Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 11. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: gospa Andreja Potočnik, gospa Ksenija Korenjak Kramar, gospa Jelka Godec do 12. ure, gospa Nada Brinovšek do 12. ure, gospa Anita Koleša, mag. Andrej Šircelj, gospod Marjan Dolinšek, gospod Tilen Božič, Matjaž Hanžek, Miha Kordiš, gospod Žan Mahnič, gospod Jernej Vrtovec, gospod Jan Škoberne, dr. Matej T. Vatovec in gospod Franc Breznik. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVI ZAKONA O STVARNEM PREMOŽENJU DRŽAVE IN SAMOUPRAVNIH LOKALNIH SKUPNOSTI, PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za javno upravo mag. Janku Burgarju.
Dobro jutro, hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred nami je Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti, ki širi uporabo določb zakona o načelih in postopkih ravnanja, se pravi iz drugega in petega poglavja zakona, tudi na stvarno premoženje v lasti Banke Slovenije, ki bo s spremembo in dopolnitvijo vključena v opredelitev pojmov oseb javnega prava. Banka Slovenije je namreč skladno z drugim odstavkom 1. člena Zakona o Banki Slovenije pravna oseba javnega prava sui generis, ki ima v Poslovnem registru Slovenije vpisano posebno unikatno pravnoorganizacijsko obliko – centralna banka. Za premoženje v lasti Banke Slovenije bo z uveljavitvijo sprememb in dopolnitev Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti zagotovljena uporaba določb tudi za pridobivanje, razpolaganje in upravljanje s stvarnim premoženjem; in sicer predvsem uporaba določb po načelih ravnanja in postopkih ravnanja iz drugega in petega poglavja. Prav tako bo s spremembo nomotehnično bolj jasno in skladno opredeljeno, katere vsebine zakona veljajo tudi za stvarno premoženje v lasti javnih zavodov, javnih gospodarskih zavodov, javnih agencij, javnih skladov ter tudi stvarno premoženje Banke Slovenije in javnih podjetij, če te vsebine s posebnim zakonom niso določene drugače. Vključitev Banke Slovenije med osebe javnega prava po tem zakonu pomeni tudi uporabo šeste alineje 23. člena, ki omogoča, da se nepremično premoženje države in samoupravnih lokalnih skupnosti lahko proda ali zamenja na podlagi neposredne pogodbe, če je pridobitelj pravna oseba javnega prava; razen javnega podjetja; kar je edini način, da se z gotovostjo zagotovi, da bo objekt v lasti Republike Slovenije lahko kupila njegova dejanska uporabnica Banka Slovenije. Novela Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti se v Državnem zboru [[nerazumljivo]]z namenom za zagotovitve vseh vidikov neodvisnosti Banke Slovenije; zlasti zato, da se uredi lastništvo stavbe, v kateri deluje Banka Slovenije. S spremembami zasledujemo tudi načelo neodvisnosti Banke Slovenije, zaradi tega spremembe ne posegajo v kakršnokoli ravnanje Banke Slovenije in je dejansko skladna tudi z usmeritvami, ki izhajajo iz priročnika Evropske centralne banke. Posvetovanje z Evropsko centralno banko v nadaljevanju niti ni bilo potrebno, hkrati pa sledimo zahtevam Evropske centralne banke po tem, da Banka Slovenije samostojno razpolaga tudi z objekti, v katerih se nahaja. Morda še beseda o skrajšanem vakacijskem roku, ki se je izpostavilo tudi v fazi predstavitve na delovnih odborih. Ker spremembe ne vnašajo večjih sprememb, se ne dotikajo zgolj Banke Slovenije in zgolj pojasnjujejo bolj podrobno, na kakšen način je razpolaganje možno. Predlagali smo tudi, da je vakacijski rok krajši. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici mag. Lilijani Kozlovič.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 10. seji 8. 9. 2015 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada; s predlogom za obravnavo po skrajšanem postopku. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 33. seji 8. 7. 2015 sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Odbor se je seznanil s predlogom zakona, mnenjem Zakonodajno-pravne službe z dne 25. 8. 2015 in dodatnim pojasnilom Ministrstva za javno upravo k mnenju Zakonodajno-pravne službe z dne 31. 8. 2015. V poslovniškem roku amandmaji niso bili vloženi. Predstavnik predlagatelja državni sekretar na Ministrstvu za javno upravo mag. Janko Burgar je v dopolnilni obrazložitvi členov pojasnil, da je glavni razlog za sprejem predloga zakona širitev uporabe določb o načelih in postopkih ravnanja na stvarno premoženje Banke Slovenije. Predlog zakona predvideva vključitev Banke Slovenije kot osebe javnega prava s svojim lastništvom, skladno s 1. členom Zakona o Banki Slovenije. Banka Slovenije je namreč pravna oseba javnega prava sui generis s posebno pravnoorganizacijsko obliko, vpisano v Poslovnem registru Slovenije; pri čemer zakon ne vsebuje določb glede postopkov ravnanja s stvarnim premoženjem, ki je v njeni lasti ali v upravljanju. V predlogu zakona je določeno, da se za stvarno premoženje Banke Slovenije uporabljajo le določbe o načelih ravnanja in postopkih ravnanja, če te vsebine niso s posebnim zakonom urejene drugače. Prav tako je še dodal, da se s predlaganim zakonom ne posega v temeljna pravila že obstoječega zakona. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je poudarila, da je ZPS predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo, zakoni, pravnim sistemom in z zakonodajno-tehničnega vidika. Opozorila je na 3. člen predloga zakona, ki določa, da predlagani zakon začne veljati naslednji dan po objavi v Uradnem listu Republike Slovenije. S tem je določen krajši rok od objave do začetka veljavnosti od 15-dnevnega, ki ga predvideva Ustava Republike Slovenije. Naknadno je bilo s strani Ministrstva za javno upravo podano ustrezno pojasnilo, ki ga je Zakonodajno-pravna služba sprejela. V razpravi sta bila s strani članov odbora izražena dva pomisleka; in sicer kako je s spoštovanjem ostalih zakonov, ki zavezujejo Banko Slovenije; oziroma kdo bo glede na njen specifičen položaj izvajal nadzor nad njenim delovanjem. In zakaj je moralo preteči toliko časa, preden je prišlo do vključitve Banke Slovenije v obstoječi sistem? Državni sekretar Ministrstva za javno upravo je v odgovoru na zastavljeni vprašanji pojasnil, da se z omenjenim predlogom zakona generalno posega zgolj v norme, ki urejajo stvarno premoženje Banke Slovenije; in ne v ostale določbe, ki zavezujejo Banko Slovenije, ki bo morala enako kot ostali istovrstni subjekti upoštevati obstoječi pravni red Republike Slovenije. Pojasnil je tudi, da je predpogoj za delovanje in izvajanje monetarne politike Evropske centralne banke njena neodvisnost kot tudi neodvisnost nacionalnih centralnih bank, kar se zagotavlja z omenjenimi spremembami zakona. Odbor je nato glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih tudi sprejel. Ker k predlogu zakona na matičnem delovnem telesu niso bili sprejeti amandmaji, Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo Državnemu zboru predlaga, da Predlog zakona spremembi in dopolnitvi Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti sprejme v predloženem besedilu.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, v njenem imenu mag. Lilijana Kozlovič.
Hvala za besedo. S Predlogom zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti, ki ga obravnavamo, se izenačuje položaj Banke Slovenije z drugimi osebami javnega prava, ki so že zdaj navedene v tem zakonu, da lahko po novem samostojno in neodvisno opravlja in razpolaga z lastnim premoženjem. Banki Slovenije bo tako kot samostojni in neodvisni instituciji omogočeno, da bo lahko odkupila od države stavbo na Slovenski ulici, v kateri sedaj posluje, s čemer bo omogočena popolna neodvisnost centralne banke. Ureditev, da Banka Slovenije neodvisno in samostojno razpolaga ter upravlja s svojim premoženjem in da ima v lasti stavbo, v kateri deluje, je v skladu z mednarodnimi smernicami ter ureditvami v drugih državah v EU območju; zato bomo v Poslanski skupini SMC predlog zakona podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, v njenem imenu gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovana predstavnika ministrstva! Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti je relativno enostaven. Vsebuje vsega skupaj zgolj tri člene. Namen teh sprememb in dopolnitev je, da se natančneje opredeli, katere vsebine zakona veljajo tudi za stvarno premoženje v lasti javnih zavodov, javnih agencij in javnih skladov, kot tudi Banke Slovenije in javnih podjetij. S to spremembo se bo posledično za premoženje v lasti Banke Slovenije zagotovila uporaba določb zakona o načelih ravnanja in postopkih ravnanja po tem zakonu. S tem predlogom se širi opredelitev pojma pravne osebe javnega prava na Banko Slovenije. S to spremembo bo ustrezno urejeno tudi lastništvo stavbe, v kateri deluje Banka Slovenije. Banka Slovenije je namreč skladno z drugim odstavkom 1. člena Zakona o Banki Slovenije pravna oseba javnega prava, ki ima tudi v Poslovnem registru Slovenije vpisano posebno unikatno organizacijsko obliko – centralna banka; pri čemer po Zakonu o Banki Slovenije ne vsebuje določil glede postopkov ravnanja s stvarnim premoženjem v njeni lasti. S spremembo zakona se ne posega v suverenost in neodvisnost Banke Slovenije kot subjekta; zgolj se opredeljuje, da mora tudi Banka Slovenije spoštovati ves pravni red, ki dejansko velja na področju ravnanja. Predlog novele tega zakona sledi poslovniški določbi, da gre za manjše spremembe in dopolnitve. Iz obrazložitve k temu gradivu pa ni razvidno, kakšne bodo finančne posledice spremembe tega zakona, ki verjetno bodo. Prav tako tudi iz obrazložitve sprememb in dopolnitev Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti niso razvidni razlogi, zakaj te spremembe niso bile predlagane že prej. Na seji matičnega odbora smo sicer s strani državnega sekretarja prejeli odgovor, da je to posledica stalnega priporočila Evropske centralne banke ob povečanju samostojnosti Banke Slovenije in tudi razpolaganje s premoženjem, v katerem deluje. S tem naj bi bilo Banki Slovenije omogočeno, da postane lastnica in uresniči tudi zavezo po samostojnosti in neodvisnosti, ki jo Evropska centralna banka tudi pričakuje od Banke Slovenije. Seveda pa se nam tu zastavlja vprašanje, kdo bo nadzoroval Banko Slovenije, če ne bo upoštevala zakonskih določb o stvarnem premoženju. Bo to smela storiti Državna revizijska komisija ali bo to storilo Računsko sodišče? V Slovenski demokratski stranki se bomo glasovanja o Predlogu zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti vzdržali. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, v njenem imenu gospod Benedikt Kopmajer.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi! Zagotavljanje neodvisnosti in samostojnosti centralne banke je predpogoj za doseganje temeljnega cilja denarne politike, ki ga zagotavlja evropski sistem centralnih bank. Samo neodvisna centralna banka namreč lahko zagotovi neodvisno izvajanje monetarne politike. Zato je načelo neodvisnosti določeno tudi v Pogodbi o delovanju Evropske unije in Statutu Evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke. Neodvisnost pa zajema več vidikov, in sicer funkcionalni, institucionalni, finančni in kadrovski vidik. Evropska centralna banka je v svojih mnenjih že večkrat poudarila pomen institucionalne in finančne neodvisnosti v povezavi z nepremičninami centralne banke. Evropska centralna banka navaja, da tretje osebe nimajo pravice posredovati ali izdati navodila centralni banki v zvezi s premoženjem, ki ga ima slednja, saj je to v nasprotju z načelom finančne neodvisnosti centralne banke. Lastništvo nepremičnine, v kateri se nahaja centralna banka, sodi torej v okvir njene finančne in operativne neodvisnosti. Po zakonu je Banka Slovenije pravna oseba javnega prava, ki samostojno razpolaga z lastnim premoženjem. Banka Slovenije je v izključni državni lasti s finančno in upravljavsko avtonomijo. Skladno s to določbo je Banka Slovenije pravna oseba javnega prava sui generis, ima posebno unikatno organizacijsko obliko; zakon pa ne vsebuje določb glede postopkov ravnanja s stvarnim premoženjem, ki je v njeni lasti ali upravljanju. Prav zato je potrebna novela Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti. Poglavitni cilj novele je namreč širitev uporabe določb zakona o načelih in postopkih ravnanja tudi na stvarno premoženje Banke Slovenije. Novelo je treba sprejeti, da bi se uredilo vprašanje lastništva stavbe, v kateri deluje Banka Slovenije; in na ta način v prihodnje odpravilo negativne posledice, ki izvirajo iz dejstva, da Banka Slovenije v nepremičninskih in drugih evidencah ni vpisana kot lastnik stavbe, v kateri deluje. V Poslanski skupini Desus bomo predlog novele podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, v njenem imenu dr. Franc Trček.
Dobro jutro. Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani zbor, spoštovana predstavnika izvršilne oblasti! Kot so že povedali pred mano, novela zakona prinaša le eno novost – jasno določitev, da je tudi Banka Slovenije oseba javnega prava, ki je dolžna postopati po tem zakonu, ki se novelira. Razpravo o tem, ali je Banka Slovenije oseba javnega prava ali ne, smo v tem mandatu že imeli. Razprave so se nanašale predvsem na vprašanje, ali lahko Računsko sodišče nadzoruje poslovanje Banke Slovenije. In to vprašanje se zastavi tudi tokrat. Na podlagi spremembe, ki jo obravnavamo danes, bo morala Banka Slovenije upoštevati določbe zakona, ki se nanašajo na načela ter postopke ravnanja s stvarnim premoženjem. To rešitev v Poslanski skupini Združene levice seveda podpiramo, ker morajo tudi za Banko Slovenije veljati pravila o transparentnem in gospodarnem ravnanju. Ravno tako, kot ta pravila veljajo za poslovanje države, občin in drugih oseb javnega prava; oziroma naj bi veljale. Problem, na katerega smo opozorili že na odboru, pa se pojavi v zvezi z opravljanjem nadzora nad ravnanjem s stvarnim premoženjem. Če za državo, občine ter druge osebe javnega prava ni nobene dileme, da njihovo poslovanje revidira Računsko sodišče, pa je v primeru Banke Slovenije situacija drugačna. Banka Slovenije namreč vseskozi zavrača kakršnokoli možnost, da bi Računsko sodišče opravilo nadzor nad njenim poslovanjem. Bom prebral še enkrat. Banka Slovenije namreč vseskozi zavrača kakršnokoli možnost, da bi Računsko sodišče opravilo nadzor nad njenim poslovanjem. Zakaj? Ker ves čas poudarja, da je za nadzor nad njenim delom poskrbljeno preko neodvisnega mednarodnega revizorja; poleg tega pa – tako navaja Banka Slovenije – jo nadziramo tudi preko letnih poročil, ki jih posreduje Državnemu zboru. Problem je v tem, da mednarodni revizor revidira le računovodske izkaze; da bo Banka Slovenije v letnem poročilu Državnemu zboru natančno predstavila postopke razpolaganja s stvarnim premoženjem, pa tudi ne gre ravno pričakovati. Kako se bo izvajal nadzor nad Banko Slovenije, vsaj v delu, ki se nanaša na novo določbo zakona, smo na seji odbora vprašali tudi predstavnike ministrstva. Ker nam je državni sekretar zagotovil, da bo z vidika ravnanja s stvarnim premoženjem poslovanje Banke Slovenije nadziralo Računsko sodišče, bomo v upanju, da bo temu res tako, predlog zakona v Združeni levici podprli. Seveda je pa naloga Državnega zbora tudi, da spremljamo, kako se izvajajo zakoni. Če temu ne bo tako, bomo tudi primerno odreagirali. Hvala za besedo.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Zakon o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti ureja ravnanje, to je upravljanje in razpolaganje, s premoženjem v lasti države in občin. Uporablja pa se tudi za upravljavce in uporabnike premoženja države in občin, to so javni zavodi, javni gospodarski zavodi, javne agencije in javni skladi. V ta sklop pa ni zajeto stvarno premoženje, to so premičnine in nepremičnine v lasti Banke Slovenije. Banka Slovenija ima namreč v skladu z Zakonom o Banki Slovenije in 130. členom Pogodbe o delovanju Evropske unije zagotovljeno popolno neodvisnost znotraj našega pravnega sistema. V sklop zagotavljanja neodvisnosti sodita tudi finančna ter institucionalna neodvisnost, kamor spada področje ravnanja s stvarnim premoženjem Banke Slovenije. To pa seveda ne pomeni, da Banka Slovenije nima stvarnega premoženja oziroma da način in postopek ravnanja s stvarnim premoženjem ni treba normativno urediti. Dejstvo je, da je področje ravnanja s stvarnim premoženjem Banke Slovenije v slovenskem pravnem redu sedaj pravna praznina. Tega področja ne ureja noben predpis, niti Zakon o Banki Slovenije kot matični predpis s področja naše centralne banke, niti Zakon o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti. Danes obravnavana novela tega zakona odpravlja to pravno praznino ter ureja načela in postopek ravnanja s stvarnim premoženjem Banke Slovenije. Področje se ureja na način, da se ne posega v samostojnost in neodvisnost odločanja Banke Slovenije o ravnanju s tem premoženjem, torej z določitvijo načel in postopkov ravnanja s stvarnim premoženjem Banke Slovenije. Na podlagi današnjih sprememb in dopolnitev zakona bo Banka Slovenije vsako leto lahko pripravila načrt upravljanja in razpolaganja s svojim premoženjem v obliki odloka, ki ga bo obravnaval in sprejel Državni zbor. V Novi Sloveniji - krščanskih demokratih ob tem opozarjamo, da samostojnost in neodvisnost institucije centralne banke sočasno prinaša odgovornost Banke Slovenije in njenih organov za zakonito ter gospodarno upravljanje in razpolaganje z njenim premoženjem. Funkcija članov Sveta Banke Slovenije je ena najvišjih funkcij v državi. Pomembnosti te funkcije pa mora biti sorazmerna tudi odgovornost za vsako odločitev, za katero je posamezen član Sveta Banke Slovenije dal svoj glas. Nadzor nad poslovanjem Banke Slovenije sedaj v sistemskem Zakonu o Banki Slovenije ni urejen. V tem delu so potrebne spremembe oziroma dopolnitve zakonodajnih podlag. Pričakujemo, da bo vlada v tej smeri čim prej pripravila predlog sprememb in dopolnitev tega zakona. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanski demokrati bomo Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati. Zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 14. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O MORSKEM RIBIŠTVU, PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Tanji Strniša.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani poslanke in poslanci! Vlada je v obravnavo v Državni zbor poslala Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o morskem ribištvu. Osnovni zakon, ki je bil sprejet 2006, je sistemsko uredil položaj upravljanja ribolovnih virov v morju ter izvajanje skupne ribiške politike na območju Slovenije. V obdobju od sprejema zakona do danes so se na področju skupne ribiške politike Evropske unije zgodile določene spremembe, na primer reforma skupne ribiške politike v letu 2013, nova pravila na področju nadzora ribištva, ki od držav članic zahtevajo uvedbo točk za imetnike dovoljenj za gospodarski ribolov ter kapitane ribiških plovil. Začenja pa se tudi nova finančna perspektiva, za katero smo želeli uvesti določene poenostavitve administrativnih bremen za vse udeležence – za upravičence do sredstev in državno administracijo. Zato je bilo treba zakon novelirati in posodobiti. Ribištvo sicer ne dosega velikega deleža v BDP Republike Slovenije, vendar pa je pomembno z vidika zagotavljanja prehranske varnosti, kulturne dediščine ter tudi z vidika statusa Republike Slovenije kot pomorske države. Ne glede na to, da ne gre za velike spremembe osnovnega zakona, pa so vendarle te pomembne, ker z njimi sledimo določilom skupne ribiške politike ter ribičem omogočamo možnost svetovanja ter lažji dostop do finančnih sredstev ribiškega sklada. Najpomembnejša določila novele zakona so naslednja. V pravni red Slovenije prenašamo določila pravil skupne ribiške politike, in sicer glede uvedbe sistema točk za nosilce dovoljenj za gospodarski ribolov za hude kršitve skupne ribiške politike, uvaja se sistem točk za kapitane ribiških plovil za hude kršitve skupne ribiške politike in uvaja se register kršitev pravil skupne ribiške politike. Hkrati z zakonom poenostavljamo postopke v primeru sofinanciranja ukrepov iz Evropskega sklada za pomorstvo in ribištvo oziroma zmanjšujemo administrativna bremena za vse udeležence – za upravičence, ki vlagajo vloge, in za administracijo. In še tretja sprememba, uvajamo možnost financiranja javne službe svetovanja v ribištvu, ki je ciljno namenjena ribiškemu sektorju. Ta je relativno slabo organiziran in ekonomsko šibek. Želimo dvigniti konkurenčno sposobnost ribiškega sektorja ob hkratnem upoštevanju načela trajnosti ter hkrati pomagati subjektom ribiškega sektorja pri pridobivanju sredstev iz naslova skupne ribiške politike Evropske unije in tudi nacionalnih sredstev. Spoštovani poslanke in poslanci! Ribištvo je sestavni del naše zgodovine in kulture identitete ter je pomembno pri ohranjanju Slovenije kot pomorske države. Cilj je, da ga ohranimo, zato upam, da boste zakon podprli.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe Ivi Dimic.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik! Se opravičujem, malo mi je tehnika ponagajala. Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o morskem ribištvu obravnaval kot matično delovno telo na 10. seji 2. septembra 2015. K predlogu zakona so amandmaje, v katerih je povzeta večina pripomb Zakonodajno-pravne službe, vložile koalicijske poslanske skupine, ki jih je odbor tudi sprejel. Odbor se je seznanil tudi mnenjem Komisije Državnega sveta, ki je predlog zakona podprla. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v dopolnilni obrazložitvi pisnega mnenja poudarila, da vloženi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin k predlogu zakona deloma izboljšujejo predlagane rešitve, upoštevane so tudi pripombe pravno-tehnične narave; kljub temu pa nekatera opozorila službe ostajajo aktualna. Gre predvsem za pripombi k 10. in 11. členu predloga zakona, ki uvaja sistem točk za hude kršitve skupne ribiške politike. Služba je s pravnosistemskega vidika podala opozorilo glede nejasnosti predlaganega ukrepa v razmerju do institutov, ki jih določa Zakon o prekrških. Ker gre za ukrep, ki je izrazito kaznovalen, bi bilo treba k zakonskemu urejanju pristopiti na način, da bi okvir za njegovo določanje predvidel že v okviru Zakona o prekrških; primerljivo z ureditvijo sankcije kazenskih točk v cestnem prometu. Zakonodajno-pravna služba opozarja na vprašljiv pristop, ki na ravni določenega zakona obravnava samo del vsebin, povezanih z izrekanjem točk in posledic tega ukrepa; medtem ko drugih bistvenih elementov te ureditve ne določa. V nadaljevanju je v zvezi s 14. členom predloga zakona oziroma tretjem odstavkom 20.b člena zakona, ki omejuje število točk, ki jih je mogoče izreči v okviru posameznega inšpekcijskega pregleda, predstavnica Zakonodajno-pravne službe opozorila, da predlagana rešitev odstopa od ustaljenega zakonodajnega urejanja in izhodišča, da se sankcija izreka za kršitev, ne pa za posamezen inšpekcijski pregled. Rešitev pa je vprašljiva tudi z vidika enake obravnave istovrstnih ravnanj. Glede določb tretjega odstavka 20.č člena je predstavnica službe opozorila, da s strani predlagatelja ni bilo pojasnjeno, zakaj je predlagana takšna rešitev, po kateri bo register kršitev vodilo ministrstvo, podatke vanj pa bo vnašala ribiška inšpekcija. Poleg tega bi bilo treba jasneje določiti tudi čas hrambe. Izpostavila je tudi pripombo k določbi k 18. členu, ki se nanaša na vlaganje vlog le v elektronski obliki. Čeprav se člen z vloženim amandmajem sicer črta, se v naslednjem členu ohranja navezava na Zakon o kmetijstvu, ki vsebuje enako določbo; kar pomeni, da se rešitev v noveli zakona ohranja. Takšna rešitev odstopa od sistemske ureditve po Zakonu o splošnem upravnem postopku, kjer je elektronsko vlaganje določeno le kot možnost. Opozorila je tudi, da bi kršitev po predlagani določbi nesorazmerno in nesistemsko sankcionirala z zavrženjem vloge; poleg tega pa določba ostaja pomanjkljivo pojasnjena in v zakonskem gradivu niso predstavljeni izvedbeni vidiki predlagane rešitve. Minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je v zvezi s pripombami Zakonodajno-pravne službe pojasnil, da gre pri predlogu zakona za implementacijo evropske zakonodaje. Predlagane rešitve pa so usklajene z Ministrstvom za pravosodje. Glede pripombe v zvezi z vlaganjem vlog je pojasnil, da je ta način z namenom poenostavitve uveden že z Zakonom o kmetijstvu in nekajletna praksa kaže na dobro delovanje sistema. Direktor Kmetijsko gozdarske zbornice je pojasnil, da zbornica predlog zakona podpira ter dodal nekatere predloge glede prihodnje zakonske ureditve v smeri dopustitve možnosti opravljanja terciarne dejavnosti na ribiškem plovilu in prodaje za manjše ulove. O vsebini predloga zakona člani odbora niso razpravljali. Dana je bila le pripomba, da bi bilo smiselno dodatno proučiti pripombe Zakonodajno-pravne službe, predvsem v zvezi z uvedbo sistema točk, ki jih je mogoče izreči v okviru posameznega inšpekcijskega pregleda. Odbor je obravnaval vložene amandmaje koalicijskih poslanskih skupin k 1., 4., 11., 14., 18. in 20. členu in jih sprejel. V skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora pa je glasoval še o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, ki je sestavni del poročila odbora.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, v njenem imenu gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovani! S predlogom zakona o morskem ribištvu se predvsem sledi zahtevam evropske zakonodaje v okviru skupne evropske ribiške politike. Predlog zakona v skladu z evropsko zakonodajo uvaja sistem kazenskih točk za nosilce dovoljenj za gospodarski ribolov in kapitane ribiških plovil. Vzpostavlja pa se register kršitev in evidenca plovil, ki se vodita pri Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Predpisan je postopek za začasni odvzem dovoljenja za gospodarski ribolov. V okviru nalog javne službe se vključuje naloga svetovanja v ribištvu. Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije opozarja na nujno zaščito slovenskega morja. Podala je pobude, ki bodo omogočile lažje delo na področju morskega ribištva, z namenom ohranjanja življenja v slovenskem morju in dolgoročnega zagotavljanja trajnostne rabe virov za priobalno slovensko ribištvo. Predlaga, da se nekoliko poostrijo ukrepi začasne prepovedi upravljanja ribiškega plovila za kapitane ribiškega plovila, ki velja za vse ladje, ki priplujejo v območje slovenskega morja. Nadalje Kmetijsko gozdarska zbornica predlaga dopolnitev z možnostjo prodaje pripravljenih morskih jedi na barki in tudi implementacijo derogacije, ki bo za manjše ulove slovenskih ribičev pomenila poenostavljen sistem neposrednih prodaj in doprinesla tudi k večji prodaji ulova na slovenskem trgu. Na dokaj enostaven način je bilo kar veliko število pripomb Zakonodajno-pravne službe, ki so se v nadaljevanju upoštevale. V Slovenski demokratski stranki bomo Zakon o morskem ribištvu podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, v njenem imenu gospod Benedikt Kopmajer.
Lep pozdrav še enkrat! Dobro jutro tudi državni sekretarki. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus bomo podprli Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o morskem ribištvu. Novela zakona je namreč potrebna za zagotovitev usklajenosti s pravom Evropske unije in izpolnitev predhodnega pogoja za izvajanje operativnega programa za izvajanje Evropskega sklada za pomorstvo in ribištvo v Republiki Sloveniji za obdobje 2014–2020. Kot nam je pojasnil že predlagatelj, se bo s spremembo veljavnega zakona zaradi vzpostavitve boljšega nadzornega sistema skupnosti za zagotavljanje skladnosti s pravili skupne ribiške politike uvedel sistem kazenskih točk za nosilce dovoljenj za gospodarski ribolov in kapitane ribiških plovil. Posledično se bo vzpostavil register kršitev, v katerega se bodo vnesle vse kršitve pravil skupne ribiške politike, ki jih bodo storila slovenska ribiška plovila, vključno z naloženimi sankcijami in številom dodeljenih točk. Ta register bo vodilo Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Vanj pa se bodo beležile tudi kršitve slovenskih ribiških ladij, zoper katere je bil uveden postopek v drugih državah članicah. Z novelo se med drugim uvaja tudi sistem izdaje dovoljenj za kapitane ribiških plovil, sistem točk za hujše kršitve pravil skupne ribiške politike in možnost začasnega odvzema dovoljenj za kapitane ribiških plovil v primeru doseganja oziroma preseganja določenega števila točk. Predlog zakona tudi bolj jasno opredeljuje evidenco ribiških plovil in plovil, ki se uporabljajo v marikulturi. V okviru nalog javne službe v ribištvu so dodane še naloge svetovanja o ribištvu. V Poslanski skupini Desus to rešitev še posebej podpiramo, kajti svetovanje na področju morskega ribištva do sedaj ni bilo ustrezno zakonsko urejeno. V Poslanski skupini Desus nam je žal, da trenutna zakonodaja slovenskim ribičem, ki se – kot vsi dobro vemo – zelo težko preživljajo, ne omogoča možnosti izvajanja terciarne dejavnosti na ribiškem plovilu. Upamo, da se bo pristojno ministrstvo tega sicer zelo zahtevnega vprašanja lotilo v bližnji prihodnosti in pristopilo k njegovemu reševanju z rednim zakonodajnim postopkom. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, v njenem imenu gospod Matjaž Nemec.
Hvala, predsednik. Spoštovana državna sekretarka! S predlogom novele Zakona o morskem ribištvu se zagotavlja skladnost slovenskega pravnega reda s pravom Evropske unije na področju morskega ribištva. Govorimo o dveh uredbah, in sicer o uredbi Sveta iz leta 2009 in o izvedbeni uredbi Evropske komisije iz leta 2011, ki predstavljata temeljno podlago za vzpostavitev nadzornega sistema za zagotavljanje skladnosti s pravili skupne ribiške politike v Evropski uniji. Del teh pravil predstavljata tudi uvedba sankcij zoper hude kršitve pravil skupne ribiške politike ter uvedba sistema kazenskih točk za ribiška plovila ter uvedba sistema kazenskih točk za nosilce dovoljenj za gospodarski ribolov ter kapitane ribiških plovil. Na ta način se želi prispevati k doseganju ključnega cilja skupne ribiške politike, to je trajnostni ribolov oziroma trajnostna raba rib in drugih morskih organizmov. S tem predlogom zakona se zato uvaja register kršitev, ki ga bo vodilo Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, v katerem bodo vnesene vse kršitve skupnih pravil na področju ribištva, ki jih bodo storila slovenska ribiška plovila, vključno z naloženimi sankcijami in številom dodeljenih točk zaradi kršitev. Točke se bodo zabeležile za vsako dovoljenje za gospodarski ribolov. To dejstvo je pomembno, ker se omenjene točke prenašajo na morebitnega novega imetnika dovoljenja za gospodarski ribolov z zavedenim ribiškim plovilom. Prav tako se bodo v tem registru beležile tudi kršitve slovenskih ribiških ladij, zoper katere je bil uveden ustrezen postopek v drugih državah članicah. Nadalje se z zakonom uvajajo še sistemi izdaje dovoljenj za kapitane ribiških plovil, sistem točk za hujše kršitve pravil skupne ribiške politike ter zmožnost začasnega odvzema dovoljenja za kapitane ribiških plovil, če so dosegli ali presegli določeno število točk. Za Poslansko skupino Socialnih demokratov pa je zelo pomembno, da se bo s tem zakonom uvedla tudi javna služba v ribištvu za potrebe svetovanja ter nalog raziskovanja, spremljanja stanja, zbiranja podatkov in poročanja na tem področju, kar so izredno pozdravili predstavniki slovenskih ribičev in tudi Kmetijsko gozdarska zbornica. Na podlagi vsega navedenega bomo Socialni demokrati predlog zakona podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, v njenem imenu Violeta Tomić.
Spoštovani predsednik, spoštovani predstavniki ministrstva, spoštovani kolegice in kolegi, želim vam dober dan! V Poslanski skupini Združena levica se zavzemamo za trajnostno, gospodarno in okolju prijazno ribištvo. V tej smeri gre tudi skupna evropska ribiška politika. Ribji staleži so zaradi prekomernega industrijskega ribolova popolnoma izropani. Kar 60 % staležev je izlovljenih do te stopnje, ko se ne morejo več obnoviti. Od vseh ribičev je v Evropski uniji kar 80 % obalnih ribičev, ki lovijo majhne količine in prispevajo zgolj k 20 % skupnega ulova v Evropski uniji; vse ostalo pa polovi peščica ladij, ki na industrijski ravni ropajo evropska morja. Na geografskem področju GSA 17, v katerega sodi tudi slovensko morje, so staleži sardele v celoti izkoriščeni, staleži sardona pa zmerno izkoriščeni. Ti dve vrsti rib predstavljata večino iztovora slovenskega ribištva, zato je trajnostni priobalni ribolov za Slovenijo še posebej pomemben. Od kar sta šli v razrez še zadnji večji ribiški ladji Riba 1 in Riba 2, industrijskega ribolova pri nas praktično ni več. Imamo samo še majhne priobalne ribiče, ki ne morejo tekmovati z velikimi industrijskimi ribolovnimi združbami; zato je prav, da se z implementacijo ukrepov skupne ribiške politike zaščiti. Poleg pomembnosti spodbujanja priobalnega ribolova zaradi trajnostnega gospodarjenja z morjem se moramo zavedati še, da mali ribiči, usmerjeni v trajnostni priobalni ribolov, ustvarijo več delovnih mest kot industrijska flota in imajo tudi zelo močen gospodarski pomen ter priložnost povezovanja z drugimi sektorji, predvsem s turizmom. S predlaganimi spremembami Zakona o morskem ribištvu se vzpostavlja boljši nadzorni sistem skupnosti za ugotavljanje skladnosti s pravili skupne ribiške politike, uvaja se sistem kazenskih točk za nosilce dovoljenj za gospodarski ribolov in kapitane ribiških plovil za hude kršitve skupne ribiške politike ter sistem in evidenca plovil, ki se uporabljajo v marikulutri. Poleg usklajevanja s trajnostno naravnano skupno ribiško politiko bo sprejetje zakona omogočalo črpanje evropskih sredstev, namenjenih ribištvu. Zato v Poslanski skupini Združene levice novelo zakona podpiramo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Slovensko morsko ribištvo je v zelo nehvaležnem položaju. V pogovorih s predstavniki slovenskih ribičev smo bili krščanski demokrati seznanjeni s težkimi razmerami za delo. Povedali so, da je zanje hudo tudi to, da ni videti perspektive razvoja njihove dejavnosti v naši državi. Večina slovenskih ribičev je starejših, mladi se za ta poklic ne odločajo. Država jim predpisuje nove in nove administrativne naloge ter vedno več birokracije, kar je posledica opuščanja te gospodarske dejavnosti. Ulov je tudi zaradi neurejenih razmerij s sosednjimi državami vedno slabši. Po mnenju ribičev tudi ni ustrezno poskrbljeno za trajnostno izrabo morja oziroma ohranjanja življenja v slovenskem morju. Predlagatelj novele izpostavlja, da je sprememba zakona nujna zaradi uskladitve z evropskim pravnim redom. V skladu z evropskimi uredbami morajo države članice Evropske unije uvesti evidenco ribiških plovil, register kršitev in sistem kazenskih točk z evidenco. Sedanji zakon o morskem ribištvu vsega tega ne omogoča, zato novela prinaša ravno te rešitve. Krščanski demokrati pozdravljamo predvsem ureditev pravne podlage za izvajanje javne službe svetovanja v ribištvu. Čeprav se to v okviru Kmetijsko gozdarskega zavoda Nova Gorica izvaja že več let, se bo z novelo dokončno zakonsko to uredilo. Slovenija ima skromno število ribičev, le okoli 60. Kljub skromnemu številu pa je po našem mnenju njihov pomen za ohranjanje kulturne krajine v slovenskem primorju in za turizem, ki je pomembna gospodarska panoga, izjemnega pomena. Krščanski demokrati opozarjamo predlagatelja, naj bo pri uvajanju administrativnih obveznosti, evidenc in seznamov zaradi usklajevanja z evropskim pravnim redom skrben. Ne uvajajmo nič več birokracije, kot je nujno potrebno. Izkušnje nas učijo, da so številna pravila v naši državi po nepotrebnem precej strožja, kot bi to od nas zahtevala evropska zakonodaja. Poslanka skupina Nove Slovenije bo predlagano novelo podprla.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, v njenem imenu gospod Simon Zajc.
Spoštovani! V Sloveniji je gospodarski ribolov omejen le na morski gospodarski ribolov. Pomemben je predvsem za obalno regijo, kjer je značilna tesna prepletenost ribolova z življenjem tega območja, predvsem zato, ker ne zagotavlja delovnih mest le neposredno; temveč je povezan tudi z gospodarstvom celotne regije. Navezuje se tudi na turizem in gostinsko ponudbo. Republika Slovenija kot članica Evropske unije spodbuja izvajanje reformirane skupne ribiške politike in celostne pomorske politike. Ena glavnih prioritet razvoja slovenskega ribištva je trajnostna raba ribolovnih virov in upravljanje flote. S Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o morskem ribištvu se bo v prvi vrsti zagotovila usklajenost s pravnim redom Evropske unije. S tem se bodo izpolnili tudi predhodni pogoji za izvajanje operativnega programa za izvajanje Evropskega sklada za pomorstvo in ribištvo v Republiki Sloveniji za obdobje 2014–2020. Sprememba zakona bo omogočila vzpostavitev boljšega nadzornega sistema skupnosti z uveljavitvijo sistema kazenskih točk za nosilce dovoljenj za gospodarski ribolov in kapitane ribiških plovil. Prav tako se uvaja sistem izdaje dovoljenj za kapitane ribiških plovil, bolj jasna opredelitev evidence ribiških plovil in plovil, ki se uporabljajo v marikulturi. Bistvenega pomena je, da se bodo s spremembo zakona v okviru javnih služb v ribištvu uvedle naloge svetovanja v ribištvu, predvsem zaradi neorganiziranosti in nekonkurenčnosti slovenskega morskega gospodarskega ribištva. Svetovanje bo ciljno namenjeno ribičem. Cilj le-tega pa je dvig konkurenčne sposobnosti ribiškega sektorja. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo spremembe Zakona o morskem ribištvu podprli. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 14. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PREPREČEVANJU OMEJEVANJA KONKURENCE, V DRUGI OBRAVNAVI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo mag. Margareti Guček Zakošek.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani poslanke in poslanci, dobro jutro! Pred vami je predlog novele Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence, ki ga je predlagateljica Vlada Republike Slovenije določila na 42. seji 17. 6. 2015. S tem predlogom zakona se predlaga sprememba na področju varstva konkurence, kjer je praksa pokazala neustreznost in zlorabo obstoječe ureditve. Poglavitni cilji, ki jim sledi predlog zakona, so: ravnanja med podjetji, ki se nanašajo na delovanje trga, in konkurenco se uredijo v Zakonu o preprečevanju omejevanja konkurence; ukineta se upravno in prekrškovno varstvo glede dejanj nelojalne konkurence med podjetji; podjetja spore zaradi dejanj nelojalne konkurence rešujejo izključno v sodnih postopkih in razveljavitev določb o dampinškem in subvencioniranem uvozu iz zastarelih določb Zakona o varstvu konkurence. Ključna sprememba na področju nelojalne konkurence med podjetji je torej ukinitev upravnega in prekrškovnega varstva. Trenutna ureditev je namreč neustrezna, ker omogoča zlorabe, saj mora Tržni inšpektorat na podlagi najnovejše sodne prakse izdati ukrep začasne prepovedi dejanja že na podlagi vložene tožbe zaradi nelojalne konkurence; brez presoje, ali so izpolnjeni zakonski elementi nelojalne konkurence. Prepoved dejanj nelojalne konkurence za podjetja pa v veliko primerih pomeni prenehanje opravljanja dejavnosti, izgubo delovnih mest in podobno. Če se v sodnem postopku pokaže, da ni šlo za dejanja nelojalne konkurence, kar se lahko pokaže, je podjetju zaradi začasne prepovedi neupravičeno nastala velika gospodarska škoda; v nekaterih primerih celo likvidacija ali stečaj podjetja. Pri načrtovanju sprememb ureditve nelojalne konkurence smo temeljito proučili tudi možnost izdaje začasne prepovedi na podlagi presoje, ali so izpolnjeni določeni pogoji. Menimo, da bi moral Tržni inšpektorat v takšnem primeru smiselno slediti usmeritvam Ustavnega sodišča Republike Slovenije glede izdaje regulatornih začasnih odločb. Ker pa bi se na takšen način izdaja upravne začasne prepovedi približala sodni začasni odredbi, je po našem mnenju nesmiselno, da obstajata dva enakovredna instituta. Kljub ukinitvi upravnega varstva bo lahko tožnik še vedno predlagal sodišču, da na podlagi Zakona o izvršbi in zavarovanju izda tako imenovano ureditveno regulacijsko začasno odredbo, s katero začasno, do dokončne rešitve v sodnem postopku, prepove dejanje nelojalne konkurence. Prav tako velja poudariti, da bodo potrošniki še naprej varovani na podlagi Zakona o varstvu potrošnikov pred nepoštenimi praksami in Zakona o varstvu potrošnikov. Predlog zakona razveljavlja tudi določbe glede dampinškega in subvencioniranega uvoza, saj se je z vstopom Republike Slovenije v Evropsko unijo pristojnost prenesla na raven EU. Določbe na nacionalni ravni niso več potrebne. Z odpravo zastarelih določb Zakona o varstvu konkurence se sledi načelu poenostavitve ter boljše zakonodaje. Glede aktualnosti tematike bi predlagali, da Državni zbor v sklopu te redne seje opravi tudi tretjo obravnavo tega zakona. Hvala za vašo pozornost.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Marku Ferlugi.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem v dvorani! Glede poročila k Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence v drugi obravnavi lahko povemo, da je Odbor za gospodarstvo na 9. seji 9. 9. 2015 kot matično delovno telo obravnaval predlog zakona, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada. Odboru je bilo prav tako posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe z dne 25. 8. 2015, ki je predložen zakon preučila z vidika skladnosti z Ustavo in pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika. Prav tako so bile dane pripombe podjetja Pro Plus in mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance z dne 31. 8. 2015. K predlogu zakona v poslovniškem roku kvalificirani predlagatelji niso vložili amandmajev. Na seji odbora so prisostvovali predstavniki in predstavnice Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo, Zakonodajno-pravna služba, Javne agencije Republike Slovenije za varstvo konkurence in Tržni inšpektorat Republike Slovenije. V uvodni dopolnitvi je državna sekretarka Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo pojasnila, da se razmerja med podjetji, ki se nanašajo na delovanje trga in konkurence, uredijo v ZPOmK-1, kjer prinesejo le tiste materialne določbe nelojalne konkurence, ki se nanašajo na razmerje med podjetji. Ukine pa se upravno in prekrškovno varstvo glede dejanja nelojalne konkurence med podjetji, podjetja spore zaradi dejanj nelojalne konkurence rešujejo izključno v sodnih postopkih, razveljavi pa se odločba o dampinškem ter subvencioniranem uvozu in ZVK. Poenostavlja se zakonodaja z odpravo zastarelih odločb ZVK. ZPS je imel mnenje, da se je mogoče strinjati z določenimi deli predlagatelja zakona in da je sedanja ureditev upravnega varstva v povezavi s sodno prakso Vrhovnega sodišča problematična in neprimerna. Meni tudi, da bi predlagatelj bolj temeljito predstavil, zakaj trenutne razmere upoštevajo odpravo upravnega in kazenskega varstva v primerih nelojalne konkurence v odnosih B to B (business-to-business). Pri tem ne edini razlog mora biti dejstvo, da sedanja ureditev ni primerna. Predstavnica Vlade in TIRS pojasnjujeta, da je v zadnjem času TIRS sprejel več prijav oziroma predlogov tožnikov za izdajo odločb o začasni prepovedi dejanj nelojalne konkurence. V njih se prijavitelji sklicujejo na sodno prakso, ki zagovarja stališče, da zakonskega besedila v določbi 28. člena ni mogoče razlagati drugače, kot da organ tržne inšpekcije izda ukrep začasne prepovedi dejanja, če je za to dejanje vložena obtožba zaradi nelojalne konkurence ali ovadba zaradi tega dejanja. To pomeni, da TIRS pri začasni prepovedi ni pristojen ugotavljati zakonskih rokov nelojalne konkurence, temveč je vložena tožba zadostna podlaga za izrek začasne prepovedi. V praksi torej TIRS kot prekrškovni organ lahko ugotovi, da niso izpolnjeni zakonski elementi nelojalne konkurence; vendar mora kljub temu začasno prepovedati ravnanje podjetja do dokončne ureditve in delovanja postopka, kar lahko traja več let. Odbor je na koncu v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora izglasoval o členih predloga zakona. Predlog zakona je bil sprejet. Ker Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo k predlogu zakona ni sprejel nobenega amandmaja, odbor predlaga Državnemu zboru, da predlog zakona sprejme v predloženem besedilu. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, v njenem imenu gospod Uroš Prikl.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! Dovolite, da vam na kratko predstavim stališče Poslanske skupine Desus glede sprememb in dopolnitev Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence. Zastarelost nekaterih odločb naše matične zakonodaje ter obstoječa zakonska ureditev na evropski ravni sta poglavitna razloga, ki terjata prenos določb iz enega v drugi zakon – torej iz Zakona o varstvu konkurence v Zakon o preprečevanju omejevanja konkurence. Z novelacijo Zakona o preprečevanju konkurence Poslanska skupina Desus nima težav; nasprotno – podpira ga. Slednje pomeni, da prihaja do razveljavitve Zakona o varstvu konkurence. Bi pa radi opozorili na poglavitno rešitev, in sicer na ukinitev določenih pristojnosti Tržnega inšpektorata Republike Slovenije. V praksi se je izkazalo, da avtomatizem postopkov, ki jih je doslej vodil organ tržne inšpekcije, torej inšpektorata, pomeni veliko škode za stranko, ki se znajde v primeru obtožbe. Največji absurd leži v tem, da je podjetje obsojeno na prepoved začasnega opravljanja dejavnosti samo na podlagi tega, da je tožeča stranka podala tožbo ali ovadbo; torej brez enega dokazila ali ugotovitve, da gre za dejansko obliko nelojalne konkurence. Predstavljajte si, kaj to pomeni za podjetje, ki več mesecev ne posluje na trgu zaradi neupravičenega ukrepa začasne prepovedi dejanja, ki ga je izdal Tržni inšpektorat kot prekrškovni organ. Do končanja civilnega sodnega postopka lahko mine kar nekaj časa, tudi več mesecev ali let. V primeru, da se naknadno izkaže, da ni šlo za dejanje nelojalne konkurence, bi to za podjetje pomenilo nepopravljive, včasih celo usodne posledice in ekonomsko izgubo ter tudi izgubo poslovnega ugleda podjetja na dolgi rok. Ravno in predvsem zaradi slednjega se v Poslanski skupini Desus zavzemamo za čim prejšnjo odpravo upravnega in prekrškovnega varstva pred dejanji nelojalne konkurence. Sedanji obstoj dveh enakopravnih aktov je po naši oceni nesmiseln, zato bomo podprli predlagano rešitev, ki ubira le eno – in to sodno pot. Vsi spori med podjetji, ki izvirajo iz dejanj nelojalne konkurence, se bodo reševali v pravdnem postopku na sodišču. Zaradi vsega naštetega v Poslanski skupini Desus podpiramo spremembo tega predpisa. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, v njenem imenu Luka Mesec.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! V Združeni levici Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence ne bomo nasprotovali. Je pa treba poudariti, da so spremembe, ki jih novela prinaša, precej vprašljive. Hkrati je treba izpostaviti nezadostno urejenost celotnega področja – potrošniške zakonodaje in odnosov med podjetji. Za ključno spremembo – to je odpravo upravnega in prekrškovnega varstva glede dejanj nelojalne konkurence med podjetji – nismo slišali prepričljivih argumentov. Citiram: "Če je trenutna ureditev takšna, da ne ustreza namenu pravnega varstva, bi jo bilo treba urediti oziroma ustrezno spremeniti." To je citat Zakonodajno-pravne službe in edini logični odgovor, sploh če pogledamo analogno prakso, recimo pri drugih inšpektoratih, kjer tako varstvo uspešno funkcionira. Zato je vprašanje, zakaj se ga na tem primeru odpravlja. S strani državne sekretarke, bivše poslanske kolegice iz vrst SMC, pa smo slišali naslednji argument, citiram. "Z vidika svobodne gospodarske pobude, ki je ustavno zagotovljena pravica, ni primerno, da se država oblastno vmešava v civilna razmerja." Ta doksa o svobodni gospodarski pobudi je postala fraza, ki vse pogosteje služi kot opravičilo za posege v zakonodajo, ki gredo neposredno v škodo delavskih, okoljskih ali potrošniških pravic ali pravic malih obrtnikov. In prav ta vidik zakonodaje, torej odnos med podjetji oziroma tako imenovan business-to-business, ki se iz Zakona o varstvu konkurence zdaj prenaša v Zakon o preprečevanju omejevanja konkurence, očitno ni dovolj dober, o čemer priča usoda malih obrtnikov, ki kot proizvajalci pri večjih projektih pogosto ostanejo brez plačila in je s tem pod vprašaj postavljena njihova eksistenca. Tudi na področju potrošniške zakonodaje, ki je druga stran teh regulacij, položaj ni rožnat. Seveda se lahko zaklinjamo, da imamo dva zakona, se pravi Zakon o varstvu potrošnikov in Zakon o varstvu potrošnikov pred nepoštenimi poslovnimi praksami. Ampak praksa kaže popolnoma drugačno stanje. Jasno je, da zakonodaja ni magična rešitev, da gre v resnici za razmerja politične moči, za organizacijo civilne družbe in boj za pravice. A vprašanje je popolnoma jasno. Ali se kot zakonodajno telo trudimo zakonodajo urediti tako, da v čim večji meri regulira stanje v korist šibkejših, v zaščito državljank in državljanov; ali pa zakonodajo ukrivljamo tako, da je vse bolj luknjičasta in dovzetna za nepoštene prakse, za izkoriščanje s strani elit ali kapitala?! In na žalost gremo v tem primeru v drugo smer. Za konec samo še omemba razveljavitve določb o dampinškem in subvencioniranem uvozu. Formalno seveda teh določb ne potrebujemo več, saj so ta vprašanja v rokah evropske zakonodaje in institucij. To pa seveda ne pomeni, da dampinga v praksi ni več. Če pogledamo malo podrobneje, vidimo, kaj se je dogajalo s svinjerejo. Samooskrba pri nas je padla pod 30 %, eden od največjih razlogov za to pa so ravno agresivne dampinške strategije nemških in avstrijskih proizvajalcev. Novejši primer je primer trgovanja z zelenjavo, posebej s paradižnikom. To kaže, da je damping v Evropi še kako živ in da bi zaščito pred njim še kako potrebovali, kljub temu da smo na skupnem trgu. In namesto, da slepo verjamemo v ta skupni trg in da se vseskozi izgovarjamo na Evropsko unijo, se raje vprašajmo, kaj bomo kot država in kot zakonodajno telo znotraj te države naredili, da bomo čim bolj zaščitili delavske, potrošniške, okoljske in socialne pravice; tudi če jih je treba pred Evropsko unijo samo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu mag. Matej Tonin.
Spoštovani predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Učinkovita in zdrava konkurenca predstavlja temelj odprtega tržnega gospodarstva, zagotavlja cenejše in kvalitetnejše blago in storitve, potrošnikom pa omogoča večjo izbiro ter omogoča tehnološke inovacije ter napredek. Konkurenčno pravo na trgu zagotavlja samostojnost vseh gospodarskih subjektov, na drugi strani pa preprečuje nelojalno konkurenco med podjetji. Svobodna gospodarska pobuda, pravica do zasebne lastnine in prosta izbira ter dostopnost delovnih mest so ustavno varovane pravice, ki pomenijo temelj vsake zdrave družbe in njenega uspešnega gospodarstva. Seveda pod pogojem, da spoštujemo pravila igre, da zdrave konkurence ne omejujemo in da ne posegamo po dejanjih, ki takšno konkurenco izkrivljajo. V Novi Sloveniji zagovarjamo zakonske predloge, ki pomenijo korak naprej v poenostavitvi oziroma skrajšanju postopkov, uvedenih zaradi storjenih dejanj nelojalne konkurence. Dejstvo je, da so učinkoviti le hitro pravnomočno končani postopki, ki z izrekom kazni dosežejo svoj namen. Nič nam ne pomagajo visoke globe za storjena dejanja, če kršitelji zaradi številnih pravnih sredstev lahko v več postopkih dosežejo njihovo razveljavitev. Sedanja dvotirnost, ko Javna agencija za varstvo konkurence najprej vodi upravni postopek, šele nato pa sledi prekrškovni postopek, je popolnoma odveč in pomeni le zavlačevanje; predvsem pa pravno negotovost podjetja, ki mu je bila izdana začasna prepoved opravljanja določene dejavnosti. Takšno prepoved mu mora namreč tržni inšpektor Republike Slovenije izdati takoj na podlagi prejete zahteve, da gre za nelojalno konkurenco. Pri tem pa ne more ugotavljati, ali ima dejanje sploh znake nelojalne konkurence. In tudi ko prekrškovni organ ugotovi, da ne gre za nelojalno konkurenco, mora začasno prepovedati delovanje podjetja do dokončnega civilnega sodnega postopka. Ob neučinkovitosti našega sodstva vemo, da takšen postopek lahko traja tudi več let. In kaj to pomeni za podjetje, ki je zgolj osumljeno takega dejanja? Škodo. Zaradi omejevanja prepovedi brez dvoma veliko gospodarsko škodo, če se v pravdnem postopku izkaže, da ni šlo za nelojalno konkurenco. Takšne nesmisle današnja novela Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence odpravlja. Krščanski demokrati smo prepričani, da bo reševanje sporov med podjetji zaradi dejanj nelojalne konkurence izključno v sodnih postopkih vsaj delno pripomoglo k hitrejšemu pravnomočnemu zaključku in s tem k izvršitvi kazni oziroma k oprostitvi; če se bo izkazalo, da dejanje ni imelo znakov nelojalne konkurence. Krščanski demokrati v svojem gospodarskem programu zagovarjamo svobodno gospodarsko pobudo, ki je nihče nima pravice omejevati, dokler ta ne posega v pravico drugega. Zato je nujna takojšnja uvedba sodnega postopka, če obstaja sum, da gre pri posameznem dejanju za nelojalno konkurenco, ki posega v gospodarsko svobodo drugega. S tem rešimo dva problema. Brez odlašanja [[nerazumljivo]]začasna odredba sodišča bo preprečila nadaljnja dejanja nelojalne konkurence. Če pa se bo izkazalo, da je dejanje nesporno, bo postopek ustavljen brez škodljivih posledic za podjetje. Zato bomo v naši poslanski skupini predlog novele zakona podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, v njenem imenu gospod Franc Laj.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovana državna sekretarka, dragi kolegice in kolegi! Pravo nelojalne konkurence je neločljivo povezano s podjetniško moralo. V Republiki Sloveniji že Ustava prepoveduje dejanja nelojalne konkurence, ki so konkretneje določena z zakoni. Gre za različne prakse podjetij, ki odstopajo od dobrih in poštenih poslovnih običajev. Leta 1993 je bil sprejet Zakon o varstvu konkurence, ki je področje nelojalne konkurence uredil z uvedbo generalne klavzule in naštevanjem tipičnih primerov. Kasneje sta bila na področju na podlagi direktive EU sprejeta še Zakon o varstvu potrošnikov ter Zakon o varstvu potrošnikov pred nepoštenimi poslovnimi praksami. Vsi trije zakoni urejajo materijo, katere temeljni cilj je zaščita konkurence ter posledično potrošnika. Posamezne določbe treh zakonov se podvajajo in ustvarjajo nepotrebno zmedo. Določbe Zakona o varstvu konkurence, ki ureja dampinški in subvencionirani uvoz, pa so že dlje časa brezpredmetne zaradi prenosa pristojnosti na raven EU. Predlog zakona o preprečevanju omejevanja konkurence zato predvideva črtanje celotnega Zakona o varstvu konkurence, kar je pravilen korak v smeri posodobitve področne zakonodaje. Tudi zaradi tega v Poslanski skupini Stranke modernega centra predlagano spremembo pozdravljamo. S predlaganimi spremembami rešujemo še nevzdržno stanje na področju izdajanja začasnih prepovedi dejanj nelojalne konkurence, ker je Tržni inšpektorat Republike Slovenije izdal odločbo, ni pa imel pristojnosti odločanja o izpolnjevanju zakonskih znakov dejanj nelojalne konkurence. Gre torej za ukinjanje instrumenta upravnega in prekrškovnega varstva ter uveljavitev sodnega varstva. Predlagane zakonske rešitve bistveno zmanjšujejo tveganja povzročitve škode podjetjem. Oškodovanci, ki bodo zaznali dejanje nelojalne konkurence, kot na primer zloraba logotipa, blagovne znamke, škodljive reklame, ki ga je uporabila konkurenca z namenom zavajanja in izrivanja s trga, bodo vložili tožbo na sodišče, ki pa je v skladu z zakonom pogoj za izdajo začasne prepovedi nelojalnega ravnanja. Z ukinitvijo prekrškovnega varstva bomo zagotovili večjo pravno varnost, saj se prepreči obstoj dveh pravnomočnih aktov, ki bi si lahko bila po vsebini nasprotujoča, in sicer Tržni inšpektorat Republike Slovenije bi lahko v prekrškovnem postopku odločil, da gre za dejanje nelojalne konkurence; sodišče pa v upravnem postopku ravno obratno. Z vidika svobodne gospodarske pobude menimo, da ni primerno, da se država oblastno vmešava v civilna razmerja oziroma spore med posameznimi podjetji. Podjetja morajo biti svobodna pri upravljanju gospodarske pobude, država pa lahko posega le izjemoma, ko je nujno in neizogibno potrebno. V Stranki modernega centra podpiramo predlagane zakonske spremembe, ker njihovo izvajanje prispeva k varnejšemu poslovnemu okolju in krepitvi zaupanja v poslovnem svetu. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, v njenem imenu mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini SDS temu zakonu ne bomo nasprotovali. Prepričani smo, da bodo spremembe in dopolnitve tega zakona pripomogle, da bodo vsi deležniki, ki delujejo na tem področju, imeli boljše pogoje. Prepričani smo, da bo ta del zakona pomagal k izboljšanju konkurenčnosti, pomagal k prostemu trgu in tudi zaščiti potrošnikov. Zato v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke temu zakonu ne bomo nasprotovali.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati. Zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 14. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVI STANOVANJSKEGA ZAKONA, V DRUGI OBRAVNAVI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 16 poslank in poslancev s prvopodpisano mag. Bojano Muršič. Predlog zakona je na 12. seji 3. 9. 2015 obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Ker odbor po končani razpravi členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, v njenem imenu mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovana predstavnica Vlade! Socialni demokrati problematiko najemnikov v hišniških stanovanjih spremljamo že dlje časa in si prizadevamo urediti njihov položaj. Prepričani smo, da gre za socialno šibkejšo in zelo ranljivejšo kategorijo ljudi, ki jim je pravna ureditev v Stanovanjskem zakonu iz leta 1991 povzročila krivice, ker mnogim med njimi ni dovolila oziroma omogočila odkupa stanovanja, v katerem so hišniki prebivali oziroma odkupa drugega stanovanja, in sicer pod enako ugodnimi pogoji, kot je to veliki večini najemnikov omogočal tako imenovani Jazbinškov zakon. Mnogi najemniki v hišniških stanovanjih ob uveljavitvi omenjenega zakona niso bili nosilci stanovanjske pravice, zato formalno niso bili upravičeni do ugodnega odkupa stanovanja. Na tem mestu je treba jasno poudariti, da za takšno pravno ureditev, ko so bili najemniki v hišniških stanovanjih nosilci stanovanjske pravice, večinoma njih pa ne, ni bilo stvarno utemeljenih razlogov, na kar je zelo argumentirano opozorila poglobljena pravna študija, ki so jo pripravili na Inštitutu za nepremičninsko pravo v Mariboru. Prav zaradi tega Socialni demokrati trdimo, da se je večini najemnikov v hišniških stanovanjih zgodila krivica, ki smo jo tudi v sodelovanju z nekaterimi drugimi poslanskimi skupinami skušali odpraviti že v preteklih mandatih Državnega zbora. V letu 2011 smo Socialni demokrati pripravili besedilo predloga sprememb Stanovanjskega zakona, ki je bil sprejet v Državnem zboru. Ta zakon je hišnikom po 20 letih prizadevanj vendarle omogočil, da v roku petih let lahko odkupijo hišniško ali drugo nadomestno stanovanje pod ugodnejšimi pogoji – takšnimi, kot so veljali za veliko večino najemnikov leta 1991. Po sedmih mesecih veljavnosti je Zakon o uravnoteženju javnih financ brez vsebinske utemeljitve razveljavil ključna določila Stanovanjskega zakona in na ustavno sporen način odvzel uzakonjeno pravico najemnikom v hišniških stanovanjih. Na ta način je ZUJF storil nove krivice hišnikom, saj je le šestim upravičencem uspelo uveljaviti zakonske pravice ter si rešiti stanovanjsko vprašanje; veliki večini hišnikom pa to ni bilo omogočeno. Tako smo bili ponovno priča novemu razlikovanju, ki ne more biti legitimno, še manj pa pravično. Najverjetneje pa se v nasprotju z Ustavo Republike Slovenije krši temeljno načelo zaupanja v pravo. Hišniki so se pred slabim letom dni ponovno obrnili na Socialne demokrate s prošnjo, da jim pomagamo pri ponovni uveljavitvi že pridobljenih pravic. Podoben obisk so opravili tudi v preostalih poslanskih skupinah in bili deležni načelne podpore pri reševanju njihove problematike. Zato smo Socialni demokrati ponovno pripravili besedilo novele Stanovanjskega zakona, ki na podoben način rešuje stanovanjsko problematiko kot omenjeni zakon iz leta 2011. Predlog zakona smo ponovno ponudili tudi v sopodpis ostalim poslanskim skupinam, vendar so se nam pridružili le kolegice in kolegi iz bivšega Zavezništva in Združene levice. Podobno se je zgodilo tudi kasneje na seji matičnega delovnega telesa, kjer je večina poslank in poslancev zavrnila naš predlog. Predlagatelji zakona in predstavniki hišnikov smo predstavili pravne in druge vsebinske argumente, ki govorijo v prid sprejetemu zakonu, pa to ni pomagalo. Vlada je k predlogu pripravila odklonilno mnenje, ki je na mnogih točkah žal neresnično in celo zavajajoče. Skrbijo nas tudi besede ministrice za okolje in prostor, ki je med drugim dejala: "Moje mnenje je, da v letu 2015 ne moremo delati izjem za majhno število državljanov." Res je, hišniki so relativno majhna skupina ljudi, najbrž zato tudi manj zanimiva, medijsko manj odmevna in potisnjena ob strani. Pa vendar, če se je neki skupini ljudi zgodila krivica, jo je treba odpraviti ne glede na njeno številčnost ali kakšno drugo okoliščino. Tudi varuhinja človekovih pravic je v svojih Poročilih za leto 2013 in 2014 opozorila na problem neenakega reševanja problematike hišnikov. Državni zbor je lani že sprejel priporočilo v prid reševanju te problematike; pa vendar smo zamudili veliko priložnost, da to žalostno zgodbo enkrat za vselej rešimo. Sedaj hišnikom najbrž ne preostane nič drugega, kot da svojo pravico iščejo še na Ustavnem sodišču. Socialni demokrati pa upamo, da bodo pri tem deležni ustrezne pomoči varuhinje človekovih pravic, saj očitno v Državnem zboru za njihovo problematiko žal večina nima razumevanja.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, v njenem imenu dr. Franc Trček.
Hvala še enkrat za besedo, predsedujoči. Pozdravljena predstavnica Vlade, spoštovani kolegice in kolegi! V Združeni levici se z odločitvijo delovnega telesa, da novelo Stanovanjskega zakona zavrne, ne moremo strinjati ne le zato, ker smo, kot je omenjala kolegica pred mano, sopredlagatelji novele, s katero bi končno in dokončno zakonsko uredili položaj hišnikov, ki so poleg imetnikov stanovanjske pravice v denacionaliziranih stanovanjih tista druga slepa pega Jazbinškovega zakona iz leta 1991. Če smo soočeni s prepričljivimi argumenti, se v Združeni levici nanje v zakonodajnem postopku primerno odzovemo. Vendar se običajno dogaja, da koalicija zakonodajne predloge opozicije preprosto povozi z argumenti, ki so v razpravi večkrat demantirani ali celo brez kakršnihkoli argumentov. Takšen primer je žal tudi novela Stanovanjskega zakona. Ko ga je v začetku septembra obravnavalo pristojno matično delovno telo – Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor, so bili v razpravi vsi glavni razlogi, zaradi katerih Vlada nasprotuje noveli, demantirani bodisi s strani predlagateljev bodisi s strani zainteresirane javnosti. Ker je predstavnikom dela koalicije zmanjkalo protiargumentov, je predsednik odbora iz vrst SMC podporo noveli odrekel z argumentom, da novela ne more odpravljati storjene krivice, ker lahko krivico ugotovi le sodišče. Po izpeljavi, po analogiji to pomeni, da krivica, ki še ni na sodišču, a je vredna parlamentarne obravnave, očitno za večino vladajoče koalicije niti ne obstaja. Legalizem SMC in Desus seveda skriva resnični razlog za nasprotovanje noveli. Ne gre jim za zavezo k spoštovanju standardov pravne države, ker te pogosto kršijo. Spomnimo se samo na primer porazne nomotehnične ravni številnih predlaganih zakonov s strani Vlade in koalicije ter tudi ignoriranja Poslovnika Državnega zbora na sejah delovnih teles, ko jih vodijo poslanci koalicije. Prav tako jim ne gre za odpravo krivice, ki je bila pred četrt stoletja storjena hišnikom; in to predvsem njihovemu socialno najranljivejšemu delu. Gre za ceno spoštovanja pravne države in odprave krivic, ki bi jo vladajoča koalicija morala plačati. V primeru, da bi vseh, ampak res vseh 70 hišnikov, kar v realnosti ni bilo za pričakovati, ki še izpolnjujejo pogoje iz tega zakona, svoje pravice uspešno uveljavilo, gre za ca. 2 milijona evrov. Če se vam to zdi cinično, je to zato, ker tudi je cinično in nespodobno. Še večji cinizem pa je kontekst. Na eni strani vladna koalicija zaradi dveh milijonov evrov zanika, da je bila 70 osebam in njihovim družinam, ki zaradi naključja njihovega poklica po Jazbinškovem zakonu niso mogli ugodno priti do stanovanja, storjena krivica. Na drugi strani pa se koalicija zgolj z ukinitvijo četrtega dohodninskega razreda odpoveduje kar 16 milijonom evrov. Ta cinizem razkriva resnico vlade Mira Cerarja. Država in družba, kot jo ta vlada ustvarja, ni ne pravna ne pravična. To je država, v kateri se na socialne probleme glede kot na očitno odvečne stroške; na interes vladajočih elit pa kot na razvojno priložnost. V Združeni levici – in prepričani smo, da v tem nismo osamljeni – si takšne države ne želimo in je tudi ne bomo dovolili. Hvala za besedo.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, vsi prisotni! Na prvi pogled se res morda zdi, da so uporabniki hišniških stanovanj v neenakopravnem položaju v primerjavi z najemniki, prejšnjimi imetniki stanovanjske pravice na denacionaliziranih stanovanjih. Še bolj se zdi krivična sprememba, s katero je Zakon o uravnoteženju javnih financ leta 2012 razveljavil eno leto prej uveljavljeno spremembo Stanovanjskega zakona, s katero je bila hišnikom pod določenimi pogoji dana možnost odkupa hišniškega stanovanja ali pridobitve nadomestila, s katerim bi si zagotovili drugo lastniško stanovanje, ali pa da bi plačevali neprofitno najemnino. Vse to samo na prvi pogled. Če pogledamo podrobneje, ugotovimo, da gre izključno za službena stanovanja, kjer imajo hišniki pravico začasne uporabe, torej le za čas opravljanja hišniških del. Res je, da je največ teh stanovanj v večstanovanjskih stavbah. Vendar pa so še vedno tudi v šolah, vrtcih in vzgojno-varstvenih zavodih, čeprav hišniki tam ne opravljajo več svojega dela. Res je tudi, da so prejšnji imetniki pravice začasne uporabe po uveljavitvi novele Stanovanjskega zakona v letu 2011 imeli možnost odkupa hišniškega stanovanja in da je ta čas namesto petih let trajal le sedem mesecev; potem pa je ZUJF to možnost trajno odvzel. Ampak celotno zadevo moramo osvetliti iz različnih zornih kotov. V našem pravnem redu velja načelo enakosti, kar v konkretnem primeru pomeni, da bi možnost odkupa stanovanja, ki so ga dobili v začasno uporabo, pod pogoji iz leta 2011 morali imeti tudi učitelji, vzgojitelji in policisti. Vendar predlog današnje novele zakona to možnost daje le določeni skupini, torej hišnikom. V Novi Sloveniji zagovarjamo pravično in trajnostno reševanje stanovanjske problematike vseh državljanov. Zgolj parcialne rešitve, ki favorizirajo le določeno populacijo, niso sprejemljive. Ne smemo spregledati dejstva, da zakon ravno hišnikom daje nekatere pravice, ki jih drugi nimajo. Če so najemno pogodbo za hišniško stanovanje sklenili pred 19. oktobrom 1991, lahko pridobijo subvencijo k najemnini, če etažni lastniki od njih zahtevajo plačevanje tržne najemnine. Do nje so upravičeni, če še opravljajo hišniška dela in tudi če teh del ne opravljajo več zaradi upokojitve ali iz razlogov, ki niso nastali po njihovi krivdi. Po njihovi smrti pa se pravica prizna tudi njegovemu zakoncu. Glede na navedeno lahko rečemo, da hišniki nikakor niso deprivilegirani pri uveljavljanju pravic iz naslova reševanja stanovanjskega vprašanja. Še nečesa ne smemo spregledati. Če bi vseh 70 hišnikov uspešno uveljavilo pravico do prejema materialnih ugodnosti za nakup drugega lastniškega stanovanja, kar velja za najemnike – prejšnje imetnike neomejene stanovanjske pravice na denacionaliziranih stanovanjih, bi morali zagotoviti okoli 2 milijona in pol nepovratnih državnih sredstev; od tega kar eno tretjino, torej 325 tisoč evrov iz državnega proračuna. Slovenija v tem trenutku prav gotovo nima potrebnih finančnih sredstev, da bi prioritetno reševala stanovanjsko problematiko hišniških stanovanj, če pri tem sploh lahko govorimo o problematiki. Glede na dejstvo, da država hišnikom že sedaj omogoča posamezne pravice, ki jih drugi imetniki pravice začasne uporabe stanovanj nimajo, v Novi Sloveniji Predloga zakona o spremembah in dopolnitvi Stanovanjskega zakona ne bomo podprli; prav tako pa mu ne bomo nasprotovali.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, v njenem imenu gospod Igor Zorčič.
Hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Stranke modernega centra se načeloma strinjamo z ocenami, da je Stanovanjski zakonik iz leta 1991 z vidika enakopravnosti družbene porazdelitve premoženja pri privatizaciji družbenih stanovanj odprl nekatera vprašanja, saj so imeli imetniki stanovanjske pravice in njihovi ožji člani možnost odkupa stanovanja po zelo ugodni ceni, medtem ko drugi te možnosti niso imeli. Te možnosti niso imeli tisti, ki so varčevali in si uspeli zgraditi svojo hišo ter niso živeli v družbenem stanovanju; in tudi ne tisti, ki stanovanjske pravice niso imeli iz drugih razlogov. Zakonska ureditev je šla v letu 1991 nekako v smeri, da se omogoči pridobitev lastninske pravice na stanovanjih predvsem tistim, ki so v teh stanovanjih živeli, in njihovim bližnjim. Hišniška stanovanja so bila pred letom 1991 službena stanovanja, izrecno namenjena osebam, ki so se zaposlile kot hišniki; in niso mogla biti dodeljena drugim prosilcem in upravičencem do dodelitve takrat družbenih stanovanj. Uporabniki hišniških stanovanj niso bili nosilci stanovanjske pravice, temveč so bili nosilci pravice do začasne uporabe hišniškega stanovanja za čas opravljanja hišnih del. Posledično je bila tudi ureditev hišniških stanovanj, ki so bila tudi v stavbah šol, vzgojno-varstvenih zavodov, sodišč, na železniških postajah in podobno, leta 1991 specifično urejena, saj so lastniki teh hišniških stanovanj v večetažnih stavbah postali kasneje etažni lastniki. Razlog posebne ureditve hišniških stanovanj je bil v tem, da se je omogočila stalna navzočnost oziroma bližina hišnika v stavbi, za katero je skrbel; torej v specifičnosti tega poklica, pri čemer je ob zamenjavi službe moral stanovanje prepustiti novemu hišniku. V tej luči je bila ureditev v Stanovanjskem zakoniku leta 1991 glede hišniških stanovanj razumljiva, saj bi drugačna ureditev pomenila, da se posebna namenska stanovanja v posamezni stavbi, v kateri so lahko bivali samo hišniki, spremenijo v navadna stanovanja. Možnost odkupa hišniških stanovanj v Stanovanjskem zakonu leta 1991 bi tako pomenil konec hišniške službe v dotedanji obliki, saj bi stanovanja, tako kot pri ostalih imetnikih stanovanjske pravice, kupili tudi ožji družinski člani in stanovanje morda tudi prodali. Pri tem je treba poudariti, da položaj hišnikov tudi ni mogoče enačiti s položajem tistih, ki so imeli stanovanjsko pravico v denacionaliziranih stanovanjih, saj so slednji živeli v stanovanjih, ki niso bila službena in so se od drugih razlikovala samo v tem, da so bila zaradi postopkov denacionalizacije namenjena vrnitvi prvotnim lastnikom. Tako ni nobenega razloga po pravni izenačitvi teh dveh skupin uporabnikov stanovanj. Leta 1991 je zakonodajalec imel razloge za specifično ureditev hišniških stanovanj, ki pa je nihče, ki zatrjuje, da je krivična ali neustavna, ni uspel izpodbiti v ustavnosodni presoji. Kot zelo pomembno je treba šteti tudi okoliščino, da je Stanovanjski zakon iz tega leta v recimo temu izvedbenem delu, ki se nanaša na privatizacijo družbenih stanovanj, izvršen. Vsako poseganje v zakon, ki je bil sprejet pred 24 leti in že izvršen, bi zato lahko odprl vrsto zahtevkov tistih, ki s preteklo ureditvijo niso bili zadovoljni, na primer drugih uporabnikov službenih stanovanj, ker bi ocenili, da v primerjavi s hišniki niso v enakopravnem položaju. Zaradi navedenega Poslanska skupina Stranke modernega centra predloga zakona ni podprla. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, v njenem imenu gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovana ministrica, predstavniki Ministrstva za okolje in infrastrukturo! Ponovno je pred nami Predlog zakona o spremembah in dopolnitvi Stanovanjskega zakona. Bil je že večkrat v tem državnem zboru. Tokrat je v obravnavo Državnemu zboru vložen s strani skupine poslank in poslancev s prvopodpisano mag. Bojano Muršič. Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je tematiko obravnaval na 12. redni seji in po daljši razpravi sprejel sklep, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo; kar pomeni, da je obravnava o tem zakonu zaključena in danes niti ni glasovanja. Temu predlogu zakona nasprotuje tudi Vlada Republike Slovenije, za kar navaja kar nekaj argumentov. In sicer, ne drži trditev predlagateljev, da je šele Stanovanjski zakon opredelil hišniška stanovanja kot službena stanovanja. Hišniška stanovanja so vse od leta 1959 opredeljena kot službena stanovanja na podlagi takratnega Zakona o hišnikih. Uporabniki hišniških stanovanj so bili ves čas do uveljavitve Stanovanjskega zakona iz leta 1991 še vedno nosilci pravice do začasne uporabe hišniškega stanovanja. Hišniška stanovanja niso samo v večstanovanjskih stavbah, ampak so tudi znotraj javnih stavb, kot so vrtci, šole, vzgojno-varstveni zavodi in drugi javni objekti. Teh stanovanj Stanovanjski zakon ne opredeljuje oziroma jih ne rešuje na enak način. Sam zakon nikoli ni bil podvržen ustavni presoji, so se pa posamezne odločitve večkrat presojale na Vrhovnem in Ustavnem sodišču; odločitve pa so bile vedno potrjene, da gre zgolj in izključno za hišniška stanovanja. Vlada meni, da je Stanovanjski zakon s to spremembo neupravičeno izpostavil zgolj eno skupino ljudi. Hišniki so že po sedanji zakonodaji, v primerjavi z ostalimi skupinami, ki imajo službena stanovanja, v boljšem položaju. Pri dodelitvi za neprofitno stanovanje dobijo dodatnih 200 točk, če so bili v hišniškem stanovanju, kar pomeni, da se avtomatsko uvrstijo višje na lestvici. Tudi Državni svet ne podpira predloga zakona. Službenih stanovanj, na katerih so hišniki pridobili zgolj pravico do začasne uporabe za čas opravljanja hišniških del, ne moremo enačiti s stanovanji, na katerih je bila v preteklosti pridobljena stanovanjska pravica. Državni svet tudi dodatno opozarja, da bi lahko sprejetje zakona povzročilo zahtevo po tako imenovani privatizaciji ostalih stanovanj, ki so bila pred letom 1991 opredeljena kot službena stanovanja. Zato v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da je stališče matičnega odbora primerno in da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, v njenem imenu gospod Ivan Hršak.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Predlog novele Stanovanjskega zakona je po vsebini identičen zakonu, ki je veljal od sredine novembra 2011 do konca maja 2012; nato pa so bile z Zakonom o uravnoteženju javnih financ spremenjene oziroma črtane rešitve prej omenjenega kratko veljavnega zakona. Ta predlog novele ponovno prinaša zakonske rešitve, ki bodo prejšnjim imetnikom stanovanjske pravice ali prejšnjim imetnikom pravice začasne uporabe hišniških stanovanj zagotovile take pravice, kot jih imajo prejšnji imetniki stanovanjske pravice na denacionaliziranih stanovanjih. To je zagotovitev pravic do prejema materialnih ugodnosti za nakup drugega lastniškega stanovanja tistem upravičencem, ki nimajo rešenega stanovanjskega vprašanja in jim ni uspelo uveljaviti pravice, ki jim jih je zagotavljala novela Stanovanjskega zakona iz leta 2011. Zakon za uravnoteženje javnih financ je po mnenju predlagateljev predloga novele sporno in po njihovi oceni verjetno nezakonito razveljavil novelo Stanovanjskega zakona, ki je skoraj 7 mesecev urejal uveljavljanje pravic prejšnjim imetnikom stanovanjske pravice ali pravice začasne uporabe hišniških stanovanj, saj jim je predčasno preprečil uveljavitev zakonskih pravic. Upravičenci bi namreč lahko v roku petih let od uporabe zakona uveljavili pravice. V roku sedmih mesecev je šestim upravičencem uspelo uveljaviti zakonske pravice, večini pa ne. Ocenjeno je, da bi za nakup 70 drugih lastniških stanovanj znašala obveznost Republike Slovenije preko 2 milijona evrov. V Poslanski skupini Desus podpiramo intenco predlagatelja, da skuša omogočiti uveljavljanje pravic najranljivejši in socialno najšibkejši kategoriji prebivalcev, kajti tudi Varuh človekovih pravic je v svojih letnih poročilih za leti 2013 in 2014 opozoril, da je treba problematiko hišniških stanovanj obravnavati enakopravno. Žal pa se v naši poslanski skupini vseeno strinjamo z mnenjem Vlade, ki predlogu zakona nasprotuje. Dejstvo je, da bi zakon neupravičeno izpostavil eno skupino najemnikov, to je hišnikov; čeprav obstaja še kar nekaj drugih skupin najemnikov službenih stanovanj, kot so na primer učitelji, vzgojitelji, policisti, vojaki in drugi. V Poslanski skupini Desus menimo, da bi v primeru, da bi bil zakon sprejet, kršili pravico do enakosti pred zakonom, saj bi na primer hišnik dobil pravico do materialnih ugodnosti pri nakupu drugega stanovanja; vzgojitelj, ki prav tako kot hišnik biva v službenem stanovanju v nekem vzgojno-varstvenem zavodu, pa ne. Hišniška stanovanja niso nikoli bila opredeljena kot stanovanja, na katerih so imeli najemniki stanovanjsko pravico, ampak je že Zakon o hišnikih iz leta 1959 opredelil hišniška stanovanja in pravico do njih izključno iz razloga opravljanja hišniških del. To pomeni, da je bilo hišniško stanovanje zgolj službeno stanovanje, ki so ga hišniki lahko uporabljali le za čas opravljanja hišniških del. O tem govori tudi Zakon o pravicah na delih stavb iz leta 1976, ki je hišniško stanovanje uvrstil med skupne dele stavbe s pravico trajne uporabe etažnih lastnikov. Na ta način je tudi Stanovanjski zakon iz leta 1991 hišniško stanovanje v večstanovanjskih blokih opredelil kot solastnino etažnih lastnikov. V ostalih stavbah, ki so javnega značaja, so ta stanovanja predstavljala skupni del javne stavbe. Predlog zakona prinaša tudi nezanemarljive finančne posledice, kajti če bi se vseh 70 hišnikov odločilo za uveljavljanje predlaganih ugodnosti, bi potrebovali več kot 2 milijona evrov. Sicer pa v Poslanski skupini Desus menimo, da so hišniki že po sedanji zakonodaji favorizirani v primerjavi z drugimi skupinami, saj so upravičeni do subvencije k tržni najemnini, ob upokojitvi pa lahko zaprosijo za dodelitev neprofitnega stanovanja, pri čemer se jim dodelijo dodatne točke iz naslova hišnika. Mnenju ministrstva pa pritrjujejo tudi številne sodbe Vrhovnega sodišča, iz katerih nedvoumno izhaja, da Stanovanjski zakon ni kršil pravic najemnikov v hišniških stanovanjih. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus smo na obravnavi zakona na matičnem delovnem telesu glasovali proti vsem členom predloga zakona. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG RESOLUCIJE O DOLGOROČNEM RAZVOJNEM PROGRAMU POLICIJE DO LETA 2025. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga resolucije dajem besedo predstavnici Vlade, ministrici za notranje zadeve mag. Vesni Györkös Žnidar.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! Resolucija o dolgoročnem razvoju policije do leta 2025 – Kakovostna policija za varno Slovenijo je najvišji ključni razvojno-usmerjevalni dokument, namenjen policiji; in hkrati je dolgoročni planski dokument, ki zagotavlja platformo ter okvir za dolgoročni razvoj policije; in je hkrati temelj srednjeročnih načrtov dela policije. Gre za strateški dokument, ki odgovarja na ključna vprašanja dolgoročnega razvoja policije ter zagotavlja konstantnost prioritet in vlaganje v varnost. Varnostne grožnje so globalizirane, zato je tudi nujen razvoj policije, da bo tudi tehnika, taktika in metodika policijskega dela globalizirane. Pričujoči dokument je odgovor na ta odziv. Temeljna načela, na katerih temelji predlog resolucije, so: operativna avtonomnost, strokovna neodvisnost delovanja organa, trajnostni razvoj, ekonomičnost in učinkovitost delovanja organa, načelo sorazmernosti. Z resolucijo želimo predvsem doseči veliko raven pravne in osebne varnosti ljudi ter varnosti njihovega premoženja, krepitev pravne države, okrepitev sodelovanja z lokalno skupnostjo, dekoncentracijo policije in uresničevanje obveznosti pri zagotavljanju mednarodne varnosti, ki jih je Republika Slovenija sprejela na policijskem področju. Znotraj tega je na prvem mestu uresničevanje zakonskih ciljev, kot so varnost življenja ljudi in njihovega premoženja pred nevarnostmi kaznivih dejanj; sorazmerno visoka raven pravne varnosti povzročiteljev teh dejanj v policijskih postopkih z doslednim uresničevanjem demokratičnega nadzora nad policijo, zlasti ob uporabi policijskih pooblastil in prisilnih sredstev. Strokovno in trdno zgrajen sistem policijskih uslužbencev z jasno izraženimi cilji in podporo, ozaveščanje civilne združbe, družbe nevladnih organizacij in javnega mnenja je zagotovilo za njihovo zakonito in strokovno delo. Strokovnost, etičnost in zakonitost dela policijskih uslužbencev je mogoče doseči, če uživajo potrebno funkcionalno samostojnost in poklicno varnost. Za pripravo dokumenta je policija najprej identificirala ključne razvojne probleme, s katerimi se sooča, identificirala je razloge za problemska stanja ter njihove notranje in zunanje posledice. Na tej podlagi je za vsak problemski sklop določila temeljne in posamezne razvojne cilje, pojasnila potrebo po doseganju teh ciljev, metode za njihovo uresničevanje, čas za izvedbo razvojnih projektov, ovire in kazalnike uspešnosti doseganja postavljenih ciljev. Predlogu resolucije so [[nerazumljivo]]dolgoročni razvojni cilji policije, ki izhajajo iz poslanstva in vizije policije, ki predstavlja zagotavljanje ustrezne ravni varnosti, da ostanemo ena najvarnejših držav za nemoteni osebnostni in splošni družbeni razvoj. V nadaljevanju so opredeljene splošne družbene okoliščine delovanja policije, opredeljene so tudi javnovarnostne grožnje in javnovarnostna tveganja, ki jih ocenjujemo za obdobje naslednjih 10 let. Ključnega pomena za dosego ciljev je seveda tudi kadrovska politika policije oziroma zagotavljanje ustreznih kadrovskih virov. Vsekakor bo treba v naslednjih letih povečati število policistov in izboljšati njihovo starostno strukturo. V resoluciji so opredeljeni tudi konkretni prednostni razvojni projekti policije, ki se nanašajo na sistem vodenja, koncept policijskega dela in izvajanja policijskih pooblastil, na prednostno materialno-tehnično opremljanje policije, ki ga bodo narekovale nove tehnologije informacijske in telekomunikacijske storitve. Poudarek je tudi na vrhunski usposobljenosti policistov in njihovi integriteti ter zmanjševanju reakcijskega časa pri njihovemu delu in podobno. Celotna ocenjena vrednost višine sredstev za realizacijo nalog resolucije je 512 milijonov evrov, ki naj bi jih črpali iz proračuna Republike Slovenije, določen del pa tudi iz evropskih sredstev. Gre za oceno potrebnih investicij v naslednjih desetih letih. Dejstvo pa je, da tudi javnofinančni okvir ostaja tveganje razvoja policije. Varnost ni le ena od najpomembnejših dobrin, ampak je tudi pomembna človekova pravica. Šele v varni in svobodni družbi lahko posameznik uresničuje svoje potrebe in se razvija. Verjamemo, da načrti iz resolucije ne bodo ostali zgolj mrtva črka na papirju. Posamezne načrtovane naloge se že uresničujejo, kot na primer ePolicist in odprava administrativnih ovir pri policijskem delu, razvoj socialnih veščin. Dobili smo tudi novo stavbo Nacionalnega forenzičnega laboratorija. Družba od policije pričakuje veliko; zlasti, ko se pojavljajo nove varnostne grožnje. V manjši meri lahko policija ta pričakovanja skupnosti zadovolji s sistemski prilagoditvami, ki ne zahtevajo dodatnih virov. Velikokrat je pa pričakovana večja odzivnost policije na sodobne varnostne odzive tista, ki terja nova razvojna vlaganja. Temu cilju – poleg zadovoljitev pričakovanj družbe glede sodobnih varnostnih izzivov – sledi tudi Resolucija o dolgoročnem razvojnem programu policije do leta 2025.
Predlog resolucije je obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo članu odbora gospodu Marku Ferlugi.
Hvala za besedo. Lep pozdrav ministrici in državnemu sekretarju! Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 10. redni seji 8. 9. 2015 obravnaval omenjeni Predlog resolucije o dolgoročnem razvojnem programu policije do leta 2025 in ga na podlagi prvega odstavka 15. člena Zakona o organiziranosti in delu v policiji in 109. člena Poslovnika Državnega zbora predložil Vladi, se pravi seznanitev. Odbor se je tudi seznanil z naslednjim gradivom: predlogom resolucije kot takim, mnenjem Zakonodajno-pravne službe in mnenjem Komisije Državnega sveta za državno ureditev z dne 7. 9. 2015. Predstavnika predlagatelja, se pravi državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve gospod Šefic in namestnica generalnega direktorja policije mag. gospa Bobnar, sta v obrazložitvi povedala, da je resolucija pripravljena na podlagi 15. člena Zakona o organiziranosti in delu v policiji ter je na Ministrstvu za notranje zadeve nastajala že od leta 2011. Predlog resolucije je pomemben strateški dokument, na katerem bodo temeljili dolgoročni in kratkoročni cilji policije. Glavni cilj pa je, da je s sistemskim vlaganjem v razvoj treba zagotoviti po njunem mnenju najpomembnejšo dobrino, in to je varnost državljanov. Le-to je treba s pomočjo taktike in metodike prilagajati trenutnim izzivom, ki so nedvomno veliki, kot lahko to vidimo. Za realizacijo celotnega predloga pa ocenjujejo, da je potrebno okvirnih 512 milijonov, ki naj bi jih pridobili deloma iz proračuna, deloma iz evropskih sredstev; in to nekje v desetih letih. Odbor je bil seznanjen s pisnim mnenjem Zakonodajno-pravne službe, iz katerega izhaja, da je ZPS predlog preučil z vidika njene skladnosti z Ustavo Republike Slovenije, zakoni, pravnim sistemom in z zakonodajno-tehničnega vidika. ZPS na Predlog resolucije nima pripomb. Nadalje je predstavnik Komisije Državnega sveta za državno ureditev gospod Fajt v njihovem mnenju izpostavil naslednje ugotovitve: velik izpad kadrov, nudenje psihološke in čustvene opore med zaposlenimi, problematika prehitrega upokojevanja. Pohvaljeno je bilo preventivno delo policije z željo večje prisotnosti v lokalnem okolju. Izpostavljena je bila tudi prometna varnost in begunska problematika, ki je kar se da aktualna. Predstavnik Državnega sveta je podal tudi mnenje, da policija uživa izjemno velik ugled in zaupanje ter da je njeno ravnanje na visokem nivoju. V nadaljnji razpravi so članice in člani odbora kot prvo pohvalili delovanje policije, ki kljub kadrovski podhranjenosti, relativno slabim delovnim pogojem in z omejenimi finančnimi sredstvi opravlja svoje delo na zavidljivi ravni. Mnenja smo bili tudi, da so že dosegli kritično mejo pri številu zaposlenih, izpostavljeno je bilo tudi določilo, ki pravi, da je za opravljanje poklica policista potrebna višješolska izobrazba. Tukaj je potem dinamika prehajanja oziroma ali obstaja možnost kompenzacije z delovnimi izkušnjami; tukaj so bile dileme. Nadalje je bil podan predlog za povečanje voznega parka in mogoče namen privarčevanja sredstev s pomočjo finančnega oziroma operativnega lizinga. Predlagan je bil tudi ukrep za najemne pogodbe z namenom privarčevanja sredstev. Vprašanja so bila jasno spet povezana z aktualno tematiko beguncev. Na koncu pa je bilo omenjeno delovanje policijskega orkestra in to, da bi se v naslednji resoluciji oziroma pri popravku resolucije tudi to vneslo, ker je eden od pomembnih elementov prepoznavanja delovanja policije v okolju. Državni sekretar in namestnica generalnega direktorja sta v odgovorih pojasnila vse navedene zahteve in povedala [[…]] [[znak za konec razprave]] Sem že na koncu. Potem pa grem kar na zaključne dele. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika glasoval o vseh delih predloga resolucije in jih sprejel. K predlogu resolucije na matičnem delovnem telesu niso bili sprejeti amandmaji. Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je Državnemu zboru predlagal, da resolucijo sprejme v celoti. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, v njenem imenu dr. Franc Trček.
Pozdravljeni še enkrat, spoštovana gospa ministrica, spoštovani državni sekretar, spoštovani zbor! Po tem showmanu malo resnosti. Pred nami je Predlog resolucije o dolgoročnem razvoju policije. Predlog v Združeni levici podpiramo, saj gre za pomembno področje, ki mu namenjamo premalo pozornosti, na kar smo že večkrat opozorili. Z dokumentom nimamo večjih težav. Moti pa nas predvsem to, da se v razpravo o razvojnem programu ni vključilo tudi predstavnikov sindikatov. Zaposleni v policiji so konec koncev tisti, ki se jih ta dokument najbolj tiče in ki so zaradi dela na terenu še toliko bolj seznanjeni s konkretnimi težavami Slovenske policije. Ali resolucijo odkrito podpirajo tudi v MNZ in vlada, pa bo jasno razvidno iz vsakoletnega proračuna. Cilji navedenih dokumentov so namreč v celoti odvisni od finančnih sredstev proračunskih postavk, ki jih bo za delovanje policije namenila država. In v manjšem delu od evropskih sredstev, skratka pete blagajne, kot jaz običajno rečem. Daleč največji problem ostaja kadrovski – glede izjemno negativnega trenda števila zaposlenih in anomalij v plačilnem sistemu. Iz projekcij je razvidno, da naj bi recimo do leta 2019 bilo v policiji zaposlenih le še 7 tisoč 163 oseb; samo v letošnjem letu naj bi se upokojilo 319 policistov in policistk. Kako pomembno je dobro delovanje policije, ki nima zgolj in samo represivnih funkcij, se kaže ravno v zadnjih tednih. Poleg zaskrbljujočega zmanjševanja števila policistov je zaskrbljujoča tudi trenutna starostna struktura, saj je povprečna starost že več kot 40 let. Ob zagotovitvi ustreznega števila policistov in policistk je treba preprečiti poglabljanje generacijske vrzeli. Ključni problem še vedno ostaja zastarela oprema in številni neprimerni prostori, v katerih policija deluje. Kot že rečeno, je resolucija brez ustreznih finančnih sredstev mrtva črka na papirju. Nezadostno financiranje policije in vse slabše razmere pa utegnejo na daljši rok spodbuditi apetite po privatizaciji področja varnosti, čemur v Združeni levici seveda odločno nasprotujemo. Vsega navedenega se morata vlada in Državni zbor zavedati ter prepoznati pomembnost resorja; ne le z besedami, ampak tudi z ustreznimi razpravami in tudi z ustreznimi proračunskimi sredstvi. V tem resorju nikakor ni prostora za zategovanje pasu in upamo, da se bo negativni trend že v naslednjem letu spremenil. Kot že rečeno, bomo v Združeni levici predlog resolucije podprli; pri tem pa pričakujemo, da bo vlada za uresničitev ciljev, ki so opredeljeni v dokumentu, namenila tudi zadostna sredstva – tako ta vlada kot vse naslednje vlade do leta 2025. In upam, da bo v naslednji vladi Združena levica že prisotna. Hvala za besedo.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu gospa Iva Dimic.
Spoštovana predsedujoča, spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Med državami Evropske unije je Slovenija druga najvarnejša država. Pri zagotavljanju stopnje varnosti ima zagotovo veliko vlogo policija. Ali bomo tako stopnjo varnosti znali ohranjati tudi v prihodnje, je v veliki meri odvisno od nadaljnjega dela in razvoja policije, torej od kadrovske zasedbe v policiji, opremljenosti, izobraževanja in usposabljanja policistov, zlasti pa od sredstev, ki jih bomo namenjali za varnost. Dolgotrajna finančna in gospodarska kriza je pri nas pustila velike posledice prav na področju delovanja policije. Proračunska sredstva za policijo so se zmanjševala tako na postavkah plač, materialnih stroškov in investicij, število policistov se je v letih krize konstantno zmanjševalo, delovne obremenitve policistov pa povečevale, saj so izpraznjena delovna mesta policistov ostajala nezasedena. Sindikalne organizacije policistov glasno opozarjajo na iztrošeno osebno opremo policistov, to je uniform, čelad, jopičev in podobne opreme. Zmanjkuje tudi sredstev za vzdrževanja sistema zvez Tetra in celo za izvajanje nujne helikopterske medicinske pomoči. Prav tako ni predvidenega denarja za zamenjavo računalnikov, dotrajanih službenih vozil in za obnovo dotrajanih prostorov, še posebej se to pozna v nekaterih najbolj pozabljenih oziroma odrinjenih okolij na obrobju države. Policija je kljub slabim delovnim pogojev v preteklih letih še uspela zagotavljati svoje storitve, vendar pa se že pojavljajo opozorila o daljšanju odzivnega časa policije. Slabi delovni pogoji tudi že načenjajo varnost dela samih policistov, zaradi njihovega premajhnega števila se ob intervencijah ne more več zagotavljati zadostnega števila policistov na terenu in na ta način zagotoviti njihovo varnost, število policistov je treba zvišati ter izboljšati sedanjo neugodno starostno strukturo na način, da se zagotovi zaposlitve ustreznega števila mlajšega kadra. Tu apeliramo na politiko, da ob sprejemanju proračunov za naslednji dve leti, ki ju je Vlada že predložila v parlamentarno proceduro, zagotovi zadostna sredstva za normalno delovanje policije. Varnost države, državljanov in njihovega premoženja ne sme biti ogrožena zaradi varčevanja. Področje, kjer se obseg, zlasti pa zahtevnost dela policije povečuje, je zagotovo gospodarski in bančni kriminal. Ta področja dela bo morala intenzivirati ne-le policija, pač pa vsi organi v verigi preiskovanja, pregona in sojenja. Pri odkrivanju in preiskovanju te vrste kaznivih dejanj je potrebno redno sodelovanje z Računskim sodiščem, Uradom za preprečevanje pranja denarja, Komisijo za preprečevanje korupcije, Finančno upravo Republike Slovenije, Banko Slovenije in drugimi institucijami naše države, predvsem pa je pomembna tudi izmenjava podatkov z drugimi državami. V zvezi z zagotavljanjem varnosti bo za policijo zagotovo velik izziv tudi v prihodnje terorizem. Slovensko ozemlje zaenkrat ni pretirano prepredeno s terorističnimi aktivnostmi, vendar intenzivno preventivno delo na tem področju v prihodnje ne sme ovirati pomanjkanje sredstev. Policija mora redno spremljati tranzit oseb in orožja skozi Slovenijo zaradi preprečevanja terorističnih akcij tudi v drugih evropskih državah. Posebno nevarnost predstavlja grožnja Islamske države, ki se nezadržno širi po svetu, tudi v Evropo. Tudi v zvezi z reševanjem aktualne begunske problematike je najbolj na udaru prav policija, saj je prva, ki se je že in se tudi še bo soočala z begunci ob samem prestopu meje, pa tudi potem, ko bo ta begunska problematika s seboj prinesla tudi občutljiva varnostna vprašanja. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije vsebino predloženega Predloga resolucije o dolgoročnem razvoju policije do leta 2025 podpiramo.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo. Poslanska skupina nepovezanih poslancev bo vsekakor omenjeno resolucijo podprla, prav pa je, da povemo nekaj kritične distance do te resolucije. V poznomoderni družbi, v kateri se nahajamo, so odzivi na kriminaliteto zelo pomembni zaradi vpliva na gospodarstvo. Slovenija kot majhna država lahko razvija svoje gospodarstvo le v varnem okolju in prav varno okolje je tisto, ki bo privleklo investicije pa tudi po drugi strani spodbudilo turizem, kot eno ključnih gospodarskih dejavnosti. Se pravi, več varnosti, boljše gospodarstvo in posledično več davkov in več denarja za policijo. Če ste spremljali, smo zadeve obravnavali že dlje časa na Odboru za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo, kjer je podpora problematiki policijskega dela bila dana tako s strani poslancev Združene levice kot s strani poslancev na desni strani parlamenta. Prav je, da tudi v prihodnje poslanci kot takšni podpiramo vsa prizadevanja za boljše delo policije. Kaj sem pričakoval, da bo malo več v tej resoluciji? Glede na to, da je član te skupine, ki resolucijo predstavlja, tudi Marijan Fank, ki je bil moj študent na magistrskem študiju in je magistrsko nalogo delal prav s tega področja, glede na to, da omenjeno tematiko obravnavajo vsi strateški dokumenti Evropske unije, predvsem dokumenti SOKT, OKT, IOKT in Združenih narodov z Dunaja, sem pričakoval, da bo dokument malo bolj strateško usmerjen glede na kritike, ki jih tudi evropski dokumenti doživljajo in naj bi bili dokumenti bolj v prihodnost usmerjeni. Gre za statične dokumente, katerih kritiko so podali kolegi z univerz, kjer smo podali na omenjene dokumente kar nekaj pripomb. Sicer gre za dela Toma Vander Bekna, van Duina in pa upoštevanje trenutno najboljšega instituta v Evropi, finskega instituta Heuni, ki se ukvarja s statističnimi podatki prav za te dokumente. Pričakujem, da v prihodnje, ko se bodo izvajali cilji omenjene resolucije, da bolj smelo pristopimo in bolj poudarimo v prihodnost usmerjeno delo. Gre za to, da lokalno okolje mora čutiti prisotnost policije in povezanost s policijo in da spreminjamo policijsko delo skupnosti v pluralno policijsko delo, kajti gre za kombinacijo dejavnikov razvoja policije v prihodnje, upoštevanje tehnike in vseh resursov. Identificirati je treba probleme v prihodnje, ki se tičejo prav področja migracij – nastanek favel in pa slumov, kjer bo policija v prihodnje imela veliko dela. Gre za optimizacijo postopkov, kot je pravilno ugotovljeno v resoluciji, vendar pri tem pa nekaj pozabljamo. Številni novi zakoni prinašajo številne nove naloge, vedno manj zaposlenih policistov pa hkrati pomeni, da je tudi vedno več stresa, in napak in prekoračitev pooblastil, kar posledično pomeni, da imamo v policiji problem zaradi premalo ljudi, premalo plačanih ljudi in premalo investicij v izobraževanje. Glede na omenjeno bi zaključil, da podpiramo resolucijo, pričakujemo bolj pluralno usmerjeno policijsko delo, več denarja za kadre, več denarja za izobraževanje in predvsem, da ne zapademo v to, da bo denarja manj in bomo privatizirali policijsko delo, kajti na drugi strani opažamo, da je vedno več ljudi zaposlenih v zasebnem sektorju, ki nekako povzroča konkurenco policijskemu delu, vendar tam je problemov še več. Pričakujem, da v ciljih prav te nove koncepte upoštevamo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti, zanjo dr. Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana gospa ministrica, državni sekretar, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini italijanske in madžarske narodne skupnosti smo tudi proučili Predlog resolucije o dolgoročnem razvojnem programu o policiji do leta 2025. Menimo, da predlagana vsebina v veliki meri odgovarja na ključna vprašanja, vprašanja dolgoročnega razvoja policije in je lahko temelj za pripravo vseh njenih srednjeročnih načrtov dela, zato bova tudi podprla to resolucijo. Vendar je ob tej priliki treba opozoriti tudi na spremenjene okoliščine zaradi nastale situacije na področju begunske in migracijske problematike, kar zahteva sprotno in spontano dopolnjevanje in nadgradnjo tako dejavnosti kakor tudi tovrstnih razvojnih načrtov. Ni treba posebej poudarjati, da se je od nastanka predlaganega besedila do danes na omenjenem področju marsikaj že dogajalo in se odpirajo tudi novi izzivi. Ob tej priliki se naj posebej zahvalim gospe ministrici za včerajšnje dobro sodelovanje in pogovore z madžarskim kolegom, ko sta po moji oceni zelo nevšečno situacijo v preteklih dneh tako rešila, da je to lahko za vzor tudi, kar se tiče bodočega reševanja tovrstnih bilateralnih zadev. Torej, kot sem že rekel, taki in pa podobnih konkretnih izzivov bo verjetno v naslednjih dneh, tednih,še veliko. Pozitivno ocenjujemo eno od pomembnih sporočil predloga resolucije, in sicer jasen poudarek na strokovnosti pri najvažnejših usmeritvah policije. Ob tej priliki želim tudi posebej izpostaviti konstantno dobro sodelovanje vseh struktur policije z italijansko in madžarsko narodno skupnostjo oziroma z njunimi pristojnimi organizacijami, kar je na območjih, kjer živita dve skupnosti, še posebej pomembno. V zvezi s tem, torej s sodelovanjem policije z omenjenima narodnima skupnostma, v duhu dobrega sodelovanja predlagamo, da se v okviru izobraževanj še naprej zagotavlja in nadgrajuje jezikovno usposabljanje policistov v italijanskem in madžarskem jeziku za opravljanje vseh njihovih nalog na območjih občin, v katerih živita omenjeni skupnosti. Predlagamo tudi, da se vložijo dodatni napori v smiselno in strokovno utemeljeno premeščanje tistih morebitnih policistov na narodnostno mešana območja, ki so se izobraževali na omenjenih območjih in obvladajo italijanski oziroma madžarski jezik ter tudi želijo delati na teh območjih. Jezikovno usposabljanje policistov v italijanskem in madžarskem jeziku sodi tudi med konkretne ukrepe, namenjene policiji, ki so vključeni v Načrt ukrepov Vlade za izvajanje predpisov na področju dvojezičnosti 2015–2018, ki jih je sprejela Vlada in pred nekaj tedni potrdila tudi Komisija za narodne skupnosti. Torej, resolucijo bova podprla. Hvala lepa.
Besedo ima poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Marko Ferluga.
Še enkrat lep pozdrav vsem! Dodatno še gospe ministrici Bizjakovi. Stališče Stranke modernega centra glede resolucije pa je naslednje. Veseli me, da prav v tem času, ko policija opravlja izredno delo, sprejmemo tak pomemben dokument. Za kaj gre? Resolucija o dolgoročnem razvoju programa policije do leta 2025 se je oblikovala dejansko štiri leta. Ne bi želel naštevati vsega, kar je v tem obsežnem dokumenti napisano, ampak naj na tem mestu povem in pohvalim, da je dobro izdelan in strukturiran. Seveda imajo kolegi iz drugih opcij svoje poglede, ampak ne glede na to je treba ugotoviti, da nedvomno gre za ključen razvojni, lahko tudi usmerjevalno strateški dokument, ki odgovarja na današnja vprašanja razvoja policije in zagotavlja prioritete, katere temeljijo tako na kratkoročnih kot tudi na dolgoročnih vizijah razvoja samega dela organa. Namen resolucije je visoka raven pravne in osebne varnosti ljudi, varnost njihovega, našega premoženja, če tako smem reči, krepitev pravne države, okrepitev sodelovanja z lokalno skupnostjo, kar je nedvomno pomembno v tem delu, in seveda uresničevanje obveznosti pri zagotavljanju mednarodne varnosti na policijskem področju in ne nazadnje je treba povedati tudi to, da sledi prenovi policijske zakonodaje. Če se strinjamo z dejstvom, da je varnost državljanov med najpomembnejšimi dobrinami, je vsakemu posebej umevno povedati, da pa ni brezplačna. Kaj želim s tem povedati? Resolucija bo ostala samo črka na papirju, če se ne bo zato dobrino, poudarjam varnost, sistemsko – lahko razumete tudi finančno – vlagalo tako v razvoj kadrov, opreme in tehnike. Tukaj je treba poudariti, da je na tem mestu Vlada prisluhnila temu in prav tako ministrica z ministrsko ekipo na čelu ter povečala sredstva, kar v SMC pozdravljamo. V Stranki modernega centra absolutno podpiramo predlog resolucije, za katerega menimo, da je usmerjen v prihodnost, in se strinjamo, da se bo lahko s pomočjo taktike in metodike policijskega dela mogoče prilagajati trenutnim situacijam in izzivom, ki so nedvomno veliki, kar vidimo iz vsakodnevnih poročil medijev. To nam pričajo tudi dogodki in seveda spreminjanje vseh teh stvari, ki so nepredvidljive in zelo kratkoročne. Pričakujemo tudi, da se bo vodstvo policije in ministrstvo znalo prilagajati. V SMC smo tudi veseli, da so vse parlamentarne stranke v predstavitvi resolucije na matičnem odboru jo podprle in s tem pokazale svojo odgovornost, da ta trenutek, v katerem živimo, kjer varnost igra izredno pomembno vlogo, in da smo se vsi skupaj zavedali, da je ta resolucija eden od ključnih elementov za nadaljevanje potem operacionalizacije in potem bolj preciznega delovanja policije. Dovolite mi na tem mestu, da se obregnem tudi na včerajšnje izjave sindikata policije, kjer je bilo govora o evropskih plačah. Mislim,da glede na to, da je ministrica in vladna ekipa v teh zadnjih dveh letih pokazala njen namen in pokazala to, da so se povečala sredstva za Ministrstvo za notranje zadeve, pokazala svoj odnos, ki je, po moji oceni, pravilen in se mi zdi, da je bilo s strani sindikatov mogoče preuranjena ta izjava, ki ne sledi temu, kar kažejo dejstva in ministričino dejanje. Če želite – moram končati s tem, da sem ponosen na delo policije, ki je dolga leta bila zanemarjena in je bila kot nek nebodigatreba, grdi raček, postavljena v kot. S tem dokumentom ji bomo dali orodje in veljavo in pokazali, da se res trudimo skupaj z Vlado in ministrico, da delamo na tem, da dobi policija, policistke in policisti, tisto veljavo, ki si jo upravičeno zaslužijo v naši državi. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Ta listek sem prinesel s seboj zgolj zaradi naslova. Dokument z naslovom Predlog resolucije o dolgoročnem razvojnem programu policije do leta 2025 bomo v poslanski skupini podprli. V zvezi z dokumentom samim naj rečem naslednje. Pri nas imamo nek nenavaden pravni sistem, po katerem sprejemamo resolucijo o resolucijah, z resolucijami in tako dalje. Temu se po domače reče strategija razvoja podjetja, rečejo tisti, ki načrtujejo za 10 let naprej. To bi bila lahko tudi strategija razvoja policije, kar bi bilo bolj normalno; ampak, dobro, tak je pravni sistem. Problem, ki ga osebno pri tem vidim je naslednji. Da pri vseh resolucijah, ki jih sprejemamo, to ne velja seveda samo za to, ampak velja za vse ostale, manjka en podpis; podpis finančnega ministra. Če bi se pod ta dokument podpisal še finančni minister, bi to pomenilo, da bo v naslednjem obdobju do leta 2025 zagotovil teh 500 milijonov evrov, potem bi bila pa situacija drugačna. Ampak seveda ne govorim samo o tem dokumentu, ampak na splošno o resoluciji. Seveda je s policijo tako, in tak odnos ima tudi država, kot ga imajo običajno ljudje, ki rečejo: Policista ne maram videti, razen takrat, ko ga potrebujem. Tudi z državo je približno tako. Slovenska policija je leta 1990, 1991 imela na razpolago dovolj denarja za vse, kar je bilo treba storiti v tistem času, ker je ta država policijo potrebovala. Zdaj se pa še danes vozijo v nekaterih avtomobilih iz leta 1990, 1991 – tako da smo si na jasnem. Potem pa pride neko obdobje neke stabilnosti, neke varnosti in tako naprej, ko država na policijo pozablja. Imam pa občutek, da je zdaj mogoče pa spet nastopil nek čas zaradi aktualnih migrantskih tokov in še česa, da je nastopil nek čas, ko bi pa lahko spet nekoliko več vlagali v policijo. Ti vložki so absolutno potrebni. Govoril sem že o tem, da kadrovsko gledano je policija šla za 2 tisoč ljudi navzdol, ko so se mnogi drugi sektorji, šolstvo in še kdo, samo povečevali. V šolstvu smo od leta 2000 povečevali število učiteljev na vseh ravneh, število otrok je pa padlo, kar je spet svojevrstna neumnost. Pri policiji pa smo zdaj v zadnjih letih od leta 2007 zmanjšali število policistov za 2 tisoč. Resolucija sicer omejuje zdaj nekje na 8 tisoč; to, kar je pa zdaj spet tudi za moje pojme, ministrica, nekoliko vprašljivo; na eni strani čestitke za uspeh, če boste uspela to zadevo zadržati, to moram reči. Ampak treba je pa reči tudi nekaj, če bi teoretično Hrvaška leta 2018, 2019, ne vem kdaj, vstopila v schengen je številka 8 tisoč 100 in toliko prevelika. Ta številka je pa v tem primeru potem prevelika iz razloga, ker Slovenija verjetno tu nekje pri 6 tisoč 500 policistih ob vzpostavljenem schengnu, hrvaškem schengnu, če temu tako rečem, je verjetno nek optimum, ker sicer bomo prišli s številom policistov nad vse razumne meje. Vozni park – mislim, da ni kaj dodajati, to je že katastrofa in so sigurno potrebni vložki, prostori so marsikje, marsikdaj, razen zdaj za Generalno policijsko upravo in vodstvo ministrstva na Litostrojski 54 in še na nekaterih lokacijah v Sloveniji, ustrezni, imate pa tudi policijske postaje, primer je Šentjur, kjer 20, 30 ali več policistov dela v dvo- ali trosobnem stanovanju, tam bi lahko mirne duše takoj zaprli, če bi se šli kakšne normalne standarde. Skratka, to so problemi, v katere bo ta država v smislu policije absolutno morala vlagati, o tem ni nobenega dvoma več. Včasih se čudim, da policisti sploh zdržijo v takih prostorih in da inšpekcijske službe ne reagirajo, česar si kot minister nisem želel, verjamem, da je tudi danes tako, ampak tako pač je. Evropske plače so bile omenjene malo pred menoj. To je svojevrsten problem, policisti vam bodo vedno prikazovali, da imajo 660 evrov plače, kar seveda sploh ni res, ker so že leta 2012 bila izplačila tam okoli 860, govorimo o izplačilih za tisto najnižje delovno mesto. Je pa res, da govorijo o evropskih plačah. Tu, seveda, verjetno ne bomo nikoli prišli skupaj. Povprečje neke države je povprečje policije, to pa je neko pravilo, ki pa bi ga morali spoštovati, v tem trenutku pa je to povprečje za slovensko policijo pod evropskim povprečjem. Žal mi je časa zmanjkalo. Skratka, mi bomo ta dokument podprli, je pa res, da tako kot na vseh resolucijah manjka podpis finančnega ministra. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Benedikt Kopmajer.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani ministrici, državni sekretar! Poslanska skupina Desus podpira prizadevanje Ministrstva za notranje zadeve in policije za reševanje kadrovske in finančne situacije v policijskih vrstah, saj bo od reševanja teh vprašanj odvisno tudi izvajanje predloga resolucije, ki je danes pred nami. Predlog resolucije o dolgoročnem razvojnem programu policije do leta 2025 je namreč strateški dokument o razvoju slovenske policije, ki je nastajal več let. Policija se je v preteklih 20 letih soočala z velikimi organizacijskimi in vsebinskimi spremembami od vstopa Slovenije v schengensko območje do ustanovitve Nacionalnega preiskovalnega urada in izvajanje projekta Libre. Policijo tudi v prihodnje čakajo novi izzivi. Enemu takemu smo priča že v teh dneh, ko se cela Evropa in Slovenija soočata z begunsko krizo. Predlog resolucije temelji na ocenah varnostnih tveganj, v njej pa so določeni tudi ključni cilji, ki se jih želi doseči, ter načini in metode, kako do njih priti. Opredeljeni so časovni roki za uresničitev nalog, prav tako so opredeljeni finančni viri za uresničevanje nalog, postavljeni pa so tudi kazalniki za preverjanje uspešnosti. Resolucija je živ dokument, v katerega ni mogoče zapisati vse, kar bo policija morala izvajati v naslednjem desetletnem obdobju. To pomeni, da bo dokument verjetno treba dopolnjevati, na njegovi podlagi pa bodo pripravljeni tudi srednjeročni plani in načrti za delo policije. Pričakovanja družbe do policije so visoka, še posebej ob pojavi novih varnostnih groženj. V manjši meri jih policija lahko zadovolji s prilagoditvami in prerazporeditvami, v večini primerov pa bodo nujna nova razvojna vlaganja. Namen predlog resolucije je torej tudi vzdrževanje in krepitev visoke ravni pravne in osebne varnosti ljudi in njihove premoženja, krepitev pravne države, okrepitev sodelovanje z lokalno skupnostjo, dekoncentracija policije in zagotavljanje mednarodnih obveznosti. Ne glede na to, da je sama resolucija vzorno pripravljen dokument z dobro zastavljenimi cilji in prioritetami, pa se moramo zavedati, da brez dodatnih finančnih vložkov naloge policije ne bodo realizirane. V Poslanski skupini Desus namreč ocenjujemo, da bo zastavljene strateške cilje mogoče izpeljati le z dobrimi in motiviranimi kadri, zato se ne sme pozabiti na socialni položaj zaposlenih v policiji. Policisti opravljajo nevarno in odgovorno delo, kar pomeni, da morajo za opravljeno delo sprejeti ustrezno plačilo. Ustrezno plačilo in primerna nagrajevanja za nadpovprečno opravljeno delo pa bo hkrati preprečilo tudi velike kadrovske odlive, s katerimi se policija sooča v zadnjih nekaj letih. Res je, da predlog resolucije obsega 10-letno obdobje, vendar je treba premike na področju osebnih dohodkov doseči že prej, pri čemer so primerno nagrajeni policisti tudi bolj odporni na različne pritiske, ki so jim na delovnih mestih izpostavljeni. V Poslanski skupini Desus se zavedamo, da si Ministrstvo za notranje zadeve prizadeva popraviti anomalije v plačnem sistemu policistov in da na to temo potekajo pogovori in usklajevanja z Ministrstvom za javno upravo. Policija je letos pridobila tudi nekaj dodatnih sredstev, ki bodo lajšala izvajanja rednih nalog. Policisti so pri svojem delu izpostavljeni stresu in provokacijam, še posebej v zadnjem času, saj so deležni vedno pogostejših groženj, udeleženi so v hudih nesrečah, soočiti se morajo s smrtjo kolegov in podobno. Za to potrebuje psihološko in čustveno oporo, ki jo policistom nudi Center za raziskovanje in socialne veščine. Le-ta po oceni ministrstva ustrezno opravlja svoje naloge pri pomoči policistom za obvladovanje stresa, kar pomeni, da je za to obliko pomoči v vrstah policistov dobro poskrbljeno. Eden od zelo pomembnih segmentov resolucije je tudi prometna varnost na avtocestah in delovanje prometne policije, ki pa se je v poletnih mesecih precej zmanjšala. V Poslanski skupini Desus menimo, da če želimo v prihodnosti doseči rezultat nič smrtnih žrtev na cestah, bo treba poleg preventivnih akcij prometno policijo tudi kadrovsko okrepiti in tehnično bolje opremiti, da bo le-ta dobro opravila vse aktivnosti na slovenskih cestah in avtocestah. Kot nas je seznanil predstavnik ministrstva, je za 2016 predvideno, da bo policija dobila novo opremo, ki bo namenjena krepitvi varnosti na slovenskih cestah. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus bomo predlog resolucije podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani ministrici, državni sekretar, kolegice in kolegi! Poslanstvo policije kot organa v sestavi Ministrstva za notranje zadeve je zagotavljanje varnosti ljudi in premoženja, preprečevanje, odkrivanje in preiskovanje kriminalitete, zagotavljanja javnega reda in miru, varovanja državne meje, nadzorovanje cestnega prometa, predvsem pa izvajati ukrepe, ki prispevajo k boljši varnosti vseh udeležencev v prometu. Dokument, katerega danes obravnavamo na plenarnem zasedanju, je strateške narave in predstavlja smer razvoj policije za obdobje 10 let, to je do leta 2025. Pripravljavci tega strateškega dokumenta so ocenili, da bi za realizacijo vseh navedenih nalog v resoluciji potrebovali zaokroženo 512 milijonov evrov. Ob tem pa tudi povedo, da bo realizacija dolgoročnega razvojnega programa policije odvisna predvsem od finančnih sredstev in da se bodo prilagajale tako varnostni kot javnofinančni situaciji. Socialni demokrati se zavedamo, da zagotavljanje varnosti in miru ni samoumevno, tudi razvoj celotne družbe je odvisen od učinkovitega delovanja nacionalnega varnostnega sistema in uspešnim spopadanjem z novimi varnostnimi izzivi, zato pa je treba zagotavljati ustrezna finančna sredstva, z njimi pa ravnati skrajno in premišljeno. Zagotavljanje varnostni vsem družbenim skupinam mora biti in ostati v domeni javnega. Skratka, ne glede na smele načrte razvoja policije je le-treba omeniti, da je bil zaradi krize in pritiskov Evropske unije ustavljen razvoj ne le policije, pač pa tudi mnogo drugih pomembnih podsistemov slovenske družbe. Proračunska sredstva so se za investicije v obnovo infrastrukture, ki je za policijo nujno potrebna, ter v razvoj nenehno zmanjševala. V policiji so si delile usodo večine porabnikov proračunskih sredstev, ni bilo dodatnih zaposlitev, med razloge za odliv izkušenega kadra iz policijskih vrst pa z gotovostjo lahko uvrstimo zniževanje plač, ukinjanje napredovanj in še kakšnega dodatka ter upokojevanje, vse zaradi varčevanja in konsolidacije bančnega sistema. Zaupanje ljudi v delovanje policije je vsaj po našem mnenju večinsko zelo visoko, posamezni negativni pojavi znotraj delovanja policije pa ne bi smeli biti posplošeni. Ne gre zanemariti dejstva, da ljudje od policije veliko pričakujemo, zavedajoč se, da je delo policistov stresno in nevarno, mnogokateri dogodki pa tudi psihično zelo obremenjujoči, na primer prometne nesreče, še posebej tiste, žal, s smrtnim izidom. Priznati pa je treba, da je policija povezana z izzivi, z vstopom Slovenije v Evropsko unijo, vzpostavitvijo schengenske meje, z ustanavljanjem Nacionalnega preiskovalnega urada, uspešno opravila. V dokumentu so posamezni ukrepi razdelani in jasno obrazloženi, zato Socialni demokrati ocenjujemo, da je razvoj policije usmerjen – naj jih na tem mestu strnem le v štiri točke – prvič, k učinkovitemu vodenju in upravljanju; k razvoju človeških virov kot drugič; tretjič, k razvijanju sistemskih projektov pri vzdrževanju javnega reda in miru ter vlaganju v ljudi in premoženja in četrtič, vlaganju v tehnološki razvoj. Garant, da bo policija tudi v naslednjem obdobju delovala v skladu s poslanstvom, vizijo, poštenostjo in nepristranskostjo ter se istočasno razvija in se uspešno zoperstavila izzivom, ki jih bodo narekovali globalni trendi na področju vseh vrst kriminala, terorizma, ter varnostnim razmeram in tveganjem, ki se spreminjajo. Spoštovani! Varnost in mir sta poleg zdravja dobrini, ki jih državljanke in državljani Slovenije postavljamo na prvo mesto. Varnost in mir pa nista tako samoumevni dobrini, kot se nam zdi. Na svetu je več kot 51 milijonov beguncev, največ po drugi svetovni vojni, od tega več kot polovica otrok in najstnikov, zaradi nasilja in revščine. Izziv 21. stoletja, kako rešiti največjo svetovno begunsko tragedijo, je torej pred našimi vrati. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlog resolucije podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu resolucije matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni mogoče vlagati. Glasovanje o predlogu resolucije bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 14. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O VARSTVU KULTURNE DEDIŠČINE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Andreju Čušu.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini SDS se že vse od začetka sklica Državnega zbora ukvarjamo z iskanjem rešitev na vseh področjih življenja. Tako smo v tem času vložili 35 zakonodajnih sprememb, s katerimi bi izboljšali tako sedanjost kot prihodnost. Danes je pred nami obravnava novele Zakona o varstvu kulturne dediščine. Ugotavljamo, da se zaradi nekaterih nedorečenosti v omenjenem zakonu po nepotrebnem lahko zavirajo postopki v zvezi z ureditvijo problematike revolucionarnih morišč na slovenskih tleh. S predlaganim zakonom želimo odstraniti ovire, ki so se pokazale v praksi od sprejetja omenjenega zakona in bi utegnile vplivati na postopek dostojnega pokopa žrtev in ugotavljanja krivde ter odgovornost za namerne, sistemske in množične poboje, ki so se zgodili na slovenskih tleh. Obravnava posmrtnih ostankov žrtev revolucionarnega nasilja med drugo svetovno vojno in po drugi svetovni vojni je predmet urejanja v Zakonu o vojnih grobiščih, v Zakonu o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev, ki poskuša dopolnjevati Zakon o vojnih grobiščih ter tudi v Zakonu o varstvu kulturne dediščine. Lahko rečemo, kljub temu da je že 25 let od konca totalitarnega režima, ki je te poboje prikrival, še vedno obstaja na slovenskih tleh več kot 600 prikritih morišč. Zakon o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev sicer določa, da lahko svojci pokopljejo posmrtne ostanke žrtev, vendar hkrati v 12. členu določa, da se grobišča vnašajo v register kulturne dediščine, za katere pa velja varstveni režim, kot velja za varstvo kulturne dediščine. Zakon o varstvu kulturne dediščine določa, da so posmrtni ostanki kot arheološka ostalina v lasti države in se jih lahko samo preda v muzej, razen če je lastništvo ostalin že znano. Znano pa ne more biti, če posmrtni ostanki niso bili izkopani in identificirani. Do tega pa lahko pride le, če se domneva, da gre za vojno grobišče, kar je nemogoče domnevati, če se izkop v bistvu ne izvede. Ne glede na to, da namen Zakona o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev ni bil takšen, pa nejasnost in formalna ovira v sedanji ureditvi ostajata in pomenita nepotrebno oviranje tako postopkov dostojnega pokopa kot tudi preiskave odgovornosti za umorjene žrtve. Glede na to, da je predmet Zakona o varstvu kulturne dediščine določitev posmrtnih ostankov kot arheološki ostalin, povezanih z grobišči, določenimi na podlagi predpisov o vojnih grobiščih, ki so bile pod zemljo ali pod vodo vsaj 50 let, predlagamo, da se za te ostaline uredite poseben režim obravnavanja. Predlagamo, da se vse pomorjene, ne glede na okoliščine, obravnava po načelu kazenskega postopka. S predlagano spremembo zakona se določi dolžnost vsakega, ki naleti na množično morišče, da o tem obvesti policijo. Po predlogu spremembe zakona mora državno tožilstvo in drugi pristojni državni organi izvesti postopek identifikacije žrtev in presoditi, katera kazniva dejanja so v skladu z načeli kazenskega in mednarodnega prava zastarala in katera ne. S predlogom zakona se želi tudi določili, da se vsi postopki vodijo na način, da v ničemer ne ovirajo postopkov dostojnega pokopa posmrtnih ostankov in drugih postopkov. Predlagamo, da bodo potomci in svojci v najkrajšem mogočem času po identifikaciji lahko dostojno pokopali žrtve oziroma če identifikacija ne bo mogoča ali nihče ne bo pokopal žrtev, te žrtve dostojno pokopane v skupnem grobu, za kar bo odgovorno ministrstvo, pristojno za pogrebno dejavnost. Pri vprašanjih, ki delijo narod, moramo določiti čim bolj jasno pravno podlago, da se ta vprašanja rešijo v najkrajšem mogočem času, še posebej, če gre za zagotavljanje osebnega dostojanstva 10 tisočim pomorjenim in njihovim potomcem. Poslanke in poslanci Državnega zbora to dolgujemo predvsem mlajšim generacijam, ki si ne želijo ohraniti delitve na vprašanjih, ki bi v vsaki civilizirani družbi morala biti rešena že zdavnaj. Hvala.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, v njenem imenu ministrici za kulturo mag. Julijani Bizjak Mlakar.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Vlada Republike Slovenije Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o varstvu kulturne dediščine ne more podpreti in meni, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, saj ugotavlja številne pravne in strokovne pomanjkljivosti, zaradi katerih se tega zakona ne da podpreti. Sicer pa lahko pohvalimo vsa prizadevanja za reševanje vprašanj dostojnega pokopa vseh žrtev vojne. Zakon o varstvu kulturne dediščine v definiciji arheološke ostaline med arheološke ostaline uvršča tudi stvari, povezane z grobišči, določenimi na podlagi predpisov o vojnih grobiščih, in z vojno, skupaj z arheološkim in naravnim kontekstom, ki so bile pod zemljo ali pod vodo vsaj 50 let. Tako pravi 3. točka 3. člena tega zakona. Tovrstne ostaline postanejo dediščina po končani strokovni identifikaciji in registraciji. Medtem ko Zakon o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev, ki ga je Državni zbor Republike Slovenije sprejel julija letos in ki je v razmerju do Zakona o varstvu kulturne dediščine kasnejši in specialen zakon, v sedmem odstavku 9. člena eksplicitno določa, da se najdeni posmrtni ostanki zavarujejo in dokumentirajo po forenzičnih načelih in ne po arheoloških. To pomeni, da tovrstni posmrtni ostanki ne morejo postati arheološka dediščina po Zakonu o varstvu kulturne dediščine, saj se ne izvede arheološka strokovna identifikacija. Predlagatelj navaja, da določila Zakona o varstvu kulturne dediščine zavirajo postopke v zvezi z urejanjem problematike prikritih grobišč oziroma posmrtnih ostankov na slovenskih tleh. Navedba, da so posmrtni ostanki kot arheološka ostalina v lasti države in se jih lahko samo preda v muzej, ne velja, ker 6. člen Zakona o varstvu kulturne dediščine in ne 28. člen, kot je navedeno v predlogu zakona, eksplicitno določa, da določbe glede lastništva države ne veljajo za arheološke najdbe, ki izvirajo iz vojnih grobišč, za katre je lastništvo ugotovljeno. Zakon o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev v petem in šestem odstavku 12. člena določa, da se lahko novoodkrita vojna grobišča, to so tista, ki so bila evidentirana, obstoj posmrtnih človeških ostankov pa je že dokazan, po vpisu v register vojnih grobišč vpišejo tudi v register kulturne dediščine, skladno z Zakonom o varstvu kulturne dediščine. Z vpisom v register kulturne dediščine dediščina po Zakonu o varstvu kulturne dediščine ne pridobi varstvenega režima, zato ta ne more biti ovira za postopke dostojnega pokopa kot tudi preiskave odgovornosti za umorjene žrtve. Zakon o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev za prikrita vojna grobišča izključuje tudi obveznost pridobitve soglasja za raziskavo in odstranitev arheološke ostaline po 31. členu Zakona o varstvu kulturne dediščine. Izjema, za katero je v primeru vojnih grobišč treba pridobiti kulturnovarstveno soglasje, so lokacije, ki so iz drugih razlogov varovane kot kulturna dediščina; na primer rimskodobno arheološko najdišče, spomenik državnega pomena in drugo, kar je splošna norma za vse posege. Iz navedenega izhaja, da tudi pridobitev kulturno varstvenega soglasja ne ovira urejanja problematike prikritih grobišč oziroma dostojnega pokopa posmrtnih ostankov na slovenskih tleh. Ureditev dostojnega pokopa žrtev, ki niso bile identificirane, in opredelitev, kdo je za to pristojen ter odgovoren, ni predmet urejanja področja varstva kulturne dediščine. Z namenom ureditve tega področja je bil julija letos sprejet prav Zakon o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev. Prav tako ni predmet področja varstva kulturne dediščine obravnava umorjenih oseb po načelu enakosti kazenskega postopka in postopka ekshumacije posmrtnih ostankov. Skratka, obstaja veliko razlogov, ker namreč to zadnje je problematika, ki ureja kazensko pravo v skladu z mednarodnim humanitarnim pravom, z načeli in pravili o ravnanju z mrtvimi, določenimi z ženevskimi konvencijami. To so vsi razlogi, zaradi katerih se tega zakona ne da podpreti. Hvala lepa.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanski demokrati, zanjo gospa Iva Dimic.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Predlagana novela obravnava zelo resno in občutljivo tematiko. Krščanski demokrati si že dolgo prizadevamo, da bi Slovenci sprejeli to poglavje naše polpretekle zgodovine s spoznanjem, da še nismo vsega do konca razčistili in uredili tako, kot bi bilo treba. Pomemben pa je tudi spoštljiv odnos do vseh mrtvih, še posebej pa do žrtev povojnega, revolucionarnega nasilja in tudi do njihovih svojcev. Novela predlaga dve bistveni spremembi. Najprej definira pojem morišče. Kakor razumemo, je morišče vojno grobišče, kot je opredeljeno v 2. členu Zakona o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev. Glede na zločinsko naravo dejanj, ki so povzročila tako globoke rane v našem narodu, krščanski demokrati temu prvemu predlogu ne nasprotujemo, čeprav vse grobišča niso nujno tudi morišča, saj se je zločin lahko zgodil tudi na drugem kraju, žrtve pa so bile od tam prepeljane v obstoječe grobišče. Druga predlagana rešitev pa je predlog ureditve dodatnih postopkov ob najdbi prikritih vojnih grobišč, obravnava posmrtnih ostankov po načelu ekshumacije in določba, da je pristojen organ za vodenje teh postopkov državno tožilstvo. Krščanski demokrati menimo, da so vsi ti postopki zelo jasno in celovito urejeni v nedavno sprejetem Zakonu o prikritih vojnih grobišč in pokopov žrtev. Dejstvo je, da vse postopke odkrivanja povojnih grobišč ali morišč podrobno ureja že Zakon o kazenskem postopku, Kazenski zakonik in zakon o policijskih pooblastilih. Kakršnokoli mešanje kulturnega zakona v raziskavo kaznivih dejanj je s tega vidika nesprejemljivo. Torej, ko se na terenu odkrijejo kakršnikoli kostni ostanki, pri katerih obstoji možnost, da gre za človeške posmrtne ostanek, je o tem obveščena policija. Sprožijo se postopki, ki so povsem enaki kot za raziskovanje kateregakoli uradno pregonljivega kaznivega dejanja. Takšno je tudi mnenje Komisije Republike Slovenije za reševanje prikritih grobišč. Člani te komisije so sprejetje našega zakona podprli, saj so v njem prepoznali vso pravno podlago, na podlagi katere bo komisija svoje pomembno delo lahko intenzivneje nadaljevala in ga tudi zaključila. Zaključeno delo pa pomeni, da bodo posmrtni ostanki teh žrtev ne le odkriti, temveč tudi pokopani, tako kot vse druge žrtve vojne in pobojev, njihovi grobovi oziroma grobišča bodo tudi varovana, tako kot določa veljavni zakon. Ta del novele je torej po našem mnenju nepotreben, saj so bili ti postopki nedavno celovito in s tem obstaja pravna podlaga za dostojen pokop vseh žrtev. V prvem branju bomo krščanski demokrati novelo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo mag. Branislav Rajić.
Spoštovana podpredsednica, spoštovana gospa ministrica! Dober dan vsem. Videti je, da SDS, ki se ob sprejemanju Zakona o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev do zakona sploh ni opredelila in se je ob glasovanju vzdržala, naknadno poskuša odigrati nekakšno vlogo na tem področju, in sicer vlogo razreševalcev problemov, ki dejansko ne obstajajo. Popolnoma je nejasno, zakaj SDS misli, da je treba problematiko revolucionarnih morišč reševati z novelo Zakona o kulturni dediščini, ne pa s sodelovanjem pri nastajanju Zakona o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev; s sodelovanjem, ki ga z njihove strani ni bilo. Zdaj pa, ko je odpeljal vlak, na katerega demonstrativno niso vstopili, na novo poskušajo zastaviti cilje, ki so brez njihove udeležbe pravzaprav že doseženi z Zakonom o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev. SDS postavlja tezo, da veljavni Zakon o varstvu kulturne dediščine po nepotrebnem zavira postopke, kot pravijo, v zvezi z ureditvijo problematike revolucionarnih morišč na slovenskih tleh in razglaša, da bodo z njihovo novelo tega zakona vse te domnevne ovire odstranjene, v resnici pa je videti, kot da SDS želi s spreminjanjem Zakona o varstvu kulturne dediščine povzročati zmedo na nedavno povsem primerno urejenem področju. Dopolnitve, ki jih predlagajo, ne sodijo na področje varstva kulturne dediščine ne vsebinsko, niti pravnosistemsko, pojmovno pa še manj. Kot rečeno, če že pred nedavnim niso hoteli sodelovati pri nastajanju zakona ali pa so zdaj ugotovili, kaj je treba izboljšati, bi lahko vsaj predlagali novelo ustreznega zakona. Le-ta je namreč v razmerju do Zakona o varstvu kulturne dediščine kasnejši in specialni zakon ter odpravlja vse morebitne prejšnje nejasnosti in pomanjkljivosti. Če strnemo. SDS s pričujočo novelo predlaga opredelitev postopka ob najdbi morišča in seznanjanje pristojnih organov, torej kriminalistične policije in Komisije za reševanje vprašanj prikritih grobišč, vendar je celoten postopek že podrobno opredeljen v prvem in drugem odstavku 9. člena Zakona o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev. Prioritetno se presojajo razlogi za vključitev policije in državnega tožilstva, ki sta o obstoju grobišča nemudoma obveščena. SDS dalje predlaga postopek ekshumacije, identifikacije žrtev ter iskanje odgovornih po zakonu, ki ureja kazenski postopek. Prav isto nadrobno opredeljuje sedmi odstavek 9. člena Zakona o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev, citiram: "Najdeni posmrtni ostanki se zavarujejo in dokumentirajo po forenzičnih načelih, najdene posmrtne ostanke zavaruje in dokumentira Komisija za reševanje vprašanj prikritih grobišč …" Konec navedka. Torej, posmrtne ostanek se zavaruje in dokumentira po forenzičnih načelih in ne po arheoloških. Na tej točki je nujno opozoriti na ugotovitve sodobne mednarodne prakse, ki je v recentnih primerih obravnave morišč ugotovila pomanjkljivost forenzične metode in se nedvomno opredelila za arheološko metodo kot dopolnilno in edino, ki lahko da odgovore na vsa pojavljajoča se vprašanja. Predlagatelj si z novelo prizadeva ravno za izključitev arheološke metode. Pravkar povedano tudi pomeni, da navedba, ki jo SDS izpostavlja v razlogih za sprejem novele, češ da bodo posmrtni ostanki postali arheološka ostalina, državna last in da bodo končali v muzejskem depoju, nima nobene osnove ter pomeni čisto manipulacijo. Tudi vsa ostala tematika, ki jo SDS poskuša umestiti v Zakon o varstvu kulturne dediščine, sem ne sodi. Na primer, ureditev dostojnega pokopa žrtev, ki niso identificirane, ter odgovornost za to nalogo je stvar Zakona o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev ne pa Zakona o varstvu kulturne dediščine. Obravnava umorjenih po načelu enakosti kazenskega postopka in postopka ekshumacije posmrtnih ostankov ni v pristojnosti kulturne dediščine, ampak kazenskega prava, mednarodnega humanitarnega prava ter resolucij Sveta Evrope in Evropskega parlamenta. Če sklenem. Predlagatelj ni uspel artikulirati nakazane teze, torej, kje v veljavnem zakonu, ki ga skuša novelirati, obstajajo nekakšne ovire za izvrševanje postopkov v zvezi z urejanjem prikritih grobišč. Tematika predlaganega, sicer slabo izdelanega in neutemeljenega teksta, ki se ukvarja z definicijo morišč, pa sploh ne sodi na področje Zakona o varstvu kulturne dediščine, zato v Poslanski skupini Stranke modernega centra predlaganemu zakonu nasprotujemo in ga ne bomo podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, poslanci, spoštovana gospa ministrica! Slovenija je država, ki je prepredena z množičnimi morišči in posmrtnimi ostanki, za katere pa je izključno odgovorna komunistična revolucionarna oblast. Zaradi nasilnega prevzema oblasti so se namreč protagonisti revolucije zatekli v najbolj skrajno nasilje in to nad lastnim narodom in rezultat – pomor več desettisoč žrtev, ki še danes nimajo svojega groba in dostojnega pokopa. Da pa te žrtve še nimajo groba, je posledica dolgih let prikrivanja in prekrivanja zločinske preteklosti. V sklop takšnega prikrivanja, zlasti pa tudi odsotnost samorefleksije, sodi tudi to, da na politični levici še do danes niste sposobni obsoditi komunističnega režima, ki je prav tako kot fašizem in nacizem povzročil veliko gorja slovenskemu narodu. Resolucija o evropski zavesti in totalitarizmih, ki govori prav o obsodbi totalitarnih režimov, pri nas žal obstaja le na papirju, saj je vprašanje dejanske obsodbe totalitarnih režimov še vedno neuresničljivo dejanje. Danes, ko so zločinske narave komunističnega režima ob vseh razkritih povojnih morišč, kot so Huda jama, Tezno, škofjeloško in cerkljansko območje, celjsko območje in drugod po Sloveniji, ne da več skriti, se to dejstvo povojne morije skuša preko slavnostnih govorov na različnih proslavah preprosto opravičevati. Spoštovane kolegice in kolegi! Naj samo spomnim na govor ministrice za obrambo Andreje Katič, ki je med drugim dejala, da je slovenska prihodnost življenje po vrednotah, ki so se vzpostavile po koncu druge svetovne vojne. Če je vrednota ministrici za obrambo to, da imamo več kot 600 prikritih morišč, potem je v vrednostnem sistemu ta država res globoko zabredla. V naši zakonodaji imamo kar nekaj zakonov, ki se dotikajo vprašanj povojnih grobišč oziroma morišč ter obravnave posmrtnih ostankov žrtev revolucionarnega nasilja med in po koncu druge svetovne vojne. Sprejet je bil tudi Zakon o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev, vendar pa je kljub temu še vedno zelo malo izkopov, identifikacij žrtev in nato tudi dostojnega pokopa. Postopki v zvezi z obravnavo posmrtnih ostankov žrtev so namreč zelo nejasni in se med seboj prepletajo do te mere, da ovirajo postopke dostojnega pokopa ali pa prekopa žrtev iz morišč v posamične ali skupne grobove. Pri tem je mogoče zaslediti tudi v Zakonu o varovanju kulturne dediščine nekatere pomanjkljivosti, ki so posledica nesistemske ureditve tega vprašanja in po nepotrebnem zavirajo postopke v zvezi z ureditvijo problematike morišč na slovenskih tleh. Prihaja namreč do nepotrebnih zapletov ter prepočasnega delovanja med ministrstvom, ki je pristojno za vojna grobišča, in ministrstvom, ki je pristojno za kulturno dediščino. To se je na primer pokazalo na primeru morišča oziroma grobišča v Kopiščih, območje Kamniške Bistrice, ki ni pridobilo statusa kulturne dediščine vse do leta 2014, čeprav je to pridobitev omogočal že Zakon o varstvu kulturne dediščine iz leta 2008. Zato je, spoštovane kolegice in kolegi, namen spremembe tega zakona, ki jo vlagamo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, da se odstranijo vse ovire, ki bi utegnile vplivati na postopek dostojnega pokopa žrtev in ugotavljanje krivde ter odgovornosti za namerne sistemske in množične poboje, ki so se zgodili na slovenskih tleh. Do danes tudi še nihče ni odgovarjal za te pomore, pa čeprav je kriminalistična akcija sprava pripeljala do pomembnih ugotovitev ter tudi do neizpodbitnih dokazov, ki pa jih je tožilstvo preprosto zavrglo. ¸ V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke želimo z novelo zakona doseči, da se v vsakem primeru, ko je najdemo morišče, začne postopek ekshumacije; torej izkop in identifikacija žrtev po načelih kazenskega postopka. Ko so posmrtni ostanki identificirani, pa jih lahko svojci po lastni izbiri pokopljejo v osebni grob ali v skupinsko grobišče. Žrtve se obravnava torej po načelu enakosti, in sicer tako kot vse druge umorjene osebe, kot že rečeno, po načelu kazenskega postopka in postopka ekshumacije posmrtnih ostankov. Vodenje tega pa prevzema pristojen organ, in vsi to vemo, da ta organ je državno tožilstvo. To državno tožilstvo je potem tisto, ki presodi, katera kazniva dejanja so v skladu z načeli kazenskega in mednarodnega prava zastarala in katera niso zastarala. Vsak, ki naleti na množično morišče, mora o tem tudi obvestiti kriminalistično policijo, hkrati pa je dolžnost pristojnih državnih organov in pristojnih komisij, da z evidenco množičnih morišč seznanijo kriminalistično policijo. Ne glede na postopke in ne glede na birokratske zaplete, ki izhajajo iz obstoječih zakonov, lahko svojci ali potomci dostojno pokopljejo žrtve po opravljeni identifikaciji. Če žrtev ni mogoče identificirati v roku enega leta od izkopa ali pa jih svojci oziroma potomci ne pokopljejo, mora ministrstvo, pristojno za področje pogrebne dejavnosti, žrtve pokopati v skupno grobišče na način, da je kadarkoli mogoča identifikacija. Prav tako ureditev v obstoječih zakonih ne ureja, kje se dostojno pokoplje žrtve, ki niso bile identificirane, in kdo je za to pristojen ter odgovoren. Zato v Slovenski demokratski stranki predlagamo, da se z zakonom določi, da je ministrstvo, pristojno za grobišča, tisto, ki je dolžno urediti tudi skupno grobišče. Z vidika dostojanstva žrtev in njihovih potomcev oziroma svojcev pa je povsem nesprejemljivo, da sedanja zakonska ureditev enači grobišče z moriščem. Na to sem že večkrat opozorila ob sprejemanju Zakona o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev. Prvič, pokop žrtev namreč ne more biti le označitev morišča v naravi, kajti pokop je dejanje dostojanstva in pri tem morajo sodelovati svojci in predstavniki žrtev. Drugič, žrtve revolucionarnega nasilja morajo biti pokopane nič drugače kot žrtve revolucionarnega nasilja, sicer gre za norčevanje iz njihovega dostojanstva. Tukaj naj spomnim na poseben dogodek, ki se je odvil 6. septembra v župnijski cerkvi v Sorici, ni sicer direktno vezan na to vprašanje, je pa pomemben korak za vse nas za naprej. Kajti, takrat je tam potekala sveta maša z odkritjem spominske plošče v opomin in spomin na 24 izginulih žrtev po končani .drugi svetovni vojni v vaseh Spodnje Torka, Ravne in Sorica. Tisto, kar je bistveno, na spominski plošči je jasno zapisano: V spomin žrtvam komunističnega nasilja. Se pravi, ne gre za neko oznako žrtve po drugi svetovni vojni, ampak v spomin žrtvam komunističnega nasilja, da se točno ve, kdo je bil tisti, ki je to nasilje povzročil. Zakoni, ki obravnavajo vprašanja povojnih prikritih grobišč in se med seboj prepletajo, gradijo definicijo vojnega grobišča po Zakonu o vojnih grobiščih iz leta 2003. Takrat smo prav zaradi teh razlogov glasovanje obstruirali tako v Poslanski skupini SDS kot tudi v Poslanski skupini Nove Slovenije. Opredelitev vojnega grobišča je bila neprimerna takrat in je neprimerna tudi danes, zato smo v SDS prešli od opozoril k dejanjem in želimo, da se danes napravi ta res jasna distinkcija med vojnim grobiščem in moriščem. To smo dolžni storiti v zaščito integritete žrtev in njihovih svojcev. Gre namreč za dva povsem ločena pojma, ki sta bistvena za zagotavljanje dostojanstva žrtev, saj grobišče nikakor ne more biti prostor, kjer je bila žrtev umorjena ali na to mesto prinesena z namenom prikriti njen umor. Vojno grobišče je za žrtve revolucionarnega nasilja, predvsem pa za civiliste, katerim nikoli ni bila pred zakonom dokazana ali ovržena krivda, povsem napačna označitev tako z zgodovinskega kot etičnega in pravnega vidika. Če pogledamo samo zgodovinski vidik najprej. Dejstvo je, da je komunistična revolucija povzročila pomor več kot 10 tisoč ljudi po drugi svetovni vojni. Umorjeni oziroma likvidirani so po večini bili po vojni, ko je že nastopil mir, zato vsekakor tega grobišča ne moremo opredeliti kot vojno grobišče. Gre namreč za likvidacijo civilistov in vojnih ujetnikov v mirnem času, tudi žensk in otrok. Če pogledamo etični vidik. Če kraj, kjer so bili izvensodno pobiti ljudje, označimo kot grobišče namesto kot morišče, potem hočeš nočeš posežemo v integriteto žrtev in njihovih svojcev, kajti to ni realna in prava opredelitev. Kot država smo dolžni poskrbeti, da žrtve revolucije svoj večni mir in pokoj najdejo v novem posamičnem ali skupnem grobu, ne pa na morišču, ki ga preprosto samo spremenimo v vojno grobišče. To je nesprejemljivo in je zavržno. Tudi žrtve srebreniškega genocida so našle svoj grob s prekopom na drugo mesto. Vse drugačne rešitve so nehumane in neetične. In če pogledamo še pravni vidik: če definicije vojaškega grobišča ne vzdržita zgodovinski in etični vidik, ga tudi pravni ne more. Potem pravna opredelitev pomeni zgolj revidiranje zgodovine s politično večino. Vedeti moramo, da je šlo za nasilne smrti, zato ne moremo govoriti o grobiščih, ampak lahko izključno govorimo o moriščih, o prizoriščih zločina. Tu so se namreč izvajale likvidacije na najbolj strahotne načine. Pričevalci potrjujejo, da so ljudi do smrti potolkli tudi s krampi, jih nato zagrebli globoko pod zemljo. Da ne govorimo o Hudi jami, kjer so mnoge ljudi žive zakopali v rudniški rov, kjer so počasi in v grozoti umirali. Torej tega, spoštovane kolegice in kolegi, ne moremo imenovati pokop, ampak gre za prekrivanje zločina, tistega zločina, ki po mednarodnem in slovenskem pravu, po resolucijah in konvencijah nikoli ne zastara. Iskanje odgovornih za zločin, ki nikoli ne zastara, predstavlja tako etično kot pravno normo, s katero dajemo jasen signal, da mora biti zločin kaznovan. Če tega kot država ne storimo, smo obsojeni na to, da se bodo krvavi dogodki iz preteklosti lahko še kdaj ponovili. Politiki levega političnega pola delate neznansko škodo in krivico slovenskemu narodu s tem, ko ščitite zločine in zločince. Vse te žrtve so bile namreč izvensodno pobite izključno na podlagi ideološkega kriterija. Če se resnično zagovarja enakost in dostojanstvo žrtev vseh totalitarizmov, njihovih svojcev in potomcev, se jim mora omogočiti tudi enake standarde za pokop. Predstavljajte si, da bi dostojen pokop žrtev Srebrenice potekal samo z označitvijo morišča v naravi, ki bi se ga s tem proglasilo za grobišče. Ko boste razmišljali o tem, kako glasovati, potem se spomnite na to. Predlog zasleduje naslednje cilje in načela. Prvič. Z namenom hitrejše obravnave se za množična morišča loči postopek varstva kulturne dediščine od ostalih postopkov, dostojen pokop, ugotavljanje odgovornosti in s tem ne posega v potencialne režime varovanja dediščine, ki morajo biti vsem v spomin in opomin. Drugič. Zagotovi se nemoten postopek dostojnega pokopa in s tem dostojanstvo žrtvam ne glede na postopke v zvezi s kulturno dediščino, saj je človekovo dostojanstvo ena izmed najvišje varovanih človekovih pravic. Tretjič. Zagotovi se ugotavljanje odgovornosti za množične umore oseb, na katere se sprememba zakona nanaša. Četrtič. Neidentificiranim žrtvam se po enem letu omogoči dostojen pokop in možnost, da bodo posmrtni ostanki identificirani kasneje. Petič. Zagotovi se enako obravnavo umorjenih žrtev z ostalimi umorjenimi po današnjih standardih in postopkih. In šestič. Ne glede na obstoječe postopke po zakonu, ki ureja varstvo kulturne dediščine, in zakonih, ki urejajo prikrita grobišča, in birokratske ovire, se svojcem ali potomcem žrtev omogoči, da dostojno pokopljejo žrtve. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bom zakon podprli. Obenem naprošam vse poslance in poslanke, da spremembe zakona o kulturni dediščini tudi podprejo. Zlasti vse tiste, ki ste podprli tudi že zakon o prikritih vojnih grobiščih, saj gre s spremembami, ki jih predlagamo, za jasnost postopka z namenom dostojno pokopati žrtve komunističnega revolucionarnega nasilja. Najlepša hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovana ministrica, spoštovani poslanci in poslanke! Dovolite mi, da predstavim stališče k Predlogu zakona o varstvu kulturne dediščine. Naj na začetku izrazim razočaranje Poslanske skupine Desus nad dejstvom, da je danes ponovno pred nami predlog zakona, ki žal predstavlja torišče za nadaljevanje strankarskih bojev glede interpretacij o medvojni in povojni zgodovini, kateremu smo bila priča že ob obravnavi julija sprejetega Zakona o prikritih grobiščih in pokopu žrtev. Že ob obravnavi navedenega zakona je bilo veliko govora o pozitivnih posledicah sprejema zakona. Med drugim je bilo rečeno, da bo zakon končno svojcem žrtev pobojev dal upanje, da bodo njihovi domači dostojno pokopani, da gre za zadnji korak k spravi, da z zakonom končno urejamo vsa odprta vprašanja, ki jih ni urejal leta 2003 sprejeti Zakon o vojnih grobiščih. Žal je že po dveh mesecih pred nami ponovno predlog zakona, ki kaže ravno nasprotno. Že iz samega uvoda je razvidno, da predlagatelji vlagajo zakon iz podobnih, če ne celo enakih razlogov, iz katerih je bil sprejet zakon v mesecu juliju. V Poslanski skupini Desus pa se pri vsem tem sprašujemo, ali so to res pravi koraki k spravi. Kot smo povedali že ob predstavitvi stališča naše poslanske skupine k sprejetemu zakonu Poslanske skupine Nove Slovenije, si v Poslanski skupini Desus nikakor ne želimo, da s takšnimi zakoni ponovno poglabljamo ideološke delitve, a žal je temu tudi tokrat tako. Predvsem pa iskreno upamo, da tudi tokrat ne gre za nabiranje političnih točk na račun žalostnih človeških usod in osebnih tragedij. Predlagatelji zakona, poslanci in poslanke SDS, kot razloge za sprejetje zakona navajajo, da so postopki v zvezi z obravnavo posmrtnih ostankov žrtev netransparentni in se med seboj prepletajo do te mere, da ovirajo postopke dostojnega pokopa ali prekopa. Nadalje s predlogom uvajajo takojšnje ugotavljanje krivde in odgovornosti za poboje, ki so se zgodili na slovenskih tleh, sedanji termin arheološka ostalina pa po predlogu nadomešča pojem morišča. Pri vsem tem pa predlagatelji očitno pozabljajo, da del njihovih predlogov že urejata Zakon o prikritih grobiščih in pokopu žrtev in Zakon o vojnih grobiščih. Glede na to, da v Poslanski skupini Desus nismo podprli Zakona o prikritih grobiščih in pokopu žrtev, saj smo bili mnenja, da bi bilo bolje dopolniti veljavni Zakon o vojnih grobiščih in s tem preprečiti urejanje iste materije v dveh zakonih, danes še toliko bolj nasprotujemo odpiranju členov še enega zakona, tokrat Zakona o varstvu kulturne dediščine. Urejanje iste materije s kar tremi zakoni ni smiselno oziroma vnaša v pravni red nejasnost in bi bila zaradi tega ogrožena pravna varnost, saj ne bi bilo povsem jasno, kateri predpis ima primat oziroma velja na posameznem področju opravljanja nalog, ki jih določa zakon. Ne nazadnje, Zakon o varstvu kulturne dediščine je splošen zakon, ki določa načine kulturne dediščine z namenom njenega celostnega ohranjanja. Popolnoma razumljivo je, da navedeni zakon ne more urejati postopkov dostojnega pokopa. Prav tako bi moralo biti vsakomur že na pogled jasno, da Zakon o varstvu kulturne dediščine pač ne more urejati kazenskih postopkov oziroma postopkov iskanja odgovornosti za poboje. To problematiko ureja Kazensko pravo v skladu z mednarodnim humanitarnim pravom. Glede na navedeno v Poslanski skupini Desus menimo, da predlog poslancev in poslank SDS ne bo v ničemer prispeval k reševanju problematike postopkov dostojnega pokopa žrtev, kaj šele k reševanju postopkov kazenskega pregona. Prepričani smo, da bi sprejetje takega predloga zakona pripeljal celo do daljših postopkov urejanja prikritih grobišč, kar pa ne bi smel biti predlagateljev cilj. V poslanski skupini se sprašujemo, ali je predlagatelj namenoma o predlogu zapisal, da predlog zakona nima finančnih posledic za proračun in druga finančna sredstva oziroma sredstva predvidi med drugim celo na proračunski postavki tožilstva in kriminalistične policije, ki zaradi finančne podhranjenosti že danes komaj zagotavlja razmere za nemoteno delo. Spoštovani in spoštovane! Bodimo iskreni, finančne posledice bodo, saj predlog med drugim predvideva tudi identifikacijsko posmrtnih ostankov. V Poslanski skupini Desus menimo, da finančna sredstva nikakor ne morejo biti opravičilo za nepietetni odnos do vseh umrlih. Vse to smo povedali že ob obravnavi Zakona o prikritih grobiščih in pokopu žrtev. Predlagatelji iz Nove Slovenije so bili takrat odkriti, saj so predvideli finančne posledice nekje med 500 tisoč in 700 tisočimi evri, seveda pa je javnosti všečneje, če finančnih posledic predlagatelj enostavno ne predvidi, kot so to storili predlagatelji. V Poslanski skupini Desus smo mnenja, da bomo s takimi in podobnimi predlogi zakonov dosegli zgolj to, da bo prišlo do nasprotovanj ali podpori predloga zakona iz političnih oziroma ideoloških razlogov. Ob tem pozabljamo, da je spoštljiv odnos do mrtvih temelj človečnosti. Glede na navedeno predloga zakona v Poslanski skupini Desus ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospa Marija Bačič.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovana ministrica! Danes je pred nami spet predlog zakona, katerega cilj naj bi bil omiliti delitve in omogočiti dostojno identifikacijo in pokop žrtev grozot bratomornih bojev. A ključno sporočilo njegovih predlagateljev je: nikoli ni in ne bo dovolj. Državni zbor lahko sprejme še toliko zakonov, ki želijo dostojno zaključiti to poglavje naše zgodovine, a SDS bo vedno našel še nekaj, kar je treba urediti. Vse samo z namenom, da se ta tema ohranja; ne v zgodovinskem spominu, temveč v tej dvorani in v javnosti ter nas tako deli še naprej; ne kot opomin, da se nikoli več ne dovolimo grozot bratomornega nasilja, temveč kot živi dokaz, da so nekateri za svoje dnevnopolitične potrebe pripravljeni na vse. Vedno bolj se zdi, da resnični namen predlagateljev ni ureditev področja in ni razjasnitev nejasnosti, kot navajajo. Namen je edinole, da se o tej temi govori in razpravlja še naprej; ne zato, da bi se soočili s svojo zgodovino, in ne zato, da bi se končale delitve med ljudmi. Kljub temu da je ta državni zbor pred kratkim sprejel Zakon o prikritih vojnih grobiščih in pokop žrtev in kljub temu da imamo veljavni Zakon o varovanju kulturne dediščine, prejemamo nove in nove predloge za urejanje tega področja. Še preden bi na novo sprejeli zakon lahko zaživel, predlagatelji že predvidevajo nove pomanjkljivosti, dolgotrajne postopke in zaplete, ki naj bi jih rešili s svojim predlogom zakona. Socialni demokrati smo prepričani, da ta zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo v državnem zboru. Tako menimo ne samo zato, ker njegove rešitve v ničemer ne prispevajo k razjasnitvi nejasnosti, čas obravnave le dobra dva meseca po sprejetju specialnega zakona, ki ureja to področje, namreč kaže, da predlagatelji nimajo namena zaključiti te zgodbe. Utemeljitve, na katerih gradijo svoje predloge, pa so nedosledne in napačne. Predlagatelj trdi, da postopki varstva kulturne dediščine ovirajo in podaljšujejo postopke za dostojen pokop žrtev, a to ne drži. Najdeni posmrtni ostanki se namreč zavarujejo in dokumentirajo po forenzični in ne po arheoloških načelih. Predlagatelj trdi, da se najdeni posmrtni ostanki tretirajo kot arheološka dediščina in jih je mogoče samo predati v muzej. Tudi to ne drži. Hkrati pa predlagatelj s tako uporabo navedb zlorablja žrtve in svojce za svoje politične cilje. Prav tako predlagatelji trdijo, da evidentiranje grobišč kot kulturne dediščine in s tem povezani varstveni režim ovirajo postopek dostojnega pokopa, a tudi to ni res. Opisana grobišča namreč nimajo varstvenega režima, zato ta ne more ne ovirati dostojnega pokopa in ne ovirati preiskave odgovornosti za umorjene žrtve. Bi pa sprejetje tega zakona poskrbelo za drug cilj. Obstoječo zakonodajo bi še dodatno zapletlo, podaljšalo že tako dolge postopke in jih še dodatno podražilo. Tako pa bi predlagatelji dobili še dodaten prostor za nove zahteve in novo obremenjevanje Slovenije s preteklostjo. Socialni demokrati nadaljnjim delitvam nasprotujemo. Take in podobne razprave na tem mestu ne pomenijo njihove razrešitve, temveč njihovo poglabljanje. Pred nekaj dnevi je Miha Mazzini dobro ugotovil, kadar se zgodovina spomni na nas, Slovence, razpademo na dve povsem nasprotujoči si skrajnosti. Tako je bilo pred sedmini desetletji, predlagatelji pa se očitno želijo, da bi bilo tako še danes in tudi jutri. Mi jim sporočamo: Dovolj preteklosti, čas je za prihodnost! Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združene levice, zanjo Violeta Tomić.
Spoštovana predsedujoča, kolegice in kolegi, hvala za besedo! Danes spet obravnavamo enega od predlogov s strani SDS, ki obuja stalno ideološko ukvarjanje s preteklostjo, drugo svetovno vojno in socialistično Jugoslavijo. Treba bi bilo pravzaprav prav prešteti, koliko takih in drugačnih predlogov smo obravnavali v tem dobrem letu mandata, kot da bi se nahajali sredi izrednega stanja, zato je več kot jasno, da danes obravnavani Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o varstvu kulturne dediščine v Združeni levici ocenjujemo kot neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Na začetku poletja je Državni zbor sprejel Zakon o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev, ki ga je s podporo Stanke modernega centra uveljavila Poslanska skupina Nove Slovenije. Nedavno sprejeti zakon je po navedbah pripravila strokovna skupina, bil pa naj bi tehničen, poskrbel naj bi za podlago, da se stanje na terenu lahko čim bolj učinkovito ureja. Zakon ni bil le tehničen, saj se je skliceval na izjemno sporno Resolucijo o evropski zavesti in totalitarizmu, zato smo mu v Združeni levici tudi nasprotovali. Kot lahko beremo v mnenju Vlade, pa je predlog sprememb Zakona o varstvu kulturne dediščine neustrezen prav iz tega vidika. Argumentov iz mnenja Vlade ni smiselno ponavljati, je pa treba izpostaviti problematično sklicevanje na že omenjeno resolucijo ter podobno resolucijo 1.4.8.1 o mednarodni obsodbi zločinov totalitarnih komunističnih režimov. V Združeni levici ne nasprotujemo ureditvi grobišč na primeren način, odločno pa nasprotujemo zlorabi in politiziranju kosti. Nasprotujemo spreminjanju in potvarjanju zgodovine, z drugimi besedami zgodovinskemu revizionizmu, ki ga predstavljata oziroma vpeljujeta prav ti dve omenjeni deklaraciji. Namen teh deklaracij je vsiliti specifično, konzervativno, desničarsko razumevanje sodobne slovenske in svetovne zgodovine. O preštevilnih zakonskih predlogih in mnogih drugih dejanjih, ki jih lahko spremljamo s strani desnice, gre prav za to, za spreminjanje zgodovinskih dejstev, za spreminjanje vlog v drugi svetovni vojni in lovu na komuniste. S tem se zastruplja javna debata, preusmerja pozornost in poskuša opravičiti tiste, ki so bili na napačni strani zgodovine. Na to nikakor ne pristajamo. Nikakor kot družba ne smemo pozabiti, za kaj je šlo v drugi svetovni vojni. Vemo, kdo se je boril za pravične stvari, torej za narodno in kulturno osvoboditev, za socialno osvoboditev in proti fašistični okupaciji. To so bili partizani. Tudi mnogi partizani, ubiti s strani okupatorja in njegovih sodelavcev, danes nimajo groba. Zgodovinski revizionizem pa je del procesa, ki se odvija že vsaj dve desetletji ne le pri nas v Sloveniji, ampak po celotni Evropi. Gre za odpoved antifašistični dediščini in za odpoved progresivnemu boju za pravice delavcev, kmetov, žensk in manjšin, zato lahko danes spremljamo Orbanov režim na Madžarskem, zato je pred slabim tednom neonacistična Zlata zora postala tretja najmočnejša stranka v grškem parlamentu. V Združeni levici smo odločno proti zlorabi žrtev in potvarjanju zgodovine, zato predlaganemu zakon o dopolnitvi Zakona o varstvu kulturne dediščine nasprotujemo. Hvala za besedo.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošno razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima predlagatelj zakona gospod Andrej Čuš. Pripravi naj se gospod Bojan Podkrajšek.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Moram reči, da sem kar pozorno prisluhnil predstavitvam stališč drugih poslanskih skupin. Nekaterim se seveda lahko zahvalim za podporo, drugim, ki pa so napovedali, da tega predloga ne bodo podprle, pa se lahko zahvalim za njihovo mnenje. Vseeno pa bi rad odgovoril na nekaj očitkov, katerih smo bili deležni skozi njihovo predstavitev. S strani Stranke modernega centra smo, recimo, bili napadeni, da nekako ne želimo sodelovati, da se ne vključujemo v zakonodajo, ki se je sprejemala v preteklosti. Moram povedati, da s strani Stranke SMC k sodelovanju in sooblikovanju politike v zadnjem letu oziroma od volitev nismo bili vabljeni niti enkrat. Tako bi seveda rad povedal, da si je treba, preden kdo kaj razpravlja, nastaviti ogledalo. Tudi bi rad še enkrat opozoril, da smo sami predlagali 35 zakonodajnih sprememb, pri tem niti ena oziroma ena je prejela vaše soglasje. V roku tega enega leta delovanja v tem sklicu Državnega zbora dobi človek občutek, samo da ponazorim, da če bi mogoče mi predlagali, da je zemlja okrogla, bi verjetno še to bili proti. Če gremo naprej. Težko bomo dosegli spravo v Sloveniji, če pa pri tem vpleteni držijo fige v žepu. Mi se ukvarjamo tako s preteklostjo, sedanjostjo in prihodnostjo. Sam sem v svoji predstavitvi povedal, da nas žal ta preteklost močno bremeni, in ni fer, ni korektno do novih generacij, ki prihajajo za nami, do mladih, da se še kar naprej s tem ukvarjamo. Dajmo enkrat za vselej razčistiti, tako kot so to naredili v vseh drugih državah v Evropi, razen pri nas je seveda to problem. Tudi kultura dialoga, moram povedati, v vseh evropskih državah, ko se o tem pogovarjajo, imajo ljudje neko kulturo, nivo razprave, medtem ko pri tem že samo nekaj na kratko omeniš in jih slišiš, kaj vse si – vse živo. Se strinjam s predstavnico Desusa, da bo prišlo do nekaterih stroškov na delu organov pregona, tudi sodne veje oblasti, ampak saj oni so zato v službi in imajo plačo. Se pa moramo strinjati, da pa imamo enega najdražjih pravosodnih sistemov v Evropi. O tem pa se nihče ne vpraša oziroma pogleda na to. Tudi pri Socialnih demokratih, moram povedati, mi je bilo zelo všeč: ukvarjajmo se s prihodnostjo. Mi smo seveda za to odprti. Bi pa vseeno zato želel, da tudi sami spomnite ministrico za delo, družino, socialne zadeve in enake možnost, da končno nekaj stori na področju pripravništev. Namreč, eno leto je, kar se o tem pogovarjamo, in sedaj se neko iskanje rešitev še prestavlja za eno leto. Vseeno treba je imeti ogledalo, pravim. Dokler pa ne bomo enotno obsodili vseh treh totalitarnih sistemov, pa si sam težko predstavljam neobremenjeno prihodnost in Slovenijo kot neko državo blaginje. Moram tudi opozoriti, da v obstoječem zakonu, ki je bil sprejet pred nekaj meseci, obstoječi zakon upošteva oziroma priznava režim varstva kulturne dediščine. Na to je treba opozoriti. S predstavniki Združene levice, ne vem, se nerad pogovarjam o preteklosti, ampak Ustavno sodišče v svoji sodbi povedalo jasno in glasno, kaj se je dogajalo, kakšen je ta sistem bil. In ne bi sedaj partizanov izrabljal za politično propagando. Sam osebno proti njim tudi nimam nič in ne vem, da bi kdo kdaj kaj imel. So pa bili verjetno bolj problematični tovarišijski revolucionarji. To pa se strinjam, da je problematično. Sprava med Slovenci je bila in bo tudi v prihodnje središčna točka opredeljevanj v usodo razdvojencem in z zločinom zaznamovanem narodu. Brez nje Slovenci tudi v novih, mogoče bolj ugodnih okoliščinah, ko smo prvič v novejši zgodovini tudi gospodar na svoji zemlji, v svojem okolju, ne bomo mogli zadihati s polnimi pljuči. Predpogoj za spravo je seveda predvsem resnica o preteklosti. Poveličevanje krvave preteklosti ustvarja vtis, da so bili po vojni pobiti zasluženo kaznovani. Napori, da se zamegli resnica in prikrije genocid nad lastnim narodom ter ne kaznuje odgovornih za množične povojne poboje, to pa se je v zadnjem času okrepilo. 70 let po koncu druge svetovne vojne, tisti, ki bi z resnico o slovenski preteklosti izgubili svoje privilegije in koristi, v resnici postavljajo nove in nove pregrade. Na območju Slovenije so se po koncu druge svetovne vojne izvajali množični pomori vojaških ujetnikov in civilistov, med njimi je bilo tudi veliko število žensk in otrok. Nekateri to danes utemeljujejo z naravnim pravom, drugi pa z zlonamerno interpretacijo takrat veljavnih mednarodnih konvencij. Sam bi mogoče vseeno naredil, ker smo v Državnem zboru, kronološki pregled delovanja na tem področju in izpostavil dr. Jožeta Pučnika. Namreč, leta 1996 je bila v Državnem zboru ustanovljena preiskovalna komisija o raziskovanju povojnih množičnih pobojev. Na osnovi pričevanja je komisija med drugim ugotovila, da je bivša nedemokratična oblast odrejala likvidacije, da so bili transporti na morišča organizirani, da je bila tudi Ozna tista, ki je ob pomoči Knoja izvrševala likvidacije in še bi lahko govoril. Sam bi se rad predvsem kot predstavnik ljudstva in poslanec v Državnem zbora vprašal, kakšno sporočilo o našem vrednostnem sistemu bomo pustili mladim in našim zanamcem, če ne dosežemo civilizacijske norme pokopa, ki je bila samoumevna že v stari Grčiji. Dovolite mi, da citiram bivšega ameriškega veleposlanika, ki je tudi kot nekako zunanji opazovalec videl, da je to breme preteklosti pri nas še kako prisotno in močno in si je tudi sam prizadeval za pomiritev strasti in spravo. Dovolite, da preberem: "Pa vendar je ključ za razumevanje zgodovine pogumno vztrajanje pri spoznavanju resnice, kar pa ni mogoče brez ponižnosti. Vsi smo zmotljivi, vsi delamo napake, ko se trudimo postati takšni, kot si želimo biti. Vsi bi morali spoštovati trpljenje drugih in spoštovati odločitve, ki jih moramo sprejemati. Včasih smo tako ujeti v lasten gnev, da ne vidimo človečnosti drugih. Le kombinacija ponižnosti in sočutja nas bo postopoma pripeljala do resnične sprave. Tako kot je dejal eden od slovenskih prijateljev – namreč citiram – 'se bodo rane pričele celiti šele, ko bomo sprejeli vsako izgubljeno življenje kot nacionalno tragedijo, ko se bomo oddolžili sleherni žrtvi z izgradnjo boljše prihodnosti za vse Slovence.' " V nadaljevanju razprave bi se red tudi osredotočil na razpravo ministrice in tudi vladnih strank, torej koalicijskih, vezano na 9. in 12. člen. Rad bi povedal, da argument, da sedanji zakon vse to dobro ureja že v 9. členu, da le-ta navaja, da se posmrtni ostanki zavarujejo in dokumentirajo po forenzičnih načelih in ne po arheoloških, kar pa ne drži oziroma obstoječi zakon tega ne ureja na učinkovit način, saj določa, da najdene posmrtne ostanke zavaruje in dokumentira vladna komisija po forenzičnih načelih. Torej, ne kriminalistična policija. Kriminalistična policije, državno tožilstvo oziroma preiskovalni sodnik nadaljujeta kazenski pregon samo, če se opravi ekshumacija po zakonu, ki ureja kazenski postopek, in samo, če se med postopkom ugotovi domneva vojnega grobišča. Predlagana novost, ki jo predvideva naša novela, posmrtne ostanke se takoj ekshumira in obravnava tako kot posmrtne ostanke vsake druge osebe. To se naredi, ne glede na to, ali ima ta lokacija že režim kulturnovarstvene dediščine oziroma ali gre za vojno grobišče. Šele tako se lahko ugotovi, za kaj točno gre, kaj je vzrok smrti in ali so znaki kaznivega dejanja. Brez posmrtnih ostankov tega ni mogoče ugotavljati – torej vzroka smrti in potrditve vojnega grobišča oziroma morišča. Brezpogojno se določi izkop posmrtnih ostankov, ne glede na njihov status, šele nato se ugotavlja razloge za smrt. Torej, bistvo odgovora na ta prvi argument iz Vlade, naš predlog brez nepotrebne in dvoumne birokratizacije ali pa birokracije določi, da se posmrtne ostanke najprej izkoplje, tako kot to velja za vse druge posmrtne ostanke in šele nato ugotovi, za kaj gre. V razpravi so bili še izpostavljeni nekateri drugi argumenti s strani Vlade, recimo, govoril bi o 6. členu, na katerega se sklicuje Vlada, da velja samo za tiste arheološke najdbe, za katere je lastništvo ugotovljeno, kar v praksi pomeni, da so posmrtni ostanki v moriščih last države, dokler se ji ne identificira in ugotovi lastnika. Namen naše predlagane ureditve je, da se vse osebe dostojno pokoplje; če so identificirane, jih pokopljejo svojci, če ne ali pa jih svojci ne prevzamejo, se jih pokoplje v skupno grobnico, brez kakršnihkoli dvoumnih interpretacij in birokratskih zapletov, ki so pa pri nas prisotni v bistvu že, odkar imamo Državni zbor. Rad bi tudi povedal, da glavni namen našega predloga je, da se ne glede na postopke, določene v sedanjih zakonih, birokracijo omogoči dostojen pokop. Obstoječa zakonodaje in nedavno sprejet zakon določa vpis v register kulturne dediščine, naš predlog zakona pa določa, da glede na to, ali bo to pridobilo varstveni režim ali ne, neodvisno od vsakršnih postopkov pri varstvu kulturne dediščine se opravi preiskava in identifikacija. Postopki morajo potekati vzporedno, ne glede na vse možne opcije po Zakonu o kulturne dediščine. V primerih, ko so le-ti predmet kulturne dediščine, seveda dokler se ne ugotovi identiteta posmrtnih ostankov, so tudi posmrtni ostanki predmet Zakona o varstvu kulturne dediščine. Kako dosedanji predpisi, ki jih je navajala Vlada in pa predstavniki koalicije, služijo obravnavi umorjenih oseb, vidimo na primeru več kot še vedno 600 prikritih grobišč, v katerih je preko deset tisoč umorjenih ljudi. Do identifikacije bodo ti posamezniki še vedno arheološke ostaline. Namen našega predloga zakona je, da se odpravijo vsakršne nejasnosti z namenom dejansko nemoteno zagotoviti dostojni pokop, še pred tem posmrtne ostanek obravnavati kot katerekoli druge posmrtne ostanke ter zagotoviti kriminalistično obravnavo teh dejanj. Ne gre za novo urejanje kulturne dediščine, ampak samo za natančnejše določbe, kjer so predmet kulturne dediščine posmrtni ostanki iz tistega obdobja. Da za zaključek prvega dela razprave nekako povzamem. Ali se ne strinjate, da ločimo morišča od grobišč? To so naredili povsod. Drugič. Zakaj se ne strinjate, da bi žrtve obravnavali enako? Tretjič. Zakaj se ne strinjate s tem, da nekdo, ki vidi oziroma najde truplo, tega ne sporoči policiji? In za zaključek. Ali je prav, da birokratske ovire že 25 let ovirajo dostojen pokop? Hvala lepa.
Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek. Pripravi naj se gospod Saša Tabaković, za njim Matjaž Nemec.
Hvala, spoštovana podpredsednica, za dano besedo. Cenjena ministrica za kulturo v Republiki Sloveniji, kolegice in kolegi! Danes govorimo o spremembi Zakona o varstvu kulturne dediščine. V dvorani smo že slišali velikokrat, da se s tem naj ne bi več ukvarjali, da je to naša preteklost in da se raje ukvarjajmo s prihodnostjo. Ne bi želel komentirati sojih kolegic in kolegov iz raznih poslanskih skupin, ampak bi se dotaknil bistva. Meni je ostal dober spomin od petkove zaključne seje, zadnja točka je bila, ko smo govorili o enih borznih računih, ampak so kolega Šircelj, kolega Verbič pa kolega Mesec, čisto z druge strani, povedali, zadevo razložili vsem v dvorani, tako da smo jo razumeli. Pa je tudi en del preteklosti bil, pa seveda smo vsi razumeli, da moramo to spremeniti na bolje. Hočem povedati, da smo dejansko poslanke in poslanci v tem državnem zboru izvoljeni za to, da v tej republiki Sloveniji probleme rešujemo, ne pa, da probleme ustvarjamo. Velikokrat se mi zdi, da zahajamo tja, kjer so te težave večje. Seveda o vsakem zakonu, predvsem ko ga spreminjamo, se zelo redko zgodi, da bi imeli vsi enako mnenje. To je čisto povsem razumljivo. Seveda na tem segmentu nikoli nisem razočaran, razočaran sem pa večkrat, ko se dotaknemo oziroma predlagamo eno spremembo zakona. Seveda ta zakon bo samo v nekem delu odstranil ovire, da bo preteklost, o kateri eni seveda ne želite govoriti, lažje prišla do cilja. Poglejte, živimo v času, kjer na nobenem segmentu ne želimo, da se nam zgodi kakšna krivica. Seveda imamo toliko možnosti v raznoraznih institucijah, da se nam ta krivica lahko takoj odpravi oziroma jo dokažemo. Velikokrat se spomnim na te stvari, na to preteklost. Hodim v gore in ko vidim na kakšni skali manjšo tablico, ki na nekaj opozarja. Človek seveda ne more mimo tega, da ne pogleda, da se ne zamisli, kaj se je prav gotovo na tistem mestu zgodilo, in ti je avtomatično vcepljeno v glavo, da je to en opomin, da je treba na tistem delu oziroma na poti, po kateri hodiš, še presneto paziti. Seveda tudi mi hodimo na eni poti. Moram povedati, da je Slovenska demokratska stranka stara malo več kot 25 let, da ni stara sedaj 65 let ali pa 70, in tudi ta točka dnevnega reda – če je sedaj to nabiranje političnih točk, potem pa moram povedati, da vsega ne razumem. Je pa dejstvo, da je to naša preteklost, od katere bežimo. Vrsto let starejši ljudje, s katerimi se človek srečuje dnevno, 20, 30, 40 let niti niso smeli govoriti o tem, pa so poznali. Seveda, ko so začeli govoriti, sam naj priznam, ko sem malo mlajši, da tega niti nisem verjel oziroma sem bil v dvomih. Moram priznati, da sem komaj lansko leto prvič stopil pred veliko morišče, to je Huda jama, in najprej opazoval tisto okolico, potem pa razmišljal o tej vsebini v tem rovu. Človeku, ko o tem razmišlja, se nenehno odpirajo vprašanja, vprašanja, predvsem ko vemo, da so notri otroci, da so notri mladi ljudje, da so v tistem rovu ljudje, ki niti ne vedo, zakaj so tja notri prišli, so še vedno zaprti, se človeku poraja mnogo vprašanj, zakaj tega nismo bili sposobni – Hudih jam je veliko še v Sloveniji – nekako v preteklosti se temu posvetiti. Ta težka morija iz preteklosti, hvala bogu je danes čas, da lahko o tem govorimo in se trudimo, mnenja so pa različna, da bi to preteklost uredili, tako da bo lažja naša sedanjost, pa bolj optimistična prihodnost predvsem za tiste, ki prihajajo za nami. Mi bi lahko o tej točki v Državnem zbori govorili en teden, verjetno bi se vedno bolj cepili, pa tudi če bi bila seja zaprta, da ne bi našli skupnega jezika. Je pa dejstvo, v to sem prepričan, ne glede, da sem na strani tistih, ki ta predlog predlagajo, da če nismo sposobni urediti naše preteklosti, bomo težko živeli v sedanjosti, še težje lahko pričakujemo našo prihodnost, pa ne glede, ali bežimo od tega ali ne bežimo. Slej ko prej – seveda, ko sem poslušal predstavnike poslanskih skupin, je že nekako jasno, da bo ta predlog zakona zavrnjen. Lahko ubežimo od tega, ne bomo pa mogli dolgo bežati. Zato predlagam, spoštovane kolegice in kolegi, da ne napadate zdaj poslancev in poslank v naši poslanski skupini, da na tej točki nabiramo volilne pike, ker se mi zdi, da je to povsem nesprejemljivo. Želimo pa, da bi ta predlog zakona, ker je prva obravnava, naj povem, da je še vedno mogoče na tem segmentu predloga zakona kaj dodati, še izboljšati, tako da lahko gre potem v drugo branje zakon takšen, da bo te stvari omogočal. Toliko z moje strani. Hvala.
Besedo ima gospod Saša Tabaković, pripravi naj se gospod Matjaž Nemec, za njim dr. Dragan Matić.
Spoštovani, hvala za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Kot je bilo že jasno razbrano iz stališča Poslanske skupine SMC in tudi poudarjeno, je predlog Poslanske skupine SDS sam po sebi urejen že v zakonu o prikritih vojnih grobiščih, ki je bil sprejet julija letos. Da bi bolje razumeli sam kontekst predloga in tudi na nek način politično akrobacijo Poslanske skupine SDS, bi bilo treba na tem mestu poudariti oziroma predstaviti, kakšni so bili dejanski politični dosežki glede na to temo; in to so bili dosežki poslanskih skupin SMC skupaj s Poslansko skupino Nove Slovenije in tudi nekaterimi ostalimi poslanci, ki so zakon o prikritih vojnih grobiščih, ki podrobneje ureja to temo, julija letos podprli, s tem pa podprli tudi samo objektivno obravnavo same povojne teme. Zakon o prikritih povojnih grobiščih v skladu z mednarodnim humanitarnim pravom, z načeli in pravili o ravnanju z mrtvimi odkriva prikrita vojna grobišča, jih primerno označuje in vpisuje v register vojnih grobišč. Ta isti zakon za nemoteno delovanje vsega naštetega ustanavlja komisijo, ki s svojo 9-člansko sestavo na samo vojno oziroma prikrito vojno grobišče vzpostavi nek strokovno relevanten pogled. Namreč, komisijo sestavljajo zgodovinar, arheolog, antropolog, strokovnjak s področja varovanja kulturne dediščine, kriminalist, dva predstavnika Vlade, en predstavnik javnopravnih oseb in en predstavnik nevladnih organizacij. Nadalje. V primeru identifikacije posmrtnih ostankov se lahko na podlagi sprejetega zakona na zahtevo svojcev pokop opravi v družinskem grobu, drugače pa se pokop opravi na civilnem pokopališču, na posebej določenem spominskem parku, v za to zgrajeni kostnici in pokop v tem primeru zagotovi pristojno ministrstvo. Kar je še pomembneje tudi za predlagatelja, je to, da šele takrat, ko sodišče ne odredi ekshumacije, policija in tožilstvo pa oceni, da ni razlogov za izvedbo drugih nujnih preiskovalnih dejanj, vse aktivnosti v zvezi z novoodkritimi grobišči vodi pristojna komisija. Predlog Poslanske skupine SDS niti na eno od teh naštetih ravnin ne vzpostavlja nek kvaliteten oziroma nek nadgrajen ali izboljšan dialog. Še slabše; pojavlja se bojazen, da če bi se upošteval predlog Poslanske skupine SDS, da bi lahko ta predlog zaviral delo strokovne komisije na način, da bi vse skupaj prevzela policija v nek avtomatičen redni kriminalističen postopek. Glede na to, da gre za dogodke izpred 70 let, bi to lahko v praksi rezultiralo enostavno v nek medijski spektakel z manipulacijo čustev javnosti. Takšne politične želje, ki stremi k temu, za državo niso dobre in niso primerne. Če si dejansko želimo, da pridemo do resnice, o kateri ves čas ponavljamo vsi skupaj, potem je treba enostavno dovoliti, da strokovna komisija, katere del je tudi kriminalist, poudarjam, korektno in neobremenjeno opravi svoje delo. Meni je popolnoma jasno, da glede na predlog Poslanska skupina SDS seveda ni zmožna te teme politično sprocesirati. To je dokazala že s tem, ko je ta nek konstruktiven in kvaliteten dialog prepustila tistim strankam, ki so to temo že obdelale julija letos z zakonom o prikritih vojnih grobiščih. S tem so dokazale, da se da tudi na to polpreteklo zgodovino vzpostaviti nek kvaliteten odgovor in v nekem ideološkem smislu, da so in obstajajo poslanske skupine v tem državnem zboru, ki znajo na to temo končno že postaviti piko. Zaradi vsega navedenega, žal, se meni osebno zdi, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Besedo ima gospod Matjaž Nemec, pripravi naj se dr. Dragan Matić, za njim gospa Janja Sluga.
Hvala, gospa podpredsednica. Pozdravljene kolegice, kolegi! Pa smo spet tukaj, bi rekel človek. Vselej, od osamosvojitve naprej, imamo to temo na dnevnem redu, ampak se bom osredotočil samo na zadnje leto. To je tisto leto, na katero imamo kot individuumi na nek način vpliv na to, kaj se dogaja v Državnem zboru. Nekaj mesecev nazaj smo bili priča pogovorom na pobudo Nove Slovenije, ki so delovali iskreno, in so bili, ki so delovali prepričljivo, in so bili, in se je ustvarila neka komunikacija v Državnem zboru v smislu reševanja nekih težav, ki so ogromne, iz preteklosti, ampak predvsem z resno intencijo, da prenehamo in da gremo naprej. V zadnjem letu smo se dotikali tem, kot so arhivi, povojni poboji, resolucija o totalitarnih režimih, selektivna lustracija. Žal moram reči, drage kolegice in kolegi, tokrat pa SDS niste in ne igrate iskreno. Namreč, na kaj se nanašam. Vselej, ko želimo en problem rešiti, ne pridemo s problemom na dan na sejo Državnega zbora, ampak se o njem pogovarjamo – to, kar je naredila Nova Slovenija. V preteklih mesecih smo se velikokrat pogovarjali in iskali način. Imamo različne poglede, ampak vi tokrat tega, tako kot že na vseh naštetih prejšnjih vaših pobudah, niste naredili. Zato se ne morem strinjati, da je vaša intencija resnično iskrena v reševanju naše preteklosti, ker samo vržete na mizo, nas predstavite kot nekoga, ki se izkazujemo kot nedostojanstvene, ki ne spoštujemo razlik, kar pa ni res. Če želimo spremeniti, se je treba pogovarjati, ne pa samo udariti po mizi in zahtevati – to, kar imam občutek, da počnete tudi danes. Namreč, tukaj dialoga ni. Ali sprejmemo in nastavimo lice in je vaša, ali pa ni nikogršnja. Jaz lahko nastavljam eno, drugo lice, ampak ne bo nič pomagalo. Danes imamo štiri ure in pol namenjenih tej temi. Lahko smo štiri dni, štiri mesece; ampak povejte, kdaj bo konec. Socialni demokrati smo bili v dialogu z Novo Slovenijo in z ostalimi. Jaz sem si takrat vzel pravico in moji kolegi so mi dovolili, da sem glasoval za to pobudo in mi ni žal, zato ker je bil namen res, govorim predvsem o Zakonu o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev, ki smo ga sprejeli julija letošnjega leta. To je bil iskren namen. Danes pa pošiljate mlajše kolege, ki so dobri fantje po srcu, govorimo o predlagatelju Andreju Čušu, Žanu Mahniču, zato da generiramo ta odnos do prihodnih generacij, da tudi mlade na nek način prepojimo s to željo po razdvojevanju, ampak to ni prava politika. Vsako sejo Državnega zbora imamo štiri do šest ur namenjenih ideološkim temam. O. K. Imejmo jih, ampak opravimo celo vrsto pogovorov in vemo vsi, da se tukaj ne reši ničesar. Rešili bomo tam v pisarnah, da se, preden pridemo sem, pogovorimo in najdemo rešitve, tako kot jih je sedaj že v četrto omenjala Nova Slovenija. Zakaj jo omenjam? Zato ker je bil njihov način ta pravi, kako se rešuje te probleme; pa ne glede na to, da lahko ostajamo na drugih bregovih, ampak je bil namen iskren. Žal se mi pa tokrat zdi, da ponovno samo krepimo svojo bazo; bom rekel, da ne, vi boste rekli, da ja, mi bomo z rdečo zvezdo proti vam, eden proti drugemu in ne bomo nič rešili. Govorim o tem, da želimo rešiti – ampak kaj? Samo generiramo negativen odnos do Soslovenca, do sobrata, do sester. To počnemo. Zato se mi zdi ta namera neiskrena, je ne morem podpreti, ker ni argumentirana. V končni fazi pa smo to na nek blag, človeški način že storili nekaj mesecev nazaj in to je pravi način reševanja, ne pa samo, da vržemo na mizo in da nekaj zahtevamo. Sprave ne bo na tak način, ker vedno je treba nekaj potegniti in nekaj popustiti. Ne moremo vedno samo pričakovati od ostalih in kazati s prstom. Bojim se, da je tak način posmeh vsem žrtvam, njihovim potomcem in nam, ki si prizadevamo, da bi tega bilo konec. Nam vsem. Nam, mladim, manj mladim in starejšim. Tisti, ki smo bili in smo še kar naprej vključeni v te razprave, ki so nekonstruktivne. Zato vas lepo prosim, da prenehate s temi pobudami, ki niso nič vredne. Ni težko biti tukaj štiri ure in pol, ampak če kaj zaključimo. Danes pa že vemo, da ne bomo ničesar zaključili. To obžalujem, ker je spet mlatenje prazne slabe. Resnično polagam na srce, bodimo konstruktivni. Pričakujem, da me boste sedaj kritizirali, ampak sem pa le povedal to, kar mi leži na srcu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj gospod Andrej Čuš.
Hvala lepa. Na to se moram odzvati. Kakorkoli pogledamo ali pa sem poslušal to razpravo, me zanima, kakšen pa moraš biti, da bo ta način po vaše iskren. Res sem zmeden. V prejšnji petnajstminutni razpravi, ki sem jo imel, sem nanizal veliko vprašanj in tudi argumentov, pa niti na enega dobil odgovor. Je pa tudi treba opozoriti, da nekateri, ki danes napadate to pobudo, rešujete to občutljivo področje že nešteto dolgo let. Poglejte, še danes imamo isto stanje, kot je bilo 25 let nazaj. Da citiram kolegico Irgel, katero tudi sam močno spoštujem zaradi njenih prizadevanj za spravo v Sloveniji. Poglejte, množični pomor, ki se je zgodil v Sloveniji, je za seboj pustil 600 množičnih morišč, kar kaže na tragiko, ki je bila – in še vedno je – povzročena slovenskemu narodu. Tudi sam pravim, da je treba zgodovini narediti konec, ampak iskreno in z dejanji, ne pa z besedami in z nekimi opredelitvami na deklarativni ravni. Nihče danes in do zdaj ni govoril o vidiku odgovornosti za to, kar se je dogajalo. Medijski spektakel. Pa saj, kdo bi delal medijski spektakel iz tega?! To so tragične zgodbe in zadnja stvar je, da bi se kdo tega lotil. Je pa res, če pogledamo mogoče primer Nemčije, tam pa še ljudje danes odgovarjajo za to, kar so delali v tistem obdobju druge svetovne vojne in po drugi svetovni vojni. Tako vidik odgovornosti pri nas, o odgovornosti nikoli nič. Tudi v bankah je tako in še bi sedaj lahko našteval, ampak ne bom hodil na druga področja. Pri nas pa lahko rečemo, da gre za tako kasto ljudi, ki ji ne more nihče nič. Kdaj je kdo odgovarjal za te zločine, kršenje človekovih pravic, umore? Nikoli! Seveda, ko pride kakšna taka pobuda, vprašanje in razprava v javnost, smo tisti, ki o tem govorimo, seveda torpedirani z vseh strani. To se dogaja 25 let državnega zbora, stalno isto. Komu je to v interesu, me zanima! Ker po mojem tukaj, ne vem, vi po mojem niste bili vpleteni v to, ne vem pa, če koga poznate, ki je bil ali pa imel od tega korist, pa je druga zgodba. Še enkrat; naš namen je iskren, opozarja na birokratske ovire, zaradi česar se postopki vlečejo in se bodo vlekli, kot se že 25 let. Opozorili smo na vidik odgovornosti in se strinjam, Slovenija mora končati zgodovino, da se bo v celoti posvetila prihodnosti. Se strinjam, ampak dajmo za to nekaj narediti, ne pa samo govoriti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Dragan Matić, pripravi naj se gospa Janja Sluga. Izvolite, gospod Matić.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, spoštovani kolegi poslanci! Osnovna teza ,na katero SDS opira svojo novelo Zakona o varstvu kulturne dediščine, je, da obstajajo nekakšne ovire v obstoječem sistemu, torej ovire, ki preprečujejo učinkovito raziskavo prikritih grobišč in identifikacijo posmrtnih preostankov. Če skušam nekoliko poenostaviti, tako da bo tudi širšemu krogu javnosti jasno, kako je na tem področju urejeno. Postopek, kot ga zdaj opredeljuje Zakon o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev ter Zakon o varstvu kulturne dediščine je naslednji. Vladna komisija za reševanje prikritih vojnih grobišč je sestavljena tako, da sta med njenimi člani poleg ostalih tudi eksperta kriminalistične in arheološke stroke. Komisija takoj na začetku postopka raziskave prikritega grobišča o njegovem obstoju obvesti policijo, državno tožilstvo in Zavod za varstvo kulturne dediščine. Če med postopkom odkrivanja grobišča postane očitno, da gre za situacijo, ki zahteva postopek ekshumacije po kazenskem postopku, potem vodenje in usmerjanje preiskovalnih dejanj prevzame državno tožilstvo oziroma preiskovalni sodnik. Po 3. členu veljavnega Zakona o kulturni dediščin med arheološke ostaline sodijo tudi stvari, povezane z grobišči, povezane z vojno in izvensodnimi usmrtitvami. In zato ima po 27. členu Zakona o varstvu kulturne dediščine zavod možnost, da na podlagi strokovnih kriterijev oziroma strokovne presoje lokacijo razglasi za arheološko najdišče, dokler se ne opravijo raziskave arheoloških ostalin. Slednje je zelo pomembno prav zaradi tega, ker je arheološka metoda izjemnega pomena pri ugotavljanju dejstev in okoliščin o tem, kaj in na kakšen način se je pravzaprav pred davnini desetletij zgodilo. Izkopavanje lokacije na ta način, da se ohrani in skrbno dokumentira arheološki kontekst, je izrednega pomena ter dopolnjuje forenzične oziroma antropološke postopke. S slednjimi ni prav v nobeni koliziji. Možnost, da se postavitev posmrtnih ostankov ter njihova relacija do drugih predmetov, ki se na lokaciji nahajajo, poveže v celovito informacijo, je nekaj, kar je nepogrešljivo pri odkritju prikritih grobišč. Le na ta način se da do največje možne mere ugotoviti resnico o tem, ali je na primer lokacija morišče ali pa grobišče, kamor so iz enega ali več morišč pripeljali posmrtne ostanke. Iz predmetov ter njihove postavitve v prostoru se velikokrat da ugotoviti, kdo so bili umorjeni in kdo so bili eksekutorji. Vse skupaj pa je nepogrešljivo pri osvetljevanju naše preteklosti, da bo čim manj prostora za špekulacije in čim več za resnico. Zdaj skuša SDS svojo novelo vlogo arheologije potisniti vstran. S pojmom morišče želi zamenjati pojem arheološke ostaline. V 26.b členu predlagane novele med drugim želi določiti, da se, citiram: "Pokop posmrtnih ostankov lahko izvede, ne glede na to, ali se postopki po Zakonu o varstvu kulturne dediščine vodijo ali pa se še niso začeli oziroma so se že končali." Konec citata. Preiskavo v zvezi s tem želi zreducirati na običajno kriminalistično preiskavo, pri tem pa zanemarja dejstvo, da je od časa med- in povojnih izvensodnih usmrtitev minilo že najmanj 70 let. Lokacije, kjer se nahajajo posmrtni ostanki včasih zelo velikega števila ljudi, ki so bili izvensodno usmrčeni, so namreč zaradi časa, vpliva narave, erozije, namernega ali spontanega mešanja zemeljskih plasti in tako dalje, bistveno bolj zahtevne za raziskavo, kot je lokacija nekega mesta, kjer je bil nekdo umorjen in zakopan pred bistveno krajšim časom, kot je 70 let. Vsega tega, o čemur zdaj govorim, se je zavedala tudi SDS oziroma politična opcija, ki je izkazala največ zanimanja za iskanje resnice o medvojnih in povojnih izvensodnih usmrtitvah. Tu imam dokument Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve z naslovom Informacija o urejanju prikritih grobišč. Datum je 6. september 2007, torej čas prve Janševe vlade. V poglavju 4.2 z naslovom Raziskave lokacij evidentiranih prikritih grobišč med drugim piše, citiram: "Komisija Vlade Republike Slovenije za reševanje vprašanj prikritih grobišč je v letu 2006 predpisala metodološka izhodišča za način sondiranja in izkopa z arheološko metodo in antropološko raziskavo skeletnih.Ta postopek je bil uporabljen v breznu pri Konfinu, in v Lovrenški grapi v Lescah. Pri prekopu v Bodovljah leta 2005 se namreč pokazalo, da izkop brez arheološke metode bistveno osiromaši obseg podatkov, ki bi jih lahko dobili o žrtvah in okoliščinah izvensodnih usmrtitev." Konec citata. Če ponovim še enkrat: izkop brez arheološke metode bistveno osiromaši obseg podatkov, ki bi jih lahko dobili o žrtvah in okoliščinah izvensodnih usmrtitev. Kdo je bil vse član te komisije, ki je to zapisala in ki je bila ustanovljena z namenom reševanja vprašanja prikritih grobišč, je znano. Imenovala jih je vlada Janeza Janše in za te ljudi je povsem jasno, da so imeli motiv, da resnica o izvensodnih pobojih pride na dan v pravi luči, ne pa, da se to zakrije. Seveda je potem tudi bilo logično, da je na podlagi njihovih spoznanj prav ta ista vlada Janeza Janše februarja leta 2008 v sedaj veljavni zakon, ki ga je sama predlagala in tudi izglasovala v takratni zasedbi Državnega zbora, vnesla določbo, da so vse stvari, ki so povezane z vojnimi grobišči, arheološke ostaline. Tudi tistih grobišč, ki so nastala na podlagi medvojnih in povojnih izvensodnih usmrtitev. Naloga arheologije je namreč prav to, da nam prinaša verodostojne informacije o dogodkih, za katere se pisni viri žal niso ohranili ali pa so nepopolni ali okrnjeni. Seveda je krivično, da ne rečem cinično, da se v tekstu SDS novele zdaj zapiše, da ti arheološki postopki, citiram: "ovirajo postopek dostojnega pokopa žrtev in ugotavljanja krivde in odgovornosti za namerne in množične poboje", konec citata, ali da se celo napeljuje, kar se je zapisalo v obrazložitvi novele SDS, da naj bi takratni minister za kulturo dr. Vasko Simoniti imel namen, da se posmrtni preostanki žrtev pošiljajo v muzejske depoje, ker naj bi zakon določal, da so državna last. Draga gospoda! Po koncu sužnjelastništva človek ne more biti last nikogar, ampak je sam svoj. Dobro, kolegi iz NSi bi morda rekli, da je božji, ker je njegova stvaritev, vendar tudi človekovi posmrtni ostanki niso in ne morejo biti last nikogar, razen če posameznik sam izrecno določi v oporoki, da se njegovo telo ali deli telesa namenijo za uporabo v medicinske namene. Od kar imamo civilizacijo, posmrtne ostanke pokopljejo svojci, in sicer iz pietetno-religioznih ali čustvenih razlogov. Če svojcev oziroma pokojniku bližnjih ni ali niso znani, pa to opravi država oziroma lokalna skupnost. V primeru žrtev povojnih pobojev je tisti, ki za to skrbi, tudi oziroma v prvi vrsti vladna komisija. Če zaključim. Nesprejemljivo je, da SDS, ko je na oblasti, predpiše standarde, za katere menim, da so bili pravilni in da so še pravilni, ker bodo dali pravo informacijo o tem poglavju naše zgodovine. Potem pa, ko je v opoziciji, predlaga novelo, ki gre v povsem obratno smer; in to v smer, ki ni dobra in ki bi ob sprejetju pomenila korak nazaj glede teženj, da dobimo pravo sliko o vsem dogajanju izpred 70 in več let. Dejansko SDS kritizira lasten zakon oziroma sebe, ker na primer, leta 2008 niso definirali morišča in so dovolili, da je morišče lahko mesto pokopa žrtev izvensodnih pobojev. Verjetno bi bil čas, da sami med sabo opravijo resno razpravo in si razčistijo še naslednja epohalna vprašanja, kot na primer to, zakaj niso v Zakonu o dediščini vnesli določbe o kazenskem postopku in kar je še podobnih pravniško-metodoloških inovacij. Pravzaprav opažamo, da podobno kot v primeru, ko so pred nekaj dnevi napadali obstoječi arhivski zakon – in takrat so kritizirali arhivsko komisijo, ki so jo sami postavili –, se v današnjem primeru zaletavajo v Zakon o varstvu kulturne dediščine, ki je njihova stvaritev in ki je bil takrat na tem področju, o katerem danes govorimo, povsem urejen, tako kot je treba. Upam, da bo tako tudi ostalo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Janja Sluga. Pripravi naj se dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsedujoči, gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Zakon o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev smo v Državnem zboru sprejeli 9. junija letos. Pred sprejetjem je bila opravljena zelo široka strokovna razprava. Nova Slovenija se je s po mojem mnenju zelo iskrenimi nameni zadeve lotila na pravi način. Poslanci Stranke modernega centra smo k temu predlogu iz teh razlogov tudi pristopili in zelo konstruktivno sodelovali pri njegovi vsebini. Žal pa tega ne moremo trditi za predlagatelja. V nasprotju z vsemi ostalimi poslanskimi skupinami v Državnem zboru predlagatelj pri tej razpravi ni sodeloval, ravno tako se je vzdržal tudi glasovanja. Tematika, ki jo imamo danes na mizi, ne sodi v Zakon o varstvu kulturne dediščine niti po vsebini niti po namenu, ki je v tem predlogu opredeljen. Cilji, ki jih predlagatelj navaja, so bili že doseženi, in sicer ravno ob sprejetju Zakona o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev, saj ravno skupna uporaba Zakona o varstvu kulturne dediščine in Zakona o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev doseže cilj, ki ga tu navaja predlagatelj. Sama ne vidim, na kakšen način bi ta predlog, ki ga danes obravnavamo, pripomogel k izboljšanju postopkov in k dostojnemu pokopu, niti v eni sami točki. Še več, ta predlog ima po mojem mnenju namen zaobiti določbe Zakona o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev. Želi urediti postopek drugače, da ne rečem, ravno v nasprotju s tem, kar ureja zakon o prikritih vojnih grobiščih. In še eno stopničko več, s pojmoma morišča in množična morišča se želi ponovno odpreti ideološko razpravo, v kateri bomo ponovno govorili o pobitih otrocih, o groznih komunistih in tako dalje. Zakona, na katera se predlagatelj sklicuje, skušata doseči spravo, skušata doseči pomiritev, skušata doseči dostojni pokop tudi za tiste žrtve, ki so neidentificirane. Predmet tega zakona, zakona o prikritih vojnih grobiščih, je tudi arheološka metoda, ki pa jo predlagatelj, kot je bilo danes že rečeno, v tem svojem predlogu želi zaobiti, čeprav je po mojem mnenju ta metoda edina, ki nam lahko zagotovi objektivne in verodostojne informacije. Če hočemo v resnici vedeti, kaj se je zgodilo, potrebujemo arheologijo.Termin morišče, kot ga predlagatelj predlaga, povozi arheološko ostalino, pa čeprav je ravno predlagatelj, kot je povedal kolega Matić, leta 2008 ravno to predlagal. Ravno Zakon o varstvu kulturne dediščine, ki ga je sprejela SDS, je takrat zagovarjal stališče, da je arheološka metoda dobra, edina pravilna in da jo potrebujemo. Izločanje arheološke metode je v nasprotju s tem, kar želita doseči Zakon o varstvu kulturne dediščine in Zakon o prikritih vojnih grobiščih. Predlagatelj tudi trdi, da odpravlja nejasnosti, ki se sedaj pojavljajo ob uporabi zakonov. Ravno ta predlog, ki ga predlagate, vnaša nove nejasnosti, novo pravno praznino, nove nepotrebne zaplete, saj ni jasno opredeljeno razmerje tega predloga do Zakona o prikritih vojnih grobiščih. Še več. Če preberemo pozorno mnenje Vlade, tam notri jasno piše, da je celo predlog v 26.b členu v nasprotju z Ustavo Republike Slovenije, ne zgolj z enim členom, kar z več členi, zato v bistvu se ne bi niti nadalje spuščala v razpravo. Če ste si pozorno prebrali to mnenje Vlade, če ste si pozorno prebrali tudi mnenje Zavoda za varstvo kulturne dediščine, mislim, da nekih dodatnih obrazložitev danes prav sploh ne potrebujemo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagateljev, gospod Andrej Čuš.
Še enkrat hvala za besedo. Zdaj sem poslušal en krog razprav. Gospodu Matiću se lahko zahvalim za mnenje. V nekaterih delih se celo strinjam. Zagotovo pa se ne morem strinjati v tistem delu, ko vse nekako gre na nivo manipulacije in pa tega, kako vi vidite SDS, za kaj vse smo v tej državi odgovorni. Zakone seveda imamo, zakoni se spreminjajo v državi iz dneva v dan. To seveda vsak poslanec, ki je že več časa v Državnem zboru ali pa več mandatov, vidi in doživi. Se pa skozi izvajanje zakonodaje, ki je veljavna, vidijo tudi določene pomanjkljivosti ali v končni fazi tudi izboljšave. Sam menim, da so forenzične raziskave precej bolj temeljite in natančne od arheoloških. Da pa se tudi osredotočim na razpravo Stranke modernega centra, ko smo bili slišani, zakaj sami ne sodelujemo in nismo sodelovali pred nekaj meseci z vami, upam, da bo ta vaš elan za sodelovanje še kje prisoten, komaj čakam. Verjetno tudi kateri drugi kolegi tukaj iz naše poslanske skupine. Bi pa rad povedal, da smo v naši poslanski skupini ostali načelni in zagovarjali stališče iz leta 2004. To stališče smo vseskozi zagovarjali, tudi še takrat v sodelovanju z dr. Bajukom. Kakšni cilji so pa bili doseženi? Poslanka Stranke modernega centra je povedala, da so cilji doseženi. Jaz moram povedati, da papir prenese vse, ampak do danes nisem videl ene realizacije ali da bi sploh kdo sledil ciljem in zavezam iz veljavne zakonodaje. Še vedno imamo 600 morišč in nič se ne dogaja. Tako da res ne vem, kje so ti cilji, in me res zanima, če mi lahko poveste, če ste mogoče vi kje videli ali pa slišali za to. Hvala lepa.
Gospod dr. Matić, izvolite, replika.
Gospod Čuš, mogoče me niste dobro razumeli. Ne gre za to, da sta si forenzična in arheološka metoda v nasprotju ali katera je bolj natančna, katera pa je manj natančna. Arheološka metoda pomembno dopolnjuje forenzično metodo. Forenzična metoda je osredotočena na sam posmrtni ostanek. Arheološka pa zajame kompleten kontekst celotnega prizorišča. In do tega je prišla tudi vladna komisija v mnenju, ki sem ga citiral iz leta 2007. Lahko vam dam sedaj ali pa po koncu te razprave tudi strokovni članek Hugha Tullerja, ki govori o izkušnjah, ki so se pokazale pri izkopavanju masovnih grobnic, masovnih prizorišč pobojev na Balkanu, kjer so ugotovili, da je poleg forenzične metode nujna tudi arheološka metoda, da dobimo res verodostojno informacijo o tem, kaj se je pravzaprav zgodilo, kdo so bili zločinci in kdo so bili žrtve. Zaradi tega mislim, da verjetno niste podrobno poslušali mojo razpravo. Forenzična metoda in arheološka metoda se ne izključujeta, vendar forenzična metoda brez arheološke metode ne prinaša pravih odgovorov na nujna vprašanja, ki jih moramo izvedeti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Vinko Gorenak, pripravi naj se gospod Möderndorfer. Izvolite, dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Preden mi kdo uide iz Državnega zbora oziroma iz teh prostorov, naj nekaj stvari vendarle rečem. Gospa Sluga, vi ste govorili o mnenju Vlade. Vi seveda izhajate iz tega, da je mnenje Vlade točno. Verjetno izhajate iz tega, da to, kar Vlada napiše je, "tata mata", kot se temu reče, to je zdravo za gotovo, to je dejstvo. Ampak to ni res. Če boste kdaj poslanka dva ali pa tri mandate, boste videli, da temu ni tako. Jaz sem leta 2010 tukaj poslušal mnenje Vlade, to je bil čas, ko je tista stran tam na oni strani bila v glavnem SD, tu na sredini je bil pa Zares pa ostanek LDS. In mnogi tu na sredini so se smejali. Danes me prav spominja ta situacija tam, ko se smejite. Takrat smo poslušali mnenje Vlade, "v zadevi najema stavbe NPU ni bilo nič narobe, vse je transparentno, vse je jasno, vse je glasno, vse je zakonito". Vsi postopki so bili zakoniti, torej ministrica ni nič kršila. No, zdaj pa tu berem: Igor Jurij Pogačar v osebnem stečaju. Zakaj? Zaradi tega ker sem jaz takrat zelo jasno opozarjal na koruptivno ravnanje ministrice, Vlada je pa rekla, da ni ravnala koruptivno. Torej mnenja Vlade so lahko tudi popolnoma zgrešena. In omenjeno mnenje Vlade, takrat je bil predsednik Borut Pahor, je bilo popolnoma zgrešeno. Ampak ta koruptivnost bi se nadaljevala še danes, če jaz ne bi leta 2013 pogodbe prekinil. Za uvod, bom rekel. Sicer pa naj rečem takole. Ko govorimo o temi, o kateri govorimo danes, običajno takoj preidemo v neko ideološko polje: na leve, desne, črne, bele, partizane, domobrance in tako naprej. Zato naj za uvod povem, da so moji starši imeli partizansko penzijo, tako da smo si na jasnem, da me ne bo kdo v kakšen predalček dal. In da je bil moj oče en krajši čas tudi v 14. diviziji. Tako da me znate uvrstiti. Jaz sodim potem po tej logiki na ono stran, ne na to stran. Ampak na to stran sodim zaradi tega, ker znam, bom rekel, na nekatere stvari v zgodovini pogledati tudi z neko distanco. Zato sodim na to stran, da smo si na jasnem, in z nekim kritičnim odnosom do te zgodovine. In nisem pripravljen zagovarjati neke zgodovine, ki je krivična zgodovina. Zato sodim sem, ne na ono stran. Sicer pa poglejte, jaz sem poslušal gospo Bačičevo, pred njo gospod Kovačičevo, zelo natančno sem obe poslušal. Pri gospe Violeti Tomić sem stišal gumb na televizorju, namreč ne prenesem tega sovražnega govora, ki ga ona vnaša med Slovence. Ne prenesem tega sovražnega govora. Pričakoval sem, da jo bo kdo opozoril s te govornice, niste bili vi, vem, ampak je ni nihče opozoril. Jaz sem šel takrat iskati po Googlu njeno monodramo, ki se imenuje Kurba. To je naslov monodrame, ki jo je odlično odigrala. Namreč hotel sem to pogledati in poslušati vse sočne kletvice, ki jih je tam izrekla, da bi bolj koristno izkoristil čas. Ampak tega nisem našel. Našel sem samo tiste njene neke druge vloge, tisti – kaj je že bil? Najšibkejši člen. Samo tisto sem našel. Ampak opozarjam na to, na ves sovražni govor, ki iz nje in njenega nastopa vedno izhaja. Ko pa sem jaz pred dvema dnevoma govoril o tem, kako ovirajo slovenski državljani, ki jih tisk ali pa mediji imenujejo aktivisti, so pa slovenski državljani, ki, A, fizično napadajo policijo, ovirajo policijo in še kaj. Pa sem rekel, da je treba najostreje ukrepati proti njim, tudi če kateri v Sotlo pade, je bil pa to sovražni govor, zaradi katerega je Anja Bah Žibert dobila opomin. Predsednik Državnega zbora se je sicer potem opravičil. Vidite, tej gospe pa je dovoljeno govoriti vse. Je pa dovoljeno vse. Tega jaz ne sprejemam. Sicer pa tako gospo Bačičevo kot Kovačičevo, jaz upam, da bo gospa Bačič prišla v dvorano, sprašujem naslednje. Jaz imam samo vprašanje za vas. Samo vprašanje imam, če mi znate kaj pojasniti. Jaz namreč zelo rad sprašujem tudi kot predavatelj na fakulteti. In sem zelo vesel dobrih odgovorov. Evo vprašanje za omenjeni gospe. Zakaj si tri tisoč ljudi v Barbara-rovu in še nekaj deset tisoč v Pečovniku, pa ne vem kje še vse jih imamo, ki jih še niti odprli nismo, ne zasluži groba? Zakaj? Zakaj si vaši in moji starši zaslužijo grob? Grob je civilizacijsko dejanje. Mi se kot ljudje ločimo od živali. Po čem? Znamo misliti in fizično pokopljemo svoje mrtve. Zakaj ne pristajate na pokop naših mrtvih? Zakaj ne dovolite in ne naredite nič, da bi jih izkopali? Zakaj jih je 800 še danes v gajbicah v Barbara-rovu? Jaz sem tam bil. Pa mediji poročajo, kosti so to. To sploh niso kosti. To so mumificirani ostanki človeških trupel. Tudi z obrazom, tudi z očmi, ki vas gledajo, gospe in gospodje. Pojdite si jih pogledat! Povejte mi, zakaj si ne zaslužijo groba. Če mi znate na to odgovoriti, ne vem, mogoče bom pa spremenil svoje mišljenje. Zakaj nad nedolžno ubitimi ljudmi uveljavljate živalske zakone in živalska načela? Namreč živali ne pokopljejo svojih mrtvih. Pa še tu in tam kakšnega psa najdete ob kakšnem svojem mladiču, ki joka. Gospe in gospodje – zakaj torej tega ne? Izvolite, prosim z besedo na dan, ne v tla gledati. Gremo naprej. Zakaj Nemci danes preganjajo 95 let stare svoje lastne državljane? Ker so bili, ne vem, tam so beležili neke evidence. Administratorji so bili v teh koncentracijskih taboriščih. Administratorji. Danes kot 95 let stari ljudje stoji pred sodišči. Razložite mi, zakaj v Sloveniji ni bilo enega samega? Na vrata sodišč je prišel eden od najhujših, to je Mitja Ribičič, in postopek je bil končan. Kako je mogoče, da kamere pokažejo človeka, ki smo ga lahko videli nekaj mesecev nazaj, ki bi domnevno naj bil zraven pri umoru Hribarjevih iz grada Strmol, in ga novinar vpraša in reče: "Ali kaj veste o tem?" Pa reče: "Ne, ne vem." Potem ga pa vprašajo: "Ali veste, kdo je to naredil?" Pa reče: "Ah, saj to ni važno, kdo je to naredil." Pomeni, da ve, kdo je to naredil. A ga je obiskal kakšen kriminalist? A je tožilec spisal kakšno usmeritev policiji, naj ga gre zasliševat? Ne. V čem smo torej mi drugačni od Nemcev? Povejte mi. Zakaj Nemci preganjajo lastne ljudi, ki so ubijali, morili, kakorkoli želite, v taboriščih, pravzaprav tujce in ne Nemce, in jih danes preganjajo, mi pa ne? Zakaj torej imamo v Sloveniji še vedno nad desettisoče mrtvih, ki jih niti odkopali niste? Zakaj? Povejte mi še eno evropsko državo, ki ima to. Zakaj 25 let po osamosvojitvi nimajo groba? Mi danes uvajamo neke grobove za živali, ko kdo hoče služiti na ta račun, pa se gre tovrstno dejavnost. Mi pa nismo kot narod sposobni svojih pokopati. Jaz ne terjam tu ne vem koga. Jaz si zamišljam, bom rekel, ampak zgolj zamišljam situacijo, kakršna je v Bovcu. Tisti, ki ste v Bovcu bili, natanko veste, kaj so naredili Italijani po I. svetovni vojni. Vse kosti so pobrali, kjerkoli so bile njihove, in jih dali v kostnico, ki danes stoji v Bovcu. Kot vem, Italijani še vedno to financirajo ali pa ne, saj je vseeno. Zakaj imamo v neposredni bližini Bovca pokopališče avstrijskih vojakov? Mi pa še danes nismo sposobni naših pokopati. Pred časom sem bil v italijanskem mestu, na Doberdobu, na kratko povedano, in imate tako italijanske vojake kot imate avstrijske vojake na nekem drugem pokopališču. V Normandiji imamo tudi to situacijo zelo jasno urejeno, pa so leta 1949 oziroma 1956 poskrbeli za svoje mrtve na tuji zemlji. Mi pa na lastni zemlji nismo sposobni poskrbeti za lastne mrtve. Sedaj je tišina in vse nekaj dol gleda. Malo odgovorite na to vprašanje potem. Tu ne gre za vprašanje nasilja, gospod Horvat. Predvsem pa razložite fenomen, zakaj ni nobeden stopil pred sodnika. Leljak jih je naštel celo serijo, ki so bili zraven v Barbara-rovu, sedaj je že kar nekaj mrtvih. Nihče ni stopil pred sodnika. Nihče. Ideološki boj. Ali je mrtvec lahko ideološki boj? Od kod je lahko mrtvec ideološki boj? Pa dajte no malo na izrazoslovje pomisliti, kaj govorite. Mi se lahko ne strinjamo, ne vem, z gospodom Nemcem se lahko o neki temi ne strinjava. On ima tako mnenje, jaz imam tako. On ima levičarsko, jaz imam nasprotno. V redu – pa kaj? Verjetno pa vidiva grob ali pa kosti kot neko dejstvo, verjetno. Vsaj jaz mislim, da je tako. In to ne more biti noben ideološki boj. Od kod ideološki boj? Dajte nehati brati opomnike, ki jih pišejo strokovni sodelavci. Ja, prosim, to je treba enkrat nehati. O vseh teh ljudeh se 45 let ni smelo niti govoriti. Jaz vam lahko razložim lastni primer. Sem hudo daleč po II. svetovni vojni rojen – a mislite, da sem jaz vedel za Teharje? Kdo mi je pa to povedal? O tem se ni smelo govoriti. Tudi 1985. leta ne, ko sem v ožjem sorodstvu naletel na eno tako situacijo. Pa tisti moji ožji sorodniki potem po moji poroki niso bili pripravljeni govoriti o tem, ker se o tem ni smelo govoriti – leta 1985. Kaj je potem sledilo? Leta 1990 se je pač nekaj zgodilo, kar se je zgodilo, pa v Kočevskem rogu domnevna spravna slovesnost, vsaj nekateri mislite, da je bila. No, potem pa je sledilo obdobje zanikanja, češ, saj to se ni zgodilo, nekaj malega je bilo, ostalega pa tako ni bilo. Nič ni bilo ta hudega. Tu v Kočevskem rogu je res bilo nekaj narobe, pa na Teharjih tudi bi naj bilo nekaj narobe, ampak na splošno pa ni to to. Temu se reče obdobje zanikanja. Potem pa pride ven Barbara-rov, pa vsi ostali, Maribor, Škofja Loka in tako naprej, o Pečovniku še niti nismo govorili, kolikokrat je večji, domnevno večji od Barbara-rova, pa je tam še vedno zasut rudniški rov. O Hrastniku še vedno nismo nič kaj dosti govorili. Sedaj pa ko tega ni moč več zanikati, sedaj pa opravičilo. Ali si predstavljate, kaj je rekla ministrica za obrambo? Da je treba navdihe za bodočnost iskati v času od leta 1945 in naprej. Torej je treba navdihe za bodočnost iskati v umorih. V umorih torej naj iščemo navdih za bodočnost. Bog pomagaj! Če bi jaz kaj takega rekel, bi se opravičil pa šel v politično pozabo, da me nobeden več ne bi videl. To je nemogoče. Skratka, zdaj se pa opravičuje to, kar se je zgodilo. In to počnete. Še nekaj, gospodu Matiću. Saj je zanimivo, zdaj pa govoriva o arhivski komisiji. Arhivska komisija pa nima nič s tovrstno zgodbo. Ja, omenili ste jo. Arhivska komisija, ki jo vodi gospa Zverova, nima s tem nobene zveze. Ampak to je vam očitno – saj sem vam zadnjič rekel – rešilna bilka, skozi katero dihate. Kaj pa drugega! Zdaj pa, glejte, vsi tisti, gospod Tabaković je govoril pa še kdo, pa gospa Sluga, pa ne vem kdo je še vse govoril, o zakonu NSi in o tem, kaj ste veličastno sprejeli. Jaz te zadeve nisem podprl – gospe Novakove ni tukaj zdajle -, ampak bom rekel tako. Če bo v roku enega leta po sprejetju tega zakona kaj bistveno drugačnega, bom mnenje spremenil in rekel, da sem se zmotil. Vem pa, že danes je več ali manj jasno, da eno leto po tem zakonu ne bo nič novega. Prepričan sem v to. Ali mislite, da bomo imeli kaj več pokopanih? Tudi tista obljuba predsednika države, da bi naj do konca leta izkopali v Barbara-rovu, kot sem zasledil v medijih, ne njega osebno, nimam občutka, da bo uresničena, saj imamo samo še slabe tri mesece. Zdaj pa k ministrici. Državni sekretar, jaz vas lepo prosim, da ji ta del prenesete, resnično vas prosim, da ji prenesete ta del. Ali pa naj vam izdelajo magnetogram. Glejte, jaz sem se 28. 3. 2010 z gospo ministrico srečal, na znanem kraju, v Kamniku, na nekem pogrebu. Pa sem bil izjemno presenečen, da gospo tam vidim. Prišla je namreč na pogreb Franceta Tomšiča. Takrat se mi je zdelo – to je bilo obdobje, ko je gospa prehajala iz SD k Desusu, pa se mi je zdelo to njeno dejanje dejanje osebe, dejanje ženske širokih pogledov, ki je sposobna pogledati široko na situacijo, ki ni ozko strankarsko slepa, bom rekel, ampak je sposobna kaj več narediti. In poglejte, kaj se je zgodilo. Takoj ko je prišlo ven, da naj bi postala kulturna ministrica, revolucija med kulturniki, saj veste, kajne. No, potem je postala kulturna ministrica, zdaj pa revolucije ni več. Ampak zakaj o tem govorim? Govorim preprosto zato, ker sem jo želel vprašati naslednje: kaj je ministrstvo pod njenim vodstvom in vašim, državni sekretar, na tem področju naredilo novega? Razen tega da ste podprli zakon NSi, spremenili nekaj vejic, okej, napisali pozitivno mnenje – a mi lahko poveste, če ste še kaj drugega naredili na tem področju? Jaz pa vem za dejanje, ki vam ni v čast. Eden najbolj plodovitih piscev knjig je Roman Leljak. Pa recite karkoli o njem, mi je vseeno. Kar se tiče tistih njegovih težav s sodstvom, je zgodba končana, nimamo pravice tega omenjati, on je svoje odslužil. Gospe in gospodje, on je leta 1988 – na to me je celo spomnil, jaz sem takrat v Celju delal – trkal po Barbara-rovu, pa z neko grebljico tam okoli hodil, če bi kaj našel. Torej gre za človeka, ki ima nek odnos do vseh teh dejanj. Gre za človeka, ki je ogromno stvari naredil na tem področju. Državni sekretar in ministrica, zakaj ste se spravili na njega? Zakaj ste se spravili na njega?! Ministrstvo za kulturo mu je plačevalo, kot veste, tiste prispevke za samostojnega kulturnega delavca, tiste "fičnike", saj veste, koliko to je. Zelo malo. Danes ste mu to odvzeli. To je dobro dejanje, gospod Matić, kajne, vidim, da se smejite. Glejte, danes ste mu to vzeli. Zakaj? Ker razkriva te zločine, ki so se zgodili. In zoper njega je neka obtožnica, ki je tajna, tajna obtožnica, ker je nekaj govoril na komisiji gospe Eve Irgl na to temo, da ne širim na kaj drugega. Vi pa ste šli v odvzem statusa samostojnega kulturnega delavca. Posledica bo – kaj? Posledica bo ta, da ne bo imel dostopa do arhivov in posledica sta dva nepreskrbljena otroka, ki bosta lačna postala. No, če mu boste dali nazaj ta denar in ta status, bom zelo vesel – no, prikimavate. Če boste pa našli, državni sekretar, obrazložitev, zakaj ste to naredili, v pravu, vam bom pa rekel: "Tako je pravno, ni pa moralno." Leta 1989, 1990 so v Sloveniji potekala masovna zborovanja – govorim o teh pred osamosvojitvijo – o priporu Janše, Tasića, Zavrla. Oprostite, državni sekretar, takratni poveljnik slovenske policije, takratni vodja ljubljanske policije je imel vse zakonske razloge. Če boste iskali zakonske razloge, zakaj ste mu to naredili, Leljaku, potem vam lahko povem, da je imel takratni poveljnik, šef ljubljanske policije Pavle Čelik vse zakonite razloge, da uporabi prisilna sredstva zoper vse tiste na Roški in vsepovsod. Ampak veste, kaj je rekel? "Že, že, ta zborovanja so nezakonita, so pa legitimna." Postavil je torej neko mejo oziroma na vabo pravice je dal – kaj? Zakonitost pa legitimnost. In je rekel: "Ne bom ukrepal po zakonu, ravnal se bom po volji slovenskega naroda." To je rekel. Jaz sem prepričan, ker sem hodil v tistem letu 1991 po Evropi, po policijah v Evropi, pa so mi rekli: "Koliko policistov ste pa zaprli, koliko ste jih odpustili? Ko sem to razložil, to legitimnost in pravičnost, torej zakonitost in legitimnost, da je bila policija, ne glede na zakon, na strani pravice in volje ljudstva in da nismo zato nobenega odpustili. Državni sekretar, če bo ministrica našla pravne podlage za svojo odločitev, jih bo seveda našla. Povejte pa ji, da nima moralnih in legitimnih pravic. Moralnih in legitimnih pravic pa nima, da je to naredila. Ampak ne gre samo za to vprašanje, da na tej točki tako ravnamo, gre za splošno vprašanje, gospe in gospodje. Nekdo je prej rekel, "ja, pa kdaj bomo s tem nehali, glejmo naprej, kdaj bomo s tem nehali". Gospe in gospodje, še pes se ustavi ob mrtvem psu. Ali smo se mi sposobni ustaviti ob naših mrtvih in jih pokopati? Predvsem je to bolj vprašanje, ki je namenjeno mladim, ne tistim starejšim, ki z listkov berete, kar vam kdo napiše. To vprašanje je namenjeno zlasti mladim. Ali bomo kdaj nehali s to zadevo, bomo naredili – nič drugega, gospe in gospodje, nič drugega kot to, kar so drugi narodi, saj jih ne moremo obesiti na prvo drevo? Jaz niti nisem za to, da koga v zapor pošljete pri 90 letih, to je brez zveze. Toda sodbo je treba izreči. Pravno sodbo na sodišču in politično sodbo v Državnem zboru. Politična sodba pa vemo, kako zgleda. Leta 1996, gospod Nemec, je vaša predhodnica, mislim stranka, takrat se je nekoliko drugače imenovala, sprejela nek dokument, resolucijo, ne vem kaj že, na to temo, češ da obsojate vse tisto, kar je prej bilo, da se distancirate, da s tem nimate nič. Jaz lahko zaploskam. Samo udejanjiti je še to treba po 20 letih. Udejanjeno pa še ni! Pa ne prepisujem niti slučajno vse krivde SD. Daleč od tega. SD je danes relativno majhna v državnem zboru. Ampak vse ostalo! Vidite, da se takoj naredi koalicija. Zdaj je vse v koaliciji – vse kar je tukaj od te vrste naprej na tisto stran do Združene levice, vse je sedaj koalicija. Zaradi tega pa je problem, ker se naredi ideološka koalicija. In to je ideološka koalicija. Gospe in gospodje, vi lahko zavrnete, saj boste to naredili. Vi lahko najdete tisoč razlogov, zakaj boste to zavrnili. Noben problem, nobene težave ni s tem. Poglejte, v tej isti dvorani se od leta 1945 do leta 1990 sploh ni smelo govoriti o tem. Od leta 1990 naprej se je zanikalo, da je bilo kaj narobe. Danes se pa opravičuje. Samo to je hujša stopnja, veste. Opravičevati zločin je hujša stopnja, kot pa je tisto, da moraš tiho biti, da ne smeš o tem govoriti. Danes vi zločin priznavate, ampak iščete razloge, da bi ga opravičili. In to je na nek način, oprostite, vsaj mlajši se dajte tega zavedati, hujše in slabše od tistega, kar je bilo 1946–1991. Ker opravičujete to, kar se je zgodilo. To pa je izjemno slabo. Zelo vesel bom kakšnega odgovora, kakšne replike, tiste vsebinske, ne tiste, ki kdo nabija, kot se temu reče. Predvsem bom pa vesel tudi odgovora ali ministrice ali državnega sekretarja. Bom dal tudi kakšno tehnično priložnost za odgovor s kakšnim poslanskim vprašanjem ali pa kakorkoli drugače. Ampak državni sekretar, mogoče ste na zakoniti strani, na pravični pa ne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jani Möderndorfer, pripravi naj se gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala lepa. Moram priznati, da je res zanimiva razprava, če mi nekdo zatrjuje s tiste strani, da tukaj nekdo opravičuje poboje. Še nobenega tega nisem slišal. Ali je kdo to rekel? Nobeden. Torej gre spet za neko novo idejo vsiljevanja nečesa, kar pravzaprav v resnici ni nam govoril, ampak govoril je tem kameram, kar je pravzaprav v resnici že navada. No, ampak tisto, kar je bolj pomembno pri celi zadevi in pri samem predlogu, pa je predvsem nekaj. Ko smo julija meseca tukaj sprejemali zakon o dostojnem pokopu, sem že na odboru in v razpravi opozarjal, da to ni nobena sprava, da do sprave ne bo prišlo, da samo nekaj mesecev bo minilo, pa bomo dobili že novo porcijo. In jo imamo. Danes je september, samo počitnice so mimo in evo ga, imamo nekaj drugega. Ampak veste, kaj je paradoks. Paradoks je, da so takrat v SDS izjavili. da predlogu ne bodo nasprotovali, to je dejstvo, ampak ga pa tudi ne bodo podprli. Rekli so: "Civiliziran narod ne potrebuje zakona, da pokoplje svoje mrtve, pač pa to stori, ker mu veleva vest, in je predlog z vidika zagotavljanja dostojnega pokopa nepotreben." Torej zakaj zaboga prihajajo z novim zakonom, če so pa tri mesece bili proti? Jaz tega več nič ne razumem. Seveda je odgovor na dlani. Če boste brali seveda svojega šefa stranke, ki izjavi za Demokracijo pa naslednji stavek, in tukaj je odgovor na vse to. Namreč pravi, da je pogoj za spravo prosta pot za resnico o preteklosti, te pa ni brez padca lažnega mita o NOB. Pa smo tam, kjer gospod Gorenak pravi, da je to floskula, da ni ideologije, da ni ničesar itn. Oprostite, jaz se nimam, še enkrat bom ponovil, s kom spravljati. Niti se nimam komu opravičiti, ker nisem nič naredil. In še manj, ne vidim razloga, zakaj s tem zakonom sedaj že tretje ministrstvo iščemo, ki se bo ukvarjalo z istimi stvarmi, s katerimi se sedaj ukvarjata že dve ministrstvi. Eno je za gospodarstvo, drugo je ministrstvo za delo, sedaj bi pa še tretjega našli. Saj to je nespodobno! Veste, in temu se reče drugače. Kako jaz te stvari vidim, vi se sprehajate čez kosti in grobišča s tako imenovano, v narekovaju, razdelitve naroda s tako mehko državljansko vojno, ki jo vzdržujete kot žerjavico, da vas greje. Z enim razlogom: ostati na svoji bojni črti. To je vaša zgodba v paketu. Ker vse to, kar predlagate, se danes da narediti. In to mladi kolega poslanec, kot predlagatelj, ki danes demonstrira tukaj s tem predlogom, to zelo dobro ve. In veste vsi skupaj. Vse to danes že lahko naredimo. Vprašanje pa je tisto, na kar sem opozarjal že pri prvotnem predlogu Nove Slovenije, to pa je, da to zagotovo v enem letu ne bo nikoli izvedeno. Nikoli. Saj še denarja v proračunu za to ni! V naslednjih dveh proračunih je zagotovljenih pol milijona za dostojne pokope, 700 tisoč naj bi jih bilo za izvajanje programa. Oprostite, ne vem, kako lahko bivši minister za notranje zadeve predlaga še dodatne obremenitve, ker dobro ve, kako v resnici policija že zdaj nima nič denarja za to, da bi opravljala svoje delo. Naj zaključim. Tisto, kar je zame pomembno pri tem predlogu, seveda ga ne bom podprl, ker gre za fiasko, lahko pa pričakujemo v roku štirih, petih mesecev neko novo sorto, ki jo bodo spet pripravili, z neko novo obrazložitvijo, s katero se bomo tukaj spet ukvarjali. Dejstvo je, da mrtvi imajo samo eno skupno lastnost. To je, da so mrtvi. Ampak vi še tega ne želite priznati in jih obujate in jim ne daste miru. In to je vaš osnovni temeljni problem. Ne kar tako, seveda niste nori, zaradi ideoloških bojev in zaradi lastnih koristi, da se boste ukvarjali naprej in obstajali na nekem valu, kjer boste gojili in se spravljali na čustva ljudi. Jaz tega z vami ne morem početi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima dr. Vinko Gorenak, izvolite. Pripravi naj se mag. Branislav Rajić.
Hvala lepa. Jaz ne vem, kje ste bili, ampak jaz sem natanko govoril o tem, vi ste rekli, da gre spet za ideološki boj. Ne gre, ponavljam, za noben ideološki boj, ker ideološki boj je nekaj drugega. Ugotavljam pa, da gospod Möderndorfer še kar dela sprejemni izpit za vstop v SMC, ne vem, če ga bo danes naredil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj, gospod Andrej Čuš, izvolite.
Hvala za besedo. Bom tokrat zelo kratek. Jaz bi rad povedal, da to sploh ni nek nov zakon, ki bi spet na novo vnašal neke sistemske ureditve, kot si to verjetno večina tukaj predstavlja, če ste prebrali samo mnenje Vlade, je to seveda razumljivo, ampak samo korigira obstoječe stanje. Zakaj bi potrebovali finančna sredstva, če pa, glejte, naj bi imeli na papirju delujoče organe, ki naj bi zagotavljali funkcioniranje pravne države, to sem tudi že prej povedal. Je pa vprašanje prioritet. Mi se moramo tukaj zavedati, da imamo enega najdražjih pravosodnih sistemov v Evropi glede na število prebivalcev. To pravosodje tudi krši človekove pravice, pa še neučinkovito je. Je pa tudi škoda, kolega Möderndorferja rad poslušam, mogoče ne bi bilo slabo, če bi tudi na papirju prestopil v Stranko modernega centra, da bi imel tako več časa. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Tanko, postopkovno, izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Nekatere razprave so bile tudi zelo, zelo grobe in prav nič skladne z nekimi standardi v Državnem zboru. Žal ugotavljam, da kot predsedujoči niste kaj reagirali ali kogarkoli opomnili. Tako da upam, da bo tudi v naprej dovoljena razprava malo širše in tudi malo drugače. Za kar sem vzel postopkovni predlog, je pa to, da bi prosil, da predstavnik Vlade ob teh razpravah naših poslancev, koalicijskih poslancev, enega nepovezanega poslanca poskuša vsaj kaj odgovoriti pri obravnavi te teme. To je zdaj že petnajsti primer v zadnjem mesecu, ko si je Vlada naročila čas, a predstavnik Vlade ni izjavil niti besede v času razprave. Lepo prosim, odpirajo se teme, od ideoloških poudarkov do vsebinskih poudarkov, in vlada, če je vlada, mora imeti pri takšnih razpravah neko stališče. Za to ima čas in predstavnike v Državnem zboru. Glede na to, da je gospod državni sekretar predstavnik kulturne sfere, član PEN-a in ne vem še česa, bi pričakoval, da se zna tudi na ta vprašanja, ki zadevajo etiko, ki zadevajo tudi moralo, ki zadevajo človeški kodeks, ki zadevajo, ne vem kako že temu rečemo, pieteto do umrlih, da bi se znal na to tudi odzvati in malo pojasniti in stvari morda tudi usmeriti v razpravi. Ministrica je porabila tukaj tri ure časa in je šla, zdaj jo nadomešča državni sekretar, ki ne kaže nobene volje, da bi kar koli povedal. Tako da, gospod predsedujoči, predlagam, da naslovite mojo pobudo na Vlado. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Anton Peršak bo sam ocenil, kdaj misli, da se lahko oziroma mora oglasiti. Besedo ima mag. Branislav Rajić.
Hvala lepa. Kot arhitekt sem več kot dvajset let delal ravno na projektih, ki so se dotikali kulturne dediščine, in mislim, da lahko povem za opomnik, kaj vse sodi v kulturno dediščino. Ta je lahko stavbna dediščina, arheološka dediščina, dediščina kot kulturna krajina, premična dediščina in zbirke, narodno bogastvo in nesnovna dediščina – v to pa sodijo znanja in spretnosti, šege in navade, prepričanja in vrednote, ki jih posredujemo sedanjim in prihodnjim rodovom. Tudi če bi nam v kulturološkem diskurzu spodletelo in bi bratomore med in po 2. svetovni vojni uvrstili v nesnovno dediščino, saj uvrstitev v kakšno materialno kategorijo vendarle ni mogoča, torej med znanja in spretnosti, šege in navade, prepričanja in vrednote, se vseeno moramo zavedati naslednjega. V Sloveniji je veliko draguljev kulturne dediščine, ki še niso dovolj zaščiteni ali raziskani, predvsem pa niso primerno rekonstruirani in prilagojeni potrebam sedanjega časa in sedanjih uporabnikov. Zakon o varstvu kulturne dediščine seveda potrebuje spremembe in dopolnitve, ampak takšne, ki bi omogočile, da bo bolj operativen v varovanju in v revitalizaciji spomenikov kulture. Zaradi lepote in umetnosti, ki sta skozi leta nastajala na tleh Slovenije in sta v pristojnosti tega zakona, apeliram na vse poslanke in poslance, da zagotovijo neoporečnost njegovih pristojnosti in ne dovolijo njegovo zlorabo za vnovični poskus revizije izida 2. svetovne vojne in za zaničevanje narodnoosvobodilnega boja. Hvala.
Hvala lepa. Zdaj imamo nekaj odjav. Besedo ima gospod Jože Tanko, izvolite. Pripravi naj se gospod Roberto Battelli.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Mislim, da imamo v Državnemu zboru pravzaprav vedno težave, ko se odpre razprava o pieteti. Vedno. In vsakič, ko se odpre ta razprava o pieteti, govorijo tisti, ki so bolj levo profilirani, o tem, da gre za ideološko temo. Kar je na nek način zanimivo. Ne glede na izobrazbo, ne glede na profil izobrazbe, ne glede na kar koli. Kadar koli se odpre razprava o tem, da bi izkopali med vojno ali po vojni pomorjene, govorite o ideološki temi. To je simptomatično. Zdaj samo sprašujem, kaj ima to zveze z dejanskim stanjem, z dejstvi? Tisti, ki je bil star sedemnajst let, je bil ugrabljen, ubit in pokopan pod neko smreko ali pa vržen v kakšno luknjo – kaj ima to zveze z ideologijo? Tu se sprašujemo o tem, ali ta država premore, politika in tudi drugi premorejo toliko pietete, da se do nesrečnega človeškega trupla mladoletne osebe ne obnašajo tako, kot se obnašate, ampak da se obnašajo pietetno, spoštljivo, in da storijo vse, da se to nesrečno bitje izkoplje in pokoplje v posvečeno zemljo. V nedeljo ste imeli priložnost videti izkop ene take osebe v moji občini ali v sosednji občini, Kržeti nad Sodražico, ko je brat pokojnega, ki je star čez 80 let in je industrialec v Argentini, plačal izkop, da so izkopali njegovega mladoletnega brata. Mislim, da je bilo na TV 1 pri Dnevniku. Sedaj se pa sprašujemo lahko, koliko je takih oseb še pobitih, pa nimajo te sreče, da bi imeli bogatega brata v tujini, ki bi plačal ta izkop, to ekshumacijo in zagotovil pokop na pokopališče, kjer pokopujemo svoje pokojne sodržavljane. Čemu je to potrebno, da iz take zgodbe delate nek politikantski spektakel. Tu ne gre za neko množico, ki jo potegne ulica in se začnejo dogajati neke stvari, ki uidejo kontroli. Tu gre za razpravo povsem razumnih ljudi, izobraženih ljudi, ljudi, ki nimajo s tem dogodkom nič, ampak zanimivo, da tudi ne čutijo nič do tega dogodka. To, da je neka oseba bila ubita, stara 17 let, in je dobila, ne vem, hude poškodbe glave, ne samo metek, ampak še kaj drugega, to ne gane očitno v tem delu političnega prostora prav nikogar. Sprašujem se, kaj bi naredili, če bi bil to vaš brat. Bi se tudi pogovarjali o ideološki temi? Da bi bil to vaš sin, recimo, bi tudi rekli, da je to ideološka tema? Govorim o osebah, ki se jim je to dogodilo. Nekateri starši so še živi, nekateri bratje so še živi, sestre, so nekateri otroci še živi in pogovarjamo se o tem, ali je ta država sposobna storiti tisto, da bi tem ljudem zagotovila dostojen pokop njihovega umrlega, po nedolžnem umrlega, ni bil obsojen, ni storil nobenega kaznivega dejanja, ni storil nobenega ideološkega prekrška, ker če bi ga storil, bi ga kje obsodili, ampak šlo je za tipično inkvizicijsko dejanje. Tipično inkvizicijsko dejanje. Tisti, ki zagovarjate tovrstno inkvizicijo med vojno ali po vojni, govorite, da odpiramo ideološke teme. Gospod, ki je pisatelj, ki je kulturnik, član svetovnega Pen kluba, bi najbrž lahko pojasnil, ali gre za civilizacijsko razpravo, za civilizacijsko dejanje, da se umrlega izkoplje in pokoplje in prekoplje na prostor, kjer običajno v Sloveniji pokopavamo ljudi, ali je to ideološko vprašanje. Kdo ima toliko hrabrosti, da govori o tem, da gre za ideološko vprašanje? Pač tisti, ki nimajo nobenega odnosa ne do mladosti, ne do starosti, ne do človeškega življenja. Gospod Nemec je tudi govoril o tem, da gre za ideološko vprašanje. Zanima me, kaj sta storila lani s Toninom za 1. novembra, ko sta šla polagat vence na eno in drugo grobišče. Kakšna zgodba je bila to? Je bila to ideološko vprašanje? Je bilo to etično vprašanje? Sta začela spravo? Danes ni nobenega tukaj notri, ko govorimo o tej temi. Za kakšno dejanje je šlo? Ali je šlo samo za ceneni populizem, da se gre za neko stvar. Najbrž je šlo predvsem za populizem, za iskanje soja kamer, da se je to pokazalo na televizijah, ampak od tam naprej nobenega koraka več. Če je imel gospod Nemec iskren namen, da je treba na tem področju nekaj narediti, potem ne more imeti take razprave, kot jo je imel v Državnem zboru. Če hočemo nekaj narediti za ljudi, ki so tragično končali, ki so nesrečno končali, potem naredimo tisto, kar moramo narediti, tisto, kar delajo v Srebrenici. Sprašujem vse tiste predstavnike, ki tako radi govorite o Srebrenici in teh stvareh in se udeležujete teh komemoracij – zakaj take komemoracije ne podprete pri nas doma v Sloveniji, v Državnem zboru? Tudi pri nas, če bi bili iskreni nameni, bi lahko enkrat na leto si vzeli čas, določili datum in vse tiste, ki bi bili v tem obdobju identificirani, pokopali ali v skupno grobišče ali pa na pokopališče, tam, kjer bi lahko definirali svojce in bi imeli ti svojo željo, da te ljudi pokopljejo. Zakaj tega ne storimo? Kakšne zadržke imate tisti, ki vas, bi rekel, to vprašanje tako vznemirja? Čisto običajno človeško vprašanje. In ko nekateri vstanejo, začnejo govoriti o tej temi, ne more niti govoriti, ampak berejo, si pripravijo elaborat, pa so profesorji, z doktoratom s področja, o katerem govorijo, in so vsi zaripli v obraz. Zakaj je to potrebno? Predvsem je treba v te razprave vgraditi veliko spoštljivosti. Tudi spoštovanja do ljudi, ki niso storili prav ničesar in so tragično končali. Ni šlo za posameznike, ampak je šlo za množico ljudi. V Sloveniji so vsaj štiri lokacije, spoštovani kolegi, ki so bistveno večje od Srebrenice. Bistveno večji od Srebrenice. Vas sprašujem, ker očitno v Bosni je možno, čeprav na nek način rečemo, da so tam nekoliko ljudje, ki niso toliko prozahodno usmerjeni, ki imajo nekako drugačen odnos do kakšnih stvari, tam so sposobni izpeljati to etično dejanje in vsako leto ob dnevu z neko komemoracijo pokopati žrtve, ki so se tam zgodile. Pri nas je to očitno najbolj bogokletno dejanje, ki ga lahko storiš, če predlagaš, daš neko pobudo, da bi se to naredilo. Najbolj osovraženi smo in največ gneva doživimo tisti, ki predlagamo ali izboljšanje zakona ali neko novo rešitev na področju dostojnega pokopa in dostojnega slovesa od ljudi, ki so tam v nekih breznih, nad katerimi krožijo netopirji in bog ve katere živali še, da bi jih pokopali in se od njih dostojno poslovili, da bi določili mesto, kjer se jim lahko prižge sveča. Da je šlo za ideološke teme očitno včasih, kažejo primeri, kaj se je dogajalo s tistimi, ki so hodili na taka grobišča, pa so eventualno postavili križ ali opravili cerkveni obred, glede na to, da je šlo za ljudi katoliške vere, ali prižigali sveče. Še danes so v arhivih zapisi o tistih, ki so bili kaznovani zaradi tega, ker so to storili. Pa naj je šlo za posvečene osebe, to se pravi za duhovnike, ali pa za sorodnike teh, ki so bili tam pobiti. Da gre za neko težavo v tej državi in za nek neresen pristop, kaže na to, da ste pač vsi aplavdirali sprejetju zakona. Ko je treba nekaj konkretnega narediti na osnovi prejšnjih in tega zakona, ki je bil sprejet pred meseci, ko je treba dati vir in sprožiti akcije, se je pa zadeva ustavila. To, da premikate pristojnosti z ministrstva na ministrstvo, ne kaže nobenih dobrih namenov, da bina tem področju karkoli naredili, da bi se naredil korak naprej. Ta politika, ta koalicija ne kaže s tem popolnoma nobenih dobrih namenov. To se je zdaj premaknilo na Ministrstvo za gospodarstvo, kot da je to ključen projekt, kar zadeva gospodarsko rast. To bi lahko pustili tam, kjer je bilo, dali denar, da bi se to izpeljalo in te zadeve realizirale. 20. avgusta sem na Vlado naslovil pobudo v zvezi z izkopom ljudi iz moje občine, ki jih je ugrabila partizanska enota, medtem ko so pripravljali drva v gozdu. To se je zgodilo 28. julija 1942 in takrat so zajeli sedem oseb, sedem kmetov, posestnikov, ki so v gozdu pripravljali drva. Odpeljali so jih do nekega brezna, ki se mu reče Žiglovica, in jih tam postrelili in zmetali v brezno. Do danes te osebe niso bile ekshumirane, niso bile izkopane. In glede na to, da vsi tako veliko govorite o tem, kako boste ta problem rešili in kako se boste tega lotili, sem pričakoval, da bi mi Vlada vsaj v roku odgovorila. 20. septembra je potekel rok za odgovor na to pobudo, pa nisem dobil še odgovora. To najbrž ni tako zahtevno vprašanje oziroma tako zahtevna pobuda, da bi rabila Vlada več, kot je poslovniško določen čas za odgovor. To je eden izmed primerov. Enega sem naštel, to je drugi primer. Tam okrog nas je takih grobišč, kjer so končale ugrabljene žrtve na tak ali podoben način, še kar nekaj, veliko iz vojnega in povojnega obdobja. Glede na to, da imamo vse identificirano, kje so ta grobišča, bi pričakoval, da bi se kaj na tem področju začelo resnega dogajati. Poleg tega, da bi ta arheološka stroka nekaj naredila, bi pričakoval, da bi tudi še kaj drugega naredili na tem področju. Sam izkop po arheoloških kriterijih je pač en del te zgodbe lahko. Drugi del je pa tisto, kar zadeva analizo, se pravi, kaj se je zgodilo, kako se je zgodilo, kakšna smrt je bila to, je šlo za ustrelitev, je šlo za mučenje, je šlo za obglavljenje in tako naprej. In predvsem, ker so pri mnogih teh primerih znana tudi druga dejstva – recimo v tem konkretnem primeru Žiglovice se govori o partizanskem komandantu Venišniku, ki je sicer iz drugih krajev, ni domačin – bi lahko tudi druge postopke izpeljali. Če lahko nekoga, ki je nekoga ubil in vrgel v vodnjak, po dveh letih najdejo, ga priprejo in ga po hitrem postopku obsodijo, na osnovi podobnih dejstev, se pravi, prišli so do trupla, ugotovili vzroke smrti, po dveh, treh letih, izpeljali postopek in obsodili tistega storilca, bi v tem primeru lahko storili popolnoma enako. V ničemer ta primer ne odstopa od tistega, ki so ga likvidirali, pa so ga vrgli v vodnjak in so ga potem, ko je nekoga malo zapekla vest in je povedal in naznanil, odkrili in obsodili. Ne vem, zakaj je tu potreben poseben zakon, poseben postopek, zakaj je potrebna v tem primeru razprava o tem, da se gremo ideologijo, da se gremo politiziranje in smo glavni problem mi, ki predlagamo, da se to področje uredi. To bi se moralo tako ali tako že davno urediti. Ne vem, kako bi se počutil gospod Matić, če bi bil njegov sin kulturni spomenik tam v nekem breznu. To ni kulturni spomenik. Tudi če bi bil moj sin to, to ne bi bil kulturni spomenik in tudi ne bi bil kulturna dediščina. To je truplo, ki čaka, da se speljejo postopki, in da se civilizacijsko opravi postopek, da se zadeva pokoplje in uredi. Mnogi ste ob tej razpravi opletali tudi z drugimi stvarmi. Tudi o arhivih. Pa je res. Sestavni del teh stvari, o katerih danes govorimo, so tudi arhivi. Tudi arhivi so. S tem, ko so bili arhivi v pomembnem delu uničeni, s tem, ko so arhivi s spremembo zakona v pomembnem delu še dodatno zaprti in blokirani, ko so anonimizirani, se tudi preprečujejo postopki ugotavljanja. Sklicevanje na neko komisijo, ki jo vodi gospa Valič, je perverzno. Pri gospe Valič je edino vprašanje, ali dela po zakonu ali ne dela po zakonu. Če dela v teh postopkih po zakonu, potem ji nimate kaj očitati, in so izdelki taki, kot smo ga pokazali zadnjič na razpravi o spremembi arhivskega zakona. Čisto taki, anonimizirani prazni listi. Če pa gospa Valič ne dela po zakonu, ste jo pa dolžni zamenjati, da bo delala po zakonu. Če ste vi, ki ste strokovnjaki arhivske stroke, ugotovili vse te napake, potem morate tudi te odločitve potegniti, ne glede na to, ali je članica naše stranke ali vaše stranke ali katerekoli druge stranke. Zdaj je samo vprašanje, ali dela po zakonu. In če dela po zakonu in dobite ven tak izdelek, kot ga je pokazala kolegica Irgl, potem je zakon tak, kot smo povedali – nikakršen. Boljše da greš v Mladinsko knjigo in kupiš tisoč listov, ki so povsem prazni. Je popolnoma enako. Ne rabiš ne komisije, ne rabiš ne dva arhivarja, ne rabiš ne gospoda Matića, da bo predaval o teh stvareh. To je dejstvo. In še enkrat povem, če gospa Valič ne dela po zakonu, potem je treba to urediti. Pa še na nekaj bi rad pri tej razpravi opozoril. Vi vsi govorite, da naši predlogi niso argumentirani. Maksimum napora je to, ki ga pri tej razpravi uporabite, da si razdelite odstavke vladnega mnenja in potem preberete vsak svoj del argumentacije, pa napišete tri uvodne pa dva zaključna stavka o tem. Razprava o dostojnem pokopu naših sodržavljanov, ki so končali nesrečno, brez obsodbe, ki so bili odpeljani od svojcev, ki so bili razdvojeni od družine, nekatere starše so vzeli otrokom in so jih likvidirali ali pa obratno, odvisno, kakšna je bila ta situacija. Jaz mislim, da je treba te stvari pogledati tudi s tega vidika. In predvsem, to pa naslavljam na koalicijo, vlado, kulturo – kar zadeva vprašanje stališča vlade, je tista kulturna podlaga ključna pri tem vprašanju, ker gre za etično vprašanje, gre za odnos do življenja, odnos do smrti, da bi se na nek način poskušali v vladi in koaliciji usmeriti, da se take stvari na nek dostojen način uredijo. Tukaj ni potrebe po nobenem obračunavanju. Preden storite karkoli v zvezi s spomenikom na tem področju, tam, kjer ste si izbrali lokacijo, bi najprej uredili te zadeve, kar zadeva izkop, ki jih mnogi ljudje še vedno nestrpno pričakujejo. Radi bi vedeli, kje so njihovi svojci bili ubiti, kje so bili pokončani, kako so bili pokončani in predvsem bi jih radi, tako kot jaz ali pa verjetno tudi vi, pokopali v svoj družinski grob. Tisti, ki tega ne želi, ki preprečuje, da bi svojci teh nesrečnikov, ki so bili pobiti, to naredili, to uredili, to izpeljali, ima tudi do svojih podoben odnos. Vsaj to pričakujem, da nimate dvojnih meril. Če mojemu sosedu, našim sovaščanom ne omogočite, da bi pokopali svoje brate, sestre, starše, otroke na primeren način, najbrž bodo tudi vaši ležali kje ob cesti in se bomo vozili mimo ali pa metali kamenja v tista brezna, kjer bodo. S tega vidika se je treba na to razpravo ozreti in narediti vse, da enkrat, res enkrat na dostojen način končamo to in naredimo tisto, kar bi morali že zdavnaj narediti. Pravzaprav se pa tisto, o čemer danes govorimo, ne bi smelo nikoli zgoditi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Eva Irgl, nato sta na vrsti še predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! V Slovenski demokratski stranki smo vložili spremembe Zakona o varstvu kulturne dediščine, ker želimo, da se poglavje, vezano na povojno morijo in na posmrtne ostanke, enkrat dokončno reši, in sicer na dostojanstven in pieteten način, zlasti pa na pravičen način. In vsekakor, če izhajamo iz teh treh določil, se pravi dostojanstva, pietete in pravičnosti, nikakor ne moremo govoriti o ideologiji ali še huje, o kakršni koli demagogiji. Tukaj gre izključno za vprašanje etike in civilizacijskih norm, demagogija pa je, bom rekla, bolj podtikanje s strani koalicijskih poslancev stalno SDS-u da uprizarja v teh tematikah nekakšen šov. Kot članica Slovenske demokratske stranke lahko povem, da vedno pristopamo do teh tem zelo odgovorno, zlasti pa načelno. Tako smo ravnali leta 2003, ko smo obstruirali glasovanje, ker vsebinsko niso bile zadeve rešene na pravi način, ko smo glasovali o Zakonu o vojnih grobiščih, ki je bil, mimogrede, v Državni zbor vložen že leta 1998, potem pa je prvič bil vzpostavljen in je zaživel leta 2003. Res je, imamo več zakonov, ki pokrivajo področje te povojne morije in ureditve morišč oziroma grobišč. Imamo zakone, zaradi katerih imamo preveč birokratizacije na tem področju, predvsem pa imamo veliko znotraj zakonov teh konceptualno netočnih opredelitev. Tukaj govorim zlasti o tem, da se enačuje morišče z grobiščem. Dokler ne bomo v tem družbenopolitičnem prostoru sposobni storiti tega koraka naprej, da bomo naredili jasno distinkcijo, kaj je to morišče in kaj je to grobišče, potem, spoštovane kolegice in kolegi, ravnamo neetično in nehumano. Mi smo dolžni žrtvam povojnih pobojev, ki so bile izvensodno pobite, bile likvidirane na različne težke, grozljive načine, že prej sem povedala, od tega, da so jih pobijali s krampom, da so umirali v težkih mukah, recimo tisti, ki so bili zaprti v Hudo jamo, živi zakopani, velika večina žrtev iz Hude jame je bila živa zakopana, se pravi, dokler nismo tem ljudem zmožni vsi skupaj zagotoviti dostojanstva pa tudi rehabilitacije v postopkih, potem nismo storili nič. S tem, ko zapirate arhivsko gradivo, o čemer je prej že kolega Tanko govoril, povzročate ravno obraten proces. Namesto da bi šli k boljši prihodnosti, se vedno znova vračamo v preteklost. Vračamo se v preteklost zato, ker za vsako ceno ščitite, kar je bilo storjeno v preteklem obdobju, ščitite tisto, kar je bilo krvavo v naši zgodovini. In to je problem. In zaradi tega mi ne gremo naprej. In zaradi tega imamo velike težave tudi na gospodarskem in drugih področjih. Mi moramo najprej postaviti stvari na svoje mesto. Dolžni smo torej zagotoviti dostojanstvo tako žrtvam revolucionarnega nasilja kot tudi njihovim svojcem. In kako lahko zagotovimo dostojanstvo tem žrtvam? A tako da preprosto napišemo tam, kjer so bili umorjeni, da je to vojno grobišče ali tako, da jih izkopljemo, da izvedemo postopke ekshumacije, da jih natančno identificiramo in da se potem tudi odkrije vzrok, zakaj je bil nekdo umorjen? Seveda je tukaj potrebno tožilstvo in kriminalistična policija. Kaj pa počne naše tožilstvo? Ko se je skozi kriminalistično akcijo Sprava, ki jo je vodil takrat gospod Jamnik kot kriminalist, ugotovilo, da so neizpodbitni dokazi, ki kažejo vsaj nekaj imen tistih, ki so sodelovali pri poboju po letu 1945, je tožilstvo to preprosto zavrglo. Teh dokazov ni. Se pa ukvarjamo z indičnimi sodbami in tako naprej. Tam, kjer so bili pa dokazi jasni in kjer je bilo znano vsaj eno ime, major Mitja, na koncu se je tudi pokazalo, za koga gre, pa so dokazi preprosto zavrženi, ker še vedno vse sisteme in podsisteme obvladujejo dediči tega totalitarnega krvavega režima. In vi, za katere, vsaj za SMC sem do sedaj menila, da bodo v svoji politiki drugačni, zato so bili tudi izvoljeni na ta mesta, da bodo drugačni, sem menila, da bodo v tem primeru, v teh primerih ravnali drugače in da bodo takrat, ko govorimo o Resoluciji Evropskega parlamenta o evropski zavesti in totalitarizmih, ravnali ne samo etično, ampak tudi po svoji vesti. Če je pa vest takšna, da ščiti te posameznike in privilegije, potem smo res hudo zabredli glede vrednostnih sistemov. Ampak zdaj poglejmo, kaj so ključne usmeritve tega zakona in zakaj smo mi želeli, da gremo v spremembe Zakona o kulturni dediščini. Najprej vsem tistim, ki ste na dolgo in široko razlagali, da to ni treba, da je to že vse urejeno znotraj različnih zakonov – to ne drži. Mi imamo kulturnovarstveni režim, ki je jasen znotraj Zakona o vojnih grobiščih in v nadgradnji zakona, ki ga je pred časom predstavila tukaj Nova Slovenija in je bil potrjen v Državnem zboru. Zdaj je tako, da do tega dela, ko svojci prevzamejo posmrtne ostanke, so posmrtni ostanki opredeljeni kot arheološka ostalina, se pravi, to spada pod režim kulturnega varstva. Kaj pa želimo mi storiti? Mi želimo za arheološke ostaline določiti poseben režim, režim, s katerim bomo najbolj na nek efektiven, najbolj hiter način poenostavili postopke, da končno pridemo do dostojnega pokopa. Kot že rečeno, na pravičen, pieteten in dostojanstven ter dostojen način. To pomeni, prvič, neoviranje postopkov dostojnega pokopa, se pravi ne dodatnih zapletov, ne birokratizacije. Ampak ravno s tem, ko imamo različne zakonodaje, ki to pokrivajo, ko premeščamo zakone z enega ministrstva na drugega, vsaj pod gospodarsko ministrstvo, kar je že v osnovi tudi nepietetno, če želite. Tudi nepietetno. Vedno je to pokrivalo področje socialnih zadev, kar je edino pravilno, gre za osnovne človekove pravice. Ampak ker to premeščate, pravzaprav nimate odnosa do teh vprašanj, ker nimate odnosa do teh vprašanj, lahko tudi to premeščate iz enega ministrstva na drugo ministrstvo, se nam dogaja – kaj? Da imamo vse preveč birokratizacije na tem področju in zato tudi ne moremo zagotoviti hitro in učinkovito postopkov ekshumacije. Zato mi želimo nekatere spremembe, v katere jaz osebno tudi iskreno verjamem, da so prave in da so pravične do vseh tistih, ki že leta trpijo – do vseh tistih svojcev, ki imajo zagrebene ljudi v jamah, v rudniških jarkih in tako naprej. In prav je, da bi enkrat končali s to zgodbo. Ampak ne na način, da jim ne povrnemo dostojanstva. Kdo pa smo mi, da lahko delamo to na način, da jim ne povrnemo dostojanstva, če je pa to njihova osnovna želja, ki kar kriči iz vseh tistih jam, ki so bile dolga leta prikrivane, prekrite, ker se o tem ni smelo govoriti. Dajte se vprašati, vsak izmed vas, izmed nas – ali lahko to storimo samovoljno? Sami od sebe, da jim zavestno ne dovolimo, da se rehabilitirajo, da so še vedno ideološko etiketirane te žrtve, da jim ne dovolimo, da si povrnejo dostojanstvo. Mislim, da mi nismo pravi naslov za to. Moramo pa to urediti na način, da bodo zanamci vedeli, da smo imeli vrednostni sistem, ki je spoštoval dostojanstvo in pravičnost. Zaradi tega smo pa dolžni spremeniti na takšen način zakonodajo. Drugič, da se ne glede na Zakon o kulturni dediščini te žrtve obravnavajo enako kot ostale umorjene. Se pravi, po načelih kazenskega postopka. Prav je, da se za vsako izmed teh žrtev ve, na kakšen način je umrla. To je predpogoj, da bomo vsi skupaj lahko lažje zadihali neko boljšo prihodnost. Kajti veliko je še živih ljudi, ki imajo te svojce po teh breznih. Za njih je morda to ključna točka, preden umrejo. In mi jim to odrekamo. Tukaj ne gre za nikakršno demagogijo ali ideologijo. Gre, kot že rečeno, za čisto osnovne civilizacijske norme. Vsi narodi so to storili. Tretjič, da se opravi dostojni pokop neodvisno od postopkov, vezanih na kulturno dediščino. Zaradi tega ker se pač postopki predolgo vlečejo, to je dejstvo. Četrtič, da se naredi, kar sem že prej povedala, jasna distinkcija med tem, kaj je morišče in kaj je grobišče. Dokler mi tega ne naredimo, še enkrat, ravnamo neetično in ne ravnamo humano. Petič, da se začne ugotavljati odgovornost za tiste žrtve, ki so posledica kaznivih dejanj. Se pravi, tožilstvo in policija morata izpeljati postopke. Že ob razpravi o resoluciji Evropskega parlamenta sem govorila o tem, kako so pred sodišče pripeljali 93-letnega letnega Oskarja Gröninga, enega izmed paznikov v Auschwitzu. In bil je obsojen. Kolegice in kolegi, to so dejanja, ki ne zastarajo ne po slovenskem, ne po mednarodnem pravu, ne po konvencijah, ne po deklaracijah. Umor, pomor, likvidacija, ki se je zgodila po vojni, že v mirnem času, seveda, to je ključno, bistveno, to je dejanje, ki nikoli ne zastara. Pa tukaj ne gre za maščevanje, ampak gre za to, da bomo znali potem zagovarjati oziroma da bomo vedeli, kakšen vrednostni sistem smo pustili svojim zanamcem. Če bomo mi rekli, da zločin ni zločin, kakšen vrednostni sistem bomo pustili našim zanamcem? Če pa bomo jasno povedali, da je zločin zločin in da mora biti zločinec za to kaznovan, potem se nam mogoče takšne stvari ne bodo več ponavljale. Spomnimo se na Srebrenico. Ali si predstavljate, da bi ravnali tako, da bi rekli, da to ni bil zločin? Ali pa, da bi preprosto tam, kjer so bile te žrtve pomorjene, postavili samo grobišče, ne da bi jih prekopali in pietetno pokopali v nek grob, ki si ga zaslužijo? Ko boste danes odločali o teh vprašanjih, ko boste danes odločali o tem, ali boste glasovali "za" ali "proti", imejte to v mislih, da so se še nedolgo nazaj odvijale strahotne reči in da morda, če bi nanje pravočasno opozorili, torej na dogodke po drugi svetovni vojni, če se ne bi to prikrivalo in zakrivalo, morda do Srebrenice sploh ne bi prišlo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik Vlade gospod Anton Peršak, državni sekretar, izvolite.
Hvala. Spoštovani poslanci in poslanke! Glede na to, da je bilo posebej zaželeno, da vendarle nekaj rečem na temo današnjega predloga, bi najprej rekel to, da najbrž ne pričakujete in nima smisla, da bi še enkrat ponavljal mnenje, ki je bilo predstavljeno in predloženo tudi pisno. Zato tega tudi ne bom naredil. Bom pa vendarle odgovoril na nekatera vprašanja, ki so bila eksplicitno ali pa vsaj v podtekstu postavljena. Najprej bi pa nekaj rad rekel. Predlagatelji zakona verjetno vedo, da je eden izmed eminentnih intelektualcev, ki se šteje za katoliškega intelektualca, to je dr. Capuder, javno izjavil neko zelo pomenljivo resnico. In sicer je rekel, da v Evropi skorajda ni naroda, ki ne bi imel takšne ali podobne izkušnje, kot jo imamo Slovenci s tem razkolom in medsebojnim pobijanjem. Tisto, kar je različno, je to, da velika večina ali skoraj vsi drugi narodi so znali to na nek način preseči, se pomiriti s tem in ne obračunavati s preteklostjo. Če pogledate Francoze in njihovo izkušnjo iz poboja Hugenotov,, če pogledate Nemce, ki so imeli večdesetletno vojno med seboj, vsi so to na nek način znali po nekem določenem obdobju preseči, znanstveno mogoče ovrednotiti, ne pa tega uporabljati kot predmet nekih aktualnih spopadov. Znano vam je, da je celo Franco naredil tak poskus v Dolini herojev in je na nek način opravil to dejanje, še preden se je pravzaprav njegova doba končala. Ker je bilo izpostavljeno, gospod predsedujoči, upam, da mi dovolite tri, štiri stavke, ker sem bil prav osebno nekako nagovorjen. Najprej bi rad rekel, da je jasno, tako kot najbrž velika večina Slovencev tudi jaz mislim, da je treba poskrbeti za to, da bodo vsi najdeni ostanki oziroma trupla dostojno pokopana in da bodo ta grobišča, pokopališča na ustrezen način označena, obeležena. Tisto, kar se mi zdi ob tem treba povedati, je nekaj, ker se vedno znova govori o tem, in verjamem, da velika večina ljudi ni vedela. Ne boste verjeli, jaz sem bil star enajst let, ko sem vedel za povojne poboje, ker sem vsak dan šel čez eno grobišče v šolo. Ker sem se priselil v tisti kraj, sem vprašal, kdo je tam pokopan, bilo je triintrideset grobov. In so mi ljudje povedali, da je bilo po vojni, neposredno po vojni, tako rekoč prvi in drugi mesec toliko in toliko ljudi iz takšnih in takšnih razlogov pobitih in da so tam pokopani. In to so vedeli vsi ljudje v tistih krajih in najbrž še tudi v drugih. Rad bi mogoče rekel še to, da je tisto, kar je pri tem pomembno in kar sam razumem, če zdaj govorimo o mojem stališču, kar tri, štiri leta pred osamosvojitvijo sem objavil v reviji, za katero bo mogoče marsikdo presenečen, Sodobnost neko svojo razpravo, v kateri sem skušal razložiti svoje, kolikor sem bil pač sposoben, razumevanje tega, kar se je dogajalo med vojno, motive za recimo domobranstvo in zakaj je do tega prišlo. Pa ni bilo ovire, da ne bi bilo objavljeno. No, zdaj pa dosti o tem. Rad bi samo še to povedal. Tisto, kar je v mnenju povedano in kar mislim, da drži, da je večina teh reči ustrezno urejena, da pa volje ni mogoče urediti z zakonom in zaukazati z zakonom. Tisto, kar se meni zdi nedosledno tudi glede na zadnjo razpravo, je to, da se pravzaprav nekako uvaja neka nova raba pojma morišče, ki nesporno ni ustrezna. Če preberete 1. člen predloga zakona, ta člen izrecno pravzaprav nekako ukinja točno to, kar je bilo rečeno, distinkcijo med moriščem in grobiščem. Naj bo zdaj to grobišče prikrito, doslej neznano ali že odkrito, že znano, urejeno ali ne. Morišče vemo, kaj pomeni tudi po slovarju, nesporno ne pomeni lokacije, na katero so bili prineseni posmrtni ostanki od nekod drugod. Že s tega vidika se mi zdi, da mešanje pojmov preprosto ni dobro, čeprav to je mogoče zame bolj pomembno, ker se ukvarjam z jezikom, kot za marsikoga drugega. Za konec bi rad odgovoril še na vprašanje gospodu Gorenaku. Prej sem šel ven, pa je mogoče kdo razumel, kot da se obnašam nedostojno. Hotel sem preveriti in lahko nedvoumno povem – niti gospa ministrica niti jaz ne veva za to, da gospodu Leljaku ni bila odobrena vloga za pravico do prispevkov iz državnega proračuna, kar pomeni da se do zdaj najbrž ni pritožil. Če se ni pritožil, potem je najbrž razumel odločbo. Zakaj? O teh vlogah odloča posebna strokovna komisija, ki jo sestavljajo ljudje iz različnih strok, umetniških, publicisti in tako naprej, in presojajo na podlagi kriterijev, ki so določeni s predpisi. In če tisti, ki za to zaprosi, ne izpolnjuje teh kriterijev, ne more dobiti pozitivne rešitve. Ima pa se pravico pritožiti. In če dokaže, da kriteriji niso bili upoštevani na ustrezen način, ali pa dokaže, da pogoje izpolnjuje, je praviloma to pozitivno rešeno. Če gospod Leljak misli, da mu je bila narejena krivica, naj vloži pritožbo in bo ta pritožba ustrezno obravnavana. Hvala.
Hvala lepa. Replika? Izvolite, gospod Tanko.
Hvala lepa. Gospod predsedujoči, državni sekretar je dejal, da so v nekaterih državah, kjer so se zgodile podobno množične stvari, znali te zadeve preseči, in so naredili ta korak. Pa naj bo to Španija, naj bo to Francija, morda še kje. Samo sprašujem – zakaj se pa to pri nas ni uspelo narediti? Tam očitno o teh stvareh ni bilo 40, 50 let prepovedano govoriti in se tudi primerno spominjati in prižigati sveč na teh lokacijah, kjer se je to zgodilo. Tam je država, ko je bilo to potrebno, in to kmalu po končani drugi svetovni vojni, naredila tisto, kar mora narediti. Pri nas država in takratne politične strukture tega niso hotele storiti, so preprečevale spominjanje, obiske in vse tisto, kar je povezano z dostojno obeležitvijo žrtev oziroma teh nesrečnikov. Drugo kar je, še danes ta država nima posebne želje, da bi to storila. Vse to, kar se dogaja s premikanjem pristojnosti, s telovadenjem s tem, kateri pojem je bolj pravilen ali manj pravilen, s tem, ko se ne da denar v proračun, da bi se to naredilo, ta država izkazuje še vedno, da tega vprašanja, teh problemov nima namena reševati. Nima namena reševati. In tretje, kar je, gospod državni sekretar, če ne ločite med grobiščem in moriščem, se zapeljite v Bovec pa v Kočevski rog. V Bovcu boste dobili vojaško grobišče vojakov, ne vem katere narodnosti, v Kočevskem rogu imate pa morišče. In ta država je verjetno dolžna, da iz tistega morišča naredi vse, da dobimo žrtve, ki so tam, na grobišče. In o tem se v bistvu pogovarjamo. Točno to je point te spremembe zakona. In če vrhunski državni uradnik nas podučuje, kako je treba narediti, se peljite z ministrstvom, vzemite avtobus, se zapeljite v Bovec in si oglejte vojaško grobišče. In z istim avtobusom isti dan lahko v Kočevski rog ali pa na Teharje ali pa v Slovensko Bistrico ali pa v Barbara-rov in še Konfin ali kamorkoli drugam, pa poglejte kaj je morišče. Dokler tega kvalitetnega preskoka pri tistih, ki vodite ta hip to državno politiko, ne bo, do takrat bomo imeli vedno težave in boste polemizirali, da je to ideološka tema. To na tak način ni ideološka tema. To je vsebinsko vprašanje, ki ga moramo v tej državi urediti in rešiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Peršak, izvolite.
Prebral vam bom vaš tekst, ki piše v 1. členu predlaganega zakona. S tem da bom nekaj vmes izpustil, tisto kar je logično. Člen pravi, da se uvede 18. točka in pravi tako: "Morišče je kraj, na katerem se nahajajo posmrtni ostanki ene ali več oseb, ki so bili na ta kraj prineseni ter niso bili dostojno pokopani v skladu s takratnimi verskimi ali družbenimi običaji." Se pravi, ne ostanki ljudi, ki so bili na tem mestu umorjeni. Samo za to gre. In vi polemizirate s tem lastnim tekstom.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Andrej Čuš.
Še enkrat hvala. Zdaj s to zadnjo razpravo ne vem sploh, kako komentirati. Je pa dejstvo, da smo danes tako predstavniki predlagateljev kot tudi naše poslanske skupine v štirih, petih točkah skozi razpravo smo ovrgli vse pripombe ali očitke, predstavljene s strani naše vlade. Tako jaz skozi razpravo kot tudi ne nazadnje gospa Irglova je, lahko rečem, lepo povzela argumente, ki govorijo v prid sprejetju in tudi proti vašemu stališču. Dejstvo je, da se moramo zavedati, da birokratske ovire žal v praksi ne omogočajo dostojnega pokopa. Po drugi strani imamo pa v Sloveniji, kljub temu da se uradno vsa politika že 25 let zavzema za to, da se ta problematika končno uredi, da vsak dobi svoj grob, še vedno 600 morišč v katerih je na tisoče Slovenk in Slovencev. Dame in gospodje, treba bo začeti predvsem delati in delati, ne pa govoriti in nekaj pisati na papir. Opozarjamo tudi, da za te zločine proti človečnosti in kršenje človekovih pravic do sedaj ni odgovarjal nihče. In kot je tudi stanje, je težko pričakovati, da bo. Zato se tudi sam pri sebi velikokrat vprašam, s kakšnimi nameni si del slovenske politike že 25 let prizadeva, da ne pride do dostojnega pokopa vseh ubitih in posledično tudi do sprave. Podobno se tudi sprašujem o arhivih. Danes je bilo veliko govora tudi o tem tako s koalicijske kot opozicijske strani. Dejstvo je, in tu se ne more nihče sprenevedati, 90 % arhivov je bilo uničenih. To je za moje pojme kulturni genocid. Kdo je do sedaj za to odgovarjal? Nihče. Prejšnji minister za kulturo je podal ovadbo proti neznanemu storilcu, ampak saj vsi vemo, kdo je takrat bil odgovoren za arhive in kdo je to dal v likvidacijo. Kaj je naredila na papirju pravna država? Nič. Ali se ne strinjate, da ločimo morišča od grobišč? To so naredili vsepovsod. Zakaj se ne strinjate, da bi vse žrtve obravnavali enako? Zakaj se ne strinjate s tem, da nekdo, ki vidi oziroma najde truplo, tega ne sporoči policiji? Ali je prav, da birokratske ovire v Sloveniji že 25 let ovirajo dostojen pokop? To so pomisleki, na katere danes ni bil podan odgovor. Sam današnje razprave ne dojemam kot ideološko razpravo, kot sem tudi sam bil nekajkrat napaden. Po mojem prepričanju gre predvsem za neke osnovne civilizacijske norme, moralo in etiko. Ti dve besedi sta bile zelo na dolgo in široko opevane pred parlamentarnimi volitvami eno leto, ampak danes vidimo, da sta morala in etika padli. Pa ne danes, že veliko prej. Po celem svetu so razprave o spravi in o boleči preteklosti na po mojem mnenju visokem nivoju. Izražajo se na kulturen način. Tukaj pa samo da kdo v družbi ali v Državnem zboru kaj omeni, je že takoj označen, in to zelo negativno, kar kaže, da moramo kot družba v glavi narediti kar nekaj korakov naprej, da bomo sposobni sploh o tem razmišljati. Današnja ocena stanja je, da enostavno še nismo zreli za to. Sprava v Sloveniji pa je odvisna tudi od delovanja prava, pravne države, politike, ki bo z ustreznimi političnimi izjavami presegala razlike, tudi od izobraževalnega sistema, ki bo vzgajal za demokratično politično kulturo, znanstvenega in raziskovalnega dela, ki mu bo omogočeno nemoteno preučevanje dogajanja ter splošnih medčloveških odnosov. Pri vprašanjih, ki delijo narod, moramo določiti čim bolj jasno pravno podlago, da se ta vprašanja rešijo v najkrajšem možnem času, še posebej, če gre za zagotavljanje osebnega dostojanstva desettisočim pomorjenim in njihovim potomcem. Poslanke in poslanci Državnega zbora to dolgujemo predvsem mlajšim generacijam, ki si ne želijo ohranjati delitve na vprašanjih, ki bi v vsaki civilizirani družbi morala biti že zdavnaj rešena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Čas še ni potekel, zato na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora sprašujem, li želi še kdo razpravljati. Dal bom možnost za prijavo. Če želita razpravljati tudi predstavnik predlagatelja, gospod Čuš, in predstavnik Vlade, prosim, da se prijavita z dvigom rok. Prosim za prijave. Gospod Branko Grims, izvolite [[…]] [[oglašanje iz dvorane]]
Hvala za besedo, vsem prav lep pozdrav [[…]]
Dobro, v redu. Preberemo prijave, ampak tale reč ne dela [[…]]
Spoštovani predsednik, prvi sem se prijavil, to veste. Drugače pa, če mašina ne dela, jaz nisem za to kriv.
Poskusimo še enkrat? No, lepo prosim. Prosim, če se prijavite. [[medsebojno pogovarjanje]] Ne dela. Prosim, če dvignete roke. Gospod mag. Branko Grims, izvolite [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Postopkovno, izvolite.
Prosim, da pokličete tehnično službo, da popravi zadevo in da se lahko prijavimo k razpravi.
Prekinjam za pet minut, da popravijo tehniko.
Nadaljujemo sejo. Prosim za prijave za razpravo. Hvala lepa. 3 minute in 30 ima na voljo vsak razpravljavec. Prva je na vrsti gospa Irena Grošelj Košnik. Gospod Dušan Radič, izvolite.
Se odpovedujem.
Hvala lepa. Gospa Janja Sluga, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Jaz mislim, da je bilo iz naših razprav več kot evidentno, da današnja vsebina ni primerna za zakon, ki ga imamo na mizi. Jaz mislim, da se tukaj vsi strinjamo, mislim, da lahko govorim v svojem imenu in imenu celotne poslanske skupine, da vsebina zakona ni primerna za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Škodnik.
Hvala za besedo. Jaz mislim, da je škoda časa, da nadaljujemo to razpravo, ker je veliko bolj kaj koristnega da postorimo za našo državo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marinka Levičar.
Hvala, gospod predsednik. Tudi meni se zdi ta zakon nesprejemljiv in ne podpiram, da bi šel v nadaljnjo razpravo. O teh stvareh smo že ogromno govorili in vse to zahteva samo dodatna finančna sredstva, ki jih v teh razmerah nimamo. Jaz mislim, da je treba denar bolj pametno potrošiti za današnjo generacijo, za boljše življenje današnje generacije. Hvala.
Hvala lepa. Postopkovno, izvolite.
Predsedujoči! Jaz sem kar nekaj časa v dvorani in mislim, da je prej potekala razprava kakorkoli že je. Vsak je povedal svoje mnenje o sami vsebini zakona, zdaj pa se mi zdi, da nekateri poslanci ne vedo, ali gre za obrazložitev glasu ali vsebinsko razpravo. Jaz mislim, da je prav, da jih opozorite ali spomnite, da nismo pri obrazložitvi glasov, ampak pri razpravi.Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Anja Bah Žibert. Besedo ima dr. Mitja Horvat.
Najlepša hvala, predsedujoči, za besedo. Spoštovani predstavnik Vlade, poslanke in poslanci! Kar se tiče samega predloga zakona je resnično škoda, da je predlagatelj zamudil lepo priložnost že takrat, ko smo govorili o zakonu prikritih grobiščih in dostojnem pokopu žrtev, kajti ta zakon nam je dal možnosti, da bi rešili vprašanja, ki jih danes poskuša na neprimeren način umestiti v zakon, za katerega pa lahko hitro ugotovimo, da ni primeren za to, da ureja vprašanja ugotavljanja krivcev, obsodbe. Tako da sem vesel, da je tudi predstavnik Vlade še z jezikovnega stališča opredelil, da je samo poimenovanje "morišče" nepotrebno in v tem smislu tudi zavajajoče. Zato je treba ugotoviti, da sam predlog ne govori o tem, kar smo izpostavili v razpravi pri odkrivanju prikritih grobišč in dostojnem pokopu, ker je bistvo predlagateljevega predloga v tem, da se opravi ekshumacija in identifikacijski postopki. To seveda ni stvar arheologije, ni stvar kulturne dediščine in tudi niso utemeljeni očitki, da sedanja ureditev onemogoča delo organom, da bi opravili svoje delo. Storili smo vse, in preseneča zlasti način, na katerega predlagatelj poskuša prepričati in dobiti podporo za svoje predloge, da nenehno osebno žali in da žali tudi širšo javnost. Ničesar ne prikrivamo, šli smo v postopke odkrivanja, razkrivanja, pred ničemer ne bežimo, nikogar ne zagovarjamo. Povedali pa smo zelo jasno, da zgodovine spremeniti ne moremo in tudi pri redefiniranju zgodovine ne nameravamo sodelovati. To, da prihajate vedno z isto vsebino pred Državni zbor, kjer cilj ni v tem, da bi dosegli nekaj, kar ste celo s strani predlagatelja lahko slišali, da je končni rezultat tega početja potem tudi sprava, in da ste nekaj še omenjali pravo. Kar se tega tiče, je res, da je nekaj podobnosti, če daš s v oklepaj pa prava – (s)prava, potem bi lahko dobili vtis, da je nekaj povezano s pravom. Vendar v tem primeru žal ne gre za to. Obstajajo organi, obstajajo postopki, ki jih je treba uporabiti in izvesti. Spravljati v časovno stisko, zdaj v zanko, če bi sprejeli takšen predlog, kot ga imamo danes na mizi, pa je tudi neprimerno početje iz razlogov, ki so bili že večkrat poudarjeni, ker imamo veliko pomembnih vprašanj, ki jih moramo razrešiti kot družba, in potrebujemo vse resurse. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Izvolite, postopkovno, gospod Andrej Čuš.
Hvala za besedo. Poglejte, glede na to, da se prijavljamo v tej razpravi zdaj vsi na podlagi preostalega časa, ni možnosti replik, zato se mi zdi neprimerno, da nekdo polemizira s predstavnikom predlagatelja ali pa s predstavnikom stranke, ki ima nasprotno mnenje. Bi pa rad povedal, da imamo mi ista načela od leta 2004 in ta bomo vedno zagovarjali. Ko pa govorimo o načelih, bi želel, da se predvsem vi o svojih načelih vprašate, da se tu prijavljate k razpravi, da trošite čas, potem pa se odjavljate. Upam, seveda, da vas bodo volivci primerno nagradili. Prosim pa, da gospoda Horvata opozorite, da ni žaljiv. Hvala lepa.
Zavedajoč se tega, da ne morete odgovoriti, ni najbolj fer, vendar pa težko prekinemo tako razpravo, ker je bila popolnoma v kontekstu točke dnevnega reda. Besedo ima mag. Branko Grims.
Hvala še enkrat za besedo. Kulturni in medkulturni dialog zahtevata, da stvari imenujemo s pravim pojmom, s pravim izrazom. To velikokrat poudarjam, to je bilo sporočilo, ki je šlo leta 2008 po celi Evropi. In povsem soglasno je šlo. Če stvari imenujemo s pravim imenom, potem je prostor, kjer so zazidali živa dekleta, morišče. Je prostor, kjer so pustili umreti mladoletne otroke, morišče. Je prostor, kjer so metali z bodečo žico zvezane gole ljudi v jame in potem za njimi metali ročne bombe in še kaj, morišče. Treba je stvari imenovati s pravim imenom. Ker se izogiba pravemu imenu, pa v Sloveniji visijo kakšne table z zelo čudnimi napisi, na primer, "prostor medvojnih in povojnih dogodkov" in kaj podobnega. Kakšnih dogodkov? Nasilnega komunističnega, če želite, partizanskega zločina. Nič drugega. In to izven časa druge svetovne vojne, kajti takrat že zdavnaj druge svetovne vojne ni bilo več. In te stvari so se vlekle še kasneje. Zadnjič sem govoril o arhivih, ki so bili dani z Ministrstva za pravosodje, pa je v njih kup zapisov o likvidacijah. Zgolj zato, recimo, citiram po spominu, "ker je nekdo znal več tujih jezikov, ker je lahko nekaj v tujem jeziku bral". Zato se ga je ubilo. In o tem danes pravzaprav tu govorimo. Zato je seveda čisto sprenevedanje, če se ta pojem kakorkoli problematizira, ker je edini ustrezen. Ravno tako je sprenevedanje, če se nekomu, ki edini uspešno raziskuje te stvari ali pa je vsaj eden od redkih, ki res uspešno raziskujejo te stvari, ne da nič denarja in je v osebnem bankrotu. In potem se reče, "ja, se ni pritožil, o, ti smola, ja, potem je pa sigurno razumel odločbo." Ja, razumel je odločbo, da je bila to politična odločitev, ki je rekla: "Mi hočemo to pomesti pod preprogo." A veste, kaj je Vaclav Havel nekoč dejal: "Narod, ki ne zna do konca razčistiti svoje preteklosti, nima nobene bodočnosti." Zelo zanimiva misel, ki je zelo uporabna, zlasti v luči tega, da je bilo temeljno orodje sistema po koncu druge svetovne vojne pa seveda vse do demokratizacije in nove vlade potem leta 1990 tajna politična policija. In če se ti potem iznenada pojavi nekje nek gospod Sekolec, za katerega se izkaže, da je bil član Udbe, oprostite, takrat se tiste stvari, ki bi jih vi želeli pomesti pod preprogo z napačnimi izrazi, vrnejo kot bumerang. Bumerang, zaradi katerega vse slabše živimo, in za to v resnici tukaj gre. Gre pa tudi za čisto temeljno človeško etiko, za temeljno človeško pieteto odnosa do ljudi. Ravno tako je prej predstavnik vlade dejal, "ja, saj tam v drugih državah so to že zdavnaj uredili." Seveda gospe in gospodje, ampak pozabil je dodati drugi del stavka, kajti v tistih državah so prekopali ljudi, so jih lepo, tako kot se za človeka spodobi, pospravili v kostnice, skupne grobnice. Ne pa tako kot v Sloveniji, kamorkoli greš, ležijo še danes trupla po jamah mladoletnih otrok, mladoletnih deklet, živih zakopanih, vse to leži pri nas po hostah, no. Pa lepo vas prosim, to z modernim pojmovanjem civilizacije sploh ni združljivo! A veste, kaj v resnici loči človeka in žival? Odnos do mrtvih, pieteta.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Jasna Murgel.
Spoštovani! Menimo, kot je bilo že večkrat povedano, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Imeli smo možnost v okviru razprave o Zakonu o prikritih grobiščih razpravljati o prikritih grobiščih, o spravi, o dostojnem pokopu mrtvih. To smo storili takrat pri pogovoru o tem zakonu. Menimo, da ni potrebno, da še enkrat ponovno razpihujemo žerjavico in še enkrat odpiramo teme, ki se odpirajo ob vsakokratni razpravi o resoluciji o totalitarnih režimih, ki jo je ta parlamenta že sprejel, ob tem zakonu, skratka, to, da nekdo misli, da bo s stalnim nenehnim ponavljanjem nekaterih dejstev, za katere samo on misli, da je resnica edina resnica, ne bo mogoče, vsaj na naši strani, priti do te trditve, da to je resnica. Glasovali bomo proti. Vem, da to ni obrazložitev glasu, ampak toliko je bilo že povedanega, in mislim, da več ni kaj za dodajati. Ta zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Irena Kotnik.
Hvala za besedo. Mislim, da je kolegica Jasna povedala že bistvo, ampak kljub temu da sem razmišljala o tem, da bi se odjavila, sem se odločila, da se ne bom. In sicer iz enega razloga, ker se mi zdi, da ene in iste vsebine kar naprej poslušamo. In kaj me moti pri vsem tem? Ne strinjam se z grozotami, ki so se zgodile po drugi svetovni vojni. Poslušamo, kaj se je takrat dogajalo. Nihče ne govori na drugi strani, kaj se je pa dogajalo s partizani in kaj se je dogajalo v Auschwitzu. Moje mnenje je, da te grozote, vsaka vojna je nepoštena, vsaka vojna je krivična, ampak v vseh vojnah se pokaže značaj človeka. In značaj človeka, ne glede na kateri strani je kdo, lahko privede do tega, da se te grozote dogajajo. Mislim, da tukaj v Državnem zboru nismo zgodovinarji, da bi o tem odločali, je pa moje osebno mnenje, da vsak, ki je bil ubit v tej vojni, ima pravico do dostojnega pokopa, da se ga spomnimo, ampak da je čas, da že enkrat ustavimo to, kar je bilo, da pogledamo naprej in da naredimo nekaj za naše mlade, da jim zgodovino predstavimo tako, kot je, ampak ne mi v državnem zboru, pač pa zgodovinarji, in da začnemo razmišljati in čas v tem državnem zboru uporabljati bolj koristno za to, da bomo nekaj naredili za naše mlade. Smo se tudi že nekaj pogovarjali, ampak mislim, da ene in iste stvari toliko ponavljati, je izguba časa.Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Vojka Šergan. Ne. Besedo ima gospod Ivan Prelog.
Se odpovedujem. Hvala.
Besedo ima gospod Marko Ferluga.
Hvala za besedo. Tale razprava vedno vodi na isto temo, isti mlin, isto vodo in tukaj ponavljamo. Sedaj eni pravijo, da je repetitio est mater studiorum, se pravi, ponavljanje je dobra vaja. Kaj hočemo doseči s tem, ne vem, če je komu jasno. Mislim, da tisti, ki se ukvarja z zgodovino in pozna zgodovinska dejstva, ve, kakšna je bila zgodovina, da bomo pa na vsakem koraku in na vsakem zakonu, ali je to zakon o varstvu kulturne dediščine, ali je to zakon o poštnih storitvah pripenjali to boleče rano, ki se nam vleče nonstop, jaz tukaj ne vidim resnično nobenega smisla. Žalostno je to, da se ta tema, ki je boleča za vse, in leve in desne, vedno ponavlja, vedno se daje ta sol na rano, vedno se nekako to podžiga. Jaz mislim, da je ta vlada in tudi naša stranka pokazala neko resnost s tem, da smo zavezali, da poskušamo to zgodovino pospraviti v svoj kraj, da bomo poskušali narediti ta grobišča in poskušamo delati korake naprej. Da se bomo pa vedno znova in znova ob vsaki priliki vračali na te zadeve, mislim, da ni produktivno in da to že vrabci na vejah čivkajo. Nekdo hoče to ponavljati, ponavljati [[…]]Pač vsak ima svoje, smo v demokraciji, to je jasno, ampak mislim, da počasi bo že to prešlo. Mislim, da je važno, da gledamo resnično v bodočnost, v neko prihodnost, če nam bodo z leve ali z desne pomagali, je v redu, če ne, pač mi bomo poskušali svoje narediti. Ne vidim pa resnično nobenega smisla, da se s to tematiko, ki je res boleča za cel naš narod, ukvarjamo pri vsaki minimalni možnosti, pri vsakem zakonu, kjer se lahko pripne ta vsebino na takšen način. To je stvar, ki je, ne vem, se mi zdi, da je izven neke pameti in resnično je škoda našega časa, vseh nas tukaj in tudi državljanov, da poslušajo takšne teme, ki so dejansko res za strokovno javnost. Tudi ko bo strokovna javnost svoje povedala, bo veliko vprašanje, kdo bo to sprejel. Eni bodo po svoje, drugi po svoje, ampak mislim, da moramo biti pa resnično obrnjeni v neko prihodnost, tole pa spoštljivo narediti, kot mislim, da ima namen Vlada, kar smo tudi naredili z Zakonom o grobiščih, in to je tudi en naš kamenček v tem postavljanju neke resnične sprave. Sprava je pa spet takšna debata, ki je nekomu povšeči drugemu pa ne. Če se hočemo razdvajati, se bomo razdvajali, če pa mislimo v skupno prihodnost, je pa nekaj drugega. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Saša Tabaković.
Spoštovani, hvala za besedo. Glede na neke tudi pavšalne obtožbe bi rad seveda pojasnil sledeče. Sam sebe dojemam kot osebo, ki je sposobna neke empatije. Konec koncev prihajam iz umetniških vrst, kje je to seveda profesionalno tudi predpogoj, da sem pravzaprav to delo, ki sem ga opravljal, preden sem nastopil službo v Državnem zboru, lahko delal. Na tem mestu lahko rečem, da osebno poznam ljudi, ki se jih tiče primer zakoncev Hribar, torej zakoncev, ki sta bila lastnika gradu Strmol, ki sta po vojni končala tako, da sta bila ubita. Kot je bilo že jasno moje javno stališče glede primera pesnika Balantiča, torej kamniškega pesnika, ki je pred smrtjo stopil v domobranske vrste in se je potem razpravljalo, ali je njegovo ime primerno, da bi ga recimo neka mestna knjižnica nosila. Tako da nekih očitkov o človeški neobčutljivosti, hladnosti, nerazumevanju, nehumanosti si osebno ne dovolim. Dejstvo je, da predlog Poslanske skupine SDS ne izboljšuje obravnavane tematike o povojnem dogajanju. To počne Zakon o prekritih vojnih grobiščih, tako kar se tiče evidentiranja samih grobišč, primernega označevanja, kar se tiče same obravnave posmrtnih ostankov ter tudi kar se tiče samega pietetnega dostojnega pokopa. Dejstvo je, da Zakon o prekritih vojnih grobiščih, ki je bil sprejet letos julija v Državnem zboru, vse probleme pravzaprav podrobno ureja, torej vse probleme, na katere je naletela tako strokovna javnost kot tudi tisti, ki se jih ta tematika osebno dotika. To je bilo pravzaprav tudi bistvo Zakona o prekritih vojnih grobiščih in lahko bi enostavno rekel, da pravzaprav poslanska skupina takrat tega zakona žal ni podprla. Tudi ni vložila nobenega relevantnega amandmaja na to temo. Zakaj je temu tako, bo verjetno odgovor našla možna javnost, ki danes spremlja to razpravo. Jaz sem na to vprašanje odgovoril zagotovo že v svoji razpravi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izčrpali smo prijave. S tem zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam 14. točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 11. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 16. uri. Hvala lepa.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o morskem ribištvu po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 70, proti nihče. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence v okviru rednega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti nihče. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 23. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga resolucije o dolgoročnem razvoju programa policije do leta 2025. Ker k predlogu resolucije matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu resolucije. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 72, proti nihče. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda to je s prvo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o varstvu kulturne dediščine. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o varstvu kulturne dediščine je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima gospod Čuš.
Hvala za besedo, gospod predsednik. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo predlog zakona podprli, saj odpravlja birokratske ovire, zagotavlja enakopravno obravnavo vseh žrtev, prav tako pa nalaga pristojnim organom, da raziščejo kazensko odgovornost. O spravi in dostojnem pokopu govorimo v Sloveniji že 25 let, pa še vedno imamo danes 600 prikritih grobišč, v katerih leži na tisoče Slovenk in Slovencev. Čas je za dejanja, ker na papir smo napisali že dovolj. Današnja razprava in predlog naše poslanske skupine ni ideološka, ampak govorimo o osnovnih civilizacijskih normah. Ko govorimo o spravi, pa je sprava odvisna predvsem od prava in delovanja pravne države, politike, ki bo z ustreznimi izjavami presegala razlike, izobraževalnega sistema, ki bo vzgajal za demokratično kulturo ter znanstvenega in raziskovalnega dela, ki mu bo omogočeno nemoteno proučevanje dogajanja ter splošnih medčloveških odnosov. Slovenija mora končati zgodovino, da bi se lahko v celoti posvetila prihodnosti, mora narediti tisto, kar jo bo naredilo za normalno srednjeevropsko državo. Glasovali bomo za.Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC ima dr. Dragan Matić.
Hvala za besedo, gospod predsednik. V Poslanski skupini Stranke modernega centra ne bomo podprli Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o varstvu kulturne dediščine. Prepričani smo, da vsa vprašanja, ki jih kolegi iz SDS odpirajo, da so ta vsa vprašanja že ustrezno rešena v Zakonu o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev, videti pa je tudi da so vsi ti argumenti, ki jih navajajo v prid tega zakona, neutemeljeni na nek način. SDS napada lasten Zakon o varstvu kulturne dediščine, ki je bil sprejet leta 2008, na primer ne priznava, da je mesto prikritih vojnih grobišč lahko tudi arheološka ostalina. V razpravi smo utemeljili, da status arheološke ostaline omogoča samo to, da se lahko uporabi tudi arheološka metoda pri raziskovanju, kaj se je dejansko zgodilo na mesto, katerega kolegi radi imenujejo morišče, lahko pa da tudi ni morišče, ampak samo mesto pokopa. Arheološka metoda tudi ugotavlja vse ostale pomembne okoliščine, in videti je, da s tem ko želijo poenostaviti ta postopek na ta način, da bi se raziskava reducirala zgolj na kriminalistično preiskavo, ne želijo priti do pravih informacij oziroma ne stojijo več na tistem stališču, kot so leta 2008, ko so poudarjali, da je potrebna celovita informacija o polpreteklih dogodkih v naši zgodovini. Prav tako je v tem zakonu veliko neustreznih rešitev oziroma rešitev, ki sem ne sodijo, ampak sodijo na področje kazenskega prava. Prav tako tudi ni res, da ni urejeno vprašanje, kam in kje se bodo in na kakšen način pokopavale te žrtve oziroma njihovi posmrtni ostanki, ker to že vse ureja, kot sem že rekel na začetku, Zakon o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev. Iz vseh teh razlogov smatramo, da je ta zakonski predlog neutemeljen in ga ne bomo podprli. Hvala.
Še kakšna obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine? Postopkovno, gospod Jože Tanko, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Vi ste znali, kadar so kolegi obrazložili glas v imenu poslanske skupine ali v svojem imenu, povedati, da obrazložitev glasu ni polemika. To, kar si je privoščil gospod Matić, je vse kaj drugega kot obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. In rad bi vam povedal, ponovno povedal, da vodite sejo enako za vse. Če bi se pri nas to zgodilo, bi bil najprej ustni opomin, potem bomo dali pa opomin. Tu pa sploh ne reagirate. Gospod Matić ne more vedeti, kaj mi mislimo s tem zakonom. To vemo mi, kaj mislimo, in smo tudi povedali zelo korektno in odprto. Gospod Matić pa lahko pove, kaj mislim Poslanska skupina SMC. Predsednik, predlagam, da ste dosledni pri svojem delu, ker sicer se res ustvarja vtis, ne samo videz, ampak dejstvo, da imamo poslance, ki si lahko vse privoščijo v vseh fazah obravnave zakona ali pa pri obravnavi točke, in druge, ki ne morejo niti povedati tistega, kar bi radi povedali, v neki normalni odprti razpravi. Ni to v redu, kar počnete. Hvala lepa.
Hvala za vaše mnenje. Še kakšna obrazložitev glasu? Ne. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti pa 49. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Članice in člane Odbora za zadeve Evropske unije, Odbora za notranjo politiko, javno upravo in lokalno samoupravo ter Odbora za zunanjo politiko bi rad spomnil, da se bo 15 minut po končani seji v velikem salonu začela skupna seja odborov. Začela se bo torej ob 16.30. Zaključujem tudi 11. sejo Državnega zbora. Hvala.