejšim finančnim zahtevam ugodilo; pri tem naj omenim, da se je v zadnjih tednih naredil omembe vreden korak tudi na Madžarskem; v primeru madžarsko-italijanske narodne skupnosti v Sloveniji pa bi bil na tem področju narejen korak nazaj. Za Prekmurje, moram poudariti, da je v predlaganih razvojnih in sanacijskih programih rebalansa kljub že tako občutnem zaostajanju območje po splošnih ocenah tudi slabše zastopano, kar kljub večkratnim opozorilom lahko v najkrajšem času, žal, povzroči pravo socialno katastrofo ter nadaljnje zaostajanje območja za ostalimi predeli Slovenije. Pri tem se ne moremo sklicevati zgolj na delno izgradnjo prometne infrastrukture, saj nam je vsem jasno, da je bilo to območje v preteklosti največkrat pozabljeno. Naj zaključim s tem, da podpiram splošno naravnanost Vlade v zvezi z rebalansom proračuna za leto 2009, ko zoper nastalo krizo upravičeno postavlja določene razvojno naravnane programe oziroma investicije na področju visokega šolstva, znanosti, gospodarstva, kulture in infrastrukture ter sanacijske transfere na področju sociale, vendar pa se nikakor ne morem strinjati s pristopom, da v istem kontekstu na področju narodnostne informativne dejavnosti, žal, ne zagotavlja normalnega izvajanja osnovnega programa, kar je v primerjavi z omenjeno pozitivno tendenco obratno sorazmerno dejanje. Zato še enkrat prosim Vlado, predvsem pa poslance Državnega zbora, da imajo pri odločanju o rebalansu v vidu celovito dimenzijo predlaganih amandmajev s strani Komisije za narodni skupnosti. Zaradi strankarskih ali drugih načel naj ne zmanjšajo dejavnosti, ki zagotavlja minimalno raven normalnega izvajanja narodnostnih programov na področju informiranja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Anton Rop, v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani člani Vlade! Predlog rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2009 sprejemamo nedvomno v izjemnih okoliščinah. Svetovna globalna, finančna in gospodarska kriza ne pojenja, nasprotno, pri večini najpomembnejših, razvitih gospodarstvih gospodarska aktivnost še najprej upada in to tako v Združenih državah Amerike, v evroobmočju kot tudi na Japonskem. Napovedi gospodarskih gibanj v svetu in v Evropski uniji se slabšajo iz meseca v mesec. Napovedi časa trajanja krize se podaljšujejo, število bank, podjetij in gospodarstev, ki so v resnih težavah, je vse večje in hkrati se število brezposelnih in s tem povezane socialne stiske po celem svetu nezadržno povečujejo. Tako slabih napovedi gospodarskih gibanj za Evropsko unijo in svetovno gospodarstvo ni bilo vse od 2. svetovne vojne naprej. Žal Slovenija zaradi svoje vpetosti v svetovana gospodarska gibanja ni in ne more biti nobena izjema. Zadnji podatki o gospodarskih aktivnostih kažejo, da sta prepočasna rast kreditne aktivnosti in skrajševanje ročnosti kreditov dodatno zavrla gospodarsko aktivnost. Ključen vpliv na padec gospodarske aktivnosti v zadnjem odboju pa je povzročil padec izvoznih trgov tako, da ne preseneča, da so zadnje napovedi gospodarske rasti za Slovenijo negativne. Nobenega dvoma ni, da smo tudi v Sloveniji priča vse bolj zaostrenim gospodarskim, finančnim, socialnim razmeram. Slovenija se ne nahaja več samo v kreditnem krču, govorimo lahko tudi o izvoznem, proizvodnem, gospodarskem in socialnem krču. Izjemne in zaostrene razmere zahtevajo od nas predvsem pa od slovenske vlade ustrezno ukrepanje. Ukrepanje, ki bo delovalo, ki bo pomagalo, Ukrepanje, ki bo posredno in neposredno spodbujalo kreditno, finančno in gospodarsko aktivnost. Potrebujemo ukrepe, ki bodo sicer dobro premišljeni, a bodo pravočasni in bodo predvsem delovali. Slovenska vlada je do sedaj nekatere nujne ukrepe, tako kot druge države članice Evropske unije, za zmanjšanje posledic krize že pripravila in sprejela. Z dosedanjimi ukrepi smo predvsem zagotovili nujno potrebno varnost bančnih vlog in spodbudili zagotavljanje večje likvidnosti bančnega sistema. Ukrepi so bili torej usmerjeni predvsem v preprečevanje poglabljanja finančne in gospodarske krize pri nas. Nedvomno je tudi dobro, da smo s spremembami zakonodaje okrepili položaj in vlogo Slovenske izvozne in razvojne banke, podjetniškega in rizičnega sklada. Pripravljeni in sprejeti so bili tudi nekateri drugi ukrepi, ki že v manjšem ali večjem obsegu delujejo. Med drugim tako imenovana shema skrajšanega delovnega časa, ki sicer za enkrat deluje v relativno omejenem in bistveno premajhnem obsegu. In še bi lahko naštevali. Kljub temu pa je vsem jasno, da so dosedanji ukrepi bili sicer nujni in potrebni, vendar daleč od tega, da bi bili zadostni in to ne v svetu, ne v Evropi, kot tudi ne pri nas. Potrebni bodo dodatni, še bolj koreniti, še bolj odločni in še bolj ciljani ukrepi. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Danes obravnavamo predlog rebalansa proračuna za leto 2009. Njegov sprejem je nujen iz več razlogov, ključna pa sta dva. To sta: spremenjene makroekonomske razmere in sprejetje nujnih protikriznih ukrepov. Državni proračun za leto 2009 je bil pripravljen in sprejet leta 2007. Do danes je prišlo do velikih odstopanj med dejanskim gibanjem in napovedmi glede večine makroekonomskih agregatov tako za leto 2007, kot za leto 2008, kar je povzročilo povsem drugačno začetno osnovo za leto 2009 od predvidne. Že vse od jeseni lanskega leta smo priča stalnemu padanju gospodarske aktivnosti, tako v svetu kot pri nas. Kot rečeno, soočeni smo z gospodarsko in finančno krizo, ki zahteva ustrezna ukrepanja in prilagajanja. Ekonomska politika, ekonomski ukrepi, državni proračun, ki je zrcalo sistema politike in ukrepov Vlade in države, se morajo temu vseskozi ustrezno prilagajati. V predlogu rebalansa proračuna za leto 2009 so sicer upoštevane v času priprave rebalansa ugotovljene spremenjene gospodarske razmere in makroekonomske napovedi in s tem povezana premalo načrtovana sredstva v proračunu za zagotavljanje večine zakonskih obveznosti, nujne zagotovitve dodatnih sredstev za nove zakonske obveznosti, zagotovitev sredstev za izvajanje ukrepov za blažitev finančne oziroma gospodarske krize. Vendar, kot lahko vidimo iz zadnjih, včerajšnjih napovedi gospodarskih gibanj, so problemi in potrebne spremembe še bistveno večji. Gospodarske razmere se v zadnjem času namreč spreminjajo tako zelo hitro, da je prišlo do pomembnih odstopanj med napovedmi glede makroekonomskih agregatov celo v času priprave predloga rebalansa do danes. Zadnje napovedi Umarja, ki so bile objavljene včeraj, od danes skrbijo. Skrbi močno negativna ekonomska rast oziroma negativna rast bruto domačega proizvoda za 4%. Kot smo poudarili na Odboru za finance je do sedaj Slovenija uspela beležiti bolj ugodno gospodarsko rast kot njene najbližje, najbolj pomembne trgovinske partnerice. Običajno je bila gospodarska rast v Sloveniji za 2 do 3% točki večja kot na primer v Nemčiji, Avstriji in nekaterih drugih primerljivih državah. Zato smo posebej poudarili, ko smo se pogovarjali z Umarjem, da pričakujemo, da bo tudi, ko bo šla gospodarska rast navzdol, da bo ta gospodarska rast manj negativna, kot v primerljivih gospodarskih partnericah. Danes ugotavljamo, da je sicer res manj negativna, hkrati pa ugotavljamo, da je preveč negativna, da so ta odstopanja bistveno premajhna glede na siceršnjo gospodarsko rast. Najnovejše ocene govorijo o 8,6% padcu izvoza, gre za najpomembnejši generator gospodarske rasti v Sloveniji, o 10,3% padcu uvoza, o 5,4% padcu zaposlenosti, dodatnemu porastu registrirane brezposelnosti, 7,7% na 8,9. Alarmantno. Posebej alarmantna je tudi ocena padca investicij v osnovna sredstva iz 2%, z minus 2 na minus 12. In prvič je ocenjen tudi padec zasebne potrošnje in sicer za 0,6%. Gre torej za bistveno spremenjene, poslabšane ocene gospodarskih razmer in rasti in to nad pričakovanjem, ker za seboj nedvomno potegne tudi korenite spremembe v oceni javnofinančnih prihodkov in posledično oceni potrebnih, nujnih izdatkov, oceni možnih in želenih izdatkov in prioritetah, kot tudi o oceni o pričakovanem in ciljanem javnofinančnem in proračunskem deficitu. Vlada, Državni zbor in širša strokovna javnost potrebujejo temeljit razmislek, kako naprej, s katerimi ukrepi in ob katerih prioritetah. Glede na bistveno spremenjene ekonomske in socialne okoliščine bi bil ob bolj običajnih razmerah sklep Državnega zbora verjetno jasen ob takšnem rebalansu, kakršnega imamo danes. Na tako ocenjenih predpostavkah bi bil rebalans vprašljiv. Vendar se moramo vprašati, kaj je v tem primeru alternativa, je obstoječi proračun boljši ali slabši od novo predlaganega. Predvsem pa, ali lahko z obstoječim proračunom pokrivamo že sprejete zakonske in druge obveznosti. Imamo čas, si ga lahko vzamemo za ponovni razmislek? Lahko nekateri tudi protikrizni ukrepi, ki jih rebalans proračuna vsebuje, počakajo na pripravo novega, bolj realnega rebalansa? Odgovor je na dlani: že sprejete obveznosti in novonastajajoče, skupaj z zaostrenimi razmerami nujno potrebujejo spremembo proračuna. Vlada in Državni zbor morata ukrepati. Morata ukrepati danes, morata ukrepati jutri in bosta morala ukrepati tudi v prihodnje. Zato v Poslanski skupini SD predlagamo, da rebalans proračuna za leto 2009 sprejmemo in se pripravimo na sprejemanje novega, novim okoliščinam prilagojenega rebalansa. S predlogom rebalansa državnega proračuna sicer zasledujemo predvsem naslednje cilje: uskladitev prihodkov proračuna s spremenjenimi makroekonomskimi napovedmi, zagotovitev sredstev za dosledno izvajanje zakonskih obveznosti, zagotavljanje sredstev za izvajanje protikriznih ukrepov, proticiklično ukrepanje Vlade, omejevanje odhodkov za plače skladno s sprejetim dogovorom s sindikati javnega sektorja, maksimiziranje porabe sredstev za izvajanje evropske kohezijske politike ter zagotavljanje, kar je tudi pomembno v tem času, fiskalne vzdržnosti z minimiziranjem proračunskega primanjkljaja na raven glede na ocenjena gospodarska gibanja in glede na ocenjen nujen in potreben nivo javnofinančnih izdatkov. Glede na spremenjene okoliščine velja ob sprejemanju rebalansa proračuna še zlasti opozoriti na njegovo izdatkovno stran. Prihodkovna stran tega proračuna in rebalansa je seveda stvar neke druge ocen in verjetno tudi sprejemanja nekega drugega dokumenta. V tem primeru je temeljni razlog, zakaj je treba rebalans sprejeti, na izdatkovni strani tega proračuna. Tako je na odhodkovni strani najprej treba omeniti, samo na kratko, novo zakonodajo, ki je bila sprejeta, ni pa še imela zagotovljenega vira v državnem proračunu. Naj naštejem samo nekatere zakone: Zakon o delnem subvencioniranju polnega delovnega časa, Zakon o duševnem zdravju, Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o vrtcih, Zakon o subvencioniranju dijaške prehrane, Uredba o spremembah in dopolnitvah Uredbe o javnem financiranju visokošolskih in drugih zavodov, Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe v kulturi, subvencioniranje tržnih najemnin, finančna izravnava, ki po Zakonu o financiranju občin pripada posameznim občinam, poplačilo obveznosti iz naslova vračila vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje. Zakon o delnem subvencioniranju polnega delovnega časa je predvidel upravičenost sprejetja teh subvencij za 320 tisoč oseb za obdobje največ 6 mesecev. V tem času ugotavljamo, da je ta zakon relativno slabo izkoriščen. Potreben je razmislek, kako ga popraviti, kako ga dopolniti. Zakon mora delovati. Ukrepi, ki jih je že sprejela Vlada in so prav tako vključeni v predlog rebalansa ter so pomembni z vidika izdatkovne plati in bi jih rad omenil, so zlasti na področju Ministrstva za gospodarstvo in posegajo na prestrukturiranje podjetij, spodbujanje razvoja malega gospodarstva, razvoja turizma; na področju Ministrstva za promet, urejanje in nadzor prometa; in seveda izjemno pomembne izdatkovne postavke imamo na področju Ministrstva za delo na področju Ministrstva za visoko šolstvo, znanstvena in raziskovalna dejavnost in zlasti programi posploševanja tehnološkega razvoja gospodarstva in seveda tudi izdatki, ki so predvideni v tako imenovani bilanci. Nenazadnje je bilo in je treba, zaradi drugačnih makroekonomskih izhodišč zagotoviti dodatna sredstva za namene, ki so tako ali drugače vezani na inflacijo. Ne zaradi novih makroekonomskih izhodišč za letošnje leto, ampak predvsem zaradi višje inflacije kot je bila prvotno predvidena v letih 2007 in 2008. V predlaganem rebalansu proračuna se sicer najbolj povečujejo sredstva za subvencije, kar je seveda dobro, če bo do tega res prišlo. Če pogledamo po programski strukturi proračuna, se sredstva najbolj povečujejo na področju trga, dela in delovnih pogojev. To je dobro ciljan ukrep in seveda upamo, da bo do realizacije prišlo in da bo zadosti virov za ta sredstva na področju izdatkov gospodarstva, znanosti in tehnološkega razvoja in izobraževanja. Spoštovane poslanske, poslanci, spoštovani člani Vlade. Svetovna gospodarska in finančna kriza v polni meri deluje tudi v Sloveniji. Najnovejše napovedi kažejo, da se naša gospodarska aktivnost zmanjšuje bolj kot smo pričakovali. Vse večje je število podjetij in posameznikov, ki krizo neposredno in v vse težji obliki čutijo na svoji lastni koži, vsak dan znova, vsak mesec znova in vedno več je takih. Povečujeta se brezposelnost in socialna stiska ljudi. To je čas, ki od oblikovalcev ekonomske in socialne politike zahteva premišljeno in odločno ukrepanje. Ukrepanje, ki bo podprlo slovensko gospodarstvo na poti iz gospodarske krize in zastoja. Dosedanji ukrepi, ki jih je predlagala slovenska vlada, so bili primerljivi s tistimi v državh članicah Evropske unije in so šli v pravo smer. Predvsem so bili usmerjeni v zmanjšanje negotovosti v finančnem sektorju, deloma so omilili finančni oziroma kreditni krč, a šibka in nezadostna aktivnost ostaja pomemben problem in izziv ponovnega gospodarskega zagona. Verjamemo, da bo Vlada našla prave odgovore tudi na to, kako v danih razmerah ohraniti največji možni obseg gospodarske aktivnosti podjetij, zaradi tega potrebuje nove ukrepe, nove ideje in tudi nov rebalans. Podpiramo vse ukrepe, ki gredo in bodo šli v to smer, v smer spodbujanja investicij, spodbujanja izvoza, ohranjanja in odpiranja novih delovnih mest in hkrati v smer krepitve socialne mreže. Rebalans, ki je pred nami je korak v to smer, zaradi tega ga bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine SDS bo predstavil mag. Andrej Vizjak. Prosim.
Spoštovani predsednik Vlade, spoštovane ministrice in ministri! Kolegice in kolegi! Danes govorimo o rebalansu proračuna za leto 2009, danes govorimo o povsem neaktualnem dokumentu. Danes govorimo o pokojniku, ne pa o novorojencu. Verjetno ima tudi za to premier nekoliko temnejšo kravato. Menim namreč, da so se po objavi podatkov, da bomo v Sloveniji beležili v letošnjem letu minus 4% gospodarsko rast, zadeve tako drastično spremenile, da ne more "štimati" več pravzaprav noben del, ne splošen, ne poseben del proračuna za leto 2009, ki je nastal povsem v drugih okoliščinah. Izguba časa je, spoštovane kolegice in kolegi, govoriti o podrobnosti, ko je tako drastično posegla gospodarska situacija v Sloveniji v prihodkovno stran tega proračuna. Neodgovorno je govoriti kje, kako, koliko trošiti in se ob tem opirati na dokument, ki je nastal ob napovedih 7% gospodarske rasti v letu 2009 in seveda zamegljevati to dejstvo, da so stvari drastično drugače. Prihodki v proračun bodo bistveno nižji kot predvideva ta proračun. To je po najnovejših podatkih, uradnih podatkih. Odhodki bodo po tem rebalansu očitno enaki kot so predvideva ta rebalans. Primanjkljaj bo bistveno drugačen kot ga predvideva ta rebalans, ali pa ne bodo odhodki takšni kot jih predvideva ta rebalans. Zadolžitev države bo verjetno povsem drugačna kot jih predvidevajo zakoni tega paketa rebalansa. Torej, spoštovani predsednik Vlade, roko na srce, govorimo o stvari, ki je bila morebiti aktualna decembra, ko so prišle na dan napovedi, ko ste nekateri upali, da bodo prijeli vaši ukrepi za blažitev posledic gospodarske krize. Ko smo nekateri drugi predlagali druge ukrepe in smo bili prepričani, da bodo prijeli, in zdaj ste presenečeni, vsaj tako izhaja iz vseh predstavitev, da je gospodarska situacija slabša kot ste predvidevali. Glede na neučinkovitost ukrepanja, kar vam ne očita le opozicija, očitajo vam vse gospodarske asociacije, da so ukrepi bili prepočasni in jih še ni, da so pomanjkljivi in nezadostni. In tu moram reči, da imate določeno odgovornost za te napovedi in tako slabo kondicijo, ki je napovedana slovenskemu gospodarstvu za letošnje leto. Za tako drastične številke, ki jih je prej navedel poslanski kolega Tone Rop, za skoraj 7% upad izvoza, 12% upad investicij, za 7600 brezposelnih v januarju, 8100 in še nekaj brezposelnih v februarju. Vsak dan v tej državi izgubi delo med 200 in 300 ljudi, mi pa se tu slepimo, kako bomo delili in delili in delili, in nas ne briga prihodkovna stran. Rebalans stoji na povsem napačnih predpostavkah glede napovedi gospodarske rasti. In, spoštovani predsednik Vlade. Imeli ste čas. Poslušal sem vas, v ponedeljek ste izvedeli, kakšne bodo razmere in kakšne so najnovejše napovedi. V ponedeljek sta to prvič priznala na Odboru za finance tudi finančni minister in direktor Urada za makroekonomske analize in razvoj. Takrat bi lahko zamaknili to sejo za en teden, takrat bi se lahko domenili, da bo ta obravnava te točke ne danes, temveč na koncu marčevske seje in do takrat bi lahko pripravili amandmaje, ki bi aktualizirali rebalans. Aktualizirali bi ga z najnovejšimi napovedmi, tako pa sprejemamo nekaj, kar dejansko ni aktualno. In je pravzaprav celo nevarno. Namreč, do priprave novega rebalansa, ki ga pravzaprav ob tem rebalansu, ki ga še nismo sprejeli, že napovedujete, bo seveda večina teh proračunskih uporabnikov, ki so jim priznana takšna in drugačna sredstva, pospešeno izvajala svoje programe in manevrskega prostora za nek pogovor o prilagoditvi odhodkovne strani, prihodki bo manjši, ker jim bo manj, ker bodo že porabljeno. In zato zamujate/zamujamo pomembne priložnosti. Torej, iz današnjih, tudi vaših predstavitev, in sicer jasno, koliko bo ob tem trošenju, ob zmanjšanih prihodkih primanjkljaj proračuna za letošnje leto. Ni jasno, za koliko se bomo morali zadolžiti in ni jasno, kdaj bomo in kdo bo to plačal. Tudi to, kar je omenil spoštovani poslanec Žerjav, da investiramo toliko za kolikor bo primanjkljaja in se bomo morali zadolževati, je ilustracija izredno slabega gospodarja. Iz, pravzaprav, suficita, javnofinančnega suficita smo prišli v situacijo, ko vse, kar ustvarimo, pojemo, z vsem, kar pa investiramo, se pa zadolžimo. Jaz doma, ko sem, vsaj upam, poleg moje soproge, gospodar, si takšnega načina ne bi nikoli privoščil, ker ne privoščim tega tistim, ki prihajajo za mano. Ker bomo danes, s temi napačnimi potezami, obremenili prihodnje rodove, ki bodo morali v okviru svojih tekočih odhodkov plačevati vse te dolgove, ki jih povzročate s takšno politiko. Vlada se je torej prepočasi in neustrezno odzvala na razmere, zato so tudi takšne žalostne napovedi za letošnje leto in takšne številke prvih dveh mesecev. Moram povzeti, da se Vlada ni bila sposobna pravočasno soočiti in spopasti z razmerami. In, kar je še hujše, tudi predlaga in v parlamentu zagovarja dokument, ki ni odsev stanja. Danes vemo, da je pričakovana gospodarska rast negativna, minus 4%, mi pa tukaj sprejemamo dokument, ki predvideva 0,6% gospodarsko rast. Tudi v situaciji, kakršna je danes, se nismo pripravljeni soočiti in z njo ustrezno ravnati in ukrepati za naprej. Zato se bojim, da bodo vsi prihajajoči ukrepi krize samo poglabljali. In da bomo, kot ste rekli, skupaj na tej ladji - mi bomo skupaj na podmornici in smo že na podmornici. Mi smo pod vodo in upam, da še zadržujemo dah, da nam preko nekih slamic doteka zrak v pljuča in v kri in v življenje. Kot prvi ključen očitek Slovenske demokratske stranke temu dokumentu in posledično tudi vsem detajlom in amandmajem. Druga stvar je seveda, da ta dokument ne izraža in ne izžareva nobene prioritete, praktično nobene prioritete. Vi ste tukaj imenovali, da je to protikrizni rebalans. Ni. Če bi bil protikrizni rebalans, bi tudi večino odhodkovne strani proračuna usmerjal v reševanje kriznih razmer, pa tega ne počne. Jaz menim, da bi bila po moji oceni edina prioriteta, ki bi ji morali slediti skozi ta rebalans, realno soočenje s krizo, ukrepi za blažitev te krize. In zdaj smo pri teh ukrepih. Predstavniki koalicije in tudi vi ste omenili nekaj ukrepov, ki jih je Vlada predlagala, koalicija sprejela in pravite, da gredo v pravo smer. Jaz poznam le nekaj takšnih in pravzaprav je večino teh predlagala in pomagala pri njihovem sprejetju opozicija. Prvi konkretni zakon, ki je prijel, hvala bogu, je Zakon o bančništvu, s katerim smo prevzeli pravzaprav jamstva nad vlogami državljanov in s tem smo preprečili paniko. To smo naredili skupaj in prav je, da se temu tako. Nekaj smo skupaj naredili tudi na področju davčnih olajšav. Še veliko tega bi lahko skupaj naredili, pa ne. Ponujeno roko Partnerstva za razvoj, ponujeno sodelovanje opozicije v tako težkih časih kot je začetek in zdaj tudi poln razmah gospodarske, finančne tudi krize vrednot in krize vsega tudi povpraševanje, kar je še najbolj zaskrbljujoče, je idealno za to, da strnemo vrsto. Vi ste našo roko zavrnili, ne vi osebno, spoštovani premier, zavrnili so jih tisti jastrebi znotraj vaše koalicije, ki menijo, da so vsemogoči, vsevedni in da ne potrebujejo opozicije v krizi. Mislim, da to ni pametna politika in delno smo s posledicami danes tudi soočeni. Glavni ukrepi, ki jih je predlagala opozicija, so bili neposredni ukrepi, v smeri razbremenjevanja gospodarstva v davčnem smislu, kar bi veljalo za vse gospodarske subjekte in v smeri skrajševanja plačilnih rokov ter sproščanje kreditnega krča preko poroštev, jamstev in podobnih ukrepov. Predlagali smo tudi neposredne ukrepe v smislu nekega "new deala" v Sloveniji preko ogromnih projektov, okrog katerih bi morali nemudoma strniti in skoncentrirati moči, takšni so nadaljevanje in dokončanje čim prejšnjega avtocestnega križa, ostale cestne državne infrastrukture, železnica, informacijske infrastrukture, energetske infrastrukture. Nisem zasledil, da bi država sprejela en državni prostorski načrt v tem času, da bi se karkoli resno premaknilo kateregakoli izmed teh pomembnih projektov. Namesto tega imamo vedno in znova seje in komisije, na katerih se ukvarjamo s preteklostjo. Glavni ukrep, ki ste ga pa vi predlagali, je pa subvencioniranje polnega delovnega časa oziroma ukrep, ki spodbuja nedelo. Drugi ukrepi, ki so, so tisti, ki bodo brezposelnim zagotavljali nadomestila. In zato menim, da ni prepozno, da gremo in da pogledamo, kaj se še da v Sloveniji narediti za to. In še enkrat menim, da mi je nesprejemljiva logika in politika, po kateri se zavrača sodelovanje in partnerstvo z opozicijo. To nas vodi tam, kjer smo, in ne prinaša nekih dobrih obetov za naprej. Pa še nekaj, vse te predloge, ki jih je opozicija predlagala za blažitev posledic, ste imenovali črna luknja v svojem uvodnem nastopu, spoštovani premier. Črna luknja je to, kar ste naredili z denarjem, namenjenemu subvencioniranju polnega delovnega časa. Ogromno denarja bo šlo v ta ukrep, ki pa bo premaknil problem za pol leta in nič več. Tisti gospodarski subjekt, ki se danes sooča s približno 40, 50% zmanjšanjem naročil, tisti gospodarski subjekt ne bo preživel s šestmesečnim subvencioniranjem polnega delovnega časa. Ne bo, ker ne more. Ker je to malenkost v primerjavi z njegovimi težavami. In zato bo tukaj ogromno denarja šlo, problem se bo premaknil in ostal. In ga bo potrebno ponovno z javnimi sredstvi reševati, kljub temu da smo jih že zapravili in kljub temu da je problem večji. Zato mislim, da je to vreča brez dna. Davčne olajšave za investiranje so pa ciljani ukrep, ki spodbuja investiranje tistih, ki lahko investirajo in ki imajo seveda tudi za to razvojne programe in projekte. Pa se seveda ni to zgodilo in imenovano je bilo celo to luknja brez dna. Komentiran je bil ukrep, ki sploh ni bil izveden, kot nekaj neustreznega, po drugi strani pa imamo tako drastične slabše številke, ukrepe pa podpiramo oziroma so dobri, kot komentira predlagatelj tega rebalansa. Še enkrat, govorimo o povsem neaktualni zadevi. Žal bom danes tudi povzel besede radijskega napovedovalca: "Žal zaradi neučinkovitosti Vlade je situacija v Republiki Sloveniji, gospodarska situacija, kot vreme v Islandiji. Slabo, če počakate 10 minut, je pa še slabše."
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavila gospa Cvetka Zalokar Oražem.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani ministri, predstavniki Vlade! Spoštovani kolegi in kolegice! Poslanska skupina Zares bo predlog rebalansa proračuna za leto 2009 podprla. Menimo, da je glede na spremenjene gospodarske razmere vsekakor nujen in boljši, kot je obstoječi veljavni proračun za leto 2009, saj je bil le-ta zasnovan v letu 2007, ko so bile razmere bistveno drugačne, kot so v tem trenutku. Vlada je predlog rebalansa proračuna za leto 2009 pripravila predvsem zaradi spremenjenih gospodarskih razmer in zagotovitve denarja za izvajanje ukrepov za blažitev krize. Vendar pa tudi zaradi prenizko načrtovanih ali sploh ne načrtovanih sredstev za zagotavljanje cele vrste zakonskih obveznosti, ki jih je pred volitvami sprejela prejšnja Vlada. Zaradi kritičnih gospodarskih razmer, a tudi slabega načrtovanja prejšnje vlade, se bodo po predlaganem proračunu prihodki sprejetega državnega proračuna za leto 2009 zmanjšali za okrog 200 milijonov evrov, odhodki državnega proračuna pa se bodo povečali za okrog 800 milijonov evrov. Državni proračun bo po predvidenem rebalansu ustvaril precej višji primanjkljaj kot v sprejetem proračunu. Ta se bo povečal na 1,1 milijardo evrov oziroma na 2,9% napovedanega bruto družbenega proizvoda. Izdatke državnega proračuna v največji meri povečujejo ukrepi, ki so bili sprejeti za oživitev gospodarske aktivnosti, delno pa tudi v letu 2008 sprejete zakonske obveznosti in spremenjeni usklajevalni mehanizmi. Največja odstopanja so predvidena pri izdatkih za subvencije, pospeševanje razvoja malega gospodarstva ter povečanja sredstev za tehnološki razvoj in raziskave. Močno se bodo povečali tudi izdatki za plače v državnih organih in javnih zavodih zaradi v letu 2008 dogovorjenega usklajevanja plač po Zakonu o sistemu plač v javnem sektorju. Gospodarske razmere postajajo vse težje in vse bolj prihaja v ospredje spoznanje, da je Slovenija zaradi izpraznjene blagajne, ki jo je zapustila prejšnja vlada, vstopila v obdobje krize precej nepripravljena. Vlada Janeza Janše v času konjunkture ni varčevala in tudi ni ničesar privarčevala. Še več, spodbujala je zadolževanje in nerazumne investicije. Denar so na veliko zapravljali za negospodarne investicije, za preprojektirane tunele, s katerih odpada omet, nerazumno dolge in preplačane gradnje bolnišnic, nesmiselne in potratne ter brez javnih razpisov izvedene prenove vladnih prostorov in še vedno nerazjasnjene in sporne nakupe vojaške opreme in patrij ter celo za projekte gospodarskih središč, kot je brežiški feniks, za katere se danes izkazuje, da so povsem zgrešeni, sledili pa so zgolj političnim, predvolilnim namenom posameznih politikov ter zagotavljanju posla za strankarske in prijateljske naveze. Ne nazadnje tudi nerazumno visoke nagrade nadzornih svetov in uprav v podjetjih, ki so v državni lasti, so dediščina prejšnje vlade. Mimo napak prejšnje vlade ne morejo tudi številni gospodarski analitiki in ekonomisti. Tako na primer Velimir Bole z Ekonomskega inštituta Pravne fakultete analizira gospodarske dosežke Vlade v prvem letu evra in ugotovitve strne v tri bistvene ugotovitve. Prvič. V času ugodnih gospodarskih razmer, ko bi država lahko odplačevala javni dolg, se je država še dodatno zadolžila, javni dolg pa pokrivala z izdajo obveznic v tujini. Drugič. Odpravljeni oziroma spremenjeni so bili nekateri davki v povsem nepravem trenutku. In tretjič. Primer državnih izdatkov. Država bi morala najprej znižati potrošnjo in šele nato zniževati davke. Ker se je državno trošenje povečevalo, je v trenutku najbolj ugodnih gospodarskih razmer državni proračun pristal na nuli, namesto, da bi ustvarili velike presežke, ki bi nam še kako prav prišli v času gospodarske krize. Naj omenim še dve pomembni in hkrati dragi odločitvi vlade Janeza Janše, katerih posledice se zajedajo globoko v trenutni čas krize. Že v času, ko so se kazali prvi znaki krize in so tudi nekateri poslanci, med njimi sedanji minister Matej Lahovnik, opozarjali na bližajoče težave, je takratni minister za javno upravo Gregor Virant realiziral zvišanje plač v javnem sektorju. Ta ukrep državo stane dodatnih najmanj 30 milijonov evrov mesečno. Poleg tega pa je v tistem času kot minister opustil tudi nadzor nad izvajanjem plačne reforme in zaradi tega je prihajalo do hudih anomalij pri prerazporejanju državnih uslužbencev v plačne razrede saj so številni izkoristili plačno reformo za nezakonito napredovanje, kar nas bo po zadnjih podatkih stalo dodatnih najmanj 51 milijonov evrov. Ugotovitve UMAR-ja kažejo na to, da je bila Slovenija v trenutku, ko je kolektivna pogodba začela veljati, že v recesiji. In trditev bivšega ministra Viranta, da je reforme speljal v ugodnih razmerah in časih, enostavno ne drži. UMAR je v lanskem letu nasprotoval poteku pogajanj in na to so Vlado tudi neprestano opozarjali. Že od januarja 2008 so opozarjali na dejstvo, da so vladni predlogi prestopili rob javnofinančne vzdržnosti in da bodo razlike v rasti plač v zasebnem in javnem sektorju prevelike in s predlogom se niso strinjali. Podobno tudi konec meseca maja 2008 UMAR ni soglašal z vladnim predlogom, po katerem bi odprava plačnih nesorazmerij v letih 2008, 2010 stala po takratnih prognozah 397 milijonov evrov. Vlada je potem kljub nedvoumnih opozorilom podpisala omenjeni predlog, po katerem so bila skupaj ocenjena sredstva, potrebna za te ukrepe, 450 milijonov evrov, kar pomeni, da so bila sredstva že višja od zneskov, ki za UMAR tako ali tako niso bila sprejemljiva niti v času visoke gospodarske rasti. Seveda pa bo končna številka tega ukrepa, povečanja plač v javnem sektorju še bistveno višja. Tudi uvedba sicer simpatičnih in popularnih vinjet je brez upoštevanja finančnih analiz dvorezen meč. Tako bo že ob tako gromozanski zadolžitvi na področju izgradnje avtocestnega programa še dodatno zmanjkalo 27 milijonov evrov na leto. Poleg te pa je ustavljeno tudi financiranje izgradnje avtocest s strani evropskih kohezijskih skladov. Zanimivo je, da se je prejšnja vlada za uvedbo vinjet odločila brez analize. V arhivih Ministrstva za promet so v zvezi z vinjetami zasledili samo eno raziskavo, in sicer raziskavo javnega mnenja. Kako velik vpliv so imele takšne raziskave na vlado Janeza Janše, kažejo nerazumna trošenja še pri vrsti drugih sprejetih ukrepov, ki so imeli namene predvsem predvolilnih učinkov. Med drugim gre tudi za zakone, ki so bili sprejeti v času iztekanja mandata Janševe vlade, za seboj pa so potegnili izdatke, ki jih sprejeti proračun za leto 2009 sploh ni predvideval. Danes v času krize pa močno dodatno bremenijo državni proračun in ga bodo tudi v prihodnje. V rebalansu proračuna je zagotovljeno nemoteno izvajanje vseh zakonskih obveznosti. Zato je bilo potrebno najti in zagotoviti dodatnih 833 milijonov evrov. Velik del dodatnih srestev je potreben tudi zaradi novih pravic, kot sta na primer brezplačno varstvo za drugega otroka in subvencioniranje dijaške prehrane. To so sicer hvalevredne pravice, a vprašanje je, če so v trenutnih razmerah najbolj smiselne in najbolj prioritetne. A kar je, pač je. Poti nazaj ni in sedaj plačujemo tudi zapitke bivše vlade. Zadnje ocene gospodarskih gibanj so slabe. Kot pravi komentar. Teme dneva danes na prvi strani časnika Delo, citiram: "Padec bruto proizvoda na 4% letni ravni, 100.000 brezposelnih, skoraj 9% letni padec izvoza in 5% proračunski primanjkljaj so padci, ki jih Slovenija še ni doživela nikoli, niti ob izgubi trgov v času osamosvajanja." Danes se bo tu v parlamentu odvijala razprava. Glede na trenutne diskusije lahko že rečemo predvsem v smeri tega, kdo je za kaj kriv. In na vsak način se bo prikazovalo, da so ti alarmantni podatki krivda predvsem neustreznih in nepravočasnih ukrepov. Jaz sem v svoji predstavitvi mnenja nakazala, da tudi marsikaj, kar je počela prejšnja vlada, še kako močno vpliva tako na proračun kot tudi na to, kako smo vstopili v čas krize. Prejšnja vlada ni zapustila sredstev, ki jih razumni kmet, ko je bogata letina, prihrani za takrat, ko pride obdobje "suhih krav". Mi smo dobili prazno blagajno. Še več, dobili smo celo vrsto zakonskih obveznosti, za katere ni bilo v blagajni niti tolarja in ki jih je morala najti nova vlada. Glede na gospodarsko finančno situacijo, v kateri smo in za katero ni čudežnega zdravila in s katero se moramo aktivno in hitro soočiti ter ukrepati, menimo, da je rebalans proračuna v tej obliki v tem trenutku ustrezno zaznamovan, zaradi tega v imenu poslanske skupine Zares izražam podporo. Najbrž pa bo glede na zadnje gospodarske napovedi in glede na brezbrižnost prejšnje vlade skoraj zagotovo potreben tudi rebalans proračuna.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o posameznih delih predloga rebalansa državnega proračuna, pri čemer bomo kot posamezne dele proračuna šteli splošni del Predloga rebalansa proračuna, posebni del Predloga rebalansa proračuna in Načrt razvojnih programov. Prehajamo torej na obravnavo splošnega dela Predloga rebalansa proračuna. Ali želi kdo besedo? Prosim, da se prijavimo. Hvala lepa. Prvi ima besedo mag. Branko Grims.
Vsem prav lep pozdrav. Moram povedati, da je bilo najbolj simpatično v govoru, ki smo ga ravnokar poslušali, da je bila oživljenja tista stara tradicija socialistične oziroma stalinistične samokritike. Gospa, ki je za vse, kar je narobe v državi, valila krivdo na prejšnjo vlado, je potem ugotovila modro, da bo pravzaprav največ danes časa posvečeno zvračanju krivde na nekoga drugega. Moram povedati, da je to zelo lucidna ugotovitev, vredna tistega, ki jo je izrekel. Vsekakor pa po tej razpravi zlahka razumem, od kod je tista maksima, ki sem jo večkrat zasledil na internetu, pa tudi po kuloarjih slišal v Kongresu ZDA, da kadar levičar spregovori, se spreneveda ali pa zavestno laže. Včerajšnja in današnja razprava, spoštovanih kolegov s strani tranzicijske levice ima pravzaprav eno skupno točko. To je sprenevedanje. Včeraj ste v imenu svobode besede poslancev prepovedali govoriti o uradnem dokument Vlade Republike Srbije, ki se nanaša na Slovenijo. Morem reči, zelo zanimivo in človek bi se nasmejal do solz, če ne bi bila to zelo resna zadeva. Danes sami ugotavljate, da ste uspeli spraviti v času svoje vladavine državo iz rekordne plus 7% rasti družbenega bruto proizvoda v času vlade Janeza Janše na katastrofalen padec minus 4%, pri čemer tam skozi zobe rečete, da to še ni nujno, da je to že popoln padec, ker bo morda še večji. In obenem si upate kritizirati prejšnjo vlado. Moram reči, da vsekakor je napuh res eden od naglavnih grehov, ampak mikrofon na srečo očitno še vedno prenese vse, tudi vaše besede. Kar je bilo najbolj neumnih izrečenih besed, ki so tudi pomembne glede na akt, ki ga danes sprejemamo, samo nekaj komentarjev. V zadnjem delu vlade gospoda Janeza Janše je bil presežek v proračunu, gospe in gospodje. In zato govoriti, da je bila zapuščina minus ali pa še kaj hujšega, kot je trdila prej gospa iz Zaresa, je čisto navadna debela laž. To je prvo, kar je treba zelo jasno povedati. Drugo, na kar bi vas spomnil, da ste pred letom dni - kajti zdaj pridemo pa do bistva - govorili ste, tudi prej je spoštovani premier govoril o skupni ladji. Že. Tej skupni ladji bi z veseljem tudi mi pomagali in tudi smo pomagali, do česar še argumentirano pridem, ampak kako je bilo leto dni nazaj, bi vas želel spomniti. V tej dvorani je bila razprava, v kateri ste vsi s strani tranzicijske levice vpili, da je največji problem, s katerim se bomo soočali še dolgo časa, to citiram, "še dolgo, dolgo časa", inflacija. In takrat sem opozoril, da bo v kratkem inflacija zginila in da bo največji problem, s katerim se bomo soočali, vprašanje stagflacije, vprašanje stagniranja in pa deflacije. Ni treba biti za to prav nič genialen, da se je to videlo, kajti v resnici je finančna kriza takrat že kar nekaj mesecev bila prisotna v svetovnem sistemu. Že sredi leta 2007 so bile orjaške injekcije ameriške in evropske centralne banke v vrednosti več 100 milijonov evrov. To ste vsi zamolčali. In v tem času je vlada Janeza Janše, ki si jo vi pri minus 4 katastrofalnem padcu gospodarske rasti upate kritizirati, v tistem letu je vlada Janeza Janše dosegla 7,2% gospodarsko rast, kar je rekord za samostojno Slovenijo. Toliko o vašem ali neznanju ali sprenevedanju, ko gre za gospodarske zadeve. In zdaj pridem na drugo ključno besedo - aroganca. Kako je mogoče, da ste ukrepe, ki jih je dobro in kvalitetno pripravila vlada Janeza Janše lansko leto pravočasno, da bi bili sprejeti pred novim letom, začeli veljati z novim letom, v veliki večini kratko malo zavrnili, zlasti ključnega, to bi bilo znižanje davka na dodano vrednost, nekatere pa ste potem s stisnjenimi zobmi sprejeli, ampak tako, da ste jih v bistvu iznakazili in ste njihov učinek bodisi odložili ali pa omejili. S tem ste pokazali svojo nezrelost ali aroganco, da ste to pač naredili zaradi političnega prestiža, predlagatelj ni bil pravi, ali pa zato, ker ste dejansko verjeli, da se vam s temi stvarmi ne bo treba soočati, s katerimi se soočate danes. In zato, ko govorite o gospodarski krizi, gospe in gospodje, ste ključen prispevek k poglabljanju gospodarske krize storili točno vi sami, ali iz gospodarskega neznanja ali pa iz arogance. To, da ste zavrnili tisti paket ukrepov, ki so bili pripravljeni lansko jesen, je krivo za to, da se danes predlaga rebalans, ki pomeni veliko omejevanje in obenem zelo verjetno še ne predstavlja zadnjega koraka v tej smeri, kot tudi sami priznavate. In zaradi tega, ker ste zavrnili tiste ukrepe in ker tudi zdaj partnerstvo, ki smo vam ga ponudili, običajno bi bilo najbrž nasprotno, da to ponuja tisti, ki je na oblasti. Zato ne govoriti o ladji. Vi ste se pač odločili, da hočete veslati samo z levimi vesli. In vsak, ki je kdaj veslal, ve, da se potem tisti čoln začne vrteti v krogu in da ne pride nikamor več. To je pa zdaj rezultat, s katerim se soočate. Obenem bi lepo prosil samo še nekaj. Ko se govori o ukrepih, bodite vsaj toliko pošteni do ljudi in do samih sebe, konec koncev, da poveste, kdo je v resnici kaj naredil. Kot edini ukrep, ki ste ga sami, konkretno minister za finance, predstavili, da že velja in da je uspešen, ste navedli ukinitev davka na izplačane plače. Strinjam se, to je edini v tem trenutku res dober ukrep v smeri razbremenitve gospodarstva. Ampak, gospe in gospodje, ta ukrep je na predlog Vlade Janeza Janše sprejela prejšnja koalicija že pred dvema letoma in je zdaj samo, ker je bil postopno uveljavljen, zato da ne bi prišlo do težav v javnih financah, stopil dokončno v veljavo. Tako je pač s to stvarjo. Drugi del te zgodbe, kjer pa, moram reči, da sam domnevam, da je v ozadju celotne razprave, pa je neizmerno zastraševanje, ki pravzaprav veje iz vaših besed o tem, kakšna katastrofa čaka Slovenijo in obenem kazanje s prstom na tiste, ki so bili prej neprimerljivo bolj uspešni, ampak upate, da so na to ljudje že pozabili. Zakaj tako zastraševanje? To v času gospodarske krize pravzaprav ni produktivno. To tudi za vas ni produktivno, kajti s tem ljudi zastrašujete in s tem dodatno zavirate pač, da bi ljudje šli v potrošnjo, s tem dodatno povzročate in poglabljate krizo. S tem vašim zastraševanjem vi poleg tega, da ste arogantno zavrnili predlagane ukrepe s strani naše vlade, sami poglabljate krizo. Sprašujem se, zakaj to počnete. Nisem čisto prepričan, veste, če ni vaša ocena takale, da na tihem pričakujete, da je to slovensko gospodarstvo tako dobro in vitalno, da bo preživelo tudi to vaše cincanje, vse prepozne in nezadostne ukrepe, in da pač pričakujete, da bo čez določen čas vendarle šlo na bolje, da v resnici sploh ne bo tako slabo in da boste potem svoje negativne napovedi uporabljali kot eno izhodišče za dokazovanje, kako vendarle vam je nekaj uspelo, da ni tako slabo, kot bi pravzaprav lahko bilo. Ampak še enkrat povem, tako zastraševanje, ki je prekomerno, samo povzroča dodatno poglabljanje krize. Kajti ni v resnici tako zelo narastla brezposelnost. Je v vašem obdobju narastla in bo še narastla. Ni v resnici bil padec doslej tako velik, kakor je strahoten padec porabe v javnosti. Tisto, kar bi v državi rabili, je, da država kot država na področju javnih financ varčuje, obenem pa spodbuja potrošnjo najširšega kroga svojih prebivalcev. In teh ukrepov, ki jih sicer uvaja večina v drugih državah Evropske unije, pri vas ni, sploh jih ni zaslediti. Edino, s čimer se vi ukvarjate, je izdajanje odločb tako imenovanim izbrisanim in če že govorite o skupni ladji, ne vem, kakšno vlogo bo to imelo na tej ladji. Vlogo sidra? Zato lahko ta rebalans štejemo za akt, ki je pripravljen na osnovi nekih pričakovanj. Vprašanje je, če je zadosten. Zagotovo ni pospremljen z ustreznimi ukrepi, ki bi šli v smer razbremenjevanja gospodarstva, in zaradi tega je pač realno pričakovati, da se bo nadaljeval trend, ki je značilen za prve mesece vaše vladavine. Vendar krivdo ali pa odgovornost, saj konec koncev gre za odgovornost pred ljudmi, pač prevzemite na sebe. Zastraševanje, ki ga izvajate, zavračanje ukrepov, ki so bili pravočasno in kvalitetno pripravljeni še s strani prejšnje vlade, je povzročilo, da se ta kriza poglablja. In še vedno sem prepričan, da iz tako dobre štartne osnove, kot smo jo imeli poprej, tistih plus 7 in potem še tudi plus 6 v zadnjem letu višine gospodarske rasti zgrmeti navzdol na minus 4, ni bilo potrebno. Če bi se sprejeli tisti ukrepi, ki so bili pravočasno pripravljeni, pa ste jih arogantno zavrnili, sem prepričan, da tako velikega padca zagotovo ne bi bilo. In ne potem na nas kazati s prstom, gospe in gospodje. Vi imate večino, vi ste to zavrnili, vi ste povzročili, da se je kriza tako poglobila. In ta rebalans, žal, ne predstavlja ukrepa, ki bi kakorkoli to popravil. Je na nek način samo odraz stanja iz tistega obdobja, ko ste ta rebalans pripravljali. Kaj je mogoče pričakovati v prihodnjem obdobju? Sam osebno moram reči, da v tem trenutku ne vidim nobenega ukrepa, vsaj najavljen ni, ki bi realno predstavljal razbremenitev gospodarstva. Ukrepi, ki jih napovedujete, recimo povečanje odvetniških tarif s spremembo zakona, ki bo te tarife sprostila, potem izdajanje odločb tako imenovanim izbrisanim, kar bo seveda spet šlo na stroške davkoplačevalcev, in potem sodni postopki, ker ni nobenega zakona, ki bi to uredil, ker zavračate ustavni zakon. To bo samo še dodatno dražilo državo in obenem poglabljalo krizo. Iz tega razloga, gospe in gospodje, bi bil čas za vašo streznitev. Vse tisto - ko ste šli na volitve in ste govorili, kako je mogoče Slovenijo voditi bolje, bo treba še dokazati! Za enkrat je, žal, samo resnica tista, kar je povedal kar vaš minister, zadolžen za področje gospodarstva, ko je dejal, in govoril je prav o vas, o času vaše vlade: "Vse, kar je lahko šlo doslej narobe, je narobe tudi šlo." Gospe in gospodje, Slovenija pa si zasluži nekaj čisto drugega. Slovenija si zasluži dobro vlado in hiter razvoj.
Hvala lepa. Jaz bi prosil, če je mogoče in kolikor je mogoče, da se držimo predloga razprave o splošnem delu rebalansa proračuna. Vsi smo dobili proračun, ta pač obsega prihodke in izdatke proračuna. Jaz pa v naprej povem, da ne glede na to, prekinjal razprave ne bom, ker bo vsak lahko rekel, da je ugotavljanje preteklosti, bodočnosti ali pa tudi napovedovanje iz kart možen sestavni del te razprave. Prosil pa bi, kolikor bi se dalo, da bi se le držali usmeritev, ki jih imamo glede razprave o proračunu. Naslednji ima besedo gospod Srečko Prijatelj.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Na prvi pogled, ko poslušamo tako predsednika Vlade, kot tudi predstavnike vladnih strank, kako zagovarjajo rebalans proračuna, lahko rečemo, da Vlada ni v popolnosti usklajena. Da nekako ministri počno nekaj drugega, kot bi želel sam premier, da ni zadostne discipline in tudi prave komande, vsaj tak občutek ima tisti, ki gleda od zunaj na to zadevo. Naj povem, zakaj tako mislim. Medtem ko v Sloveniji nezaposlenost narašča in se s tem poglablja tudi socialna kriza posameznikov in je dejansko eksistenca ogrožena tudi za tiste, ki delajo polni delovni čas in s svojimi prejemki ne morejo preživeti normalno skozi mesec, imamo na drugi strani popolnoma nerazumljiv absurd, da direktorji državnih podjetij, torej podjetij, ki so v večinski lasti države, prejemajo nekajkratnik plače predsednika države ali pa predsednika Vlade ali ministra. V nabor teh privilegirancev štejem tudi direktorje javnih zavodov. In ti ukrepi, ki jih danes tu sprejemamo, ne bodo ublažili krize. Lahko varčujemo tudi poslanci, lahko varčuje tudi predsednik Vlade, tako da reprezentanco plača sam, vendar če tu ne bomo naredili reda, bodo ti direktorji, kot se dogaja danes, še vedno sebi izplačevali nagrade za nekvalitetno delo. In to imate priliko videti, ko odprete, na primer, časopis Finance ali pa kak drug časopis. Celo arogantno se sprenevedajo ob pozivu Vlade, ki je večinski lastnik podjetja, da niso razumeli apela ali celo dejansko zahteve predsednika Vlade. Ignorirajo predsednika Vlade. Zadnji primer je bil, ko se je odločalo o tem, ali bodo podjetja pred novim letom izplačevala 13. plačo. Predsednik Vlade je trdil, da do tega ne bo prišlo, na drugi strani smo pa imeli podjetje in direktorja v podjetju, ki se je smejal, in to kljub temu, da je bilo od njega eksplicitno zahtevano, da ne sme storiti; ker je pač direktor podjetja v večinski lasti države, je to storil. Delavcem boste težko dopovedali, da je treba desettisočglavo množico iz meseca v mesec prijaviti na Zavodu za zaposlovanje, tolikšna je namreč ta številka. In težko jim boste dopovedali, da morajo zategniti pas in biti ubogljivi, varčni še naprej, če pa bomo imeli v Republiki Sloveniji možnost, da se soočamo s takimi dejstvi, kot jih sedaj navajam. Tudi študente boste težko prepričali o tem, da smo na znanju temelječa družba, če pa jim jemljete kar 6 in nekaj milijonov za njihove štipendije, kot je bilo to zapisano v prejšnjih proračunih, čeprav ste v koalicijski pogodbi napisali, da bodo proračuni uravnovešeni in vsaj takšni, kot so bili predhodni, torej proračuni leta nazaj. Kakšno je zanimanje za rebalans proračuna danes v Državnem zboru, kaže tudi ta slika prisotnih v Državnem zboru. Ko so se izmenjali poročevalci stališč, torej predstavniki političnih strank, so tako predstavniki Vlade kakor tudi poslanci odšli verjetno na kosilo, predsednik je šel na svojo kavico, ki jo je prinesel v "termosu", mi pa verjetno bomo tukaj še nekaj čas, potem pa bomo lahko prešteli na prste ene roke, koliko nas je še ostalo. Zakaj sem tako kritičen? Gospodarstvo, železnice, kmetijstvo in tudi šolstvo je doživelo veliko rezanja. In ni res, da smo razvojno naravnali ta rebalans. Ni res, da bomo s tem pomagali ublažiti prihajajočo krizo. Če vemo, da imamo že dve leti sprejeta poroštvena jamstva za temeljito obnovo Slovenskih železnic, ki presegajo skoraj avtocestni program v celoti, v finančnem pogledu gledano je nerazumljivo, da ta vlada ni naredila prvih korakov, da bi ta finančna sredstva sprostila in začela delati na temeljiti obnovi železniškega sistema. Ravno tako ugotavljamo, da so državne ceste v razsulu in da je samo ta zima letos povzročila nekaj desetin milijonov škode več kot poprejšnje zime na državnih cestah, ki so že tako ali tako uničene. Pa tudi na tem področju nismo postavili stvari v tisti kontekst, ki bi lahko ublažila naraščanje nezaposlenosti. Tudi za kmetijstvo ugotavljamo, da imamo premalo denarja za izplačilo subvencij. Vsi ti ukrepi lahko pomagajo bodisi pri samozaposlovanju posameznikov, saj za področje kmetijstva lahko trdim, da smo zelo slabi pri črpanju evropskih sredstev in ravno na tem področju se lahko ljudje samozaposlujejo in lahko preživljajo družine kot take z razvojem turističnega kmetijstva. Tudi tukaj vidimo upad, ker državna birokracija, država ni naredila tistega, kar bi morala. Ni se prijavila na razpise, ki so bili na voljo znotraj skladov Evropske unije. Občine trdite, da so nekje finančno uravnovešene. Pa to ni rešitev, spoštovane kolegice in kolegi! Mi v Slovenski nacionalni stranki smo predlagali, da bi občine morale doseči stopnjo samofinanciranja. In to na način, ki je preprost. Sklad kmetijskih zemljišč dajmo ukiniti in tista zemljišča, s katerimi razpolaga država, dajmo v pristojnost razpolaganja občin. In občine bodo imele nek vir zaslužka in tudi dolgotrajno planiranje možnosti zadolževanja in tudi planiranja na rastočem proračunu bolje kot danes. Danes so, ne vem, vasi postale občine v preteklosti, krajevne skupnosti tudi in so popolnoma na bremenu države. In to se odraža v tem, da moramo dobiti finančno izravnavo za te občine. Predvčerajšnjim je bilo v sredstvih javnega obveščanja poročano, koliko slovenskih občin je tik pred stečajem. In državna sekretarka, ki je danes tukaj med nami, z Ministrstva za finance je jasno povedala, da država ne more reševati teh finančnih zapletov v občinah. To je način, da se lahko rešijo problemi v občini, takšni ali drugačni, seveda pa je treba narediti korak. Država se mora odpovedati tistemu, s čimer misli, da lahko samo ona razpolaga, to pa so kmetijska zemljišča. S temi zemljišči bi morale gospodariti občine. Dali smo možnost občinam, da same širijo meje zazidalnih območij, ne damo jim pa možnosti, da razpolagajo z nepremičninami, ki so znotraj meja posameznih občin. Smo pa pripravljeni neomejeno financirati občine iz državnega proračuna, da ne bodo še v slabšem položaju, kot so. Jaz seveda sem zelo žalosten, da jemljemo tudi šolstvu. Naš amandma govori o tem, da bi morali biti vsaj v pogledih in kriterijih enaki kot v preteklih letih. Zahtevamo ne samo za milijonov in pol evrov več na tej postavki, ampak da se vrnejo tista sredstva, ki so bila odvzeta neopravičeno, to je šest milijonov in nekaj na postavki za izobraževanje in da se jih dodeli nazaj v enaki meri, kot je bilo to v prejšnjih proračunih. Brez faktorja povečanja. Ni potrebno, da upoštevate faktor, porast drobnoprodajnih cen oziroma da usklajujete to, ampak dajte vsaj toliko, kolikor je bilo v prejšnjih letih. Če pogledate postavko proračuna 1.9.0.6, ste vzeli 6 milijonov 900 za štipendije. Zahtevate od študentov, da bodo vzdržni, zahtevate od delavcev, naj bodo poslušni, sami pa povzročate nove krivice in jemljete še tisto, kar naj bi jim pripadalo. Kot že rečeno, sam bom zagovarjal to, kar je tudi Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke zapisala v svojih dveh amandmajih. Od predsednika Vlade Republike Slovenije pričakujem, da odgovori, kje bo dobil manjko denarja na kmetijskem področju, za šolstvo in pa pričakujem tudi jasne odgovore od predlagateljev rebalansa, kako bomo zadovoljili manjkajočo luknjo na področju prometne politike. Zlasti imam v mislih ceste in železnice. Če tega ne bomo storili, potem ne bo 4%, kot je danes bilo rečeno, ampak lahko k temu prištejete še kakšno dvomestno številko.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Peter Verlič.
Hvala lepa. Ko so se takrat še kandidati za ministre predstavljali v svojih nastopih, je kandidat tedaj za ministra, danes minister za finance, poudaril velik pomen prometne infrastrukture pri razvojni komponenti planiranja, še zlasti v času gospodarske krize. Enako sta temu pritrdila tako minister za promet kot tudi minister za okolje in prostor. In tedaj smo seveda poslanci tudi v Slovenski demokratski stranki bili prepričani, da bo to pravzaprav res en razvojni premik in z veseljem pričakovali rebalans proračuna, ki naj bi to razvojno komponento prometne infrastrukture, kot enega izmed spodbujevalcev splošnega gospodarskega razvoja v času zaostrene gospodarske krize, tudi pospešil. Jaz sem res pričakoval, da me bo rebalans proračuna v tej smeri tudi prijetno presenetil. Se pravi, da bomo v rebalans proračuna vgradili pomembno razvojno komponento, ki jo prinaša prometna infrastruktura. Na Odboru za promet, ko smo pregledovali proračun, pa seveda potem sledi tista ugotovitev in tisto razočaranje, da je pravzaprav minister za promet dobil manj sredstev v proračunu. Namesto da bi v tej situaciji bil proračun odebeljen za projekte, ki so nedvomno spodbujevalec gospodarskega razvoja, pridemo do prvega razočaranja, se pravi do prve ugotovitve, da je sredstev manj. Ministrstvo za promet torej ni uspelo. Manj je sredstev za državno cestno omrežje, zelo so se znižala evropska sredstva. Dobili smo pojasnilo, da je to zaradi natančnejšega planiranja evropskih sredstev, ki so bila v preteklem mandatu za projekte železniške infrastrukture planirana preoptimistično in da so zdaj šla na bolj realno raven. V redu. To bi do neke mere celo sprejeli, ampak potem se seveda takoj pokaže druga zgodba pri Ministrstvu za okolje in prostor. Če je bil razlog, da je bila dokumentacija preslabo planirana, potem sem seveda pričakoval, da se bo v delu proračuna, ki govori o umeščanju tras v prostor in potrebnih sredstvih Ministrstva za okolje in prostor, da se bodo lahko te prometnice umestile v prostor, se pravi, da bomo dobili ustrezne lokacijske načrte, da bo ta denar na Ministrstvu za okolje in prostor zagotovljen, da bodo ta sredstva, se pravi za razvoj, za tisti prvi korak, če ni dokumentacije, da bo tisto ministrstvo imelo potrebna sredstva. Ampak spet razočaranje. Sredstev za pridobivanje dokumentacije v proračunu ni oziroma so manjša. Zdaj seveda zadeve nekako ne gredo skupaj. In zanima me, res me zanima, kako se bo skozi ta rebalans proračuna ta komponenta, da bo, če so evropska sredstva znižana, ker naj ne bi bilo dokumentacije, kako to, da pa potem v drugem resorju, ki bo zdaj imel priložnost, da porabi več sredstev, vsaj za to, da bi do dokumentacije prišli - tudi tam so ta sredstva nižja. Čakajo pomembni prostorski načrti za umestitev ogrodja železniške infrastrukture, torej tega našega prometnega križa Divača-Koper, Trst-Divača, Divača-Ljubljana, Ljubljana-Zidani Most, Zidani most-Dobova, Zidani most-Celje. To so vsi prostorski načrti, ki bi jih lahko za več denarja v rebalansu, več denarja v Ministrstvu za okolje in prostor, lahko zdaj pospešeno naredili. Minister za okolje in prostor, žal ga zdaj ni, je na odboru odgovoril, da se bo to zgodilo leta 2010. Kaj pa leta 2009? Ne morem sprejeti, da je ta rebalans proračuna za področje prometne infrastrukture razvojno naravnan. Oprostite, ni! Je pač sledenje temu, kar je v prejšnji vladi bilo že storjeno. V tistem delu, kjer pa bi se zdaj lahko kot država izkopali in bi naredili velik premik, pa ga ni. Premaknjeno je v leto 2010. Namesto da bi tudi v tem delu poskrbeli, da bi se razvojne osi, ne samo železniške, tudi ostale, cestne, umeščale v prostor, da bi jih imeli v tem proračunu, tega pač ni. Moram reči, da je sicer na Odboru za promet bil državni sekretar zadovoljen, da je bilo vsaj toliko sredstev. Jaz pa pravim, vsaj še enkrat toliko sredstev bi potrebovali za to, da bi tudi ta razvojni del, ki ga v proračunu lahko skozi gradnjo prometne infrastrukture dosežemo, imeli, in bi ga lahko tudi koristno uporabili za to, da bi dosegli boljše rezultate. Zaradi tega je kar malo razočaranja in škoda, da v okviru Vlade pri tem delu ministru za promet ni uspelo pridobiti več denarja za to, da bi ta razvojni del, ki ga prometnice vnašajo v državo, lahko izpeljali. Škoda. Če se bo to premaknilo na leto 2010, mi verjemite, da bomo prve prostorske načrte dobili po letu 2012, da ne govorim, kdaj bomo potem to podhranjeno železniško infrastrukturo lahko modernizirali. Govorim o tem, da se mi zdi, da je škoda, da smo eno leto s takim rebalansom proračuna v tem delu že zamudili. Ne morem pa tudi mimo stališča Poslanske skupine Zares glede preteklosti in vinjet. Mislim, da so vinjete kot ukrep, če bi ga znal rebalans proračuna zajeti tudi v tistem širšem smislu, ne samo v čistem smislu finančne vzdržnosti Darsa, pokazala prej pluse kot koristi. Zanimivo pa je, da poslanka, ki je predstavljala stališče, prihaja z območja Domžal, kjer pa so šli na barikade, ko se je govorilo, da se bo na Krtini zgradila cestninska postaja. Takrat so zahtevali, da se cestninska postaja ne zgradi. In je škoda govoriti, ker gre za navadno sprenevedanje. Vsi državljani se radi vozimo brez ustavljanja na cestninskih postajah. In škoda, da v tem rebalansu tudi ni sredstev za to, da bi jih čim prej podrli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Grill.
Najlepša hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani ministrici, ministri in seveda sodelavci Vlade ter poslanke in poslanci! Proračun oziroma rebalans proračuna je zagotovo eden izmed najpomembnejših dokumentov države, zato me preseneča, da je do tega dokumenta tako slab odnos, predvsem koalicijskih poslancev, saj jih je ob razpravi tega dokumenta vseh koalicijskih poslancev dvakrat manj, kot je samo poslancev Slovenske demokratske stranke. Mislim, da lahko to pove vse. [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]
Bi prosil, da o tem ne odpiramo polemike. Hvala lepa.
Zato se tudi sprašujem o koristnosti te razprave. Če bo iz razprave opozicije upoštevan kakšen dobronamerni predlog, verjamem, da jih je bilo veliko, pa tudi bodo v razpravah, ki bodo sledile, bomo dosegli nek namen te razprave. Drugače pa bo verjetno vse skupaj po nepotrebnem zapravljanje časa, kajti danes je za to točko namenjenih 14 ur. Zato z vsem spoštovanjem do strokovnih sodelavcev, sodelavk, ki so pripravljali ta proračun, tako na ministrstvih kot seveda tudi na Vladi, da so ta obsežen dokument pripravili, ki je zahteven, vendar danes lahko že vsi skupaj ugotovimo, da je ta dokument, žal, lahko pravljica za lahko noč. Vsi skupaj ugotavljamo, da so postavke, predvsem na prihodkovni strani, daleč pod tistimi, ki jih bo moč realizirati, zato bo verjetno treba takoj, verjetno se tega zaveda tudi že Vlada, pripraviti nov predlog, ki bo bolj realen predvsem na prihodkovni strani. Ne morem pa mimo tega, da se ne bi dotaknil predvsem razprav, ko so se predstavljala stališča poslanskih skupin, ko so skušali to situacijo zvračati na prejšnjo vlado. Očitki, ki so bil tukaj, so več kot smešni. Očitali so, da se je javna poraba v prejšnjem mandatu povečala, a vsi vemo, da se je prvič v zgodovini zmanjšala, da se je zmanjšalo zaposlovanje v javni upravi, v vseh prejšnjih mandatih se je iz mandata v mandat povečevalo število zaposlenih, v prejšnjem mandatu se je prvič zmanjšalo. Bilo je rečeno, da je v prejšnjem mandatu Vlada sprejela številne zgrešene projekte. Jaz ne poznam nobenega, pa verjetno tudi koalicija ne, zato so to očitki brez nekih konkretnih argumentov. Številni projekti, ki so se začeli, bodo imeli korist takrat, ko bodo dokončani. Tisti, ki so se pa zaključili, pa imajo lahko korist že danes, tudi šentviški predor, ki je bil očitan, s tem, da ga ni začela prejšnja vlada, ga je pa dokončala. Ravno tako očitki o zgrešenih investicijah ali pa dolgotrajnih investicijah v bolnišnično infrastrukturo. Onkološki inštitut se je gradil 14 let, dokončal se je dokončal v mandatu vlade Janeza Janše. Očitki o kreditiranju avtocest, način izgradnje avtocest, ki ga je sprejela prejšnja vlada. Kakšni argumenti so bili predstavljeni?! Očitno da tisti, ki o teh zadevah razpravlja, stvari sploh ne pozna. Sploh ne pozna izraza, kaj pomenijo oportunitetni stroški, ki jih zagotovo ima oziroma jih je imela naša država ravno zaradi pomanjkanja avtocest. Če bi imeli avtoceste v Sloveniji že pred desetimi leti ali pa še celo več, koliko bi se gospodarstvo hitreje razvijalo, koliko bi bilo manj centralizacije v Sloveniji, predvsem pa koliko bi bilo manj smrtnih nesreč. Iz Novega mesta, od koder prihajam, gospodarstvo, največji paradni konji, ne samo regije, Slovenije, rotijo ves čas "pa dajte nam dokončati avtocesto". To je ključni pogoj, ključno pričakovanje. Koliko je bilo smrtnih žrtev že v prejšnjem mandatu in tudi zdaj?! In govoriti, da je kreditiranje izgradnje avtocest razlog za takšno situacijo, kot je danes, mislim, da je to neupravičeno in pa tudi zlonamerno. Tudi o vinjetah, da so vinjete bile populističen ukrep. Za koga? Za prejšnjo vlado zagotovo ne. Verjetno pa za poslanko gospo Zalokar, upam, da me posluša, ko se je ves čas lahko vozila brezplačno, Dolenjci smo pa plačevali avtoceste, je nasprotovala vinjetam. Tudi jaz bi, če bi se brezplačno lahko vozil. Ona je nasprotovala podeljevanju koncesij, a sama je županja, ki je podelila največ koncesij v Sloveniji. In to je zares nova politika. Očitki, da je predhodna Vlada oziroma Vlada Janeza Janše zanikala recesijo oziroma govorila, da je ni. Tudi to je neresnica. V iztekanju prejšnje Vlade je bilo povsem jasno povedano, da v Sloveniji vsi tisti negativni učinki, ki so bili zelo prisotni v Ameriki, v Evropi, v Slovenijo še niso prišli. In jih tudi dejansko ni bilo. Je pa bilo že takrat opozorilo, da če ne bomo ukrepali, bodo pa ti učinki v Slovenijo tudi prišli. In danes smo temu priča. Zakaj? Zaradi tega, ker se ni ukrepalo. Kot sem že omenil, mene zanima bolj pogled naprej, ne nazaj. Ampak moral sem replicirati neupravičenim, demagoškim kritikam, ki so bile danes izrečene, ampak jaz sam resnično želim gledati bolj naprej. In sedaj konkretno o tem rebalansu proračuna, kaj lahko rečemo. Prav je, da se poskuša na številnih področjih varčevati, tudi gesta predsednika Vlade je korak v pravo smer, a če po drugi strani nekateri člani Vlade ravnajo ravno nasprotno, se tisti učinek izniči. Ministrstvo za obrambo je bilo tarča največjega zmanjšanja sredstev. Očitno je gospa ministrica to stvar sprejemala z razumevanjem, ker se zaveda situacije. Po drugi strani pa gospod Cvikl, generalni sekretar Vlade, ki je bil ravno v prejšnjem mandatu najbolj kritičen do dobrih rešitev, pa si ga je na svojih postavkah povečal skoraj za 10%. Verjamem, da bi lahko bil zgled, da bi se ta postavka pri njem znižala, ne pa, da se je povečala za takšno vsoto. Vendar, poglejte, samo varčevati, to ne bo dovolj, kajti varčevati v nedogled se ne da. Jaz verjamem, da bomo morali - predvsem boste morali v koaliciji, ampak lahko nam verjamete, da vam bomo v Slovenski demokratski stranki tu ponudili roko in tudi podporo - prevetriti verjetno številne rešitve za dodeljevanje socialnih transferjev, kajti danes jih zagotovo prejemajo nekateri, ki do njih niso upravičeni in gredo številni milijoni evrov v roke tistih, ki te pomoči ne potrebujejo. Tu bo treba iskati rešitve, ki bodo odhodkovno stran razbremenile. Pa še marsikje bo možno varčevati. Toda mene skrbi prihodkovna stran. Prihodkovno stran pa polni gospodarstvo. In tu ste, predvsem Vlada, pa tudi koalicija, zamudili že skorajda 6 mesecev. Vsak dan je tu pomemben. In prejšnja Vlada, ki se je zavedala, da prihajajo v Slovenijo težki časi, je pripravila številne zakone, ki so bili odziv na razmere, ki so se nedvoumno tudi v Slovenijo iz dneva v dan selile. Ampak temu niste verjeli, ali niste želeli verjeti, ali pa niste znali prisluhniti temu, vendar učinki so danes vidni. Napoved, da se bo za 4% znižala gospodarska rast, ki bo negativna, je zastrašujoča. Vendar sem prepričan, da voz, ki gre zdaj strmo navzdol, ne bo prišel v neko pozitivno ničlo, pa da se bomo lahko, tako kot predsednik Vlade oziroma tudi minister za finance optimistično ocenjuje, da bo v naslednjem letu že možno pričakovati boljše čase. Želimo si jih vsi, vendar se bojim, da jih še ne bo. V Slovenski demokratski stranki smo vam kot opozicija ves čas ponujali dobronamerne zakone, ki jih niste sprejeli. Opozarjali smo, da je gospodarstvo tisto, ki je take zakone pozdravilo, jih tudi ocenjevalo kot prispevek k temu, kar bo njim pomagalo prestrukturirati proizvodnjo v produkte, ki bodo imeli možnost prodaje in tudi plačil. Kajti številne branže, ki so danes v recesiji in jih naši podjetniki oziroma podjetja proizvajajo, bodo žal tudi v prihodnosti v nemilosti. Zato se je treba preusmeriti na trge, predvsem pa na produkte, ki bodo imeli perspektivo, ampak to je stvar vladnih ukrepov, zakonodaje. Edini zakon, pa to sem že večkrat v razpravi omenil, s katerim se nekako zdaj skuša Vlada predstavljati je subvencioniranju delovnega časa. Vsi vemo, da ta zakon ne prinaša učinkov. Iz opozicije smo vam že takrat z veliko gotovostjo trdili, da ne bo učinkov, to se danes kaže. Ta zakon je priložnost, ki jo nekateri zlorabljajo, drugih učinkov nima. Sindikati so temu nasprotovali, delodajalci so temu nasprotovali. Državni svet je že vložil v proceduro zakon, ki bi popravil nekatere slabe rešitve. A tiste zakone, ki smo jih pa predlagali, pa bi zagotovo imeli učinke in lahko zagotovim v primeru, da bi vlada Janeza Janše tudi v tem mandatu vodila Slovenijo, bi bili tisti zakoni že v novembru lanskega leta sprejeti in bi bili učinki danes [[...]]
Gospod Grill, ne zamerite mi, ampak nisem opazil, da bi doslej en sam stavek povedal, ki bi bil povezan z rebalansom proračuna. Malo se usmeriti na vsebino.
Sem povedal kar nekaj takih konkretnih podatkov, pa lahko tudi še nadaljujem. Da je nedopustno, da se zmanjšuje sredstva, v tem rebalansu, za izgradnjo bolnišnične infrastrukture. 14 milijonov evrov, to je velik denar, to je vsaj ena bolnica, je predvideno, da v naslednjem letu ne bo zgrajena. Študentski domovi, vemo, kakšne so težave z bivanjem naših študentov, za 10% se zmanjšujejo sredstva. Zato, kakorkoli temu rebalansu, jaz osebno, tudi če ga podpiram ali ga ne podpiram, vem oziroma vemo vsi, ne bo imel v bistvu nobenih učinkov, kajti v najkrajšem času boste morali pripraviti novega in takrat upam, da bo tudi veliko priložnosti, da se bo bolj konkretno razpravljalo, kajti sedaj ni moč pričakovati, da se bo karkoli tudi realiziralo, kljub temu, da je del koalicije - predvsem imam tukaj v mislih Odbor za finance, ki je podprl številne amandmaje opozicijske stranke, ki so predlagali rešitve pri zmanjševanju porabe, pa jih Vlada, kot vidimo zdaj, zavrača. Tako, da očitno Vlada in koalicija nista usklajeni in me prav veseli, kakšen bo potek glasovanja o tem amandmaju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Najprej proceduralno. Predlagam, da vsem poslancem in poslankam dopustite, da razpravljajo na isti ravni. Nekateri poslanci so tudi v stališčih poslanskih skupin obravnavali pretekli mandat leti 2006-2007, mi pa imamo rebalans za leto 2009. In če so tisti poslanci lahko govorili o pristopu k rebalansu na tak način, potem predlagam, da dopustite tudi poslancem, ki niso iz tistih opcij, ki si lahko v tem Državnem zboru dovolijo, da govorijo o vsem kar si zamislijo. Druga stvar je [[...]]
Tanko, obljubim, da vam bom dopustil razpravljal, ker že vnaprej vem, da boste gotovo razpravljali tudi o stvareh, ki niso povezane z rebalansom. Ampak, ne boste edini in zato izvolite.
Hvala lepa za prijaznost. Druga stvar, ki se mi zdi tukaj zelo pomembna, je problem koncepta tega rebalansa. Tu se sprašujem, kako sploh pristopiti k obravnavi tega projekta, tega akta, če je Vlada že vnaprej povedala, da temelji, na katerih stoji ta rebalans, ne držijo. Da ne drži gospodarska rast in da zagotovo ne drži tudi podatek o javnofinančnem primanjkljaju. Včeraj smo poslušali finančnega ministra, ki je dejal, da bo javnofinančni primanjkljaj, to se pravi minus tega rebalansa, zagotovo 4%, najmanj 4%, najbrž pa zelo blizu 5%. In da si bo pač Vlada privoščila korake, kot si jih tudi druge evropske države. Zanima me kredibilnost pristopa Vlade do tega pomembnega ali najpomembnejšega letnega akta. Da predlaga poslancem nekaj, za kar je sama prepričana in sama napove, da izhodišča ne držijo. In sedaj, samo sprašujem Vlado, kaj pričakuje od poslancev opozicije, da bodo storili pri tem aktu, če že vnaprej pove svojim, našim in slovenski javnosti, da je to nekaj kar je fikcija. Nekaj, kar je "fatamorganično". Druga stvar, ki me zelo moti pri tem rebalansu je pravzaprav to, da je v njem zelo malo neposrednih ukrepov, tistih, ki rešujejo zadeve, razmere in zelo ali bistveno več tistih, ki so posredni, ki so vezani na neke razpise in na neke druge postopke. In tretja stvar, ki se zelo vidi, je črnogledost oziroma bi rekel neoptimizem, ki ga Vlada razglaša, tudi s tem, da ko sprejema ukrep, istočasno pove, da najbrž to ne bo tak in tak ukrep, ampak se bo vmes zgodilo najbrž še nekaj slabšega. Ali je to strašenje ljudi potrebno predvsem zaradi tega, da se v ozadju odpeljejo zgodbe, kot sem enkrat že dejal, v - ultra in infra - območju. Jaz mislim, da to ni potrebno. Kar zadeva kredibilnost, bi se odzval na uvodno razpravo predsednika Vlade, ki je pozval tudi poslance opozicije, gledal je našo stran, da naj veslamo z Vlado v istem čolnu. Sprašujem, kako je to možno, da nas povabite k temu veslanju v skupnem čolnu, če nas po vložitvi rebalansa in po vložitvi amandmajev, ki smo jih vložili 19., 20. marca nihče od vladne strukture in nihče od koalicije ni povabil k nikakršnemu pogovoru. Vložili smo predloge sprememb, vložili smo predloge rešitev, za katere mislimo, da so primerne, pa nas nihče, ne vladni uradniki, ne Vlada, ne minister, ne koalicija, ni povabila k razgovoru. Celo več, čisto vsi amandmaji, ki jih je opozicija predlagala, so bili na matičnem telesu zavrnjeni in do čisto vseh amandmajev, če boste pogledali pregled, ki smo jih predlagali, se je Vlada opredelila negativno. Kako potem predlagati nekomu, ki ga na celi črti generalno zavrneš, da vesla z vami na istem čolnu v isto smer. Mi smo predlagali korekcije, za katere menimo, da so potrebne. Predlagali smo korekcije, ki odpravljajo nekatere pomanjkljivosti, vendar ni bilo niti pogovora in kar je hujše tudi generalna zavrnitev do enega. In kot je poslanski kolega povedal, da nismo več v čolnu, da smo najbrž že v podmornici, ampak ta podmornica je rdeča. Tudi po podatkih, ki ste jih predložili. Lahko se vprašamo kaj pravzaprav prinaša ta sveženj ukrepov, ki ste ga vezali na rebalans. V ozadju vseh teh razmišljanj so besede predsednika Vlade, ko je govoril o tem, da je potrebno sisteme modernizirati. Kaj pomeni ta modernizacija? Kaj pomeni modernizacija pokojninskega sistema? Kaj pomeni modernizacija, recimo, štipendijske sheme, štipendijske politike? Kaj pomeni modernizacija ukrepov za starostnike? Kaj pomeni modernizacija ukrepov, recimo, na področju dijaške prehrane? Če smo danes dobro poslušali razprave, potem modernizacija pomeni samo krajšanje, zmanjševanje pravic. To pomeni dejansko modernizacija sistemov. In mislim, da je zelo nekorektno, da si vladni predstavniki pod to parolo, pod to floskulo dovolijo, da ne povedo tistega, kar naj bi v resnici sledilo, in kar bo posledica, morda, razmer, predvsem pa neukrepov. Mislim, da bi morala biti vladna stran tukaj zelo jasna. In mislim, da je nedopustno, da tukaj poslušamo samo verze, samo leporečje. Potrebno je, če ste se lotili tega projekta, če ste se lotili vodenja Vlade, dejansko sprejemati ukrepe, ki stojijo in ki bodo dejansko nekaj prinesli. Tako pa smo tukaj poslušali razprave, kot sem rekel, ki so vezane samo na zgodovino. Morda so tisti, ki so taka stališča predstavljali, po stroki tudi zgodovinarji in razpravo je bilo za razumeti tako in dejansko najbrž je to tako. Ko govorimo o ukrepih, o varčevalnih ukrepih, potem lahko ugotovim, da so bili edini pravi varčevalni ukrepi sprejeti v zgodovini, leta 2006. Takrat je bilo razbremenjeno gospodarstvo, takrat so bili razbremenjeni individualni davčni zavezanci; seštevek ukrepov: približno 1,2 milijarde evrov, 15% proračuna. Tista sredstva so takrat dajala resen zagon za razvoj in tudi podlago za vnaprej. V bistvu je na osnovi vsega tega, kar smo potem še dodatno predlagali, in kar ste z veliko težavo in z velikimi očitki sprejeli ali pa kasneje tudi sami povzeli, ker ste najprej zavrnili in potem predlagali, namesto, da bi enkrat to naredili, dva parcialna ukrepa, te zadeve nekako uredili, in je ostal v bistvu samo še eden pomemben zakon za urediti, to je plačilo, vračilo DDV-ja, skrajšanje, če po domače povem, rokov tako za plačila, tista plačila, kjer je naročnik država kot tudi za tisti del, ki se nanaša na vračila, sredstev, ki jih je gospodarstvo zaslužilo pa jih, zaradi tega, ker ne podpirate zakonov o DDV-ju, tudi ne bo pravočasno dobilo. In kar je hujše, v proračunu, v rebalansu je postavka za katero zagotovo vemo, da ne bo realizirana, to je subvencioniranje polnega delovnega časa. To je v bistvu "kaselc", mrtva zadeva, ki bo realizirana 20%, 30%. 150 milijonov evrov na tej postavki ne bo aktiviranih in namesto, da bi teh 150 milijonov blokiranih sredstev, ki bodo samo na postavki in jo bo potem Vlada, bi rekel, tako razporejala, namenili ali pa pokrili tisto, kar pomeni vračilo, zgodnejše vračilo DDV-ja. Ne, mi bomo ta ukrep pustili zapisati v polnem znesku, čeprav že sedaj vemo in podatki so taki, da se bo realiziralo, in na drugi strani ne sprostimo tam, kjer bi dejansko gospodarstvo tistim, ki so zaslužili, vrnilo njihov denar. Mislim, da je to skrajnost, ki si jo lahko privošči neka koalicija. Ne dati tistega, kar ima zasluženo v rokih, ki bi bili lahko krajši in rezervirati sredstva za nekaj, česar gospodarstvo ne potrebuje. Očitno ne potrebuje, če ni prijav na razpise. Zdaj je bilo od tistih 200 milijonov počrpanih 15 milijonov. 205 milijonov je še vedno neaktiviranih. In mislim, da je treba to [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] No, pa 215, še toliko slabše; morda se je pa vmes kaj spremenilo v teh dveh dnevih. To dejansko kaže, da je ta pristop v tem delu neresen. In samo sprašujem se, koliko takih postavk je še v državnem proračunu, ki ne bodo izkoriščene, ki ne bodo aktivirane, kjer si je koalicija naredila rezervacije, da jih bo potem skozi spremembe zakona o izvrševanju proračuna svobodno razporejala. Tudi to je ena od točk proračunske seje in tudi tam ste predlagali ukrepe ter izjemno veliko fleksibilnost in toleranco - za vladajočo koalicijo, za ministrsko in vladno ekipo. To so ukrepi, ki dejansko zaslužijo obravnavo. In s tem zakonom o izvrševanju proračuna boste te postavke, ki so v proračunu opredeljene kot mrtve, kot napol mrtve, razporejali za namene, o katerih se boste vmes dogovorili in si jih izmislili. In tu gre za prerazporejanje sredstev, bom rekel, pod narekovaji, v ultra - območje ali pa v infra - območje. To je tisto, kar mene najbolj skrbi pri izvajanju tega proračuna. Tudi ko govorimo o varčevalnih ukrepih še naprej, gre najbrž tudi v tem delu za veliko sprenevedanje. Na eni strani imamo varčevanje pri kavah, za 3.000 evrov prihrankov, na drugi strani povečujemo generalnemu sekretarju Vlade za dodatnih milijon evrov. Najbrž to nujno potrebuje za nabavo novih kopirnih strojev, kajti tiste, ki so bili amortizirani, ki so naredili 30.000 kopij, je treba nekam postaviti in nekam poslati. Najbrž je to neizogiben strošek. Treba bo te zadeve tudi nekako vnesti in zagotoviti, da se bo ta "mašina" polno uporabljala, kajti tista, ki je bila najbrž amortizirana, ni kopirala pravih kopij. Pa morda tudi še kakšno postavko za potne stroške generalnega sekretarja na Finsko, da bo še kaj pojasnil tam. Če se dotaknem še ene stvari. Pravzaprav edini ukrep, ki ga pa v tem mandatu izredno uspešno izvajate, je povečevanje trošarin. Trošarinska politika, modernizacija trošarinske politike, to pa je pozitiven ukrep. In v teh težkih časih, ko se vsi borijo za preživetje, tudi družine in gospodarstvo, dvigujete stroške, dvigujete trošarine na posamezne artikle, na derivate in še za kaj drugega boste to storili. To pa moram reči, ste dosledni, tu ni popuščanja. Vsi ti ukrepi so zelo benevolentno sprejeti, zelo dobrodušno sprejeti in tako naprej. In mene ta pristop izredno skrbi, ker ta postavka se bo tudi zelo polnila in se najbrž ne bo uporabljala za namene, za katere je predvidena. Morda, če boste dvignili trošarine na tobak, predlagam, če drugega ne, da cel paket teh sredstev od trošarin, od tobaka, daste v zdravstvo. To bi bila poteza, ker je to zelo neposredno povezano, bolj kot, ne vem, kopirni stroj pri generalnem sekretarju. Skratka, moram ugotoviti, da ste pripravili rebalans proračuna, ki je zelo nekonsistenten, ki je zgrešen v temeljnih postavkah in zato je najbrž tudi odnos koalicije in Vlade do tega rebalansa in do obravnave v Državnem zboru tako, bom rekel, nizek, tako majhen. Imamo dve ministrici, dva državna sekretarja, pa 15, 20 poslancev koalicije in to je vse. To temeljnemu programu letošnjega leta, rebalansu proračuna za leto 2009, daje tako težo. Ne morem verjeti. Samo še stavek, dva za konec. Razumem tudi opozicijo oziroma koalicijo. Kajti, kako začeti mandat. Najprej zagotovo tako, da kritiziraš, popljuvaš vse tiste, ki so bili pred teboj. To ste storili, ko ste zavrnili zaključni račun za leto 2007, to se bo zgodilo tudi z zaključnim računom za leto 2008 in to se je zgodilo tudi pri razpravah, uvodnih razpravah pri rebalansu proračuna za leto 2009. Drugi korak najbrž sledi, ko bodo ti ukrepi, ko bodo ti mehanizmi odpovedali po nekaj mesecih, je še čas za te stalne napade, potem bodo najbrž sledile reorganizacije. To je tipičen primer, tipičen način, kako si ponovno, bi rekel, podaljševati neko življenje. Najbrž bo tretji ukrep, če še to ne bo prijelo, bo najbrž to, kar so predlagali v Zaresu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Rebalans zagotovo je potreben, vendar pa ne vem, če bo brez sprememb določenih zakonov zadosten. Kajti, bistvo pri rebalansu je to, da je treba napolniti državno blagajno, ne pa samo prerazporejati sredstva iz enega kupa na drugi kup. Tako bodo imeli nekateri samo še manj kot prej, drugi pa ne dosti več kot prej. Zaradi tega mislim, da bi bilo potrebno bistveno drugače pristopiti k vsem zadevam. Predvsem bi morali imeti pripravljeno varčevalno politiko. Ne takšno varčevalno politiko, kakršno smo dobili v obliki tistih 30 in toliko predlogov o varčevanju, od katerih pravzaprav nobeden ne bi prinesel nič kaj dobrega oziroma nič kaj pomembnega. Po eni strani gledamo gospode kot recimo Bavčarja, ki ima z eno osmino, eno desetino ali eno osmino državnega proračuna tako veliko luknjo, se z nasmehom sprehaja naokoli in sedaj se govori celo o tem, da bi mu banke, to se pravi mi, nekako držali "štango" in bi ga reševali iz tistega "zosa" v katerega je zakopal ne samo samega sebe, sebe zagotovo ni, ampak vso državo. Kriza, ki jo je naredil on in njemu podobni, je tista, ki bo zagotovo prispevala vsaj 2% k tistim 4%, o katerih je včeraj govoril premier, in vendar ni evidentno, da bi kjerkoli prišlo do takšnih zakonskih sprememb, ki bi lahko to gospodo stisnila za vrat in jih poklicala na odgovornost. Ljudje po Sloveniji govorijo, "da ga že nehajte srati", dobesedno tako govorijo in da bi bilo treba ene tri take lopove postaviti pred zid pa "dum-dum-dum", ene tri pa bi bila zadeva rešena v zelo kratkem času, še tisto bi nazaj prinesli, kar so jim stare mame pokradle. Morda je res to edina rešitev, ki bi kaj prinesla. Ne pa, da poskušamo jemati, kaj jaz vem, recimo pri ekoloških virih, pri obnovljivih virih za pridobivanje energije, ko se sredstva iz 27-ih milijonov evrov prepolovijo na polovico, medtem ko vsa Evropa pravi, da je potrebno investirati v obnovljive vire energije. Tukaj je že ena napaka. Res je, niso povsod samo napake, kaj jaz vem, tukaj lahko ministrico za javno upravo pohvalim, ker je naredila veliko, ker je, če nič drugega spravila v revizijske procese tisto, za kar se je pred kratkim izvedelo, da je na njenem ministrstvu šest ljudi plačanih po pogodbah, ki na mesec pokurijo približno 50 tisoč evrov, to je približno toliko, kolikor bo cel Državni zbor s tistimi famoznimi predlogi o znižanju plač privarčeval v celem letu, za šest ljudi toliko denarja. Tukaj vsa čast gospe ministrici, tudi še pri kakšni drugi zadevi, ampak da je ne bom preveč hvalil sem konec koncev v opoziciji. Kaj bi bilo treba narediti, da se bo kaj izboljšalo. Ne v prvi vrsti govoriti kaj je bilo, ampak kaj narediti in kako narediti. Na področju sociale se ni pripravilo nobenega takšnega zakona, da bi lahko lenuhe stisnili za vrat. Naše borze dela so polne ljudi, ki dostikrat nočejo delati. Na televiziji smo gledali delavke iz Industrije usnja Vrhnika, ki so rekle: "o, ne, v Ljubljano se pa jaz ne bom vozila delati, ker je tako daleč." Takšnim ljudem je treba odvzeti tisto podporo, ki je v dosti primerih celo višja od zaslužka tistih, ki pošteno delajo cel mesec. Če bi te ljudi spravili na cesto, bi se zelo zelo olajšala državna blagajna v pozitivno smer, kajti teh obremenitev ne bi bilo več. Že nekajkrat sem govoril o Ciganih, ki pobirajo strahotne denarje. V medijih so se pojavili papirji, kako gospa Strojan Elka dobiva tam okoli 1200 evrov na mesec. Le zakaj? Dodatno zasluži še z barvnimi kovinami, obenem pa ne plačuje ne elektrike, ne vode, ničesar. In zdaj nameravajo tisto hišo, ki jo je država poklonila iz našega denarja, iz denara vseh delavcev in delavk v Republiki Sloveniji, nameravajo prodati in se vrniti tja, od koder so prišli, kot oni pravijo. In tudi tukaj država nič ne stori. Nič. Vendar bi vsaj tukaj napisali spiske in pregledali, kateri Cigani se vozijo iz Kočevja v Novo mesto, iz Novega mesta v Trebnje in nazaj in krožijo na tej relaciji in na vsakem občinskem uradu poberejo določena denarna sredstva. Država zopet nič. Po drugi strani pa seveda zapiramo tiste, ki malo preveč pogledajo v kozarček in tudi 70 let stare ljudi spravimo čez noč v zapor, medtem ko lahko Cigan pobere celo samopostrežno, pa mu nihče ne bo nič naredil. Res je, da se policija ne upa pri Ciganu nič narediti, ker jih dobi okoli ušes, ampak vseeno. Tisto klofuto bi že še lahko požrli in bi naredili red. Včasih so tisti bivši "miličniki" naredili red v zelo kratkem času. Danes naši policisti vrli ne naredijo nič, zapirajo stare mamice, tako kot tisto v Murski Soboti 74 let staro nemško državljanko, ker se je z biciklom peljala malo nakajena domov, so zaprli čez noč v istreznitveni zapor, lepo vas prosim. Delovna zakonodaja, ki jo imamo v Sloveniji tudi še ni spremenjena. Edina država na svetu, kjer tistemu, ki je že goden za penzijo, ni treba, iti v penzijo. Reče: "Ne grem." In nihče mu nič ne more. Jasno, da tega ne reče nekdo, ki zasluži 300 ali 350 evrov. To reče tisti gospod iz določene politične strukture, iz leve in iz desne, ki zasluži 3000, 4000 evrov. Kajti, če bi šel v penzijo, bi imel 1000, 1500 evrov penzije. Jasno, da bo vztrajal na tistem delovnem mestu, jemal bo pozicijo mladim propulzivnim kadrom, zaviral bo razvoj in delal bo vse, da bo ohranil svoje delovno mesto. In niti na kraj pameti niti prejšnjim vladam niti sedanji vladi ne pride to, da bi to spremenili. Skrajni čas je, da se te zadeve uredijo in da se naredi vsaj tako, da se morata o tem, da nekdo ostane na delovnem mest, strinjati tako delodajalec kot delojemalec, ne pa da si delojemalec izmisli in pa reče: "Ne grem nikamor in ostajam", tudi v Državnem zboru so bili in so takšni primeri. Ne vem, zakaj država ne razmisli o javnih delih. Javna dela so rešitev za vsako krizno situacijo. To je vedel že Mussolini, to je vedel Hitler, to je vedel Roosevelt, to so vedeli marsikateri, samo pri nas se ne ve. Javna dela pa pomenijo, tistim gospodom lenim, ki so zdaj na borzi dela, se reče: "Ali boš delal ali pa nič!". Tako se naredi. V vojski primanjkuje "soldatov". Zakaj pa ne bi pogodbeno vezali tiste mlade ljudi, ki se zdaj "čohajo po riti" namesto, da bi šli v vojsko? Zato, ker so prenežni, preubogi, ne vem, kaj jih boli. Kakšna država smo, kakšen narod smo, "porkafiks"! Vse nekaj kilavo. Vsi bi nekaj pomagali, vsi bi se nekaj šli socialo, ubogi ta, ubogi tisti, sami marginalci. Pa "porkafiks", naredimo nekaj iz te države. Najprej naredimo red, najprej red. Sprejmimo zakone, ki bodo delali red, ki bodo zahtevali od ljudi, da kaj tudi dajo domovini, ne samo, da dobivajo od nje, potem bo drugače. Poleg tega nehajmo govoriti o sociali vsemogočim Afganistancem, Pakistancem in ne vem komu še vse, ki prihajajo od zunaj v Slovenijo in se tukaj krasno počutijo. Ciganski tabori pri Trebnjem rastejo z romunskimi cigani. In kaj? Seveda, socialne službe takoj tja, pa Amnesty Internacional, pa, ne vem, kakšne vse nevladne organizacije, takšne in tiste in drugačne, seveda nevladne organizacije, ki so priključene na državno pipico. Tako prekrasna dežela smo. Slovenija je pravzaprav, jaz sem prepričan, da je Slovenija božja dežela in da smo mi božji narod, ker drugače pri toliko neumnih odločitvah, pri tako bedasti večini, da še zmeraj obstajamo in gledamo to, ni drugega kot da imamo ne eno božjo roko nad sabo, ampak dve ali več. Govorilo se je recimo tudi o tem: "Ja, veste, v Nemčiji je kriza in če je v Nemčiji kriza, potem bo pri nas še hujša kriza". Ni res. Mi smo dovolj majhni, da bi lahko z lastno pametjo preskočili to krizno situacijo, seveda pa nehajmo razpravljati o sociali po dolgem in počez. In ne "futrati" bank z denarjem in ne "futrati" slabih podjetij z denarjem, kar je slabega naj odmre. Rakovega bolnika se ne ozdraviti z božanjem, ampak ga je treba operirati in mu izrezati tumor, drugače ne gre. Pa ga lahko še tako božamo, ne pomaga. Slaba podjetja naj gredo "zu grunt". Tistim, ki so jih spravili "zu grunt", je treba pobrati vse, tudi njim in tudi njihovim otrokom, njihovim ljubicam ali ljubčkom, pa bo drugače. Pa tiste lopove, ki so tukaj pokradli državo in lepo zbrisali v Holandijo, v Anglijo ali na afriške otoke. Zakaj pa imamo obveščevalno službo? Da šteje koliko vran leta po Ljubljani, ali kaj? Naj gredo dol, pa naj jih potegnejo gor. Pa če ne znajo oni izvedeti od njih, pa naj jih k meni pripeljejo, pa bomo izvedeli, kje imajo tisti denar skrit in ga bo država dobila nazaj. Govori se o vinjetah. Že nekajkrat sem danes slišal o vinjetah. Rešitev za vinjete in za luknjo, ki je nastala pri vinjetah je enostavna. Po eni strani upoštevajmo tisto, kar zahteva od nas Evropa, in po drugi strani napolnimo proračun. Sedanja polletna vinjeta naj bo zdaj 10 dnevna vinjeta in naj ostane cena 35 evrov. Sedanja letna vinjeta za 55 evrov naj bo polletna vinjeta in letna vinjeta naj bo 105 evrov. Izračunajte, koliko je to. Kdor se vozi po cestah ve, da je tukaj še vedno ogromen prihranek. Tisti, ki včasih "jamra". "Ja, se enkrat na leto peljem na morje" za tistega je bolje, da ne gre na avtocesto, ker bo tam naredil gnečo in nesrečo. Naj gre pa po stari cesti. Kar se pa tiče tujcev, kaj nas brigajo tujci, skrbimo za sebe. A sedaj bomo poslušali, kaj reče jodlar, kaj reče Lah, kaj reče hrček na jugu? "Madona", razmišljajmo malo o sebi. Moram reči, da je zagotovo nekaj dobrega, kaj jaz vem, čez dva dni bomo glasovali oziroma debatirali o predlogu o jamstveni shemi Republike Slovenije. Krasen zakon, natančen, kratek, jasen. Človek bi rekel, da so ga Angleži napisali, ne naši. Ampak, dokler ne bo kontrole pri tej zadevi, ne bo nič. Kontrole pa v Sloveniji ni, ne tukaj, ne tam. Imamo celo vrsto inšpekcijskih služb, ki ne upajo nič narediti. Ali pa, ker prejme, kaj jaz vem, kaj malega v žep, kakšno zastonj kosilce kje, sem in tja kakšnega hot doga ali kakšen burek, pa je stvar rešena. Tudi policija, ki bi morala na tem področju delati, ne naredi nič. Res je, da je kadrovsko podhranjena in da ne znajo, pa ne razumejo. Potem se marsikakšen policaj raje ukvarja s trgovino z drogo, kot pa da bi tukaj zares delal. In je to to, na žalost. Kontrola, sem rekel, dokler ne bo kontrole ne bo ničesar. In dokler ne bo sankcij ne bo ničesar. Konec koncev, zakaj pa nihče ni sankcioniran. Jaz sem prepričan, da ni res, da naši zakoni ne dovoljujejo sankcioniranja, navkljub temu, da je dejstvo, da so si vlade od leta 1992 naprej pisale zakone na svojo kožo, da so nekateri lahko kradli. Kajti drugače, moram reči, da bi jih moralo biti od leta 1992 do danes kar nekaj v zaporih. Pa kolikor vem, je od takšnih "tičev" en sam, pa še tisti je v takem, ne vem, malo bolj zunaj, malo bolj noter in tako naprej. Ne vem, kaj bomo še naredili s tole našo drago domovino, če ne bomo ostro posegli v te zadeve in ostro prerezali to, kar se dogaja. Dokler ne bomo v javni upravi, na ministrstvih, zmetali ven vsega "šodra", ki se je nabral od leta 1992 naprej, vse nesposobne in pokvarjene kadre, ne bo nič. Ampak tu je treba imeti, kot bi kdo rekel, taka [[...]]pa jeklena. Žal je tega pri nas malo. Resda imajo nekateri tudi taka [[...]], ampak polna megle. To pa tudi ne gre. In dokler se ne bodo te zadeve spremenile, tudi ne bo nič. Inšpekcije ne opravljajo svojega dela, nihče se noče ukvarjati s tem, vse je nečesa strah. Vedno več je zopet nekakšnih prebivalcev bivših držav z območja Balkana, z območja nekdanje Jugoslavije. Ti zdaj samo pričakujejo, da bodo dobili še odškodnine, to se že govori. Bil sem precej na jugu in moram reči, da v Srbiji pravijo: "Hvala bogu, da je šel tisti "ološ" k vam, mi ga tudi ne maramo." Ampak tisti čakajo na denar in že računajo. Da ne bi kdo mislil, nekateri že vnaprej delajo "kšefte" za tisti denar, ki naj bi ga dobili z raznimi tožbami, za katere je dejstvo, da se bodo nekatere, ne samo nekatere, večina, res lahko izplačale. Kajti glede na naše silne pravne strokovnjake bo lahko prišel nek, kaj vem, nek konjski mešetar iz Novega Sada, pa bo vse te naše velike pravnike zmetal v koš. Na žalost je to tako. Če pogledamo slovenska pravna mnenja, so taka, da [[...]]ne vem, kaj bi rekel, no, da ne bom užalil kakšnih kokoši ali kaj podobnega. Dokler ne bo zakonodaje, dokler ne bo svežih idej, ne bo nič. Dejstvo je, da v Sloveniji ne znamo uporabiti lastne pameti in naša pamet beži čez meje. Naša pamet izginja, zunaj se pa krasno okoriščajo s to pametjo. Sodimo na najnižje stopnice pri inventivnosti in podobnih zadevah. Pa vendar odpiramo vsake dva dni neko novo univerzo. Mislim [[...]], čudna dežela. Vsi bi lahko imeli delo in dela je v Sloveniji dosti. Tu se vračam malo na tisto, da nočejo nekateri delati, nočejo.
Gospod Jelinčič, tudi na rebalans se vrnite [[...]]
Seveda, gospod predsedujoči.
Hvala.
Seveda, vse sodi v rebalans proračuna, kajti bistvo rebalansa proračuna je napolniti luknje v proračunu in nekako dovoliti, da država izplava iz tiste variante, ko valovi že pljuskajo čez krov. No, pa se bom potem še malo kasneje oglasil, gospod predsedujoči, naj bo zaenkrat dovolj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zelo ste bili prijazni. [[...]] [[Oglašanje iz dvorane.]] [[...]] Dovolite. Z balkona ni dovoljeno govoriti. [[...]] [[Oglašanje z balkona.]] [[...]]Prosim, z balkona ni dovoljeno govoriti. Usedite se in ne motite dela seja. [[...]] [[Oglašanje z balkona.]] [[...]] Želi še kdo razpravljati? Še. Potem odpiram čas za prijavo, prijavite se k razpravi. [[...]] [[Oglašanje z balkona.]] [[...]] Prvi se je k razpravi prijavil gospod Dejan Levanič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Jaz bi se vseeno še malo ustavil pri nekaterih podatkih, ki očitno marsikomu v tej dvorani niso jasni, je pa nujno, da jih poznamo, predvsem ko govorimo, kako naprej. Rebalans proračuna je bil pripravljen, vsaj po mojem mnenju, z velikimi napori v kratkem času, ker je bilo treba iskati nek manevrski prostor za izpeljavo protikriznih ukrepov. Ker je sprejeti proračun temeljil na predpostavki 4,1% gospodarske rasti za leto 2009. Seveda proračun ni upošteval predvolilnih ukrepov prejšnje vlade, ki niso imeli kritja v veljavnem proračunu in so še dodatno zmanjševali manevrski prostor v sprejetem proračunu. Ta sredstva je zagotovila Vlada, ta vlada, v rebalansu proračuna. Naprej. Raziskava mednarodnega denarnega sklada objavljena v juniju leta 2007 nas je opozarjala, da mora Slovenija po prevzemu evra reformirati javno porabo in spremeniti fiskalno politiko. Tega Slovenija ni naredila. Nadalje. Mednarodni denarni sklad in Evropska komisija sta pozivala prejšnjo vlado, da pripravi ukrepe za povečanje izdatkovne učinkovitosti in za zmanjšanje proračunske togosti, vendar tega Vlada spet ni naredila. Ker prejšnja vlada v obdobju "debelih krav", tako radi poimenujemo takrat, ko nam gre dobro, ni uspela relativno zmanjšati proračunske porabe in posledično tudi proračunskega primanjkljaja, smo danes, na žalost, izpostavljeni povečanim javnofinančnim tveganjem, ko ne moremo zmanjšati proračunskih odhodkov, ker ni narejene reforme javne porabe in zaradi tega, ker ni bilo izvedenih nobenih ukrepov za povečanje vzdržnosti javnih financ na srednji in na dolgi rok. Aktualna vlada se danes sooča tudi z odplačevanjem kreditov, namesto, da bi se soočili le z gospodarsko krizo. Gospodarska rast od začetka leta 2005 je namreč temeljila na povečanem zadolževanju. Najbolj izrazito se je bruto zunanji dolg povečal v letu 2007, za dobrih 10 milijard evrov, kar pomeni, da je bila 6,8% rast BDP na nezdravih temeljih. Celotni zunanji bruto dolg se je v mandatu prejšnje vlade povečal iz 15 milijard na 39 milijard evrov. Se pravi, da se je v mandatu Janševe vlade Slovenija v tujini zadolžila za skoraj isti znesek kot se je Slovenija zadolžila od osamosvojitve do konca leta 2004. Drage kolegice in kolegi, predvsem iz Slovenske demokratske stranke, tega podatka do danes nobeden od vas še ni zanikal. V obdobju visoke gospodarske rasti predvsem v letih 2006 in 2007 bi morali ustvari predvsem prihranke in odpraviti javnofinančni primanjkljaj, kar bi lahko, če bi prejšnja vlada seveda razmišljala o prihodnosti. Na tej točki moram iskreno povedati, da sem izredno vesel, da je vlada Boruta Pahorja prevzela odgovornost ravno v tem času, zaradi tega, ker vliva občutek zaupanja in občutek varnosti. In predvsem zaradi tega, ker je vlada Janeza Janše dokazala v prejšnjem mandatu, da ne zna gospodariti z državnim proračunom in to ravno v času, ko smo imeli visoko gospodarsko rast, zaradi tega si ne upam zamisliti, kako bi vodila to državo v današnjih časih. Ker, in to je danes že jasno, Slovenska demokratska stranka, nima idej, kako iz krize, ampak veliko, seveda, praznih besed, kaj bi, če bi bilo. To znamo delati vsi, ampak čas je, da si povemo iskreno oziroma se vprašamo, kaj ste naredili, da bi nam bilo danes lažje in mogoče konkretni odgovori. Nič. Za razliko od tistih držav, ki so bile v teh časih, se pravi, v boljših gospodarskih časih pametne in so si v času gospodarske rasti naredile rezervo, smo mi, na žalost, na čisti "nuli" zraven tega pa še seveda zelo zadolženi. In to vse, zaradi politike prejšnje vlade. To je treba, seveda, tudi jasno povedati. Če bi poslušali vaše nasvete oziroma vaše kritike, ki so vse prej kot iskrene, kako nadaljevati pot iz krize, bi danes bili v položaju ali pa vsaj podobnem položaju, v katerem se je znašla Francija, ki je že presegla 6% primanjkljaj, kar pomeni da je presegla kriterije, vlagala denar v veliko črno luknjo in seveda upala, da bo ta denar pomagal pri gospodarski krizi. Kaj se je zgodilo? Nič od tega ne drži, nobeni ukrepi, predvsem z velikimi finančnimi vlaganji v projekte, ki ne stojijo, so pripeljali Francijo do tega, da je izgubila denar in da v bistvu ne ve, kaj in kako naprej. Za razliko od nekaterih kolegov, predvsem iz Slovenske demokratske stranke, podkrepim svoje argumente, naj postrežem z naslednjimi podatki. V letu 2007 so imele države z nižjo gospodarsko rastjo in nižjo inflacijo precej višje presežke širšega sektorja države, kot naj bi jih imela Slovenija v letu 2007. Na primer, Danska je imela leta 2007 pri 1,4% gospodarske rasti 4,5% bruto domačega proizvoda presežka. Španija pri 2,3% gospodarske rasti 2,2% presežka. Nizozemska pri 2,5% gospodarske rasti 0,4% presežka. In Nemčija, ki ima velike javnofinančne probleme, je imela pri 2,2% gospodarske rasti 0,1% presežka bruto domačega proizvoda. Se pravi, da je Slovenija imela enak delež presežka v bruto domačem proizvodu kot Nemčija, in to kljub temu, da je imela Nemčija trikrat nižjo gospodarsko rast in dvakrat nižjo inflacijo. V letu 2006 Vlada pri 5,9% gospodarski rasti ni bila sposobna ustvariti presežka, presežek v letu 2007 je pa le minimalen ob 6,8% gospodarski rasti. To so realni podatki. In prav je, da, preden je kdo pameten, kaj in kako je treba ravnati v času gospodarske krize, pogleda, kaj se je delalo v preteklosti, da smo prišli do situacije, v kakršni smo. Treba pa je povedati, kljub predstavljenemu presežku v letu 2007 so prihranki fiktivni, ker se je Dars izvenproračunsko financiral. Posledice izvenproračunskega financiranja Darsa je predstavilo tudi Računsko sodišče, ki ugotavlja, da bomo dolgove odplačevali vsaj do leta 2050. Glede proračuna za leto 2009 naj omenim, da bi prejšnja vlada lahko pripravila spremembe proračuna za leto 2009, ki bi bile osnovane na bolj realnih temeljih, pa tega ni naredila. Celo zakon o izvrševanju proračuna za leti 2008 in 2009 je spremenila, da ji ne bi bilo treba pripraviti proračuna, v katerem bi se izkazalo, da ni planirala kritja za predvolilne obljube. Poslušajte, danes res ni čas za to, da eden drugemu predstavljamo neresnice, da predvsem opozicija danes govori o nečem, kar ni res. Toda če je kdaj čas, potem je danes čas, da skušamo skupaj iskati rešitve za blaženje gospodarske in finančne krize. Drage kolegice in kolegi! To je namreč realna situacija. Resnično ne želim govoriti o tem, kaj je bilo, ampak je to v tem trenutku nujno potrebno, da bomo razumeli, kaj je podedovala aktualna vlada. In če pogledamo naprej, jasno vidimo, da je rebalans naravnan razvojno in da se Vlada dobro zaveda, kako pomembno je ohraniti delovna mesta v tem času in poskrbeti predvsem za državljanke in državljane, ki jim v tej časih ni in ne bo lahko. Pomemben razvojni element proračuna so predvsem investicije. Te bodo skupaj z investicijskimi transferi znašale skoraj 1,4 milijarde evra, kar je 3,4% bruto domačega proizvoda. V primerjavi z realizacijo proračuna v lanskem letu bo za investicijska vlaganja namenjeno 41% več sredstev. Največja investicijska vlaganja se predvidevajo predvsem na področju prometa in prometne infrastrukture, kjer je velika verjetnost, da se bodo na račun povečanja predvsem kohezijskih sredstev med letom še povečala proračunska vlaganja v avtocestno infrastrukturo. Velik delež imajo tudi investicijska vlaganja v gospodarstvo, varovanje okolja in naravno dediščino. Po velikosti na četrtem mestu pa so investicijska vlaganja v javne zdravstvene zavode. Najbolj se bodo povečale investicije namenjene interventnim programom po naravnih nesrečah iz lanskega leta, kar je zelo pomembno tudi za ptujsko območje, iz katerega prihajam. Avgustovska toča je tam v bistvu uničila skoraj vse. Na drugem mestu so vlaganja v energetiko in v javne zdravstvene zavode. Predvidena je tudi poraba zbranih sredstev v proračunskem skladu. Na tretjem mestu je povečanje sredstev za investicijska vlaganja na področju kulture. Na četrtem pa vlaganja na področju znanosti in tehnološkega razvoja ter seveda tudi kmetijstva. Povečanje sredstev za znanost in tehnološki razvoj v tem rebalansu gre v pravo smer, ker so ta sredstva tako imenovana razvojna komponenta proračuna. Sredstva za znanost in tehnološki razvoj se v državnem proračunu znatno povečujejo, jaz verjamem, da ste to opazili tudi sami. V letu 2008 so bila sredstva v višini 218 milijonov evrov, povečujejo se za dodatnih 150 milijonov evrov oziroma za 70% glede na leto 2008 in za 20% glede na leto 2009. Prav tako gre v pravo smer povečanje sredstev za izobraževanje. Vlaganje sredstev v človeški kapital je ravno v tem trenutku zelo pomembno, če želimo biti na znanju temelječa družba in zaradi tega je prav, da se sredstva za izobraževanje v rebalansu povečajo za dodatnih 9%. V tem trenutku takšen rebalans resnično potrebujemo. Ta rebalans je razvojno naravnan in je narejen na podlagi podatkov gospodarskega gibanja treh mesecev nazaj. Danes so napovedi drugačne in temu se bomo sproti tudi prilagajali. Če bi poslušali nasvet o tem, da ne sprejmemo rebalansa zaradi podatkov, ki se spreminjajo, potem rebalansa v tem času nikoli ne bi sprejeli, saj se bodo podatki vedno znova in zelo hitro spreminjali, ker se bodo prilagajali aktualnemu stanju in odstopanja bodo velika, prilaganja pa še toliko bolj nujna. Na nas je, da vložimo vso energijo, da se tem razmeram prilagodimo in skušamo uspešno peljati Slovenijo iz krize. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Rebalans proračuna za leto 2009 sprejemamo v času največje globalne, finančne in gospodarske krize po drugi svetovni vojni. Zato je logično, da se tej krizi ne more izogniti prav nihče na tem svetu. Rebalans ja zato izrazito protikrizno naravnan. Po zadnjih napovedih se bo gospodarska rast v Sloveniji še zmanjšala, zato bo najbrž v letošnjem letu potrebno pripraviti še rebalans rebalansa. O tem smo danes že slišali. Ob tem pa je treba vseeno povedati, da je bil osnovni proračun za leto 2009 sprejet že konec leta 2007. To je v času prejšnje vlade. Veliko strokovnjakov za javnefinance je že leta 2007 pričelo opozarjati na problematičnost javno finančne politike vlade Janeza Janše. Že takrat so opozarjali, da bo obdobju debelih krav sledilo obdobje suhih krav. V obdobju gospodarske rasti predvsem v letih 2006 in 2007 bi morala prejšnja vlada ustvariti prihranke in odpraviti javnofinančni primanjkljaj. Nekaj konkretnih podatkov je malo prej omenil moj kolega Dejan Levanič. Dejstvo je, da so leta 2007 države z nižjo gospodarsko rastjo imele precej višje presežke kot Slovenija. Tako, recimo, je bila Vlada v letu 2006 pri 5,9% rasti brez ustvarjenega presežka, kar je zelo čudno, zelo nenavadno. Tudi prihranki v letu 2007 so bili fiktivni, ker se je Dars financiral izvenproračunsko. Na to je opozorilo tudi Računsko sodišče Republike Slovenije in povedalo tudi, da bomo te dolgove odplačevali vse do leta 2050. Spoštovani! Eden najbolj pomembnih razvojnih elementov proračuna so prav gotovo investicije. Največja vlaganja se predvidevajo prav na cestni in prometni infrastrukturi. Tukaj pa trčimo na velik problem, na umestitev novih cest v prostor. To ste nekateri kolegi iz opozicije očitali tej vladi. Dejstvo pa je, to so moji podatki, da od leta 2005 pa do danes, do začetka letošnjega leta, ni bil sprejet en lokacijski načrt v okviru državnih cest, če izvzamemo avtocestni program, da ne govorim o umestitvi novih železniških prog v prostor in o sprejemanju lokacijskih načrtov za te železniške proge. Tukaj je prejšnja vlada povsem odpovedala. V celem mandatu ni storila ničesar, zato tudi danes te investicije stojijo in tudi ta aktualna vlada jih bo težko realizirala. Na tem področju so potrebni hitri in nujni ukrepi. V nasprotnem primeru bo enaka ugotovitev veljala ob koncu mandata tudi za to vlado, tudi za to aktualno vlado. Tega pa si kot koalicijski poslanec niti kot zagovornik čim hitrejše uresničitve četrte razvojne osi ne želim. Poleg tega sem v preteklosti, in tudi danes bom to naredil, problematiziral dosedanjo prakso vodenja investicij. Pregledoval sem načrte razvojnih programov in investicije v slovenske bolnišnice, kjer so točno navedeni datumi začetka investicije in datumi konca posamezne investicije. Poglejmo. Nevrološka klinika - začetek investicije: 1996, konec: leta 2013. ORL klinika - začetek: leta 1996, konec: 2009. Onkološki inštitut - prav tako začetek investicije: 1996, konec: 2009. Pediatrična bolnišnica - začetek: 1996, konec: 2015. Jeseniška bolnišnica - začetek: 1999, konec: 2015. Psihiatrična bolnišnica Idrija - začetek investicije: 1998, konec: 2010 oziroma 2011 in tako dalje. Imamo več kot deset, skoraj dvajset let od začetka neke investicije, od začetka financiranja pa do zaključka posamezne investicije. To je nesprejemljivo dolgo obdobje. Vmes beležimo številne podražitve, spreminjanje in popravljanje projektov. Investicije bi torej morali načrtovati malo bolj smiselno ter seveda v bistveno krajših rokih. Investicijam je tako že skoraj nemogoče slediti od začetka do konca. Vodenje investicij prehaja iz rok v roke, menjajo se ministri, menjajo se direktorji in tako dalje. Za zelo zahtevne investicije na področju avtocest smo ustanovili posebno družbo - Dars. Predlagam, da tudi za velike nacionalne investicije, recimo v družbenih dejavnostih, kot so velike bolnišnice, kot je recimo Narodna in univerzitetna knjižnica, pa še kaj bi se našlo, ustanovimo posebno družbo za investicije Republike Slovenije, ki se bo ukvarjala s temi projekti in ki bo sposobna parirati mogočnim gradbenim lobijem. Velik problem je tudi pomanjkanje veljavnih gradbenih dovoljenj. To ni zgodba od danes. Ta zgodba se ponavlja iz leta v leto, od vlade do vlade. Toda zahteva, da se noben projekt ne more uvrstiti v proračun in v izvajanje. Če nima veljavnega gradbenega dovoljenja, je lahko dvorezen meč. To velja za vse investicije v državi, ne samo na področju zdravstva, kot sem malo prej našteval, na področju kulture ali prometa. Poglejmo samo investicije na cestnem področju. Koliko imamo projektov z veljavnim gradbenim dovoljenjem v proračunih in v razvojnih načrtih države? Niti ene velike investicije danes na tako imenovanih razvojnih oseh ne moremo začeti; ker pač prejšnja vlada ni pripravila niti enega lokacijskega načrta; niti enega gradbenega dovoljenja za začetek gradnje ali na tretji, ali na četrti, ali na tretji A razvojni osi. Letos bomo sprejeli proračuna za leti 2010 in 2011. Se pravi, da moramo imeti že danes veljavna gradbena dovoljenja tudi za 2011. Gradbeno dovoljenje pa velja eno oziroma dve leti do začetka investicije. Logika proračunskega financiranja vse doslej ni spodbujala, da bi delali gradbena dovoljenja na zalogo. Predlagam, da zahteva po veljavnem gradbenem dovoljenju za uvrstitev investicije v državni proračun ni obvezna. Mislim, da to tudi ni bilo na koncu zapisano v proračunske dokumente in v Zakonu o izvrševanju proračuna. Mislim, da je bilo to narejeno dobro, da to ni tako striktno upoštevano. Kajti, velikokrat so gradbena dovoljenja v fazi priprave, zato se tudi danes bojim, da dejansko ne bo mogoče porabiti vsega predvidenega investicijskega denarja, ki ga imamo na razpolago v državnih proračunih. To pa ne pomeni, da ne bi danes spodbudili nekega novega ambicioznega investicijskega ciklusa v naslednjih letih, kar bo, po mojem mnenju, eden izmed pomembnih elementov za spopad z gospodarsko krizo. In za konec še nekaj o proračunu Ministrstva za kulturo. Povečanje sredstev za več kot 30 milijonov evrov podpiram. Zakonska osnova za polovico tega zneska je novela Zakona o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije na področju kulture oziroma zakon o kulturnem evru, ki smo ga lansko leto predlagali poslanci in poslanke Socialnih demokratov in ga je ob podpori koalicije in sodelovanju Ministrstva za kulturo Državni zbor tudi sprejel. Tako se bistveno popravljajo sredstva za kulturno dediščino, investicije v javne zavode, ljubiteljsko kulturo, knjižničarstvo in kulturniške mreže. Izražam tudi zadovoljstvo, da bomo lahko v letošnjem letu realizirali tudi sredstva za obnovo partizanske bolnišnice Franja, ki jih je v proračunu rezervirala že prejšnja vlada, realizirani pa bodo v letošnjem letu, in seveda tudi sredstva, ki jih bomo predvideli v letu 2010. Upam, da bo lahko ta nacionalni projekt tudi uspešno dokončan po veliki katastrofi, ki je ta pomemben spomenik, ki je na poskusnem seznamu svetovne dediščine pri Unescu, prizadela septembra leta 2007. Prav za zaključek pa bi rad še povedal, ker je bil zelo kritiziran s strani nekaterih kolegov iz opozicije Zakon o subvencioniranju polnega delovnega časa in da, tako je bilo rečeno, ta zakon ni dal nobenih učinkov. Ravno nasprotno. Ko je bil minister za delo, družino in socialne zadeve prof. dr. Ivan Svetlik na obisku v idrijski občini in je obiskal naše velike korporacije Hidrio in Kolektor, so mu vodstveni delavci povedali, da so prav po zaslugi tega ukrepa, te vlade lahko ohranili več kot 20% zaposlenih v svojih podjetjih. To pa so podjetja, ki danes zaposlujejo nekaj tisoč naših ljudi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Milenko Ziherl, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav vsem prisotnim v dvorani. Razpravo bom pričel s časopisnim zapisom, ki govori o tem, da bo hudo. Zraven je krivulja, ki kaže rast našega gospodarstva oziroma upadanje. In na krivulji sta dve prelomnici, in sicer iz 6.8% gospodarske rasti v letu 2007 pademo na 3.5% in proti koncu leta 2008 smo samo še v sramežljivih 0.5%, 0.8%, sedaj pa v zastrašujočih minus 4%, pa glede na to, da bo potreben rebalans, lahko ugotavljamo, da bo morda ta krivulja še padala in da še nismo na dnu. Seveda smo slišali kritike, da smo v prejšnji vladi premalo prihranili. Pa bi morda kolegico in kolega vprašal, če bi jim bili kakšni trije proračuni zaloge zadosti, da bi jih do sedaj že spravili na nulo. Proti koncu leta 2008 je bilo kar precej tudi nepredvidenih dohodkov. Eden od kolegov je že omenil avgustovsko točo na Ptujskem, za katero mislim, da je država prispevala 90 milijonov evrov. Sedaj, pa k bistvu razprave. Ves teden, pa celo danes pred parlamentom so nas opozarjali, članice in člani nevladnih organizacij, pa tudi dopisi po elektronski pošti govorijo o tem, da je Vlada oziroma da je v rebalansu proračuna preveč odvzetega s področja okolja. Opozarjali so predvsem na premajhna sredstva za subvencioniranje obnovljivih virov energije ter boja proti klimatskim spremembam. Poleg tega smo pisno dobili tudi še opozorila oziroma opis situacije, da je na vodnem programu, predvsem na sanaciji po poplavah leta 2007, konkretno dopis je s Celjskega, enak problem je tudi v naši bližji okolici, Železniki, Žiri, Gorenja vas, Poljane in Škofja Loka, kjer so se dela na sanaciji vodotokov pričela, sedaj je pa to vse obviselo v zraku. Pa bi morda vprašal, pa ga ni v dvorani, našega kolega Sajovica, ki je bil še pred pol leta izredno zaskrbljen, kako bo s hudourniki in vodotoki na njegovem področju, sedaj pa kljub temu, da je brez denarja za reševanje te problematike, je proračun oziroma rebalans označil kot nekaj najboljšega, kar se lahko zgodi. Opozoril bi tudi na dejstvo, nekateri kolegi so na to že tudi opozarjali, da še vedno potekajo sanacije po rudarjenju v okolju. Kolega Bevk nas je opozoril kolega Bevk za rudnik živega srebra, kolegi iz Zasavja o rudarjenju premoga, kolega Čadež glede rudnika urana Žirovski vrh. Sam pa bom v imenu kolega Mira Petka povedal glede sanacije porudarjenja v Mežiški dolini. Kolega Petek je odsoten, je v tujini, nanj se popolnoma zanesem in sem prepričan, da ne bo govoril kakšnih neumnosti, ki bi potem državo zavezovale, vendar je to druga tema in se vrnem nazaj. Mežiška dolina je po večih virih, dnevno lahko zasledimo v medijih, da je potrebna še novih sanacijskih ukrepov. V tehnične detajle se ne bi spuščal, dela so se že pričela v smislu sanacije, vendar jih je treba dokončati in zato bi bila potrebna sredstva. Mislim, da je vložen amandma in v smislu neke solidarnosti, ker je veliko kolegov tudi z drugih rudarskih področjih, bi kazalo ta amandma podpreti in Mežiško dolino sanirati do take stopnje, da bo bolj primerna za bivanje. Zasledil sem tudi v časopisju, da gospodarstvo predlaga, da bi se našla sredstva za tako imenovano začasno brezposelnost. Da za neko krajše obdobje nezaposlene prevzame država, seveda za znano obdobje, v katerem podjetja pričakujejo, da bi se kriza rešila in bi se se delavci vrnili na delo, ki so ga vajeni opravljati in bi pač v nekih boljših časih s ponovnim zagonom rešili iz krize. Danes smo veliko slišali o tem, da sedimo v istem čolnu. Seveda sedimo v istem čolnu, vendar različno pridno veslamo. Problem je pa tudi krmarjenje čolna, kajti težko je pričakovati, da bo nekdo zamahoval kot nor in vlagal vso energijo v veslanje, če bo krmar krmaril, tako kot mu bo ustrezalo in bo med potjo pobiral vse slepe potnike in cokle in na skrivaj metal sidra, da bi bilo to veslanje težje. Slej ko prej bo prišlo tudi v ta proračun, da bo moral najti sredstva za tako imenovane izbrisane. In se sprašujem, kje jih bomo vzeli. Ali jih bomo vzeli na ZPIZ-z, bomo vzeli pri dijaški prehrani, bomo kakšno cesto manj naredili? In ko se bo to nujno moralo zgoditi, potem si naj pač vsako okolje pripiše posledice te širokogrudnosti, ki jo država nudi nekaterim ljudem, ki so preživeli ta leta v zelo čudnih okoliščinah. Spopadamo se s krizo, ki je uvožena, saj se vsi zavedamo, da je naše gospodarstvo vezano na našega največjega partnerja Nemčijo, na zahodnoevropske države, vendar je kriza tudi doma pridelana. Za tajkunski balon, ki se je zgodil, vsekakor ni krivda v Nemčiji, ni krivda v svetu, ampak je čisto domača krivda. Pokazalo se je, da so čisto povprečni menedžerji, ti vodilni tajkuni, ki že po slabem letu, dveh ujčkanja in finančne potuhe niso sposobni niti preživeti in peljejo naprej napol podarjeno imetje. Opozoril bi tudi na sredstva Evropske unije. 5 milijard je pripravljenih za blažitev krize. Seveda so v tem tudi ukrepi za avtomobilsko industrijo, so ukrepi za boj proti klimatskim spremembam in tako naprej. In če hočemo ta sredstva dobiti, ponavadi je razdeljeno 40:60, je treba 40% teh sredstev imeti na našem proračunu, drugače nima smisla kandidirati, ker ne bomo imeli startnine, preko katere bi ta sredstva iz Evrope počrpali. Nevladne organizacije zunaj na cesti, pa tiste, ki spremljajo sejo, in tiste, ki so nas opozarjale na problematike, pa tudi lokalne skupnosti, ki se bojijo, da bodo poplavljene, z rebalansom proračuna vsekakor ne morejo biti zadovoljne. Še bolj smo pa v skrbeh, ker bo lahko prišlo do rebalansa na rebalans in bomo imeli stopnjevanje pridevnika slabo, slabše. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Branko Marinič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Ali je Slovenija na pravi poti, ali je Slovenijo mogoče voditi bolje, bodo zadnjo besedo imele volivke in volivci. Mislim, da je tako tudi prav in da je to temelj naše demokracije. Mene moti dejstvo, da pri obravnavi rebalansa proračuna vztraja bolj ženski del Vlade Republike Slovenije kot moški del, kljub temu, da je danes 25. marec, materinski dan. Sicer pa se mi zdi veliko bolj pomembno pogledati v vsebino rebalansa državnega proračuna, ki ga je vladna ekipa poslala v obravnavo Državnemu zboru. Moti dejstvo in hkrati je zelo zaskrbljujoče, da se že danes ob obravnavi rebalansa proračuna sprašujemo, ali ta za res temelji na dejstvih, ali je res vkomponiran v čas, v katerega vstopamo. Ne, ni. Ali je potem sploh smiselna obravnava takega proračuna? Če bi člani Vlade danes tukaj sedeli in poslušali poslanke in poslance, ki prihajamo iz različnih krajev Slovenije, bi se verjetno ob pripravi rebalansa proračuna lahko bolje pripravili in delček tega vkomponirali tudi v naslednji predlog. Zagotovo bo kaj kmalu ponovno na poslanskih klopeh. Ali koalicija ne želi partnerstva z opozicijo? Spoštovane kolegice in kolegi, to je temeljno vprašanje, ki si ga je potrebno zastaviti vedno znova in znova. V opoziciji smo vam nekajkrat pokazali pri glasovanju in izidu glasovanja, da brez opozicije ne gre. Torej smo na isti ladji, na istem čolnu. Dajmo se zavedati, kako pomembno je še posebej v kriznem času, da ne politiziramo prekomerno, da se ne vračamo v zgodovino, kdo je za kaj odgovoren, ampak poglejmo v sedanjost, da bi prihodnost bila boljša. To je naša temeljna zadeva, ki smo jo dolžni opravičiti pred volivkami in volivci. Opozicija je velikokrat ponudila partnerstvo s konkretnimi, dobrimi predlogi zakonov. Niste jih želeli. Čas je pokazal, da ste ravnali napačno. V krizi, kakršni smo, je toliko bolj pomembno naše skupno sodelovanje in sprejemanje tistega, ki daje najboljše rezultate za sedanjost in tudi za prihodnost. Da se ne bi ponavljal, to, kar so kolegice in kolegi že povedali, bi se morda osredotočil na dvoje ministrstev. Ministrstvo za zdravje. Jaz sem imel tudi priložnost nadomestiti poslanskega kolega na Odboru za zdravstvo. In sem seveda podrobno pogledal tudi posamezne postavke rebalansa proračuna. Saj je res, da proračun oziroma rebalans proračuna namenja velikim sistemom v zdravstvu, na male pozablja. Če ni malih delcev, tudi ni velike celote. In to je bila napaka, to je bilo zgrešeno od 90-ih pa še pred 90-imi leti naprej. Ponovno se vračamo v čas centralizacije. To ni dobro. Tega ne sprejemajo državljanke in državljani. Želijo, da imajo osnovni sistem zdravstvenih storitev blizu svojega kraja. Marsikateri Slovenec in Slovenka zaradi tega, ker nima v svoji bolnišnici, od katere je oddaljen 5 ali 10 kilometrov, možnosti, da bi zdravili, mora v Ljubljano. Veliko je takšnih primerov, pa čeprav s fleksibilnostjo lahko dosežemo tudi to, da bi v teh bolnišnicah bili na voljo zdravniki in potrebne aparature, da bi to zdravljenje bilo bližje njihovemu domu. Človek, ko je bolan, rabi tudi krajšo razdaljo do prihoda v bolnišnico ali zdravstveni dom. Vse postavke na Ministrstvu za zdravje pravzaprav kažejo in odražajo ponovno centralizacijo sistema. In če bo tako naprej, potem bodo tisti iz Prekmurja in tudi tisti s Primorske, Dolenjske, Bele krajine in Koroške še naprej ali še bolj kot doslej primorani uporabljati vse te zdravstvene storitve v centru. Torej, v Ljubljani. Tukaj bi želel izpostaviti tudi Ministrstvo za okolje in prostor. Apeliram na predsednika Vlade, da resnično udari po mizi in vse te birokrate na Ministrstvu za okolje in prostor prisili, da bodo pomagali po najhitrejši možni poti opraviti vse tiste izdaje potrebnih ali nepotrebnih dovoljenj za začetek neke investicije v nekem odročnem kraju. Pa bom za primer vzel najprej občino Nova Gorica in Trnovo, kjer so nam na nedavnem obisku predstavniki krajevne skupnosti povedali, da že 30 let čakajo na gradbeno dovoljenje in da pri njih velja pravilo, da takrat ko nek potencialni podjetnik začenja trnovo pot do pridobitve gradbenega dovoljenja, prej učaka smrt, kot gradbenega dovoljenja. In če pogledamo na na vzhod Slovenije, na območje Haloz, kjer Ministrstvo za okolje in prostor ne dovoli razpršene gradnje v hribovitem delu Haloz ali na drugem delu Slovenskih goric. Poslušajte, to je nepojmljivo. Država kljub kapljicam, ki jih namenja za ta območja, gradi vodovod in tudi nekaj cest, ob tem pa ne dovoli gradnje individualnih hiš ob tej prepotrebni infrastrukturi. In če sem že pri Ministrstvu za okolje in prostor, ki iz tako imenovanega Vodnega sklada zagotavlja sredstva za izgradnjo vodovodov, naj omenim vsaj tri pereča območja glede oskrbe s pitno vodo. Če gremo na zahod naše lepe domovine, pa se bom spet vrnil v Novo Gorico, na Trnovo, kjer sem bil presenečen, da tam nimajo zdrave pitne vode, nimajo javnega vodovoda, na katerega čakajo že kar nekaj časa. In če grem na drugo stran, na vzhodni del Slovenije, na območje Haloz, je prav tako območje, ki čaka na javni vodovod. Tudi v Halozah ljudje nimajo javnega vodovoda. Če ne drži podatek, ki smo ga dobili neposredno na terenu, pojasnite slovenske javnosti. Jaz sem zagotovo bil na tem območju in ljudje, ki so nas tam sprejeli, zagotovo niso lagali. Če so lagali oni, potem lažem tudi jaz. Ampak vodooskrba na Trnovem in Banški planoti verjetno ni zadostna. Tako kot v Halozah ljudje čakajo na osnovi vir preživetja, na vodovod. No, in če kaj, potem iz rebalansa državnega proračuna naravnost veje to, česar ne bi pričakovali. Da po eni strani Vlada varčuje, krči sredstva, in prav je tako. Vsi se strinjamo, da je treba varčevati. In smo tudi poslanke in poslanci dejali, da bomo varčevali. Ali bomo privarčevali veliko ali malo, ni pomembno. Dali smo pa vzgled. In prav je tako. Ampak, veste, ti zgledi bi mogli skrbeti še koga drugega. Če pogledamo postavko, ničkolikokrat je danes že bila izpostavljena, postavka na generalnem sekretariatu Vlade, plus 10%. Ali je to tisto, o čemer pravimo, da varčujemo? Ali je to tisto, ki pomaga slovenskemu gospodarstvu v tem kriznem času? Ne. To je vse prej, kot to. Kot tudi Komisija za preprečevanje korupcije. V tem Državnem zboru smo nedavno sprejeli nekaj sklepov in tudi prav, da smo jih sprejeli, soglasni smo bili, ker se zavedamo, da je korupciji v Republiki Sloveniji treba stopiti na rep, da je treba omejiti. Čeprav se je ne bomo popolnoma rešili, pa vendar so bili to pomembni sklepi, ki smo jih sprejeli s 76 ali 78 glasovi. A po drugi strani boli dejstvo, da je prav na postavki Komisije za preprečevanje korupcije dodano v rebalansu državnega proračuna za leto 2009 118% več denarja, kot je bilo predvideno. Pa tudi prav. Če povem to v številkah, s 570 tisoč evrov je milijon 200 tisoč oziroma 702 tisoč evrov več, kot je bilo planirano. Ampak tudi to bi sprejel, če bi vedel, da to res gre v tisto smer, za katero je Državni zbor z večino sprejel in potrdil predlagane sklepe. Ampak ne. Ta denar se bo uporabljal za druge namene. To pa skrbi. In skrbi dejstvo, če sem čisto konkreten, da iz tega dokumenta lahko zasledimo tisto, kar zavaja. Zavaja dejstvo, da je v obrazložitvi, zakaj takšno povečanje, zaslediti tudi besedilo, ki pravi: "Pri večjem številu različnih vrst materialnih stroškov so vključeni stroški izvedbe mednarodne konference v Republiki Sloveniji v času od 11. do 13.11.2009, katere vsebina se nanaša na področje boja proti korupciji in je bila načrtovana v okviru predsedovanja Republike Slovenije Svetu Evrope." Šel sem v detajle in pogledal kompletno dokumentacijo, ki izhaja iz predsedovanja Republike Slovenije v tem času. Nikjer te postavke ni. Poročilo o pripravah na predsedovanje Slovenije Svetu EU v prvi polovici leta 2008. In v tem dokumentu tega ne zasledim, kar predlagatelj utemeljuje kot upravičeno. Veste, to so pa dejstva, ki skrbijo. In to so dejstva, ki dajejo občutek poslankam in poslancem, da smo tudi pri obrazložitvah tako povišanih postavk zavedeni. To ni dobro in to ne odraža nekega dejanskega stanja, to ne odraža tistega, čemur se je Vlada zavezala, sedanja, aktualna Vlada zavezala, da bo sledila in da bo pomagala s svojimi ukrepi v dobrobit celotne Slovenije oziroma državljank in državljanov. In ker sem prepričan, da v kratkem lahko pričakujemo, da bomo dobili rebalans rebalansa proračuna, dajte, spoštovani predstavniki Vlade, upoštevati razprave poslank in poslancev, kajti zagovarjamo tisto in pa utemeljujemo tisto, za kar smo zavezani, da bi država zagotovila, če že drugega ne, pa vsaj zdravo pitno vodo, kar je ustavna kategorija pravica vsakega državljana. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Kampuš.
Spoštovani gospod podpredsednik! Spoštovana ministrica, strokovni sodelavci! Spoštovane kolegice in kolegi! Kar nekaj časa sem tehtal, ali naj uporabim to besedo ali ne, ampak res je, da je ta dvorana okrogla in da nekateri v tej dvorani zganjajo cirkus. Zdi se mi, da je ta tema, ki je danes na sporedu, preresna, da bi iz tega zganjali cirkus, ker verjetno še nekateri niste bili deležni razgovorov ali pogovorov s tistimi, ki ostanejo brez službe, ki ostanejo brez dela, ki se ne morejo sami preživljati, ki so hendikepirani na vseh področjih, ker ni služb. Zaradi tega bi želel ali bi si dovolil danes pohvaliti vse tiste, tudi opozicijske poslance, ki so razpravljali resno, preudarno, ker to je tema za resno in preudarno razpravo. Največja povojna recesija razvitega sveta je prisotna. Skoraj lahko rečem, da je presenetila vse vlade v Evropi, in tudi vlade na svetu. Predvidevam, da je tudi naša vlada morala več znanja in sposobnosti pripraviti in imeti, da lahko pripravi protikrizne ukrepe. Najboljša politika v kriznih situacijah je seveda razvojna politika. Razvoj je načeloma gonilo napredka. Stanje v tem trenutku je slabše, kot se mi zavedamo. Imam veliko podatkov iz naših sosednjih držav, iz Avstrije in še nekaterih drugih. Veliko firm stoji, 50% v Avstriji. Veliko ljudi je doma in so brez služb. To so posebne okoliščine dela, poslovanja, in to so posebne razmere v tem trenutku. In poslovanje v takih razmerah je seveda težko. Vlado mora skrbeti, da se tem posebnim situacijam daje prioriteta in da se pripravijo taki protikrizni ukrepi, ki morajo biti uperjeni v izboljšanje gospodarstva v naši Sloveniji. Seveda so subvencije v gospodarstvo, znanost, tehnologijo, kot smo danes slišali, in razvoj in to so pravi ukrepi. Ocenjujem, da so to pravi ukrepi, in od njih pričakujem pozitivno delovanje. Da pa smo res pri nekaterih stvareh hendikepirani, bom takole poenostavljeno povedal: ladjica s projekti, ki nam jo je pustila predhodna vlada, je prazna, torej ni pripravljenih projektov, kot smo slišali, niti za avtocestni križ niti za železnice, niti ni drugih projektov, s katerimi bi lahko počrpali evropska sredstva v tem letu ali pa v prihodnjem. Tu smo hendikepirani in to bomo morali vsi skupaj prebroditi. Seveda je res, da je bil ta rebalans proračuna za leto 2009 pripravljen na znanih predpostavkah pred enim mesecem. Torej je odraz tega stanja, ne današnjega. Je odraz stanja, ki je bilo takrat, ko se je ta rebalans pripravljal. Zaradi tega ne vem, zakaj imate toliko proti, da Vlada parira tem ukrepom, če ugotovi, da ne zadostujejo, pripravi naslednje, ki bodo odgovor na tisto situacijo, na sedanjo, današnjo, jutrišnjo. To ocenjujem kot pravo pot. To pomeni, da je treba vsak dan spremljati situacijo in na njo reagirati. Seveda je res, da je tudi nekaj firm iz Pomurja, ki koristijo sredstva za skrajšanje delovnega časa. S tem je tudi naši regiji bilo ohranjenih precejšnje število delovnih mest, za kar bi moral reči trikrat hvala. Niti enkrat danes nisem slišal, da bi si kdo upal izreči v tem parlamentu pohvalo gospodarstvenikom, menedžerjem, ki jih je v tem trenutku v Sloveniji 80% takih, ki skrbijo za dobro poslovanje tudi v teh kriznih časih. In si upam pohvaliti tiste, ki so med nami, ki vsakodnevno, sproti in z veliko truda skrbijo, da vsaj tiste firme, ki pri nas pozitivno poslujejo, gredo tako še naprej. In sem prepričan, da vlagajo v to veliko svojega truda, znanja, in na to sem ponosen. Prepričan sem, da je večina takšnih, torej dobrih, ki skrbijo za to, in jim izrekam hvala. Seveda bom rebalans podprl, ker smatram, da je to pravi odgovor na situacijo, v kateri smo se znašli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janez Ribič.
Hvala za besedo. Spoštovani! Lepo pozdravljeni! Izkoriščam priložnost in čestitam vsem ženam in materam na današnji dan, materinski dan! Razprava o rebalansu proračuna za leto 2009. To področje danes tukaj izkoriščajo nekateri za besede, ki morda ne sodijo v ta prostor. To škoduje ugledu nas, ki tukaj sedimo. Kdo je kaj in kdo ni česar naredil v tem trenutku, nič ne prinaša k temu, da bi lažje prebrodili svetovno krizo, ki se je dotaknila tudi naše države. Čeprav vsi govorimo o krizi in varčevanju, je treba tudi v času recesije misliti na prihodnost in vlagati v razvoj. Vlaganje v infrastrukturo cest in železnic je gotovo pomembna postavka v planiranju prihodnosti. Predvsem iz dveh razlogov. Prvič, načrtovanje v prostoru in izvedba trajata dolgo obdobje, vsako izgubljeno leto pa zato škoduje. Drugič, posledice nevzdrževanja in neurejenosti cest in železnic pustijo dolgoročne posledice za gospodarstvo, za razvoj, predvsem pa za povezanost in razvoj podeželja. Slovenija bo tako razvita in močna, kot bo razvita in močna vsaka njena pokrajina oziroma regija. Dobre transportne poti in dostopnost je eden od ključnih pogojev za razvoj gospodarstva. V Sloveniji smo uspešno gradili avtoceste, zaradi tega pa smo premalo vlagali v razvoj železnice, premalo sredstev je ostalo tudi za obnavljanje in vzdrževanje ter graditev državnih in regionalnih cest. V proračunu lahko vidimo, da so skupni prihodki približno 8 milijard 782 milijonov evrov, od tega iz proračuna EU 873 milijonov evrov, skupni odhodki pa kar 9 milijard 916 milijonov evrov. Se pravi, zadolžujemo se za 1,4 milijarde evrov. Rad bi izpostavil, da se največja vlaganja predvidevajo na področju prometa in prometne infrastrukture, in to kar za 1,6 milijona evra. Lahko si razlagamo, da so ta vlaganja vsa iz postavke zadolževanja, zato pri pregledu nekaterih prihodkov vidimo, da je nižja ocena prihodkov posledica predvsem neugodnih gospodarskih gibanj, letos približno 370 milijonov evrov, sprejetih ukrepov za blažitev posledic finančne krize oziroma sprejetih zakonov v letu 2008 in 2009 za približno 213 milijonov evrov, in sicer za 63 milijonov evrov novela zakona o dohodnini in zakona o davku od dohodkov pravnih oseb, ponovna uvedba investicijskih olajšav v omenjenem obsegu, 50 milijonov evrov za zakon o dohodnini, investicijske olajšave, 50 milijonov evrov zakon o davku od dohodkov pravnih oseb, investicijske olajšave, 50 milijonov evrov zakon o davčnem postopku, zmanjšanje akontacija davka. Seveda pa so nekateri prihodki tudi zvišani. Amandma sem vložil na podprogram Direkcije Republike Slovenije za ceste, saj me moti, da se sredstva zmanjšujejo za investicijsko vzdrževanje in gradnjo državnih cest, nekatere od teh niso bile obnovljene že desetletja, veliko pa jih je bilo še bolj uničenih pri gradnji avtocest. Zato me upravičeno skrbi odnos do tega področja. V predlogu rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2009 so na postavki predvidena sredstva v višini 550.000 evrov za zahodno obvoznico na odseku med Lackovo in Kardeljevo cesto v Mariboru. Predlagam, da se za ta projekt zagotovi vsaj dva milijona evrov, ki bi bili potrebni za odkupe zemljišč. Za izvedbo odkupov zemljišč in objektov v letu 2009 in 2010 bi bilo potrebnih cca 9 milijonov evrov, seveda s tem, da bo del odkupov financirala tudi občina. Zakaj se zmanjšujejo sredstva za projekte železniška proga Divača-Koper? Amandma sem vložil tudi za podprograme Ministrstva za okolje in prostor. Gre za aktivno vodno zaščito črpališča Vrbanski plato, ki ga je potrebno zgraditi za zagotovitev optimalne varnosti in preprečitev onesnaženja podtalnice. Aktivna zaščita obsega izgradnjo črpališča na levem bregu Drave med Mariborskim otokom, izgradnjo transportnega cevovoda do objekta priprave vode in [[...]]do sistema nalivalnih vodnjakov in izgradnjo sistema nalivalinih vodnjakov. Za izvedbo zaščite vodnega vira črpališča Vrbanski plato je potrebno zagotoviti po aproksimativni oceni cca 10,5 milijona evrov. Od tega za pridobitev potrebnih zemljišč, dokumentacije in za druge investicijske stroške 1,9 milijona evrov in za izgradnjo cca 8,6 milijona. Ker nas v bližnji prihodnosti neizbežno čaka še kakšen rebalans, imejte te predloge vsaj takrat pred očmi in jih vnesite v proračun, saj boste s to potezo pokazali, da ne razmišljate centralistično in da vam ni vseeno, kako se bodo posamezni deli Slovenije razvijali. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Matevž Frangež.
Spoštovani in spoštovane! Tudi jaz sem eden tistih, ki se bojim naslednjih napovedi. Mnogi ste danes kritizirali, da je Vlada prišla pred Državni zbor z rebalansom, ki je narejen na osnovi decembrske ocene gospodarskih gibanj. Danes že vemo, da te ocene gospodarskih gibanj ne držijo. Nasprotno - še dodatno so se poslabšale in napovedujejo zmanjšanje bruto domačega proizvoda za kar 4%. Torej Slovenija je v negativni rasti. Ne vem, kako si predstavljate, kaj naj Vlada pravzaprav po vašem mnenju v tem trenutku počne. Ali naj preprosto čaka še na naslednjo napoved, ki se utegne prav tako spremeniti?! Ne! Nova vlada je naredila edino, kar je v dani situaciji racionalno. Na osnovi obstoječih predvidevanj je Državnemu zboru predlagala rebalans. In v eni stvari se moramo strinjati. Ne glede na spremenjene okoliščine od meseca decembra do danes rebalans, ki je pred nami, bistveno bolje ustreza dejanskemu stanju, razmeram in potrebam, kot pa tisti proračun, ki za leto 2009 danes velja in ga je sprejemala in predlagala vaša vlada. Prepričan sem, da bo danes rebalans sprejet. Prepričan pa sem tudi, da se s tem naše delo ne končuje. Tisto, kar danes ta država potrebuje je namreč odzivna politika. In novo in novo in neprestano premišljanje o ukrepih, tudi fiskalnih, ki jih lahko v Državnem zboru storimo. In v tem pogledu se mi zdi pomembno opozoriti na eno pomembno razliko. Kakšna izkušnja tudi v prejšnji vladi kaže, da je kakšne neugodne okoliščine prejšnja vlada poskušala zakriti. Ne, naša Vlada je z neugodnimi informacijami o novih napovedih o znižani gospodarski rasti oziroma negativni rasti javnost seznanila prvi dan, ko je ta informacija prišla do predsednika Vlade. In to kaže na eno iskreno politiko, politiko, kot jo v dani situaciji potrebujemo, da realno in trezno pogledamo na razmere, v katerih se Slovenija in njeno gospodarstvo trenutno nahaja. Razumemo, da smo del globaliziranega sveta, da nismo izolirani otok in da zato vse tisto, kar se dogaja zunaj, nujno vpliva na situacijo doma. Mislim, da je prav tako. Pomembno pa je, da v okvirih naših pristojnosti in možnosti premišljamo o tistem, kaj lahko danes Slovenija naredi, ker v končni fazi tudi dediščina ni ravno sveta. Predsednik Vlade je v enem izmed prvih nastopov dejal, da ta kriza ni posledica dela vaše vlade. Dejstvo pa je, da je vaša dediščina tista, ki nam danes v veliki meri veže roke pri tem, da bi imeli širše možnosti za to, da nanjo reagiramo. Na kaj mislimo? Na eni strani na nove zakonske obveznosti, ki jih realizira prav današnji rebalans, dodatno za plače plus 142 milijonov evrov, socialni transferji plus 213 milijonov evrov, vrtci plus 10 milijonov, dijaška prehrana plus 33 milijonov evrov, povračilo vlaganj v telekomunikacije plus 50 milijonov, občine plus 43 milijonov in tako dalje. Ob dejstvu, da ste konec leta 2007 zelo napačno ocenili, kakšni bodo prihodki državnega proračuna v letu 2009. Dejstvo je, planirali ste v drugačnih časih in osebno vam tega ne morem zameriti. Dohodnina - minus 222 milijonov, davek od dohodka pravnih oseb - minus 113 milijonov, DDV - minus 114 milijonov in tako dalje. Še en podatek, ki je do mene prišel danes. Ko je prevzel Vlado Janez Janša, je dobil v zakladnici zalogo 7,6 ton zlata in v svojem obdobju je prodal 4,4 tone zlata. Tako je ostalo samo še 3,2 tone za novo, Pahorjevo vlado. Zakaj je Janez Janša prodal ogromen delež zlatih rezerv, in to v času, ko je bilo vsem jasno, da bo cena zlata še naprej rasla? Eden od dokazov za to je tudi čas te krize. Zadolženost. Danes je bilo že večkrat omenjeno, rast zadolženosti, ki je bila večja kot v 15 letih od osamosvojitve, se je v samo štirih letih Janševe vlade povečala s 15 na 39 milijard evrov. Zakaj? Zato, ker ste poganjali tolikokrat opevano gospodarsko rast, 7,9%, ki je rezultirala v povečanem zadolževanju na eni strani in na drugi strani na rasti panog z nižjo dodano vrednostjo: trgovine in gradbeništvo. Danes imamo tudi zaradi tega velike težave. In, da, danes imamo težave tudi zato, ker žal prejšnja vlada ni videla dlje od naslednjih volitev. Jaz ne tajim, da ima tudi sedanja koalicija določene težave. Javnost je te težave v prvih stotih dneh jasno opazila. Tisto, kar se mi zdi pomembno, je, da se tudi ta koalicija in nova slovenska vlada na svojih napakah uči. In jaz sem prepričan, da se je nova ekipa v današnji točki toliko uigrala, da predstavlja eno kompetentno, uigrano ekipo, ki je sposobna prepoznati realne probleme slovenske družbe v tej krizi in nanje učinkovito odgovoriti. Sedaj ni mogoče čas za generalsko logiko, kjer ste se v Vladi medsebojno vikali in kot naoljen stroj sprejemali odločitve. Sedaj je čas, da konstruktivno in poglobljeno premišljamo o vzrokih te krize in na podlagi dobrega spoznanja o problemih in vzrokih iščemo prave rešitve. Vsi vemo, da ta kriza ni vzrok naših težav. Ta kriza je posledica nakopičenih težav pred slovensko, evropsko in svetovno skupnostjo. Zato danes rabimo novo premišljanje o ukrepih. Rad bi poudaril, da so ukrepi slovenske vlade primerljivi z ukrepi, ki so jih doslej sprejemale naše največje zunanjetrgovinske partnerice. Mi jih nismo sprejemali kasneje. Za nekatere izmed teh ukrepov lahko rečemo, da jih je Slovenija sprejela prej, preden jih je, denimo, sprejela Nemčija. Dejstvo pa je, da ne vemo, tudi danes ne vemo, ali bodo v polni meri prijeli, na kateri točki bo treba ukrepe dopolnjevati in spreminjati, ker ni mogoče danes postaviti celovite protikrizne politike in pričakovati, da bo jutri prijela. Ta kriza je tako globoka, da zahteva dnevno premišljanje o tem, ali so koncepti. Borut Pahor je napovedal, da bo treba protikrizno politiko voditi na vsakih 100 dni. Mislim pa, da moramo vedeti, kam želimo s koraki po 100 dni priti čez 2.000 dni. Mislim, da ostaja ena od prioritet, in osebno sem vesel tega rebalansa proračuna tudi zato, ker povečuje sredstva za socialne transfere. Mislim, da mora biti to ena od naših skupnih prioritet, da ublažimo socialne posledice krize, ko ta kriza ojača tudi svojo socialno razsežnost. Saj mi imamo v svoji poslanski pisarni, prepričan sem, da moja ugotovitev o tem ni osamljena, v moji poslanski se skoraj izključno oglašajo ljudje, mi nosijo izpiske iz Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje in dokazujejo, da je njihovo nadomestilo iz invalidskega zavarovanja 230 evrov, pokojnina 300 evrov, nizka štipendija, nizka plača in tako dalje. Če hočemo ublažiti posledice te krize, potem bomo morali v precej razgrajeni socialni državi, kar je rezultat dela vaše vlade, bolje premišljati o tem, kako čim bolje usmeriti pomoč ljudem. Eno dilemo bi rad načel. Vsi poznamo dileme o Rdečem križu in afere izpred let. Danes se mi zdi, da vsakič, ko omenim Rdeči križ, sogovorniki navajajo neke malverzacije in nepravilnosti v delovanju humanitarnih organizacij v preteklosti. Osebno sem prepričan, da danes prav te organizacije v veliki meri bistveno fleksibilneje dosežejo tista posameznika, ki ta denar potrebuje. Denar pa ljudje potrebujejo denar za zelo, zelo fundamentalne stvari: kako naj plačajo elektriko, kako naj plačajo najemnino, kako naj plačajo svojo toplotno oskrbo, kako naj otrokom kupijo knjige, da se bodo lahko naprej šolali. In v tem pogledu se mi zdi, da je bolj kot kadarkoli prej potrebno pokazati socialno občutljivost in, prepričan sem, globoko zakoreninjeno solidarnost v temeljih slovenske družbe in naroda. Ob tem pa ta državni proračun, rebalans tega proračuna rapidno povečuje sredstva za investicije, indeks kar 177%. Seveda zato, da ob dejstvu, da smo soočeni z upadom zasebne potrošnje in da bo ta kvečjemu še nadalje upadala, se s povečevanjem državne potrošnje soočimo s tem in skušajmo vsaj tistemu investicijskemu delu gospodarstva pomagati s povečanim javnim trošenjem v tiste programe, ki so, prvič, letos operabilni, torej jih je mogoče izvesti v letu 2009 in, drugič, v tiste programe, ki bodo poganjali gospodarsko rast na eni strani in na drugi strani ustvarjali strukturno spremembo. Nekdo iz opozicije je prej dejal, da v tem rebalansu ne prepozna nobenih prioritet. Ob dejstvu, da smo povečali oziroma povečujemo sredstva za trg dela za 182%, za gospodarstvo 138%, za znanost 170% in tudi za izobraževanje, kar jasno kaže, da gre Slovenija tudi s tem rebalansom na pot želenega cilja, in to je, da v najkrajšem možnem času in ob potrebnih strukturnih spremembah dosežemo, da je Slovenija družba znanja, družba visoke inovativnosti, ki bo vir dodane vrednosti, ki bo zagotavljala višjo blaginjo, boljše plače, prijetnejše pogoje za delo Slovenk in Slovencev, državljank in državljanov Republike Slovenije. Naj ob tem omenim, ker izrazito skoparite s pohvalami sedanje vlade, tudi tega vam ne morem zameriti, da ste spregledali dvoje. Prvič, da je tudi Mednarodni denarni sklad prišel v Slovenijo in analiziral slovenske protikrizne ukrepe. In za razliko od mnogih držav v soseščini je ocenil, da so slovenski protikrizni ukrepi ustrezni, da imamo nekaj dolgoročnih strukturnih težav, kot je pokojninski sistem in tako dalje, ampak da je slovenska vlada, ta vlada, ki ji vi očitate, da ni storila za to krizo še ničesar, ravnala ves ta čas primerno. Tudi trošarine zato, da povečamo prihodke v državni proračun in preko tega usmerimo ta sredstva v nove razvojne programe. Ali je tako težko razumeti preprosto logiko? Drugič, da je nenazadnje ta vlada z razpisom državnih obveznic v državni proračun prinesla svežo milijardo evrov sredstev, ki jih danes lahko uporabimo za učinkovit boj proti krizi. Dejstvo pa je, da je ta kriza globoka in da je napačna predpostavka tistih, ki želite blažiti to krizo v upanju, da se bo svet preprosto vrnil na stare naoljene tirnice neoliberalnega kapitalizma. Tega je konec in jaz sem zadnji, ki jočem za tem. Ta kriza je priložnost, da ugotovimo, da pohlep, ki je zadnjih 40 let poganjal zahodno gospodarstvo, ni gorivo tega sveta. Da je lahko gorivo tega sveta človek in njegova fantastična ustvarjalna moč, možnosti, ki jih imamo v tem, da saniramo posege v okolje in naravo, da zavarujemo naravne vire, kot sta voda, čist zrak, in v končni fazi tudi skupnost, ki smo jo v zadnjih dvajsetih letih samostojne slovenske države v veliki meri izgubili in to skupnost je treba okrepiti zato, da prepad med državo in posameznikom ne bo tako velik, ampak da preko skupnosti državo približamo človeku in mu na ta način zagotovimo temeljno varnost. In prav odsotnost te varnosti in teza, da je strah tisti, ki poganja stvari naprej, je temeljna napaka neoliberalne doktrine. Jaz sem vesel, da tisto, kar so izumili John Nash, Milton Fridman, Tacherjeva, Regan, George Bush mlajši, starejši in tako dalje, je danes s to krizo dokončno mrtvo. Torej kriza je priložnost za spoznanje, da je potrebna temeljna sprememba, in to strukturna sprememba gospodarstva, kjer je treba vse napore v družbi usmeriti v to, da končno dosežemo naš skupni cilj. To je, da je Slovenija družba znanja, družba inovativnosti, družba, v kateri bomo prepoznavali metode in tehnologije, ki predstavljajo dodano vrednost: dizajn, ekološke tehnologije, obnovljivi viri energije, osebne in socialne storitve in podobno. V tem pogledu se strinjam z gospodom Ziherlom, ki je opozoril na pripombe okoljskega centra slovenskih nevladnih organizacij in po poizvedovanjih držijo. Mislim, da lahko vsi skupaj prepoznamo v okoljski transformaciji eno priložnost, na kateri mora Slovenija zelo aktivno graditi. Zato pričakujem od slovenske vlade, da bo v najkrajšem možnem času pripravila izhodišča za kopenhagenski vrh, jih prenesla v obravnavo v Državni zbor, da jih tukaj skupno premislimo in na tem vrhu, ki mora biti nujno nadaljevanje Kjota, dala dodano vrednost za učinkovitejšo opremljenost Evropske unije, ki je na temu področju absolutno vodila, za boj s podnebnimi spremembami. To potrebujemo in mislim, da je tudi naloga Državnega zbora, da v tej razpravi zelo efektivno sodeluje in poda svoje predloge in ocene. Predsednik Vlade je v nastopnem govoru danes ob obravnavi rebalansa dejal, da je potrebno tudi več poslovne etike. Jaz mislim, da družba kot celota potrebuje novo etičnost in prevrednotenje do sedaj veljavnih vrednot. Naj spomnim, da sem s kolegama, dr. Luko Jurijem in Dejanom Levaničem, v prejšnjem tednu podal pobudo za subvencioniranje nakupa ekoloških vozil, katere cilj je to, da danes ne bo frajersko se voziti z velikim terencem, ampak bo frajersko voziti se z ekološkim vozilom, ki izpusti čim manj CO2-ja na prevožen kilometer. To je samo praktičen primer ene transformacije standardov, idealov, ki jih danes tudi v slovenski družbi potrebujemo. In v tem pogledu potrebujemo več pametne države, ki bo zagotovila svobodo posameznika na temelju spoštovanja in zaupanja, pametno zavarovanje naravnih virov in močnejšo skupnost. In sem prepričan, da to in v tej smeri delamo tudi z rebalansom proračuna, ki je danes pred nami. Želel bi opozoriti še na evropsko razsežnost te proti krizne politike. Nekateri avtorji, med drugim tudi v zadnji številki revije Foreign Affairs govorijo o zatonu zahoda in o možnosti drugih regij in civilizacij, da prevzamejo to, kar je do včeraj držala predvsem zahodna polobla, na čelu z Združenimi državami. Danes je potrebno delati na partnerskem ravnovesju civilizacij in ekonomij, na reformi ustreznih institucij in mednarodnih organizacij, začenši z Mednarodnim denarnim skladom in Svetovno banko. Danes ta kriza kliče tudi po intenziviranju naših naporov, da reformiramo tudi Združene države ali, če hočete, Evropsko unijo. Evropska unija, ki je bila vrsto let najbolj proaktiven ustvarjalec razvojnih politik, razvojnih konceptov, boja proti podnebnim spremembam, danes to bitko izgublja. In v tem pogledu potrebujemo ne samo Lizbonsko pogodbo, ampak tudi političen dogovor, ki ga je treba sprejeti čim hitreje, da fleksibiliziramo delovanje Evropske unije. V prejšnjem tednu je vrh EU predstavil prve ukrepe na ravni Unije. Od teh ukrepov mislim, da dobi Slovenija enainšestdeset milijonov evrov. To ni dovolj in na ravni Evropske unije, na ravni tega petsto milijonskega trga moramo narediti več. Želim pa opozoriti, še na eno učinkovitost slovenske vlade, namreč na jasen ne protekcionističnim težnjam, ki jih zastopajo nekatere velike države članice. Še isti dan, ko je prišla novica o selitvi proizvodnje Clia 2 iz Revoza na obrobje Pariza, je Borut Pahor jasno reagiral in v dialogu z Nicolasom Sarkozyjem jasno opozoril na to, da Slovenija ne pristaja na tovrstne protekcionistične ukrepe. Odzivi Pariza so znani, so za Novo mesto ugodni in sam si želim, da bomo znali tudi v prihodnje tako jasno odreagirati in zavarovati slovenska delovna mesta. Mimogrede, s tem rebalansom omogočamo upoštevanje tistih protikriznih ukrepov, ki smo jih v tem Državnem zboru že sprejeli. Sam veliko hodim po mariborskih podjetjih in industriji in ugotavljam, da imamo različne primere, da pa je v osnovi mariborsko gospodarstvo danes strukturno zdravo. Dal bom primer Mariborske livarne, katere konkurenca po Evropi množično propada. Če bomo znali danes z likvidnostnimi sredstvi, recimo z zakonom o jamstveni shemi, pomagati temu podjetju, imamo dober primer, kako lahko iz krize ta države pride močnejša. Zato, ker tudi to podjetje danes dobiva nova naročila, tudi v avtomobilski industriji, potrebuje pa likvidnostna sredstva, da nabavi potreben material, da ta naročila izvrši. Nujno je tudi premišljevanje o tem, kako učinkujejo dosedanji ukrepi. In v tem pogledu pozdravljam iniciativo Državnega sveta s predlogom o zakonu o subvencioniranju polnega delovnega časa. V nekaterih mariborskih podjetjih opozarjajo, da se za ta ukrep niso odločili, ker jim daje premalo fleksibilnosti. V mariborskem Cimosu, denimo, na eni strani v delu proizvodnje nimajo dovolj naročil, na drugem delu tovarne pa ta naročila rastejo in bi morali tudi dodatno zaposlovati. Dejstvo pa je, da zaradi različnega profila teh delavcev ne morejo uravnavati teh konic v okviru obstoječih zaposlitev. Strinjam se tudi s tistimi, ki mislijo, da je ob redni evalvaciji ukrepov, dograjevanju ukrepov in fleksibilni politiki Vlade na tem področju, ki bo izžarevala neko odzivnost na minljive gospodarske okoliščine, nujno zagotoviti tudi ustrezen nadzor. Tudi v obstoječih ukrepih, sem prepričan, so primeri, ko so nekateri že poskušali ali celo zlorabili javna sredstva, ki jih namenjamo za programe gospodarskega prestrukturiranja in nove razvojne programe. In v tem pogledu pozivam Vlado, da vzpostavi ustrezne nadzorne mehanizme, tudi v kontekstu ukrepov, ki jih bomo še sprejemali na tej Vladi, ko govorimo o jamstveni shemi. Tisto, kar me še dodatno prepričuje, da je rebalans pravi odgovor na izzive, s katerimi smo soočeni, je v splošnem delu proračuna prikaz dodatnih sredstev na podlagi ukrepov Vlade za leto 2009: Ministrstvo za gospodarstvo skupno 50 milijonov, od tega prestrukturiranje podjetij 17 milijonov, spodbujanje razvoja malega gospodarstva 21 milijonov, spodbujanje razvoja turizma in gostinstva, točka, ki ste jo prejšnji teden vsi hvalili na Odboru za gospodarstvo, 10 milijonov, Ministrstvo za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo dodatnih 60 milijonov evrov za več programov. To so tisti obeti, ki kažejo na pogum te vlade, da se strukturno in načrtno sooči s posledicami te krize in iz te krize izpelje Slovenijo močnejšo. To bo družba znanja in družbe visoke inovativnosti, ki bo vir boljšega življenja naših ljudi. Naj končam. Rebalans proračuna bom podprl.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Zanoškar. Prosim.
Hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica. Kolegice in kolegi. Popolnoma se zavedam, da je oblikovanje rebalansa v teh razmerah silno težavno delo. Na eni strani negativni vplivi gospodarske recesije, na drugi strani zakonodajne obveznosti, ki jih mora država izpolnjevati, da bi izpolnila vse te obljube in zahteve do državljank in državljanov. In kdorkoli ima opravka z oblikovanje takšnega ali drugačnega rebalansa, potem ve, da je tak rebalans kar malo umetniško delo. Zato to zelo cenim in spoštujem. Mnenje Poslanske skupine DeSUS je bilo danes že enkrat povedano in izraženo. V tem mnenju smo vsekakor pozdravili odločitve in usmeritve rebalansa, da se več vlaga v investicije, da se več vlaga v trg dela, da se več vlaga v tehnološki razvoj, visoko šolstvo. Seveda smo imeli tudi nekatere pomisleke, ko smo prišli do te socialne vsebine in smo menili, da ta rebalans ni najbolj socialno naravnan. Na to so nas navajala neka dejstva, ki govorijo o zmanjšanju sredstev, ki se namenjajo za ZPIZ, zmanjšana sredstva, ki govorijo o tem, da bodo nekoliko prikrajšani projekti za izgradnjo domov starostnikov. Pri tem nas je navajalo tudi dejstvo, da se zmanjšujejo sredstva za ta zdravstveni resor, ki predvsem pokriva nujne investicije v objekte v zdravstvenem sistemu. Seveda vemo, da rebalans ne bo nikoli tak, da bo vsem ustrezal. Vemo pa to, da so tudi te razprave, vključno z današnjimi, in s tistimi, ki še bodo, da so tiste usmeritve in napotilo za izdelavo novega rebalansa oziroma naslednjega rebalansa, če pa ne to, pa vsaj proračuna za leto 2010, 2011. Seveda je prav, da se sredstva namenjajo za spodbujanje socialnih transferov, vendar ti socialni transferi so vedno ovrženi in odvisni od tega, kako in na kakšen način se na najbolj pravičen način razdelijo ta sredstva. In tako kot je bila poslanska skupina takrat "za", ko je šlo za študentsko prehrano, nenazadnje, ko je šlo za subvencije za drugega in tretjega otroka v vrtcu in še za mnogo drugih programov, tako mislimo, da bi morala ta sredstva socialnega programa oziroma socialnih transferov biti zelo zelo pravično razdeljena. Pregovor pravi, da "lačnega ne nasitimo, če mu damo ribo, pač pa ga nasitimo, če ga naučimo loviti ribe. Zato je usmeritev in denar, ki ga dajemo za trg dela, zelo pravilna odločitev. Poglejte, zelo pragmatičen primer vam bom povedal o vsem tem - kot sem rekel, študentska prehrana in to. Povedal bom o tem, da kdorkoli ima opravka z osnovnimi šolami in ravnatelji v tem trenutku v tem času - prihajajo na občine in govorijo o tem, da je vse več staršev, ki niso več sposobni več plačati toplega obroka, malice za svoje šolarje v osnovnih šolah. Zamislite si vrsto otrok, ki stojijo pred razdeljevalnico hrane, in ko mora nekdo priti tja ter potegniti tega in tega in tega iz vrste in mu povedati, da starši niso plačali toplega obroka zanj in da mu ne pripada več. Mislim, da je to tista pravičnost socialnih transferov, ki bi morali presegati v prihodnjih tudi na tako področje, kot je to. Seveda zelo težko je to porazdeliti, ampak prepričan sem, da se da in sploh, če smo toliko občutljivi za vse te stvari, potem je naša naloga verjetno lažja. Izhod iz krize, ublažitev vseh negativnih posledic krize absolutno vidimo v tem, da se pospešuje investicije, da se pospešuje investicije tudi v našo infrastrukturo. S tega mesta in v tem trenutku naj povem, da nisem tisti, ki bi s prstom kazal na prejšnjo vlado ali pretirano hvalil to vlado; Nisem tisti, ki bi izzival neke spore med levo in desno stranjo, vendar, če bi tem trenutku imeli pripravljene projekte državnega pomena, projekte v cestno infrastrukturo, projekte v posodabljanje železnic ali kaj drugega, okoljevarstvene ali energetske projekte, potem bi ta trenutek že startali z nekimi investicijami, odprli nova delovna mesta in generirali ves ta razvoj, ki je v tem trenutku potreben. Prepričan sem, da so najboljša socialna politika investicije, odpiranje investicije in odpiranje novih delovnih mest. Zakaj pa se danes še vedno ukvarjamo z vprašanjem realizacije tretje razvojne osi, o kateri je prejšnja vlada obljubila, da se bo začela delati leta 2008? Takrat je bilo obljubljeno, da bodo narejeni državni prostorski akti in da bo izdano gradbeno dovoljenje in danes se bi tretja razvojna os vsaj na tem severnem delu od Šentruperta do Holmenca že izvajala. Tretja razvojna os, veste, da je eksistenčnega pomena za Koroško, za Šaleško, za Savinjsko in danes bi bilo verjetno bistveno lažje, če bi imeli take projekte, ki bi jih lahko odprli in bi jih lahko začeli realizirati. Na drugi strani pa naj izrečem kritiko Vladi v tem smislu, da do danes Vlada, ministrstva še niso razpisala, izdala razpis za črpanje evropskih sredstev. Občine in druga okolja -imamo ideje, imamo projekte, vključno z gradbenimi dovoljenji, in čakamo, kdaj bo Vlada dala razpise, da se bomo lahko mi na to prijavili. Nenazadnje je tudi to socialna politika, da bomo lahko v lokalnih okoljih odpirali nove investicije in odpirali nova delovna mesta na ta način. Vendar ne vem, zakaj Vlada čaka. Mi dobro vemo, da 30. september je tisti rok, ko moramo izdati zadnje situacije in zadnje fakture. Koliko nam je še ostalo časa, da bomo počakali na razpise, se prijavili? Koliko bomo lahko letos realizirali te stvari, da bomo septembra zaključili zadnje situacije in zahtevali poročila za naš občinski proračun? In tu moram povedati, da nismo zadovoljni. To gre prepočasi. Danes bi že morali konkretno razpravljati o prijavah na razpise. Ob tem še enkrat Vladi in administraciji ministrstev ta pripomba, da tudi takrat, ko se prijavimo na neke razpise, tudi takrat, ko imamo vso to dokumentacijo, še takrat se zgodi, da so naši razpisi oziroma prijave zavrnjene. Naj se pa enkrat vendarle administracije ministrstev odločijo in naj ne zavračajo dokumentov in ne zavračajo naših prijav na podlagi nekih administrativnih anomalij, ki absolutno ne držijo. In če se vrnem nazaj, potem naj rečem tudi to, za ta rebalans so pripravljeni amandmaji. DeSUS bo vsekakor moral podpreti amandma, ki ga vlaga SDS in se nanaša na draginjski dodatek. To ni draginjski dodatek samo za upokojence, to je za vse socialno ogrožene kategorije. In če Vlada do jutri ne bo dala jasnega in konkretnega odgovora, da bo to namero resno implementirala v roku realizacije tega proračuna, potem bo morala Poslanska skupina DeSUS glasovati za predlog amandmaja, ki je vložen. Torej naj bo to ena teh pripomb in pa vse ostale, ki naj bodo vodilo za oblikovanje naslednjega, če bo potrebno, rebalansa, vsekakor pa za oblikovanje proračuna države za leto 2010 in 2012. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Aleksander Zorn. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Popolnoma sem prepričan, da je za ta rebalans res kriva prejšnja vlada. Sprva sem mislil, da ima spoštovana koalicija vgrajen nekakšen čip, pri katerem lahko za vse na svetu okrivi prejšnjo vlado. Zdaj pa vidim, kako prav ima. Predlagatelj je namreč govoril o svetovni krizi - mimogrede, najbrž se je zmotil, ampak ker je za rebalans kriva prejšnja vlada, je logično, da je kriva tudi za svetovno krizo. In ker se je začela ta svetovna kriza tam nekje v Ameriki, ker so toliko časa prodajali kredite, dokler ni ostal en sam kredit, je jasno, da smo krivi tudi za to finančno manipulacijo. Zato se lahko Ameriki globoko opravičim, opravičim se lahko svetu in opravičim se vsem ostalim tukaj zaradi prejšnje vlade, ki je naredila ta greh, da zdaj sprejemamo ta rebalans. Mimogrede, opravičujem se tudi za podnebne spremembe, [[...]] [[Smeh.]] [[...]]ampak ne opravičim pa prejšnji vladi tega, da je povzročila, da smo dobili to vlado. Kajti, tega ji ne odpustim. In zdaj k rebalansu. Slišali smo od samega predlagatelja, da sloni na napačnih dejstvih. Ali je torej rebalans tudi napačen? Najbrž je. To je fenomenološki problem. Glasujemo oziroma razpravljamo o nečem, kar tako rekoč ni prisotno, kajti prisotno bo šele pozneje, ko bo popravljeno in bo pravo. Ali še več, ta rebalans, smo slišali, moramo sprejeti zato, da bomo lahko sprejeli naslednjega, ki bo pravi. Se pravi, da mu dajemo eksistenco ravno tako in s tem, da ga sprejmemo - sicer ga ni. Bom povedal konkretno. Na primer, lahko pohvalim ministrstvo za visoko šolstvo, ministrstvo za šolstvo in ministrstvo za kulturo, da so dobila zvišana sredstva, kar je seveda odlično in hvalevredno. Ampak, če je ta rebalans nekaj, kar visi v zraku, ali ne bom pohvalil nečesa, česar ne bo in bo v naslednjem rebalansu črtano?! Torej bom s svojo pohvalo nekoliko bolj skromen. Počakal bom nanjo, da bomo videli, kdaj bo kakšen rebalans postal zares eksistenten in stvaren. Imam pa tudi dve konkretni pripombi. Prva je za Ministrstvo za šolstvo. Pri vsej prestrukturiranosti, ki se napoveduje, je namreč črtalo vsa sredstva, ki zadevajo izobraževanje odraslih, pa vendarle vemo, da bodo v Sloveniji odmrle cele panoge, da se bo cela vrsta podjetij spremenila in da bo treba odrasle izobraževati. Kljub temu je ta sredstva črtalo. Kaj to pomeni? Milo rečeno, da je v popolnem neskladju z osnovnimi pravili, ki sta jih začrtala Vlada in njen rebalans. Druga stvar je nekoliko drugačnega kova in zadeva Ministrstvo za kulturo. Na Odboru za kulturo smo sprejeli, da povem točen datum, 15. 1., predlog, da Vlada aktivno sodeluje pri obeležitvi 150-letnice odnosa škofijskega sedeža iz Šent Andraža v Maribor tako, da v ta namen priredi državno proslavo. Ker to zdaj pade na Ministrstvo za kulturo, smo na prejšnji seji Odbora za kulturo ministrico vprašali, kaj je storila s tem predlogom. Povedala je, da ga ne pozna, čeprav ga je naš odbor sprejel soglasno. In ker je odbor sestavljen tako, da ima večino koalicija, je jasno, da je to tako rekoč provladni predlog. Zato se bojim, da je ta nenadna izguba spomina s tem v zvezi povezana z ideološkim predsodkom, ker gre za Slomška, ki pripada katoliški cerkvi, čeprav smo na samem odboru sklenili, da je njegovo dejanje tako pomembno, da je tam ostalo slovenstvo do današnjih dne. Tudi General Maister ne bi bil mogoč, če bi ne bilo prej prav Slomškovega dejanja. Torej presega kakršno koli versko osnovo in je globoko domovinski. Nenadna izguba spomina tudi nekaj pove o namerah Ministrstva za kulturo. Naj torej sklenem. Odličen rebalans bomo dobili takrat, ko bo tudi eksistenten. Do tedaj pa se opravičujem tudi za tega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, gospa ministrica. Rebalans je seveda na nek način logičen. Logično bi bilo, da bi imeli takšno vlado, da bi bila sposobna pripraviti realističen rebalans. Tu smo danes poslušali s strani Vlade zgolj stokanje; enostavno stokanje in napovedovanje novega rebalansa na ta rebalans. Res je, da se je v času te vlade gospodarsko, ekonomsko stanje v tej državi drastično poslabšalo. Izgovarjanje zgolj na svetovno recesijo in svetovne razmere je izmikanje stvarnosti. Vaša vlada pooseblja propad slovenske ekonomije in predsednik Vlade je danes, ko je govoril o tem, govoril cel čas o nekem skupnem veslanju, o nekem veslanju - same neke mornarske prispodobe je uporabljal. Pravilno je, da so številni ugotovili, da je ta čoln praktično že zvrnjen, da se utapljate, ampak žal se potapljate tako, da boste pod vodo potegnili tudi Slovenijo. Poglejte, jaz bi - če že uporablja te metafore pa te prispodobe - Vladi predlagal, da uporabi vsaj eno tisto logiko, recimo, ki je v pesmi Lermonotova o jadru, o jadrnici, ki pravi: "Ali jadro si ne išče sreče... A jadro si želi viharja, kot da v viharju bil bi mir!" Zdaj so viharni časi, to je izziv. V začetku je Pahor govoril, da mu je kriza izziv, danes o izzivih ni nič govoril, danes ne ve poti naprej. In viharni časi res so sveto, ampak, žal, sveto očitno boljše rešujejo. Odkar je ta vlada na oblasti, se je z letne 3% rasti ali še nekaj več, preobrnilo na minus 4% gospodarsko rast. To je pa takšen indeks, ki ga v vsej Evropi ne boste našli. Negativna! In pravim naprej, če ne znate tistega, kar vam svetuje Lermontov, morda bi vam lahko služil Župančič, ko pravi: "A ko je najvišji dan, mornar izmeri daljo in nebeško stran". Na kongresu SD so nebeško stran določili. To je povratek v preteklost. To je jasno. Tam so se vračali v preteklost; niso pa izmerili dalje, kot se naroča mornarju - če danes govorimo o veslanju. Dalje pa ne znate izmeriti in to je zaskrbljujoče za to državo. Ta prehod - preteklost, ki so si jo v glavni stranki izbrali, s tem vlečete Slovenijo v negativne strani. Gospod Lukšič ni ostal med zvezdami, čeprav je meril na luno. Mislim, da je strmoglavil. Tam je bilo tudi rečeno, da boste utirili Slovenijo, da je samo svet iztirjen. Žal to, kar danes govorijo vladni poslanci, pomeni, da znate samo iztiriti. Da ste že iztirili. Zdaj bi rekel še nekaj. Minister Križanič, ko je razlagal - sam vidim, da pravzaprav ni predstavljal nekega usklajenega rebalansa proračuna. Tudi ko je predsednik Vlade gospod Pahor razlagal, so bili tu vsi ministri in so ga napeto gledali, kot da prvič slišijo, kar govori - in minister. Zdaj je ostala samo ena ministrica. Zdaj ko ste tu, razlagajo zadeve s terena, iz prakse. Prej je vztrajala še ministrica za obrambo, moram reči, da je dolgo vztrajala, jo moram pohvaliti. Verjetno je čakala, da bosta poslanec Anderlič in poslanka Zalokarjeva povedala to, kar sta na odboru kar naprej ponavljala in neštetokrat, da so na Ministrstvu za obrambo ogromne rezerve, da je tam skrit denar ali kaj. Če pravijo, da je ministrica odstopila, 41 milijonov! Tam sem ju pozval, da naj formulirata amandmaje. Češ že govorita kar naprej - trikrat sta ponavljala - o ogromnih rezervah, naj povesta, kje so tiste ogromne rezerve, da bomo locirali, da se bomo danes tu zmenili, ali si vzamemo dodatni denar iz Ministrstva za obrambo. Zdaj se skrivata, ni ju. Ministrica je očitno čakala, da ji bo nekdo povedal, kje na njenem ministrstvu so takšne ogromne rezerve. Morda je za vas ogromna rezerva, da se vojska enostavno ukine. Ja naredite to, če ste smeli! No, predvsem pa me je zmotilo, da minister Križanič, razen da je nekaj medlo omenil in zamomljal nekaj o bankah pa jamstvenih shemah - to, kar bomo tudi obravnavali - , da pa tu ni rekel tega, kar bo naredil, kar sicer v Dnevniku govori; da so naša travma ta nesrečna tajkunska posojila pa reprogramiranje teh posojil. Ampak to on momlja sam za sebe, ko je pa treba ukrepe tu predstaviti parlamentu, ki bi morali rezultirati v proračunu, pa ni ničesar. Ni! Glejte, tu ugotavlja, da je sicer naročil predsedniku uprave Ljubljanske banke, gospodu Veselinoviču, da je treba dati kredite srednjim in malim podjetjem. Ko ga novinar vpraša, ali je to sugeriral predsedniku uprave Drašku Veselinoviču, pa je rekel: "Svetoval sem mu samo, naj banka poveča kreditno aktivnost zlasti malim podjetnikom." Potem pa pridem v pisarno in izvem, da je v vmesnem času podaljšal ta tajkunska posojila Valantu za Istrabenz. Namesto da bi minister za finance povedal, kaj bo naredil, da se ta spirala neumnosti, ki nas meče v krater, v katastrofo, prekine. Če mu Veselinovič zganja take neumnosti, naj ga zamenja, pa čeprav ga je postavil pred štirinajstimi dnevi. Nič ni povedal, ali bo vložil kakšne kazenske ovadbe za tiste, ki so dali kredite brez zavarovanj, kar je vdor v finančni sistem, kar bomo plačevali vsi ljudje, kar bodo davkoplačevalci, ki danes poslušajo z balkona, drago plačali in se bo močno poznalo v njihovih denarnicah in denarnicah njihovih potomcev. Nič od tega ni povedal, skriva se pred javnostjo! Drugače je nad minister, gospod Gaspari, vedno tu - danes ga ni bilo! Pa imamo dva finančna ministra! In, glejte, še nekaj sem opazil. Ko je predstavljal stališče poslanske skupine gospod Rop, je rekel, da je "potrebna odločnost." Njegovo stališče, moram reči, je bilo kritično do Vlade. Gospod Rop je bil sicer neuspešen predsednik Vlade, ampak očitno jasno ugotavlja, da je sedanja garnitura še bistveno manj uspešna. To je pa očitno, to je pa iz njegovih besed izšlo. Mislim, da toliko občutka ima, da kot finančnik zna oceniti, kakšne ukrepe Vlada sprejema. Poleg tega, ko govorimo o bankah, je zaskrbljujoče [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] Vašega prehoda v preteklost ne morejo spremljati, očitno. [[Smeh.]] Ko govori minister, govori o travmi in o teh tajkunskih posojilih, hkrati pa slišimo, da pripravljajo te iste garniture, državne banke posojila za reševanje Jankovićeve barke. Se pravi, Delte in Miškovića iz Beograda. Da bodo naše banke financirale gradnjo tega stadiona in trgovskega centra, nazadnje se bo pa tako ali tako v kakšno družinsko podjetje ta denar prelevil, državne banke pa bodo ostale potrebne sanacije. Tako kot sedanja vlada pelje stvari, nas pelje k temu, da bomo imeli ponovno sanacijo bank iz davkoplačevalskega denarja, da se bomo za nadaljnjih 10 let odpovedali slehernemu razvoju. To je nevarna pot. Dodatno me prepričuje to, da ste tam na vaši strani izšolali nekaj mladih demagogov, ki so prej govorili. Mene sta dva od vaših poslancev spominjala na Castra v mladih letih, ko je znal ure in ure govoriti, učiti, in Castra še pred tem, ko je kubanski narod osrečil z lakoto. To naj bi bila tista mladost, ki je zmagala na vašem kongresu. To je [[...]]
Gospod Jerovšek, saj je zanimivo, kar pripovedujete, vendar bi vas le opozoril, da govorimo o rebalansu, če ste se izgubili [[....]]
Razlagali so vzorce Castra za Slovenijo. In Castro je povzročil lakoto na Kubi. Ti dogmatični politiki, ki propagirajo dogmatični komunizem so sedaj v glavnih vrstah. Moram reči, da bom direktno gospoda Levaniča pozval, naj da odgovor - čeprav ga tu ni - , ker je govoril, da se v letih debelih krav ni nič nabralo. On je bil eno leto zaposlen v tistem podjetju, kjer sem bil tudi jaz 20 let. Sam sem kot pripravnik začel takoj razvijati novi proizvod in sem ga razvil in še od tega tam danes živijo mnogi in vlečejo koristi. Jaz jih nisem imel. On pa je bil postavljen kot pripravnik in je tako postal nek šef za kadre [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] To spada v rebalans, ker se tam zapravlja državni denar. To je državni podjetje, kjer se je državni denar zapravljal.
Jaz bi prosil za mir.
Gospod Levanič, po mojih informacijah, je vse, kar je delal, le pripravljal kampanjo zase in za direktorja, ki je bil tudi kandidat vaše stranke. In transmisijo denarja iz državnega podjetja v strankarske vrste! Seveda ga moram vprašati, da takšno podjetje, kot je Talum - in naj odgovori - , kjer je denar iz petih, šestih let "debelih krav" v Talumu, ko je bil surovi aluminij po 3 tisoč dolarjev, proizvodna cena pa je vsaj tisoč dolarjev manj. Pri sto tisoč tonah proizvodnje se da izračunati, koliko bi moralo ostati vsako leto. Kolikor pa sem jaz v časopisih prebral, pa je bilo vsako leto 6, 7 milijonov evrov. Kje je razlika?! Kje je razlika?! In tam, če je država imela takšne direktorje in takšna podjetja v svoji lasti, potem na svojem računu ni mogla, kljub gospodarski rasti, imeti prihranka, ker so že podjetja "pospravila debele krave". In vaši direktorji. Tam so sami vaši direktorji. Tudi vaš kandidat je bil direktor. In sedaj slišim, ko je prišla recesija, da strašijo delavce, da se bo v trenutku vse zaprlo. Bilo pa je sedem let, ko bi lahko tri leta proizvodnjo vnaprej plačali. Kje je ta denar? In, kolegice in kolegi, rebalans proračuna je resna stvar. [[...]] [[Smeh v dvorani.]] [[...]]In vendar ne vidim te odgovornosti pri tej oblasti, da bi znala to barko izvleči iz teh voda. Mislim, da je treba razmišljati, da boste postavili takšne kadre, ki bodo dejansko znali "izmeriti razdaljo" in se odpovedali "nebeški strani", ki ste jo izbrali na vašem kongresu. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Zvonko Černač. Prosim.
Spoštovane kolegice in kolegi, vsi ostali prisotni. Glede na nekatere izjave vladajočih danes, mi dovolite, da tudi sam nekoliko ironiziram zadevo. Rebalans je dejansko slab. Znižujejo se prihodki, povečujejo se odhodki, podvaja se zadolževanje, rekordno se viša proračunski primanjkljaj; ampak pri vsem tem je ena tolažilna misel - za vse to je odgovorna prejšnja vlada. Danes je bilo izrečeno kar nekih, in moram reči, takšnih nedostojnih laži, neumnosti, ki ne sodijo v parlament. Ena izmed tistih je o zlatih deviznih rezervah, ki naj bi zmanjkale oziroma naj bi bile prepolovljene v mandatu prejšnje vlade, za kar naj bi bil odgovoren prejšnji predsednik vlade. Ve se, kdo je odgovoren za zlate rezerve - Banka Slovenije. Več kot dve tretjini prejšnjega mandata je bil guverner vaš sedanji član Vlade Mitja Gaspari, pa pojdite njega vprašat, ali so res rezerve manjše ali ne in se z njim pogovorite o tem. Pogled nazaj ne seže samo do leta 2004, ampak še kakšno leto nazaj. In v vseh tistih letih nazaj, v času 12-letne vladavine LDS-a smo imeli ob vedno pozitivni visoki gospodarski rasti primanjkljaje. Enormne primanjkljaje! Takšno je bilo takrat gospodarjenje. V zadnjem obdobju pa ne držijo trditve o tem, da se je država bistveno zadolžila oziroma da se je zadolženost države povečala. - zadolženost se je zmanjšala. Iz 28% BDP-ja na 23% BDP-ja; se je pa povečala zadolženost na ostalih sektorjih prebivalstva in tako naprej. Torej v letu 2009 gremo z oseminšestdesetih milijonov evrov presežka iz leta 2008 v milijardo dvesto milijonov primanjkljaja, kar pa ne bi bilo niti toliko sporno, če bi ta razkorak glede na razmere, v katere vstopamo znali pametno in koristno uporabiti. Žal rebalans odgovore na te izzive ne daje. Ne le, da je slab in nerealen, temelji tudi na postavkah, ki v zakonu ne obstojijo, torej je tudi nezakonit. Naše napovedi izpred pol leta se žal uresničujejo. Spomnite se, mi smo pred pol leta govorili o tem, da je res, da je napoved za Slovenijo s strani Evropske komisije, da bo ena izmed redkih držav, ki bo v letu 2009 beležila pozitivno gospodarsko rast, vendar smo takrat povedali, da te napovedi temeljijo na predpostavkah, da bodo storjeni in sprejeti ustrezni ukrepi s strani Vlade in tega Državnega zbora, za katere smo pred tremi, štirimi meseci ugotavljali, da jih žal ni. In takrat pred tremi, štirimi meseci smo povedali,da glede na to, da teh ukrepov ni, delimo veliko zaskrbljenost in skrb, da bomo dejansko tudi v Sloveniji v recesijo zašli. In to se nam je zgodilo prej, kot smo smeli ali mogli pričakovati ali napovedovati. Slovenja je imela ugodne štartne možnosti. V obdobju, ko so bile nekatere države, ki nas obkrožajo, že globoko v recesiji, je imela Slovenija še vedno pozitivno gospodarsko rast. Pravočasen sprejem odločitev in aktov na ravni vlade in zakonov bi nas lahko od teh razmer, katerim gremo sedaj na proti, oddaljil. Vendar se žal tudi s tem rebalansom, s katerim sedaj Vlada prihaja v Državni zbor, ne čuti tega, da se dejansko krizne razmere poglabljajo ali zaostrujejo, kajti zanimivo, ob velikem govorjenju o varčevanju pri porabi in pri plačah, se to počne samo pri treh, štirih porabnikih. Pri vseh ostalih se postavka povečuje, samo Državni svet, Državni zbor, Urad predsednika Vlade, samo tem se postavka za plače zmanjšujejo, vse povsod drugod se postavka za plače povečuje. Povečuje se tudi poraba. Na marsikaterem področju se povečuje poraba, ki je fektivna, za katero že danes vemo, da je ne bo in na enem področju se predvideva odhodek, za katerega ni temelja v veljavni zakonodaji, kar je nezakonito. Takšen proračun oziroma rebalans ni v skladu z veljavno zakonodajo, govorim o petdesetih milijonih evrih vračil vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje, tega odhodka v 2009 ne more biti. Zakaj ga ne more biti? Zaradi tega, ker v temu trenutku velja Zakon o vračanju vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje, ki v 11. členu govori: "Z namenom izvajanja tega zakona Republika Slovenja s posebno pogodbo neodplačno prenese na Slovensko odškodninsko družbo 653.548 delnic družbe Telekom". To je bilo storjeno. "Prenesene delnice so dela financiranja vračanja vlaganj in z njim povezanim stroškov po temu zakonu". Se pravi, temelj za plačilo so ti vrednostni papirji. In zadnji odstavek: "Če vir financiranja iz prvega odstavka ne zadošča, Vlada dodatno zagotovi premoženje" - finančno oziroma stvarno premoženje države za poplačilo teh vlaganj, ne pa likvidnih sredstev iz proračuna. Ta odhodek 50 milijonov evrov je fiktiven in je nezakonit, ampak očitno Vlade to ne skrbi, očitno je ambicija, da je zadolženost te države, tudi fiktivno gledano čim višja; da se pokaže ljudstvu, da je krizica zelo globoka in da je treba zatiskati pasove. Nedostojno. Druga postavka je utemeljena na Zakonu o subvencioniranju skrajšanega delovnega časa, kjer je predvidenih 230 milijonov 400.000 evrov odhodkov v letu 2009. 230 milijonov 400.000 odhodkov! To pomeni, da bi morali v letu 2009 uveljavljati sredstva za skrajšanje delovnega časa 460.000 zaposlenih. Nemogoče! Do 10. marca je po izjavi predstavnika Ministrstva za finance na seji Komisije za nadzor javnih financ 17.3. to zahtevo uveljavilo 40.000 zaposlenih oziroma za 14,4 milijona evrov. Daleč je 230 milijonov 400.000. Okrog 200 milijonov fiktivno načrtovanih odhodkov. Zakaj? Če govorimo, da je kriza, da je treba varčevati, da je treba skrbeti za vzdržno socialno varnost in tako naprej - zakaj, vas vprašam! Je približno četrt milijarde evrov nekje rezerviranih, parkiranih, da se bodo prerazporejali v času izvajanja, kar ima Vlada pristojnost proračuna? Ne dovoli si pomisliti, da je to predvideno za odškodnine tistim, ki so špekulirali ob času osamosvajanja Slovenije; ne dovolim si špekulirati z napovedjo, da je ta znesek predviden za pokojnine tistih generalov, ki se sedaj zbujajo, ki so bili v vrstah Jugoslovanske ljudske armade in napadli Slovenijo; ne dovolim si špekulirati, da je ta odhodek namenjen še za kaj tretjega! Govorim pa o dejstvih in dejstvo je, da je v rebalansu četrt milijarde evrov fiktivnih odhodkov - načrtovanih. In če seštejem - vse amandmaje, spoštovane kolegice in kolegi, ki so bili vloženi, vse, čisto vse, od prvega do zadnjega - , jih je za 123 milijonov evrov. To pomeni, samo z realnim načrtovanjem se da pokriti vse potrebe v letu 2009 in še ostane tudi za draginjski dodatek. V tem amandmaju teh 123-ih milijonih je tudi znesek, ki ga predvideva draginjski dodatek tistim z najnižjimi prejemki in z najnižjimi pokojninami. Govorimo o 250.000 slovenskih državljank in državljanov! Torej ni nobene ovire, da se to ne bi dalo storiti že letos, ne glede na krizne razmere, če bi le načrtovali pravilno, pošteno, odgovorno in v skladu z veljavno zakonodajo. Jaz v vseh razpravah do zdaj na ti dve vprašanji temeljni, pa sem ponovil ta vprašanja 20-krat, nisem dobil odgovora in ga tudi danes ne pričakujem. Na drugi strani smo opozarjali in opozarjamo še vedno, da se zmanjšujejo sredstva na tistih postavkah, ki dejansko lahko pomenijo to razvojno paradigmo, ki pomenijo preskok iz nekih programov, ki ne zaradi krize, ampak zaradi vsega ostalega - ne bodo več imeli možnosti za izvajanje, za preskok na programe, ki bodo lahko imeli možnost, da se začnejo uveljavljati v tem obdobju. Ampak kaj se nam dogaja? Zmanjšujejo se sredstva na postavki evropska sredstva za 13 milijonov evrov, istočasno pa se povečuje vplačilo v sklad Evropske unije za 52 milijonov evrov. Krčijo se sredstva številnim projektom, ki pomenijo zagotovitev ene normalne infrastrukturne osnove za normalno delovanje v lokalnih okoljih in ki so bili že začeti. Odvodnja in čiščenje odpadnih voda in celovita oskrba s pitno vodo - Občina Tržič za 3,380.000 evrov manj. Celovito varovanje podtalnice Ptujskega polja za 2 milijona [[...]]- celotna postavka gre ven! Center za ravnanje z odpadki Dolenjske - celotna postavka se črta. Odvodnja in čiščenje povodja srednje Save - celotna postavka se črta. Vodna oskrba Bele krajine, celotna postavka se črta. Ne govoriti o tem, da papirji niso pripravljeni! Če je problem s papirji, naj odgovorni spremenijo način regulative, ki določa plejado te papirologije, da lahko pride do izvedbe projekte, in bo vse v redu. To je odgovor na utemeljitev, da papirji niso pripravljeni. Ne pa to, da jih je treba najprej popraviti, potem bomo pa lahko izvajali te investicije. Zanimivo je tudi, da se ob vsem tem govorjenju, kako se investicijska sredstva povečujejo, na zelo pomembnih postavkah znižujejo sredstva za investicije. Na področju prometa za 25 milijonov in naprej tisoč evrov. Od tega na področju cestne infrastrukture za 17,200.0000 evrov. Na področju spodbujanja učinkovite rabe in obnovljivih virov energije se sredstva prepolavljajo. Prepolavljajo se sredstva! S 27 na 13 milijonov. Na programih povečanja konkurenčnosti za 12 milijonov. Na spodbujanju stanovanjske gradnje se zmanjšujejo za slab milijon. Na štipendijah za 6 milijonov pa pol. Na področju zdravstvenega varstva za 7 milijonov. Očitno smo pa zelo ogrožena država, zelo ogrožena ne glede na splošne ocene, ki veljajo, da temu ni tako, kajti na obveščevalno-varnostni dejavnosti se sredstva povečujejo za preko milijon 200.000 evrov. Ni odgovor na te dileme, spoštovane gospe in gospodje, oziroma bojim se, da jih vladajoči ne morete podati. Ne morete! Zaradi tega, ker ta rebalans ne odraža razmer, v katerih smo. Ta rebalans bi moral dejansko biti izziv za razvojni preskok Slovenije. Toliko lažje, ker je lažje take stvari početi v kriznih razmerah. Ta voz ste zamudili in posledice tega dejanja bomo občutili ne samo v tem, ampak tudi v prihodnjih mandatih. In še nekaj. Če je za vse te razmere kriva svetovna recesija, svetovna situacija, potem upam, da bodo ukrepi, ki so jih sprejeli v ostalih državah, pričeli čim prej učinkovati. Eden od teh že učinkuje [[...]]v našem Revozu, in drugi bodo v naslednjih mesecih. Upam, da bodo ukrepi, ki so sprejeti okoli nas, čim prej premaknili to našo barko v pravo smer. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prijava teče. Dovolite, da dam besedo najprej Francetu Cukjatiju, ki je bil pri meni in me prosil za to, kajti pozneje me nasledi na mestu predsedujočega.
Hvala za besedo. Rebalans proračuna je pač odgovor proračuna, sprememba proračuna na spremenjene okoliščine. In bolj so okoliščine spremenjene, priznam, težje ga je pripraviti, da je usklajen, da je dober, da je razvojno naravnan, dolgoročno naravnan in podobno. Rebalans pa, tako kot proračun, je tudi delo človeških rok in odraža ljudi, ki so ga pripravljali, odraža tudi filozofijo razmišljanje, ki je botrovalo tem številkam. Gre pravzaprav za filozofijo, kje jemati, kam dati, kajti prihodki so tako ali drugače predvidljivi, odhodki so delno tudi delno obvladljivi. In če pogledamo, kako so se odzvala ministrstva pri varčevanju, moram reči, da marsikatero ministrstvo bo v tem letu brez kave. Poglejte, Ministrstvo za promet ima proračun zmanjšan za 2 milijona, Ministrstvu za zdravje se proračun zmanjšuje za 7 milijonov, Služba Vlade Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj ima zmanjšan proračun za 7 milijonov in pol, Ministrstvo za obrambo ima zmanjšan proračun za 41 in pol milijonov. Zanimivo. Zanimivo je tudi, kje predvsem se zmanjšuje proračun v vojski. Zmanjšuje se pri modernizaciji enot Slovenske vojske in pri temeljnih razvojnih programih Slovenske vojske, tam celo za 42%, za 44 milijonov. Zmanjšuje se tudi proračun v Ministrstvu za javno upravo za 45 milijonov, to je kar za 23%. Na postavki kadrovska uprava celo za 44%. Potem pa imam tudi seznam ostalih ministrstev, kjer se pa povečuje. In če vidim tu, recimo, pri upravi, zmanjšanje za 45 milijonov in gledam, v katerih ministrstvih se je proračun bistveno povečal, izrazito povečal, potem lahko rečem, da gospa Krebsova pač ni dovolj agresivna oziroma ni dovolj pri vrhu posamezne stranke. No, pa pojdimo vsaj na nekatera ministrstva, ki so bistveno povečala proračun. Ministrstvo za okolje in prostor gospoda Erjavca je zvišalo proračun za 51 milijonov, pri čemer pa je izredno pomembno poglavje urejanje področja učinkovite rabe obnovljivih virov energije, kjer gre za osnovni ekološki projekt, racionalizacijo porabe energije, iskanje alternativnih virov in podobno, za projekt, ki ga moramo in bi ga že zdavnaj morali pognati v zelo dobro kondicijo, in tu se zmanjšuje s 27 milijonov na 13 milijonov, več kot za polovico. Ampak kljub temu ima gospod Erjavec za 51 milijonov večji proračun. No, pa pojdimo k drugemu predsedniku oziroma predsednici koalicijske stranke, h gospe Kresalovi. Ministrstvo za notranje zadeve zvišuje proračun za 28 milijonov. No, pa da ne bomo samo pri teh, se moramo iz naslova pravičnosti dotakniti tudi visokega šolstva, znanosti in tehnologije, sicer bi nam gospod Golobič zameril, da smo ga zaobšli. Pri njem se proračun zvišuje za 66,5 milijona evrov, največ na račun tehnološkega razvoja, in sicer s 40 na 87 milijonov, se pravi, kar za 117%. Zelo lepo to zveni, ampak pristop k razdeljevanju sredstev za tehnološki razvoj bo verjetno takšen in je takšen, da bo puščal ministru veliko svobodo razdeljevanja sredstev. Jutri bomo sprejemali zakon o jamstveni shemi, kjer država daje jamstva, s katerimi naj bi se sprostil ta investicijski krč. Zakonodajno-pravna služba nas opozarja, da v 4. členu tega zakona, ki ga bomo jutri sprejemali, si Vlada jemlje pravico, da z uredbo ureja stvari, ki bi jih moral urejati zakon. Zakonodajno-pravna služba nas opozarja, da je ta zakon protiustaven, ker pušča Vladi veliko svobodo po svoje določati kriterije, komu bo kaj dala. In če bomo tako nadaljevali, potem vemo, zakaj so tiste postavke, ki bodo dale Vladi in posameznemu ministru moč, kajti imeti denar, pomeni moč in prosto razpolagati s sredstvi, pomeni veliko moč; potem vemo, zakaj si je gospod Golobič priboril 66 in pol milijonov večji proračun in od tega samo 47 milijonov večji proračun za tehnološki razvoj, ki ga bo država po nekih kriterijih dodeljevala tistemu, za katerega bo menila, da je vreden tega. Ob tem še zanimivo, da tudi Komisija za preprečevanje korupcije ima ob vsej tej krizi zelo velik porast sredstev, in sicer s 600.000 na 1 milijon 300.000. To se pravi, več kot za 100% se dvigne proračun in predvsem za plače. Hočem reči, varčevanje je izredno pomemben pristop v gospodarski krizi. Kam investirati, kako investirati je prav tako pomembno. In nekatera ministrstva bodo ob še tisto kavo, ki so jo sedaj imela, tako rekoč, druga ministrstva so si pa nalila dvojno kavo z dvojno smetano. Če ta smetana pomeni svobodno razpolaganje posameznega ministra, pomeni, in to je bistveno, novo polje velikih možnosti korupcije. A, seveda, potem pa mora Komisija za preprečevanje korupcije imeti več sredstev! Zanima me, kako bo ta zgodba tekla v naslednjem letu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Lojze Posedel.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani vsi prisotni! Pred nekaj minutami bi si skoraj bolj želel biti med občinstvom na balkonu, ki je med nastopom kolega Jerovška lahko vstalo in šlo ven, verjetno misleč, kar je preveč, je pa preveč. In res je preveč v teh zares težkih časih razpravljati o naši krizi, o tako pomembnem dokumentu, kot je rebalans na ta način, da se govori v prispodobah, da se deklamira in da se ukvarjamo z nekim drugim kongresom neke druge stranke in s posamezniki. Mislim, da je situacija hudo resna in da se je na žalost premalo zavedamo, da je znano, da Slovenci znamo stopiti skupaj, kadar je zelo hudo. Vendar to, da je zelo hudo očitno nekateri še niso občutili. Na žalost v Sloveniji občutijo to samo tisti, ki so že pod pragom revščine, ali tisti, ki težko dajo konec meseca z začetkom in obratno. In zato je v tem trenutku tako na udaru funkcija župana in poslanca, pa vendar bi bilo mogoče dobro, če bi še kdo izmed poslancev, ki tako lahko govori, da ni krize ali pa, da jo lahko drugače rešimo, da bi bil župan tako, kot je kolega iz Slovenj Gradca župan, ki je plastično pokazal, kakšna kriza je na terenu, kako to najbolj prizadene človeka, ko se to kaže že pri otrocih v osnovni šoli, v vrtcih, in da smo verjetno župani prvi, ki to bolj opazimo. Verjetno ne nekdo, ki je praktično celo obdobje nove Slovenije v parlamentu in lahko razpravi o tako pomembnem dokumentu, kot je rebalans v kriznem času, razmišlja o duhovih, o Castru in podobno. Mislim, da bi bilo dobro, če bi pri tej razpravi le pogledali, kako velika je kriza. Ker ne bo boljše za vas, hujša ko bo kriza. Ker očitno nekateri pri tem prikazovanju trenutnega stanja uživate, ker sicer je težko razumeti te primerjave, ki se poslušajo in s kakšnim zadovoljstvom se prešteva in objavlja, da z vsakim mesecem te nove vlade je toliko in toliko novih nezaposlenih, z vsakim mesecem te nove vlade je manjša gospodarska rast in se s tem povzdiguje prejšnji mandat. Mislim, da je to tako neodgovorno in tako neokusno. Predvsem pa kaže to, da se ne zavedamo situacije v kateri smo in da se % zmanjševanja prilivov ne zavedamo dejstva, da je 100 milijonov manj vsak mesec iz tistega gospodarstva, ki je izčrpano in da nič ne pomaga leporečenje kdaj je kdo zamudil ali v prejšnjem mandatu ali v prvih mesecih tega mandata, ampak da je treba stopiti skupaj. Pa ne na način skoraj hiperaktivnosti bivšega ministra za gospodarstvo, ki je tako inovativen in delaven pri novih vlaganjih zakonov, ki so všečni podjetništvu, podjetjem, pa vendar neizvedljivi v tem trenutku, v času te krize. Še bolj bi prizadeli javne finance, ki so potrebne za neko stabilno državo. Zato so te razprave sicer všečne ljudem. Jaz sem prepričan, mogoče nekateri bi na balkonu tudi ostal in poslušal še naprej takšno govorjenje. Glede na preostali čas bo verjetno tega še veliko pa vendar je sestava proračuna v tako spremenjenih pogojih zagotovo podvig ali pa vsaj neznansko težko opravilo. Zato ne da se čestita, ampak lahko se vsaj pohvali sestavljavce in tiste, ki skoraj opravljajo misijo nemogoče. Ob tako majhnih virih narediti rebalans proračuna takšen, da bo uravnotežen in da bo omogočal neko normalno funkcioniranje države in da je tako težko spraviti iz tega prenapihnjenega proračuna za 2009 vse tiste postavke, ki niso imele realnih osnov ne v potrebi, ne v dokumentaciji, ne v postopkih. To so primeri, ki so evidentni. Kdor se poglobi v vse gradivo, točno vidi, da so posledice tudi obdobja, ko je ta proračun za leto 2009 nastajal, obdobje predvolilnih obljub našim županom, obdobje zagotavljanja investicij našim izvajalcem in njihovim podizvajalcem. In da je to pač treba v tem trenutku zaradi krize in zaradi manjših virov vse to izčistiti. Nič ne bo narobe, če bo kakšen pločnik, kakšna cesta ali pa kakšna druga investicija počakala na čase, ki bodo drugačni, kot so danes. Občudujem nekatere kolege iz opozicije in njihove nastope. Zelo prepričljivi so, enako kot so bili takrat, ko ste plastično pokazali, da takratni guverner Mitja Gaspari z nekimi tabelami, z nekimi ocenami, ki jih je pošiljal v Bruselj, blati to lepo Slovenijo. To so bile že takrat ocene, kaj se lahko zgodi ob neprimernem in nepravilnem ukrepanju. Takšne pa so bile vaše ocene in takšno je bilo tudi vaše glasovanje takrat o kandidatu za guvernerja. Enako kot je danes zamujenih štiri leta, ne da se jih vrniti. Pa to ni nič narobe, treba je gledati naprej, vendar ne na način, da se še danes opeva ta silna gospodarska rast in ravno v tem obdobju so bile zamujene priložnosti in je dediščina dejansko slaba ter kondicija te države ob nastopu krize, ki je niso nekateri priznali, ko je že bila tu, da se je sploh začela. Vodja naše poslanske skupine je že na začetku povedala, da bomo podprli ta rebalans, verjetno tudi z nekim prepričanjem, da ni zadnji. Pa vendar to ne kaže na slabo vlado, na slabo ministrstvo za finance, pač pa na krizne razmere, ki so okoli nas, v svetu in v naši državi. In iz tega delati politični kapital, je verjetno neprimerno, čeprav sem prepričan, da ga boste še kako izkoriščali ravno v te namene. Prepričan sem, da je v teh omejenih možnostih v tem rebalansu proračuna zagotovljeno tisto, kar se je že pokazalo in kar je potrebno, se pravi, sredstva za zagotavljanje izvajanja ukrepov za blažitev te krize, za izdatke za subvencije in sredstva za pospeševanje malega gospodarstva ter predvsem vlaganja v hitrejši razvoj. Verjetno si lahko nekdo privošči tudi to, da primerja in špekulira, kaj se bo zgodilo s sredstvi na Ministrstvu za razvoj. Verjetno s takšno podhranjenostjo, kot je to ministrstvo, je za naše gospodarstvo še takšno povečanje sredstev premajhno. Zato mislim, da je v tem trenutku ta rebalans odraz trenutnih razmer. Jaz bi si želel, če bi ta rebalans tudi obstal do konca leta in da bi zagotavljal, da bi tako končali leto, pa se bojim, da ne, želim si pa, da bi bilo tako. Ker sam prihajam iz celjske regije in smo ravno danes imeli na obisku tudi ministrico za regionalni razvoj in naša regija ima 32 občin - zelo kaže sliko Slovenije: od zelo razvitih delov ali občin do manj razvitih. In preprosto dejstvo je, da tista najmanj razvita ne bo nikoli tako razvita, kot je največja. In da verjetno vsaka najmanjša občina ali vsaka vas tudi ne more imeti svojega tehnološkega parka ali obrtne cone vsaka občina tudi ne svoje univerze in da je treba tu, v teh razpravah in teh apetitih imeti tudi realno mero in treznost. In da je veliko, kar je bilo v proračunu za 2009, posledica ravno te prenapihnjenosti in tega neselekcioniranja projektov, ki so se vključevali, brez tega da bi bili primerno opremljeni ali s projekti ali s potrebnim zemljiščem in vsem ostalim. Tu se lahko vsi strinjamo in tu ni nobene zadrege, da pri koriščenju teh sredstev, predvsem evropskih, je mnogo za postoriti, vendar verjetno se ne da čez noč. Bližnjica, ki ste jo kolegi v prejšnjem mandatu tudi že izpeljevali, ni dobra. Bližnjica se ti vedno vrne v slabši obliki. Če niso projekti primerni, če ni dokumentacija, če niso dovoljenja, se potem to vrne. Veste, včasih so nekateri celo prehitevali, celo Berlusconija, ki je šele zdaj uvedel, da si bo vsak za majhno gradbeno dovoljenje lahko napisal sam, ste to delali v nekaterih občinah tudi na ta način. In tudi takšni projekti so notri, za katere je prav, da jih v rebalansu ni ali pa so še vedno, pa bi bilo prav, da se v prihodnje tudi izločijo, ker niso nujno potrebni za čas, ki ga živimo, in da bo potreba, na žalost, na tem socialnem področju zagotovo večja ob nadaljnjem zmanjševanju proračunskih prihodkov, pa lahko vi še tako z veseljem računate, da je to pač posledica nove vlade, ampak to je posledica realnosti. In ta realnost se bo na drugi strani povečevala s potrebami predvsem na tem socialnem delu ne za nova delovna mesta, ampak za ohranjanje teh delovnih mest. Zato mislim, da je v tem trenutku maksimalno možno [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala. Besedo ima gospod Majhenič. [[...]] [[Oglašanje iz dvorane.]] [[...]] Še niste končali, ne? Gospod Posedel, bi še govorili? Prosim, da se popravi, če je [[...]]ali pa [[...]] Gospod Posedel, ali vam lahko kasneje dam besedo, po gospodu Majheniču? Gospod Majhenič, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana ministrica, spoštovani zbor! Planirali smo sredstva za subvencije za skrajšanje delovnega časa. Namesto 60 evrov bodo dobili delavci veliko manj. Država obremenjuje subvencije z davki in prispevki, 60 evrov je bruto znesek, od katerega vzame dobršen delež država nazaj. Plačati je treba prispevke in davke, posamezniki bodo dobili zaradi tega 30 do 50% manj, glede na višino plače in olajšave. Seveda bi kazalo spremeniti podzakonske akte, da se država odpove davkom in prispevkom in se jih obravnava kot solidarnostno pomoč, ki je teh obremenitev prosta. Nesmiselno je, da država pomoč nakaže, potem pa od zneska zahteva nazaj dajatve in prispevke in s tem zmanjša subvencije tudi za polovico. Kakšna je to pomoč, če vzameš denar nazaj? Ali ste od denarja, ki ga dobite nazaj, planirali tudi krpanje proračunske luknje, ali je na račun take politike možno zajeti še večje število pomoči potrebnih? Delamo enako napako kot Italijani. Pomagamo bankam in gospodarstvu, pozabljamo pa na razvoj turizma, kar se vam bo maščevalo na dolgi rok. Denar, ki je planiran, zagotovo ne zadošča. Menedžerska struktura v Sloveniji kroži od podjetja do podjetja kot neka najemniška struktura brez odnosa do podjetij, ki jih vodijo, država pa je v bistvu lastnica teh podjetij. Bankam bomo dajali jamstva in denar, tudi tistim, ki so kreditirale menedžerske odkupe brez pravih zavarovanj. Živ primer je Istrabenz, kjer je likvidacijska vrednost nična. Slabi menedžerski krediti spravljajo državo in banke v brezizhoden položaj, kar se odraža na pridobitvi kreditov manjših firm, kot so mala in srednja podjetja, kajti banke se bojijo, da jim veliki krediti, tako imenovani menedžerski krediti, še poslabšajo položaj, zato so se odločile, da pomagajo še enkrat rešiti te naložbe; seveda brez pomoči države to ne gre. Če se ne bo pomagalo gospodarstvu izplavati iz težav, se bodo kaj hitro pričele težave pri izplačilih v javnem sektorju, kajti varčevanje ne prinaša nič dobrega. Državna blagajna se polni z davki, ki jih plačujejo potrošniki. Kriza je in še bo predvsem prizadela mlade. Firme so v veliki krizi predvsem zaradi slabe odločitve vodstva. Gre za pomanjkanje znanja menedžerjev in nadzornih svetov, zato so zamenjave upravičene. Nastala je kriza lastništva in neznanje upravljanja s kapitalom lastnikov. Kriza bo za marsikatero podjetje test preživetja. Premalo se vlaga v razvoj, ampak se izkorišča le trenutne potenciale v gospodarstvu, ni pa dolgoročnih gledanj in razvoja in to je tisto, s čimer se srečujemo. Spremeniti je treba odnos do dela in kapitala. Treba pa se bo odreči turbo dobičkom. Kapitalizem je v krizi in treba bo spremeniti miselnost eksploatacije in grabežljivosti po denarju, ampak več vlagati v razvoj in znanje. Treba bo iti po poti sprememb in se prilagoditi razmeram tudi pri pripravi naslednjega rebalansa. Slovenija je korupcijsko najbolj ogrožena država, največ korupcije se dogaja med javnim in zasebnim partnerstvom ter v javnih zavodih. Nadzora je premalo, ko pa se nepravilnosti odkrijejo, pa so dokazovanja dolgotrajna in brez zaključkov. Hvala.
Hvala. Gospoda Posedela ni, potem ima besedo gospod Juri Franco. Prosim. Ali imate repliko? Gospod Franco dovolite, bo gospod Jerovšek povedal.
Hvala lepa. Gospod Posedel me je imenoval in protestiral, da sem se poslužil tudi prispodobe. Ampak, gospod Posedel, kolikor je meni poznano, žal ni poslušal predsednika Vlade. In gospod predsednik Vlade je v svojem nastopu operiral predvsem z metaforami in prispodobami, bil pa ni konkreten, da bi jasno izražal kazalce in tako naprej. Mislim, da je potem tudi človeku iz opozicije dovoljeno, da z istim vatlom tudi ugovarja, predvsem, ker je opozicija le za to, da ocenjuje in analizira in plus tega je ta metafora pesniška, ker je predsednik Vlade govoril predvsem o čolnu, o skupnem veslanju, o mornarjih in krmarjih in tako naprej in ta metafora, da "ko je najvišji dan mornar izmeri daljo in nebeško stran", je pogosto uporabljena. Zato sem pričakoval, da bo predsednik Vlade izmeril "daljo", kar pomeni, da bo realno ocenil položaj. Gospoda Posedela te zadeve motijo. Edino konkreten je bil predsednik Vlade, ko je rekel, da je rebalans drugi paket ukrepov, kako in kakšnih ukrepov pa ni bilo pojasnjeno. Jaz ne vem. Bilo bi pa dobro, če bi bilo pojasnjeno. Najmočnejši ukrep te oblasti in te vlade, ki je napovedan, so odškodnine za izbrisane, ki bodo pobrale verjetno 30.000 nadomestil za brezposelne, ki jih sedanja oblast intenzivno ustvarja - brezposelne. Pa verjetno ne bodo dobivali nadomestil za brezposelnost, ker bodo šla sredstva drugam. Pa še marsikaj konkretnega, gospod Posedel, bi bilo treba reči, zato verjamem, da vas motijo te stvari, ko sem tudi zahteval, da se pove, kako se naša vlada spopada s tem, kar delajo banke. Minister za finance ne more izvedeli, koliko ima plače v državni banki direktor, kakšne so nagrade - nihče ne sme zvedeti. O ameriških nagradah - pa imajo tudi parlamentarizem pa imajo človekove pravice in vse - pa takoj vemo, Obama je pa uspešen in je zmanjšal nagrade drastično. Eni, danes poslušamo, bodo nagrade vračali. Ali je naš minister ali naš predsednik rekel, da naj vrnejo nagrade v teh kriznih časih? Ni rekel, zato ker so pristale te nagrade v pravih žepih [[...]]
Gospod Jerovšek, čas za repliko je potekel [[...]]
Ja, samo še to. In nič od tega naša Vlada ni sposobna narediti [[...]]
Replika je potekla, gospod Jerovšek, hvala.
Hvala.
Gospod Posedel lahko nadaljujete razpravo? Izvolite.
Hvala lepa. No, jaz bi v temu trenutku tudi zaključil to razpravo, pa bi samo kolegu Jerovšku predlagal: lažje poslušam tvoje recitiranje pesmi in razmišljanje o Castru kot pa natolcevanje in laži o odškodninah, ki verjetno res ne spadajo v čas razprave o proračunu.
Hvala. No, gospod Juri, sedaj imate besedo.
Hvala, podpredsednik. Tudi jaz nisem razumel replike, ali je bila to replika predsedniku Obami ali Fidelu Castru. Nisem točno razumel, če bova potem nadaljevala pogovor, mi bo lažje. Sicer, mimogrede, na Kubi niso lačni, imajo veliko pomanjkanja drugega, ampak prav lačni pa niso, saj sem bil tam tudi kar nekajkrat. Ampak ne glede na to, seveda si ne želimo kubanske situacije. In kriza, ki je pred nami, seveda nas približuje takšnim scenarijem, ki si jih ne želimo in si jih nismo nikoli želeli. Ko govorimo o rebalansu proračuna, bi seveda rajši sedel na strani opozicije, ker se je vedno lažje soočiti s to problematiko s perspektive opozicije. Ne, zaenkrat hvala, bom ostal kar pri vladajoči strani. Dejstvo je, da govorimo o prerazporejanju sredstev in tudi o zmanjševanju sredstev, tako, v duhu protirecesijskih ukrepov. Pri tem moramo upoštevati nek duh, ki ga lahko imenujemo duh solidarnosti. Solidarnost, ki mora biti naperjena zlasti v prid tistim, ki so v časih recesije najbolj ogroženi. Ampak, ko govorimo o ogroženih s strani recesije in krize, se moramo vedno braniti demagogoških skušnjav in ko si v opoziciji, si bolj podvržen demagogiji in včasih nekje lažje izustiš stvari, ki jih tako, "na prvo žogo kupimo" lahko vsi, se lahko vsi strinjamo z nekaterimi ugotovitvami. Moram reči iskreno, da se strinjam z marsičem, kar je bilo danes izrečeno iz poslanskih klopi opozicije. Ko sem poslušal vas, gospod Cukjati, sem tudi jaz imel podobne pomisleke, zakaj nekaterim vzamemo, zakaj nekaterim pa dajemo. Dejstvo je, da če bi bilo odvisno od mene, bi največ žrtvoval vojaški proračun. Mislim, da iz temeljnih razvojnih programov je mogoče črpati za koristnejše zadeve - upam, da ministrica me zdaj ne posluša, ker če me, bom spet tarča. Ampak dejstvo je, da jaz upam, da bomo prej ko slej našli še nekaj dodatnih sredstev iz postavke nejasnega posla, ki se imenuje patria. Pri tem se zgodba ni še zaključila, je zgodba, ki traja še iz prejšnjega mandata in ko bomo končno ugotovili, da morda res ne potrebujemo vse te vojaške tehnologije, bomo dobili še nekaj uporabnih in koristih finančnih sredstev. Ampak to je poglavje, seveda, za drug trenutek, ga ne bomo rešili danes. Dejstvo je, da sem tudi jaz sem bil malo presenečen pri nekaterih številkah, ampak nečesa nisem razumel; pravzaprav, kaj je problematičnega v tem, da se v kriznih časih namenja več denarja raziskovanju in tehnološkemu razvoju. To mislim, da je eden ključnih in najbolj pogumnih korakov v borbi proti recesiji. Tako ugovarjam tezam o tem, da bi bilo to nekaj spornega. Mislim, če nekje ne smemo rezati sredstev, to je prav pri raziskovanju in tehnološkem razvoju. S tem se lahko opremimo za nadaljnje korake proti krizi in proti recesiji in za spodbujanje gospodarstva. Če bi bila opozicija prisotna nekaj tednov nazaj na zanimivem predavanju o biosintezi in aplikacijah znanosti in tehnologije v gospodarstvu, morda bi razumeli, zakaj govorim tako in zakaj imamo tako postavko v prid tehnološkemu razvoju. Strinjam se, da je nerazumljivo zmanjšanje sredstev - in zato bom med tistimi, ki bo podprl predloženi amandma, pri zagotavljanju programov za učinkovito rabo energije in obnovljive vire. To je poglavje, kjer dejansko ne razumem vladne poteze. Razpoloviti sredstva, ker govorimo o isti stvari kot pri tehnološkem razvoju. Gre za sredstva, ki so namenjena racionalizaciji energije in spodbujanju obnovljivih virov. In se strinjam s tistimi, ki taki logiki in taki odločitvi oporekajo, to so tudi nevladne organizacije, okoljevarstvene organizacije. Vem, da je bil sprejet amandma, da bomo vračali v to blagajno 3 milijone 700.000 evrov, potem pa je še en amandma, ki odvzame 700.000 evrov. No, ko bomo glasovali o amandmajih, bom še enkrat obrazložili, zakaj menim, da je treba povečati sredstva, ki so namenjena tem postavkam. Če mi dovolite na koncu še nekaj splošnih ocen o odgovornostih za recesijo. Vsi mi se sklicujemo na globalnost tega problema. Dejstvo je, da se je fantom krize pojavil najprej v osrčju kapitalizma, to je v Združenih državah Amerike, in da tam so se najprej soočili s potrebo po ukrepih, ki dišijo celo po socializmu, ko država ponovno prevzame iniciativo in ustavi, omejuje tisti podivjani kapitalizem, ki je nastal na podlagi ne klasičnega liberalizma, ampak špekulativnih finančnih tokov. In to nenadzorovano špekulativno finančno gospodarstvo je bila glavna bolezen ne samo Združenih državah Amerike, ampak v globaliziranem svetu. Tam se je začelo. Države, ki so bile najbolj prepletene in povezane s temi tokovi, so prve začutile učinke te krize. Slovenija, ki je bila tradicionalna, ki je bila nekoliko tudi iz vidika bančništva bolj arhaična, je začutila efekt te krize nekoliko kasneje. Ampak danes so ti učinki tukaj, z njimi se soočamo in se moramo z njimi tudi odgovorno spopasti. Smo k sreči nekoliko bolj obvladljiva družba, smo manjša država. Naš ekonomski sistem, naše ekonomsko tkivo je dejansko bolj obvladljivo. Mi se poznamo vsi in morda se prej dogovorimo o prerazporejanju interesov, kot to lahko počnejo v velikih sistemih, recimo v Združenih državah Amerike. Ampak oni imajo Obamo. Obama je resen, Obama se je spopadel s finančno krizo z nekaterimi določenimi potezami. Nenazadnje je prav ta spopad s špekulanti AIG-eja dokazal, da neka etika v politiki je še kako potrebna. Moralno vprašanje v politiki v teh časih je še kako pomembno in zato upam, da bo znala tudi Slovenija vstopati v obdobje, kjer je etična dimenzija politike in gospodarstva ponovno v ospredju. Pri nas, ko govorimo o finančni krizi, pozabljamo, da ta ni nastala le v Ameriki, ampak je tudi naš problem. Kajti to, kar se dogaja z našimi podjetji v Sloveniji in s podjetji, ki so bila do včeraj giganti, velikani našega gospodarstva, dokazuje, da obstajajo jasne odgovornosti. Na to smo nekateri opozarjali od samega začetka, "fasali" smo tudi očitke, da napovedujemo čistke. Takoj po volitvah, če se spomnite, sem opozoril in smo nekateri opozorili na to, kar se dogaja v nekaterih podjetjih s pretežnim državnim kapitalom: v Luki Koper, v Intereuropi, v Istrabenzu, v Hitu in tako dalje - če ostanem seveda pri svoji regiji, Primorski. Včeraj nas je doletela novica, da je odstopil, da so odstavili predsednika uprave Intereurope, največjega transportnega podjetja in največjega logističnega podjetja v Sloveniji, gospoda Lovšina. Vi veste, kakšen kadar je bil Lovšin. Lovšin je bil politični kader. Nastal je, imenovan je bil v času prejšnje vlade, kljub opozorilom, da bomo s takim kadrovanjem pripeljali do propada ta podjetja. Niso nas upoštevali niti takrat niti takoj po volitvah. Ampak zgodilo se je vse tako hitro, da nismo niti pričakovali. Mi smo zahtevali revizijo, smo zahtevali delo Računskega sodišča, smo zahtevali intervencijo Kosove komisije. Ni bilo treba. Poglejte, kriza je prišla in če je nekaj pozitivnega v tej krizi, je tudi, da počisti vse, kar je bilo dejansko nedelujoče, kar je bilo škodljivo. In tam je bila škoda ogromna, 140 milijonov je šlo v Rusijo, nekaj denarja je menda šlo, vsaj po pisanju in po ugotovitvah medija, v Liechtenstein. Sprašujem, in to bo moja naslednja pobuda: Kaj lahko postori ta država, da se ves tisti koruptivni denar, ki se pretaka iz Slovenije v davčne oaze v Liechtenstein ali na Kajmanske otoke - kako lahko to država prepreči? Ker tam je eden osnovnih ključev današnje recesije in današnje krize. In to velja, veste, ne samo za eno politično stran, za vse politične opcije. To se je verjetno dogajalo v prejšnji vladi, pa v predprejšnji vladi in tako dalje. Ampak v prejšnji vladi je prišlo do takšne koncentracije. Ne bom trdil, da je to povod za recesijo in krizo, ampak vsekakor je to pospešilo to, kar se dogaja sedaj in s čimer se mi pravzaprav soočamo. Tako, da ko govorimo o rebalansih in ko govorimo o proračunih, ne smemo pozabiti, da je treba vzpostaviti sistem, mehanizem za preprečevanje špekulacijskih transakcij. Te so se odvijale mimo vsakršnega nadzora in mimo javnega interesa. To je ključni problem, ki ga ne bomo rešili z rebalansom, ampak teh problemov ne bomo reševali niti z zmanjševanjem sredstev tam, kjer lahko zagotovimo neko ogrodje za razvoj, to je znanost, to je tehnologija, to so obnovljivi viri, to je učinkovita uporaba energije. Tudi ne razumem, kako je mogoče v tej situaciji in v takšnem stanju zdravstva zmanjševati sredstva Ministrstvu za zdravstvo. Mislim, gre za nekaj čudnega! Sicer razumem in v glavnem podpiram trud Vlade in tudi okvir tega rebalansa. Pri nekaterih amandmajih pa bom vztrajal in bom skušal uveljaviti to, kar se mi zdi primerno uveljaviti. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Župevc. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Mi je žal, da kolega iz opozicije, ki je očitni "fan" novega ameriškega predsednika in ameriške administracije, ni več z nami. Verjetno gospod Jerovšek ni opazil še ene druge stvari, ki jo je rekel ameriški predsednik Obama. Rekel je nekako takole, da ni pomembno, ali je vlada velika ali majhna, draga ali poceni ključno je, da je učinkovita. In tudi to je pomembno sporočilo, ki ga je dal novi ameriški predsednik Obama. Sama moram reči, da se z marsikatero stvarjo, z marsikaterim opozorilom, ki je bilo danes dano s strani opozicije, lahko celo strinjam. Je bilo pa na drugi strani toliko nekih natolcevanj in obtožb. Samo ena me je res zmotila, to je: "Vaša vlada pooseblja propad slovenske ekonomije." Občutek imam, da nekateri prav uživajo v tem, da nam gre slabo. In če bi nam šlo še slabše in ko nam bo šlo še slabše, bodo še bolj uživali v tem in še z večjim veseljem bodo v tem parlamentu udrihali čez ukrepe, ki jih sprejema Vlada. Dejstvo je, da v tej dvorani, nekateri na levi in drugi na desni strani, nikoli ne bomo prišli na eno v tem, kakšna je zapuščina prejšnje vlade. To je dejstvo. Ampak, to niti ni pomembno. Kar je pomembno, je to, kje smo danes. In današnje razmere so slabe, so zaskrbljujoče. Zato uživati v tem, ko govorite o teh slabih, zaskrbljujočih napovedih in razmerah v katerih smo danes - to je res žalostno! In rečeno je bilo - še posebej izpostavljena je bila postavka Komisije za preprečevanje korupcije. Prav tisti, ki sedijo na drugi strani - so jih bila štiri leta, in predvsem zadnje mesece, polna usta o boju proti korupciji. Na načelni ravni se vsi strinjamo - s tem se je treba ukvarjati. Ampak veste, za to je treba zagotoviti tudi neka sredstva! In če sredstev ni, tudi preventiva ne bo delovala sama od sebe. Skrb za javne finance, ki jo je danes slišati s strani opozicije, me res veseli. Ampak po drugi strani prav ta opozicija vlaga zakone, ki še dodatno obremenjujejo javne finance. Toliko. Sicer pa, veste, kaj pravijo?! "Če ni, še vojska ne vzame." In mislim, da to razume vsak.
Hvala. Besedo ima gospo Gumzar.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni vsi prisotni. Ko človek prebira rebalans proračuna in posluša današnjo razpravo, sem trdno prepričan, da bi bili vsi, tako mi poslanci, kot tudi Vlada in seveda opozicijski in koalicijski poslanci še najbolj zadovoljni, če bodo pokazatelji rebalansa pravzaprav do konca leta vzdržali in ne bi bilo treba te zadeve popravljati. Seveda iz rebalansa izhaja tudi nekaj aktivnosti, ki so nujno potrebne za oživitev našega gospodarstva, predvsem pa nekaj investicij, ki bodo spodbudile nova delovna mesta ali pa, bom rekel, celo povzročilo manjšo krizo. Če pa človek tako posluša, pride do spoznanja, da bi si eni v tej državi močno želeli, da bi ta kriza bila bistveno večja kot je, samo zato, da bi lahko dokazovali, kako imajo svoj prav oziroma kako ne delajo prav. Pa gremo k direktnim postavkam. Kako pomembno je zagotoviti nekaj denarja tudi za lokalne skupnosti - in smo ga zagotovili. Ta povprečnina, če se malo ustavim pri njej, bo sicer na nek način pomagala občinam prebroditi težave v tem letu. Če pa se spomnim za nazaj, da je tudi v tem letu treba spremeniti celotne občinske prostorske načrte samo zaradi tega, ker je prejšnja vlada ali prejšnji parlament sprejel novi zakon o določanju oziroma o prostorskem urejanju, in prav ta zakon tudi preprečuje tako rekoč razpršeno gradnjo v neurbanem področju, kar nam dela velike težave in tudi dodatna finančna sredstva. Če sem že pri podeželju, pa se bom malo dotaknil še Ministrstva za kmetijstvo, predvsem tistega dela projektov, ki govori o razvoju podeželja. V tej postavki sem našel eno postavko, ki govori "Sofinanciranje večnamenske dvorane v Ajdovščini." Sicer sprašujem, kdaj je občina Ajdovščina podeželska občina, da bi lahko iz tega fonda dobila denar, ali pa so nekatere druge občine, ki gradijo te večnamenske dvorane, bile nepravilno informirane, da se lahko prijavijo tudi znotraj Ministrstva za kmetijstvo za razvoj podeželja za sofinanciranje. Na nek način sem zadovoljen, da je znotraj postavke Ministrstva za gospodarstvo za razvoj turizma prišlo do dviga postavke, saj sem trdno prepričan, da lahko z novimi delovnimi mesti v turizmu pravzaprav damo novo kvaliteto, predvsem pa tudi ublažimo socialno stisko na nekaterih področjih. Zelo me pa skrbi postavka znotraj Ministrstva za okolje in prostor, ki govori o sanaciji srednjih in manjših plazov. Vsem nam je poznano, da je del severovzhodne Slovenije ali celo del države bil po letošnji odjugi in tudi po padavinah prizadet po teh plazovih. Ta postavka, ki je namenjena, 2 milijona in nekaj evrov, bi bistveno premajhna. Zato že sedaj pozivam načrtovalce proračuna za 2010, da to postavko popravijo oziroma da ta sredstva nadoknadijo v tistem delu za naslednje leto. V vsakem primeru sem tudi tisti, ki bi bil zelo vesel, da bi bilo več denarja za vzdrževanje državnih in lokalnih cest. V vsakem primeru pa mora biti prioriteta tega rebalansa blažitev socialne stiske tistih, ki bodo izgubili službo, predvsem pa tistih, ki se bodo znašli na robu preživetja. Zato je treba sprejeti rebalans, tudi če bomo morali kakšen pločnik ali cesto žrtvovati za to, da bodo naši ljudje boljše živeli. Če bomo tudi kaj denarja namesto tega v komunalno infrastrukturo dali za ohranitev kakšnega delovnega mesta, predvsem novega delovnega mesta, seveda nam ne sme biti škoda tega denarja. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Pukšič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, ministrice, predstavniki Vlade! Obravnava rebalansa proračuna za letošnje leto v tem kriznem času je pravzaprav nekaj posebnega. Na to ste opozarjali oziroma se sliši tako z ene kot z drugega dela dvorane. Nekateri ste se spuščali tudi v iskanje vzrokov, zakaj pravzaprav smo prišli, ne samo zaradi svetovne recesije, ampak tudi zaradi domačih razlogov v takšno krizo. Eni ste želeli obrniti krivdo na bivšo vlado, ki je bila štiri leta. Sam osebno pa mislim, da je posledica tega, ali pa plačilo, ki je prišlo po 18 letih samostojne države, tudi sistem privatizacije. Kolegice in kolegi! V sistemu privatizacije smo zapravili tako Elan, Tam, Hidromontažo, Agis, Metalno in tako dalje na zelo enostaven in kratek način. In takrat v sistemu privatizacije smo ustvarili tako imenovane tajkune in nekaj posameznikov, ki so danes v tej državi "svinjsko bogati". In tem, ki so tako "svinjsko bogati", žal ne upamo ali ne upate - roko na srce, tudi naša vlada ni vsem upala ali pa ni upala stopiti na prste; nekaj je začela, vendar po mojem prepričanju prepozno. Tudi sedaj tega žal ne upate, pa čeprav minister za finance javno prizna in napiše, da je travma nesrečnih tajkunskih posojil. Od te vlade bi pričakoval ali pa pričakujem v napovedi s strani predsednika Vlade v tretjem paketu ukrepov, da bo imel ob tem tudi predlog, da se določena podjetja, za katera se ve, da so se okradla na račun davkoplačevalcev. Namreč, zakaj na račun davkoplačevalcev? Tudi zato, ker smo državne banke, ljubljansko, mariborsko, sanirali z davkoplačevalskim denarjem in te iste banke z davkoplačevalskim denarjem so seveda pomagale ustvariti te tajkune, posameznike. Tako pričakujem v tem paketu predsednika Vlade predlog zakona o nekaterih nacionalizacijah določenih podjetij in spremembe zakona o davkih, kjer bo jasno zapisano, da pač morajo vsi ti bogatuni predložiti izvor premoženja torej predložiti izvor premoženja oziroma vsaj dokazati, da imajo od tega premoženja plačane dajatve - ali doma ali v tujini, skratka v Evropski skupnosti. Če imajo plačane dajatve, potem so zadaj tudi legalno pridobljena premoženja, če tega nimajo, jim je to treba enostavno zaseči, ker so potem kradli in če so kradli, tega ne smejo priposestvovati. Zakaj sem tako oster do tega? Kolegice in kolegi zato, ker vem, sicer tudi mi vsi, kaj pomeni izgubiti 100 ali 200 evrov pri plači. Za nas pravzaprav to ni veliko. A se zavedate, kaj pomeni za stotine, tisoče ljudi, ki so zgubili? S 400 evrov - ne za 100 ali 200 evrov, padli so na nič evrov! Ali pa dva, tri mesece hodijo v službe, dajejo jim sorodniki, ali otroci, ali kdor koli, v glavnem za to, da se v službo pripeljejo, pa za to ne dobijo. Zato sem tako rigorozen do teh tajkunov, do te kraje, nacionalne kraje, ki se je dogodila. Če smo prejšnja leta poslušali o nacionalnem interesu, danes lahko torej se vprašamo o tej nacionalni kraji. Ampak poslanke in poslanci, ne govoriti o tem, kdo in kaj in koliko; ali štiri leta Janševe vlade, ali dvanajst let od Drnovška, Ropa in ostalih vlad! Ni pomembno! Strinjam se s kolegico, ki je rekla, da to ni pomembno; pomembno je, da se tukaj v parlamentu zmenimo, da je konec tega! Naredimo konec! Ne zaradi nas, ne zaradi političnih strank, ne zaradi tega, kako bo kateri "prešel čez" - ne vem, kdaj bodo nekatere druge volitve - na volitvah. Zaradi tega ljudi, ki so danes resnično totalno na koncu, pravzaprav na koncu obupa. Zaradi njih je treba nekaj narediti. Ali ste sinoči slišali poziv Rdečega križa? Ali ste slišali poziv Karitasa? Mislim resnično je stvari treba vzeti resno, ker smo resnično v res kritični situaciji. Drugo, kar pričakujem od spoštovanega gospoda predsednika Vlade, pričakujem, da bo Vlada zdaj in takoj pripravila razpise, na katere bomo pretendirale občine tako na evropska sredstva kot na sredstva za razvoj v skladu - ne vem - 26. členom, občine in tako dalje, da bomo lahko pripravili tudi te investicije, da bomo lahko šli v razpise in to izvedli. Sam sem, glede na to, da razpisov še ni, že predlagal na Odboru za lokalno samoupravo, da bi se rok z 31. oktobra, ko je treba s strani občine oddati situacije in tako dalje, da bi se ta rok podaljšal na 31. december. Namreč, izključno zaradi tega, ker je enostavno nemogoče po razpisu, ko dobimo sklepe za sofinanciranje določenih investicij, potem izpeljati tako razpis, izvesti investicijo in poslati v izplačilo dela ali deleža v državo. Po drugi strani me skrbi, da je Ministrstvo za okolje in prostor znižalo sredstva za razvojne načrte. To za državo ni dobro. Če bomo s čim pognali investicije, razvoj naprej, se strinjam, je to samo z investicijami in razvojem. Poglejte, osebno lahko rečem, ker poznam veliko občin, ki so se tudi te mesece, ta mesec ali se sedaj ukvarjajo s proračuni za letošnje leto ali pa so se že, da so precej investicijsko naravnani. Še več! V nekaterih občinah so celo znali prisluhniti tej revščini posameznikov tudi na ta način, da so zagotovili v občinskih proračunih in se odrekli, tako kot kolegi pravijo, kakšnemu pločniku, javni razsvetljavi in tako dalje ter zagotovili sredstva za brezplačno malico za otroke. Torej, vsaj tu, v tem trenutku recimo, v nekaterih občinah ne delamo razlik, ali starši imajo ali nimajo, ker sem ne spadajo samo tisti, ki nimajo služb, tudi tisti, ki imajo tudi izredno nizke dohodke, ker so jim še te dohodke znižali, tako da ne ne zmorejo za položnice 16 evrov mesečno še za malico - ali pa da bi ostal ta otrok celo brez malice. To so realni problemi in zato vas resnično pozivam, kolegice in kolegi, da se tega resno lotimo. Zakaj sem prej govoril o nacionalizaciji? Veste, ne smemo si zatiskati oči, da so krivi tisti, ki so v zadnjem času prodali tako Drogo Portorož, Kolinsko, Istrabenz, Laško, Mercator in tako dalje pod te luči, kot so danes. Ti enostavno morajo odgovarjati! In nazadnje: tudi tisti, ko bi lahko ali so ustvarjali dobiček, vsaj 70 milijonov evrov konjunkturnega dobička v aluminiju v Talumu, ker je državno podjetje, prikazovali pa so samo 10%. Tudi tam poglejmo, kam je šla ta razlika. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Bogovič. Prosim.
Lep pozdrav, gospod podpredsednik! Spoštovana ministrica, ministri in vsi ostali prisotni kolegice in kolegi! Prvič sodelujemo pri sprejemanju državnega proračuna, kar nekaj pa jih je za mano na lokalnem nivoju in vedno se zavedamo, da je sprejem tega dokumenta najbolj odgovorno početje ali občinskega sveta ali pa v tem primeru parlamenta v tekočem letu. Takšno sprejemanje zahteva resno in odgovorno razpravo in mogoče je danes tudi kaj drugačnega vmes. Želim biti pa sam takšen, kakršen sem. Mi popravljamo proračun 2009, ki je bil sprejet v drugi polovici leta 2007 v nekih povsem drugačnih okoliščinah z drugačnimi izhodišči, ki jih je spremenjeno svetovno okolje dodobra spremenilo in v veliki meri tudi spravilo na glavo. Drži, da je bilo v letu 2008 sprejetih kar nekaj ukrepov, ki so bili mogoče všečni, istočasno pa tudi niso bili sprejeti v času, ko bi kdo pričakoval tako spremenjeno okolje v letošnjem letu. Tudi sam se bojim, da je proračun oziroma rebalans proračuna, ki ga danes sprejemamo, na napačnih predpostavkah, kajti tisti, ki so pripravljali ta proračun, so računali, kot smo slišali, na 6%, 7% rast v letu 2007, danes pa govorimo o 4% zmanjševanju bruto družbenega prihodka, kar pomeni, da so ta izhodišča kar za 11% različna. Bojim se, da se danes resnosti te situacije, v kateri se Slovenija nahaja, zavedajo samo v tistih podjetjih, ki jim upadajo naročila, in direktorji, ki morajo narediti najmanj priljubljeno, kar je razmišljati o odpuščanju delavcev; da pa tisti, ki ta denar rabijo, porabimo, do tega spoznanja, da je to zelo resna situacija, še nismo prišli. To realnost nam je včeraj nakazal in povedal Urad za makroekonomske analize, razvoj in ti podatki pa vedno prihajajo z nekajmesečno zamudo. Bojim se, da bodo tudi podatki, ki bodo sledili, še samo slabši in da bo ta razkorak v naslednjih mesecih še drugačen. Naše izvozno usmerjeno gospodarstvo, ki 70% izvozi na trge, ki so še v globlji krizi, kot smo mi, je zelo občutljivo in s tem naša celotna ekonomija. In če se zavedamo, da 62% prihodkov predstavljajo davek na dodano vrednost, dohodnina in davek od dobička pravnih oseb, se lahko zelo resno in zaskrbljeno vprašamo, ali smo pri sprejemanju rebalansa na pravih postavkah in bomo videli to v prihodnosti. Kar se tiče odhodkovne strani, se strinjam s tem, da je treba povečati te postavke, ki so bile tudi povečane - področja sociale. Še enkrat: kolega Žerjav je zadnjič dejal, da sem 26-krat postavil vprašanje okoli teh 230 milijonov za skrajšani delovni čas, pa mislim, da bo, tako kot je že kolega Černač danes opozoril, teh 150 do 180 milijonov po moji oceni manj porabljenih sredstev kar prav prišlo pri rebalansu. Bojim pa se, da je marsikaj drugega tu narobe v tem proračunu. Kar se tiče ukrepov, ki povečujejo sredstva na gospodarstvu in visoko šolstvu, bi sam, če bi imel kakšno besedo pri sestavljanju tega rebalansa, več sredstev pustil tudi za tehnološki razvoj gospodarstvu in ne bi prenesel na visoko šolstvo. Upam, da bo Ministrstvo za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo ta sredstva namenilo bolj direktno v gospodarstvo in manj v razne institute. Kajti bojim se, da bo po tej poti, kakor vsi vemo in smo bili že velikokrat opominjeni, da se preko naše znanosti zelo počasi prelije ta impulz potem v gospodarstvo in da je to pravilna usmeritev - tek na dolge proge. Bojim pa se, da bi bilo mogoče boljše, če bi mogoče dali ta sredstva v okvir gospodarskega ministrstva. Prav tako delim mnenje mnogih, ki opozarjajo, da je v tem proračunu bistveno premalo varčevanja in da je v proračunu, ki ima na postavkah materialnih stroškov in stroškov dela kar 40% tega proračuna, to je 3,5 milijarde sredstev - gre za ti dve ključni postavki. Ko pa vidimo efekte rebalansa, smo na materialnih stroških Vlada predlagala 24 milijonov zmanjšanja materialnih stroškov in 29 milijonov povečanja na področju plač. To sta dve postavki, okoli katerih se bodo in bomo porabniki sredstev morali najbolj zamisliti. Če vzamemo to izhodišče, da je bil ta proračun v 2007 zgrajen in sestavljen na osnovi 7% rasti, danes imamo 4% zmanjšanje bruto družbenega dohodka, razkorak je 11%, se pravi, da smo mi na teh dveh postavkah v razkoraku kar za 350 milijonov. In to je tista kruta dejavnost, s katero se bomo morali vsi soočiti. Od Vlade pričakujem na tem področju zelo strukturne ukrepe, ki bodo to tudi spravili v življenje, sicer nam pa povečano zadolževanje, ki je napovedano za rebalans 2 v letu 2009, ne bo kaj dosti koristilo oziroma bo slej kot prej te korake treba narediti, da ne bo naša gospodarska in pa tudi finančna slika v državi preslaba. Pogrešam aktivnosti na področju črpanja evropskih sredstev. Tudi sam delim mnenje tistih, ki ste danes že opozorili, da smo imeli na odborih v Državnem zboru velike debate glede črpanja teh sredstev. Podatki, ki so v tem proračunu, govorijo o rasti teh sredstev, koliko smo jih porabili. V letu 2004 100 milijonov približno, v letu 2005 230, v letu 2006 361, v letu 2007 419, v letu 2008 565. Program za letošnje leto zmanjšuje sredstva za 14 milijonov na nivoju slabih 900 milijonov, s tem da smo slišali, da je letos na razpolago 1,2 milijona sredstev. Prihajam z lokalnega nivoja in tudi sicer spremljam dogajanje po ostalih ministrstvih, kjer nismo lokalne skupnosti tiste, ki izvajamo te programe. Pogrešam razpise. To, kar boste letos porabili, je to, kar je bilo lani razpisano. Lansko leto smo dobili veliko očitkov, da so bili razpisi prepozni, da bo težko v tekočem letu to izkoristiti. Sedaj, za božjo voljo, pripravite čim prej pogoje, razpise, da se bo ta krog zavrtel, kajti bojim se, da bo zelo težko potem zopet izkoristiti ta sredstva. In zelo pomembno bi bilo, da bi ta denar koristili v letih 2009 in 2010 v veliki meri in s tem tudi naredili zagon našega gospodarstva. Vsakih 400 milijonov je 1% bruto družbenega proizvoda in prav je, da jih porabimo in da porabimo svoja sredstva v ta namen. Zelo me čudi, da v proračunu zmanjšujemo postavko "stanovanjske gradnje", ki je že sicer majhna postavka, pa jo še zmanjšujemo za nekaj milijonov. Ob tem, da se najbrž vsi zavedamo, in če se sprehodimo po Ljubljani ali pa še po katerem od krajev, da imamo v Sloveniji danes takšno situacijo, da so številna gradbena podjetja gradila za trg, gradila na nekih zelo visokih pričakovanjih za te gradnje, danes pa ne vem, kdo je še kupec teh stanovanj. Zagotovo bodo gradbinci morali svoje apetite pri prodaji zmanjšati, spraviti cene v neke normalne okvire. Mogoče pa bi bilo po vzoru, kot ga je naredila Mestna občina Ljubljana, prav, da to naredi še država, pa tudi lokalne skupnosti o tem razmišljamo, da na nek način ta zagon v gradbeništvu naredimo in rešimo istočasno dva problema: da se občine in država vključimo v prepotrebno stanovanjsko politiko, ki jo bomo zagotovo morali tudi iz javnega sektorja podpirati, sicer mlade družine ne bodo imele stanovanj, istočasno pa najbrž rešimo pred propadom marsikaterega podizvajalca, marsikdo bo lažje vrnil kredit banki in gradbeništvo bo zopet v zagonu. Tako tudi ne razumem tega ukrepa in mislim, da bi bilo treba zelo dobro razmisliti v bodoče, sicer nas po mojem globokem prepričanju na področju gradbenega sektorja v Sloveniji čaka še kakšno zelo veliko neprijetno presenečenje. Kar pogrešam, je področje v okviru Ministrstva za okolje in prostor, kjer gre za veliko zmanjšanje sredstev za trajnostno energijo, in sicer jih zmanjšujemo s 23,7 milijona na 7,3. Kar na manj kot na tretjino zmanjšujemo sredstva! Prav tako subvencioniranje učinkovite rabe energije, obnovljivih virov - z 1,9 milijona zmanjšujemo za milijon in pol na 400 milijonov. To sta ukrepa, s katerima gospa Merklova v Nemčiji poskuša zavrteti ciklus v svoji državi. Intenzivno poteka subvencioniranje ukrepov za učinkovito rabo energije in na nek način dolgoročno zmanjšuje energetsko odvisnost, po drugi strani pa naredi tudi zagon gospodarskega sektorja, tako da mi je povsem nerazumljivo in mislim, da sta ti dve zmanjšanji povsem mimo časa, v katerem živimo in to so mogoče tiste priložnosti in izzivi v krizi, iz katere lahko močnejši izidemo. Sam bi želel izraziti zadovoljstvo, da se v proračunu postavke, ki se nanašajo na javni del investicije v okviru izgradnje hidroelektrarne na spodnji Savi, ohranjajo v primernem obsegu in da se lahko tudi ta velik nacionalni projekt nadaljuje. Mislim pa, da bi lahko poleg kritik, ki jih v zadnjem času večkrat dobivamo na ta projekt, kdo ta projekt tudi videl kot nek model, po katerem se lahko s takšnim projektom na eni strani pridobi nove obnovljive vire energije v našo energetsko bilanco, uredi protipoplavna zaščita v območju, kje se stečejo praktično vse vode, hkrati zgradi okoljska infrastruktura, prav tako pa da tudi zagon slovenskega gospodarstva. V proračunu oziroma v Zakonu o izvrševanju proračuna vidimo povečanje poroštva z 800 na 2,3 milijarde. Po kuloarjih slišimo, da gre tu za investicijo v T6 za 600 milijonov poroštva. Danes preberemo tudi v Delu članek prof. Dalija Džnlagića, ki pravi da je to projekt, ki bo dal najdražjo in okoljsko sporno energijo. Potreben je razmislek na tako pomembnem sektorju, kot je energetika, ne pa kot v prispodobi rečemo "kot pijanci v gostilno." In tudi izjava, ki je bila izrečena in zapisana v sobotnem Dnevniku s strani ministra za finance, da je treba imeti široko srce, tako sem to jaz razumel, in tudi za investicijo, ki tričetrt denarja, 900 milijonov daje za tehnologijo francoskemu Alstomu, da s tem rešujemo evropsko krizo. Sam bi bil v tem trenutku bolj neprotekcionist, ne bi pa bil tako širokogruden in bi za 900 milijonov poroštva ali investicijami, pa več kot milijarda 200, naredil kakšno domačo zadevo. Konec koncev, to je četrtina dolga, ki smo ga naredili na avtocestnem križu. V proračunu pogrešam kohezijske projekte, kot sta Cerod-Novo mesto, kjer je treba nadaljevati z doslej že zgrajeno deponijo, še drugi del deponije. Prav tako belikranjskega vodovoda kar naenkrat ni več v tem rebalansu. Mislim, da je na tem okoljskem delu marsikaj treba spremeniti. Kar se tiče moje podpore temu rebalansu, mislim, upam, da bo Državni zbor, tako kot je matično telo sprejelo amandma, ki ga je vložil mag. Žerjav v imenu Slovenske ljudske stranke, ki je vsaj na tistih postavkah, ki so bile v rebalansu odprte, zmanjšal materialne stroške, na nek način nakazal smer tega proračuna in kam moramo iti. Bojim pa se, da je ta zelo širok in nerealen na odhodkovni strani proračun lahko tudi zelo velika skušnjava za ministre, za porabnike tega proračuna, da bodo v tistem času, ko še ne bomo sprejeli realnega rebalansa na realnih predpostavkah, da se bo proračun na veliko trošil in da bomo imeli konec leta prevelik deficit. Mogoče samo še ena zadeva, ki me je zbodla pri izjavah različnih ministrov in ministric, v tem primeru je bila ministrica za obrambo, ki je izjavila, da Ministrstvo za obrambo širokogrudno daje 26 ali 30 milijonov za vrtce, za neko obveznost, ki je nastala v preteklosti. Vsi skupaj se moramo zavedati, da je proračun ali lokalne skupnosti ali države integralni proračun in da to ni fevdovski proračun posameznega ministra, posamezne stranke. Tu je bilo danes tudi nekaj opozoril, s katerimi se tudi sam strinjam, da se na nek način pri izvajanju politike Vlade mnogokrat pride do občutka, da se poskuša to zadevo razdeliti po teh fevdih. Mislim, da je to velika napaka, in z moje strani dobronamerno priporočilo, da naj Vlada obravnava te javne finance kot celoto in poskušajmo v tem kriznem času imeti korajžo za kakšen smel korak, v prihodnosti biti pa zelo pazljiv pri tekoči porabi, kajti ta nas bo sicer spravila v neko nezavidljivo finančno stanje, v katerem pa Slovenija danes še, k sreči, ni. Hvala.
Gospa Brunskole.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni gospe ministrici, spoštovani gospe sekretarki, vsi prisotni kolegi in kolegica! V življenju imamo lahko dva pogleda na svet: optimističen in pesimističen. Današnji čas krize prej pomeni res nekoliko bolj pesimističen pogled na svet. Imam občutek, da je bila temu primerna tudi današnja razprava nekaterih od naših kolegov. Posebej je bilo nekako čutiti neko temačnost, črnogledost, kritičnost, pri nekaterih pa žal celo užaljenost. Upam, da se motim, da temu ni bilo tako. Vendar tako je bilo čutiti. Rebalans proračuna pomeni v današnjih časih prilagoditev oziroma spremembo. Današnjim kriznim časom naproti pomeni popraviti tisto, kar ni bilo popravljeno oziroma je bilo nekoliko bolj optimistično načrtovano, saj, kot vemo, so nekateri naši kolegi na nekaterih naših razpravah pred nekaj meseci, na začetku našega mandata razpravljali o tem, da recesije ni. Zatorej menim, da sploh ni dvoma, zakaj imamo danes pred seboj rebalans proračuna. Danes je bilo izrečeno: parkiranje. Seveda obstaja parkiranje avta, obstaja parkiranje takšno in drugačno, vendar menim, da v danem trenutku "parkiranje" ni možno v tem rebalansu proračuna, saj so bili nujno potrebni protikrizni varčevalni ukrepi, ki bodo omogočili ohranjanje čim večjega števila zaposlenih, ki bodo pomagali tistim, ki so danes, v današnjih časih pomoči najbolj potrebni; ki bodo in bomo prisluhnili gospodarstvu, ki se je primorano prestrukturirati. Mnenje oziroma zmotno razmišljanje, da je rebalans proračuna slabo pripravljen, menim, da ni korektno. Ni korektno! Posebno pohvalo menim, da si prislužijo vsa pristojna ministrstva, vsako za svoj resor, še posebej pa Ministrstvo za finance, od gospoda ministra do gospe državne sekretarke mag. Helene Kamnarjeve in mag. Alenke Bratušek s sodelavci, ki verjamem, da so ne samo delali, ampak garali cele dneve, verjetno tudi konce tedna. Zatorej vem, da je bil ta rebalans pripravljen z velikimi napori v kratkem času. Treba je bilo iskati manevrski prostor za izpeljavo protikriznih ukrepov, ker je sprejeti proračun temeljil na drugih osnovah. Tega ne gre zameriti; pred pol leta, pred enim letom so bili drugi časi in takrat je sprejeti proračun temeljil na predpostavki višje gospodarske rasti za leto 2009. Vendar, kot vemo, v lanskem letu, nekdo je celo tudi že izrekel, so bili sprejeti tudi nekateri ukrepi, ki so na nek način bili všečni, tudi uporabni, tudi zanimivi za tiste, ki imamo mlade družine, za otroke, za različne segmente nas, prebivalcev Slovenije; vendar, danes je zato tudi močno dodatno obremenjen proračun - tako državni kot tudi občinski. In to moramo vsi skupaj sprejeti tako kot danes je. Rebalans torej pomeni prilagoditev danim razmeram. Nekatere navedbe o nekaterih projektih, tudi sama osebno sem se videla v nekaterih, ker prihajam z območja Dolenjske in Bele krajine. Od projektov CEROD-a, centra za ravnanje z odpadki, vodooskrbe Bele krajine, potem tudi projekti iz drugih koncev Slovenije, tudi hidroelektrarne na spodnji Savi in ostali projekti - menim, da vsi ti projekti, če so bili pričeti, če so bili začrtani, bodo tudi izpeljani. Res pa je, da se pri vsakem od teh projektov - danes govorimo o rebalansu proračuna, ne o načrtu razvojnih programov. Rebalans proračuna pomeni to, kar bo črpano danes, letos, kar je realno v danem trenutku. Ne pa nekaj, kar gre za dolgoročne načrte in morebiti v letošnjem letu skoraj ne bo počrpano oziroma v bistveno manjši meri. Zagotovo pa pomeni priprava rebalansa tudi dejansko realno stanje, ne pa namenskega zniževanja sredstev. Zanimiva je bila pripomba enega od kolegov poslancev na Odboru za finance, ko je rekel: "Krasno bi bilo znati in imeti orodje za presejanje projektov, da bi lahko videli, kateri bodo dejansko lahko v kratkem času realizirani, kateri pa žal iz kakršnihkoli razlogov, morebiti tudi zaradi projektne dokumentacije ali prostorskih aktov, žal ne bodo mogli biti realizirani. So pa velike postavke v proračunu." Ne smemo pozabiti, kot sem že prej povedala, na stroko, na dejstvo, da projekti, ki so že pričeti in za katere tudi dejansko potekajo finančne transakcije, potrjene so začasne situacije, poteka finančni krog, delo torej, te projekte bo treba izpeljati in jih tudi tekoče plačevati. Kriza današnjega časa, ko vse več ljudi razmišlja o tem, kaj bodo jutri jedli, zato ker so ostali brez zaposlitve, brez osnovnega vira preživetja, postaja tako pereča in huda, zato je potrebna v tem trenutku potrpežljivost, strpnost in tudi razumevanje. Če nekateri projekti, kot je nekdo omenil, če mogoče katera cesta ne bo letos asfaltirana ali preplaščena ali morda tudi kakšen pločnik, čeprav so gotovo potrebni zaradi varnosti v prometu, ne bodo realizirani. V rebalansu proračuna je kljub visokemu primanjkljaju spoštovano tako imenovano zlato pravilo: da je neto zadolževanje skoraj enako investicijskim vlaganjem, kar pomeni, da se država za tekočo porabo ne bo zadolževala. Pogrešamo pa razpise, je bilo tudi omenjeno. Na posameznih odborih je bilo slišati, da bodo v mesecu aprilu, torej to pomeni zelo v kratkem, zunaj razpisi, na katere se bodo lokalne skupnosti lahko prijavljale. Zatorej tudi sama upam in pričakujem, da se bo ne samo denarni tok, finančni krog, za katerega je potreben rebalans proračuna, temveč tudi delokrog, torej da bodo razpisi, projekti potrjeni, možnost realizacije projektov in na drugi strani predvsem zato, da bodo naši delavci, ljudje, domačini, državljani Republike Slovenije imeli delo in kruh za preživetje. Stari ljudski rek pravi, da za dežjem vedno posije sonce. In verjamem, da bomo tudi mi prebrodili krizo in se ponovno veselili visoke gospodarske rasti. Takrat se bomo soočali z drugačnimi izzivi. Predlagani rebalans proračuna bom potrdila, saj vem, da edino na takšen način lahko projekte, ki so začeti, pokrenemo, da lahko pomagamo tistim, ki so danes pomoči najbolj potrebni in predvsem zato, da lahko prisluhnemo tudi gospodarstvu. Hvala.
Hvala. Gospod Bezjak, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik Državnega zbora. Lepo pozdravljeni gospe ministrici, državni sekretarki, poslanke in poslanci! Najprej bi rad čestital vam damam, kakor tudi damam po Sloveniji, ob materinskem dnevu. Vse dobro! Mislim, da tega ni še naredil nihče danes tu v parlamentu. Tudi to mora biti del spoštovanja. Da se dotaknemo rebalansa. Res je, rebalans je več kot nujno potreben, kajti s smelostjo sedanjih ministrstev in tudi sedanje vlade nikakor ne vidimo izhoda. Tonemo vedno nižje in nižje. Govorite, da smo na isti barki ali ladji. Jaz bi vam raje svetoval, ne hodite na ladjo, raje hodite po kopnem in delajte na kopnem prave projekte, razmišljajte pozitivno. Ne pa, da se izgovarjate na preteklost. Ljudje, ki se zgovarjajo na preteklost, tisti ljudje, žal, nimajo vizije, nimajo idej za prihodnost. Soočamo se s sedanjostjo. Ta sedanjost je, žal, resnična. Opozarjali smo že kar nekaj mesecev, že pred novim letom, kaj se lahko zgodi v tem trenutku v Sloveniji. Predlagali smo vrsto amandmajev. Žal, niso bili sprejeti. Če se dotaknem samo preplačanega DDV-ja. Če bi sprejeli ta zakon za hitrejše vračilo, 7 ali 14 dni, da bi začel veljati z januarjem, najkasneje v januarju, verjemite, da ne bi bilo sedaj 7% manj izvoza, da ne bi bilo 12% manj vlaganj v investicije, da ne govorim in naštevam drugih postavk s katerimi se soočamo danes v Sloveniji. Dobro je, da je Ministrstvu za gospodarstvo dodeljeno nekaj več denarja, pa tudi za turizem. Če je namenjen samo denar, pa ni pri tem strokovnih ljudi, izobraženih natakarjev, vljudnih natakarjev, žal, tudi te investicije ne bodo prinesle pozitive. Potem je denar vržen stran. Žal v Sloveniji, sem že enkrat poudaril na odboru, imamo zelo slab kader v gostinski branži ali pa ga dejansko sploh ni. Ministrstvu za gospodarstvo je namenjenega kar nekaj denarja. Jaz bi vam želel svetovati, da preden smo ta denar namenili za ta resor, je treba državno birokracijo skrajšati in razredčiti, kajti ta del je največji problem. Vemo, da razpis, preden je objavljen, preden pride do zaključka traja 6 mesecev ali več. To so stvari, ki so zaskrbljujoče. In te stvari je potrebno z današnjim dnem z rebalansom avtomatsko tudi dati apel in zmanjševati ta del resorja. Tu je srž problemov, ki jih imamo v Sloveniji. Takrat, verjemite, da bomo z manj denarja ustvarili več. Kako biti še bolj uspešen, kot smo bili? Birokracije, verjemite, imamo preveč. V vseh podjetjih, kjer ni režijskih ljudi, so uspešna podjetja in ta podjetja bodo še naprej na trdih temeljih. V podjetjih, kjer se skrivajo, kjer se lovijo miši in mačke, verjemite, ta podjetja so že dolgo obsojena na smrt. Ampak problem ni v tem, v tistih zaposlenih, problem je vedno v liderju, direktorju. Tako je problem tudi tukaj v parlamentu, v predsedniku Vlade. Kjer je dober lider, je vse dobro. Tu bi rad poudaril, da vam dajem v razmislek, da gledamo za jutrišnji dan, za današnji dan, ne pa, kaj je bilo včeraj. Na primer, sosedi Hrvatje govorijo o drugih stvareh, ne pa o tisti stvari, ki državo najbolj pesti. Zakaj? Delajo to, da državljane obrnejo na drugo stran razmišljanja, ne pa na tisto stran, kjer je srž problemov. Tudi pri nas je tako. Mi imamo na Zavodu za zaposlovanje iz dneva v dan več ljudi. Veste, kaj bi jaz napravil? Najprej zavod za zaposlovanje ukinil. To je zavod za pogreb, ne pa za neko podporo ljudem, ki so izgubili delo. Kajti sistem, ki ga ima zavod, če je ena oseba ima odgovorna za dvesto, tristo ljudi, ko pade pod to število, je potem ona brez službe. Njim ni interes spravljati ljudi v službe, njim je interes dobro živeti, ob deseti uri iti k frizerju, ob dvanajstih otroke domov zapeljati in tako naprej. To je problematika v tej državi, teh stvari se moramo lotiti. Takrat bo naš popravek rebalansa proračuna mnogo boljši in pa mnogo bolj učinkovit, kot pa je v tem delu, ki ga sedaj namenjamo. Veste, Slovenijo je morda voditi bolje, vidimo, do jo je voditi bolje, kazalci kažejo, da je to tako. Upam, da se motim, da me ljudje iz okolja zavajajo in da dejansko smo na trdih temeljih in da gremo s pravim korakom naprej. Najbolj me skrbi tudi to, da v rebalansu proračuna dejansko vse investicije, vse stvari, ki se bodo odvijale, se bodo v pretežnem delu v Ljubljani, nekaj malega v Mariboru. Kje pa smo mi s podeželja, iz manjših občin? Teh tako ali tako ne rabimo. Žal, motite se. Tudi ti ljudje znamo ustvarjati, tudi ti ljudje znamo živeti, morda še boljše, kot pa tukaj v Ljubljani. Jaz vam želim, da imate že drugi rebalans proračuna v predalih in da pride jutri na mizo, kajti ta je premalo smelo naravnan. Kolega, gospod Franco Juri, je dejal, da bi raje bil v opoziciji [[...]]Ja, ker nima idej, ker nima smisla za razvoj. Jaz bi raje bil v koaliciji. Verjemite, čim več boljših ljudi bo v koaliciji, čim več bolj gospodarnih ljudi bo v koaliciji tem boljša bo država. Boljša kot je kultura, boljše je vse skupaj. Jaz vam želim dosti uspeha, hvala za posluh in lepo popoldne še naprej.
Hvala. Gospod Juri, izvolite, za repliko ste se javili.
Se ne bi javil, če me ne bi kolega Bezjak imenoval. Ampak naj povemo to. Kolega Juri, torej jaz, morda nimam idej, nisem imel nikoli posebnih odgovornosti pri opravljanju velikih državnih družb, ki danes lepo tonejo počasi v krizo. Gospod Bezjak je bil do nedavnega ravnokar razrešeni član nadzornega sveta Luke Koper. Marsikdo se bo vprašal, zakaj je bil gospod Bezjak v takšnem nadzornem svetu, pričakovali bi, da so tam strokovnjaki. Gospod Bezjak je član SDS. In samo zaradi tega je bil član tistega nadzornega sveta. Ampak ta nadzorni svet, kjer je deloval gospod Bezjak, je sokriv, je soodgovoren za stanje v Luki Koper in za stanje recesije v tej državi. Bodimo malo bolj smiselni. Bodimo malo bolj pošteni, gospod Bezjak. Jaz takih odgovornosti nisem imel, morda tudi idej ne, ampak to, kar sem jaz počel, je bilo vedno transparentno. Upam, da lahko vsak zase to dokaže. Hvala.
Hvala. Gospod Bezjak, ni replike na repliko. Se pa lahko takoj naslednjič javite. Ker želijo še nekateri razpravljati, odpiram prijavo. Govorimo o splošnem delu predloga rebalansa proračuna. Najprej se je javila gospa Kamnar v imenu Vlade. Izvolite.
Lepa hvala, gospod predsednik. Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke! Govorimo o splošnem delu proračuna. Jaz se zavedam, da je proračun izjemno obsežen dokument, ampak ne glede na to, se mi zdi, da nekatere vaše razprave presegajo njegove dimenzije. Zato se bom v tem trenutku omejila na tisti del, ki vendarle le predstavlja sestavino proračuna. Dovolite mi, da zelo na kratko povzamem nekaj ključnih izjav, ki ste jih do tega trenutka podali. Rekli ste, da je rebalans nesocialno naravnan, da je premalo investicij na področju infrastrukture in zdravstva, da je premalo sredstev iz obnovljive vire, da je premalo sredstev iz EU in istočasno ste ocenili, da še ta, ki so predvidena, ne bodo porabljena. Povedali ste, da imamo bistveno manj prihodkov kot kdaj koli, ampak da bi bili potrebni še dodatne davčne olajšave. Povedali ste, da ukrepi, ki jih predlagamo za blažitev gospodarske krize, niso pravi ukrepi. In povedali ste še, da je rebalans neustrezno načrtovan in slab. Kako se odzvati na vse te trditve, ki so same na sebi pravzaprav nasprotujoče si oziroma peljejo do nasprotujočega in neželjenega rezultata. Še enkrat želim povedati, da je Vlada pravzaprav pri pripravi tega rebalansa skušala loviti ravnotežje. Ravnotežje med socialnimi izdatki, med izdatki, ki bodo neposredno povečevali gospodarsko rast oziroma državno potrošnjo, med izdatki, ki bodo na področju investicij imeli največji multiplikativni učinek, ki pa hkrati ne bodo izdatki na papirju, kar pomeni, da so zagotovljene možnosti, da bodo ti izdatki v nadaljevanju tudi realizirani. Zato tega menimo, da smo vendarle poiskali pravo mero ravnotežja med vsemi izdatki in da se ob danih davčnih obremenitvah, ki veljajo, ni dalo narediti dosti več in dosti bolje. Glede evropskih sredstev. Zelo natančno in skrbno smo ugotavljali, koliko jih smemo načrtovati in za katere namene. Prepričani smo, da je obseg sredstev, ki smo jih načrtovali, moč tudi realizirati, seveda ob predpostavki, da bodo aktivnosti tekle bolj intenzivno kot doslej. Naj vam povem, da predviden obseg oziroma dodeljena sredstva evropskega proračuna, ki so bila dodeljena v tej finančni perspektivi za leto 2007 v višini 540 milijonov evrov, so bila porabljena v višini 10,6 milijona evrov. Dodeljena sredstva, ki so bila načrtovana s strani Evropske komisije za leto 2008, so bila dodeljena v višini 550 milijonov evrov in porabljena oziroma izplačana komaj v višini 203 milijonov evrov, medtem ko je bilo povračil zgolj 37 milijonov evrov. Mislim, da so ti podatki tisti, ki kažejo na to, da bo moč, glede na to, da so vendarle razpisi bili že izvedeni za večino teh dodeljenih sredstev, da bo moč realizirati načrtovana sredstva v letošnjem letu. Po drugi strani je pa treba povedati, da pri evropskih sredstvih razpisi ne morejo zagotoviti izplačil in povračil sredstev v domači proračun v istem letu. Tu je treba dinamiko načrtovati skozi več let. In razpisi, ki bodo v letošnjem letu napravljeni, bodo v veliki meri zagotavljali izplačila in povračila sredstev šele v naslednjem letu. Toliko za pojasnilo. Zdaj pa, gospod Černač, jaz sem vam sicer na odboru že dala odgovore na vsa vaša vprašanja, vendar takrat niste bili prisotni, zato bom ponovila odgovore na vprašanja, ki ste jih zastavili. Glede plač. Plače so načrtovane pri vseh organih na podlagi števila zaposlenih, ki so bili v januarju mesecu po strukturi zaposlenih, kakršni so takrat bili. Temu ustrezno so načrtovana sredstva. Edina povišanja števila zaposlenih načrtujemo pri vojski, kar je tudi obrazloženo, in pri policiji. Povečanje števila zaposlenih je načrtovano tudi pri Komisiji za preprečevanje korupcije. Kar se tiče pa mase sredstev za plače, za katero tudi ocenjujete, da je čisto previsoka, se tudi mi strinjamo, da je zelo visoka, zato smo tudi s socialnimi partnerji šli v dogovarjanja in skušali to maso nekoliko znižati. Vendar glede na zatečeno stanje vam moram povedati, da je približno 70 milijonov sredstev bilo potrebno zagotoviti zaradi drugačne uskladitve izhodiščne plače v letu 2008, kot je bila sicer predvidena. Ta pa je bila posledica drugačne inflacije, kot je bila predvidena. Nadalje je bilo treba zagotoviti približno 35 milijonov evrov, ker se je raven plač v letu 2008 zaradi spremenjenih sistemizacij, napredovanj, ki niso bila predvidena, dodatnih zaposlovanj, ki tudi niso bila predvidena v sprejetem proračunu, torej masa sredstev v letu 2008 se je dvignila na tako raven, da če nismo ničesar naredili, in tu se pravzaprav kaj dosti ne da narediti, rezen tega, da gremo ugotavljat presežke zaposlenih, kar je dolgotrajen proces, zaradi tega smo morali raven plač v letu 2009 primerno temu povečati. Tretji element je zakon o odpravi plačnih nesorazmerij, ki je prinesel neprimerno višje posledice že v letu 2008, kar je spet dvignilo raven plač v letu 2009 in vpliva na maso denarja za plače, ne glede nato, da v letu 2009 ne načrtujemo realizacije novega usklajevanja s plačnimi nesorazmerji. Kar se tiče subvencioniranja delovnega časa. Ukrep subvencioniranja delovnega časa je stopil v veljavo pred slabima dvema mesecema. V tem času res da ni toliko vključenih v ta instrument, da bi lahko z veliko gotovostjo trdili, da bodo sredstva v načrtovani višini v celoti porabljena. Ne glede na to, pa menimo, da bo ravno zaradi poglabljanja gospodarske krize v tem in naslednjem mesecu, zakon je predviden, da naj bi se vključevala podjetja do konca aprila, da bomo najmanj toliko zaposlenih še vključili v ta inštrument, kot jih je doslej in da se bo predvsem zniževanje delovnega časa povečalo iz sedanjih šestintrideset na bodočih dvaintrideset ur, kar pomeni, da se bodo tudi subvencije bistveno povečale. Če bi se to tudi zgodilo po naših načrtih, potem kaj dosti denarja ne bo ostalo. V primeru, da bi sredstev za ta inštrument ne bilo moč porabiti, bo Vlada pripravila nove inštrumente oziroma ukrepe za ohranjanje delovnih mest. In zagotovo bodo ta sredstva uporabljena za isti namen, čeprav morda z bolj učinkovitimi inštrumenti, če se bo ta resnično izkazal za premalo učinkovitega. Morda samo še besedo, dve v prid nesocialni naravnanosti proračuna. Če kaj, potem mislim, da tega temu rebalansu proračuna ni moč očitati. V celoti so predvidena sredstva za izvajanje prav vseh zakonskih obveznosti. In tu ni bilo dodatne presoje o tem, ali katera socialna pravica, ki v tem trenutku velja, je prava ali ni prava. Tega preprosto nismo uspeli narediti tako, da bi bilo konsistentno. Iti od primera do primera in se pravzaprav ad hoc izmišljati, katero pravico dati, katere pa ne, ne da bi imel celoten sistem socialne varnosti vseh skupin prebivalstva pred seboj, bi bilo zelo neprimerno ravnanje. Za takšno delo je pa potrebno nekoliko več časa. In to vas čaka vsekakor ob proračunih za naslednji dve leti. Hvala lepa.
Hvala. Izvolite, imate repliko.
Hvala lepa spoštovani predsedujoči, da mi dovolite replicirati. Spoštovana gospa Kamnarjeva, jaz sem na odboru bil in sem tam tudi odgovoril oziroma povedal, da je vaš odgovor pomanjkljiv oziroma da ne pije vode, če poenostavim, glede plač. Gre za dve, tri različne zadeve. Če bi to, kar ste vi sedaj ponovno povedali, držalo, to sem vas tudi na odboru vprašal, kako je mogoče, da to ne velja za vse. Zakaj se enim enormno povečujejo sredstva za plače, drugim malo manj, tretjim pa se zmanjšujejo? Ampak tisti, ki se jim zmanjšujejo, so štirje: Urad predsednika Vlade, Državni svet, Državni zbor in Urad za varstvo konkurence. Vsem ostalim se povečujejo, če gre res za neke uskladitve in tako naprej. Druga zadeva. V preteklem mandatu je bila uveljavljena maksima o 2% zmanjšanju števila zaposlenih. To isto maksimo ste si vi zapisali v tistih 30 famoznih varčevalnih ukrepih. Kako je to mogoče, če se bo zmanjševalo število zaposlenih, da bo treba več dati za plače? Ne gre skupaj. Glede 230 milijonov 400 tisoč evrov, zakon o subvencioniranju delovnega časa. Na podoben način kot danes, "ex katedra", brez da bi eno številko vrgli na mizo, ste to počeli na odborih ves čas in z eno besedo niste utemeljili tistega, kar sem vam jaz izračunal večkrat in kar drži in kar je potrdil predstavnik Ministrstva za finance 17.3.2009 na Komisiji za nadzor javnih financ, ko je dejal, da so do zdaj po tem ukrepu posegla podjetja, kjer je zaposlenih 40 tisoč ljudi, kar glede na višino subvencije 60 evrov na mesec za 6 mesecev pomeni 14 milijonov 400 tisoč evrov, kar ob vaši današnji predpostavki, da se bo to število podvojilo, pomeni 28,8 milijona, se pravi, preko 200 milijonov manj, kot imate vi predvideno z rebalansom. In na to vas ves čas opozarjam in te številke ne morete nikakor demantirati in je tudi nočete in ne želite. Jaz sem v prejšnji razpravi povedal, da je ne morete. In tudi tega več ne pričakujem, ker je popolnoma jasno, da ta sredstva hranite za nekaj tretjega. Ne upam si pomisliti, za kaj, mislim pa, da je to nedostojno. Državni zbor sprejema porabo in Državni zbor mora vedeti, za kaj se bo vsak evro tega denarja porabil. Kaj šele 200 milijonov evrov! V obrazložitvi pišete, da se bodo pač porabila za druge namene. Nedopustno! V Državni zbor morate priti in Državni zbor mora odločiti, za kateri namen se bodo tako visoka sredstva porabila. O tem sem govoril tako na odborih, na komisijah in o tem govorim danes, žal, brezuspešno. Hvala.
Hvala. Nadaljujemo z razpravo. Gospod Bezjak, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. V tem rebalansu, kot smo že prej diskutirali in sem tudi sam, upam, da ni kokoši, ki nese zlata jajca. Ta kokoš, ki nese zlata jajca, je Luka Koper. Luka Koper je namreč leta 2006 ustvarila 105 milijonov 688 tisoč prihodkov. Leta 2008 ima 137 milijonov 228 tisoč evrov prihodkov. Luka Koper je za 12% dosegla rast podjetja. Luka Koper je v lanskem letu ustvarila še en rekord: 16 milijonov ton pretovorjenega blaga. Nikakor ni dopustno, da govorijo ljudje, še najmanj v parlamentu, o "svoji" Luki Koper, ker pač izhajajo iz tistega kraja. To so podatki, ki si jih lahko vsak prebere, ki zna brati. Jaz govorim, ne zavajajte ljudi, to so stvari, ki so merodajne, ki so točne. Rad bi poudaril, leta 2004 je pod starim vodstvom je Luka Koper ustvarila 64 milijonov, danes 137. To pomeni, da je krat dva povečala stvari. Zato prosim, to so vse zavajanja, ki jih ljudje govorijo. Rad bi še eno stvar povedal. Njihov prejšnji predsednik, kolega, si je dejansko parkiral za 700.000 evrov delnic v podjetjih, ki jih je potem sam kupil. To naj govorijo. Ne pa, da govorijo o Luki Koper, da je podjetje, ki je katastrofalno. To je kokoš, ki nese zlata jajca za državo Republiko Slovenijo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Rožej. Gospod Juri, niste bili imenovani, se boste pa prijavili. Gospod Rožej, izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim. Velikokrat v današnji debati je bila uporabljena prispodoba za to, kar zdaj počnemo oziroma za to našo državo in način, kako in kam jo vodimo. Prispodoba čolna. Večina, tako iz opozicijske kot pozicijske strani je to prispodobo večkrat vzela za svojo. Eden redkih zapriseženih kontinentalcev je bil prej razpravljajoči in mi je zato tudi čudno, kako je lahko upravljal svojo nadzorniško funkcijo v Luki, če mu je morje in te primerjave tako zelo blizu. Ob rekordnih dosežkih, ki so bili omenjeni, pa je namenoma najbrž pozabil omeniti zvišanje sejnin nadzornikov v Luki Koper. Zvišale so se od leta 2004 do leta 2007 za 647%. Rekordno. Lepo. Tudi v primerjavi z dvignjenim dobičkom, prometom in še čem je to hudo veliko povišanje. V Luki Koper so leta 2004 članom nadzornega sveta skupaj razdelili 23.489,40 evrov. V povprečju je posameznik prejel 2.609 evrov. V letu 2007 je pa sredstev namenjenih za nadzorni svet bilo 175.510,80 evra oziroma 19.501 evrov in 20 centov za posameznega člana. Komu ta Luka Koper nosi zlata jajca? Da ni sram ljudi, da tako po nemarnem razpravljajo potem o vseh varčevanjih, ki so v tem rebalansu in še imajo celo obraz kritizirati vse naložbe, ki pa vseeno so notri in tako naprej, kaj je potrebno in kaj ni potrebno. Višek cinizma, višek sprenevedanja, višek nesramnosti! Če pa se vrnemo k tej naši barki. Leta 2007, na proslavi ob dnevu državnosti je takratni premier zatrdil, da je Slovenija v dobri kondiciji, da ima veter v jadrih in krmilo obrnjeno v pravo smer, dobro posadko, da je mednarodno morje mirno, le v notranjih vodah je nekaj umetnih valov in oblačkov. Dobro, ali je to v resnici bila misel takratnega premiera, ali jo je kje prekopiral, v tem momentu niti ni pomembno. V trenutku, ko jo je izrekel, je verjel vanjo. Pa poglejmo, če so stvari res takšne. Seveda veter v jadrih je imela Slovenija v tistem času. Nekaj ga je pihalo. Drugo polovico je pa ustvarjala sama z ventilatorjem. Pokurila je, gnala je mašino, svojo jadrnico, da je lahko delal ventilator, ki je pihal v ta jadra. Zmanjšala je obdavčitve podjetij, ki so, namesto da bi investirala, seveda financirala svoje notranje odkupe. Skratka, menedžerji so izčrpavali ta podjetja, denar ni šel tja, kamor bi moral iti, ni se investiral v tehnološke inovacije in investicije. Ne, šel je v to tajkunsko zgodbo, ki jo poznate. Krmilo obrnjeno v pravo smer. Seveda. Slovenija je, lahko rečemo, na avtopilotu. Mi smo člani Evropske unije, mi smo člani globalnega gospodarstva, niti ni treba biti ne vem kako hud krmar. Treba je malo popravljati kurz, avtopilot pa itak pelje tja kamor pelje. In mi smo tudi pri avtopilotu zraven kadar ga je treba programirati, saj smo člani Evropske unije in vseh ostalih finančnih in mednarodnih institucij. Posadko je imela dobro. Jaz upam, da jo bo imela tudi zdaj. Predvsem posadko, ki bo složna, če se ji že ne bo dalo veslati, naj vsaj ne dela škode. Naj se lepo postavi na pravo stran jadrnice, pa pač balansira. Saj veste, če veter nagiba na eno stran, je treba težo prerazporediti na drugo stran. To je vse, kar ena polovica posadke prosi drugo polovico posadke. Nič drugega. Mirno mednarodno morje. Mogoče je to leta 2007 veljajo, samo najbrž je takrat krmar bral zastarelo vremensko napoved. Mednarodno morje je najbrž že takrat kazalo znake razburkanosti, samo se niso kot taki prepoznali. Čas očitno ni bil pravi. Bili smo pred volitvami, ni bilo modro zbujati preveč emocionalnih čustev pri volivcih in volivkah. Zdaj, zanimivo, je pa pač to nekaj popolnoma normalnega, pravzaprav je to modus operandi enega dela te posadke: zbujanje nestrpnosti, strahu, pesimizma in tako naprej. V notranjih vodah nekaj umetnih valov in oblačkov. Dobri krmarji in dobri mornarji bodo to vedno znali preveslati ali prepluti, če je treba. To, da so jadra široko razprta, to je problem. Problem javne porabe, ki je bila raztegnjena preko vseh meja, še posebej v teh časih, to zdaj vidimo, je problematična. Zato je treba ob rebalansu čestitati ministrici za javno upravo, da je ta jadra zvila. Jaz upam, da sem bil v svojih prispodobah razumljiv. Jaz sam sicer nisem kaj prida jadralca, ampak mislim, da so to toliko splošne stvari, da se da razumeti, o čem govorim. Z manjšimi jadri, z manj razprtimi jadri bo Slovenija v tem viharnem obdobju lahko lažje plula, še posebej zato, ker veter piha v nasprotno smer. Če je njega dni pihal v hrbet, nam zdaj piha v čelo. Torej je treba, vsi, ki ste kdaj jadrali, veste, križariti oziroma kot se reče "orcati" - levo, desno. To ni popolnoma enostaven manever. In seveda tudi nič mirnega se vmes ne dogaja. Vmes se ne da kuhati večerje, če se kaj poje, se poje sendvič. Tisti, ki bo pa vedno dobil prvi griz od tega sendviča, takšna je pa na jadrnici navada, je pa skiper. Zato najbrž so tudi vsa ta sredstva, ki so za generalni sekretariat za javno upravo in tako naprej ti materialni stroški. Če to ne bo delovalo, potem vse ostalo sploh ne bo delovalo. Kaj nam pomaga dodatni draginjski za upokojence, če ne bodo okenca, do katerih bi oni lahko prišli svoje vloge odda, sploh odprta, ker javni uslužbenci za tak majhen denar ne bodo delali. Da sklenem to svojo jadralsko prispodobo tega proračuna. Mi moramo skozi naše teritorialne vode pripluti do mednarodnih, zato sem tudi teh prispodob, ki so bile uporabljene, vesel. Iz tega sklepam, da smo vsi prepričani, da smo Slovenci tudi pomorski narod in da je Slovenija pomorska država. Skozi svoje teritorialne vode moramo pripluti do mednarodnega morja, tam pa upamo, da bo priplul mimo kakšen vlačilec, ki bo že usposobljen, kar so trenutno po ladjedelnicah vsi, se popravljajo, tudi največji, in se bomo lepo priklopili na njega. Seveda bomo zraven tudi kdaj pomagali, če bo kaj treba. Ampak vmes, ko bomo do teh vlačilcev šli, bomo pa vsakemu, ki se bo v morju utapljal, dali roko in ga potegnili na suho. Nikogar ne bomo pustili v tej vodi se utapljati. Zato tudi te prispodobe, ki so bile z izbrisanimi, ki naj bi otežili to, so popolnoma deplasirane. Nihče ne sme v tem morju umreti. Čeprav imamo slabo jadrnico, je to boljše kot nič. Ker če se nam bo zgodilo, da bodo te utopljene pobirali vlačilci, o katerih govorim, potem nas nikoli več nihče ne bo vzel s sabo. In lahko mi s to svojo jadrnico v svojem teritorialnem morju delamo kar hočemo, kaj drugega kot kroge delati pač ne bomo mogli. Toliko sem hotel povedati o proračunu kot celoti. Pri amandmajih bi se še kaj oglasil, ker vsaj eden, ta, ki govori o obnovljivih virih energije se mi zdi vreden podpore. Sicer pa upam, kot rečeno, bo posadka, če že ne popolnoma složna, pa vsaj ne bo v teh viharnih časih si delala škode: sebi, krmarju, komurkoli, ker jadrnica, ko enkrat potone, potone za vse enako, tiste, ki krmarijo ali tiste, ki se samo vozijo in tiste, ki veslajo in tiste, ki na usnjenih sedežih v kokpitu pijejo 12 let star viski. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Germič.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Predstavnik, predstavnice Vlade in ministrice, kolegice in kolegi! Danes je prav gotovo dan, ko Slovenke in Slovenci z zanimanjem spremljajo razpravo v Državnem zboru. Gre za napovedi, ki so na eni strani zelo negativne, ki govorijo o drastičnem upadu gospodarske rasti, in na drugi strani prav gotovo od nas pričakujejo, da bomo učinkoviti pri sprejemanju tistih ukrepov, da se ta kriza ne bo poglabljala in da v smislu učinkovitosti ukrepov od nas pričakujejo, da bomo uspeli to krizo zajeziti oziroma jo zminimalizirati na način, da bo čim manj ljudi to krizo tudi občutilo. Vlada je danes povedala dva temeljna razloga, zakaj je predlagala rebalans. Eden je prav gotovo to, da je treba zakonske obveznosti, ki so bile sprejete v predhodnih obdobjih, tudi finančno pokriti. Drugi, še pomembnejši razlog pa je globalna finančna in gospodarska kriza, slabe makroekonomske napovedi, ki so dosegle tudi slovenski prostor. Če se najprej opredelim do odnosa te Vlade in te koalicije do obveznosti, ki so iz naslova sprejete zakonodaje v preteklem obdobju. Mislim, da je Vlada ravnala prav, ko se je opredelila, da te obveznosti tudi izpolnjuje. Seveda jih izpolnjuje do tiste točke, ko ne bo treba poseči v pravice, ki jih ta zakonodaja daje. Tu bi želel poslanke in poslance iz opozicije opozoriti, kakšni bi bili danes vaši nastopi, če bi se ta Vlada opredelila do sprememb zakonov, ki smo jih sprejeli v preteklem obdobju in so prinašali v čisto drugačnih gospodarskih okoliščinah določene pravice. Ali bi streljali še z močnejšimi topovi, kot streljate danes, v smislu, da vse tisto, kar ste naredili vi, v tej vladi ni sprejemljivo. Mislim, da je na tej točki Vlada ravnala modro in na tej točki ima tudi mojo podporo. Seveda obžalujemo in sam obžalujem, da takrat, ko smo vas opozarjali, da nekatere pravice, ki jih dajemo, bodo imele posledice, ki jih takrat še niste predvideli. Omenil bom samo subvencioniranje dijaške prehrane. Takrat smo vas opozarjali, da ni pogojev, da bo na šolah možno izpolniti to zakonsko obveznost, zato je tudi v tem predlogu rebalansa treba nameniti bistveno povečana sredstva za zagotavljanje pogojev za uresničevanje te pravice. Nihče ni bil proti tej pravici, seveda opozarjali smo vas pa, ali je dinamika uresničitve te pravice realno postavljena. Lahko se z vami strinjam, ko ste opozarjali na marsikatero področje, ki ga mogoče ne zajema ta rebalans. Ampak očitati, da rebalans ni namenjen spoštovanju socialne države in skrbi za socialno šibke, tu se mi pa zdi, da niste korektni. Ob tem vas samo opozarjam na posledice, ki jih je prinesel vaš zakon o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom. Jasno je bilo iz obrazložitve videti, da boste prizadeli določene skupine prebivalstva. Niste odreagirali. To ste gasili pred volitvami s posameznimi ukrepi, ki so takrat blažili posamezne socialne stiske. Danes bo ta Vlada soočena s sistemskimi spremembami na teh področjih. Mi danes ne govorimo o sistemskih posegih, ki bodo posegali v pokojninsko blagajno. Opozorjeni smo na velike težave, ki se tičejo blagajne zdravstvenega zavarovanja. O tem danes ne govorim, ampak Vlada bo s temi negativnimi trendi soočena tudi v teh dveh blagajnah. In ko gledamo ukrepe, ki jih vlada predlaga tudi kot odziv na finančno in gospodarsko krizo in na zelo negativne makroekonomske napovedi, se tukaj strinjam s predsednikom Vlade. Ni v redu, če bi bili nerealno optimistični, ni v redu, če bi bili nerealno pesimistični. Poskušajmo biti realni, kajti ljudje od te razprave pričakujejo, da jim bomo vlili zaupanje v to vedenje kaj, tukaj počnemo. In da bodo od modrih odločitev te hiše imeli seveda zagotovilo, da bodo ukrepi pravi. In ko danes gledamo, v katera področja ti ukrepi gredo, je potrebno jasno povedati, da je ukrep na področju Ministrstva za gospodarstvo naravnan v smeri podpore gospodarskemu sektorju. Gre za vrsto in paleto ukrepov, ki imajo namen ohranitev in oživitev gospodarske dejavnosti. Imamo ukrepe na področju visokega šolstva, znanosti in tehnologije, kjer pomembne podpore gredo v programe spodbujanja tehnološkega razvoja in znanosti. Tukaj se strinjam s tistimi, ki govorijo o tem, da je politika na energetskem sektorju izredno pomembna. Odločitve, ki jih bomo tukaj sprejemali, morajo biti vezane tudi na to, da bomo iz te krize prišli tudi s prestrukturiranjem gospodarstva, kajti Evropska unija, katere del je tudi Slovenija, se usmerja v nizkoogljične ekologije z manj porabe velikih imitatorjev CO2, zato se mi zdi izredno pomembno, da bomo te trenutke krize usmerili tudi v prestrukturiranje gospodarstva, ki bo odgovarjal na izzive globalnih klimatskih sprememb in seveda na ta način Slovenijo postavljal v višje konkurenčne razrede. To je pomembno tudi zaradi tega, ker ne želimo samo ohranitev delovnih mest, želimo takšna delovna mesta, ki bodo boljša, kvalitetnejša, ki bodo zahtevala več znanja in bodo producirala bistveno povečano dodano vrednost. Na ta način bo to slovensko gospodarstvo še uspešnejše in konkurenčno na svojih trgih, na katere ima ključno izvozno usmerjeno gospodarstvo. To je potrebno upoštevati v okviru teh ukrepov, ki jih tukaj sprejemamo. Če imamo 70% izvozno usmerjenega gospodarstva, je dejstvo, da je zelo velika povezava med temi trgi za ukrepe v tistih državah in seveda ukrepih, ki so speljani tudi pri nas doma. Tega ni mogoče ločevati, kajti računati samo na ukrepe, ki bodo vezani samo na slovenski trg, ne bo dovolj. Jaz podpiram tiste ukrepe, ki gredo v zagotavljanje socialne varnosti vseh tistih, kajti napovedi so neugodne, ki bodo izgubili delovna mesta. Socialna občutljivost je v teh trenutkih še bolj pomembna kot takrat, ko recimo imamo možnost zaposlovanja na bistveno višji stopnji. Zato bo potrebno izvajati tiste ukrepe, da držimo tiste, ki bodo začasno izgubili delovno mesto, v aktivni kondiciji, da bodo lahko ob prehodu te krize lahko aktivno vstopili nazaj v delovna razmerja. Vmes je pa treba poskrbeti, da jih bomo oborožili z dodatnimi znanji, da bodo takrat, ko bodo vstopili nazaj na trg delovne sile, lahko še uspešnejši. Družinska politika. Velikokrat smo se srečavali s to temo. Ta rebalans v velikem delu odgovarja tudi na uspešno reševanje ukrepov na področju družinske politike. Nadomestila, ki jih bomo zagotovili tukaj v tem proračunu za namene družinskih prejemkov in starševskih nadomestil, so znatno povečana. Pričakuje se, da bomo imeli znatne težave tudi pri zagotavljanju socialnega statusa in ugodnih razmer znotraj posameznih družin. Ko govorimo o tajkunih, se jaz strinjam, ko govorimo o netransparentnem in tudi vstopanju politike na področje gospodarstva, da bi bilo treba odkrivati netransparentnost, politične povezave pri gospodarskih delih in narediti vse, da se to ne bi dogajalo. Ampak seveda vprašanje preteklega mandata je, ali ste vi v preteklem mandatu naredili vzvode za to, da bi temu prišli do konca. Samo poglejmo vaša ravnanja v odnosu do Komisije za preprečevanje korupcije, kjer ste komisiji tako zmanjševali sredstva, da so pravzaprav izvajali pozive tudi na mednarodnem nivoju za financiranje te komisije, da je lahko delovala. Poglejte vaš odnos do Računskega sodišča, ko ste zelo enostavno tudi z ravnanjem predsednika Vlade povozili odločitve Računskega sodišča in niste ukrepali, kot bi bilo potrebno. In če se spomnite dogovorov v zvezi s prodajo Mercatorja, potem tudi v odnosu, kako ste oblikovali preiskovalno komisijo, ki je organ opozicije, ne pa vladajočih strank, da bi temu prišli do dna. Spomnite se na ta dejanja, ko govorite danes o tem, kaj vse bi bilo potrebno narediti. Sam se s temi ukrepi zelo strinjam in tudi nimam nobenih težav, da naredimo v Državnem zboru takšno zakonodajo, ki bo ugotovila in postavila na svetlo tiste, ki so neupravičeno obogateli in ne morejo pokazati virov svojih dohodkov. Tukaj nimamo nobenih težav. Ampak ne očitati nam, na izkušnje, ki ste jih gojili v štirih letih preteklega obdobja, da na tem področju ne želimo narediti ničesar. Zato se meni zdi danes korektno ugotoviti, da glede na to, da se nam zelo hitro spreminjajo makroekonomski okviri, da so seveda napovedi, napovedi od januarja, februarja in danes do marca bistveno spremenjene in da bo treba zelo hitro odreagirati na nadaljnje ocene makroekonomskega razvoja. Naša skupna odločitev in odgovornost bo, da se bomo znali pravilno opredeliti do potrebnih prioritet, da bomo znali blažiti tiste udarce, ki jih bo slovensko gospodarstvo tukaj beležilo. Strinjam se s predsednikom Vlade, ki pravi: "Najboljša socialna politika je razvojna politika." In tukaj se mi zdi da bi Državni zbor moral najti konsenz pri teh odločitvah, kajti populistične odločitve v teh razmerah ne bodo prinesle pravih rešitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Luka Juri.
Hvala lepa, predsedujoči. Drage sodelavke, sodelavci. John Maynard Keyness je pred leti rekel, da bi morala država v času recesije ljudi plačati zato, da bi skopali luknje, in potem zato, da bi jih spet napolnili. S tem je želel povedati, da je v času recesije treba spodbujati potrošnjo in da je država tista, ki mora v času recesije kreirati nova delovna mesta, tudi z lastno javno porabo. No, mi bomo naredili dosti bolje, ne samo da bodo naše luknje večje, lepše, globlje in kakovostnejše, ampak poleg tega bomo izpeljali tudi veliko smiselnih projektov. Jasno, da proračun ni fantastičen, ampak ni niti grozen ali slab. Ta proračun je protikrizen, je razvojen, je vsebinski in odseva realno stanje. Zakaj je protikrizen? Zato, ker spodbuja potrošnjo in s tem ponovni gospodarski zagon. To, kar pravi tudi John Maynard Keyness. Zakaj je razvojen? Zato, ker povečuje sredstva za tiste resorje, ki bodo Sloveniji zagotovili razvoj. In to delamo zato, ker smo se tako dogovorili v koalicijskem sporazumu, zato ker verjamemo, da je treba dati več sredstev in več investirati v znanje, visoko šolstvo in tehnološki razvoj, in ker verjamemo, da je treba več narediti na področju okolja. Zato ni treba iskati igric v ozadju. Jasno in transparentno, verjamemo in naredimo. Proračun je vsebinski. Poglejte, kaj je bilo narejeno že sedaj na področju visokega šolstva. Obljube, dogovori, ki so bili sprejeti celo v času prejšnje vlade, in niso bili uresničeni, s tem smo celo tvegali, da bi Univerza na Primorskem izgubila svoj rektorat in da bi čudovita javna stavba postala privatna lastnina. Ko je bila imenovana nova vlada, je bil ta dogovor uresničen. Takoj, ko je bila imenovana nova vlada, na drugi seji je bil dogovor uresničen. Tisto, kar je prejšnja vlada vlekla skoraj 9 mesecev. Še otrok bi se prej rodil. Tehnološki razvoj. Verjamemo v raziskave. Letos teče 60 let Instituta Jožef Stefan, ki ga je treba podpreti in za katerega verjamem, da poleg vseh sredstev, ki jih dobijo praktično na trgu, bo država končno morala začeti tudi financirati iz proračunskih sredstev. Okolje, energetska učinkovitost. Tudi v to verjamemo in zato to financiramo. Ta proračun odseva realno stanje. Vemo, da ga bo potrebno še krčiti, to je realno, ker vemo, da 0,6% gospodarske rasti zaradi gospodarske krize ne bo. Vemo, da bo primanjkljaj večji in prav zato je dosedanje povišanje zgornja meja, kaj si lahko privoščimo. Klicati na to, da bi morali še povečati primanjkljaj, v tem trenutku ni realno. Bo še čas za to. In sodelavke in sodelavci, ne glede na poslabšano gospodarsko rast je proračun zasnovan tako, da se za porabo ne zadolžujemo. Zadolžujemo se ključno in samo za investicije. To pomeni, da to, za kar se danes zadolžujemo, bomo jutri dobili nazaj, saj temu so namenjene investicije. Pa naj zaključim k zanimivi polemiki o tistih, ki vidijo povsod Castroje, verjetno še Mai Ce Tunge in ostale. Tisti, ki povsod vidijo komuniste, mene spominjajo na McCarthyja, ne na Paula McCartneya, da ne bo nesporazuma, na Josepha McCarthyja. Če se ga spomnite v petdesetih letih, je videl komuniste še celo pod pokrovom svoje lastne školjke, v stranišču. Ti ljudje pa me tudi malo spominjajo na top listo nadrealistov, ker so nadrealistični v svojih pogovorih, absurdni, ampak hkrati tudi dokaj simpatični. In če že govorimo o McCarthyju naj zaključim s stavkom Edwarda Murowa največjega kritika Josepha McCarthyja: Lahko noč in srečno.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Anderlič.
Spoštovani. Preden začnem o rebalansu, moram ugotoviti, da ste tudi danes kršili Poslovnik, in to elementarno, ko nekomu kar podvojite čas, on pove svoje in gre domov, in to kar na konto vseh tukaj, ki pravzaprav mislimo, da delamo v skladu z nekimi parlamentarnimi pravili. Ko govorimo o rebalansu, je treba imeti na prvem mestu v vidu, kaj pravzaprav počnemo. Zagotovo je, da ne pišemo novega proračuna. Če bi to počeli, potem bi bil ta drugačen. Drugačen bi bil zato, ker bi nastajal v okoliščinah kakršne danes so. Je čas po volitvah in je čas dobrih 120 dni nove vlade. Popravljamo proračun za leto 2009 iz večkrat povedanih razlogov. Prvič zaradi tega, ker ima v sebi vgrajene želje in ideje iz najboljših časov in za še boljše čase. Bil je narejen brez odgovornosti in brez pogledov naprej. In seveda doletelo nas je, da so nas tudi okoliščine prisilile, tako mednarodne kot domače, da je potrebno pogledati, kaj nam je storiti v letošnjem letu, in mogoče napovedati, kako pripraviti proračun za leti 2010 in 2011. Meni je žal, da Vladi ni uspelo in je najbrž bilo nemogoče, napovedano je bilo že, da se bo to storilo v pripravah na proračun za leto 2010, in sicer temeljita analiza vseh programov, vseh razvojnih načrtov, vseh projektov, katerih se bomo morali lotiti. In nekateri zagotovo niso razvojni in so zaobseženi v teh dokumentih, ki jih moramo izvrševati, kaj šele, da bi bili koristni, potrebni, ampak so daleč od tega. Ena od stvari zagotovo TRP-ji, temeljni razvojni programi iz leta 2006. Še enkrat ponovno in še tisočkrat bom ponovil, da sklicevanje na resolucijo iz leta 2004 ni utemeljeno. Ni utemeljeno, kako se je predvidevalo tako imenovanih 135 oklepnikov, šele, ko je na zahtevo prejšnje vlade tik pred podpisom pogodbe s finsko patrio, na željo Rotisa in kompanjonov, bilo potrebno zagotoviti denar. In konec leta 2006 je na zahtevo Vlade Državni zbor sprejel te temeljne razvojne programe, ki so zagotovili tudi denar. Zlahka se je bilo odpovedati na obrambnem področju 41 milijonov evrov, ker je bilo preplanirano, preveč za nekaj, česar ne potrebujemo ali pa v tem trenutku ni potrebno, ni uresničljivo in tudi je potrebno temeljitega premisleka, ali je res Slovenija sposobna slediti, tako kot vseh 17 let po osamosvojitvi, da se je neko področje tako rekoč brez razprave podpiralo z ogromnimi denarji. Če vse države, vključno s tistimi, ki so militantne, ki so na čelu raznih misij in tako naprej, ki tudi povzročajo ali sprožajo določene vojne, če oni razmišljajo o spremembah, potem bi to morali tudi mi. Prepričan sem, da je to, kar je sedaj na mizi, nekaj, kar popravlja ali pa za silo spreminja prioritete in pokriva tiste stvari, ki jih moramo pokriti s proračunom, da bi vsi podsistemi v tej državi lahko funkcionirali in da bi konec koncev le naredili razvojni preboj. Meni je žal, da se je ustvaril lažni vtis, da se da s kavami, plastičnimi rožami in podobno kaj privarčevati in koristiti državi. Ne, ne da se. Bilo je rečeno tukaj že danes, da samo investiranje, spodbujanje potrošnje in zaposlovanje ljudi na produktivnih delovnih mestih to tudi omogoča. Dejstvo je, da je tisti del denarja, ki je bil usmerjen na visoko šolstvo in tudi gospodarstvo in tako naprej, ki je namenjen za razvoj, za stimulacijo raziskav, iskanje novih proizvodov in tako naprej, da je zelo koristen in spodbuden. Žal mi je, da smo na področju obrambe šli v nasprotno smer. Ko smo šli v Nato, je bila ena od osnovnih propagandnih akcij, češ, to bo koristno tudi za gospodarstvo, to bo koristno za razvoj in zato bomo mi participirali tudi v okviru evropske obrambne agencije in povsod, naša podjetja bodo konkurirala, bodo dobila delo, bomo producirali za lastne potrebe in tudi za izvoz. Iz leta v leto se sredstva za ta del zmanjšujejo. Tudi v letošnjem letu se iz skromnih 18 milijonov za ta področja sedaj zmanjšuje na 15, bilo je pa že bistveno več za te stvari namenjenega. Razvoj na tem področju gre hitro naprej, je intenziven in zelo dobra podjetja imamo v Sloveniji, pa žal v lanskem letu se je to začelo, letos se bo nadaljevalo, da podjetja s prijavljenimi projekti, z izvozno usmerjenimi, z že sklenjenimi nekaterimi posli v tujini izpadajo iz teh razpisov ali pa iz teh načrtov, ker na tej postavki zmanjšujemo sredstva. Verjamem, da bo v prihodnje razumljeno, da ko gre za razvoj, da vsako ministrstvo, vsako področje, ki ima opravka s tem, da bo to jemalo kot prioriteto. Zakaj govorim tukaj posebej o tem vprašanju? Ker sem bil podučen tudi s strani nekaterih poslancev, kako tega ne razumem, da ni važno, ali je iz enega ali iz drugega ministrstva. Ni vseeno. Če pogledate postavke v proračunih, imate tukaj razvoj za mir in so posebni projekti, poseben denar je namenjen za ta razvoj tako pri nas, kot tudi v okviru evropske obrambne agencije. Tako, da če že moramo dajati toliko denarja za nekatere stvari, ki so po mojem mnenju absolutno pretirane in morali bi deliti usodo vseh držav, s katerimi smo v zvezi Nato ali pa v okviru evropske obrambne politike. Mi smo svetovni rekorderji po število misij. Ni res, da se samo tam usposabljamo, da se samo tam kaj naučimo. Ampak vse to mi tudi plačujemo ali pa kljub temu, da bi ta denar lahko v dobršnem delu uporabili, kot sem rekel, tudi v razvojnem smislu. Predvsem pa, da bi vlagali predvsem v ljudi. Če boste pogledali, mi še zdaj načrtujemo, da bomo imeli 8.500 vojakov. Upam si trditi tukaj, da jih nikoli ne bomo imeli, ker slovenska demografska slika kaže povsem drugo sliko. Mi jih imamo danes 7.000. Opremo in vse "železje" pa kupujemo, kot da jih bomo imeli 8.500. Ni pošteno, da ne povemo, da ne delamo skladno s tistim, kar država potrebuje, kar konec koncev zmore, ampak jaz le verjamem, da za proračun leta 2010 in tudi, ko bo prešlo do redefinicije, tako je napovedano, ne vem, tiste znamenite pogodbe za 300 milijonov evrov, kot tudi še nekaterih drugih stvari in da bo to bolj uravnoteženo. Tudi na račun racionalnejše rabe električne energije oziroma energije nasploh in nekaterih spodbud, ki bi morale biti na tem področju, pa se sredstva zmanjšujejo. Na koncu bi rad rekel, da je pravzaprav zastonj tekmovanje in dopolnjevanje, kdo je tukaj bolj naklonjen socialnim ali ne vem katerim transferjem. V tem trenutku imamo nalogo samo ugotoviti, kajti rebalans je namenjen temu, kako speljati proračunsko leto 2009, ker smo konec marca, glede na pričakovane vire, glede na načrtovane odhodke. In več kot očitno je, da tega, razen z določenimi popravki, kot so, in upam, da bodo zdržali dlje, kot se napoveduje, ker nekateri napovedujejo in tudi Vlada prikimava temu, da bo potreben nov rebalans že zelo kmalu, upam, da čim kasneje, če sploh. Ampak danes je pred nami samo to početje, da pretehtamo, kaj lahko od tistega, kar je predvolilni proračun za leto 2009 vseboval, še zmoremo izpeljati in kaj je tisto, kar moramo žal preložiti ali pa preprosto črtati iz naših ambicij za določen čas.
Hvala lepa. Ker sem bil nekaj časa odsoten, sem se, ko sem začel ponovno voditi sejo, dal podučiti, o čem razpravljamo. In so me podučili, da še vedno o splošnem delu predloga rebalansa proračuna, niti o posebnem delu niti o amandmajih niti o načrtu razvojnih programov. In soglašam z vsemi, ki menite, da govorimo vsi o vsem in ne podrobno. Ampak poudaril bi le to, vsi o vsem in bojim se, da bo tako tudi naprej. Zato glede mojega dela vodenja seje, kolikor pa vem, so kolegi predsedujoči mislili enako, enostavno je vsebino, tako kot je zamišljena, bilo težko usmerjati, ker potem bi z vsakim posebej razpravljal, vsebina bi se pa še v večji meri izgubila. Ugotavljam, da je sedaj izčrpana lista, ki smo jo imeli doslej, in sprašujem, ali se želi še kdo prijaviti k razpravi? [[Da.]] Torej odpiram prijave. Vidim, da je interes za razpravo še velik. Besedo ima Andreja Črnak Meglič.
Spoštovani predsedujoči, gospod minister, kolegice in kolegi! Nekako sem razmišljala o tem, da bomo morda bolj fokusirali svoje razprave v nadaljevanju, ampak ker smo rekli, da govorimo vsi o vsem, bom vendarle izkoristila to priliko in se nekoliko bolj fokusirala na amandma, ki se nanaša na koriščenje sredstev za namene štipendiranja. Moram reči, da pravzaprav amandma v tem smislu predstavlja višek sprenevedanja bivše pozicije v zvezi s porabo štipendijskih sredstev. Povedati namreč moramo, da prihaja do pravzaprav manjše porabe na postavki štipendiranja zaradi tega, ker je bila v prejšnjem mandatu sprejeta novela štipendijskega zakona, ki je v osnovo za štipendije začela vštevati nove vrste prejemkov, hkrati pa ni dvignila cenzusa za prejemanje štipendij. Če hočemo stvar spremeniti, je potrebno spremeniti zakon. In ta zakon je v pripravi in se bo tudi spremenil. Zaradi slabšanja življenjskih razmer se bo število štipendij povečalo približno za 3.200. Zaradi novele zakona, ki jo snujemo skupaj z Ministrstvom za delo, družino in socialne zadeve na pravno pobudo naše stranke, pa bo prišlo do povečanja štipendij za 4.500. Lahko pričakujemo 8.000 novih štipendij z naslednjim šolskim letom, ko bomo sprejeli zakon. Za te namene sredstva, ki so v proračunu predvidena, zadoščajo. Vsekakor pa se strinjamo tudi s tem, da je potrebno štipendijsko politiko temeljito prevetriti in pravzaprav povečati tisti del, ki je še bolj razvojno usmerjen. To pa so predvsem kadrovske štipendije. Tudi za to se pripravljamo in bomo zasnovali novo politiko in ko bo sprejeta tudi sprememba zakonodaje, bodo povečana tudi sredstva. Ta amandma je popolnoma nepotreben in pravzaprav na nek način računa na neka sredstva na zalogo, ki jih bomo potrebovali šele tedaj, ko bomo sprejeli nov zakon. Če dovolite, bi se pa v drugem delu dotaknila tudi sicer zelo težke teme. To je tako imenovanega amandmaja, ki se nanaša na tako imenovani draginjski dodatek. Da. Najrevnejši živijo najtežje in v skladu s pravicami, ki jih koristijo na podlagi naše pokojninske zakonodaje, je stanje relativno težko. Vendar pa razlogi za draginjski dodatek v tem momentu ne obstajajo. Če smo v lanskem letu govorili, da obstajajo razlogi v izredno visoki inflaciji, ki pravzaprav razvrednoti višino pravic, ki jih prejemajo prejemniki na podlagi pokojninske zakonodaje, ti razlogi sedaj ne obstajajo. Sedaj se srečujemo v bistvu z negativno rastjo življenjskih stroškov in zaradi tega nek specialni razlog za to, da je potrebno draginjski dodatek sprejeti, ne obstaja. Strinjam pa se s tistimi, ki pravijo, da je treba temeljito prevetriti pogoje za ugotavljanje ravni socialne varnosti in pravzaprav še bolj preveriti ali prejemki, ki jih prejemajo vsi, tako tisti, ki prejemajo socialne prejemke, kot tisti, ki prejemajo socialne pomoči, zadoščajo za zagotavljanje ustrezne življenjske ravni. V tem primeru in v tem sem prepričana, ker sem se sama raziskovalno s tem veliko ukvarjala, obstajajo razlogi za to, da se socialni prejemki povečajo. V tem trenutku pa mislim, da tudi za amandma, za draginjski dodatek ne obstajajo zadosti, bom rekla, tehtni razlogi, da v tem trenutku o tem razmišljamo. Vsekakor pa, če se bodo razmere spremenile, pa. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dejan Levanič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Moram reči, da se zelo strinjam z vami, ko ste govorili o tem, da bi svoje razprave morali osredotočiti na področje rebalansa in skušati predstaviti svoje pobude in predloge za izboljšanje tega rebalansa. Jaz moram reči, da včasih resnično več ne vem, zakaj Državni zbor na tak način sploh funkcionira, ker vidimo, da v nekaterih razpravah marsikje sploh se ne dotikamo vsebine. Še več. Danes je bilo v Državnem zboru izrečeno veliko laži. In v tem kontekstu bi pač v prihodnje prosil vse poslanke in poslance, da razmislimo o svoji vlogi v Državnem zboru. Še posebej pa bi kolegu Jerovšku odgovoril na njegove laži, ki jih je prej podal Državnemu zboru. Upam, da sedaj posluša v svoji pisarni, tako kot sem prej jaz poslušal njega. Govoril je o konkretnem podjetju Talumu, kjer sem bil osebno zaposlen. Opravičujem se še enkrat, da bom odpiral to temo, ampak se je nanašala konkretno name in bom prosil za dovoljenje, da odgovorim na to, ker je tudi bil poziv, da bi odgovoril na to vprašanje. Jaz sem sicer bil pripravnik v tem podjetju, zaposlen preko vseh postopkov, ki so pravilni, in v bistvu bil obtožen, da sem postal nek šef za kadre, kar meni sploh ni znano. To je prva laž. Druga laž, da smo pripravljali kampanjo zase in za direktorja tega podjetja in nekako opravljali transmisijo, verjetno je gospod Jerovšek mislil transakcijo denarja, da mu nekoliko pomagamo tudi pri izražanju, ko že govori o neresnicah. Rad bi se vrnil na to, ko smo govorili, kako uspešno je to podjetje delovalo v preteklosti, govorimo o podjetju Talum. Podjetje Talum danes zaposluje več kot 1.000 ljudi v občini Kidričevo in se je s svojim uspešnim delovanjem v preteklosti vedno znalo soočiti s posameznimi krizami. S prestrukturiranjem in z modernizacijo podjetja je pripeljalo do tega, da je še danes zelo uspešno podjetje, kljub temu, da je cena aluminija padla za več kot 60% in da je v bistvu proizvodnja izdelkov iz aluminija dražja, kot pa je celotna cena, ki je potrebna za vzdrževanje tega podjetja. In ravno zaradi dobrih rezultatov iz preteklosti, torej vseh zaposlenih in tudi vodstva te uprave, podjetje danes lahko še vedno normalno posluje. In prav je, da to povemo slovenski javnosti, da v Sloveniji še obstajajo dobra podjetja in da so ravno nameni politike šli v tej smeri, da bi uspešno upravo in nekatere izmed zaposlenih zamenjali brez razloga. Še več, iz vrst Slovenske demokratske stranke, konkretno s strani Ministrstva za gospodarstvo so prihajale tudi ponudbe, da bi pod ceno podjetje Talum, ki je trenutno v večinski državni lasti, prodali lastnikom iz Rusije. Veliko je bilo teh natolcevanj, veliko političnih veljakov si je želelo nekako prislužiti svoje mesto v temu podjetju. Tako bi rekel, preden se komur koli kaj očita, je potrebno pomesti pred svojim pragom. In prvo kot prvo, vsi tukaj se moramo zavedati, da če kdo, potem poslanke in poslanci ne smemo širiti napačnih informacij, da moramo biti tukaj iskreni, ker ljudje tisto, kar slišijo od nas, si vzamejo nekako v zakup. In gospodu Jerovšku mogoče nasvet, da funkcije poslanca ni jemati kot funkcijo dvornega norčka. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Pri obravnavi rebalansa proračuna za leto 2009 menim, da bi predvsem opozicija morala čestitati aktualni vladi, ki je pripravila rebalans, ki je uravnotežen in ki omogoča reševanje akutnih problemov kot tudi omogoča razvoj. To zadovoljstvo bi morala opozicija izraziti predvsem tudi zaradi tega, ker se je proračun za leto 2009 sprejemal v letu 2007, torej v obdobju izjemne gospodarske rasti in tudi v obdobju, ko smo pravzaprav opozarjali Vlado da naj vendarle nekaj postori, da ne bomo imeli tako visoke inflacije, kot se je takrat dogajala. Seveda se to ni upoštevalo in je tok gospodarske rasti in inflacije šel svojo pot, vse skupaj je pa takrat Vlada spodbujala z dodatnim zadolževanjem. In danes, namesto da bi imeli iz te izjemne gospodarske rasti akumulacijo sredstev in tudi manjše zadolževanje, se srečujemo s praktično nikakršno zalogo, pa seveda z velikim dolgom. In to so tista izhodišča, ki so zagotovo temelj, da lahko opozicija danes tej vladi čestita, da je lahko sestavila rebalans, ki ga obravnavamo danes. In tudi ne glede na to, da so gospodarski kazalci še slabši, kot so bili v trenutku, ko je Vlada začela pripravljati ta rebalans. Pomembno je, da se nadaljujejo praktično vsi projekti, ki so bili začeti in pripravljeni do te faze, da jih je možno normalno umestiti v načrt razvojnih programov in da je za njih normalno mogoče tudi načrtovati porabo in ne nazadnje tudi črpanje evropskih sredstev. Veliko programov v vseh teh obdobjih pa tudi v letu 2007 je bilo vnesenih v proračun brez ustreznih podlag za kreiranje načrta razvojnih programov. Tako je tudi zaradi tega danes ta rebalans toliko kvalitetnejši, ker je bilo navodilo Ministrstva za finance izjemno striktno dosledno, da se lahko v proračun vključujejo samo tiste investicije, za katere je ustrezno pripravljena dokumentacija, da lahko vključimo te programe v načrt razvojnih programov. In če se mogoče samo za hip dotaknem področja prometa, lahko ugotovim, da pravzaprav vse investicije, ki so bile načrtovane na tem področju, tečejo nemoteno naprej tudi v tem rebalansu. Ne glede na to, poudarjam, da so bili gospodarska rast v letu 2007 in indeksi, na podlagi katerih se planira oblikovanje proračuna za leto 2007, povsem drugačni, kot so danes v letu 2009. Za področje prometa zagotovo lahko trdim, je eno od tistih, kjer so upoštevane prav vse investicije, ki so bile vnesene v proračun, ki je bil sprejet v letu 2007 in se bo izvajal v letu 2009. To je še toliko bolj pomembno, ker je ravno ta resor tudi povzročil izjemno veliko proračunsko luknjo ali pa primanjkljaj, ker se je avtocestni program v celoti skorajda financiral z zadolževanjem. In to zadolževanje je tudi eno od tistih velikih bremen, ki lahko postane zelo resen razvojni problem, če se nam zgodi, da bo to zadolževanje bilo vključeno tudi v javne finance Republike Slovenije oziroma v sam proračun, ki izkazuje potem lahko primanjkljaj, ki je daleč nad tistim, kar je dovoljeno znotraj evro območja oziroma pričakovano znotraj evro območja, da si upoštevan kot ena resna in kredibilna država. Problem zadolževanja na cestnem področju in problem tudi uvajanja vinjet, ki je povzročil dodaten problem, je tisto, za kar menim, da bi opozicija danes morala biti izjemno tiho in samo trepetati, ali bomo lahko odpravili vse te izjemno težke in težko popravljive odločitve na način, da bomo imeli še naprej stabilne javne finance in da bomo lahko tudi v težkih gospodarskih razmerah zagotavljali ustrezno gospodarsko rast. In danes, ko bi dejansko tudi na tem področju morali imeti pripravljene številne projekte, s katerimi bi lahko takoj začeli in spodbujali gospodarsko rast, se srečujemo s tem, da pravzaprav niti en resen nov projekt v tem obdobju ni bil umeščen v prostor, še manj potem tudi pripravljena tehnična dokumentacija, da bi lahko prišlo do začetka investicij in s tem omogočanja tudi nove gospodarske rasti v tem obdobju. To je velik minus, s katerim se srečujemo, da nimamo vključenih pomembnih investicij v prostor, s čimer bi lahko spodbujali gospodarsko rast. Dolgoročne posledice takšnega načrtovanja na tem prometnem področju, pa se bodo odražale tudi pri izgradnji razvojnih osi. Dale največji problem je, kako zagotoviti vire za začetek del na razvojnih oseh. To pa, spomnimo se, so tiste razvojne osi, ki rešujejo razvojne probleme območij, ki ne ležijo ob avtocestnem križu. Gre za izjemno velika območja v Republiki Sloveniji, ki nimajo še ugodnih infrastrukturnih pogojev, da bi lahko zagotavljali ustrezno poseljenost teh območij in izenačili možnost gospodarstva za enako vključevanje in izpolnjevanje konkurenčnih pogojev, kot jih imajo v vseh tistih krajih, kjer je ta infrastruktura že zgrajena. Nekaj podobnega se dogaja tudi na področju varstva okolja. Izjemno pomembne investicije, ki so celo zapisane v zakonih v predpristopnih pogajanjih Slovenije z Evropsko unijo, in roki za realizacijo teh investicij se nam iztekajo v veliki meri že v letošnjem letu. V juliju 2009 bi morali imeti praktično že urejeno po vsej Sloveniji odlaganje komunalnih odpadkov. Žal se srečujemo s tem, da so le redke izjeme, le redka področja uspela zaključiti te postopke na način, da bo ta rok dosežen. S strani Ministrstva za okolje lahko povemo, da je bilo danih in omogočenih v tem obdobju izjemno malo konkretnih informacij in tudi usmeritev, da bi lahko ti projekti bili pripravljeni in izvedeni do te mere, da bi lahko črpali in evropska sredstva in da bi Slovenija danes v tem letu dosegala kriterije, za katere se je zavezala v trenutku, ko smo stopali v Evropsko unijo. Rezultat tega bo, da grozi Sloveniji plačevanje kazni, ker ne bomo izpolnili vseh teh zakonskih obveznosti, ki smo si jih pač tudi sami naložili. Enako velja tudi pri obvladovanju odpadnih voda. Tudi tukaj je izjemno malo projektov bilo pripeljanih do te faze, da se lahko črpajo evropska sredstva. Prav nerazumljivo je, da je za nekatere investicije že pripravljena tehnična dokumentacija, pridobljeno gradbeno dovoljenje pa v vseh teh štirih ali pa celo petih letih, ki so za nami, Ministrstvo za okolje ni uspelo oddati vloge na Službo Vlade za lokalno samoupravo in regionalno politiko, ki je odgovorna za to, da izda ustrezen sklep o črpanju kohezijskih sredstev tudi za področje obvladovanja komunalnih odpadnih voda. Vse to so pa danes investicije, ki jih še kako potrebujemo za to, da bi lahko črpali evropska sredstva, s katerimi si lahko izboljšamo gospodarsko rast in tudi javno finančni položaj. Če teh projektov ni, smo danes v tej situaciji, da si ponovno razbijamo glavo, kako pravzaprav ta problem reševati in katere zakone spremeniti, da se ublaži ta izjemen manjko, ki je nastal zaradi nepripravljenih projektov v obdobju, ki je za nami. In mogoče še nekaj besed o proračunu, ki ga imamo v Republiki Sloveniji, pa ga ne sprejema Državni zbor. Tukaj bi mogoče samo za trenutek prosil ministra za finance, če samo v tej minuti prisluhne temu opozorilu. Gre za proračun, ki ga sprejema Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. To ni sestavni del proračuna. Državni zbor ga ne sprejema. Dogajajo pa se v trenutku, ko se v Sloveniji intenzivno ukvarjamo s tem, kako spodbuditi gospodarsko rast, kako zmanjševati obremenitev gospodarstva, povsem drugačni ukrepi znotraj tega proračuna in izvenproračunskega porabnika. Organi sklada so že v tem obdobju, ko je izjemna kritična gospodarska rast, sprejemali odločitve s katerimi povečujejo zakupnine: dodatno obremenjujejo kmetijska podjetja in kmete, ki so zakupniki, z višjimi zakupninami. To je nelogično dejanje in dodatna obremenitev gospodarstva in posameznih gospodinjstev. Enako se dogaja tudi s koncesijami v državnih gozdovih. Povečujejo se koncesije ali vsaj poskušajo se ohranjati na nivoju leta 2007 in leta 2008, ko je bila visoka gospodarska rast. S tem se neposredno postavljajo v izjemno zahteven položaj gospodarske družbe, ki so vezane na te koncesijske dajatve, in celotna veriga lesno-predelovalne industrije. Gre za izjemno veliko število podjetij in delovnih mest v teh podjetjih, ki jih dodatno obremenjujemo s proračunom in odločitvami, ki ga sprejemajo organi Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. Pričakujem, da bo tudi v nadaljnjih postopkih in ukrepih, ki jih bo sprejemala Vlada za ublažitev gospodarske krize, vključila v ta svoj program tudi proračun in odločitve na Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, s čimer se seveda lahko pridruži tudi ta sklad k blažitvi gospodarske krize in spodbujanju ter ne nazadnje tudi ohranjanja delovnih mest in nove gospodarske rasti predvsem na področju živilsko-predelovalne industrije, na področju lesno-predelovalne industrije in primarnih programov, kot je delo v gozdu in na kmetijskih poljih. V tem trenutku lahko ugotavljamo, da kljub vsemu še niso izčrpani vse možnosti za to, da lahko v Sloveniji obvladujemo gospodarsko krizo, in pričakujem, da bomo v nadaljevanju ta napotek tudi upoštevali. Si pa seveda želim, da bi tudi čim prej sprejeli odločitve, s katerimi bi spodbudili investicije in tudi reševali socialni položaj predvsem z razvojnimi ukrepi, ne pa zgolj in samo z ukrepi, ki blažijo socialno stisko posameznika, za kar pa v tem proračunu je zagotovljenih res zelo veliko sredstev in upam, da bodo tudi prišla v prave roke in da bodo ti socialni ukrepi učinkoviti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Križman.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovana gospa ministrica, spoštovane poslanke in poslanci! Predsednik Vlade Borut Pahor je želel s plačevanjem kavic opozoriti, da je treba napraviti tudi rebalans morale v tej državi. Rebalans morale pa zato, ker je zgodba šla tako daleč, da je enostavno in preprosto ni mogoče vrniti z enim rebalansom proračuna ali pa kratko malo z nekim ukrepom. Na drugi strani je nekdo izmed vas govoril o tem, da bodo našo državo vrnili ponovno v prave tirnice dobri liderji. Ne bodite smešni! Dobrega liderja ste poslali v Intereuropo, kjer je zapravil in uničil vse, kar se je dalo. Da je to res, smo si lahko ogledali televizijski prispevek, kjer je bil skupaj na sliki z Janezom Janšo in ponosno z neko sabljo kazal njuno preteklost. To so liderji, ki ste jih poslali na Primorsko, tri, štiri, pet, in so nas pripeljali do tega, da imamo danes rebalans morale. Rebalans proračuna pa je v tej zmedi, ki ste jo pustili za seboj, ekipa odlično pripravila, odlično! In jaz jim lahko samo čestitam, da so se sploh znašli in da so prišli do tako dobrih rezultatov, kakršne pač imamo. Se pa res razmere spreminjajo, ne več iz meseca v mesec, ampak iz dneva v dan. Čas je, da se ozremo okrog sebe in se nehamo sprenevedati. Kot rečeno, gospod predsednik Vlade je to naredil zaradi tega, ker je nemoralno, da ima nek direktor zdravstvenega doma 18 tisoč evrov plače! To je 36 dobro plačanih delavk v Muri. In takih direktorjev in takih zdravstvenih domov je kar nekaj po Sloveniji. Zakaj ravno mi moramo vse te stvari sedaj popraviti? Zakaj niste kaj postorili, ko je za to bil čas? Zrušil se je paradni konj slovenskega primorja Istrabenz. Zrušila se je Intereuropa, kjer so včasih delavci prejemali od glavnega in velikega logista, odlično organiziranega, 13. plačo, božičnico. Po temeljiti preiskavi, za katero upam, da bo resnično narejena tako, kot je treba, na področju financ in na področju krivdnih razlogov, da bomo morali poskrbeti tudi za te delavce z ukrepom, ki ga je Vlada takoj sprejela, ko je nastopila svoj mandat. Tu tičijo vzroki za rebalans plana, ki sam po sebi nastal. Zakaj so danes take številke, je jasno iz preteklosti, ko smo imeli dovolj denarja, ko bi lahko dobro gospodarili, pa smo zapravili vse, kar se je dalo, in še več. Po mojem prepričanju je res potrebno, kot je nekdo na vaši strani rekel, stopiti skupaj. Prav. Pa stopimo skupaj in napravimo vse tisto, kar je potrebno, da bomo že drugo leto imeli veliko boljše izhodišče za pripravo proračuna. Ampak ne moremo pa stopati skupaj, dragi moji gospodje, s figo v žepu. Da tisti, ki ste vodili gospodarstvo, pripravljate po tekočem traku na tone zakonov, pišete in rišete zato, da bi javnost prepričali, da vi veste, kako je treba to državo voditi. Imeli ste priložnost, naredili ste tisto, kar sem vam zdaj povedal in kar vam je povedalo danes zelo veliko razpravljavcev. Pa ne slabo namerno, pa ne zato, da bi koga zafrkavali. Ampak to so dejstva. In mi ta dejstva moramo povedati, da se telo očisti in da gremo lahko naprej tako, kot je treba. Če ostanem samo pri tem delu gospodarstva, kjer je odtekel kapital, kjer so blazne številke, pričakujem od Vlade, da ne bo ukrepala zgolj kozmetično, ampak da bo krivdno preganjala tiste, ki so pripeljali taka podjetja v tako situacijo, da se bo denar stekel v proračun, da ga bo Vlada lahko planirala za naslednje obdobje. Ni dovolj le opozarjati, kaj se tam dogaja, in samo brati v časopisih, kako se nekateri napihujejo in milijon evrov ne pomeni praktično več nič. Ja, mala šala milijon evrov za nekatere posameznike! In danes, ko je ta balon počil, no danes čez noč bodo ti gospodje postali reveži in bodo želeli, da jim banke pomagajo in Vlada. Figo, nihče ne more in ne sme takšnim pomagati, razen v primeru, ko niso ogrožena delovna mesta, tam, kjer so še seveda. Kar nekaj so jih zapravili, ker so imeli zelo dobre programe in plane, kako se bodo polastili nepremičnin in tako dalje in tako dalje. Sicer pa, kot rečeno, na samem rebalansu plana je moja velika želja, da bi se veliko več sredstev namenilo za domove za ostarele. Na odboru smo tudi slišali pojasnila, zakaj je nekoliko manjša številka. Ni manjša zato, ker jo je Vlada zmanjšala, manjša je zato, ker so sredstva angažirana tam, kjer so domovi že v teku, tam, kjer je že dokumentacija in tam, kjer se še pravzaprav gradi. In želel bi si, da bi humanitarne organizacije dobile v tem trenutku tisto, kar potrebujejo, iz rednih ali izrednih sredstev, da vsaj en del te krize zapremo oziroma omilimo, da ne bodo skladišča prazna in da bodo ljudje dobili tisto, kar smatramo, da je danes minimalno, da lahko preživijo. Rdeči križ, Karitas plačujeta položnice. Pa ne položnice za kozmetične salone, ampak položnice za šolanje, za stanovanja in tako dalje in tako dalje. In tukaj nas čaka po mojem prepričanju veliko dela, veliko razumevanja in kazen za tiste, ki so lahkomiselno bogateli na račun tudi tistih, ki so danes pristali na zavodih in na Rdečem križu. In dragi gospod, ki ste prej o tem govorili, da bi bilo treba zavode za zaposlovanje ukiniti, ker se tam redijo, si hodijo delat frizure ali kaj jaz vem kaj. Prav. Lahko bi jih ukinili pred štirimi leti, tremi, dvema. Zakaj jih niste ukinili? Danes vi svetujete, naj jih ukinemo mi. Pa saj jaz verjamem, da ste se šalili, ko ste to rekli. Če to resno mislite, da moramo ukiniti zavod za zaposlovanje v tej ekonomski krizi, v kakršni smo se znašli, potem pa, lepo prosim, verjetno ste zgrešili mesto, kjer ste to povedali. Moje misli so stoprocentno tam, kjer se je razbohotilo bogastvo, kjer so se razbohotili, ne bom rekel ravno tajkuni, tiste tajkune ste že v prejšnjem mandatu označili, saj jih poznate, ampak tam, kjer so si drznili ozurpirati oblast, kjer jim je bilo dovoljeno, da delajo tisto kar si želijo samo zato, ker so bili na pravi strani. In da se poišče krivce, da se podjetja, kjer je še možno, da se jih seveda konsolidira, da ne bo Vlada imela problemov še s takšnimi podjetji, kot sta Intereuropa, Luka, pa je še kakšno drugo podjetje, ki se danes nekako po mojem prepričanju še da rešiti. Ampak lepo prosim, konec je božanja po dlaki, tukaj je treba udariti po mizi in zaenkrat končati. Ne popularno, zelo težko in zelo grdi čas za vladanje, ampak nekdo mora tudi ta posel opraviti. Zato še enkrat, Borut Pahor se je pravilno odločil in jaz podpiram, da je treba opraviti tudi rebalans morale. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Borut Sajovic.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Pozdrav ministru in direktorici direktorata! Jaz moram reči, da predlog rebalansa zagotovo podpiram. Je tisto, kar se je s strokovnim, zavzetim delom in po številnih dnevih usklajevanj očitno iz te naše vreče financ dalo potegniti največ. Imamo zagotovo še nekaj rezerve. Vlada in pa ekipa je iz meseca v mesec boljša in jaz sem prepričan, da bomo kljub težkim in odgovornim časom uspešni. Ne bi želel gledati preveč nazaj. Predvsem me zanima pogled naprej, kaj lahko storimo, in vzroki, zakaj smo prišli do rebalansa. Mislim, da je rebalans na pravi poti tudi zato, ker prevzema številne zakonsko določene zadeve že iz preteklosti. Naj jih še enkrat omenim s številkami. Plače v državnih organih in javnih zavodih dodatno zahtevajo kar 142 milijonov evrov, socialni transferji 213 milijonov, gospodarske javne službe železniškega prometa skoraj 30 milijonov. In tisto, kar je najpomembnejše, paket protikriznih ukrepov, ki jih je predlagala Vlada, zakon o delnem subvencioniranju polnega delovnega časa, je vreden 230 milijonov evrov. Od večjih številk, pa zelo pomembnih, zakon o subvencioniranju dijaške prehrane 32 milijonov evrov in potem še sredstva za nujne programe, tudi na kulturo v teh časih ne gre pozabiti, dodatnih 16 milijonov evrov. Pomembna zgodba, občine s finančno izravnavo dobivajo dodatnih 42 milijonov evrov. Jaz vam povem, da bomo na lokalnem nivoju, na nivoju občinske samouprave znali vsak dodatno pridobljen evro še kako koristno uporabiti. Tam so problemi, s katerimi se ukvarja država, ravno taki, mogoče pa se politike občin dotaknejo še bolj konkretno, še bolj od blizu. Dnevno se oglašajo ljudje, ki so izgubili službo, ljudje, ki ne dobijo dodatnih zaposlitev, ljudje, ki nimajo položnic za stanarine, za ogrevanje in še kaj bi se našlo. In tudi občine za rebalanse, ki smo jih v večini že sprejeli, velik del sredstev namenjamo tudi ljudem, človeškemu kapitalu. Kakšen meter asfalta bo v nekih drugih časih lažje izvedljiv, ampak preprosto na terenu je treba pomagati ljudem, da dnevno premagujejo svojo stisko in preživijo. Pomembno se mi zdi tudi, da normalno tečejo poplačila obveznosti iz naslova vračil vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje in da se je tem poplačilom namenilo še dodatnih 50 milijonov evrov. Zakon na tem področju pa ni idealen, ampak takšen, pač je. Mogoče v današnji razpravi pogrešam, veliko govorimo in pa razpravljamo o tem, kako bomo sredstva delili, bistveno manj pa o tem, kako jih bomo več ustvarili in pa pridobili. Zato se mi zdi pomembna zgodba vlaganj v gospodarstvo. Ministrstvo za gospodarstvo dobiva dodatnih 49 milijonov evrov, Ministrstvo za delo, družino in pa socialne zadeve 287, Ministrstvo za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo pa 60 milijonov evrov. Seveda to so naložbe v dodatna delovna mesta, v razvoj in zagotovo to tudi podpiramo. Prav tako pa je treba poudariti ukrep Ministrstva za gospodarstvo, in sicer Ministrstvo za finance namenja gospodarstvu dodatnih 165 milijonov evrov, kar je v teh časih, ko je vsak milijon evrov težko dobiti in pa zagotoviti velik, pomemben in pa potreben denar. Zagotovo imamo znotraj sistema še rezerve vsi in pa povsod. Precej bi prihranili, če bi seveda razbremenili vse subjekte v tej državi z nepotrebno administracijo, če bi poenostavili sistem javnih naročanj, če bi na upravnih enotah izboljšali delo, da bi tudi občine takrat, kadar gradimo vodovode, ceste, kanalizacije, vse, kar je v javnem interesu, imeli seveda lažjo pot do gradbenega dovoljenja. Tako pa je lažje dobiti očitno gradbeno dovoljenje za vikend v naravovarstveno zaščitenem območju, kot pa da občina pride do novega gradbenega dovoljenja za čistilno napravo, kanalizacijo in pa vodovod. Jaz sem prepričan, da je nalog in obveznosti še veliko in da bodo v tem mandatu te vlade, pa tudi v boljših časih, zagotovo uspešno rešeni. Da temu rebalansu ni kaj veliko očitati, na nocojšnji večer nakazujejo kar prazne klopi opozicijskih poslancev. In prav je tako, da se na tej temi ne razdvajamo, pač pa da združujemo moči, cilje in pa sredstva, tako kot smo zmogli kvalitetno razpravo in pa debato v tistem smislu, kar je dobro za Slovenijo, tudi včeraj na Odboru za finance. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franco Juri.
Hvala, gospod predsednik. Gospod minister. Ko se je ameriški predsednik Roosvelt devetindvajsetega leta začel ukvarjati z reševanjem takratne finančne krize, si je prizadeval, da bi ustvaril sistem, nekakšen družbeni obrambni mehanizem, s katerim naj bi dejansko reševal Ameriko in svet. Temu sistemu je dal ime "new deal" in jaz upam, da je v tem rebalansu vsaj nekaj zametkov slovenskega "new deala". "New deal" pomeni tudi favoriziranje tistih panog in tistih vlaganj, investicij, ki bodo okrepile produktivni del našega gospodarstva in onesposobile špekulante. Ali se bo to res zgodilo? To je seveda odprto vprašanje. Najbrž takih ambicij tudi ni. Zaenkrat smo še vedno v fazi gašenja požarov. Torej reševanje tistega, kar se rešiti da. Danes smo poslušali veliko prispodob o morju, o pomorstvu, o lukah oziroma o edini luki Republike Slovenije. Slišali smo nekaj netočnih podatkov. Če si ogledamo objektivne kazalce, bomo videli, ta prav ta tovarna tako imenovanih zlatih jajc, ki jih je napovedal triumfalistično nek poslanski kolega, se danes nahaja v hudi stiski. Da je prepolovila dobičke, da je povečala svojo zadolženost za 5%, da je prepolovila oziroma znižala čisto donosnost kapitala za kar 52% in čisto donosnost sredstev za kar 60%. Nedavno je gospod Časel, ki je strankarski kolega poslanca, ki je govoril o zlatih jajcih, prosil Vlado, da v okviru proračuna in v okviru rebalansa pomaga Luki s finančno injekcijo. Kriza likvidnosti v gigantu, imenovanem Luka Koper, je na dlani. Nedavno so poskusili, hvala bogu, brez uspeha prodati oziroma razprodati 14% lastnih deležev v Intereuropi. Manever je bil preprečen, ker se je javnost in ker so se sindikati oglasili. Ampak vse to kaže, da dejansko v Luki vlada panika. In ta panika je rezultat, vsaj nekajletnih špekulacijskih računov, ki so se na koncu izkazali za pogubne. Zato ponavljam, iskanje odgovorov na to recesijo pomeni, kar je že predhodnik kolega Križman rekel, iskanje tudi odgovornosti za vzroke te krize in te recesije. Nekaj je globalnih, nekaj je avtohtonih, naših, lokalnih. Mi se lahko spopadamo z lokalnimi in upam, da bomo temu kos. Ker je tukaj minister za okolje, bi še enkrat poudaril, da je največja pomanjkljivost tega rebalansa pristop do programov o učinkoviti rabi energije in obnovljivih virov, hkrati tudi naš pristop oziroma zmanjšanje sredstev, ki bodo namenjena programom, ki črpajo evropska sredstva iz kohezijskih skladov. Vztrajam pri tem, četudi sem slišal, da je ta rebalans naravnan ekološko in v prid tem programom. Žal, po številkah vidim, da smo prepolovili namenjena sredstva, namesto 27 milijonov, berem, da je predvidenih 13,5 milijonov in da skušamo delno kompenzirati ta primanjkljaj z amandmajem, ki zahteva dodatnih 3,7 milijonov. Upam, da bo ta amandma sprejet. Vem, da sta dve različici amandmaja. Eno različico predlaga največja opozicijska stranka, drugo pa Odbor za finance. No, na koncu se bomo opredelili do teh amandmajev. Ampak sprašujem, zakaj v tem trenutku ne damo potrebne pozornosti, potrebnega odgovora tistim zahtevam po novih energijah, po učinkovitejši rabi energije, ki so eno ključnih vprašanj boja proti recesiji in za učinkovito gospodarstvo. Vztrajam pri tem in upam, glede na to, da so se tudi moji poslanski kolegi in koalicijski kolegi so se pridružili temu razmišljanju, upam, da bo Vlada k temu pristopila trezno, učinkovito in da bo znala odgovoriti s podporo tega amandmaja ali na kakšen drug način, ki ga sicer zdaj moja domišljija ne more ponuditi. Vlagati v vzpostavitev učinkovitega sistema za oživljanje gospodarstva. Paziti moramo, da ne bomo ponavljali napak iz preteklosti, da ne bomo ponavljali tistih tajkunskih korakov, ki so pripeljali to državo do krize. Pridružujem se ocenam o nujnosti ukrepanja, še posebej tam, kjer kriza ogroža delavna mesta in socialno raven našega prebivalstva. Nedavno sem posredoval Vladi tudi pobudo o pomoči državljankam in državljanom, ki so zadolženi in ki z dolgom rešujejo svoje bivalne probleme. Gre za tiste družine in za tiste posameznike, ki so kupili stanovanje in so za to najeli dolg, zdaj pa niso tega dolga sposobni odplačati. Pobuda ni demagoška, mi smo pomagali velikim finančnim ustanovam, bankam, zavarovalnicam, podjetjem, nismo pa še dovolj zagotovili pomoči družinam, ki se bodo znašle zdaj na udaru, na prepihu posledic te krize. V premislek dajem tudi to pobudo, ki vem, je bila nato posredovana tudi s strani Ljudske stranke. V tem rebalansu nekaj takšnega nisem zasledil, ampak verjetno bodo še priložnosti in upam, da bodo iz teh razprav nastale ideje, ki bodo našim državljanom koristile. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Kontič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Verjetno bi delil veselje z mnogimi, če bi lahko ugotovil in če bi Vlada lahko ugotovila, da rebalans proračuna za leto 2009 ni potreben. Žal ni tako. Rebalans je potreben, kajti pripravlja se v zelo drugačni okoliščini, kot je bila tista, ki je botrovala sprejemu proračuna za leto 2009. Že leta 2008 bi verjetno bilo treba razmišljati o rebalansu proračuna za leto 2009, kajti kar nekaj predvolilnih obljub ni imelo konkretno zapisane številke v proračunu, pa se je takrat vladna koalicija odločila za drugo pot, za spremembo ZIPRA, zakona o izvrševanju proračuna, da se je temu dejansko tudi izognila. Še bolj vesel bi bil, če bi lahko na tem mestu danes ugotovili, da je to rebalans proračuna, ki nas bo popeljal skozi leto 2009. Pa že v tem trenutku vemo, da ni tako, da se bodo okoliščine še poslabšale, da bo stanje na področju rasti bruto družbenega proizvoda ali pa domačega proizvoda še nižje, kot je bilo načrtovano, da bomo imeli negativno rast in da bo potreben še en rebalans. To seveda ne spremeni potrebe po tem, da sprejemamo rebalans s takšnimi številkami, ker je bil pripravljen na podatkih, ki so veljali mesec dni nazaj. In naslednji bo pripravljen na podatkih, ki bodo veljali, recimo, čez mesec dni ali pa mogoče še kakšen dan kasneje, čeprav že ti podatki, ki jih poznamo danes, kličejo po rebalansu rebalansa proračuna. Ampak takšno stanje je, v takšni situaciji smo se znašli in treba bo dejansko odpravljati težave, s katerimi se srečujemo. In ker govorimo o proračunu, ki ga je pripravila bivša koalicija, je mogoče ponoviti tudi to, da bi danes lažje zrli v prihodnost, če bi v letih, ko smo imeli visoko gospodarsko rast, ko je bila konjunktura, ko je bruto družbeni proizvod rasel pri nas hitreje kot v nekaterih drugih državah, pa smo imeli leta 2007 minimalen presežek, leta 2006 ne, in glede na rezultate, ki so jih dosegale nekatere države, lahko bi jih sicer naštel, bi ta presežek lahko bil mnogo višji, kot je bil leta 2007, imeli pa bi nekaj rezerve. Seveda je pri proračunu, pa naj bo to proračun lokalnih skupnosti ali pa ta, naš, državni proračun, vedno pomembno dobiti dovolj sredstev na prihodkovni strani, da zagotovimo odhodke oziroma odhodkovno stran. Med to prihodkovno stranjo in odhodki pa so seveda zgodbe, včasih tudi težke zgodbe, življenjske zgodbe posameznikov, ki so usodno odvisni tudi od sprejetega proračuna, tudi od tega sprejetega rebalansa, da ne govorim o rebalansu rebalansa. Govorim o ljudeh, ki so s težavo preživeli že tako imenovano obdobje "debelih krav", ko smo imeli gospodarsko rast, ko je bila država v razcvetu, pa so težko preživeli mesec. Kako bodo ti ljudje preživeli sedaj, ko se nahajamo v situaciji, kakršna je? In ko govorimo na eni strani o tem, da zmanjšamo prihodke tudi na račun tega, da zmanjšamo davke, je potrebno vedno v mislih imeti odhodkovno stran, kjer so socialni transferji, kjer so ti posamezniki, ogrožene skupine, ki potrebujejo ta sredstva, da lahko preživijo. Prej je bilo rečeno, da bo potrebno razmisliti o tem, kolikšna so ta socialna sredstva, ali zadoščajo za človeka dostojno življenje, da ne rečem, preživetje. Potrebno bo razmisliti o tem, kdo vse je upravičen do te pomoči, do teh sredstev. Verjetno je številka, ki jo uporabljamo, iz dneva v dan višja. Če spremljamo situacijo na področju humanitarnih organizacij, vidimo, da so prazna skladišča, da ni sredstev za nabavo novih življenjskih potrebščin, ki jih ljudje potrebujejo, da preživijo. V bistvu si mi, ki tega ne potrebujemo, niti ne znamo predstavljati, v kakšni situacijo so ljudje, ki morajo po to pomoč, ki morajo priznati sami sebi, pa morda svojim otrokom in vnukom, da morajo zato, da bodo preživeli dan, teden, mesec oditi po pomoč na Rdeč križ, Karitas pa še kam drugam. Težko razumemo to tisti, ki tega nismo skusili na svoji koži. Zato glede na to, kako je pripravljen ta rebalans, v mislih imam hitrost, ki je bila potrebna, poleg tega, da so se sprejemali protikrizni ukrepi, je treba izreči priznanje vsem, ki ste na tem rebalansu delali in ki boste žal morali delati še na rebalansu rebalansa. Zelo pozorno sem poslušal ministra dr. Francija Križaniča, ko je v uvodu pojasnil tudi razloge, pa tudi rezultate teh razlogov v številkah in v odstotkih v rebalansu proračuna, ki ga bomo sprejemali in bomo o njem odločali jutri, je na koncu dejal, da je pomemben razvoj. Nisem preslišal njegove ocene, da bi morda bilo potrebno, ko razmišljamo o nadaljnjem razvoju, pa naj bodo to železnice ali pa tako imenovana tretja razvojna os, katere hrbtenica je hitra cesta in bo omogočila nadaljnji razvoj posameznim področjem, ki imajo sedaj težave s prometno infrastrukturo, da bi bilo vredno razmisliti o tem, da se ti roki za sprejem in umestitev posameznega projekta v prostor, pridobivanje gradbenega dovoljenja, odkup zemljišč in potem tudi fizična izgradnja lahko skrajšajo; skrajšajo na način, da se pripravi poseben zakon. Zato posebej opozarjam in nagovarjam dejansko tudi ministra za okolje in prostor, ki je tu, da Vlada resno razmisli o tem predlogu, o katerem govori finančni minister. Verjetno bi moral dodati še katerega naslovnika, to je Ministrstvo za promet, recimo. Ampak če govorimo o Vladi kot ekipi, je dobro, da Vlada resno razmisli o tem, da pripravi rešitev, s katero bi te postopke pospešili in na ta način tudi pognali ta razvojni ciklus, ki je nekako zastal. Želel bi pokomentirati še nekaj današnjih izjav. Jaz se seveda zavedam, da predsedujoči zelo težko vodijo sejo Državnega zbora, ko dejansko, in tudi sam to počnem, govorimo vsi o vsem in je težko tem razpravam slediti in jih je težko tudi omejevati s Poslovnikom. Bi pa bilo treba včasih tudi katerega od kolegov opozoriti, ko gre, ne čez mejo Poslovnika, ki se dogaja venomer znova, ampak ko gre čez mejo dobrega okusa. Tega je v zadnjem času v tem prostoru, v Državnem zboru mnogo preveč. In ko sem poslušal enega od razpravljavcev, ki je grobo žalil kolega Dejana Levaniča, enkrat prej ste ga pošiljali v vrtec, zdaj, ko je dozorelo spoznanje, da vas je morda v marsičem prerasel, mu seveda polagate v njegovo naročje dejanja, ki jih ni storil in jih ocenjujete s svojega zornega kota. Verjetno so vam te zgodbe zelo dobro poznane. Ko sem poslušal to razpravo, se mi je utrnila misel, da bi morda lahko uvedli še eno novo mersko enoto za natolcevanje, pa ne bom poimenoval, po kom bi jo lahko poimenovali. Enkrat sem tu v uvodu zaključil svoj nastop z rudarskim pozdravom: "Srečno". Ko pa poslušam nekatere razprave, bi ga moral nadomestiti z gasilskim: "Na pomoč!"
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospoda ministra in gospa direktorica! Dovolite mi, da najprej nekaj splošnega povem na račun te nekaj ur trajajoče razprave. Težko je pritrditi sarkastičnim opombam, da je prejšnja vlada kriva za vse, tudi za krizo v Ameriki, ko je vendar neizpodbitno dejstvo, da danes razpravljamo o rebalansu proračuna, ki ga je pripravila prejšnja vlada. To je stvarno dejstvo, ki ga ni moč spremeniti, na tej vladi, ki je pa zdaj opravilno sposobna in ki je moja vlada, je pa seveda, da pripravi rebalans glede na spremenjene okoliščine in glede na zakonsko zapuščino, ki jo je pustila prejšnja vlada. In ker sem pri razpravah na delovnih telesih ob ministrih, ki so prihajali razlagat rebalans, zasledila tudi druge, meni znane obraze, moram reči, da verjetno tudi sodelavcem, ki so ministrom pomagali pripravljati rebalans, prejšnji proračun ni bil neznanka, ker so pri njem verjetno sodelovali in vedo, kako je s temi rečmi. Ampak neko splošno ugotovitev moram pa tudi še povedati. Sama sem v štirih delovnih telesih, dve delovni telesi sta se prijavili k razpravi o proračunu kot zainteresirani delovni telesi, dve pa ne. In zanimivo je, da se ni k razpravi kot zainteresirano delovno telo prijavil Odbor za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj, pa je to eno tistih delovnih teles, kjer je rebalans povečal obseg sredstev. In človek se lahko samo vpraša, zakaj se predsedniku delovnega telesa ni zdelo vredno razpravljati o tem. Recimo, lahko razumem, da Komisija za peticije, človekove pravice in enake možnosti tega ni opravila, ker lahko razpravlja o zelo majhnem delu proračuna. To je samo o tistem delu, ki se nanaša na varuha človekovih pravic in na nič drugega. Toda ko sem poslušala razpravo na Odboru za kulturo, šolstvo, šport in mladino ter na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide, se mi je zdelo, kot da poslušam razpravo o dveh popolnoma različnih rebalansih, čeprav so bila izhodišča popolnoma enaka. Ta pa so, da mora rebalans upoštevati nove razmere, makroekonomske, in da mora rebalans upoštevati dosledno izpolnjevanje zakonskih obveznosti, ki so bile sprejete še v prejšnjem mandatu. Ampak razprava je tekla tako, kot da govorimo o dveh različnih rebalansih. Stopnja zadovoljstva na strani opozicije je bila bistveno različna. Toda če sama razmišljam o rebalansu, potem bi rada pripomnila, da ob zadovoljstvu, ki ga čutim ob tem, da se je proračun v teh dveh odborih oziroma teh dveh resorjih - gre pa za resorje treh ministrstev, to je Ministrstva za kulturo, Ministrstva za šolstvo in šport ter Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve -, da se je tu obseg sredstev povečal, imam vendarle neko splošno ugotovitev, ki moje zadovoljstvo nekoliko zmanjšuje. Gre preprosto samo za izpolnjevanje zakonskih določil, ki so zvezana z novimi plačnimi razmerji in določili, ki so jih te spremembe prinesle. Gre tudi delno za spremembe ali posledice zakonov, ki smo jih sprejemali - že nekajkrat je bil danes omenjen zakon o dijaški prehrani, pa bi lahko tu omenjali še zakon o brezplačnem vrtcu za drugega otroka in tako naprej. Ne narobe razumeti; vsi ti ukrepi so dobri zaradi tega, ker olajšujejo življenje. Tako zagotavljajo boljše plačilo za opravljeno delo na eni strani, na drugi strani v novih okoliščinah olajšujejo prebijanje skozi življenje družinam z otroki. Ampak da bi pa imeli opraviti z ukrepi, ki bi zagotavljali razvojno socialno politiko, da bi povečevali sredstva v tistih delih v taki meri, da bi bil ta zagon za možno premagovanje slabih razmer močnejši, za to pa ni v vseh primerih mogoče najti postavk tudi v proračunu. Tisto, kar me od razprave na delovnih telesih do te razprave na plenarnem zasedanju tudi moti, je to, da so nekatere trditve, ki so bile že spoznane kot zavajajoče ali nenatančne s strani opozicije in ki so bile že zavrnjene na delovnih telesih, znova poslušamo v Državnem zboru. Samo droben primer. Znižanje postavke za štipendije, je bilo nekajkrat na odboru pojasnjeno, je posledica drugačnega zakona o štipendiranju, ki je računal z večjim številom novorazdeljenih štipendij. Zaradi zvišanega cenzusa toliko štipendij ni bilo razdeljenih in so ostala nerazdeljena sredstva do tistega časa, dokler ne bo zakon spremenjen in bo zakon spremenil cenzus. Saj se ne da cenzusa kar tako spreminjati! In je to odvisno od novega razpisa. In bo mogoče štipendije in vse to, kar sedaj razlagam, uveljaviti šele po novem razpisu, po noveli zakona in z novim šolskim oziroma študijskim letom. To je samo ena drobna stvar, o kateri smo neprestano govorili. Se mi pa, seveda, v teh časih, ko dam prav starim, ki so rekli: "Zrno na zrno pogača, kamen na kamen palača," da je vsak še tako na videz droben in nepomemben varčevalni ukrep vendarle pomemben prispevek v naš odnos do stvari. Ker mi smo sedaj, da tako rečem, kontaminirani od razsipnosti, od življenja na nezasluženem, nepridobljenem, na kreditih, to se je od nas iz tiste države preselilo, po kateri se nekateri tako radi zgledujejo, ampak vendarle, če gledamo, kako se porabljajo sredstva, ki jih zdaj namenjamo, recimo v okviru zagotavljanja toplega obroka za dijake, me skrbi, ko slišim s posameznih šol, koliko hrane gre v nič, da ne govorimo o drugem, koliko dodatnih interventnih sredstev bo treba za to, da se bodo razdeljevalnice hrane uredile na tak način, da bo obrok tudi kulturno použiti. In o teh stvareh je bilo verjetno premalo razmisleka takrat, ko se spustimo v kritiko levo in desno. Zato dovolite, da se po tem splošnem delu, ki bi mu lahko še marsikaj dodala, dotaknem predloga dveh amandmajev, da pokažem, kako se nam lahko hitro kakšna kost zatakne v grlu. Jaz razumem dobronamernost predlaganega amandmaja, ki zagotavlja sredstva za izvajanje programov socialnega varstva v višini 63 milijonov 800 tisoč evrov. Ampak ko pogledam, kje so ta sredstva zajeta, potem me seveda malo strese, ko vidim, da so to zajeta sredstva na čisto vseh ministrstvih, v čisto vseh postavkah, ki so tako, približno "naštancane" - oprostite izrazu, ampak je najbolj primeren -, ampak res na čisto vseh ministrstvih. Kaj to pomeni za delovanje teh ministrstev - je drugo vprašanje. Da je to izrazito demagoški predlog amandmaja, mislim, da ni treba posebej prepričevati. Zdaj bi pa še za en primer povedala. Poprej je nekdo v razpravi omenil, kakšna da je ta kulturna politika, ki ne upošteva soglasno sprejetega sklepa o tem, da država poskrbi za državno proslavo ob 150-letnici prestavitve škofijskega sedeža iz Šent Andraža v Maribor. Ker natanko vem, kako je tekla razprava takrat, ko smo sprejemali sklepe, in ker natanko vem tudi, kako je tekla razprava na odboru zdaj, ob rebalansu, je zanimivo povedati, da je ministrica pojasnila, da se postavka za državne proslave seli v Ministrstvo za kulturo. In zato ne zamerite, res je dvolično, če se poslanec tu obregne ob to, da država noče dati, ali Vlada, ali ministrica za kulturo sredstev za državno proslavo, hkrati pa ta ista poslanska skupina, iz katere je bil predlagatelj take rešitve oziroma avtor te pripombe predlaga, da se ravno sredstva za državne proslave zmanjšajo za več kot polovico. Postavka tu je 654.000 in še nekaj evrov, zmanjšala naj bi se pa za 370.000 evrov. Samo toliko glede doslednosti in včasih so stari rekli, da ne ve desnica, kaj dela levica. Pa bi bilo dobro, da bi bili pri finančnih rečeh, ki so merljive s ciframi, bolj natančni in dosledni. Jaz seveda pripravljavcem rebalansa želim, da bi bile njihove namere kar se da dobro uresničene in da bi čas za rebalans rebalansa, če bo potreben, bil odmaknjen čim dlje v prihodnost, ker bi to pomenilo, da so tudi protikrizni ukrepi take narave, da ne bomo poplavljeni, ker je nekdo o pitju vode govoril. Hvala.
Hvala lepa. Ugotavljam, da k splošnemu delu [[...]]Se opravičujem. Moja ugotovitev je napačna. Prosim, kdor želi še razpravljati, naj se prijavi. Besedo ima gospod Miran Jerič.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik Državnega zbora, spoštovana ministra, spoštovana direktorica Direktorata za proračun, spoštovane poslanke, poslanci. Lep pozdrav tudi v mojem imenu. Sam se v splošni razpravi okrog proračuna nisem mislil oglasiti, mislil sem se oglasiti potem pri posebnem delu in pri vloženih amandmajih. Ampak glede na to, da ste več ali manj vsi razpravljavci govorili tako o splošnem kot o posebnem delu, sem se odločil, da ne bom sam čakal na Ministrstvo za okolje in prostor in se čisto na koncu oglasil. Tisto, kar bi rad v tej splošni razpravi povedal, bi predvsem rad poudaril, da je po mojem mnenju rebalans tako protikrizen kot seveda razvojno oziroma socialno naravnan. Po mojem mnenju je pravi korak v pravo smer. Ali je ta korak zadosti velik, bo pa na nek način pokazal čas. Spremenjene makroekonomske napovedi, ki smo jim priča vsak dan, me napeljujejo na ugotovitev, da bo treba v letošnjem letu verjetno še en rebalans državnega proračuna za leto 2009 sprejeti, ker bodo potrebni nekateri novi ukrepi, ki jih glede na makroekonomske okvire in kazalce nismo mogli predvideti. Po mojem mnenju na svetu in pa v Sloveniji ni strokovnjaka, ki bi znal napovedati, kako globoka bo ta finančna oziroma gospodarska kriza, ali je že dosegla dno, koliko časa bo trajala in kakšne bodo posledice. In na to gospodarsko in finančno krizo se bo sproti treba odzivati in mislim, da Vlada to počne, da je predlagala nekatere ukrepe, zakone, ki so zajeti tudi v rebalansu proračuna za leto 2009. Zdaj imam nekaj konkretnih stvari. Tudi predhodniki so govorili o nacionalnih programih. Po mojem mnenju je leto 2009 prilika, da prevetrimo vse nacionalne programe na vseh področjih. Nekateri niso več operativni, za nekatere ni bilo zagotovljenih ne zadosti finančnih sredstev in v nekaterih, glede na spremenjene gospodarske in finančne razmere, niso prave prioritete. Mislim, da bo treba tudi nekatere nacionalne programe sprejeti. To govorim predvsem za področje prometa. Po mojem mnenju je neodgovorno, da vsa ta leta nismo znali sprejeti nacionalni program za državno cestno mrežo in da izvajamo investicije na tem področju na podlagi prioritet, ki jih ima posamezni minister ali posamezni poslanec ali župan, ki uspe priti s svojo postavko v državni proračun. Po mojem mnenju to ni prav. Tako kot imamo nacionalni program za avtocestno omrežje, je prav, da bi imeli nacionalni program za državno cestno mrežo in opredelili prve prioritete oziroma glavne prioritete. Za avtocestami, za hitrimi cestami so sigurno to glavne ceste prvega in drugega razreda. Je nemogoče, da v Zasavju čakamo na glavno cesto drugega razreda vsa ta leta. Niti denarja v prejšnjih letih za izdelavo državnega prostorskega načrta nismo uspeli zagotoviti v državnem proračunu. Jaz sem vesel, da je tako v rebalansu kot program razvojnih programov, sem videl, da je tudi v letu 2010 zagotovljen denar, da bomo končno prišli do državnega prostorskega načrta, do vseh strokovnih podlag, ki so osnova potem, da se ta pomembna investicija tudi odpelje. Za razliko od mnogih jaz mislim, da je treba v letu 2009 kot pripravo na proračun za leto 2010 spremeniti marsikatero zakonodajo, ki smo jo sprejeli v prejšnjem mandatu, predvsem pa v volilnem letu. Mislim, da nismo tako bogati, da bi vsi vse imeli zastonj. Tisti, ki lahko plačamo za svoje otroke prebrano, jo plačajmo, tistim, ki je pa ne morejo plačati, jim je treba pa dati še večjo subvencijo. Mislim, da je to treba postoriti. In še verjetno na nekaterih drugih področjih, da ne omenjam druge zgodbe. Promet - v enem delu sem že omenil. Tisto, kar me pa najbolj moti, me moti, da v zadnjih štirih letih smo premalo naredili na področju umeščanja tako imenovanih razvojnih osi v prostor oziroma tudi v rebalans in potem v izvedbo. Razvojna os je osnova za razvoj neke lokalne skupnosti. Tiste lokalne skupnosti, ki ne ležimo v petem in desetem avtocestnem koridorju, smo danes v podrejenem položaju, kar se tiče razvoja, napram lokalnim skupnostim, ki se nahajajo ob teh avtocestah. In to je neodgovorno. Za razvoj Zasavja je veliko bolj pomembno, da pripeljemo 3. razvojno os, kot da imamo jutri Zasavsko ali ne vem kakšno pokrajino. Mislim, da je bolj pomembno, da gradimo na tem, da bomo zagotovili vlaganja v infrastrukturo, ki je pomembna. Kar se tiče evropskih sredstev. Veliko smo razpravljali na zadnji seji v parlamentu glede koriščenja teh sredstev. Jaz si takšnega načina koriščenja evropskega denarja, kot je bil v prejšnjem mandatu, ne želim. Želim si, da si Vlada in posamezna ministrstva vzamejo kak mesec več za odločitev, kateri razpisi, v kakšnem obsegu, kakšne cilje morajo posamezni projekti dosegati in te cilje tudi spremljati. V prejšnjem mandatu smo, vam povem samo primer, za operativni program na področju razvoja regij, imeli kar nekaj razpisov. Veste, koliko časa smo imeli? Od razpisa do izbire izvajalcev, do dokončanja del, do izstavitve situacije in do kontrole na terenu - štiri mesece. Zdaj mi pa pokažite junake, ki bodo znali kvalitetno pripraviti te programe in jih tudi izpeljati. Boste videli, če bo kdo delal kontrolo vseh teh projektov, bomo ugotovili, da niti v regionalnih razvojnih programih niso bili, da ne bodo nikoli dosegli ciljev, ki so bili zapisani, in še kaj drugega. Želim si ciljane razpise, konkretne projekte, ki bodo evropski denar usmerili na tiste investicije, ki bodo tako državi, lokalnim skupnostim, gospodarstvu in drugim prinesle prave rezultate. Kar se tiče energetike, bi se kar strinjal s predhodniki. Mislim, da je treba spremeniti nacionalni program na področju energetike in se odločiti, kaj je v tej državi na energetskem področju v tem trenutku najbolj primerno za investiranje. Jaz spodnjo Savo podpiram, izgradnjo hidroelektrarn. Želim si, da bi nekoč zgradili tudi hidroelektrarne na srednji Savi. Tisto, kar me moti pri spodnji Savi, je način vstopa Vodnega sklada pri financiranju te investicije. Mislim, da je treba redefinirati politiko porabe denarja iz Vodnega sklada. Ta denar je namenjen za vodnogospodarsko investicijo v celotni državi, za vodnogospodarske investicije v Posavju, ki jih je treba izpeljati skupaj z izgradnjo hidroelektrarn na spodnji Savi, ker zagotavljajo tudi poplavno varnost. In naj se zagotovijo še drugi viri, ne samo proračunski Vodni sklad. In seveda, 75% tega denarja gre za te investicije. Zadnje, o čemer bom govoril, je pa financiranje občin. Na nek način sem vesel, da smo korak naprej dosegli pri višini povprečnine, ampak vam povem, da je premajhna, kljub gospodarski in finančni krizi, in vam bom povedal konkreten primer. Po mojem je zakon slab, treba ga je čim prej spremeniti. Ni bil dober prej, ker je na nek način zapostavljal male občine, in ni dober zdajšnji zakon, ki na nek način favorizira majhne občine, ki so po kilometrih velike, ki imajo dolžino lokalnih cestnih javnih poti veliko, da ne govorim o ostalih kriterijih. Zakaj ni dober? Ta zakon ne upošteva nobene specifike. Nobene! Jaz vam bom povedal hrastniško zgodbo. 10.000 in še nekaj ljudi, 58 kvadratnih kilometrov, delež starejših nad 65, mlajših od 15 - ne bom našteval. Povejte, kje je znotraj teh kriterijev kultura, izobraževanje, socialno varstvo. Kje so znotraj teh kriterijev različni socialni ukrepi, ki jih lokalne skupnosti morajo izvajati? Nikjer jih ni! Nobenega korektiva ni. Pomembno je, da imaš veliko kilometrov lokalnih cest, javnih poti in da si velik. To je nemogoče. Povem vam, da občine, v katerih so osebni dohodki pod slovenskim povprečjem, danes bijemo plat zvona. Mi težko zagotavljamo ne denar za razvojne projekte, da pokrijemo vse subvencije na področju najemnin, socialne prispevke takšne ali drugačne. Kar poglejte; to, kar smo z vrtci prinesli, nismo lokalne skupnosti nič razbremenili. Mi še vedno zagotavljamo 20% za vsakega vključenega otroka. V Hrastniku v povprečju plačujejo ljudje 18% od cene. Vse ostalo zagotavlja v tem trenutku občina in delno država za drugega otroka in tako naprej. Mislim, da je treba na tem področju še veliko postoriti. Želim si, da se bo ta zakon spremenil, drugače bo to slabo za vse lokalne skupnosti. Na koncu, na kar sem čakal potem v razpravi v posebnem delu, samo en amandma, ki ga je Vlada podprla, matično delovno telo pa ne, pa ne vem razloga. Za področje Ministrstva za okolje gre. Gre za okoljske investicije na področju ravnanja z odpadki. Mi smo želeli,da se vnese v rebalans državnega proračuna tudi investicija v Regijski center za ravnanje z odpadki Unično v Hrastniku, ker smo regija drugega razreda, ki pokriva občine od Litije pa do Radeč. Vlada je to podprla, matično delovno telo ne. Upam, da bo prevladala ta podpora Vlade. Zakaj? V mesecu aprilu bomo mi prejeli odločbo o uporabi kohezijskih sredstev. Da bi lahko peljali razpis in izbrali izvajalca, je treba, da je ta postavka umeščena tako v rebalans kot tudi v načrte razvojnih programov. Da ne bom predolg in da pustim še nekaj časa za posebni del in amandmaje - hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Silva Črnugelj.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Lepo pozdravljena ministra, gospa direktorica! Danes poslušamo kar obsežno razpravo o proračunu oziroma o rebalansu proračuna, ki je bil sprejet leta 2007. Poslušali smo o spremenjenih gospodarskih razmerah, poslušali smo o krizi, poslušali smo o tem, kako in na kakšen način različni teoretiki, svetovni ekonomisti imajo poglede na razreševanje te krize in ravno presenetljivo je, da že zdavnaj ali vsaj lansko leto, v mandatu še prejšnje vlade, nismo dočakali še en tak rebalans. V redu; gospodarske prilike so spremenjene, rebalans je treba narediti. Ugotavljamo, da so razmere drastično spremenjene. Jaz misli, da glede na zakonodajo, na katero se toliko izgovarjamo, moramo predvsem začeti razmišljati dokaj konstruktivno, izredno konstruktivno. Kaj to pomeni? To pomeni, da moramo razmišljati v tej smeri, da bomo akcijske načrte sprejemali na 6, če ne celo na 3 mesece, in da bomo korekcije določenih proračunskih postavk, sprejetih na tej seji Državnega zbora, korigirali sproti na 3 mesece. Lahko ugotovim, da bomo v Državnem zboru v tem letu morali dejansko ugotoviti, kako je z zakonodajo, kakšne smo vse obveznosti sprejeli s to zakonodajo - ne samo finančnih obveznosti, ampak tudi druge obveznosti, ki so v povezavi z različnimi zadevami, ne samo zadevami, ki se nanašajo na lokalne skupnosti pa tudi na Evropsko skupnost, na razno razne kohezijske sklade in tudi ne nazadnje na način objavljanja javnih razpisov in vsega tega. Mislim, da bomo morali najti toliko energije in toliko volje, da bomo vsi tukaj, v tem parlamentu dejansko našli optimalne rešitve. Ker če ne bomo iskali optimalne rešitve za vse, bo izzvenelo dejansko kompletno uresničevanje tega rebalansa proračuna kot samo eno obmetavanje in razpravljanje o tem, kdo je kriv. Minulo soboto sem brala članek dr. Marka Kosa. Po čigavi krivdi smo zamudili priključitev med razvite države v Evropsko unijo. Priporočam vam ga. Objavljen je v ljubljanskem Dnevniku in verjetno vam bo dal marsikaj razmišljati. Meni je. Dr. Marko Kos je marsikdaj v preteklosti, tudi pred desetimi leti pa tudi pred dvajsetimi leti nekatere stvari znal dobro postaviti na pravo mesto. Ravno zaradi tega mislim, da je trenutno ponujen predlog rebalansa proračuna dejansko kot neki Dedek mraz. Ta vlada je poskušala na en način dati vsem, vsem proračunskim uporabnikom, od lokalnih skupnosti, do kulture. Pozitivno osebno menim, da je ta vlada dejansko veliko namenila izobraževanju, veliko razvoju in raziskavam in dosti kulturi in to je tista zadeva in tista paradigma, ki nas bo pripeljala mogoče v boljši jutri oziroma v izhod iz te tako velike črne luknje oziroma neznanke, o kateri vsi govorimo. Mislim, da se vsi moramo nekako zazreti in videti, kaj nam je za postoriti v naslednjih dneh oziroma mesecih in letih, ki jih bomo morali preživljati skupaj ne ravno v najbolj prijetni atmosferi. Upam, da bodo to energijo in tudi način komuniciranja med seboj znali zbrati vsi poslanci pozicije in opozicije in da ne bodo naše mlade kolege, tako kot je mojega kolega Dejana Levaniča, ozmerjali z začetniki ali ne vem kakšnimi pripravniki. Njihova volja in intence so dejansko za to državo in za vse Slovenke in vse državljanke najboljša. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Vinko Gorenak. Izvolite.
Hvala lepa. Moram reči, da nekatere stvari težko razumem. Res je, da se hitro učim pa upam, da se bom tudi v tem primeru. Poglejte, nekaj lekcij smo slišali o tem, o čem lahko poslanec govori, o čem poslanec ne sme govoriti. Mislim, da smo danes že drugič to slišali, včeraj smo pa sprejeli sklep, po katerem smo rekli, da poslanci lahko govorijo, kar hočejo po 82. členu Ustave, in da so pri tem svobodni in da jih ne smemo kritizirati. Težko to razumem. Ampak se bom naučil tudi tega in očitno je to logika enega dela. Kar se tiče pa ostalih zadev, bi rekel pa tako. Seveda govorimo o rebalansu proračuna. To je logično. Logično je tudi to, da je bil sprejet proračun v letu 2007, ko so bile drugačne gospodarske razmere, drugačni makroekonomski pogoji. Vendar očitati vladi Janeza Janša, da sprejemamo zdaj proračun, da ga popravljate z rebalansom, je neodgovorno. Neodgovorno je preprosto zato, ker je to povsem normalno dejanje, ker vsaka vlada do zdaj, odkar imamo dvoletne proračune, še čisto vsaka vlada ga je pripravila in tudi vaša; in je to čisto logična zadeva, da ga je pripravila. Res pa je, da je nekaj neizpodbitnih dejstev, kot sem tudi slišal z nasprotne strani. Namreč neizpodbitno dejstvo je, da visoka gospodarska rast v prejšnjem mandatu ni posledica lepega vremena, ki bi to gospodarsko rast prineslo z vremenom z Zahoda, ampak je bilo treba za to tudi nekaj narediti. Nekajkrat sem že govoril, koliko je bilo treba narediti. Seveda je rezultat tega, da je prejšnja vlada nekaj naredila, tudi ta, da je gospodarska rast v Sloveniji bila dvainpolkrat večja kot povprečje Evropske unije ali še večja kot v nekaterih drugih državah, kot je Italija in tako naprej. Meni ne bo nič nerodno, če bom lahko čez dve leti vam čestital, če boste uspeli imeti boljšo gospodarsko rast za toliko, kolikor bo povprečje v Evropski uniji, pa kljub temu da zdaj govorite o minus 4. Če bo toliko boljša, kot je bila naša, bom našel pohvalne besede, pa ne bom rekel, da je to prišlo z Zahoda z lepim vremenom: delati je treba. To je ena zadeva. Druga zadeva. Neizpodbitno dejstvo je tudi to, da trdite, da smo premalo privarčevali. Ja, hudimana, neizpodbitna dejstva so tudi to, da je prvič javna poraba v preteklem mandatu padla, pri nobeni vladi še ni, samo v preteklem mandatu. Drugič, da je padlo število zaposlenih javnih uslužbencev. Maloprej sem slišal, da je potrebnega več denarja zaradi plač, pa bom tudi to komentiral. In neizpodbitno dejstvo je tudi to, da je bil presežek proračuna, kar sem tudi slišal maloprej in mi je to zelo všeč, da sem slišal z vaše strani, rekli ste namreč, da je bil minimalen presežek, nekaj mesecev nazaj pa, da tega ni bilo. Naj se dotaknem denarja za plače - škoda, da ni ministra za finance tukaj. Jaz verjamem državni sekretarki, ko je rekla, da je povečana količina denarja za plače v policiji in da ne nameravate več zaposlovati. Naj vas opozorim na naslednjo zadevo. Leta 2003 in 2004 spomladi je prejšnja vlada v Bruslju podpisala, da bo na novo zaposlila, mislim, da 3.098 policistov. Z dodatnimi pogajanji, zaradi schengena seveda, z mukotrpnim delom v Bruslju se je število policistov povečalo samo za 1.500. In ne poznam - in zato je tudi kar lep prihranek bil na ta račun v proračunu - ne poznam evropske države, pa sem jih spremljal vseskozi, ker so pripravljale schengenske ukrepe in vstopale v schengenski prostor, ki bi po vstopu v schengenski prostor število policistov večale. Opozarjam, da je prejšnja vlada celo sprejela poseben zakon, s katerim je rekla, da bo zaposlovala za obdobje petih let. Zakaj? Ker je predvidevala postopno odpuščanje, zlasti s tistim obdobjem, ko bo Hrvaška vstopala v Evropsko unijo. In povsem nenormalno je, da se število policistov veča in s tem plače. Tisto, kar je treba v policiji še dodatno narediti, je to, da jih ne bo samo 4.000 in nekaj hodilo po cesti, 5.000 pa v pisarnah sedelo; nekaj je bilo narejenega v prejšnjem mandatu, ne pa še dovolj. Mislim, da je boljši ukrep v tej smeri, ne pa povečevanje zaposlenih. Govora je bilo o pokojninskem dodatku, da je to nekaj grdega, da je to nekaj podlega, da je - ne vem kako že, namreč, to je naš amandma. Sam sem tudi predlagatelj zakona, prvopodpisani pod ta zakon, o enkratnem draginjskem dodatku. In zato smo pripravili tudi ta amandma. V nobenem ministrstvu po našem predlogu, razen treh, ne jemljemo več kot milijon evrov. Za nekaj sto tisoč evro bodo vsa ministrstva preživela. Prav bi pa bilo, da ta zakon pripravite vi, pa ga niste, čeprav ste se v koalicijskem sporazumu zavezali, da ga boste naredili, da boste dodatek izplačali predvidoma januarja in v drugi polovici leta, tega ni, niti v sporazumu, niti v normativni program dela Vlade niste tega spravili. Zato je prav, da tudi ob tistem, s čimer se strinjam, kar pravi poslanec Luka Juri, ko pravi, da je treba povečevati potrošnjo - seveda, to vsi vedo, ki znajo prvo stran kakšne ekonomske knjige, če bomo pa tokrat povečevali potrošnjo, če jo bodo povečevali tisti, ki imajo najmanj v tej državi, pa ne bo čisto nič slabega. Konec koncev pa izpolnite tisto, kar ste sami zapisali in kar ste volivcem tudi obljubljali, predvsem ena stran koalicije, ki je to obljubljala. Še kratek odziv na tisto zadevo okoli Univerze na Primorskem. Seveda je vaša vlada takoj poravnala, mislim, da imam točen podatek, 2 milijona evrov nekega dolga Univerze na Primorskem. Ampak, treba je vedeti nekaj, neodvisna in avtonomna Univerza na Primorskem je neodvisno in avtonomno in protizakonito zapravila 2 milijona evrov, ki ste jih neodvisno in avtonomno zdaj plačali, mi jih pa nismo hoteli. Ampak, hec je v tem, da če bomo tako dovolili neodvisnim organom v tej državi, bo jutri Klinični center zgradil dve bolnici, pojutrišnjem Univerza v Mariboru tri fakultete - saj bo neodvisna vlada to tudi poravnala. Tako se ne moremo iti, tako se preprosto ne moremo iti; in to je tisti problem! Toliko z moje strani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še gospod Aleksander Zorn. Saj vas ni bilo v dvorani. Prav. Izvolite, replika.
Duh vsakega poslanca je verjetno vedno prisoten v dvorani in navzoč. Hvala tudi sodelavcu, da je odprl to tematiko potrošnje. Tukaj gre za makroekonomski pogled na spodbujanje ekonomske mašinerije. Neoliberalistični monetaristični pristop Viltona Freedmana, ki je govoril o majhni državi "little goverment" v nasprotju z veliko državo kenezijanskega tipa, je v zahodni Evropi doživel potop že pred približno 20-mi leti. V Sloveniji še ne, namreč v tistem času smo se še ukvarjali z nastankom naše države. Vaš predsednik je bil do pred kratkim še takrat tudi član Zveze komunistov in verjetno tudi sam se ni toliko s to tematiko ukvarjal, in zato je dejansko prišlo vprašanje tudi v Slovenijo pred štirimi leti. Takrat se je veliko govorilo o neoliberalnih ukrepih, najbolj zloglasen je bil enotna davčna stopnja, in o zmanjšanju porabe ter umiku države iz gospodarstva. Seveda, vse sprejemljivo in OK, vendar ta umik oziroma to zmanjšanje porabe se je dogajalo na račun državnih storitev, ki so se poslabšale, zato ker so pocenile, in so postale manj dostopne. Mi poudarjamo, da ne samo s tem proračunom, ampak kot je povedal že premier, glede na to, da smo v istem čolnu tudi po krizi, tudi v naslednjih proračunih je treba spodbujati delovna mesta, spodbujati potrošnjo in to tudi z aktivno vlogo države. Zato dobrodošel tak primanjkljaj v tem kriznem času in jaz upam, da bo enak, seveda ne z enakim primanjkljajem, ampak z enakim tempom, tudi naslednji in naslednji in naslednji proračun spodbujal gospodarstvo. Hvala.
Gospod Zorn, imate besedo. Prosim.
Hvala lepa. Imam samo dopolnilo in pojasnilo tega, kar sem povedal že v preteklem času. Skratka, gre za Slomškovo leto in za Slomškovo proslavo. Odbor za kulturo in šolstvo je na svoji seji natančno povedal, da je za to, da Vlada upošteva njegovo mnenje in da uvrsti Slomškovo leto med "svoje leto" in da Slomškovo proslavo proglasi za državno proslavo. Za to se je zavzel celoten odbor, posebej pa njegova predsednica, ki je tako rekoč iz tega okolja in je bila zato posebej angažirana, saj je navsezadnje v Državni zbor pripeljala človeka, ki se je iz Cerkve zavzemal za to, človeka, ki se je z univerze zavzemal za to, in mislim, da ima tudi nekoliko povezave z občino. Kajti, to je nenavaden predlog. Vsa tri področja, ki sem jih povedal, so za to, da se naredi državno proslavo. Se pravi, občina, univerza in škofija, kar je v Sloveniji nenavadno. Zato to samo po sebi govori, da ne gre za versko zadevo, ampak za nekakšno regionalno zadevo. To je prva stvar. Druga stvar, ko se je zgodilo, da so te proslave prišle z Vlade na Ministrstvo za šolstvo, in je ministrica nenadoma popolnoma pozabila na kaj takšnega in ji je gospa predsednica Odbora za kulturo v treh minutah dala na mizo odlok oziroma predlog Odbora za kulturo, se je zgodilo to, da smo slišali to, da je to morda predrago. Že na samem prvem odboru smo povedali, da to ni treba, da je draga proslava, da so to tri institucije, ki jo podpirajo, kar pomeni, da je lahko tako rekoč čisto poceni, in da sploh ni treba, da je treba mnogo časa, da jo prijavijo, kajti je že prijavljena. Zato danes govoriti o dvoličnosti predlagatelja, to sem jaz, in dvoličnosti nepredlagatelja, to je predsednica odbora, ki je to želela in predlagala, je nekoliko komično. Da povem še nekaj. Ta proslava je zanimiva, lahko je poceni, lahko odlična. Mariborčani in okoličani bodo presodili, kdo jo je predlagal in kdo je nenadoma ni želel več predlagati. Mislim, da je to odgovor, ki je definitiven. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika gospa mag. Potrata.
Hvala, gospod podpredsednik. Saj ste vi tudi bili, če se ne motim, na tisti seji in veste, kako so stvari potekale. Ampak, da bodo stvari tudi v magnetogramu napisane tako, kot se spodobi, naj povem, da sem kot predsednica vabila na to sejo tri župane in rektorja univerze in da so seje javne in odprte in gospod stolni župnik Lipovšek je prišel na odbor in želel spregovoriti in je spregovoril. Pred tem je zadevo predstavil že na Državnem svetu. Toliko glede tega, kdo je vabil. Res pa so predlagatelji tega, da bi bila [[...]]Naj povem, običajna mestna proslava, ki je vsakega septembra vsako leto kot mestni praznik, to pot državna, z mojega strokovnega področja tako utemeljena, da nisem videla nobene zadrege v tem, da jo v polni meri podprem in z velikim veseljem ugotavljam, da ga ni bilo v odboru nikogar, ki bi imel kakršne koli pomisleke. Res so se ti pomisleki pojavili v delu slovenskih medijev zaradi tega, da ni mogoče Slomška primerjati s Trubarjem, kajti intenca prirediteljev je bila tudi, da bi bilo Slomškovo leto nekako pandant Trubarjevemu letu, tega nismo zagovarjali. Jaz pa še posebej poudarjam, jaz se zavedam, da Državni zbor lahko odloča samo o tistem delu, ki je necerkvenega značaja, zato sem se zavzemala za državno proslavo na laični ravni. Tako je bilo tudi sprejeto. Če pa ministrica ni poznala sklepov in ni do nje prišlo tisto, kar smo na odboru sprejeli, to je četvero sklepov, se mi je pa zdelo prav, da ji jih izročimo. In samo v tej smeri je šla moja razprava na vašo, gospod podpredsednik odbora, zato, ker je tam bilo povedano, da je postavka za vse državne proslave sedaj na Ministrstvu za kulturo. In če sedaj to postavko z nekim amandmajem zmanjšujemo, zmanjšujemo tudi dejanske možnosti uresničitve tega, da bi bila Slomškova proslava kot državna proslava pripravljena. Jaz pa se ne spuščam v vse tiste stvari, ki jih je pripravila Cerkev in jih bo, menda, jutri tudi imela v Mariboru, ker to je drugi del. To mene ne zanima, so pa pripravili trije partnerji ta program in mislim, da bi bilo dobro,da bi Slomšek prišel v vseslovensko zavest, tako kot je, hvala bogu, prišel tudi Maister v vseslovensko zavest, žal precej pozno. Ker če bi se kakšne stvari v njegovem času nekateri v centru bolje zavedali, potem bi bila tudi zgodovina mogoče nekoliko drugačna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kdo želi še razpravljati o splošnem predlogu rebalansa? Vidim samo eno roko. Še kdo? Odpiram prijavo. Besedo ima gospod Anton Anderlič.
Čas bi bil, da preprosto ugotovimo, da je 25. 3. 2009 današnji dan in da vse tisto, kar poskušate vztrajno dopovedovati, kako je bilo odlično in kako se bojite, da se bo "sfižilo" v tem mandatu, je pretekli čas. Gospod Gorenak, rotili smo gospoda Bajuka, ministra in predsednika Vlade Janšo, da naj, za boga, ne najema kreditov in naj ne gradi avtocest samo na kreditih. Ne, časi so najboljši, krediti so poceni, moramo se zadolževati! Ja, bil je proglašen za finančnika leta v neki reviji, kjer se kupi to ime. Saj veste, kako to gre. Če v banki vzamete za dve, tri milijarde evrov kredita, ti rade volje sponzorirajo, da si najboljši finančnik. Rotili smo vas tukaj. Ne! Javni dolg se je povečal! Vi lahko rečete, da je bil presežek in ne vem kaj. Ampak vi ste izsilili, da se je zaključni račun za leto 2007 izglasoval v obliki in vsebini, kot ste si jo vi zamislili, ne glede na to, da so bile številke, realnost, drugačne. Nič drugega ne želim, sam pa sem takrat sedel tukaj in sedaj, da vedno govorimo realno o stvareh, tako kot stojijo, in ljudem povemo, za kaj gre. Nič nam ne bo pomagalo na današnji dan to, kaj je bilo in kako bi bilo, če bi bilo in tako naprej. Jaz samo upam, da bo ta rebalans proračuna vzdržal. Resnično želim, da se prevetrijo programi in nekatere usmeritve, ne zaradi tega, da bi kakšnega črtali, ampak da ugotovimo, kaj je realno, kaj je tisto, kar Slovenija najbolj potrebuje. Pa še nekaj me je zmotilo pri tem amandmaju. Najbrž so predlagatelji, ki so mislili črtati polovico za proslave. Mislim, da gre za tisto parado, ki je bila načrtovana prihodnje leto ali še eno leto naprej. Mogoče je zdaj ne bo oziroma je ne bo treba, če je za 15-letnico ni bilo. Takrat je bilo rečeno, da za 20-letnico pa bo. Ampak očitno je zdaj ne rabite in ste predlagali, da se črta tudi ta postavka, kar pa sam seveda pozdravljam, če bi bila namenjena za to. Vprašanje pa je seveda, če je res treba črtati za te proslave toliko denarja. Hvala.
Besedo ima gospod Jože Tanko. Ja, gospod dr. Gorenak, imate repliko. Prosim.
Hvala lepa in seveda zelo na kratko. Ko govorite o javnem dolgu, je treba vedeti, pred seboj imam pač podatke, ki jih je takrat imel tudi dr. Bajuk, takrat ko je bil proglašen za finančnika leta in ko je nastopal v Državnem zboru. Po javnem dolgu je Slovenija med državami, starimi državami Evropske unije na drugem najboljšem mestu. Boljša država je samo Luksemburg, vse ostale države so bistveno slabše in Slovenija je pod povprečjem polovice Evropske unije. Se pravi na 40%. To se pravi, da je tisto nagrado dr. Bajuk, ki nima možnosti govoriti tukaj, kar pošteno zaslužil, pa ne kupil. Hvala lepa. [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] [[...]]
Gospod Tanko, imate besedo.
Hvala lepa. Upam, da bodo dovolili, gospod Anderlič. Poglejte, mi nič ne protestiramo in nič ne oporekamo zato, ker danes obravnavamo rebalans. Rebalans je potreben, rebalans je potreben zato, ker so se spremenile makroekonomske okoliščine in morda tudi v enem delu tudi strukture na prihodkovni in strukture na odhodkovni strani. To je pač objektivno dejstvo. Tudi ko bomo čez kakšen mesec ali dva sprejemali proračun za leto 2010, bomo najbrž leta 2010 sprejemali rebalans proračuna, ker se bodo v tem času spremenile makroekonomske okoliščine, izhodišča. In če bodo izhodišča dobra, potem bomo prišli do čolna, če pa bodo izhodišča za naslednji proračun slaba, pa bomo to podmornico, ki smo ji danes priča, samo še nekoliko spustili nižje v globino. Vendar temeljna razprava, ki se mi danes zdi smiselna pri tem rebalansu proračuna, je v tem, ali je tak predlog rebalansa proračuna, kot ga je predlagala Vlada, primeren za obravnavo v Državnem zboru ali ni. Tu so tako predsednik Vlade kot minister za finance in tudi predsednik Odbora Državnega zbora za finance, mi smo kasneje tudi v svojstvu stališča poslanske skupine povedali, da makroekonomske razmere niso take, kot so napisane v izhodiščih rebalansa proračuna; in to je temeljni problem te razprave. Tu se samo sprašujemo, ali je utemeljeno in smiselno razpravljati o rebalansu proračuna, za katerega so štirje, če povzamem od tega trije tisti, ki so po funkciji najodgovornejši za sprejem tega rebalansa proračuna v Državnem zboru povedali, da te predpostavke ne držijo. In sprašujem vas, kdo je odgovoren, da mora Državni zbor obravnavati tak rebalans proračuna, kot je predložen - da ne drži. In celo, ko smo to slišali, so vsi koalicijski poslanci, ki so razpravljali, govorili o kvaliteti tega rebalansa proračuna. Kljub temu da je predsednik Vlade povedal, da izhodišča "ne štimajo", da je minister za finance povedal, da izhodišča "ne štimajo" in da je predsednik Odbora za finance bivši, predsednik vlade in bivši finančni minister, gospod Rop povedal, da to ne drži. To je temeljno vprašanje. In jaz sem tudi prej v razpravi povedal, ali se vam zdi smiselno, da potem nas sprašujete in nagovarjate, da bi glasovali za nekaj, kar v izhodišču ne drži in kar so vsi povedali, da ne drži. To je temeljno vprašanje. Druga stvar, ki se mi zdi tudi problematična s tem rebalansom proračuna, je pa naslednja. Mi imamo sprejeto strategijo, mislim, da razvoja Slovenije. Tam je jasno zapisano, da je cilj Slovenije, da dosega 3% višjo gospodarsko rast, kot je povprečje Evropske unije. Ta rebalans proračuna ali pa rebalans rebalansa proračuna, ki je realen, ta pa ni, ima pa izhodišče, da smo za 2% slabši oziroma planirali nižjo gospodarsko rast, kot je sedaj povprečje Evropske unije. Mi smo v temelju spremenili koncept, v temelju spremenili izhodišča in jih tudi, kot kaže, Vlada ni sposobna doseči. Mislim, da bi morali veliko poudarka tudi temu, zakaj je prišlo do teh sprememb iz strategije razvoja države. Mislim, da najbrž niso razlogi utemeljeni, sploh pa niso bili obrazloženi. Meni se zdi zelo zelo problematično tudi, da kar naprej stalno govorite nekaj, kaj je problem: da je dijaška prehrana problem, in celo zadaj so študije, ki podpirajo uvedbo dijaške prehrane, ker se s tem zagotovi ne samo prehrana tistih, ki imajo, ampak se sploh zagotovi obvezna prehrana, da se prehrana sploh izvaja, kajti v srednji šoli, tudi če imajo starši dovolj sredstev za dijaško prehrano, se dijaki ne prehranjujejo, ampak namenijo najbrž ta sredstva, ki jih dobijo, za druge namene. In cilj tega projekta je bil tudi ta, da poskušamo vzgojiti dijake za to, da se redno prehranjujejo. In mislim, da so te razprave zelo deplasirane; tudi razprave o štipendijah in še o čem. Vendar bi pa rad vsem tistim zgodovinarjem, ki ste veliko razpravljali o zgodovini, povedal, da smo v prejšnjem mandatu odpravili zelo veliko nepotrebnih zadev, ki so obremenjevale državljane ali proračun, ali pa jih zelo pocenili. Nalepke smo ukinili, notarske storitve pocenili, uvedli smo overbe na upravnih enotah za bistveno nižje zneske, uredili smo odvetniške storitve - to, kar zdaj spet popravljate in bo prišlo nazaj na nek drugačen način oblikovanja tarif, in tako naprej. Skratka, delate antireformo tistega, s čimer smo mi državljanom življenje pocenili. Samo še beseda ali dve o avtocestnem programu. Najbrž se boste tisti, ki ste malo dlje v Državnem zboru, spomnili, da smo, če se ne motim, aprila 2004 sprejemali resolucijo o nacionalnem programu izgradnje avtocest. Kolega Anderlič je takrat približno pol leta vodil usklajevanje te resolucije. Najprej je bilo nekaj v njej, pa je šlo potem ven, pa se je potem na nek amandma obesil ves dodaten program in tako naprej. Tako je to potekalo. Vendar tista resolucija ima zadaj tudi neko shemo, finančni načrt. In bilo bi dobro, da bi vsi tisti, ki govorite, kaj je bivši finančni minister storil, pogledali tisto shemo. Tam so predvidena zadolževanja, tam so predvidena lastna sredstva, tam so predvidene izdaje obveznic. In tista shema bi se izvajala, če bi tista resolucija držala. Tri tedne po tistem, ko je bila ta resolucija v Državnem zboru sprejeta, je bivša vlada pod vodstvom sedanjega predsednika Odbora za finance, gospoda Ropa, sprejela sklep o pospešeni izgradnji določenih krakov avtocest. Tega se boste, gospod Anderlič, najbrž zelo spomnili, in to drži, kar zdaj govorim. Tista pospešena gradnja, ker se resolucija o nacionalnem programu ni spremenila, se ni rebalansirala, se ni naredilo nove, je povzročila to, kar ste vi sprejeli in kar ste odločili. Vi ste šli s sklepom mimo Državnega zbora popravljat izhodišča za izgradnjo avtocest. In mislim, da ni korektno, da se na tak način tudi v Državnem zboru sprenevedate in govorite o tem, zakaj so bila potrebna za določene projekte tudi drugačna sredstva, pa v veliki večini so tudi usklajena s tistim, kar je bilo tam tudi narejeno. Ko že govorimo o teh podatkih, pa o zgodovini, je treba povedati vse, tudi tisto, gospod Anderlič, kar ste vi izpeljali, pa tisto, kar je vaša vlada sprejela, ima posledice tudi sedaj v tej strukturi avtocest. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Lastna sredstva najbrž niso ukinili. Gospod podpredsednik, prosim [[...]]
Ravno sem hotel opozoriti, da ne gre za dvogovor. Izvolite, gospod Tanko.
[[...]]da opozorite nemirnega poslanca Anderliča, ki se zelo trudi, da bi motil govornika, sam pa zahteva absolutno tišino in poslušnost vseh v Državnem zboru. Gospod podpredsednik, jaz sem zaključil, hvala lepa.
Hvala vam. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Glasovanje o splošnem delu predloga rebalansa proračuna bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, v četrtek 26. marca 2009 v okviru glasovanj. Prehajamo na obravnavo posebnega dela predloga rebalansa proračuna. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Ker ne želi nihče razpravljati prehajamo naprej. Oprostite [[....]]
Če mi dovolite, samo vprašanje. Kako boste nadaljevali sejo? Ali bomo šli potem po proračunskih uporabnikih od primera do primera? Samo za to pojasnitev bi prosil.
Razpravo oziroma obravnavo tega rebalansa proračuna imamo razdeljeno na tri dele. Prvi del smo že absolvirali, drugi del je posebni del predloga rebalansa proračuna in tretji del je pregled amandmajev po uporabniki oziroma po posameznih amandmajih. Posamezne amandmaje pa bomo obdelali v tretjem delu. Potem bomo nadaljevali tudi četrti del. Izvolite, gospod Germič.
Hvala lepa, gospod [[...]]
Vi želite razpravljati sedaj?
Ja, o posebnem delu proračuna.
Ker je edini dvignil roko, zato nisem odprl prijave. Izvolite, prosim. Razpravljamo o posebnem delu predloga rebalansa proračuna.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Jaz bi opozoril samo na eno zadevo, vezano na investicijski del. To je tisti del, ki se nanaša na investicije v javne zdravstvene zavode. Že v splošnem delu lahko vidimo, da je ohranitev stopnje investicij pomemben del, na katerega računamo v proticikličnem delovanju. In na četrtem mestu so tudi investicije v zdravstvu. Jaz bi želel opozoriti, da se na področju investicij v javne zdravstvene zavode z rebalansom znatno znižujejo sredstva. Da investicije ne bodo okrnjene, je v letošnjem letu predvideno tudi črpanje sredstev iz proračunskega sklada, ki je bil za to oblikovan. In bi želel opozoriti, da zaradi porabe sredstev iz tega sklada v naslednjih letih za držanje tempa investicij na področju zdravstvenega varstva, bo potrebno v naslednjih proračunih zagotoviti dodatna finančna sredstva. Jaz na to opozarjam iz preprostega dejstva, ker se potrebe na področju investicij v zdravstvene zavode pojavljajo tudi še po letu 2009. Zato bi opozoril na eno izmed pomembnih investicij, to je investicija v onkologijo in radioterapijo v okviru Univerzitetnega kliničnega centra v Mariboru. Zato želim opozoriti na to dejstvo, da ob letošnjem znižanju finančnih sredstev za investicije bo potrebno zavezati Vlado oziroma jo opozoriti, da bo v naslednjih letih v proračunu potrebno to postavko bistveno ojačati, da ne bo prišlo do upada investicij na tem pomembnem segmentu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Čeprav sem vam dal besedo in vam tudi pojasnil na vaše vprašanje, naj bo ta vaša razprava v okviru splošnega dela, ker sem prej že zaključil s tem delom in ni bilo nobene prijave. Ker je zdaj spet dvignjena roka, ne me prosim popravljati, bom vodil sam sejo, je gospod Černač prosil še za besedo. V okviru te točke ali naslednje? Lepo bi vas prosil, ko preberem, o čem bomo razpravljali, če mi sledite in se temu primerno prijavite za razpravo. Zato bom preklical to, da zaključujem razpravo o posebnem delu predloga rebalansa proračuna. Preklicujem in dobi besedo gospod Černač. On je edini dvignil roko poleg gospe državne sekretarke Kamnarjeve. Izvolite, gospod Černač.
Hvala lepa. Saj jaz bom čisto kratek. Jaz sem hotel samo izraziti nestrinjanje s posameznimi postavkami v posebnem delu proračuna oziroma z zmanjšanjem posameznih postavk, ki mislim, da so bistvene in odstopajo od tistega, kar je bilo že večkrat s strani predsednika Vlade in s strani Vlade napovedano. Gre za enormno zmanjšanje na programih povečanja konkurenčnosti, za prepolovitev sredstev na programih spodbujanja učinkovite rabe in obnovljivih virov energije, za črtanje številnih programov, ki zagotavljajo infrastrukturo na posameznih območjih, v celoti se črtajo sredstva za vodooskrbo Bele krajine, črtajo se v celoti sredstva za celovito varovanje podtalnice Ptujskega polja, črtajo se sredstva za center za ravnanje z odpadki Dolenjske, bistveno se zmanjšujejo sredstva za odvodnjo in čiščenje odpadnih voda in celovito oskrbo s pitno vodo na območju občine Tržič in tako naprej. Kar nekaj tistih programov, ki so vezani tudi na črpanje evropskih sredstev in s tem omogočanje hitrejšega razvoja, je zmanjšanih oziroma črtanih. Zato bi ob tej priložnosti, ker sem v razpravah zasledil intenco nekaterih vladajočih poslancev, da jih tudi to področje skrbi, pozval, naj podprejo amandmaje, o katerih bomo razpravljali v okviru tretjega dela, ker bodo s tem omogočili, da se bo vsaj en del sredstev ohranil. S tem pa ne bodo na drugi strani ogrozili drugih programov, ker sem opozoril na dve zelo veliki postavki v proračunu, ki sta fiktivno postavljeni. Ena je 230,400.000, fiktivnih okrog 200 milijonov in celotna fiktivna postavka 50 milijonov, vračilo vlaganj v telekomunikacije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče več razpravljati, tudi gospa državna sekretarka se odpoveduje, o posebnem delu rebalansa proračuna, zaključujem razpravo. Prehajamo na razpravo o vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 25. 3. 2009. V zvezi z amandmajem Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke vas želim opozoriti, da se nanaša le na zmanjšanje sredstev pri različnih podprogramih v okviru posameznih uporabnikov, zato se o tem amandmaju razpravlja v celoti v okviru prvega navedenega uporabnika, torej predsednika Republike Slovenije. Pred seboj imate pregled amandmajev o predlogu rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2009. V razpravo dajem amandmaje po vrsti. Tisti, ki želi, prosim, razpravljati, naj pove, za kateri amandma gre. Prvi amandma je: Uporabnik 1111, predsednik Republike Slovenije in drugi uporabniki s podprogrami. Želi kdo razpravljati? Gospod mag. Žerjav.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Uvodoma bi vseeno izkoristil minutko časa. Glede na to, da pravzaprav vse razprave, ki tečejo na temo cestnega in drugega programa, pravzaprav vsi gledate mene. Jaz vas želim obvestiti, da sem bil minister samo eno leto in ta Vlada zdaj Vlada 35% mojega časa ministrovanja [[...]]
Gospod Žerjav, bi lepo prosil, če razpravljate o amandmaju številka ta in ta.
Govorim seveda o amandmaju, o katerem sem že govoril pravzaprav v predstavitvi poslanskega mnenja, ko sem govoril, da je po naši oceni, torej Slovenske ljudske stranke, ta rebalans izrazito nevarčevalen, in to nevarčevalen v smislu znižanja javne porabe, torej natančno ob postavki 402, Izdatki za blago in storitve. V tem segmentu, ki je težak skoraj milijardo, smo privarčevali samo 62,3%, ali nekaj več kot 25 milijonov evrov. Trdno sem prepričan, da je v tem segmentu možno brez velikih pretresov prihraniti najmanj 10% ali 100 milijonov evrov. Vendar to bi bilo možno, če bi predsednik Vlade ali Vlada postavila jasne cilje; to pa žal ni bilo narejeno. Nemogoče je, da si kdorkoli v javni upravi v tem kriznem času predstavlja, da se lahko troši brez omejitev. Ampak žal ti ljudje nimajo občutka, da je treba denar najprej zaslužiti, da ga lahko kasneje trošiš. Navajeni so samo na trošenje, in to celo tako pridno in prizadevno, da se preprosto ne sme zgoditi, da bi na kateri od postavk ostalo kaj neporabljenega denarja. Bog ne daj, vse do zadnjega centa je treba potrošiti. To pa pomeni, da mora biti nekdo nad njimi, ki jih pri tem ustavi. Žal imam občutek, da v tem našem primeru tega ni bilo, ki bi to ustavil. Od 30 pompoznih varčevalnih ukrepov daje rezultat le segment plač. Tu se je izkazala ministrica za javno upravo. Sam sem napovedal, da bo ta ukrep pravzaprav ukrep, ki bo nosil 95% vseh tistih 30 ukrepov. Ostali ukrepi pa pravzaprav nič. Lahko rečem, da so nekateri celo dobili demantije v samem rebalansu. Če govorim o avtorskih pogodbah, kjer je bilo rečeno, da se bodo znižale za 10%, recimo pri pravosodju, gre za povišanje 300 tisoč evrov. Pa ne bom navajal naprej. Več kot očitno je, da ni bilo definiranih ciljev oziroma okvirja, znotraj katerega bi se naj gibali vsi proračunski porabniki. Zaradi vsega tega pravzaprav tudi naš amandma. Žal nismo mogli amandmirati celotne postavke 402, Izdatki za blago in storitve, saj bi to, če bi bilo to možno, tudi storili. Zato znižujemo vse tiste postavke materialnih stroškov, ki so bile odprte. S tem bomo prihranili skoraj 24 milijonov evrov. Prepričan sem, da bi to morala pravzaprav storiti Vlada, ker je to tudi njena odgovornost. Upam in želim si, da bi ta amandma tako kot je dobil podporo na Odboru za finance dobil podporo tudi danes oziroma v sklopu glasovanj. Vlada lahko ta privarčevana sredstva porabi za pomoč gospodarstvu ali pa tudi za to, da se zniža zadolževanje. Naj povem, da je to pravzaprav edini amandma, ki ne predvideva povečanja trošenja, ampak izključno varčevanje v javni upravi, ki je, po moji oceni, sedaj v tem kriznem času ob vseh ostalih ukrepih, ki so, ključno. Če amandma ne bo sprejet, že sedaj napovedujem, da bo takšno ali podobno rešitev Vlada, po moji oceni, relativno zelo zelo hitro morala prinesti v Državni zbor. Pa ne za 10%, za bistveno več. Zato pričakujem, da ne bomo spet čakali mesec ali dva, naredimo to sedaj in se omejimo, če hočete, samoomejimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o uporabniku 1111? Izvolite. Gospod Rožej.
Hvala lepa za besedo. Tudi jaz se strinjam s kolegom Žerjavom, da je treba denar najprej zaslužiti, potem se ga šele trošiti. Pa bi bil vesel, če bi tudi on sam v prejšnji funkciji pri graditvi avtocest bi jih gradil z zasluženim denarjem, ne pa sposojenim od naših otrok in vnukov. Ampak sedaj je beseda o tem na videz zelo všečnem amandmaju. Pri čemer je treba vedeti, tako kot je tudi kolega Žerjav sam povedal, da so bili javni uslužbenci tisti, ki so se odpovedali delu svoje plače in s tem omogočili kakšne stvari v tem proračunu in seveda bi bilo sedaj po mojem nespametno, še posebej, če ste poslušali današnje izjave predstavnikov sindikatov javnega sektorja, jim še materialne stroške klestiti na tak način, to je pravzaprav zelo neselektivno. Dvomim, da bomo s tem pripomogli k učinkovitosti države, čeprav, kot pravim, na prvi pogled je amandma zelo všečen. Me pa preseneča ta neznosna lahkost vlaganja amandmajev, po eni strani tega všečnega, po drugi strani pa kup cestnih infrastrukturnih, ki naj bi zagotovili sredstva za projekte, ki, ali sploh niso državna naloga, ampak so naloga lokalnih skupnosti, če pa že so državna naloga, pa najbrž v teh kriznih časih se za njih denar v proračunu ne more najti. Zato mislim, da bi Slovenska ljudska stranka lahko bolj razmislila, ko je te amandmaje vlagala. Preseneča me, da niso notri tudi kakšne pobude za asfaltiranja dvorišč lokalnih veljakov in tako naprej. Teh stvari si ta proračun ne more privoščiti, če se je že kakšen prejšnji proračun zaradi različnih političnih pritiskov lahko. Hvala.
Gospod Žerjav replika.
Jaz bi, gospod podpredsednik, prosil, pa tudi sicer bi prosil vodstvo tega visokega zbora, da bi vnesli nek višji nivo komuniciranja v tej hiši. Danes poslušamo samo očitke, zaničevanje, da ne bom rekel grožnje. In nekaj takšnega sem tokrat slišal tudi sam. In res bi bilo dobro, pravzaprav v dobro vseh nas, da bi vodstvo tega zbora ob takšnih razpravah redno prekinilo razpravljavca, da se ne bomo pogovarjali na takšen pavšalen način in predvsem, da ne bomo drug drugega blatili. To ni korektno in ni fer. Mislim, da se strinjate, gospod Rožej?! Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na uporabnika 1516, Urad za narodnosti. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Prehajamo na uporabnika 1536, Služba Vlade Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalno politiko. [[Ne.]] Nadaljujem. Uporabnik 1537, Urad Vlade Republike Slovenije za Slovence v zamejstvu in po svetu. [[Ni razprave.]] Uporabnik 2111 Ministrstvo za gospodarstvo. Enega sem izpustil. Uporabnik 2011, Ministrstvo za pravosodje. [[Ne.]] Uporabnik 2111 Ministrstvo za gospodarstvo. [[Tudi ne.]] Ja, tako se dvigne roko. [[...]] [[Smeh.]] [[...]] Izvolite, gospod Černač.
Takoj ste sem pogledali, gospod podpredsednik. Potem dileme ne bo.
V isti smeri nikoli ne gledam.
Gre za programe povečevanja konkurenčnosti, o tem sem govoril že prej pri posebnem delu. Sredstva se zmanjšujejo. Zmanjšujejo se sredstva na tistih programih, ki so bili napovedani, da bodo podprti, intenzivirani. Gre za programe, ki bi omogočili policentričen razvoj in omogočili enakomernejši razvoj na območju celotne Slovenije. Gre za programe devetih gospodarskih središč, ki so predvideni v resoluciji o razvoju Republike Slovenije do leta 2023 oziroma o teh strateških okvirih. Gre torej za en pomemben segment, ki je bil začet, zastavljen in ki bo zdaj očitno ustavljen. To govori tudi o tem, da ta vlada nima resnega namena decentralizirati Slovenije. Govori o tem, da bo Slovenija vedno bolj centralizirana, da se bodo krepili posamezni centri in da bo večini prebivalstva v tej državi onemogočeno, da bi na enakopraven način dostopali do infrastrukture, do služb in vsega tistega, kar v svojem okolju potrebujejo, da lahko normalno funkcionirajo.
Hvala. Prehajamo na uporabnika 2121, Urad Republike Slovenije za varstvo konkurence. Gospod Černač, izvolite.
Hvala lepa. No, zanimivo, med tistimi štirimi, ki se jim sredstva za delovanje oziroma za plače zmanjšujejo, je edini Urad za varstvo konkurence. Zanimivo zaradi tega, ker smo nedolgo tega poslušali napovedi z najvišjega vrha o tem, kako bodo regulatorni organi okrepljeni oziroma celo obljube in zagotovila, da se jim bo položaj za materialno delovanje izboljšal. Popolnoma jasen signal, za kaj gre. Gre za to, da se ti organi naredijo invalidne, da se na drugi strani pripravi podlaga za reorganizacijo tega dela, ker so začeli biti učinkoviti in jim je treba tudi s tem, ko se jim odvzemajo sredstva, zmanjšati možnosti za delovanje. Zaradi tega predlagamo, da se vsaj v minimalnem delu ta sredstva ohranijo.
Hvala lepa. Nadaljujemo, uporabnik 2312, Veterinarska uprava Republike Slovenije. Brez razprave. Uporabnik 2415, Direkcija Republike Slovenije za ceste. Izvolite. Lepo prosim, predstavite se.
Ja, se predstavljam, sem Gvido Kres. Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Žal mi je, da nas ni več v tej dvorani, ker ne vem, koga bom zdaj prepričeval in pridobival za podporo tega predloga, ki ga dajem. Pri uporabniku 2415, Direkcija za ceste, predlagamo povečanje za 850 tisoč evrov. Pri uporabniku 1511, Generalni sekretariat, zmanjšujemo za 550 tisoč evrov ter pri Geodetski upravi za 300 tisoč evrov. Predlog amandmaja zagotavlja dodatnih 850 tisoč evrov, in sicer se jih namenja na postavko 1350. Investicijsko vzdrževanje cest. Od tega se jih 300 tisoč nameni za projekt plaz Vače, in sicer tako, da se v letu 2009 predvidi 600 tisoč evrov, v načrtu razvojnih programov pa se popravi tako, da se v planu 2010 predvidi 800 tisoč evrov, 2011 375 tisoč evrov in v planu 2012 torej nič. Nameni pa se 550 tisoč evrov tudi za projekt, nov objekt križanja ceste z železnico, in sicer tako, da se v letu 2009 predvidi 600 tisoč evrov, plan v letu 2012 pa se zniža na 4 milijone 450 tisoč evrov. Namen tega predloga je usmerjen predvsem v cilj, da se pri plazu Vače ta dinamika pospeši, kajti cesta je nevarna, čedalje bolj obremenjena, ker povezuje del Zasavja, ko se razbremenjuje ta zasavska cesta za ljudi, ki se dnevno vozijo na delo proti Ljubljani. Naj povem tudi to, da se na tej cesti, na tej lokaciji tudi nahaja geometrično središče Slovenije. To je objekt, katerega čedalje več Slovencev obiskuje in iz leta v leto se tudi v tej smeri povečuje obraba te ceste. Želimo, da se k temu pristopi bolj dinamično in se s tem, pospeši ta rešitev, eliminirajo posledice in problem varnosti. Kar pa se tiče novega objekta Zgornji Log, križanje z železnico, pa naj povem tudi to, da je to že dolgo v načrtu. Zadeva se ne premakne, ampak na teh zemljiščih je ta trasa že vrisana, rezervirana. Dokler se to ne uredi, tudi tisti, ki gospodarijo s tem zemljiščem, ki imajo na tem mestu kmetije, ne morejo več planirati tako, kot bi bilo potrebno, zato bi bilo treba zadevo pospešiti, da se ta zadeva reši. Če pa gledam še na to, da ti projekti sploh niso zanemarljivi tudi z vidika možnosti pridobitve dela za gradbena podjetja iz bližnjega okolja in tudi širše in s tem tudi ohranjanja delovnih mest na tem območju. Vseskozi govorimo, da mora država vlagati. To so projekti, ki se lahko začno takoj realizirati. Ni potrebno prav veliko birokratskih poslov okrog tega in bi s tem veliko pripomogli tudi k zaposlovanju na tej mikro ravni. Zraven bi pa povedal tudi to, da gradbeništvo in povezane dejavnosti v našem okolju zagotavljajo kruh velikemu številu družin, zaradi tega mislim, da bi na ta način lahko pomagali našemu okolju. Zato bi tudi prosil vse navzoče in tudi tiste, ki niso tukaj, da naj te amandmaje podprejo, če se to da. Hvala lepa.
Hvala lepa gospod Kres. Gospod Černač, izvolite.
Hvala lepa. Področje prometa oziroma cestne infrastrukture je eno izmed tistih, kjer se sredstva bistveno zmanjšujejo na področju investicijskih zadev, za 25 milijonov evrov oziroma za 17 milijonov evrov na področju infrastrukture. Zanimivo, za 4 milijone evrov se povečujejo sredstva na področju administracije in upravljanja. Gre za enega izmed področij, ki lahko pripomoreta k hitrejšemu in enakomernemu razvoju te države, k razvoju oddaljenih območij, k policentričnemu razvoju Slovenije. Gre za zmanjšanje, ki bo, če ne bo vsaj delno omiljeno s sprejetimi predlaganimi amandmaji, povzročilo, da bodo revnejši kraji še bolj revni, center še bolj bogat in da bo ta razlika med Ljubljano in ostalimi kraji vedno večja. In govori ponovno o tem, da namera te vlade o decentralizaciji, o enakomernem razvoju te države ni resna. Vsaka postavka v tem rebalansu kaže na to, da se ta namera namerno usmerjeno ruši. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na naslednjega uporabnika, to je 2511, Ministrstvo za okolje in prostor. Gospod Černač.
Gre za področje spodbujanja učinkovite rabe in obnovljivih virov energije. Za področje, za katerega smo poslušali dosti piarovskih stališč, besed v zadnjih mesecih s strani različnih vladnih predstavnikov, s strani premierja. Ko pa je potrebno nekaj postoriti za to, da se to področje okrepi, da se začnejo spodbujati hitrejši ukrepi, pa smo priča temu, da se sredstva iz 27 milijonov prepolavljajo na 13 milijonov evrov. Vsi smo prejeli pobudo številnih organizacij s področja trajnostnega razvoja, kjer nas pozivajo k temu, da ta amandma podpremo. Vložena sta dva amandmaja. Problem je nastal zaradi tega, ker za nekatere na Odboru za finance vir ni bil pravi. Kakorkoli že, s sprejetjem tega amandmaja bi omogočili vsaj delno ublažitev tistega, kar se na tem področju jemlje. Da ne ogrožamo nikogar od porabnikov, če bo ta amandma sprejet oziroma jaz bi rekel, če bi bili vsi amandmaji sprejeti, vseh amandmajev je za 127 milijonov 851.000 evrov, fiktivnih postavk v tem proračunu na odhodkovni strani pa je za 250 milijonov evrov. Povedal sem, od kod te fiktivne postavke izhajajo. 50 milijonov evrov, vračila vlaganj v telekomunikacijsko omrežje, Vlada se sklicuje na mnenje Računskega sodišča oziroma na zahtevo Računskega sodišča. Ta znesek ni utemeljen v nobenem zakonu. Povedal sem, da Računsko sodišče tega ni naročilo. To so priporočila revizija 2007. Nikjer v teh priporočilih to ni zapisano in je torej ta utemeljitev ne samo, da je napačna, ampak je neustrezna, zavajajoča. Na drugi strani imamo zakon, ki točno določa, iz katerega vira se vračajo vlaganja v javno telekomunikacijsko omrežje. In to je Sod, ne državni proračun. Se pravi, da je 50 milijonov, ki ne temeljijo na nobeni zakonski podlagi. In druga, subvencije za delovna mesta, 230 milijonov. Ocene, ki jih imamo na mizi, govorijo, da bo ta znesek bistveno nižji. Mislim, da tudi po tem, kjer se predlaga, da se ta sredstva za obnovljive vire zagotovijo, ni nobene težave s tem, da bi bil kdorkoli zaradi prikrajšan. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Kres, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Tukaj prihaja skoraj do identičnih razlag, kot sem jih že prej povedal v prejšnjem primeru. Gre za to, da želimo povečati sredstva pri Ministrstvu za okolje in prostor za 604.299 evrov. Sicer predlagamo zmanjšanje na Ministrstvu za obrambo, generalštab 604.299 evrov. Tukaj moram poudariti, da sledimo amandmaju, za katerega ne vemo, če bo sprejet - 1111, kjer že prihranimo 25 milijonov evrov in si vendarle predstavljam, da zaradi tega Ministrstvo za obrambo niti ne bi bilo potrebno, da ostane brez tega denarja. Če se to sprejme, mi tukaj nikamor nič drugam ne vlagamo in bi se lahko tudi na ta način ta zadeva zaprla. Predvsem gre za to, da je to problem odvodnjavanja in čiščenja odpadnih voda Litija-Šmartno in odpadnih voda Zagorje. Moram povedati, da poteka zadeva v prvem projektu, to so Trbovlje in Hrastnik, in imam občutek, da odlično teče tudi z evropskimi sredstvi in če bi mi k temu pristopili, mislim, da imamo tukaj velike šanse pridobiti EU sredstva in to zadevo sfinancirati in zaključiti. Kot sem že povedal, tudi tukaj je že prostor rezerviran, zadeve stojijo in tudi tukaj se pojavlja tisti del škode, o katerem govorim, da se na tem območju enostavno v tem času ne da smotrno gospodariti. Če bi ta zadeva stekla naprej, bi spet pospešili to v smer tako novih oziroma velikih gradbenih del kot tudi zagotavljanja delovnih mest in ocenjujem, da bi bil sprejem tega amandmaja lahko ena dobra rešitev. Hvala lepa.
Gospod Rožej, imate besedo.
Hvala lepa. Razpravljal bi o amandmaju, ki ga je že omenil kolega Černač, ki se tiče spodbujanja učinkovite rabe in obnovljivih virov. Če kje, smo tudi v stranki Zares- Nova politika zelo občutljivi za varovanje okolja in okoljske teme, zato smo z zanimanjem pogledali ta dva amandmaja. Kar se tiče tega drugega, ki ga je Odbor za finance in monetarno politiko sprejel, se nam zdi dober in sprejemljiv. Najbrž se boste strinjali, da mogoče sam vir, pravite vi, da sta oba fiktivna, najbrž niti ni tako zelo važen, ampak za ta drugi predlog povečanja za 3 milijone 700 eden od drugih amandmajev, ki bo mogoče tudi sprejet, sicer zmanjšuje to postavko še za 700.000 evrov. Kakorkoli že, vsaj tri milijone evrov bi na tej postavki tudi sami radi videli več, glede na to, da se je glede na finančno situacijo, ki je zdaj 27 milijonov, vse skupaj že zmanjšalo na 13 milijon. Če se bodo te stvari vsaj malo korigirale, bo to dobro. Ta amandma bomo najbrž podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister Erjavec, prosim.
Lep pozdrav tudi z moje strani! Glede na to, da je bilo danes kar nekajkrat opozorjeno na postavko: spodbujanje učinkovite rabe in obnovljivih virov energije, da je prišlo do zmanjšanja iz 27 milijonov na 13 milijonov 500. Naj najprej pojasnim, da gre za evropska sredstva, da v letu 2008 je bilo zagotovljenih 3 milijone in pol in da gre v bistvu za povečanje za 10 milijonov evrov v rebalansu proračuna za leto 2009. Reči pa moram, da je na tej postavki težava v tem, da ni zadosti pripravljenih projektov. In mi smo se na podlagi te ocene odločili, da damo realno številko, glede na pripravljene projekte. Gre pa to za sredstva Evropske unije, ki se črpajo za obdobje od 2008 do 2016, kar ne pomeni, da zmanjšanje teh sredstev za 13 milijonov evrov pomeni, da so izgubljena, ampak samo pomeni, da bodo prenesena na naslednje leto, ko bodo, upam, projekti tudi pripravljeni. Gre pa zlasti za projekte, ki so vezani na energetsko učinkovitost stavb javnega pomena. Za te obnove je treba pripraviti ustrezno dokumentacijo, da se sploh lahko črpajo ta evropska sredstva. Glede na to, da pa smo začeli s temi projekti šele v lanskem letu, je razumljivo, da bo glavnina projektov pripravljenih v naslednjem letu in kasneje.
Hvala lepa. Gospod Černač.
Ravno vse to, kar je bilo zdaj povedano, so argumenti za to, da se ta amandma ne samo sprejme, ampak da se poveča še za 10 milijonov. Vi zmanjšujete sredstva na postavki 1206 iz 27 milijonov 059 tisoč 005 evrov na 13 milijonov 467 tisoč 735 evrov. Za 13 milijonov 591 270. To so dejstva in to piše v dokumentih. Zmanjšujete sredstva za center za obnovljive vire energije in varstva okolja, prepolavljate že tako majhna sredstva, glede katerega so bile podpisane pogodbe in programi in so obveza. Zmanjšujete sredstva za center, ki naj bi bil hrbtenica pripravi programov za naprej. Glede programskega denarja, ni res, da so vse evropska sredstva, gre tudi za proračunska sredstva. Pri vseh evropskih sredstvih gre tudi za proračunska sredstva. Gre za področje, kjer je moč najhitreje priti do priprave projektov oziroma do točke, od tega, ko se za projekt odločaš, do tega, ko ga lahko izvedeš. To je področje, ki je povezano z najmanj težavami. Poleg tega bo na podlagi odločitve Ministrstva za okolje in prostor sredi leta začel veljati nov pravilnik, ki bo določal strožje kriterije na tem področju. Vse to govori v prid temu, da je treba te ukrepe in ta sredstva podpreti. Ne razumem, da je minister proti temu, tega ne razumem. Sredstva ki se zagotavljajo, s temi sredstvi se nikamor ne zmanjšuje programa. Prej sem zelo jasno razložil, in bom to povedal, če bo trebe, še stokrat, in če bo treba, bo ta rebalans šel na ustavni spor, kajti temelji 50 milijonov na postavki, ki je fiktivna in ki nima zakonske podlage. In takšna v proračunu ne sme biti. Ne sme biti! Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister Erjavec.
Meni je zelo žal, da gospod poslanec noče razumeti razlage. Lepo sem povedal, da projekti niso pripravljeni. In če mi kljub temu damo teh 13 milijonov v proračun, bomo samo na koncu leta ugotovili, da niso bili porabljeni, ker projekti niso pripravljeni. Kar pa se tiče centra v Pivki, pa mislim, da imajo zaposleni dovolj sredstev, da bodo lahko izvajali vse programe. Sredstva pa so planirana glede na programe, ki se bodo v letošnjem letu realizirali. In mi ne želimo planirati sredstev za programe, ki še niso pripravljeni.
Gospod Černač, prosim.
Spoštovani gospod minister, kaj vi mislite, je tukaj popolnoma nepomembno. Vlada je sprejela sklep, v katerem je zapisala [[...]]
Gospod Černač [[...]]
[[...]]da se za center za obnovljive vire [[...]]
Gospod Černač!
[[...]]in varstvo okolja [[...]]
Prej me je nekdo opozoril, da naj popazim. Vas lepo prosim.
[[...]]da se za center za obnovljive vire zagotovi 440 tisoč evrov. To je sklep Vlade. To je prva zadeva. In vi tega tukaj v rebalansu ne zagotavljate. Druga zadeva. Če bi kdo od poslancev govoril o tem, da projekti niso pripravljeni, bi bilo še za razumeti. Vi ste minister, pristojen za to področje. Vam je bila zaupana naloga, da storite vse, da bodo projekti na tem področju pripravljeni. In vi ste dolžni v skladu s tistim, kar ste prisegli, zagotavljati, da bo to tudi storjeno. Mi pa smo vam dolžni pri tem pomagati na tak način, da vam zagotavljamo osnove za to delo, se pravi, da vam pomagamo pri zagotovitvi ustreznih sredstev. To je ta vloga. In dajte vendar vi enkrat to razumeti! Jaz že dobro razumem, kaj vi govorite, samo vi mene ne razumete. Hvala lepa.
Gospod Rožej, izvolite.
Hvala za besedo. Jaz razumem ministrove besede, da pač projekti niso pripravljeni, ampak to seveda ni razlog, da ta postavka ne bi mogla biti povečana v proračunu. Bo pač ministrstvo projekte pripravilo. Jaz sicer verjamem, da ste bili mogoče na prejšnjem ministrstvu navajeni, da so projekte pripravljali drugi, samo to ministrstvo ni takšno. Jaz upam, da vam bo vseeno uspelo najti projekte tudi za ta denar, ki vam bo tu v proračunu namenjen za obnovljive vire. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo. Sem dolžan pojasnilo. Verjetno ni Ministrstvo za okolje in prostor tisto, ki bo pripravilo projekte, na primer za lokalne skupnosti, ki bodo imele v svojem programu, na primer obnovo vrtcev, zdravstvenih domov, v tem smislu, da bi bili energetsko bolj učinkoviti. Verjetno tega ne pričakujete od ministra za okolje, da bo on pripravljal to dokumentacijo. In povedal sem, da se je v letu 2008 začelo to izvajati. Očitno je tudi prejšnja vlada premalo storila na tem področju. Jaz upam, da bo ta vlada bolj uspešna in da bodo lokalne skupnosti pripravile ustrezne programe, da bodo svoje objekte, ki jih upravljajo, lahko tudi tako prenovili, da bodo energetsko učinkoviti.
Gospod Černač, izvolite.
Mislim, da si tu delate po nepotrebnem skrbi, spoštovani gospod minister. Vaša naloga je samo, da objavite razpis. Da boste pa objavili razpis, da se bo lahko kandidiralo na ta sredstva, pa potrebujete postavko v proračunu. In vi se zdaj otepate tega, da vam pomagamo zagotoviti postavko v proračunu. Hvala lepa.
Gospod Rožej.
Večino tega, kar sem želel reči, je povedal že kolega Černač. Mislim pa, da na vašem mestu ni zadosti, da samo upate, da bo ta vlada uspešna. Vi ste del te vlade, se pravi, lahko sami k tej uspešnosti pripomorete. Srečno!
Hvala lepa. Prehajamo na naslednjega uporabnika, to je 2523, Agencija Republike Slovenije za okolje. Ne želi nihče razpravljati. Prehajamo na uporabnika 2611, Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. Prvi ima besedo gospod Kres. Izvolite.
Hvala za besedo. Pri uporabniku 2611 v Slovenski ljudski stranki predlagamo, da se povečajo sredstva za 500 tisoč evrov. Predvsem tu vidimo problem oziroma rešitev in spoštovanje do zadev, ki se v zadnjem času po Sloveniji odkrivajo, to so grobišča. S tem želimo povečati ta sredstva, da se k temu pristopi na način, ki pritiče vsaki kulturni okolici. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Černač.
Hvala lepa še enkrat. Razpravljal bom o podprogramu "socialno varstvo materialno ogroženih". Gre za amandma, ki omogoča izplačilo tako imenovanega draginjskega dodatka. Danes je bilo v razpravi že večkrat slišati s strani nekaterih, da bi amandma še bil nekako v redu, vendar pa postavke, s katerih se ta sredstva zagotavljajo, naj ne bi bile v redu. Mislim, da so postavke že v redu, kajti enakomerno se črpajo sredstva iz posameznih proračunskih uporabnikov in nobeden izmed njih ne bo v primeru, da bo ta amandma sprejet, ogrožen. Moram reči, da me je osebno malo presenetilo stališče Vlade do tega amandmaja, kjer med drugim pravi: "Glede na zaostrene makroekonomske in javnofinančne razmere v Sloveniji in v svetu in ob dejstvu, da inflacijska gibanja in napovedi ne ogrožajo realnih prejemkov upokojencev, Vlada v letošnjem letu ni predlagala zakona o enkratnem pokojninskem dodatku." To stališče me preseneča zaradi tega, ker je zelo težko govoriti, da trenutne razmere ne ogrožajo 250 tisoč tistih, ki imajo pokojnine nižje od 400, 450 oziroma 500 evrov. Na drugi strani me preseneča to stališče ob dejstvu, da Vlada ni pokazala minimalne pripravljenosti, da bi realno načrtovala odhodke. Predvideva fiktivnih 50 milijonov evrov iz naslova vračila vlaganj v telekomunikacije, predvideva fiktivnih 200 milijonov evrov iz naslova subvencioniranja skrajšanega delovnega časa. Tudi s teh postavk, če te, ki so predvidene, ne bi bile primerne, je mogoče zagotavljati ta sredstva. Mislim, da je treba določene obveze spoštovati. Če jih da Vlada, še toliko bolj, če jih da predsednik Vlade, še dvakrat bolj. In pri tem amandmaju boste dejansko pokazali, koliko so vaše besede vredne. Hvala lepa.
Gospod dr. Vinko Gorenak, prosim.
Hvala lepa. Tudi sam bi razpravljal o tem podprogramu. Zadeva je neposredno vezana na že vloženi zakon v Državni zbor, ki smo ga vložili prejšnji teden. Sam sem prvopodpisani pod tem zakonom, zato se mi zdi toliko bolj pomembno. V zakonu smo zapisali, da bi se ta enkratni pokojninski dodatek izplačal v letu 2010. S tem smo realizirali to, kar ste si vi zadali, podpisali in ne držali besede v normativnem delu programa dela Vlade. Zato smo vam s tem želeli pomagati. S tem amandmajem pa pravzaprav posegamo v - kaj? Posegamo v to, da bi lahko vi naredili na nek način popravni izpit in bi zakon o enkratnem pokojninskem dodatku amandmirali in bi upokojenci, kot se bo vladna večina odločila, ta dodatek prejeli že v letošnjem letu. Naj vas pa še enkrat spomnim, da je ta amandma in sprejem tega amandmaja zgolj realizacija tistega, kar ste obljubljali vi. Tu prisoten minister, gospod Erjavec, je med nami. O tem sva se kar veliko pogovarjala v predvolilnem času in ko je rekel tisoč ali tristo ali kaj vem koliko evrov, sem jaz bil tiho. Zato bi prosil, da zdaj to podprete. In me zelo veseli podpora DeSUS-a, ki je bila zjutraj napovedana. Prav bi bilo, da torej ta amandma podpremo. Me pa skrbi, kr ga Vlada ga ne podpira, zato bi utegnili naši upokojenci spet izviseti. To pa ni dobro. Dobro bi bilo, da, kot sem rekel že malo prej, upokojenci s sprejetjem tega amandmaja dobijo ta sredstva, dobijo ta denar in potrošnjo večajo, kot pravimo. Večja potrošnja pa, kot veste, bo pripomogla k rasti gospodarstva. To pa si verjetno želimo vsi in zato je prav, da ta amandma dobi podporo. Hvala lepa.
Gospod Rožej.
Jaz sem zelo vesel, da Vlada tega amandmaja ne podpira. Tudi sam ga ne. Jaz si namreč medgeneracijsko solidarnost predstavljam popolnoma drugače, kot pa je zastavljena tukaj. Medgeneracijska solidarnost ne pomeni, da bomo dajali poroštva Darsu za ne eno, dve generaciji še za nami, ki prihajajo. Medgeneracijska solidarnost tudi ni to, da prepuščamo reševanje meje s Hrvaško ne vem kateri generaciji, ki bo prišla in se bo znala zmeniti in še kaj. Jaz sem poslanec s poslansko plačo, znižano za en poslanski razred, brez predhodne delovne dobe, skratka najslabše plačani poslanec med 500-im, 600-im mestom po plačah v državni upravi. Skupaj s svojo partnerko, ki je na porodniškem dopustu, sva starša dveh otrok, najini skupni dohodki znašajo recimo 3000 evrov, 1000 evrov pa plačujeva za hipotekarno posojilo, za stanovanje za štiričlansko družino v Ljubljani in še za življenjsko zavarovanje, ker jaz ne morem svojim otrokom reči: "Plačujte avtoceste, po katerih sva se vaš deda in jaz vozila", pa nič jim ne bom zraven tega dal za to. Če 2000 evrov delite na štiri, kolikor članov ima naša družina, psice ne bom štel zraven, ki jo tudi sicer imamo, je to 500 evrov. To je teh 500 evrov, o katerih ste vi govorili kot o ogroženih upokojencih. Kdo je tukaj ogrožen? Katera generacija je tista, ki je ogrožena? Ogrožena je tista generacija, ki šele prihaja, ki je sploh še ni. In za tisto moramo skrbeti. Medgeneracijska solidarnost bi morala skrbeti za najšibkejšo generacijo. In to v tem primeru ta najstarejša ni. Pri generacijah je pa stvar takšna, da če zmanjka denarja za eno, tisto najšibkejšo, ki je še ni, potem tudi vseh naslednjih ne bo. In v teh časih krize je potrebna medgeneracijska solidarnost. Ampak do koga? Do mladih brez služb, do otrok, do še nerojenih pravzaprav. Verjamem, da nobenemu ni lahko živeti s 500 evri pokojnine, verjamem pa najbrž, da ti ljudje živijo v lastniškem stanovanju, po možnosti celo v prevelikem, tako velikem, da niso prahu sposobni brisati v njem, pa se noben zaradi tega ne loteva kakšne zamenjave stanovanja s kakšno mlado družino, ki pa 4-članska živi v garsonjeri ali kaj takšnega. Razumete, o čem vam govorim. Nisem prepričan, da v zdajšnji situaciji finančni, ker tudi to je bila ena od obljub v koalicijski pogodbi, če bo finančno stanje dopuščalo, finančno stanje tega, trdim, ne dopušča in jaz za tak amandma ne morem biti, pa kolikor že všečen bil in mi je čisto vseeno, kolikšnemu številu volivcev mora biti všečen. Tukaj je stvar odgovornosti za, kot rečeno, tisto generacijo, ki to medgeneracijsko solidarnost v resnici potrebuje.
Gospa državna sekretarka Kamnarjeva.
Hvala lepa za besedo. Vlada tega predloga amandmaja ne podpira iz naslednjega razloga. Trenutno poteka na Ministrstvu za delo zelo intenzivna analiza stanja posameznih socialnih skupin prebivalstva z vidika njihovega socialnega položaja. Ta analiza bo služila temu, da se pripravi zakon, s katerim bo rešena enakopravna obravnava tudi starejših prebivalcev glede njihovega socialnega položaja. V normativni program dela Vlade je že vključen poseben zakon, ki naj bi to vprašanje reševal. Zakon naj bi bil pripravljen sredi leta. In ko bo zakon natančno dorekel trajno rešitev tega problema, ne zgolj enkratno zadevo, bodo za to zagotovljena tudi ustrezna sredstva.
Hvala lepa. Dr. Gorenak.
Hvala lepa. Nisem se mislil oglasiti, ampak taka razprava me ziritira in to precej. Vi bi morali vedeti, da ste prikazali podatke na enega družinskega člana. Vaša družina pa ima pa 3.000 evrov, kot ste rekli. Številni upokojenci, lahko vam navedem številke, 200.000 ljudi ima manj kot 400 evrov, obstajajo tudi pokojnine pod 400 evri. Moj oče jo ima za 40 let dela na cesti. Govorimo pa o upokojencih, ki imajo pod 500 evri. Ne govoriti, da imajo vsi upokojenci, tako je bilo razumeti, 500 evrov. In treba je vedeti, da tudi ti upokojenci imajo še kakšnega otroka na kakšni fakulteti v Ljubljani in da tudi za te, številne poznam, je treba plačevati. Tu ni nobene primerjave in ni prav, da se tako obnašamo. Seveda pa, gospa Kamnarjeva, težko verjamem, namreč dan po vložitvi našega zakona je gospod Erjavec izjavil, da gre za demagogijo in da bo Vlada vseeno poskrbela, da bo v letošnjem letu vsaj en del izplačan. Vi pa ste izjavili za medije, da letos teh sredstev ni. Vam težko verjamem, razen če se je v teh treh dneh kaj spremenilo, potem bom pa verjel. Kar se tiče upokojencev, pa, lepo prosim, ne tako. Sam sem živel v družini, kjer je oče šel že davnega leta v penzijo, ne vem katerega že več, ko sem bil še na fakulteti, in to pri današnjih 400 evrih pa 4 otroci smo bili. Ne tako govoriti. In takih ljudi je veliko. Hvala lepa.
Gospod Tanko.
Hvala za besedo. Jaz mislim, da so tisti, ki poslušajo razpravo o tem amandmaju, nekako ugotovili, kaj je nova politika na tem področju, kaj bo prinesla modernizacija na tem področju. Rad bi pa povedal samo to, da smo mi ta amandma vložili samo zato, ker Vlada v tistem roku, ki si ga je zadala v koalicijski sporazum, ni predložila niti zakona, niti ni poskrbela za to, da bo tisto določilo v koalicijskem sporazumu realizirala na način, kot je tam zapisano. Jaz mislim, da je Vlada in vladna koalicija tista, ki mora prva poskrbeti za realizacijo tistega, kar si je zapisala v koalicijski sporazum in kar je bilo tudi napovedano. Mislim, da ne smemo tako nalahko jemati aktov, ki so in ki jih ima Vlada in po katerih posluje. Normativni program namreč tega, kar je tam v koalicijskem sporazumu zapisano, ne vsebuje. Taka izgovarjanja, kot smo jim sedaj priča, mislim, da ne sodijo v Državni zbor in ne govorijo o kredibilnosti tistih, ki so se obvezali, da bodo nekaj storili. Ko pa je treba to storiti, mesec dni po tistem, ko je bilo to podpisano ali pa dva, pa tega ne storijo. Če se gremo neko politiko, če damo nekaj na besedo, pa celo na zapisano besedo, če ne že ustno, na zapisano, potem je dolžnost, je obligacija tistega, ki je to sprejel, da tako zadevo vnese, konkretno Vlada, v normativni program in to določbo realizira. Postavke, iz katerih to jemljemo, so postavke, ki ne pomenijo nič kaj posebnega. Ne pomenijo obveznosti iz izvrševanja proračuna oziroma domače zadolževanje, ker najbrž tega ne bo toliko realiziranega, ker tudi postavke, ki jih imate v proračunu, in sem prej govoril že v razpravi, so nekatere slepe, ne bodo črpane. Na postavki subvencioniranja delovnih mest bo ostalo 150 milijonov evrov. Tu govorimo samo o 63. Ta postavka na način, kot je zapisana v zakonu, v izvedbi ne bo realizirana. Ta sredstva je treba obravnavati kot proračunski višek na tej postavki. Mislim, da ni noben problem, če eno tretjino tistega, kar je predviden, ne iz te postavke, ampak iz globala, za ta namen. Tisto, kar imate pa tam narejeno za obveznosti ali pa za tiste materialne stroške iz katerih to jemljemo, pa pomenijo relativno majhne postavke in so pravzaprav za proračunske uporabnike nerelevantne. Hvala.
Gospod minister Križanič, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani zbor! Vlada tega amandmaja ne podpira. Glede na zavezo v koalicijski pogodbi pa bo izveden, če je le možno, v letu 2010, ko bo, upajmo, glavni del krize oziroma kriza v celoti za nami in bo bistveno lažje javnofinančno izvedljiv. Ukrep nima zgolj socialne narave, ker ne zadeva samo tistih, ki so socialno ogroženi, ima naravo medgeneracijske solidarnosti in na nek način zmanjšuje razliko med pokojninami in plačami in je nastal kot original tudi, moram reči, na iniciativo strateškega sveta predsednika Vlade v prejšnji sestavi, v obdobju hitre inflacije in zmanjševanja življenjskega standarda tistih ljudi, ki so imeli sorazmerno fiksne dohodke, to so upokojenci. Na ta način smo takrat reagirali in preprečili prevelik padec življenjskega standarda zaradi hitre rasti cen hrane. V sedanjih razmerah je to ponovljivo na način, da se izboljša življenjski standard, vendar pa ni tako akutno, da ne bi bilo možno prestaviti v naslednje leto. Če bodo to koalicijski partnerji sprejeli, potem mislim, da je možno to izvesti leta 2010. Če ne bodo sprejeli, bo pa res zelo hitro sledil rebalans, ki bo to upošteval in kot koalicijski predlog prinesel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Černač.
Izražam veselje nad temi besedami. Zakon je vložen za leto 2010 in te besede smatram kot potrditev našega zakona s strani gospoda ministra. Bi pa rad povedal, da koalicijski sporazum vsebuje nekaj drugega, prvi del tega dodatka januarja letos in drugi del v drugi polovici leta. V normativnem programu Vlade tega za letos ni. Težko je pa poslušati to utemeljitev, zelo težko, ob tem, ko smo danes videli, da se vsem javnim uporabnikom sredstva za plače povečujejo, vsem, razen štirim. Ob tem poslušamo, da ni mogoče zagotoviti sredstev za tiste z najnižjimi prejemki.
Gospod minister, izvolite.
Spoštovani visoki zbor! To je res, da se povečujejo sredstva. Res, da so se povečale plače, res pa je, da so se povečale tudi pokojnine za 8% v dveh uskladitvah, tako da je v tem primeru položaj sorazmerno izenačen. Hvala lepa.
Gospod Rožej.
Hvala za besedo. Jaz verjamem, da je marsikomu nenavadno slišati argumentacijo, ki sem jo prej podal, ampak to me pač nič ne moti. Jaz pač verjamem, da je to zato, ker do zdaj še niste dovolj imeli ušes odprtih za potrebe različnih generacij. Če pa zdaj v tem zboru sedimo drugi ljudje kot kdaj prej, pa ni nič narobe, saj najbrž so nas zato ljudje poslali sem, da opozarjamo na probleme, na katere do zdaj nihče ni opozarjal. In če je že intenca zaveze v koalicijskem sporazumu ta, da se bo tistim z nizkimi fiksnimi dohodki dal nek draginjski dodatek, ne pozabimo, da so taki z nizkimi fiksnimi dohodki še kje drugje, ne samo med upokojenci. Tudi prejemnice porodniških nadomestil so take nekatere. Nekatere pa ne. Enako kot pri upokojencih. In še bi se našel kakšen sloj prebivalstva našel, ki je upravičen do tega. Mislim, da je tukaj demagoško samo prikazovati kot problem ene generacije. V tej luči smo potem vse ostale generacije nekako krivične do te, pa to seveda ni tako. Vztrajam pa pri tem svojem primeru, pri izračunu. Mislim tudi, da ne samo nizki prihodki, seveda bi bilo potrebno pogledati tudi premoženje ljudi, ki naj bi bili prejemniki tega. Jaz verjamem, da marsikateri upokojenec, pa tudi mogoče vaš oče, ki ste ga omenili, jaz ne poznam situacije, živi v lastniškem stanovanju, lastniški hiši z vrtom in tako naprej. To so vse stvari, ki bi jih veljalo pogledati. In če smo že v tej debati z ministrom za finance, po mojem trdnem prepričanju je treba tudi čim prej uvesti davek na nepremičnine. To bi bil eden od stalnih virov proračuna, lahko še za kakšno drugo krizo kasneje, ki bo prišla, primeren in bi tu prispeval k prerazporeditvi nekega premoženja. Pomagal pa bi seveda ravno tistim najbolj ranljivim, ki si šele ustvarjajo družino, k eni znosnejši sedanjosti in prihodnosti. Najbrž ne pričakujete od generacij, še posebej ne od žensk, ki so trenutno v rodni dobi, so izobražene, nimajo službe, da bodo rojevale po tri, štiri otroke, ki bodo poskrbele, da bo demografska slika tega naroda drugačna. Ne bo, ne bo. In vedno bolj prav bodo imeli tisti, ki pravijo: Upokojencev bo vedno več, to bo vedno večji problem. Jaz pa cinično dodajam: No, otrok bo pa vedno manj, se pravi, da bo to vedno manjši problem.
Gospod Tanko.
Hvala lepa. Prej smo povedal, da smo amandma in zakon vložili zato, ker se ne izvaja določilo iz koalicijskega sporazuma. Kolega je povedal, da ste predvideli prvo izplačilo januarja 2009. Minila sta dva meseca, sredstev ni, poračuna ni, nakazila ni in tudi zakona ni, ki bi ga Vlada pripravila. Mi smo ta amandma predlagali zato, da se realizira to določilo iz koalicijske pogodbe. Drugo, kar je, bi pa rad ob tem opozoril [[....]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]januar 2009 je že mimo. Prosim, če ga opozorite, gospod podpredsednik, ker moti. Druga stvar je pa to, da ste to zapisali v koalicijski sporazum, novembra meseca, planirali pa ste za januar. In to samo kaže na to, na kakšen način ste se lotili načrtovanja, izvajanja, ne vem, tudi rebalansa, kot sedaj govorimo, ker je zgrajen na napačnih predpostavkah, da ste tudi normativni program naredili na napačnih predpostavkah in da tudi koalicijski sporazum temelji na napačnih predpostavkah. Najbrž je potrebno vse te normativne podlage, tudi koalicijski sporazum, rebalansirati, da boste podlage pripravili tako, da boste lahko izvajali tisto, kar ste zapisali notri. Jaz dvomim, da se resna koalicija toliko zmoti v dveh mesecih, da fali, ne vem, za tri mesece. Novembra ste zapisali, da bo prvo izplačilo januarja, zdaj smo marca, in tega ni. To se pravi, da je relativna napaka in absolutna napaka že zelo velika. Drugo, kar me pravzaprav moti, je pa konsistentnost ravnanja vladne koalicije. Vi govorite sedaj, da upokojencem, tistim z najnižjimi pokojninami, ni možno izplačati teh dodatkov v višini 300, 200 pa 150 evrov. Istočasno pa se pogovarjate o dvigu plač sodnikom. Istočasno Vlada sprejema sklepe, s katerimi uslužbencem v vladnih uradih, v ministrstvih dviguje plače za pet plačilnih razredov. Jaz mislim, da tako ravnanje ni konsistentno. Da je tako ravnanje nedopustno. Na eni strani govorimo o ogroženi kategoriji ljudi, s tem se strinjamo vsi, in jim ne damo. Na drugi strani pa tisti, ki že imajo, jim damo še pet plačilnih razredov več. In gospod minister, tudi 1.000 evrov je vaša izjava za minimalno plačo. In tudi to bo treba enkrat vgraditi v ta sistem. Čim prej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod predsednik dr. Gantar. Izvolite.
Hvala lepa. Seveda govorim kot poslanec. Jaz moram reči, da danes smo že večkrat slišali, da so gospodarske razmere v državi težke in da očitno bodo še težje in da moramo biti pri proračunu bolj restriktivni, da se moramo tega držati. Jaz moram reči tudi to, da prvič slišim, da bi bil vodja največje opozicijske skupine, ga bom kar imenoval, gospod Tanko, hkrati skrbnik koalicijske pogodbe te koalicije in te vlade. To ni v navadi. Jaz mislim, da so skrbniki koalicijske pogodbe drugi, ki bodo za to tudi odgovarjali in pojasnjevali tako drugim partnerjem kot volivkam in volivcem, zakaj se je nekaj zgodilo in zakaj se ni. Tudi v prejšnjem mandatu se nekateri moji kolegi, ko smo bili v opoziciji, govorili in opozarjali, da tudi prejšnja vlada ni izpolnjevala koalicijske pogodbe. Jaz sem vedno rekel, saj to je pa, ja, v redu. Manj ko so tiste pogodbe izpolnjene, boljše bo za Slovenijo. In tako je tudi bilo bolj ali manj. Naj vas ne skrbi koalicijska pogodba. Zagovarjali jo bomo in branili jo bomo v dobrem in v slabem pred našimi volivkami in volivci. Gotovo je pa res, da so bili določeni predlogi in obljube dani. Sem prepričan, da bo v tem času in dogovorih, da bomo uspeli rešiti zadeve tako, kot je potrebno. In pri tem moramo gledati tudi na vse druge ogrožene skupine v državi. Jaz mislim, da moramo predvsem presojati blaginjo te države in tega naroda po tem, kako dobro gre tistim, ki so na najslabšem v družbi. Če bomo uporabili ta vatel, se tudi v težkih razmerah ne bomo mogli napačno opredeliti. Vse druge zadeve, povečanje za pet razredov, plače sodnikov, so iztrgane zadeve, za katere ne morete trditi, da so ali trend, zakonitost, pogodba ali karkoli. Vi generalizirate, vedno znova generalizirate iz enega fenomena na vse ostale. Ampak tega smo vajeni, to ni problem, to je dobro, da delate. Dobro je, da ljudje slišijo, tako kot slišijo moj glas. Vsekakor pa menim, da so zadeve, povezane s tem amandmajem, pretežke, da bi se igrali na tako poceni način. Kar pa zadeva koalicijsko pogodbo in njeno skrbstvo nad izvajanjem, sem pa že rekel. Hvala lepa.
Gospod Kek.
Kolega Gantar mi je vzel precej teksta glede koalicijske pogodbe. Tudi sam nisem videl SDS-a med sopodpisniki tega. Mogoče je pa gospod Tanko tak vizionar, da že vnaprej ve, kaj se bo zgodilo. Ker on govori o naši koalicijski pogodbi, naj še jaz omenim njegov stavek, kjer je povedal, da so ta amandma vložili samo zato, sem že pozabil kaj, ampak gotovo kaj dobrega. Mislim, da so ga vložili predvsem iz taktičnih razlogov, da malo DeSUS v precep postavijo, pa da vidijo, kako bo reagiral. Tega amandmaja ne bomo podprli. Ker če bi podprli vse SDS-ove predloge bi pa resnično pripeljali to državo pred bankrot. Tukaj pa se je nabralo toliko milijonov, da je še za en proračun.
Gospa ministrica Irma Pavlinič Krebs.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovane poslanke, poslanci! Čutim se dolžno, da v bran aktualne Vlade Republike Slovenije glede pomembnih očitkov, ki jih je danes slišati iz klopi opozicijskih poslancev o nespretnosti te vlade, o nesposobnosti planiranja in zaznavanja na področju plač in na drugih področjih, kako vendarle nismo znali pričakovati za leto 2009, kaj nas torej čaka. Poglejte, rebalans proračuna, ki je bil pripravljen, je bil pripravljen na izhodišču, ki ga je vaša vlada pripravila leta 2007. V letu 2007 ni bilo niti predpostavk sklenjenega novega plačnega sporazuma, ki ga je prejšnja vlada s sindikati sklenila poleti leta 2008. Takrat se vam je zgodilo sledeče. Gospod Tanko, jaz sem vas natančno poslušala in mislim, da je to velik problem in boste ugotovili, da očitek, ki ga naslavljate na nas, ni upravičen. Vi ste takrat pred volitvami, predsednik Janša je priznal, da so nekatere stvari ušle iz vajeti v smislu pogajanj s posameznimi skupinami javnih uslužbencev. Ocena sklenjene plačne reforme oziroma potrebnih izplačil do leta 2010 bivšega predhodnika, ministra za javno upravo gospoda Viranta, je bila zgolj ocena, da bo ta projekt stal 450 milijonov evrov. To poročilo me je čakalo na mizi. Ko sem vprašala, kakšne bodo dejanske posledice, smo ugotovili, da na to vprašanje ne znamo odgovoriti. Zato smo nemudoma, ravno iz razloga, ker smo želeli dobiti informacijo, kaj nas čaka prihodnji dve leti, pripravili potrebne metodologije za zajem podatkov na način, da bomo lahko to oceno vendarle sprejeli. Pred mesecem dni so nam uporabniki v večini te tabele vrnili, opravili smo analizo. Samo v letu 2008 je bila ocena bivše vlade za potrebna sredstva premajhna za 10 milijonov. Pa ne zgolj to. Ker se je z reformo hitelo v poletnih mesecih, smo pri pregledu, ali je prišlo do morebitnih reorganizacij proračunskih uporabnikov, ugotovili, da je prišlo do tega, in to do nenadzorovanih reorganizacij, ki so stale 53 milijonov evrov. To so vse podatki, s katerimi se vlada ta trenutek seznanja, ker nam teh podatkov niste pustili. V mesecu decembru je bila napoved Urada za makroekonomske analize in razvoj, da glede na ocenjene posledice novega plačnega sistema bodo plače v letu 2009 rasle v višini 9,9 odstotnih točk. Napoved za gospodarstvo je bila v tistem trenutku 3%. Na ekonomsko-socialnem svetu ob prihajajočih znakih krize je bilo nesporno zahtevano, da je takšna rast nedopustna. Zato, smo bili enostavno prisiljeni plačni sistem, ki še skoraj ni zaživel, ustaviti na tej točki iz razlogov finančne krize in ostale krize. Pa vendarle nas danes kot aktualno vlado zelo skrbi, da bodo naslednji podatkih, ki jih bomo ob isti metodologiji naredili še za naslednje pol leta, da nam spet ne pokažejo dodatnih pomanjkljivosti tega enotnega plačnega sistema, ki se nam danes kažejo v dogovorih bivše vlade in obljubah veliko skupinam, da je bila pri njihovi uvrstitvi v plačne razrede narejena napaka in da se bo to odpravilo, to vsi vemo, da stane dodatna sredstva: medicinskim sestram, J skupini, ogromno je tega. Do danes smo že zbrali skoraj vse podatke od uporabnikov, od proračunskih uporabnikov, od sindikatov javnega sektorja, kaj so torej tiste napake, ki so nastale v smislu slabih uvrstitev v plačne razrede. Tak debel fascikel je opozoril, kaj vse so napake. In pričakovanja teh skupin v predvolilni kampanji so bile dane obljube, da bodo te napake odpravljene. Odprava napake napačne uvrstitve pomeni pričakovanje teh ljudi od naše Vlade, da bodo njihove plače danes boljše, ko bodo ustrezno uvrščeni. O tem govorim iz razloga, ker nas napadate, da ne znamo sprejetih razumnih ocen. Jaz vam sporočam, da teh ocen nismo sposobni sprejeti, ker jih niti vi, ki ste projekt končali, niste sprejeli. Danes, ko dobivamo pa mi dejanske podatke, in torej to niso samo ocene, so pa podatki zastrašujoči v smislu višine novih javnofinančnih odhodkov. Sodniki. Dve odločbi Ustavnega sodišča zaradi vaših odločitev pravite, da sta bili popolnoma napačni in da smo dolžni sodnike uvrstiti v plačne razrede na način, da bodo njihovi plačni razredi primerni z ostalimi funkcionarji ostalih dveh vej oblasti, zakonodajne in izvršilne. Popravljamo vašo napako in odločbo Ustavnega sodišča do julija. Ker smo se zavezali spoštovati pravno državo, moramo to spoštovati. Poznate odločitev sodnikov ob naših prvih pogovorih, kjer smo jim povedali, da je finančna kriza in da imamo velik problem z reševanjem tega vprašanja, da so na rešitve ob neuspelih pogajanjih z vašo vlado čakali štiri leta. In zdaj ne pričakujejo od aktualne Vlade več pogajanj in pogovorov, ampak izvršitev odločbe Ustavnega sodišča. Razmere niso enostavne. Seveda se zavedam, da takšni veliki sistemi, kot je enotni plačni sistem, je zagotovo bilo pričakovati, da bodo pomanjkljivosti. Da so te pomanjkljivosti takšnih razsežnosti, pa nam aktualni vladi povzroča velike probleme. Zavezali smo se, da jih bomo reševali, ampak opozarjam zgolj zato, da ne bomo kritizirani, da so naše ocene tako malo počez. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Franc Jurša.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Pozdravljam vse v tej dvorani, ki vztrajate v pozno uro. Bi pa vseeno želel opozoriti pri tej zadevi na dve strani. Vložen je amandma s strani opozicijske stranke. Potem je vložen zakon o nekratnem dodatku. To pomeni, da nas opozarjajo na nekaj, kar mi nismo storili oziroma se dogovorili. Socialno ogroženo kategorije od nas zahtevajo rešitve. Tako mlada populacija, nezaposleni, kakor tudi ostareli. V moji poslanski pisarni se vrstijo občani, občanke, državljani, državljanke, ki me opozarjajo ravno na to. To smo obljubili, to obveznost do njih imamo, kakor tudi za tisto armado nezaposlenih, ki bodo šli jutri na zavode za zaposlovanje. Zato ta solidarnost medgeneracijska mora biti. In se nikakor ne strinjam s tem, da se primerjamo na takšen in drugačen način. Poglejte, nemalo upokojencev imamo, ki imajo pokojnine 150 evrov. Invalidske pokojnine 250 evrov. Ali so ti ljudje upravičeni do dostojnega življenja? So. Kakor vsi tisti, ki so na robu te družbe. Zato je treba o tej zadevi temeljito razmisliti. Predlog ni slab. Je napravljen, to je napravljeno s strani opozicijske stranke, ker smo mi na nek način zaspali.
Gospod Tanko, če sem prav razumel, replika?
Izredno napredovanje za pet plačilnih razredov nima nobene zveze s prejšnjo vlado.
Ja ali ne? Replika?
Replika. Kar zadeva pa uravnoteženost predloga gospod Kek, je pa uravnotežen, sicer bi ga zavrnili že v postopku.
Ugotavljam, da ne želi več nihče razpravljati o tem uporabniku, zato nadaljujemo in sicer uporabnik 3311, Ministrstvo za šolstvo in šport. Ni razprave. Uporabnik 3511, Ministrstvo za kulturo. Ni razprave. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo o amandmajih. Glasovanje o amandmajih in posebnem delu predloga rebalansa proračuna bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, v četrtek, 26. marca 2009, v okviru glasovanj. Prehajamo na obravnavo načrta razvojnih programov. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. Glasovanje o načrtu razvojnih programov bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, v četrtek, 26. marca 2009, v okviru glasovanj. Prehajamo na razpravo o predlogu rebalansa proračuna v celoti. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. Glasovanje o predlogu rebalansa proračuna v celoti bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, v četrtek, 26. marca 2009, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 4. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9.00 uri. Lahko noč!