Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje. Pričenjam z nadaljevanjem 23. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Anton Anderlič, Roberto Battelli, Aurelio Juri, Drago Koren do 16. ure in Zmago Jelinčič Plemeniti. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O OBČINSKEM REDARSTVU. Predlog zakona je za tretjo obravnavo pripravila Vlada Republike Slovenije. O predlogu zakona v celoti dajem besedo predstavniku poslanskih skupin za predstavitev stališče. Besedo ima gospod Marjan Pojbič v imenu poslanske skupine SDS. Izvolite, prosim.
Spoštovani. Predlog Zakona o občinskem redarstvu, ki ga imamo danes v tretji obravnavi, prinaša ureditev zakonskih pristojnosti za organiziranje občinskih redarstev ter temelj za nastajanje različnih vrst pooblaščenih občinskih uradnih oseb po nazivu in pooblastilih oziroma po imenu in po vsebini različnih občinskih uprav in prekrškovnih organov. Opravljanje nalog občinskega redarstva občinam nalaga tudi Zakon o varnosti cestnega prometa ter Zakon o lokalni samoupravi. Na njuni podlagi že imamo urejena občinska redarstva kot organizacijske enote občinskih uprav v 23-ih občinah, v 11-ih pa so sistematizirana delovna mesta občinskih redarjev. Kljub temu občine ugotavljajo, da redarstvo ni ustrezno urejeno predvsem zaradi tega, ker redarji nimajo tako imenovanih varnostnih pooblastil, čeprav gre za praktično enake ukrepe in sredstva, kot jih je zakonodajalec že pred leti podelil zasebnemu varovanju. Prav ta pooblastila so sedaj predvidena v novem Zakonu o varstvu javnega in miru, ki smo ga sprejeli pred kratkim in se bodo osmislila tudi z Zakonom o občinskem redarstvu, kar je dodaten razlog za njegovo sprejetje. Glede na predhodno oceno stanja zagotavljanja javne varnosti ter javnega reda in miru na lokalni ravni in položaja ter stanja občinskih redarjev, lahko razloge za sprejem predloga Zakona o občinskem redarstvu strnemo v tri točke. Prvič, pomanjkanje ustrezne sistemsko-pravne ureditve, ki bi omogočila usklajeno ocenjevanje, obvladovanje in nadzorovanje varnostnih problemov in procesov za njihovo urejanje na horizontalni in vertikalni ravni. Veljavna zakonodaja, predvsem predpisi v sistemu državne uprave in lokalne samouprave, ne zagotavljajo vseh potrebnih pogojev, da lahko opravljanje javne varnosti na državni in lokalni ravni poteka usklajeno in čim bolj uspešno, kar je sicer ključnega pomena za strateško in krizno opravljanje javne varnosti na obeh ravneh. Drugič. Uradne ocene o razraščanju pojavov nasilja in vandalizma, ki ogrožajo varnost, življenje ljudi, premoženje, javni red in mir v lokalni skupnosti, postajajo vedno bolj zaskrbljujoče. Posamezne lokalne skupnosti imajo na račun vandalizma velike stroške, čeprav po statističnih podatkih o višini teh stroškov, kar je lahko eden izmed pomembnih kazalcev merjenja potreb po drugačnem pristopu k reševanju varnostnih problemov, na lokalni ravni ni. Tretjič, vsi ostali razlogi za pripravo besedila zakona. Predlagani zakon temelji na ugotovitvi, da zagotavljanje javnega reda in miru ter v zvezi s tem varovanje življenja in zdravja ter premoženja prebivalcev in lokalne skupnosti pomeni potreben interes tako občin kot države v celoti. Gre za naloge, ki jih lahko občinski redarji opravljajo samostojno, vendar je izvajanje teh nalog neločljivo povezano z ukrepi, ki lahko pomenijo poseg v človekove pravice in temeljne svoboščine. Kar pomeni, da je treba zagotoviti tako organizacijo služb in usposobljenost izvajalcev nalog oziroma pooblaščenih oseb, da bo zagotovljeno zakonito in sorazmerno delo pooblaščenih uradnih oseb občinskih redarstev. Predlog zakona temelji na načelih pravne države in na načelu enakosti pred zakonom. Poudariti je treba, da Predlog zakona o občinskem redarstvu ureja delo redarstev tako, da izhajajo iz načela enakosti pred zakonom, ki izključujejo samovoljo občinskih redarjev in preseganje njihovih pooblastil, saj po načelu strokovnosti in nadzora nad opravljanjem redarske službe ne dopušča dvomov v korektnost dela občinskega redarja. Hkrati besedilo temelji na načelu delitve odgovornosti med posameznimi nosilci nalog s področja varnosti v Republiki Sloveniji. V tretji obravnavi je bil vložen amandma poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, ki predvideva, da je občinski redar v primeru med postopkom povzročene telesne poškodbe dolžan nemudoma o tem pisno obvestiti župana. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke amandmaja ne bo podprla, ker bi s to spremembo vnesli subjektivno presojo časa, ki je potreben, da se o tovrstnem dogodku obvesti župana. Prepričani smo, da je prvotno besedilo bolj določno, saj ni dvoma, v kolikem času mora vodja redarstva obvestiti župana. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke zakon v celoti podpiramo, ker menimo, da je predlagani zakon dober in ga je potrebno čim prej udejaniti v praksi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Cvetka Zalokar Oražem v imenu poslanske skupine LDS. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Kolegi in kolegice! V poslanskem klubu LDS tako kot v vseh dosedanjih fazah tudi danes ne bomo podprli Zakona o redarstvu. Menimo, da je pripravljen na popolnoma napačnih osnovah, saj je izhodišče, ki temelji na tem, da se policija umakne z lokalnega nivoja in da se ustanovijo nove obsežne občinske redarske službe kot lokalna policija, popolnoma neprimerno in nesmiselno. To ni primerno tudi zaradi velikosti slovenskih občin, saj po moji oceni zgolj dve, morda Maribor in Ljubljana, izpolnjujeta osnovne kriterije o velikosti. Zakon o občinskem redarstvu ne bo pozitivno vplival na varnost ter vzpostavljanje reda v lokalnih okoljih, kot trdi minister Žagar in kot ima upanje koalicija. Gre zgolj za prelaganje odgovornosti s policije s strani države, kajti zagotavljanje javnega reda in miru je prav gotovo v prvi vrsti državna funkcija, prelaganje na lokalne skupnosti je zatiskanje oči pred tem, kar se v resnici dogaja. Res je, da se v družbi pojavljajo ravnanja, ki odstopajo od nekega utečenega pravnega reda in pravil v družbi, vendar imamo za takšne kršitve v Sloveniji že ustanovljene pristojne institucije, ki bi morale delovati in funkcionirati, vse večkrat vidimo, da temu ni tako. Ne strinjamo se z obsegom pooblastil, ki jih bodo prejeli občinski redarji in ki so zapisana v Predlogu zakona o občinskem redarstvu kot tudi v Zakonu o varstvu javnega reda in miru. Menimo, da se bo z njimi preveč poseglo v področje temeljnih človekovih pravic, kot so osebno dostojanstvo, pravica do zasebne lastnine, svoboda gibanja in podobno. Kako je to lahko občutljivo, še posebej kadar ni dodelano do najmanjše potankosti, smo lahko spremljali v zadnjih tednih, prevelika pa bo, po moji oceni oziroma po oceni poslanskega kluba LDS, tudi odgovornost, ki jo bo dobil župan. Sama moram reči, da bi se takšne odgovornosti zelo ustrašila, strah bi me bilo, in župan, ki bo postal pritožbeni organ, bo zelo osamljen v tej funkciji. Če pogledate, kako to poteka na ravni policije, lahko ugotovimo, da ima policija pravzaprav cel sistem notranje kontrole, kako in na kakšen način ugotavlja in ravna v spornih situacijah. Župan bo sam oziroma na prvi stopnji naj bi v tem smislu delovala komisija. Menim, da nikakor ob vseh drugih pristojnosti, nalogah in dolžnostih, ki jih ima, ni pripravljen, ni sposoben, nima ustreznih znanja za tako občutljive zadeve, kot so lahko pritožbe zaradi neprimernih ravnanj občinskih redarjev. Občinski redarji se bodo lahko znašli v situaciji, ko bo potreben varnostni pregled osebe, zaseg predmetov, zadrževanje storilca prekrška ali kaznivega dejanja ali ko bo potrebna celo uporaba sredstev za vklepanje in vezanje. Seveda teh sredstev prav veliko redar nima in tudi po moji oceni je prav, da jih ne dobi; ima razpršilec, ima sredstva za vezanje in vklepanje. Se pa v poslanskem klubu Liberalne demokracije bojimo, v kakšnih situacijah se bo znašel takšen redar, kako in kdo bo poskrbel za njegovo zaščito v teh spornih situacijah, ko bo pravzaprav ostal sam, kajti ponovno poudarjam, policija ima tudi na tem segmentu cel sistem, kako pravzaprav varujejo policisti in v kakšnem smislu odhajajo v ukrepanje, kadar so to situacije, ki so bolj sporne. Redar je, zanimivo, pa pri tem podrejen tudi policiji. V teh primerih ne gre za ukrepanje, ko občani nepravilno, recimo, samo parkirajo svoj avto, ampak gre za ukrepanje oziroma za pristojnosti, ki so dodeljene državnim represivnim organom, konkretno policiji in v skladu z ustavnimi načeli ter z Ustavo zagotovljenimi človekovimi pravicami in temeljnimi svoboščinami zagotavljajo javni red ter varovanje življenja in zdravja in premoženja vseh na celotnem ozemlju države. Pri tem želimo opozoriti tudi na to, da bodo imele občine velike kadrovske težave, saj primanjkuje kadra s tega področja, kar ugotavljajo tudi v policiji. Ne bo zadosti primernih redarjev, poleg tega pa nekaka priučitev v smislu 160-urnega usposabljanja še zdaleč ne bo zadostovala za solidno in odgovorno delo bodočih redarjev. V klubu LDS ne moremo pristati na ureditev, ki bi te pristojnosti prenesla na neki nov represivni organ. Gre za naloge, ki jih ne moremo prepuščati v prosto presojo in urejanje občin, ki bodo zaradi svojih materialnih zmožnosti zelo različno izvajale to dejavnost. Pravzaprav bodo same odločile, kdaj bodo posegale in kdaj ne bodo posegale, vendar verjemite, da bodo občine prisiljene zelo kmalu se odločiti za lastne redarske službe, kajti pritisk s strani občan in občanov bo velik. Zahtevali bodo, da so občine aktivne in seveda v tem smislu bo prihajalo do zelo nerodnih in neprimernih situacij. Nasploh je potrebno povedati, da bodo občine morale najti po naši oceni zelo velika nova finančna sredstva, saj v tem trenutku ni niti opreme, ni prostorov, ni vozil, ni pripomočkov, ni kadrov in tudi ni izvedenega njihovega usposabljanja. Po naši oceni bo eden sam občinski redar stal na letni ravni okoli 5 milijonov tolarjev z vsem, kar mu bo potrebno nuditi. Ocena je tudi, da bo v tem trenutku potrebno zaposliti vsaj 150 novih občinskih redarjev, če bomo želeli, da bodo te službe zares učinkovite, kar pomeni, da bo potrebno zagotoviti preko 60 milijonov novih tolarjev. Gre za zaposlovanje v javni upravi. Zanima me, kakšno je stališče drugih resornih organov v Vladi, kajti gre za izjemno korenit poseg, pri čemer v poslanskem klubu LDS nismo zaznali, da bi se karkoli zmanjševalo, prerazporejalo, reorganiziralo na področju policije, ki je doslej te naloge opravljala. Ne glede na to, da imamo v Sloveniji največ zaposlenih policistov na 1.000 prebivalcev, očitno pa bodo zaradi svoje slabe organiziranosti, slabega vodenja znotraj policije zgolj še naprej pisali nepotrebne papirje, medtem ko je tisto, kar ugotavljamo zlasti kot občani in občanke, to je dejstvo, da jih na terenu pravzaprav ne zaznavamo. Z novim zakonom se varnost ne bo izboljšala. Kvečjemu bo prišlo do tega, da pristojnosti med redarstvom in policijo ne bodo razmejene, dogovorjene, odgovornost pa se bo prenašala z organa na organ, gledali se bodo, kdo je bolj in kdo je manj kriv, kar je seveda praksa že tudi pri mnogih ekscesnih zadnjih dogodkih, ob dogodkih v zadnjih letih, ko smo pač opazovali prekladanje odgovornosti z inšpektorjev na ministra, z ministra na občino, s policije in podobno. Kar potrebujemo, bi bila sprememba zakona o policiji, ki bi omogočila ustanavljanje specialnih oddelkov znotraj policijskih postaj za zagotavljanje varnosti javnega reda in miru, nikakor pa ne vzpostavljanje lokalnih policij. Ta zakon je medvedja usluga občinam. In zanimivo je, da mnoge rešitve s tega zakona kažejo tudi na podrejeno vlogo, ki jo bodo imele občine v določenih zadevah, ki jih zakon ureja. Kajti, večino stvari bo potrebno še vedno uskladiti, jo dati v pregled ali celo delati pod ingerenco Ministrstva za notranje zadeve ali Policije. Gre za slab zakon, za zakon, ki ne bo prinesel prav nič novega napredka na področju zagotavljanja večje varnosti in vzpostavljanja reda v lokalnih okoljih, pač pa zgolj nove težave, predvsem pa izjemno visoke nove finančne stroške občinam, za katere sredstev še ni zagotovljenih, bodo pa občani in občanke od svojih županov in od svojih občinskih vodstvenih delavcev zahtevali, da so na tem področju aktivni. Žal bodo imeli v rokah slabo pravno podlago v smislu Zakona o občinskem redarstvu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Kontič v imenu poslanske skupine SD.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Pritrditi gre predlagatelju zakona, da bo potrebno za varnost tudi ali pa predvsem na lokalnem nivoju postoriti več, kot je bilo opravljeno do sedaj. Varnost je namreč v hierarhiji vrednot med ljudmi zelo visoko tangirana. Nemalokrat nas prebivalke in prebivalci posameznih lokalnih skupnosti in naselij opozarjajo na vandalizem, na kazniva dejanja in mnogokrat tudi na njihove stiske in strahove, ko mnogokrat posamezniki iz strahu za svojo varnost, torej lastno varnost, ne upajo več niti opozoriti na posamezna odklonska dejanja raznih nasilnežev in razgrajačev. Največ opozoril je povezanih z vandalizmom, preprodajo prepovedanih drog in vožnjo po neprometnih površinah, namenjenih za mirujoči promet, tudi tam je veliko prekrškov. V nekaterih lokalnih skupnostih so ali pa smo za izboljšanje varnosti ustanovili sosvete za izboljšano varnost občanov, kjer s pristojnimi službami, vključno s policijo, izvajamo preventivne ukrepe. Pri tem smo vedno znova soočeni z dejstvom, da je v policiji na policijskih postajah zaposlenih premalo tistih policistov, ki bi se ukvarjali s preventivo. Nekoč je policija sodelovala z ljudmi, vodje varnostnih okolišev so poznali stanovalce in njihov način življenja. Pa smo morda tudi zaradi občutka, da ima to početje policistov namreč priokus po socializmu, s tem prenehali in policijo tako hote ali nehote oddaljili od ljudi, od njihovih dejanskih težav tam, kjer ljudje prebivajo. Predlog zakona, ki ga danes obravnavamo, ima, bi lahko temu rekli, dober namen: daje lokalnim skupnostim nove pristojnosti tudi na področju javnega reda in miru, dodeljuje nova že kar policijska pooblastila občinskim redarjem. Se pa za to dobronamernostjo skriva prefinjena namera predlagateljev zakona, da bodo na ta način odgovornost za javni red in mir prenesli kar na župane, na lokalne skupnosti. Policisti se bodo umaknili s področja njihovega sedanjega delovanja in pogosto tudi, žal, nedelovanja in aktivnosti prepustili redarjem. Delo policistov bi vsekakor morali približati ljudem tam, kjer se pojavijo težave, ali tam, kjer predvidevajo, da bi se lahko te težave pojavile. V mislih imam predvsem preventivno delovanje. Že samo sprehod uniformiranega policista po neprometnih površina za nekaj časa odvrne morebitne kršitelje prometnih predpisov. Tudi pojavnost policistov v bližini šol zelo hitro posledično pomeni premik preprodajalcev prepovedanih drog izven območja šol. Mnogokrat ljudje ugotavljajo, da so policisti prisotni tam, kjer to ni zelo nujno, manjkajo pa na območjih, ki kar kličejo po njihovi prisotnosti. Prava rešitev bi vsekakor bila zagotovitev dodatnih policistov, torej kadrovska popolnitev policijskih postaj, boljša tehnična opremljenost in kvalitetnejši vozni park, ne pa, da kot je sedaj mnogokrat videti na ulicah mest, pa tudi že vasi, da preprodajalci prepovedanih drog pri svojem početju uporabljajo avtomobile visokega razreda, policisti pa stara, dotrajana in zato tudi nevarna vozila. Že v splošni obravnavi zakona sem v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov napovedal vložitev amandmajev, z željo, da bi predlagani zakon izboljšali. Vloženi so bili amandmaji kar k 20. členom, velika večina jih je bila na našo žalost zavrnjena. Tudi v drugi obravnavi na novembrski seji Državnega zbora se je zgodba ponovila. Kot sem že dejal, v poslanski skupini Socialnih demokratov smo želeli ta tekst zakona izboljšali, žal nismo bili uspešni, vključno s kolegi in kolegicami iz Liberalne demokracije Slovenije, tako ne na matičnem delovnem telesu, kot tudi na sami seji Državnega zbora. V poslanski skupini Socialnih demokratov soglašamo, da je treba področje občinskega redarstva ustrezno sistemsko pravno urediti, vendar pa se pri tem bojimo, da predlog zakona pomeni prenašanje izvajanja ukrepov v primeru kršitev s policije na občinska redarstva in s tem prenašanje odgovornosti države na področje določenega dela varnostne problematike na župane, brez da imajo občine na voljo za uresničevanje tega zakona potrebna sredstva in, kar je še pomembneje, potreben oziroma ustrezen kader. Zakon o varnosti v cestnem prometu in Zakon o varnosti javnega reda in miru predvidevata nove dodatne pristojnosti za občinske redarje. Pri tem je treba poudariti, da občinska redarstva niso ustrezno usposobljena za vsa ukrepanja v primerih kršitev javnega reda in miru. Policija je usposobljena za ukrepanje, policisti so izurjeni za ravnanje oziroma uporabo prisilnih sredstev, občinski redarji to vsekakor niso. Občinski redarji imajo težave že z zagotavljanjem nadzora nad mirujočim prometom, kjer so deležni včasih tudi fizičnih obračunavanj in bi velikokrat potrebovali pomoč oziroma sodelovanje policije. Občinski redarji ne bodo mogli izvajati določenih ukrepov, ki jih predvideva predlog zakona. Zadržanje storilca prekrška in kaznivega dejanja, uporaba prisilnih sredstev, fizične sile, sredstev za vklepanje in vezanje, plinskega razpršilca. Menimo, da bi bilo potrebno v predlogu zakona dodatno opredeliti razmerja med policijo in občinskim redarstvom. Glede usposabljanja občinskih redarjev se predvideva pomoč Ministrstva za notranje zadeve. Seveda se bo ta pomoč plačala iz občinskih proračunov. Menimo, da takšno usposabljanje po prilagojenem programu ne bo učinkovito, niti ni jasno časovno obdobje takšnega usposabljanja, kot tudi ne sama njegova vsebina. Menimo, da razprava o vsebini predlaganega zakona, brez da se naredi temeljita analiza obstoječega sistema redarstev v občinah, njihove opremljenosti in usposobljenosti za vodenje dosedanjih postopkov - ni bila narejena. Torej, analize in oceno obstoječega stanja v tem trenutku, takšne, ki bi temeljila na strokovnih podlagah, nimamo. In dokler tega nimamo in dokler nimamo jasno izraženih potreb lokalnih skupnosti, je sprejemanje tega zakona po mnenju poslanske skupine Socialnih demokratov preuranjeno. In do takrat bi lahko vidno izboljšali varnostno problematiko s tem, da bi, kot sem že omenil v uvodu, povečali prisotnost policistov. Povečali prisotnost policistov tam, kjer ljudje njihovo prisotnost potrebujejo oziroma pričakujejo. Postopno, za kar bo potrebno verjetno kar celo desetletje, pa tudi v občinah vzpostavimo občinsko redarstvo, ki bo ustrezno usposobljeno in opremljeno, da bo pri občanih sprejeto oziroma spoštovano vsaj tako, kot je sedaj policija. Zaradi vseh razlogov, ki smo jih v poslanski skupini navajali že v splošni obravnavi, pa na matičnem delovnem telesu, pa v drugi obravnavi na Državnem zboru in sedaj v tretji, tega zakona ne bomo podprli. Torej ne bomo glasovali za zakon, za katerega mislimo, da je v tem trenutku preuranjen, in da zgolj prenaša odgovornost z države na lokalno skupnost.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Martin Mikolič v imenu poslanske skupine NSi.
Lepo pozdravljeni, spoštovani podpredsednik, minister s sodelavci, spoštovane poslanske in poslanci! V poslanski skupini Nove Slovenije smo predlog zakona o občinskem redarstvu podprli že v prvi obravnavi. Ob predstavitvi smo posebno pozornost namenili pripravi občinskega programa varnosti. Skozi zakonodajni postopek se je izkazalo, da je preizkusni kamen predlaganega zakona prav občinski program varnosti, saj bo ta določal, v kolikšni meri in na kakšen način bosta pri skrbi za zagotavljanje javne in prometne varnosti sodelovala policija in občina v obliki občinskega redarstva. Zakon ohranja občinam prijazno ureditev, saj jim prepušča odločitev o organiziranosti redarske službe. Občine se lahko odločijo, da redarske službe ne bodo organizirale in jo bo opravljal občinski redar kot pooblaščena uradna oseba. Glede na to, da Zakon o financiranju občin ohranja 50% sofinanciranja stroškov delovanja skupne občinske uprave, pa bodo verjetno pogosteje ustanovile občine redarstvo v obliki skupnega občinskega organa. Z organiziranjem občinskega redarstva bodo občine uredile tudi izvajanje nalog, ki jim jih nalagata Zakon o varnosti cestnega prometa in Zakon o varstvu javnega reda in miru. Predvsem zaradi slednjega se občinskim redarjem podeljujejo ustrezna pooblastila. V poslanski skupini Nove Slovenije podpiramo takšen predlog zakona, ki zaradi značaja pooblastil občinskega redarja zahteva, da osebe, ki ta pooblastila izvajajo, izpolnjujejo določene pogoje. Ti pogoji morajo v največji meri zagotavljati zakonitost in sorazmernost izvajanja pooblastil in v tem okviru varovanje človekovih pravic in svoboščin. Zaradi morebitnega poseganja v človekove pravice in svoboščine želimo v poslanski skupini Nove Slovenije izpostaviti še program usposabljanja občinskih redarjev. Z enotnim strokovnim usposabljanjem bo država zagotovila enak standard usposobitve vseh redarjev. Predlog zakona poudarja, da oseba, ki ne opravi vseh predpisanih preizkusov znanja, ne sme samostojno opravljati nalog občinskega redarja. Ob tem velja opomniti, da Zakon o prekrških občinskim redarjem daje tudi status občinskih prekrškovnih organov. Financiranje strokovnega usposabljanja občinam ne bo povzročalo dodatnih finančnih obremenitev, saj bodo potekala pod okriljem Ministrstva za notranje zadeve. Varnostne razmere so po občinah zelo različne, zato bo izdelava ocene varnosti in priprava programa zahtevala strokovnost in sposobnost posameznih občin, tudi županov in predstavnikov policije, ki so odgovorni za izvajanje nalog policije v posamezni občini. Kako bo občinam uspelo razmejiti pristojnosti občinskih redarjev in policije, pa je odvisno tudi od predlagatelja zakona in resornega ministrstva, v kolikšni meri bosta svetovala občinam pri izvajanju zakona. V poslanski skupini Nove Slovenije zagovarjamo politiko doslednega zagotavljanja varnosti vseh prebivalcev Slovenije. Naš cilj je ustanovitev družbe, znotraj katere se ljudje lahko prosto gibljejo in se počutijo varne. Zavzemamo se za dobro izurjenost tako policijskih enot kot tudi občinskih redarjev, za svoje delo pa zaslužijo ustrezno plačilo in javno priznanje. Skozi takšna prizadevanja Predlog zakona o občinskem redarstvu v poslanski skupini Nove Slovenije tudi podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kristijan Janc v imenu poslanske skupine SLS.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo ta zakon podprla. Občine oziroma lokalne skupnosti se dejansko na mikro nivoju srečujemo z mnogimi težavami, zlasti na področju kršitev javnega reda in miru. Prebivalci občin od župana in občinskih uprav pričakujejo, da bodo tudi na tem področju naredili red in zagotovili večjo varnost svojih občanov. Seveda pa so, kar ni treba posebej poudarjati, pristojnosti občin glede tega vprašanja omejene zgolj na ravan občinskih sosvetov. Občinski redarji imajo zelo omejena pooblastila, zlasti na varnostnem področju, in ne morejo izvajati ukrepov in sredstev, ki jih je zakon podelil celo zasebnemu varovanju. Razlogov za sprejetje zakona o občinskem redarstvu je torej več. V Sloveniji potrebujemo ustrezno sistemsko pravno vizijo tega področja. Poleg tega se v zadnjih letih povečuje število pojavov vandalizma, ki ogroža prebivalce lokalnih skupnosti. Za to področje je seveda pristojna policija, vendar ta, upoštevajoč vedno več dodatnih nalog ne more zagotavljati učinkovitega varstva življenja ljudi ter javnega reda in miru na področju lokalne skupnosti. Zakon prinaša zakonski okvir za organiziranje občinskih redarstev. Zakon določa osnovo za sprejetje občinskih programov varnosti, ki so glede na povečanje kršitev javnega reda in miru ter drugih kršitev potrebna za učinkovito delo redarjev. Z njim se bo tudi določilo vrsto in obseg nalog občinskih redarjev, ker je potrebno glede na različne specifike in potrebe posameznih lokalnih skupnosti. Jasno določena pooblastila redarjev zagotavljajo dovolj visoko stopnjo pravne varnosti in onemogočajo, da bi redarji pooblastila uporabljali v nasprotju z zakonom. Ob tem velja posebno izpostaviti uporabo prisilnih sredstev, katerim bo verjetno namenjeno veliko razprave oziroma je bilo namenjeno veliko razprave. Zakon pri uporabi prisilnih sredstev je zelo jasen in jih veže na odvrnitev z začasnega protipravnega napada. Očitki, da ustanavljamo lokalno policijo, ne vzdržijo, gre pa za partnerstvo na nivoju lokalne skupnosti med redarji in policijo, ki bodo skupno izvajali dejavnost, zlasti na področju javnega reda, miru, prometa, varovanja in nadzora. To področje je zelo pomembno za naše občane in z dobro redarsko službo na lokalnem nivoju se bo zagotovo izboljšala varnost, več reda, skrb za mirujoči promet, več preventive in razna opozorila na nepravilnosti, ki se v kraju dogajajo. Zakon o policiji ostaja nespremenjen in bo še naprej v skladu s svojim zakonom opravljala svoje poslanstvo, ki ji nalaga sam zakon. Občinski redarji pa so na področju, po naši oceni, dodatna pomoč in okrepitev za večjo varnost naših občanov, katerim bo program varnosti na predlog župana sprejemal občinski svet, ker se bodo podrobno določila vrsta in obseg nalog občinskega redarja. Za vsako dobro opravljeno delo tudi na področju redarske službe bo zagotovo pomemben strokoven in usposobljen kader, ki bo tudi primerno motiviran, kajti gre za zelo občutljivo in zahtevno delo, zato bo tudi kadrovska izbira na področju lokalne skupnost za to področje redarske službe izjemno pomembna. Vso strokovno pomoč pa lahko nudi zagotovo usposobljeno pristojno ministrstvo za notranje zadeve. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da je ta sistemski Zakon o občinskem redarstvu povsem potreben in dobro pripravljen. Menimo, da je pred nami dober zakon, ki ga velja potrditi. Ne nazadnje gre za zakon, ki bo lokalni skupnosti omogočil večjo varnost življenja naših občanov in državljanov in pripomogel k zmanjševanju kršitev javnega reda ter seveda na drugih področjih, za katere bodo pristojni občinski redarji. Organ v lokalni skupnosti imajo torej najbolj neposreden kontakt s terenom in se najbolj zaveda težav, ki pestijo posamezno občino. Naša dolžnost je, da občinam omogočimo, da izpolnijo pričakovanje ljudi na področju varnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Boštjan Zagorac v imenu poslanske skupine SNS.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni. Dovolite mi, da na začetku najavim glede na to, da verjetno še niste dobili na klop, popravek amandmaja, ki smo ga predlagali v Slovenski nacionalni stranki, in sicer se bo ta popravek glasil takole: "V primeru, da je osebi med postopkom povzročena telesna poškodba ali smrt, je dolžan vodja občinskega redarstva nemudoma obvestiti župana občine, kjer je sedež občinskega redarstva." Se pravi, tista beseda "pisno" se nam je nekako, bom rekel, prikradla v prvotno misel in pa intenco amandmaja in to "pisno" lahko črtamo. Če mi dovolite par besed o tem amandmaju, bom rekel takole. Smiselno je, da v kolikor redar v okviru pooblastil, ki jih boste dali s tem zakonom, takoj, nemudoma obvesti, pa ne samo župana tudi ostale organe, ki so za to poklicani v tej državi, da je povzročil telesno poškodbo oziroma smrt posameznika s svojim ravnanjem. Nemudoma pomeni, da lahko tudi po mobitelu pokliče župana - pa ne mi reči, da mestni župani nimajo mobitela! Verjemite mi, da imajo, pa tudi, če ga nimajo, je bolje, da jim v tem zakonu zagotovimo ta mobitel in damo kartico za tisoč tolarjev pa naj takrat to obveščajo, v kolikor morejo. S tem amandmajem mislim, da je tudi razlog za nepodprtje amandmaja s strani Slovenske nacionalne stranke s strani največje koalicije stranke z razlogom, da gre "za subjektivno presojo časa", prav zapomnil sem si ta izraz, "ukinjen". Že prej se mi je zdela zelo "za lese privlečena", ampak veste, kaj pomeni subjektivna presoja časa, kot je bilo dejano v predstavitvi največje koalicije stranke? To pomeni, da mestni redar ima to osebno moč ali pa osebno voljo po tem, da bo sam subjektivno ocenjeval, ali je nekoga poškodoval ali morda celo ubil. On ima to subjektivno, osebno - subjektivno namreč pomeni osebno - za vse tiste, ki se smejite pa buljite v računalnik, vam moram povedati, da se mi pa zdi, da mestni redar ne glede na svoje izkušnje in izobrazbo, tudi če je doktor medicine po izobrazbi pa opravlja delo mestnega redarja, zelo težko subjektivno oceni, kdaj je koga poškodoval in kdaj ne in ali je on subjektivno usposobljen, da sam ugotovi, ali lahko obvesti župana takoj, čez eno uro, dve, pet ali 12 ur. Se mi zdi, da ta komponenta s tem popravkom odpade. Zato verjamem, da glede na to, da smo tudi to subjektivnost odpravili, da boste z veseljem podprli amandma Slovenske nacionalne stranke. Kar se tiče samega Zakona o občinskem redarstvu v celoti moram povedati, da smo v Slovenski nacionalni stranki še vedno prepričani, da gre za uvajanje tako imenovane druge policije, ki deluje na občinskem nivoju. Razlog za takšno razmišljanje najdemo vsekakor v drugem odstavku 10. člena, jaz verjamem, da vsi, ki tu notri sedite, ste si ga prebrali, ampak, "če slučajno niste, če s tem zakonom ni drugače določeno se za izvajanje pooblastil opozorila varnostnega pregleda, zasega predmetov in uporabo prisilnih sredstev uporabljajo določbe Zakona o policiji." Se pravi, Zakon o policiji bo tisti temelj, ki bo redarjem narekoval, kako ravnati, v kolikor je v tem zakonu kaj pozabljeno. Kar je še en dokaz za to, da gre za enačenje državne policije in uvedbo tako imenovane lokalne policije. Nadalje sem slišal pri zagovornikih tega zakona, da občine ugotavljajo, da redarji nimajo varnostnih pooblastil. Mislim, da je prav, da redarji nimajo varnostnih pooblastil. Redarji lahko imajo po našem prepričanju pooblastila za bodisi nepravilno parkiranje bodisi je redarska služba namenjena pomoči tako krajanom posamezne občine, občankam in občanom kakor tudi turistom, ki se tam znajdejo. Pozabljeno pa je bilo povedati, da financiranje občine ne zagovarjajo, financiranje tega novega zakona in določb tega novega zakona pa občine ne zagovarjajo. In dajmo se nehati sprenevedati, veliko finančno breme dajemo na občine! Strinjam se v tistem delu, ko pravite, da gre za sistemsko pravno ureditev; seveda, sistemsko pravno urejamo uvedbo neke nove lokalne policije. In pa še eno ugotovitev, ki me je zelo presenetila, predvsem s strani zagovornikov tega zakona. Občine ugotavljajo, da gre za razširjenje kriminala v Republiki Sloveniji. Jaz ne vem, kakšna je komunikacija znotraj Vlade Republike Slovenije, ampak minister za notranje zadeve zagotavlja, da kriminal upada, medtem ko danes zagovorniki tega zakona pravijo, da gre za razširjanje kriminala v občinah v Republiki Sloveniji. Dajte mi, prosim, povedati, vidim, da vam je izginil nasmeh z ustnic, ampak, dajte mi povedati, kakšna je to komunikacija znotraj Vlade. Kaj je sedaj kriminal v Sloveniji? Narašča ali upada. Dajmo se enkrat odločiti! In če mi uvajamo neka nova pooblastila na neko novo skupino ljudi, ki bo organizirana po tem zakonu in naj bi ta skupina ljudi vplivala na zmanjšanje kriminala v naši državi, pomeni, da uvajamo novo policijo. Se pravi, da uvajamo nek nov organ, ki bo opravljal delo policije; se pravi, zmanjšal kriminaliteto v naši državi. In pa še nekateri drugi razlogi, ki so navedeni in pa po našem prepričanju, po prepričanju Slovenske nacionalne stranke, nikakor ne držijo. Javni red in mir, kršenje javnega reda in miru - se pravi, od danes naprej oziroma če se opravičim, da sem rekel od danes naprej, ampak od uveljavitve tega zakona naprej bomo imeli občani in občanke posameznih občin možnost poklicati oziroma zahtevati intervencijo dveh skupin ljudi, bodisi policije, v kolikor bo šlo za preglasno glasbo, bodisi mestnih redarjev, v kolikor bo zopet šlo za preglasno glasbo v določenem okolju. Zato mi ne govoriti, da ne uvajamo novega represivnega organa v občini. Dejansko ga uvajamo, breme financiranja smo prenesli na občino in s tem bomo mogoče celo zmanjšali kriminaliteto v naši državi. Uporaba fizične sile, kot jo našteva zadnja alineja 10. člena sredstev za vklepanje in vezanje in plinskega razpršilca, mi pa popolnoma oziroma nam v Slovenski nacionalni stranki popolnoma ne gre v račun. In pa pridržanje za eno uro. To pomeni, da bo nek mestni redar po svojem občutku oziroma po določbah tega zakona, ki so v primerih, ko gre za uporabo fizične sile, plinskega razpršilca, sredstev za vklepanje in vezanje, zelo nedoločene. In tukaj pa se res dotikajo tiste subjektivne lastnosti ali pa osebnosti posameznega mestnega redarja, za katerega moram povedati, da bo imel celo 166 ur izobraževanja, glede na to, da bo lahko uporabljal vsa ta sredstva in mu tukaj dajemo možnost, da bo pri tem nekoga poškodoval ali celo ubil. Tam pa gre res za subjektivno odločitev posameznega redarja. Pa če malo posplošim zadevo, nek mestni redar bo - bodisi, pa bom dal za primer sebe, da ne bom koga drugega užalil - srečal mene ob 10. uri zvečer pred mestno občino v Mariboru, legitimiral, prepoznal ali pa tudi ne, nima veze, in bo po svoji subjektivni oceni ugotovil, da jaz pa nimam pri sebi nobenega od dokumentov, ker sem jih pozabil v avtu, in tista subjektivna ocena njegova bo ta, da me bo lahko vklenil za eno uro. Priklenil bodisi za - kot rečemo pri nam na Štajerskem - "telegraf štango" ali pa za kaj drugega in bi me tam držal eno uro. Taka pooblastila jim dajemo namreč po tem zakonu. Mislim oziroma sem prepričan, da vsaka uporaba fizične sile, sredstev za vklepanje in vezanje in plinskega razpršilca povzroči telesno poškodbo. Seveda je odvisno od človeka, kakšen je pač človek, če je to nek športnik, ki se ukvarja s katerokoli borilno veščino ali pa malo več hodi na fitnes, potem mogoče ne. Če gre pa za povprečnega državljana Republike Slovenije, pa mislim, da vsako vklepanje povzroči telesno poškodbo. Se pravi, s tem ko smo jim dali pooblastila, smo jih zavezali tudi k temu, da morajo o tem obveščati župana. Se vam zdi to smiselno? Mislim, da ne. Mislim, da to ni smiselno. In to dajem človeku, ki ima za sabo 166 ur dodatnega usposabljanja za uporabo fizične sile. In če stopim v tem primeru tudi v bran teh redarjev, dajte mi povedat, kako bo ta redar uporabil to fizično silo na nekomu, ne vem, ki je malo močnejši in malo boljši od njega. In kaj bo potem obveščal župana? "Oprostite, gospod župan, jaz sem bil pa pri opravljanju svoje naloge malo zmeden, utrujen," itak ne bo priznal, da jih je dobil oziroma "fasal", zato se mi zdi to popolnoma nesmiselno. Še enkrat poudarjam, občinski redarji bi naj opravljali neke vrste nadzorstveno funkcijo, kar se tiče pooblastil občine v smislu parkirnih prekrškov, usmerjanja ljudi, pomaganja ljudem, ki se znajdejo v neki občini v težavah. Uniforme zaradi mene lahko tudi ostanejo, so po svoje smiselne, da vemo, da je to občinski redar in se na njega lahko obrnemo. Ne pa jim dajati pristojnosti v obliki, kot jih ima, kot jih navaja Zakon o policiji. Jaz se bojim, resnično se bojim, da bomo, ko bo ta zakon sprejet, čez približno tri mesece dobili zakon, v katerem bo med nalogami in pooblastili mestnega redarstva pisalo, da lahko usmerjajo promet in da lahko delajo, ne vem, preiskujejo kriminalistična dejanja, in bomo po 166 urah posebnega izobraževanja tega mestnega redarja dobili tudi male "Sherlock Holmese", ki bodo dirkali po mestu v svojih značilnih uniformah. Mislim, da v tem zakonu prenekatere stvari niso urejene. Prva stvar, ki sem jo že omenil, je vsekakor financiranje tega poklica s strani občin. Druga zadeva so vsekakor prevelika pooblastila, če vemo, da je, recimo, v slovenskih občinah 143 redarjev, ki imajo sistemizirana delovna mesta, kot je bilo že rečeno, od tega jih ima 9 največ srednjo poklicno izobrazbo, 82 srednjo splošno izobrazbo in 7 najmanj visoko strokovno izobrazbo. Tudi izobrazbena struktura ne obeta ravno tega, da preveč subjektivnosti pustimo tem mestnim redarjem. Naštel sem vam kar nekaj razlogov, zakaj podpreti amandma Slovenske nacionalne stranke, ki smo ga predlagali k temu zakonu. Mobitel je pač nekaj, kar se pojavlja pri nas, in mislim, da ni več človeka, ki ga ne bi uporabljal, se pravi, da lahko nemudoma obvesti župana, ampak ta nemudoma, mislim, da najprej pomeni reševalce in policijo, potem pa župana, v kolikor povzroči telesne poškodbe, in mislim, da smo s tem subjektivno komponento zavrgli. Kot pravim, v Slovenski nacionalni stranki bomo temu zakonu absolutno nasprotovali, kajti dajemo eni grupaciji ljudi absolutno preveliko moč v tej državi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman v imenu poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa in lep pozdrav. No, potem ko smo v uvodu slišali zanimiv filozofski traktat o subjektivnosti razmišljanja, moram jaz za uvod priznati dvoje: prvič, da tudi jaz ne bom znal drugače, kot tako govoriti, da bom s subjektivnostjo obremenjen. To je tudi moja odlika in odlika nas vseh, da znamo subjektivno tudi razmišljati. Drugič, da nikakor ne kanim podpreti tega predlog zakona, kakor tudi moji poslanski kolegi iz poslanske skupine DeSUS ne. Mi smo sicer naklonjeni temu, da se razmišlja o potrebi po zagotoviti večje mere javnega reda in miru. Prav tako smo naklonjeni temu, da se posveča več pozornosti zaščiti javnega premoženja. Domnevam, da ni nikogar med nami, ki ne bi bil za to, da bi tudi občine, lokalne skupnosti prevzemale večjo mero odgovornosti za ta skupen javni red in mir, kar pa še ne govori o načinu izpeljave. Domnevam, da smo vsi za to, da bi se čim bolje preprečeval vandalizem, ki povzroča materialno in socialno in drugo škodo. Sploh moramo reči, da je intenca tega zakona prava. Hkrati izražam upanje, da ni tako,da bi ta zakon sprejemali zavoljo neke urgentne potrebe, zaradi dramatičnih razmer, ki bi se tako zelo poslabševale, ampak sodimo, da je pač posledica nekatere že poprej sprejete zakonodaje in se temu pač služba ni mogla izogniti. Zakon je torej dediščina, dediščina tistega dela zakona o varnosti o cestnem prometu in tistega dela v zakonu o javnem redu in miru, ki zavezujeta službo za lokalno samoupravo, da pač to pot nadaljuje. Žal se nam zdi, da je ta dediščina oziroma so ti "plesni čeveljci", ki so bili podedovani, nekoliko pretesni, da se vladna služba ne giblje prav bravorozno v teh čeveljcih in da marsikdaj stopi na noge tistim, ki morajo plesati z njimi, kar pa, kot ste slišali že doslej v prejšnjem postopku in kar bo še slišati, najbrž ni vsem po godu. Predlagatelj namreč govori o tem, da je vse več problemov v cestnem prometu, da je vse več problemov z vandalizmom, z nasiljem v družini, s hrupom, s smetmi, s propadanjem mestnih sosesk, z vlomi v stanovanja, garaže in poslovne prostore, s tatvinami v motorna vozila etc., etc. To najbrž ne drži čisto, ker so res nekateri podatki, ki smo jih slišali takrat, ko smo govorilo o Zakonu o javnem redu in miru bili drugačni, še najmanj pa to govori o tem, da bi zato morali sprejeti zakon in naložiti občinskim redarjem te naloge, ki sploh jih ne morejo izvajati. Kaj pa imajo občinski redarji z nasiljem v družini, v prostorih, ki so zasebni in kamor se je preselilo nasilje s cest v stanovanja: Kaj pa imajo občinski redarji z vlomi v stanovanja, v poslovne prostore in tako naprej? Kaj imajo občinski redarji v zvezi s propadanjem mestnih sosesk? Če bodo vse te naloge občinski redarji uspeli urediti, potem bodo res nekaj posebnega, bodo primer na svetu, ki mu ni podobnega. Ampak, to so prazni upi, to ne bo zgodilo. Drugo. To, kar sem navajal, sem bral, citiral sem in zdaj ponovno citiram. Državna policija je vse manj prisotna v neposrednem življenjskem okolju na lokalni ravni. To drži, vse manj je prisotna, ampak zanimivo je to, da je poudarek na državni policiji, zdaj bo namesto državne policije neka druga policija vstopala med ljudi na lokalno raven. No in nekateri s tem nismo najbolj zadovoljni, prav pa bi bilo, da bi se zavedali, da v istem času, ko je vse manj državne policije med ljudmi, vse več državne policije v pisarnah in to nam brez zadreg povedo tudi minister in direktorji raznih direktoratov in tukaj je treba kaj narediti. V poslanski skupin DeSUS nimamo nobenega predsodka pred policijo in mislimo, da je policijo potrebno dograditi, bolje usposobiti in jo vrniti tja, kjer je njeno prvenstveno mesto. In ponovno citiram: "Državljani vedno manj zaupajo institucijam za preiskovanje in zatiranje kriminalitete, kar vzbuja strah, občutek ogroženosti in spodjeda zaupanje med našimi državljani." Če tega ne more zagotoviti državna policija, zagotovili bodo pa občinski redarji, potem ni kaj dosti več, kot da se odločimo, da še zreduciramo državno policijo. Ja, kaj pa še potem sploh počne? Če mora te osnovne naloge prenesti na občinske redarje, ki jih bo nekaj 100 v primerjavi z 8.000 približno zaposlenimi v policiji, če se prav spominjam, ki pa tega niso sposobni narediti. In potem se pritožujejo predlagatelji še čez omejene pristojnosti občinskih redarjev in ker je teh pristojnosti premalo, jim nalagajo, da bodo ukrepali, vezali, pršili, da bodo uporabljali plinske naprave, da bodo zadrževali ljudi, jim zasegali predmete in tako naprej. Vse to so stvari, ki jih v poslanski skupini DeSUS odločno ne moremo podpreti. Zavračamo ta osnovni koncept. Zgodilo se bo celo, da bo en minister odločal samo še o tem, kakšni bodo našitki na uniformi - kar poglejte, kakšne predpise bo kdo v naslednjem obdobju izdajal -, drug minister bo pa imel vse vajeti v svojih rokah. In tretji partner, občine, bodo imele pravico plačevati njihove račune. No, in temu se je treba, tako vsaj mi sodimo, upreti. To je sestopanje policije, vse manj, videli smo, jo bo tam, kjer bi naj bila, in eksplicitno piše v predlogu zakona, da sedaj pač sestopa postopoma, čez dve leti je pa tam, kjer je sedaj, je ne bo več. In tudi stroškov ne bo imela več tistih, ki bi si jih sedaj morala naložiti zato, da bo še opravljala dve leti tiste naloge, ki bi jih naj sicer občinski redarji, pa jih ta trenutek in nekaj časa še ne bo. Občine pri tem tudi nimajo izbirnosti, naj poudarim, v vsakem primeru morajo zagotoviti eno izmed treh možnih oblik in vsaka izmed teh treh možnih oblik tudi nekaj stane. In tudi ni res, da ne bi bilo nobenih finančnih posledic, ker vsi pametni župani bodo naredili vse tako, da bodo iz sosednje občine vsaj enega redarja spravili v skupno medobčinsko službo, da se bodo otresli polovice sredstev, ki jih bomo namenjali iz državnega proračuna tistim, ki imajo medobčinske redarske službe urejene. Pooblastila so pa takšna, da bodo imeli občinski redarji pooblastilo preganjati klošarje. Kar poglejte zadnje intervjuje v Dnevniku, kaj je pisalo, koliko deset primerov in kazni je bilo naloženih klošarjem, ki jih seveda nikoli ne bodo plačali. In tega ni mogla policija izterjati in če policija tega ni mogla izterjati, uspeli jih bodo pa občinski redarji, potem je jasna podoba, kakšna je naša sedanja policija. In če bodo občinski redarji bolj uspešni pri preganjanju vsiljive prostitucije kot policija, potem bo to nekaj podobnega. V poslanski skupini DeSUS torej takšnega predloga zakona ne podpiramo. Napovedujemo tudi nasprotovanje, ne samo nepodpore. Pri tem se zavedamo, da nimamo posebno velike moči, da bi kaj spremenili, vendar vsaj krivi ne bomo za to, kar se nam bo kasneje dogajalo po občinskih proračunih, med občinskimi redarji in seveda med ljudmi, ki bodo v bodoče pogrešali oboje - redarje, ki ne bodo upali ukrepati ali bodo pa ukrepali neiznajdljivo, ker ne bodo usposobljeni, in policije, ki jo bomo iskali z lučjo pri belem dnevu.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava o predlogu zakona v celoti. Besedo ima gospod Kristijan Janc. Prosim.
Hvala lepa še enkrat, gospod predsedujoči. Gospod minister, kolegice in kolegi! Poslušali smo mnenja poslanskih skupin, ki so precej različna, tako v koaliciji kot tudi v opoziciji. Različna mnenja, različni pogledi, dediščina in, ne vem, kaj vse. Pa veliko govorimo o Zakonu o policiji. Toda danes ne govorimo o Zakonu o policiji, to ni predmet današnje točke dnevnega reda, temveč povsem nekaj drugega. Če Zakon o policiji ni dober, predlagajte izboljšavo, izboljšanje. Ne vem, če ni dober, predlagajte spremembe in dopolnitve. Skratka, to ni današnja tema. Današnja tema, točka dnevnega reda je povsem druga, in sicer Zakon o občinskem redarstvu. Imamo 210 občin, ki so med seboj izjemno različne, specifične, različni problemi na področju javnega reda in miru, eni bolj, eni manj itn. Seveda narediti zakon, da bo vsakemu županu po godu in da bo najboljši, je nemogoče. Preprosto nemogoče. Jaz verjamem, kolikor je meni poznana ta služba, dosedanja praksa občinskega redarstva, smo jamrali županji, da redarji nimajo nobenih pooblastil in da ne morejo nič narediti, tistega, kar si želijo. Občinska uprava, občinski svet, lokalna skupnost. Sedaj govorimo, imajo preveč pooblastil. Spet ni dobro, ker potem bodo imeli pa preveliko moč redarji v svojih rokah do svojega dela. Sedaj, kaj hočemo? Včasih so nas je polna usta, ko govorimo, kaj ne velja, kaj ni dobro, kaj bi morali izboljšati, na kakšen način bi morali izboljšati? In večkrat govorimo, nimajo pooblastil, nimajo pristojnosti, nimajo tega. Ko pa to damo, pa zopet ni prav, ker damo preveč pristojnosti. Skratka, težko razumne človek razpravo takšnih in drugačnih kolegov, ki se nikoli ne strinjajo z nečem, kar predlaga ali Vlada ali koalicija ali kakorkoli. Mislim, da ta Zakon o občinskem redarstvu gre korak naprej. Ne trdim pa, da je to optimalna varianta, da bo to vse "štimalo" v vseh 210 občin v Sloveniji. Da, verjetno, da ne bo. Ponekod bodo težave, ponekod pa zadeve, po mojem, bodo dobro stekle, če bo vse to interes župana, občinskega sveta, uprave, da to zadevo uskladi in v skladu s svojo pristojnosti prilagodi takšen program, ki je v njegovem okolju sprejemljiv. Kakšen pa bo ta program, ga bo pa sprejel občinski svet, tega pa predlaga župan oziroma občinska uprava. In verjamem, da ta župan, občinski svet ve, kaj bo naložil lokalni skupnosti na področju javnega reda in miru, kaj bo naložil na področju varovanja, varnosti. Jaz tukaj ne vidim nekih posebnih težav. Verjamem pa, da je v samem izvajanju, potem redarju, usposobljenost, znanje, pristop, bo pa zelo pomembno, kakšne ljudi bomo tukaj postavili, kako bodo izobraženi, kakšno znanje bodo imeli in kako bodo na koncu službo izvajali. Vem, da bo tukaj težava, zagotovo bo. Tudi s policijo, saj tudi v policiji niso vsi realni in tudi tukaj ne bodo. Ampak vendarle to bo v pristojnosti občinskega sveta, župana in upam, da bodo te zadeve speljali tako, kot si bo občinski svet zastavil program varnosti na področju lokalne skupnosti. Vem pa, da zagotovo tudi taka posledica nekaj stane. Brez nič ni nič. Če hočemo nekaj boljšega, stane nekaj več. Zagotovo. Mislim, da tukaj si ne zatiskamo oči, da to bo pa čisto gratis prišlo v lokalni proračun brez kakršnegakoli tolarja stroška. Ampak vsaka občina, vsak občinski svet in župan si želijo na tem področju več reda, javnega reda in miru, ki ga ni. Določene težave so se pokazale v preteklosti, da so bile tukaj pomanjkljivosti, da ni bilo dobro urejeno. Dovolj problemov in težav, ki jih ima občina na tem področju, pa doslej ni imelo tukaj nobenih posebnih pooblastil, da kadarkoli lahko ukrepa. Jaz vidim tukaj tudi neko partnerstvo z lokalno, aktualno policijo in redarsko službo. Če ta zadeva medsebojno dobro sodeluje, eni in drugi, potem bo za naše občane, za naše državljane zagotovo več varnosti, več reda, več miru. Ob teh občinah tudi verjetno vse povsod ni enako partnerstvo. Ponekod je to boljše, ponekod je slabše, ampak seveda od primera do primera bo to različno, ampak verjamem, da bodo našli župani, občinski sveti dober program, dobre strokovne podpore v Ministrstvu za notranje zadeve oziroma policiji, lokalno partnerstvo. Če se to združi v interesu tistega, za kaj so eni in drugi postavljeni, potem jaz vidim tukaj korak naprej, zagotovo je to korak naprej. Seveda pa še enkrat ponavljam, da pa ne bodo težave, zagotovo bodo težave se pojavljale tu in tam, kje se pa ne pojavljajo težave, saj se pojavljajo na vseh področjih, tudi tukaj se bodo. Ampak seveda biti taki pesimist in tako že vnaprej obsojati, da to ni uspeh itd., se mi pa zdi malo vendar nekorektno do priprave tega zakona, do te luknje, ki je nastala, in da toliko negodovanja o aktualni Policiji razpravljamo danes tukaj v Državnem zboru, ki ni predmet te razprave, se mi zdi malce le preveč. Pooblastila, po mojem so primerna, so takšna, kakšne so verjetno tudi s tako službo pričakovana in seveda potrebna. Zelo pozitivno se mi zdi tudi, da bodo v vsej Sloveniji enotne uniforme za te redarje, kamorkoli boš prišel, boš videl, kdo je ta človek in kaj so tudi njegova pooblastila. Strah pred temi finančnimi posledicami, pa tudi mislim, da je malce odveč, vendarle to bo pač na nivoju občine, velikosti, primernost penala, ki bo pripravila za program varnosti. Tudi pri tem bo morala zagotoviti primerna ustrezna sredstva, ki bodo potrebna za to službo, če jih bo seveda lahko, to pa priporočamo, tudi občinski proračun zagotavlja za svoje delovanje. Bodimo malce korektni in recimo, saj v končni fazi je to potrebno. Sedaj, če to pa mi, da bi pa mi radi bolj obremenili aktualno policijo in vse probleme prenesemo na njih, je pa včasih tudi neprimerno, kajti vendarle občani še vedno mislijo, da je pač občina tista prva, ki mora poskrbeti za te zadeve, in doslej je sicer to bilo tako na pol poti brez pravnih pristojnosti, sedaj pa imajo pristojnosti. Imeli bodo moč, odgovornost, sodelovanje z lokalno policijo in občani bodo pričakovali zagotovo napredek na področju tako javnega reda kot miru, varovanja, varnosti, da ne naštevam še druga delovna področja, ki jih bo imela redarska služba. Mi bomo zakon podprli in jaz verjamem, da bo to eden korak naprej v pozitivnem smislu, predvsem v prvi vrsti za večjo varnost naših občanov v vsaki slovenski občini. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sašo Peče.
Spoštovani prisotni. Kolega pred menoj je govoril in citiram, da "vse pogosteje negodovanje o policiji", ampak njemu v razmislek mogoče upravičeno, mogoče vsaj v zadnjem času si pa to negodovanje tudi Policija zasluži. In iz tega naslova bi se rad navezal na predstavitev enega izmed stališč, kjer je bilo izpostavljeno, da imamo dejansko na terenu med ljudmi vse premalo Policije. Vse to popolnoma drži, ampak ne tega deficita, tega pomanjkanja varnosti za državljanke in državljane naše države Republike Slovenije nadomestiti s kvazi Policijo, torej občinskimi redarji. To je slaba rešitev, to je rešitev, ki seveda ni vredna tega Državnega zbora, predvsem pa ni vredna tistega zaupanja v organe, ki so dolžni za zagotovitev miru in reda v naših občinah in ne nazadnje tudi v mestih. Meni osebno se zdi zelo nekredibilno, da je Vlada Republike Slovenije kot resornega nosilca tega predloga zakona seveda izpostavila Ministrstvo brez listnice. Po moji oceni bi na podlagi Zakona o Vladi, v katerem so opredeljene naloge posameznih ministrstev, to materijo moral vsebovati Zakon o policiji in seveda ga nositi za to resorno ministrstvo, Ministrstvo za notranje zadeve. S tem per partes reševanjem in ustvarjanjem neke navidezne varnosti, za katero pa vsi vemo, da ne bo posledica tega zakona; oziroma celo več, ustvarili bomo neke vrste kaos, brez znanja in brez ustreznega ukrepanja, pač ne gre pričakovati pozitivne norme. In ko se govori o vprašanju zaupanja v organe pregona, po moji oceni istočasno pa seveda v zaupanje organov, ki naj bi zagotavljali mir s tovrstnim načinom dela, ga bomo seveda samo še zmanjševali. To pa ni v interesu vseh nas. Iz tega naslova se mi zdi zelo nekorektno s strani tistih govornikov, ki naslavljajo nasprotnike tega zakona v popravek Zakona o policiji. Verjamem, da ste bili prisotni vi, ki nas na ta zakon naslavljate, na obravnavo Zakona o policiji, in verjamem, da veste, v kolikor ne, vam bodo seveda vaši strokovni sodelavci povedali, da je bilo predlaganih kar nekaj sprememb, ampak jih ta tako imenovana državotvorna Vlada ni upoštevala. Torej ne kriviti, če poskušate vi oziroma vam celo uspeva z argumentom moči glasovanja izničiti vse ostale predloge, potem pa naknadno govoriti, ja, saj niste nič poskušali narediti. To dejansko ne drži in ni korektno do tistih, ki smo pripravljali amandmaje k zakonom, na primer Zakon o policiji, na katerega nas vi naslavljate. Rad bi izpostavil, da se nam zdi v popolnosti, vsaj v poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke, nesprejemljivo, da se poskuša navidezno izenačiti vlogo policajev in mestnih redarjev. Nesprejemljivo tako do statusa policaja, ki mora za svoj status nekaj dati skozi, ne 160 ur hitrega tečaja, ampak ne nazadnje celoten izobraževalni sistem. In če pogledamo, katere so pristojnosti iz naslova Zakona o redarstvu, in če upoštevamo Zakon o javnem redu in miru, vidimo, da dejansko vse pristojnosti na predlog Vlade Republike Slovenije v redarstvu, ne samo na področju javnega reda in miru, ne samo na področju občinskih odlokov, ampak celo iz naslova 3. člena prej omenjenega zakona povečujejo na področje javnih poti, občinskih cest; in vse to naj bi po novem delali redarji. Ampak, gospodje, verjetno vsi mi, ki smo udeleženci v prometu, najsibo v obliki voznikov ali v obliki kolesarjev, mopedistov, ne nazadnje tudi peščev, vemo, da je za usmerjanje ali vzdrževanje reda in miru na cestah potrebno mnogo več znanja, kot ga da 160 in nekaj urni tečaj. Kaj se bo ustvarjalo na cestah? Po moji oceni, kaos. Nihče s 160-imi urami hitrega tečaja ne obvlada sistema obvladovanja, najsibo javnih poti ali občinskih cest. Ob tem je seveda za izpostaviti tudi drugo dilemo iz naslova 3. člena Zakona o javnem redu in miru, ki govori o delovanju na področju športno-rekreacijskih površin. V okviru poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke je prišlo mnogo kritik in predvsem mnogo vprašanj, kaj to dejansko pomeni. Ali bodo zagotavljali javni red in mir v okviru športnih prireditev redarji s 160. urami? Vedeti moramo, da so to do sedaj zagotavljali tako imenovani policijski specialci na tekmah. Ali se vam ne zdi degradacija ljudi, ki so se za to učili, izobraževali in temu posvečali svoj celotni izobraževalni sistem, da jih bo zdaj nekdo nadomestil s 160-mi delavnimi urami oziroma učnimi urami? Po drugi strani pa ni pomembna toliko degradacija policije, bolj je pomembna degradacija varovanja občank in občanov ali bolje rečeno meščank in meščanov. To je osnovni problem tega zakona in težnje ali tendence Vlade Republike Slovenije, degradacija varnosti, gospodje in gospe. In kdorkoli zagovarja zakon, ki je danes pred nami, pa čeprav vidimo, da ima ogromno napak, ta se zavzema za manjšo varnost v okviru naše države, namesto da bi Vlada Republike Slovenije ponovno preučila svoj ignorantski odnos in spremenila svoj ignorantski odnos do Zakona o policiji, ustvarja tovrstno parapolicijo v naši državi. In s tega mesta dovolite, da se dotaknem še amandmaja, ki smo ga vložili v okviru poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, torej amandma k 16. členu. Verjemite, ko sem poslušal predstavitve poslanskih skupin, je vsaj po moji oceni izkazovalo nepoznavanje amandmaja, prvič, drugič nepoznavanje omenjenega 16. člena predloga zakona ali pa tretjič - nepoznavanje situacije. V Nacionalni stranki dopolnjujemo tretji odstavek, ki danes govori, da se najkasneje, v urah, izraženo obvesti župana. V Nacionalni stranki nadomeščamo omenjeni predlog tretje alineje zakona v tem, da se doda beseda "nemudoma", in to kadar se povzroči hujša telesna poškodba ali smrt. Ali se vam ne zdi to logično, da poskušamo z amandmajem uvesti nekaj, kar bi moralo biti samoumevno, ne pa da se o smrti obvesti šele po 6., 8., 12. urah, ampak da se to stori nemudoma. Kolega Zagorac je govoril v predstaviti stališča poslanske skupine o mobitelih. Dovolite, da ga jaz s tega mesta dopolnim, način komunikacije ni možen samo preko mobitela, ampak je preko javnih govorilnic in preko ogromno drugih načinov komunikacije, zato ne bi smel biti noben tehnični problem niti za mestne redarje. In dovolite, da s tega mesta izpostavim še, vsaj meni nerazumljiv dogodek v glavnem mestu Slovenije, v Ljubljani in odnos obstoječih redarjev najsibo na podlagi Odloka o redarski službi s strani Mestne občine Ljubljana, ampak že obstoječih pooblastil. Gospodje in gospe, pa ne da bi jih žalil, ne spoštujejo, ne znajo izvajati, kako bodo potem šele izvajali pooblastila iz generalnega zakona oziroma krovnega zakona. Dovolite ob tem samo, da vam povem, ob tem, ko sem jaz osebno stopil, celo bom rekel, da sem tekel za redarjem, ker sem ga hotel obvestiti, ampak gospod redar se ni hotel ozreti, tu v centru pred Državnim zborom, in ko sem ga zaprosil, da je pač zaradi parkirnega mesta prišlo do po moji oceni seveda napačnega parkiranja, mi je gospod redar odgovoril: Pošljite po faksu pritožbo. Po faksu! Ne po telefonu, ne nobenega poklicati, ni zadoščalo, da sem njemu povedal, ko je bil v uniformi v službenem času in s svojo opremo za kaznovanje, ampak mi je bilo izrečeno, drugače te zgodbe ne bi govoril, če se ne bi meni zgodila: Pošljite po faksu na hišo oziroma na sedež redarske službe, potem bomo mogoče ukrepali, čeprav je bil od parkirnega prostora številka 1 na Tomšičevi ulici oddaljen 100 metrov, teh nekaj metrov, kolikor sem moral tudi za njim teči. Ampak seveda nisem problem jaz, problem je odnos. Problem je v tem, da mestni redarji že v obstoječi situaciji ne poznajo svojih pooblastil. S predlogom zakona, ki ga poskušate v okviru Vlade Republike Slovenije spraviti skozi parlament, pa ne degradirate samo njih po eni strani, torej policije, tiste, ki so temu žrtvovali svoj izobraževalni proces, ampak degradirate vprašanje varnosti občank in občanov, ali bolje rečeno degradirate celotni sistem ohranjanja javnega reda in miru. In kakor je kolega Zagorac povedal, je tudi za mene zakon v popolnosti nesprejemljiv. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Breda Pečan.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Dober dan vsem poslankam in poslancem, ki se vam je zdelo vredno danes prisostvovati razpravi o tretjem branju zakona, ki je za občine v Sloveniji, zlasti pa seveda za občanke in občane v teh občinah izjemno pomemben. Pri tem bi povedala, da se nikakor ne strinjam s sprejemom tega zakona. Mislim, da je prikrit način, da je v njem skrit način prenašanja pristojnosti, odgovornosti in zlasti finančnega bremena z države na občine, da ne govorimo o tem, ko smo že v prvem branju govorili o tem zakonu, sem opozorila na hišne številke, ki so zapisane v finančnih posledicah. Sedaj sem še enkrat preračunala, kaj pomeni 500 milijonov tolarjev stroškov, ki naj bi jih predstavljala uvedba take redarske službe v slovenskih občinah, kot je zapisana v Zakon o redarski službi. Če bi šteli štiri milijone osemsto tisoč tolarjev kot začetni strošek, se pravi eno leto plače radarja, ki, mislim da, je zelo nizka, če je dva milijona osemsto tisoč, in dva milijona tolarjev za prvo opremo. Treba je vedeti, da je to opremo treba obnavljati, računalniško vsaj enkrat na tri leta in obleko enkrat na dve leti. Če bi štiri milijone osemsto tisoč izračunali, pomeni, da bi to pomenilo 104 redarjev za 500 milijonov tolarjev. Se pravi, niti polovica občin ne bi imela po enega redarja, če bi šli po tej logiki računati. Če pa računamo, da bi samo plače izračunali, bi pa šlo za približno 175 ali 178 redarjev, se pravi še vedno manj kot en redar povprečno na občino, ob tem da sem ravnokar slišala, da ima samo Mestna občina Ljubljana že sedaj 50 redarjev, ki imajo zelo omejene pristojnosti na mirujoči promet, nekatere pristojnosti v zvezi z nadziranjem izvajanja občinskih odlokov, kot je urejenost fasad, čiščenje okolice objektov, kanalizacija, uporaba javne infrastrukture in tako naprej. Kaj hočem s tem povedati? Hočem povedati - tako kot sem že v diskusiji pri prvem branju razlagala -, da bodo morale občine, ki imajo sedaj tam nekje med 5 in 10 redarjev, pri tako povečanem obsegu nalog in odgovornosti, povečati število redarjev najmanj za tisto število policistov, ki so do sedaj opravljali te naloge ali bi morali opravljati te naloge v posamezni občini. Še enkrat povem, da pomeni za občino srednje velikosti, tako kot je recimo Izola, kot je Piran, kot je Ilirska Bistrica, kot je še marsikatera, Logatec in druge občine, ki imajo mestna jedra, ki imajo potrebo po urejanju tudi gibljivega prometa, ki ga policija po novem ne bo več urejala po lokalnih cestah, kjer bo moralo občinsko redarstvo nadzirati in skrbeti tudi za javni red in mir, pa še cela vrsta pristojnosti, ki so sedaj izključna pristojnost policije. Pomeni, da se bo povečalo število redarjev za najmanj štirikrat. Pri občinah, ki imajo sedaj zaposlenih 5, 6 do 10 redarjev, pomeni tam nekje med 25 do 40 redarjev, odvisno od tega, kakšen je pač obseg tega nadziranja. Tu bi se pridružila gospodu Pečetu, ki je posebej opozoril še na en hud problem - vzdrževanje javnega reda in miru na športnih prireditvah, je zelo, zelo huda naloga. Tudi če se bodo redarji povezovali s policijo pri takih opravkih - in treba je vedeti, da to niso samo mestne občine, ki imajo lahko nevarne tekme, kjer se tekme lahko razvijejo v nevarne zaradi tega, ker prihajajo navijači, ki ne poznajo meje in mere. V takih primerih je bila doslej policija tista, ki je delala red, pa še tu se je zgodilo, da je prihajalo do hudih, tudi fizičnih posledic, kljub temu da je bila policija prisotna, pa varnostna služba pa, ne vem, kdo še vse. Tu mislim, da je ta zakon tudi glede samega izvajanja - govoriti o tem, da bo nek redar, ki zdaj že dela v redarski službi, z enomesečnim tečajem, ker v tistih 166 urah je všteta tudi, tako sem vsaj prebrala, priprava na izpit in opravljanje izpita. Se pravi, da sam tečaj niti ne bo trajal 166 ur. Za ta tečaj si minister vzame - za pravila in tako naprej - si vzame leto dni, medtem ko naj bi občine usposobile vse svoje obstoječe in nove redarje v letu dni. Jaz mislim, da je tukaj izrazito nesorazmerje v obsegu nalog, ki jih ta zakona nalaga občinam, in obsegu nalog, ki si jih je vzel minister za notranje zadeve, s tem da seveda ne prihaja tega razlagati v Državni zbor, ker se je enostavno otresel vse obveznosti za predstavitev tega zakona, ki je "de facto" njegov zakon, to je zakon Ministrstva za notranje zadeve, ker je cel zakon prepleten in povezan z nekaterimi zelo jasnimi dejstvi. S tem zakonom tudi še nekaj drugega dogaja, to je, da Ministrstvo za notranje zadeve, "ergo" Vlada Republike Slovenije, posega izrazito v pristojnosti občin. Namreč, cela vrsta nalog, ki jih naj bi opravljala redarska služba v občinah, je enostavno pod neposrednim nadzorom ali pa vodstvom celo Ministrstva za notranje zadeve, pod neposrednim nadzorom. Župan edino, kar ima pristojnost, je pravzaprav to, da občinskemu svetu predlaga načrt varnosti in nadzira delo redarjev, zakonitost, pravilnost, vodenje izobraževanja, predpisi v zvezi z redarsko službo. Vse to je v pristojnosti Ministrstva za notranje zadeve. Jaz mislim, da bolj jasnega prevzema oblasti, bom rekla, centralizacije oblasti v eni veji pristojnosti občine ni moglo biti izvedeno drugače, bolj jasno, kakor je bilo to storjeno s tem zakonom. Mislim, da je avtonomija občin že s tem, da je Zakon o financiranju občin bil predlagan in tudi sprejet takšen, kot je, s tem da jaz nič ne vidim v Zakonu o financiranju občin kakršnegakoli dodatnega vira za financiranje bistveno povečane redarske službe. Razen če ste mislili pri predlaganju tega zakona, da bomo lahko z obstoječim številom redarjev ali pa mogoče z nekaj "mandelci", kot bi temu rekla, dodatnih redarjev, lahko zadostili in izvajali vse tiste naloge, ki jih sedaj opravljajo stotine in stotine policistov. Jaz vam povem, da samo v moji občini je najmanj 20 policitov, ki opravljajo te naloge, ki bi jih naj po novem opravljali občinski redarji. Od kod nam denar, da bomo lahko teh 20 redarjev plačevali, da jih bomo usposobili. Predvsem odgovornost župana je seveda, da so ti redarji ne samo usposobljeni za to, da svoje delo delajo, ampak da so usposobljeni tudi za to, da se bodo lahko varovali, sami sebe. Se pravi, odgovornost župana za varnost njegovih sodelavcev, delavcev v občinski upravi je ravno taka, kot če bi bil komandir Policije, kjer je njegov policist lahko izpostavljen kakršnemukoli nasilju. Kdo je tisti, ki bo županu povedal, kje je meja njegove skrbi za varnost delavcev, ki jih ima v občinski upravi, ali je morda tudi skrb za varnost pri ministru za notranje zadeve? To bi bilo po mojem zelo smiselno vprašanje in ta odgovor bi bil zelo zanimiv. Namreč, takrat, kadar se nadzira zakonitost dela, ko se nadzira pravilnost postopkov, ko se nadzira redarje pri tem, ali so presegli svoja pooblastila ali ne, je komisija na državnem nivoju, je minister tisti, ki predpise sprejema, je inšpekcija, notranja inšpekcija se imenuje, ki nadzira, kako redarji delajo. Ko je pa potrebno poskrbeti za njihovo lastno varnost - in dejstvo je, da pri tako razširjenem obsegu njihovih nalog, ob tem da so te naloge tudi zelo tvegane. Samo vzemimo si recimo, če bo redar moral vkleniti nekega kršilca, kako bo to lahko storil. Sedaj bom pa zaključila, da bodo kolegi ohranili si čas.
Hvala lepa. Besedo ima gospod minister, dr. Žagar.
Hvala za besedo. Jaz bi vseeno poskušal nekatere stvari pojasniti, sicer smo jih v razpravi, ki že skoraj nekaj časa poteka okoli tega zakona, v vseh predhodnih branjih tudi sicer pojasnjevali. Sedaj najprej kar zadeva seveda predlagan amandma. Moram povedati, da je ta člen bil v sami proceduri že izboljšanj. Prvotni predlog, če se prav spomnim, je bil 24 ur in je sedaj ta odzivni čas zmanjšano na 8 ur, kar pa pomeni skrajni čas. Jaz seveda razumem, da je "nemudoma" že zajeto tudi v tem 8-urnem času in je seveda 8 ur prepisan skrajni čas, v katerem je potrebno obvestiti. To pa ne pomeni, da seveda redarji ne morejo oziroma ne smejo tega narediti takoj ali pa nemudoma, če želite. Kar zadeva pa sicer samega zakona in nekaterih navedb, ki so bile danes ponovno ponovljene tudi v povezavi s tako imenovanim umikom policije in prenosom nalog. Jaz bi vseeno posebej poudaril, da seveda ta zakon ne nalaga nikakršnih novih nalog, bodimo korektni. Je potrebno zelo jasno povedati, da te naloge so že naložene z drugo zakonodajo, ki je bila sprejeta v Državnem zboru, v tem in pa v prejšnjem mandatu, in da seveda sedaj ta zakon pravzaprav samo ureja to področje in to stanje. Dejstvo je, da z zakonom o varnosti javnega reda in miru so bile vse te naloge že prenešene in seveda tudi z Zakonom o varnosti cestnega prometa v preteklem obdobju. Če že se policija umika, potem se sigurno ne na podlagi tega zakona, ampak ravno obratno. Jaz trdim, da se na podlagi tega zakona policija vrača na to področje, vsaj dokler ni sprejet Program varnosti, je dolžna Policija te navedbe oziroma te člene Zakona o varnosti javnega reda in miru in seveda tudi iz cestnega prometa izvajati v tem času. Kar pa pomeni eventualen umik, pomeni lahko to samo dogovorni umik med posamezno občino in policijo na tistem območju, ker je potrebno sprejeti program varnosti, v katerem morajo zelo jasno razmejiti tisti del nalog, ki jih bo izvajala policija, in drugi del, ki ga bo izvajalo občinsko redarstvo, ki pa jih že v tem trenutku tudi imamo. In do takrat, dokler programi varnosti niso sprejeti, do takrat ne moremo govoriti o tem, da se policija umika, ampak ravno obratno. S tem zakonom policijo vračamo nazaj na področje delovanja. Kar zadeva usposabljanje in vseh teh aktivnosti, je predvideno eno oziroma dvoletno obdobje. Programi varnosti morajo biti sprejeti v dveh letih in mi ocenjujemo, da je ta čas tisti, v katerem je mogoče izpeljati tudi usposabljanje in vse ostale stvari, ki so s tem povezane in potrebne, s tem da namensko usposabljanje v bistvu za ta del je v pristojnosti financiranja Ministrstva za notranje zadeve. Sicer sedanje redarske službe pa tako v tistem drugem delu izvajanj, ki jih imajo, tudi usposabljanj, financirajo že sedaj občine, tako da s tem ni v tem smislu naloženo ničesar novega. Kar zadeva pa samega financiranja, je pa treba tukaj poudariti več vidikov, ki so povezani s samim financiranjem. Prvič, z novim zakonu o financiranju občin po dveletnem prehodnem obdobju, ker je bil sedaj proračun že sprejet za naslednje dve leti, imajo občine možnost - in jaz sem prepričan, da bodo vse to tudi uveljavile -, da skozi nov zakon o financiranju občin stopijo preko združenj v dogovor z državo, kar zadeva financiranje nalog. Tudi tovrstne naloge, z vsakim sprejetjem naslednjega proračuna. To je zelo jasno v Zakonu o financiranju občin zapisano. Kar zadeva pa siceršne aktivnosti na tem področju, pa je treba tudi povedati, da je bila že lani in tudi letos dvignjena primerna poraba, da je zagotovljeno 50% sofinanciranje v tistih delih občinskih uprav, kjer so tako imenovane skupne občinske uprave. Da seveda že sedaj posamezne občine imajo redarske službe in jih torej tudi financirajo za izvajanje lastnih nalog. Da nenazadnje pomeni urejanje tega področja znižanje tudi recimo stroškov iz naslova vandalizma. Mi smo dobili nekatere ocene, da so ti stroški po nekaterih občinah izjemno veliki. Jaz sem prepričan, če bo izvajanje redarske službe pomenilo prispevati k večjemu redu, pomeni tudi zmanjšanje tovrstnih stroškov; in ne nazadnje v nekaterih občinah iz tega naslova imajo posamezne občine tudi določene prihodke. Tako da je to en celoten zaokrožen paket, ki je povezan s samim financiranjem, in v tem smislu ne vidi, da bi občinam skozi to naložili neke nove finančne vire. Ponavljam pa še enkrat, v bistvu je potrebno v skladu s tem zakonom redarsko službo na novo urediti v dveh letih. In v tem času za proračun čez dve leti se bodo občine skozi spoštovanje Zakona o financiranju občin, skozi svoji dve združenji, ki v tem trenutku zastopata njihove interese, tudi dogovarjale za proračun v naslednjih dveh letih in tudi znotraj tega dogovarjanja opredelile eventualne dodatne stroške iz tega naslova. Toliko mogoče. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman.
Hvala lepa. No, ljudje se sprašujejo, o čem govorimo - o policiji, o njenem sestopanju s tistih funkcij, ki jih sedaj opravlja. In o neki "novi", pod narekovaji, policiji, ki bo te funkcije prevzemala, čez dve leti šele, ampak jih bo prevzela. Kdor tega ne verjame, naj še enkrat vzame v roke zakon, ki v 35. členu piše, do kdaj opravlja to policija in od kdaj naprej občinsko redarstvo ali "rezervna" policija, pod narekovaji. In ker je to res, da minister Žagar, ki ga sicer obžalujem v tej situaciji, samo izvaja to, kar so mu drugi naložili, bi moral pač morda predlagati, če je ugotovil, da je prejšnja zakonodaja slaba, spremembo Zakona o varnosti v cestnem prometu in Zakona o javnem redu in miru; pri tem bi ga mnogi podprli.
Hvala. Besedo ima gospod Dušan Kumer. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani minister s sodelavci! Moram reči, kot sem bil že prejšnjikrat, sem tudi danes malo presenečen, ker so zagovorniki tega zakona predvsem tisti - gre tudi za nekatere župane in poslance iz okolij, kjer te redarske službe nimajo, imeli so pa tudi po dosedanji zakonodaji to možnost; se pravi, da nimajo veliko izkušenj. V tem času, ko v Državnem zboru sprejemamo to zakonodajo, povezano z javnim redom in mirom ter Zakonom o občinskem redarstvu, se je pri nas v Sloveniji marsikaj zgodilo. Seveda mislim na dogodke, ki so povezani z Ambrusom, pa dogajanja na Obali, v Izoli ob volitvah in številnih drugih občinah, kjer so se ljudje samoorganizirali in skušali reševati nastale razmere sami, mimo za to poklicanih državnih institucij. Osebno menim, da delamo dve napaki, ki bosta lahko imeli za posledico tudi neprijetne situacije in nadaljevanje takšnega stanja, kot smo mu priče v zadnjem mesecu ali dveh. Prva je v tem - in to je danes na nek način potrdil tudi minister -, da nihče v koaliciji ni hotel prisluhniti opozorilom, ko smo ob sprejemanju Zakona o javnem redu in miru opozarjali na to, da ni dobro, da redarstvo dobi nekatere pristojnosti in pooblastila policije. In danes imamo pred seboj zakon, ki v svojem 10. členu skozi alineje daje te policijske naloge in pristojnosti, ki jih po mojem mnenju absolutno ne bi smel, preprosto zato, ker je to stvar izšolanega in izurjenega policista. Še pri policiji smo večkrat kritični in izrekamo kritike pri izvajanju teh pooblastil, ko gre za mlade in neizkušene policiste. Če pa to že počnemo, potem bi bilo veliko bolj smotrno in pametneje, kar je že bilo večkrat omenjeno, da bi ustanovili mestno ali občinsko policijo. To bi bilo tudi logično, saj smo policiste v preteklih letih skoraj povsem umaknili s terena bivalnih okolišev, kjer so bdeli nad varnostjo občanov in skrbeli za javni red in mir. Tudi veliko pametneje bi bilo, da bi redarji, če že, skozi ta zakon dobivali pooblastila in opremo za izvajanje kontrole prometa, predvsem merjenja hitrosti, in ne represivnih policijskih pooblastil, če že gre za razbremenitev tudi policije. S tem bi močno razbremenili policijo, pa še za manj zahtevno delo, kot v primeru vzpostavljanja javnega reda in miru skozi policijske represivne metode. In drugič. Menim, da je po Ustavi policije tista, ki mora zagotavljati in varovati človekove pravice in svoboščine, in da to ne more biti redarska služba. Gre namreč za zahtevno, enotno, koordinirano in vodeno aktivnost na celotnem teritoriju države. In zato ne more biti prepuščeno neki lokalni skupnosti, županu ali še komu, pa tudi če gre, ko govorimo, ali gre za izdelavo nekih varnostnih načrtov, kar smo delali že v preteklosti. Gre za resno napako v sistemu, ki ima lahko za posledico obilo redarskih služb s sila različnim pristopom pri zagotavljanju teh pravic. Odvisno od denarja, sposobnosti in ne nazadnje usposobljenosti posameznih redarjev v posameznih občinah. In tretje, kar je še posebej zaskrbljujoče, menim, da s tem zakonom dokončno dovoljujemo, da policija zapusti teren, okoliš, kjer je bila do sedaj njena prvenstvena naloga varovati javni red in mir ter varnost občanov v vseh pogledih. In če mene vprašate, je to tudi zelena luč, da se bodo ljudje samoorganizirali še naprej tako kot zdaj v tako imenovane vaške straže in skušali varovati svoje temeljne človekove pravice in svoboščine. Že sedaj smo imeli priložnost videti, ko ne zaupajo državnim organom, kot je v tem primeru policija, ko so kontrolirali celo njihova vozila, v prihodnje se lahko to nezaupanje še samo povečuje. Zavedam se, da župani so prvi med prvimi v vsaki občini in da imajo pretežni del oblastnih vzvodov v svojih rokah, občinski svet je šele tisti drugi. Zadnji dogodki potrjujejo temu, toda tu gre predvsem za ljudi, ki imajo politične funkcije, ki se ukvarjajo s politiko in ne s stroko.
Besedo ima gospod Kontič Bojan. Prosim.
Hvala lepa. Malo časa je ostalo, zato bom tudi kratek v tej svoji razpravi. Bistvo pa sem povedal že v uvodu v imenu poslanske skupine. Enega izmed razpravljavcev sem slišal, ko je dejal, da smo s tem zakonom oziroma da bomo s tem zakonom naredili na tem področju korak naprej. Korak naprej ni vedno zelo dober, če stojiš na primer ob robu močvirja ali prepada, narediš korak naprej, je lahko to usodna zadeva. Ker je malo časa, se bom osredotočil predvsem na dva člena, o katerih sem govoril tudi v drugi obravnavi. V 10. členu imamo zapisano možnost uporabe fizične sile sredstev za vklepanje in vezanje, plinskega razpršilca, v nadaljnjem besedilu se uporablja izraz prisilna sredstva. In 13. člen, v katerem piše - občinski redar sme na kraju dogodka zadržati storilca prekrška in osebo, zaloteno pri kaznivem dejanju, katerega storilec se preganja po uradni dolžnosti ali na predlogi, zadržanje iz 5. odstavka prejšnjega člena in prejšnjega odstavka tega člena sme trajati do prihoda policista, vendar najdlje eno uro. Ne znam si predstavljati, kako bodo občinski redarji zadržali storilca kaznivega dejanja. Tako zelo lepo, da se bosta eno uro pogovarjala, verjetno ne bo šlo. Imajo možnost, da ga zvežejo, po tem zakonu imajo možnost uporabe fizične sile, sredstev za vklepanje. Torej najbolj praktično bo kar na obcestno svetilko, prikleniti ga ob obcestno svetilko, razen če bodo mestne občine, ki bodo morale imeti občinsko redarstvo, vse ostale občine se bodo same odločale, po mestu razvrstile kontejnerje, ki bodo uporabni za te zadeve. Še raje bi pa videl oziroma zanimivo bo gledati situacijo, ko ta ena ura poteče in ko mora redar storilca izpustiti. Kako se bo ta zgodba odvila na koncu, to bo zanimivo videti. Verjetno najmanj zanimivo za redarja, ki bo pač ta postopek na tem mestu vodil, kajti zelo lahko se zgodi, da ob pomanjkanju policistov, ki je prisotno, policisti v tem času ene ure ne bodo uspeli priti na mesto, kamor jih bo poklical redar, ne bodo pa uspeli priti zaradi tega, ker imajo drugo delo, za katerega bodo ocenili, da je pomembnejše kot pa to, ki je bilo z njihovih ramen prenešeno na občinska redarstva in na župane. Govorimo o županih, govorimo o pristojnostih, pri tem je seveda treba razmišljati tudi o odgovornosti. Ni zgolj pristojnost, ampak tudi odgovornost. Župan bo sedaj odgovoren za javni red in mir, in to zna biti prav tako zanimivo kot tisti prejšnji primer, ki sem ga navedel. Zakon ima še nekaj nedorečenosti, kot sem dejal, in to je tudi razlog, da tega zakona ne bom podprl.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Štebe.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Jaz glede zakona sem vedno bolj in vedno večji podpornik, tudi tistih določil, za katere sem prvotno smatral, da so lahko problematična, predvsem pri njihovem izvajanju. Problem komunalnih ali občinskih redarjev je, da v pogostih primerih enostavno je morejo priti do ustreznih dokumentov, dokazil, ki bi kazala na storilca oziroma dokazovala in omogočala postopek proti storilcu kaznivega dejanja, [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]prekrška, pogosto pa tudi občinski redarji, komunalni redarji, tako kot smo jim rekli do sedaj, niso uspeli identificirati osebe. To omogočiti tudi z ukrepi oziroma pooblastili, kot so varnostni pregled osebe in potem tudi zadržanje in nekatera prisilna sredstva, bodo omogočili v primerih, ki se ne tičejo mirujočega prometa ali pa zadev v zvezi, ko je možno na osnovi vozila in registrske tablice ukrepati proti storilcu, ki ni nujno pravi storilec, ali proti lastniku, da bo v teh primerih možno takega kršitelja identificirati, pridobiti ustrezna dokazila za ukrepanje in seveda tudi ukrepati. To je eno, kar se mi zdi zelo pomembno, in da so ti ukrepi na tak način tudi možni, da ne rečem v prvi meri zagroženi, in da se tega storilci zavedajo. V občinah je ogromno kršitev recimo mladih in tistih, ki nekako posegajo v javno lastnino na način, da povzročajo škodo, ali pa da posegajo v okolje in povzročajo škodo in stroške, celo nesorazmerne stroške; in take prekrške je brez ustreznih dodatnih pooblastil težko dokumentirati, identificirati kršitelja in potem tudi seveda ustrezno pravno-formalno ukrepati. Glede tega podpiram take rešitve v zakonu. Konec koncev bodo občinski redarji lahko odločneje ukrepali oziroma v nekaterih primerih sploh lahko ukrepali. Seveda, za to bo potrebno redarje dodatno usposobiti, nekatere bolj, nekatere manj. V nadaljnjih postopkih prilagajanja predpisov, spreminjanja predpisov predlagam, da bi bilo možno nekatera bolj delikatna posredovanja pa tudi dežurstva v časih, ko je težje zagotoviti dežurstvo s strani občinskega redarstva, nekatere zadeve lahko z javnim pooblastilom prenesli na za to usposobljene in ravno tako z vsem predpisom zavezane zasebne agencije, ki zelo podobne, zahtevne storitve že sedaj izvajajo. Praktično pri tem je to, da ti varnostniki predvsem in zelo temeljito delujejo v času, ko občinski redarji težje nastopajo, se pravi v nočnem času in v času praznikov. Ne strinjam se, da policija sestopa. Ne razumem tega izraza, pravzaprav se tudi po zakonu potrjuje preko varnostnega načrta oziroma programa varnosti, se utrjuje partnerstvo in odgovornost tako policije kot občine. Prednost take ureditve in prenosa nekaterih zadev bolj na občinsko redarstvo bo ponudilo policiji, da se bo ukvarjala policija z zahtevnejšimi deli raziskovanja, spremljanja in ugotavljanja dokazil za kazniva dejanja, da ne rečem hujša kazniva dejanja. Pri tem vidim največji del sodelovanja občinskega redarstva s policijo, kjer je možno z obveščanjem in koncentriranjem podatkov na nivoju policije taka morebitna kazniva dejanja ali priprav na kazniva dejanja odkrivati in preprečevati. O samem amandmaju pa pravzaprav ne vem, ali ima smiselno razpravljati, ker se pogovarjamo bolj o sintaksi ali pa semantiki slovenskega jezika. Jaz mislim, da normalno je, da vodja občinskega redarstva v hujših primerih ukrepanja občinskega redarja, redarke takoj, nemudoma in v najkrajšem možnem času obvesti ustrezne odgovorne v občini in na policiji. V takih hujših primerih je to popolnoma normalno, ker konec koncev je v teh primerih potrebno poklicati tudi ustrezne druge službe, ki morajo kasneje o tem poročati. Tak amandma je pravzaprav povsem nepotreben, težko si ga je tudi ustrezno razlagati, nemudoma ukrepati in poročati. Jaz ne bom podprl niti amandmaja, bom pa podprl sprejem zakona. Mislim, da je v vsakem primeru izboljšava, lahko bi celo rekli bistvena izboljšava. Vse posledice takih izboljšav - finančne, operativne - pa pravzaprav Vlada bo z ustrezno finančno podporo in operativno podporo tudi policije na nek način pomagala občinam, da se komunalno redarstva s temi dodatni nalogami ustrezno usposobi in da začne na ta način pomagati policiji pri sankcioniranju, odkrivanju sankcioniranja tistih prekrškov, ki so do sedaj bili manj opazni in jih v občinah nismo sankcionirali. Govorim vse tisto, kar je izven mirujočega in sedaj tudi cestnega prometa. Seveda si pa želim, da bi občine lahko z recimo področja prometa pridobile pristojnosti odkrivanja recimo kršiteljev, ki prekoračujejo predpisano hitrost, da bi občine lahko prevzele to odkrivanje in kaznovanje in seveda tudi da bi bili potem to viri za občinsko blagajno. S tem bi se izognili nekaterim ukrepom, ki tudi stanejo in povzročajo težave voznikom, ki spoštujejo predpise, vsebujejo razne grbine, ukrepe za omejevanje prehitre vožnje itd. To pa mislim, da se da z nadaljevanjem sprememb predpisov in tudi nekaterih pravilnikov doseči tudi to. Zakon bom podprl, amandmaja pa ne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Boštjan Zagorac.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni! Par stvari oziroma novih ugotovitev se je pa nabralo. Prva zadeva, ki jo moram omeniti, glede na pristojnosti, ki bi jih naj imeli novi občinski redarji, se mi zdi, da gre za enostavno prenašanje odgovornosti iz Policije na mestno redarstvo. Če pogledamo zakon o JRM, javnem redu in miru, bomo občani lahko v določenih primerih poklicali bodisi občinskega redarja bodisi policijo. V kolikor en ali drug ne utegneta, bo prišlo do mešanja odgovornosti. Hierarhija pravnih aktov, spoštovani gospod minister, kot ste v svojem izvajanju navedli, občinski odlok določa nekaj in tukaj se popolnoma strinjam, naj občine same določijo, kaj bodo redarji počeli in česa ne bodo. Če pa zakon nekaj določa, pa moramo v občinski odlok absorbirati temeljne sestavine zakona. Omenili ste tudi 210 občin v Republiki Sloveniji. Res je, 210 občin je v Republiki Sloveniji, imamo prehodno obdobje dveh let. Katera bo, katera ne bo. Imamo tudi male občine, ki tudi ne izpolnjujejo vseh z zakonom določenih pooblastil in prav zanima me, kdo bo tam redar. Jaz sem prepričan, da bo najlažje za te občine, da bo tam redar nek lokalni matador, ki obvladuje celo občino. To poznamo. Ne si zatiskati oči, saj vemo. Nek Franci, Jože ali pa Peter obvladujeta pač celo sceno v določeni majhni občini, pa sem šel na zelo majhne občine. Tretja zadeva, policaj. Policaj, šolan človek, šolan človek, da uporablja vse, kar mu zakon o policiji določa. Danes podobne pristojnosti dajemo občinskim redarjem, ki bodo za to porabili en mesec, pa verjetno ne vi, ampak minister za notranje zadeve, ki ga danes ni tukaj, se še spominja tistih časov, ko smo uvedli, pa smo rekli, rabimo več policajev, pa smo naredili "Schnellkurs" 6 mesecev in ti si policaj. Veste, ti policaji se nikakor niso obnesli. Vsaj v določenem občinskem okolju ne. Če se dotaknem še predstavitve največje koalicijske stranke glede zakona, ki ga obravnavamo, včasih je molk zlato, ali pa če nekdo presliši kakšno zadevo, zna biti dosti bolje, kot da jo tukaj interpretira, sploh ko govori o tem, da ne enačimo policije z mestnim redarstvom, sploh ko govorimo o pooblastilih mestnih redarjev in ko govorimo o subjektivni intenci posameznega mestnega redarja, da lahko nekaj obvesti. Veste, ne delate usluge Vladi. Jaz razumem ministra, resnično ga razumem, verjemite mi, da ga, ker ni v tem primeru tudi malo ne pristojen za zakon, ki ga danes obravnavamo. Lažje bi bilo, če bi tukaj sedel minister Mate in bi nam povedal, kriminaliteta narašča, ker kriminaliteta narašča in imamo policaje, ki ne opravljajo svojega dela, bomo uvedli še parapolicijo. Bilo bi dosti lažje. Danes smo to vse skupaj obesili na ministra za javno upravo. Osem ur, minister, ki ste jih omenili, predstavlja tudi skrajni čas, se vam zdi? Če nekdo nekoga poškoduje, rani, ubije v skrajnem primeru, kar zakona določa, je osem ur dovolj? To ni skrajni čas, to je čas, da gre nekdo na kavo, spije pivo, pa se malo, bom rekel, "zbrihta", pa reče, "joj, nekoga sem pa mogoče poškodoval". Ne, amandma Slovenske nacionalne stranke je tisti, ki pravi "nemudoma", se pravi takoj, ne osem ur, takoj! Kar pomeni, v trenutku, ko nekdo reče, sem poškodovan, se obvesti župana. Hvala lepa.
Hvala lepa. Lep pozdrav tudi z moje strani! Besedo dajem gospodu Petku. Prosim.
Hvala, predsedujoči. Sam bom podprl ta amandma, ki ga predlaga Slovenska nacionalna stranka. Pa ne zaradi tega, ker bi bila zdaj to rešitev celega zakona, pač pa zaradi tega, ker menim, da vsaj v tem segmentu izboljšuje zakon. Korektneje in primerneje bi bilo, da zakona sploh ne bi obravnavali in ne bi bilo treba govoriti o vsem tem, kar danes govorimo. Tu je pogrešil po moje minister Žagar. Sam je tudi v svojem predhodnem nastopu izjavil, da pravzaprav že imamo elemente za uvedbo takih pristojnosti občinskih redarskih služb. Imamo redarsko službo, kar je dejstvo, in rekel je, imamo sprejet Zakon o javnem redu in miru, ki nam to nalogo tudi zadaja. Če bi minister predhodno kaj razmišljal o posledicah tega, kar se mu bo kasneje otepalo, bi že takrat ob Zakonu o javnem redu in miru verjetno moral reagirati in ministrskemu kolegu Mateju enostavno povedati, da so to rešitve, ki niso dobre, in naj se policija ukvarja s tem, ne pa da se v to vpleta ministrstvo, ki ga vodi gospod Žagar. Ampak tako pač je. Torej, v tej koaliciji očitno tudi ministri med seboj ne znajo komunicirati, se prepričevati, se prepričati in zaradi tega morajo pač vztrajati, tako kot v tem primeru gospod Žagar, pri rešitvi, za katero sem prepričan, sam misli, da ni dovolj dobra. Da ne govorim o državnem sekretarju, ki se s koncem leta poslavlja s popotnico, ki se mu bo po mojem vsaj otepala, ko bo začel županovati oziroma ko bo spoznal, kaj se mu s tem zakonom obeta ali pa kaj pravzaprav mora narediti, ko se bo na stolček usedel tako trdno, da bo ugotovil, da mora v proračunu zagotoviti dodatna sredstva, da mora zagotoviti sredstva za opremo, da mora zagotoviti sredstva za vzgojo ali pa za izobraževanje teh redarjev, pa da pravzaprav nikoli ne bo imel takšnega redarja, ki bi ustrezal temu, kar si je z zakonom zamislil. Ko smo ali pa ko ste torej sprejeli Zakon o javnem redu in miru, je bila narejena tista napaka, ki se nam sedaj otepa in poskušamo na nek način sanirati določila tega zakona, vendar mislim, da se zakona pravzaprav ne da dovolj ustrezno sanirati. V času med prejšnjo in to sejo sem govoril z mnogimi župani. Ti župani so zdaj začeli uradovati, opravljati svojo župansko funkcijo, in vsi se pravzaprav srečujejo s temi dvomi, kako to redarsko službo zastaviti, da bodo od tega neko korist imeli. In moram reči, v tem trenutku ni župana, s katerim sem se pogovarjal, ki ne ugotavlja, da je to ena velika neumnost, da je to stvar, ki ni dobra, da je to stvar, ki bo imela neke polovične rešitve, da bo terjala dodatna sredstva, na koncu pa nobenega pravega efekta od tega ni bilo. Tukaj je tista napaka, da se s tistimi najbolj reprezentativnimi nosilci oblasti v lokalnem okolju niste dovolj dobro pogovarjali, da ste se pogovarjali z ministrom za notranje zadeve, ki se je enostavno hotel rešiti nečesa, neke odgovornosti, ki mu je popolnoma jasna; odgovornosti za ustvarjanje pogojev za javni red in mir v nekaterih okoljih, ki pa seveda niso vsa enako problematična. So nekatera okolja, kjer so, kot očitno gospod Štebe misli, primerno obvladovana in teh služb in teh problemov ni, so pa okolja, kjer to je čutiti. In če govorimo o teh okoljih, je nesporno Maribor eno izmed okolij, v katerem čutijo vsi občani Maribora, da je, kot pravimo, policija ali pa on je uporabil izraz policija, sestopila. Dejstvo je, da policije v nekaterih problematičnih situacijah enostavno ni, ker je pač ni dovolj na razpolago, da bi v teh primerih ukrepala, in to so primeri v poznih urah, ko enostavno se podajo policiji v patrulje, predvsem in bolj v kontroliranje prometa in jih ni na tistih točkah v Mariboru, ki so nevralgične, ki so problematične, kjer se dogajajo ekscesi. Tam potem ugotavljaš, da ni nobenega in tudi naprej ne bo nobenega. Kdo bo ob dveh ponoči organiziral redarsko službo tako, da bo takrat intervenirala, da bo na razpolago, da bo imela sredstva, da bo imela opremo, s katero bi lahko te odhajajoče iz raznoraznih zabav umirila. In tega zagotovila nam nihče ne more dati. Morebiti pa je v kakšnem idiličnem, manjšem okolju ta vloga policije nepotrebna, tam je nepotrebna tudi vloga redarja. Zaradi tega je ta zakona slab in ta zakon ne bi smel zagledati luči. Če pa že govorimo o teh okoljih, kako se bodo lotevala, se bodo lotevala tako različno, da pravzaprav ne bomo imeli enotnega vzorca. In to, kar je naša ustavna obveznost ali pa kar Ustava zagotavlja, da morata biti varstvo in zaščita prebivalcev te države enotna za celo področje, ne bo doseženo, ne bo zagotovljeno, ker bodo pač nekatera okolje te službe organizirale na primernem nivoju, nekatere tega ne bodo mogle. Zaradi tega smo prepričani, da bi to lažje in mnogo bolj korektno in mnogo bolj dosledno in pravilno bilo urejeno s posebnimi oddelki policije, ki bi skrbeli za lokalno varnost, za lokalno področje in bi pač imeli zgolj in samo te naloge, ne pa, da bi jih lahko nekdo premeščal na schengenske meje, da bi jih nekdo premeščal v tista okolja, v kateri pravzaprav imajo drugo nalogo, kot pa na področju varnosti v lokalnem okolju. Zaradi tega bom sam podprl ta amandma, sam pa napovedujem, da ne bom podprl zakona v tretji obravnavi. Hvala.
Hvala lepa. Ker jih nekaj ni, je na vrsti že gospa Zalokar Oražem.
Hvala lepa. Jaz sem že v predstavitvi stališča poslanskega kluba povedala, da se v klubu veliko bolj zavzemamo za ustanavljanje specialnih enot oziroma oddelkov znotraj policijskih postaj, ki bi delali na segmentu javnega reda in miru. Jaz se res čudim, gospod minister Žagar, bili ste moj županski kolega in vem, da ste bili znani po svojih razumnih, racionalnih odločitvah. Jaz res ne razumem, na kakšen način se vam je zgodilo, da ste šli na te limanice, ki so vam jih pripravili v Ministrstvu za notranje zadeve, kajti ta zgodba z občinskim redarstvom - in mislim, da ste danes tu slišali kar nekaj mnenj izkušenih županskih, bivših ali pa sedanjih ljudi, ki imajo pri tem velike izkušnje. Gre za neko doktrino, ki se izvaja in ki jo izvajajo v policiji že od leta 1996 dalje. Takrat se je začelo, takrat je bil prvi umik policije z lokalnega nivoja in zgodba se postopno nadaljuje. Seveda so jo v praksi udejanjali policisti že vsa ta leta, sedaj se bodo s pravnimi podlagami dokončno umaknili iz lokalnega življenja. Mi smo že vmes opazovali izjemno slabe efekte te doktrine po letu 1996, ko so bili ukinjeni policisti, ki so skrbeli za določene okoliše, ko so policisti živeli s svojo občino, ko so prihajali tudi kadrovsko večinoma iz tega okolja, sedaj je večina policistov premešanih, odidejo iz občine, ko opravijo tiste svoje ure. In vse to se kaže v popolni nevpetosti v lokalno življenje. Ne poznajo ljudi, ne poznajo situacij, ne poznajo kritičnih točk - ne poznajo nič. In seveda najboljši odgovor na vse to je, da pravzaprav odidejo in da jih več ni, na njihovo mesto pa naj stopijo redarji, lokalna policija; na nek način, seveda, z odgovornim ravnanjem predvsem župani in pa občinski sveti. Skrajno nevarno dogajanje, ki nas bo prevevalo v naslednjih letih s skrajno nevarnimi posledicami. Gospod minister, ni v redu, da govorite, da smo vse to pripustili zraven z Zakonom o javnem redu in miru. V našem poslanskem klubu smo temu zakonu močno nasprotovali. Nasprotovali smo širjenju. Takrat, seveda, niste sedeli vi, sedeli so predstavniki Ministrstva za notranje zadeve in bili popolnoma gluhi za vse. Kajti, njihov načrt je bil že narejen: sprejeti najprej spremembe Zakona o javnem redu in miru. Na tej seji, ko sprejemamo Zakon o občinskem redarstvu, ste tamle spredaj vi in sedaj ste dolžni iskati takšne ali drugačne argumente za nadaljevanje te zgodbe. Mislim, da je tudi relativno cinična izvaja, da naj si občine po dveh letih, ko bo to uveljavljeno in ko bo začelo ustrezno delovati, potem preko združenj priskrbijo dodatna finančna sredstva. Takrat morda vas ne bo več čez dve leti, morda vas ne bo, in takrat naj si priskrbijo, naj si izborijo, naj si izpogajajo ta sredstva. Če bi bili dober minister, potem bi že v zakonu takšne rešitve načrtovali in predvideli, pa jih ne. V zakonu je vse na plečih občine že vmes, kajti ne bo čez dve leti potrebno to opraviti, ampak bo treba že v tem obdobju začeti z opremo, prostori, kadri, nakupi, usposabljanje in tako naprej, da bo ta zadeva funkcionirala oziroma delovala čez dve leti. Jaz sem zgrožena in pravzaprav ne razumem tudi same koalicije, ki tako mirno pripelje v parlament zakon s približno 150 novih zaposlitev. Če bi v tem zakonu sodelovali z Ministrstvom za notranje zadeve in iz policije 150 policistov usmerili v delo na lokalnem nivoju, potem bi rekla, da gre vsaj za nevtralno operacijo. Tako pa bodo vsi policisti ostali na svojih delovnih mestih, v funkcije države z bistveno manjšimi nalogami in pristojnostmi, občine pa bodo iskale po slovenskem kadrovskem terenu nove redarje in jih skušale usposobiti in uvesti v ta izjemno, izjemno zahteven novi posel. To so velike nove finančne obveznosti. Kdorkoli jih bo pokril ali država ali občina, javne finance jih bodo pokrile. In jaz menim, da v Slovenijo prinašati te vzorce, ki ste jih najbrž videli kje v tujini, z lokalnimi policijami, z mestnimi policijami in podobno - ni nujno, da jih prenašamo na enak način. Slovenija je relativno majhna država in ima tudi majhne občine. In jaz sem že prej rekla, morda Ljubljana, morda Maribor - vse ostalo bo predstavljalo izjemen tudi organizacijski napor, kajti vaši odgovori so:bo več občin organiziralo enega redarja skupaj, kar jim zakonodaja [[...]]Kdo bo potem vse to nadziral? Kako bo vse to potekalo? Zakaj razgrajujejo policijo, zakaj dovolimo, da se sama razgrajuje, če bi lahko ta posel opravljala policija? In v prvi vrsti je za javni red in mir povsod v svetu, in prav bi bilo, da tudi v Sloveniji, zadolžena policija in ne župan kot bo zdaj. In ne nazadnje, ko ste naštevali pristojnosti, niso samo s področja javnega reda in miru, policija se umika tudi s cestnoprometnega segmenta, kajti po novem bodo tudi na vseh lokalnih cestah in v naseljih zadolženi za prometno varnost tudi redarji. Se pravi, umikajo se ne samo s področja javnega reda in miru, ampak tudi s področja prometnih zadev znotraj naselja in lokalnih cest, teh je pa tako in tako znotraj posamezne občine največ. Če gre kakšna magistralka in regionalka ali avtocesta mimo občine, to bo še stvar policije, vse ostalo ostaja in bo ostalo na plečih občine. In tu se mi zdi popolnoma napačna doktrina in popolnoma napačen koncept, da nanj pristajamo. Da pa imate težave, pa govori tudi dokument, ki ga imam v rokah z Ministrstva za notranje zadeve s 7.12., kjer ste usklajevali nacionalni program preprečevanja in zatiranja kriminalitete. In minister, tokrat ste reagirali dovolj zgodaj, ampak če pogledate ta dokument, so vam tudi na tem segmentu želeli gospodje iz Ministrstva za notranje zadeve preložiti - oziroma lokalnim skupnostim, ki so pod vašo urgenco - celo vrsto zadev. Tudi na področju kriminalitete so želeli, da pravzaprav zelo aktivno začnejo sodelovati občine, ampak ne tam, da bi se pogovarjali, ampak celo v segmentu, kjer naj bi celo zagotavljale sredstva in preko občinskih redarjev imele določene funkcije pri zatiranju kriminalitete. Sedaj smo že na tretjem segmentu: ne samo promet, ne samo javni red, ampak tudi tu so vas "želeli peljati žejnega čez vodo." Žal oziroma na srečo ste tukaj reagirali in čeprav vidim, po dokumentu, ki je javno dostopen, so pripombe, hvala bogu, bile upoštevane. Zaradi vaše reakcije - tokrat korektno in v redu, ampak kaj vse so želeli in kaj vse so želeli ponovno preložiti na pleča občin, se tudi na segmentu kriminalitete vidi, da pravzaprav policija ima en sam velik načrt: vse dati od sebe. Ker imajo finančne težave, jih preložiti na druge, odgovornost preložiti na druge, se umakniti in funkcionirati samo še na, bom rekla, tistih zadevah, ki so že tako ali tako v njihovih pristojnostih. Kot rečeno, po drugi strani pa želijo ohraniti svoj vpliv. Če pogledamo, kako se bo sprejemal občinski program varnosti kot temeljni dokument, na osnovi katerega se bo tudi odločilo, kaj bo kdo počel, ga je potrebno uskladiti z Ministrstvom za notranje zadeve. Kako bo to usklajevanje potekalo z 213 občinami v Sloveniji? 213 občin se bo z Ministrstvom za notranje zadeve usklajevalo pri občinskih programih varnosti. Tudi to bi rada videla, kako bo potekalo v praksi. Še enkrat pa opozarjam tudi na dvoje. Občinski redarji, ne bo jih veliko, 200, 250, bomo videli, bodo imeli razpršilec, sredstva za vezanje in vklepanje in nič drugega. Moram reči, da se čudim, da jih pošiljamo v take neravne situacije, v katerih so policaji v neprebojnih jopičih, s posebnimi vozili, s posebnimi znanji, s posebnimi sredstvi, celo z orožjem, redarji se bodo v teh situacijah znašli nezaščiteni, sami posamezniki. Policija ima cel sistem - jaz sem se dala poučiti -, kako se odpravi v nevarno situaciji, kako se zaščitijo, kako se medsebojno varuje itd.; redarji nimajo ničesar, morda jih boste v tistih 166 urah, kaj naučili, ampak ne vem, kako se bodo obnašali v tako mejnih situacijah. Mene je strah zanje, če bi bila sama županja, bi bila zaskrbljena, kako bo to potekalo, da ne rečem, kako bi šele z velikim strahom prevzemala pooblastila - če bo prišlo do telesnih poškodb, če bo prišlo do nepravilnih reakcij. Pritožbeni organ je župan - s kakšnim znanjem? S kakšnim pravnim znanjem se podajamo nekam, za kar na policiji funkcionira cel sistem, funkcionira sistem notranje kontrole. Danes sem prebrala, da celo tožilstvo razmišlja, da bo uvedlo nov organ znotraj tožilstva, ki bo na nek način nadziral prav to področje korektnega ali nekorektnega delovanja nekega represivnega organa. Tu pa bo župan sam odločil, ali je redar uporabil vse ali ni uporabil, je uporabil preveč ali premalo, je ravnal korektno ali ni ravnal korektno. Vse to bo na plečih župana, ob vsem svojem delu se bo zdaj ukvarjal še s tem, kako in kaj z redarjem; kar ne bi bilo nič narobe, če ne bi teh redarjev po teh zakonskih pooblastilih postavljali v po moji oceni popolnoma neprimerne situacije, težke situacije, sporne situacije, za katere niso pripravljeni in niso usposobljeni. Niso usposobljeni in tudi ne bodo. Mislim, da bi bil pravi koncept, če bi spremenili Zakon o policiji in uvedli na segmentu varnosti, kjer imamo v Sloveniji težave in jih zaznavamo, posebne specialne oddelke, ki bi delovali na lokalnih ravneh, ki bi bili organsko povezani z lokalnimi skupnostmi, kjer bi tudi sodelovali, tako kot morda v Ameriki sodelujeta šerif in župan; torej, da bi policija opravljala tisto, za kar jo imamo in jo plačujemo, in bi bila bolj aktivna, ne pa, da se umakne. Na drugi strani bi pa morali tudi Zakon o redarstvu sprejeti, ampak v bistveno manjših okvirjih, dopolniti tisto, kar bi vam župani povedali, da v praksi so težave. Nekaj teh stvari res tu je, vendar ne v takšnem obsegu, kot to počnete s tem zakonom. Meni je iskreno žal, da tega premisleka tudi po tretji obravnavi očitno ni, da se sprejema slaba, nevarna, škodljiva rešitev, "medvedja usluga" za občine, ki je v takem obsegu ne potrebujejo, je nikoli tudi niso zahtevale in pričakovale. In predvsem bo prihajalo tudi do mešanja pristojnosti, tako kot je bilo v primeru Lipe, ko so popolnoma brez vsakega vzroka tudi županu pomolili mikrofon pod nos in od njega zahtevali: kaj je pa on naredil. V resnici župan ni imel česa drugega narediti kot to, da bi lahko dal pismo oziroma pobudo za zaprtje lokala; vse ostalo bi morali opraviti drugi. Ampak župan je bil prav tako vprašan. S temi pooblastili bo zdaj vprašan še vse kaj drugega, in če bi bila jaz še županja, gospod minister, bi jih takrat napotila na vas, naj vam pomolijo mikrofon, kajti lahko je dajati pristojnosti in odgovornost prelagati na druge. In takih mikrofonov pred županskimi usti bo zelo veliko; bodo vprašanja, župani bodo pa po najboljši možni volji v tem plavali, kot bodo vedeli in znali. To ni dobro.
Hvala lepa. Gospod minister, prosim.
Hvala za besedo. Vseeno moram še enkrat ponoviti, kar smo že večkrat povedali in je očitno tudi ves čas preslišano. Še enkrat, s tem zakonom v nobenem primeru ne uvajamo nikakršne policije, ampak govorimo izključno o redarstvu. In še enkrat ponavljam, da so odgovori ali pa bodo odgovori na to, kar ste zdaj navedli, v veliki meri napisani v programu varnosti. Namreč, naloge se ne nalagajo skozi ta zakon, ampak že skozi sprejeto zakonodajo in program varnosti je tisti, ki bo zelo jasno razmejil pristojnosti med policijo in redarstvom. In potem bo lahko tudi župan v vsakem primeru občini zelo jasno odgovarjal, v skladu s tistim, kar bo dogovorjeno. Dokler, ponavljam še enkrat, te stvari niso dogovorjene, dokler program varnosti ni potrjen, tudi z dogovorom seveda, do takrat je policija dolžna izvajati tudi te naloge, ki pa so zdaj zapisane tako, da je lahko eden ali pa drug odgovoren. Prepričan sem, da gremo v tem smislu korak naprej, daleč pa od tega, da bi zdaj redarstvo izvajalo celoten Zakon o javnem redu in miru. Še vedno je policija tista prva in prioritetna, ki mora izvajati te naloge, redarska služba pa v skladu z dogovorom, ki bo sledil iz programa varnosti, v tistem delu, kjer so že zdaj velikokrat bile tudi želje po ukrepanju v posameznih segmentih. To so seveda bistveno manjše zadeve kot pa to, o čemer ste vi govorili. Hvala lepa.
Hvala lepa. In že vabim k besedi gospoda Mikoliča.
Hvala za besedo. Sam smatram, da je nekako razumljivo, da z vidika lokalnih skupnosti na redarstvu lahko različno gledamo, predvsem tisti predstavniki lokalnih skupnosti ali pa župani, kjer so že imeli uvedeno redarstvo, pa tisti, ki redarstva niso imeli organiziranega, bodisi kot skupni občinski organ ali pa samostojno v občini. Popolnoma je razumljivo, da imamo danes pri tretji obravnavi tega zakona različno gledanje. Prepričan sem, da tisti, ki niso imeli organiziranega redarstva po sedanji zakonodaji, pravzaprav niti ne vedo, s katerimi problemi se je ta konkretna služba ukvarjala pri izvajanju nalog. Lahko povem, da smo tiste občine, ki smo imele organizirano redarsko službo, ugotavljale pomanjkljivosti, kar je bilo danes že velikokrat rečeno, glede pooblastil. V končni fazi je pač redar bil kot redar, ki je nekatere naloge mirujočega prometa lahko izvajal ali pa delno izvajal, določene naloge, ki pa bi si jih prav gotovo lokalne skupnosti, na eni strani občinska uprava, pa tudi občanke in občani želeli, da bi se naj izvajale - pač ni bil pooblaščen za to. Zato ne moremo danes reči, da pa zdaj s tem zakonom izločamo policijo, da je policija to izvajala oziroma bi morala izvajati, pa ni izvajala. Marsikdo je danes oziroma smo že zadnjič slišali, ugotavljal, da je policije v marsikateri lokalni skupnosti premalo, kar je najbrž tudi res, v nekaterih občinah pa preveč, ker so pa tudi dejstva. Ampak ne preveč s tega vidika, da niso tam potrebni, to sem že zadnjič razpravljal oziroma razlagal. Prav gotovo je ob bodoči schengenski meji na tem območju veliko več policije kot nekje v osrednji Sloveniji. In na tem območju, kjer je veliko policistov prisotnih, pa vam tudi moram reči, da je neko zgledno sodelovanje med lokalnimi skupnostmi in policijo tudi bilo do sedaj. Sam pa lahko ugotavljam, da mogoče je lokalna skupnost marsikje pa premalo sodelovala s policijo ravno na tem segmentu. Vem da smo imeli nek sosvet policije, kjer so določeni predstavniki lokalnih skupnosti bili kot člani, ravno po tem namenu glede zagotavljanja javnega reda in miru. Sam smatram, da je ta zakon - predvsem z vidika, da bodo občine morale imeti sprejet občinski program varnosti - pa rešitev teh problemov. Jaz si res predstavljam in tudi pričakujem in pravzaprav je to ena naloga, ki sloni na županu oziroma občinski upravi, da bo sprejet tisti optimalni občinski program varnosti, ki bo na eni strani zagotavljal enakovreden nastop, tako občinskih redarjev na eni strani, na drugi strani pa policije, da to ne bo pomenilo, da bo sedaj policija umaknjena iz teh aktivnosti, ki jih pravzaprav bo morala tudi v prihodnje izvajati. In če se bomo znali dobro dogovoriti, potem bo prav gotovo to prineslo predvsem ali pa veliko pomenilo za dobrobit občank in občanov. Tudi glede strokovne pomoči pri pripravi občinskega programa varnosti oziroma to hočem povedati, da pravzaprav ministrstvo za notranje zadeve bo pač zagotovilo strokovno pomoč, si ne predstavljam, da bo Ministrstvo za notranje zadeve za vseh 210 občin v Sloveniji usklajevalo posamezen občinski program varnosti. Ampak bo pa po strokovni plati nudilo svojo strokovno pomoč, da bomo občine oziroma lokalne skupnosti čim bolj v praksi uporaben občinski program varnosti tudi sprejele. Zato bom jaz, pa tudi v naši poslanski skupini bomo zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Želi morda še minister besedo pri tej razpravi, potem imamo itak še en člen in en amandma? Potem pa zaključujem razpravo o predlogu zakona v celoti. In prehajamo na razpravo o 16. členu in amandmaju poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Želi kdo besedo? Vseeno želim, da se formalno prijavite. Odpiram prijavo. Če želi minister razpravljati, pa naj to pokaže z roko. Gospod Zagorac, prosim.
Hvala za besedo, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni. Glede na to, da mi je zmanjkal čas, tudi amandmaja ne bom mogel obrazložiti, upam, da ga Vlada in pa vladne stranke [[...]]
Čas je res potekel. In, ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Končali smo z razpravo o amandmaju, o katerem bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes, v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 20.35. Naj tukaj še dodam opombo pod črto, da se pri amandmajih preostanek časa, žal ne deli. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Se ministru, sodelavcem zahvaljujem za prisotnost. Mi pa prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU VARNOSTI CESTNEGA PROMETA ZA OBDOBJE 2007-2011, Z NASLOVOM "SKUPAJ ZA VEČJO VARNOST", EPA 999-IV . Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Med nami pozdravljam gospoda ministra Božiča s sodelavcema in ga tudi vabim k besedi za dopolnilno obrazložitev predloga. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Resolucija o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa za obdobje 2007 do 2011, ki smo jo poimenovali "Skupaj za večjo varnost", ki je pripravljena v našem ministrstvu, vsebuje vizijo in cilj, opredeljuje prednostna področja ter določa ukrepe za zagotavljanje večje in učinkovitejše varnosti cestnega prometa. Primarni cilj programa je prizadevanje za zmanjšanje najhujših posledic prometnih nesreč v cestnem prometu, to pa so smrtne žrtve. Najobsežnejše poglavje v predlogu nacionalnega programa so ukrepi, ki so razdeljeni na štiri temeljna področja: človekovo ravnanje, prometno okolje, vozila in institucionalno področje. Evropska unija si v prihodnjem desetletju prizadeva za polovico zmanjšati število mrtvih na cestah. Evropskemu cilju sledi tudi naš nacionalni program, ki predvideva, da ohranimo 600 človeških življenj do konca leta 2011. Podatki o številu mrtvih za letošnje leto na današnji dan 18.12.2006 kažejo, da je na naših cestah umrlo 251 oseb, kar je enako kot število mrtvih v preteklem letu. Glede na zadnje tragične dogodke, ko je v dveh prometnih nesrečah umrlo sedem oseb, s stanjem nismo zadovoljni, še posebej, ker je pred nami zelo ambiciozen in težko uresničljiv dolgoročni cilj. Tudi v Evropski uniji s trendom zmanjšanja mrtvih trenutno niso zadovoljni, če bo EU tako nadaljevala, bo do konca leta 2010 cilj dosežen oziroma uresničen le 35%. Na Ministrstvu za promet smo že pripravili izvedbeni, torej obdobni načrt za zagotavljane varnosti cestnega prometa v letu 2007, kar obenem pomeni tudi implementacijo nacionalnega programa. Resolucija o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa za obdobje 2007-2011, "Skupaj za večjo varnost", je bila dne 6.12.2006 obravnavana na 19. seji Odbora Državnega zbora Republike Slovenije za promet, kjer so bili predlagani določeni amandmaji, ki jih je Ministrstvo za promet v celoti podprlo. Navedeni amandmaji konkretno rešujejo probleme oziroma odpravljajo dileme, na katere smo bili opozorjeni s strani Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora Republike Slovenije in pomenijo uskladitev z mnenjem tako Zakonodajno-pravna službe kot tudi posameznih članov Odbora Državnega zbora Republike Slovenije za promet. Spoštovane poslanke in poslanci! Predlagam, da Resolucijo o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa za obdobje 2007 do 2011, "Skupaj za večjo varnost", podprete. Hvala lepa.
Minister, hvala vam. Predlog resolucije je obravnaval Odbor za promet kot matično delovno telo. Poročilo ste dobili na mizo, prav tako pa bo poročilo predstavil član odbora, kolega Srečko Hvauc. Izvolite.
Hvala za besedo. Na podlagi 42., 109., in 171. člena Poslovnika Državnega zbora Republike Slovenije je Odbor za promet kot matično delovno telo podaja naslednje poročilo k Predlogu resolucije o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa za obdobje 2007-2011, ki ga imenujemo "Skupaj za večjo varnost." Odbor za promet je na 19. seji dne 6.12.2006 obravnaval Predlog resolucije o nacionalnem programu o varnosti cestnega prometa za obdobje 2007-2011, ki ga je pripravila Vlada Republike Slovenije na podlagi 17. člena Zakona o varnosti v cestnem prometu ter ga posredovala v obravnavo in sprejetje Državnemu zboru Republike Slovenije. K predlog resolucije je pripravila mnenje tudi Zakonodajno-pravna služba. V okviru splošne razprave so člani odbora menili, da je predloženi nacionalni program varnosti cestnega prometa kvaliteten dokument, katerega bo za dosego zastavljenih ciljev potrebno dosledno izvajati na vseh naštetih področjih preventive, kurative in represije. Še posebej je potrebno pozornost nameniti preventivnim ukrepom za izboljšanje varnosti cestnega prometa, kot na primer merjenje hitrosti na posameznih cestnih odsekih, spodbujanju večje uporabe javnih prevoznih sredstev, dograditvi kolesarskega omrežja v Republiki Sloveniji in urediti in posodobitvi cestnega omrežja, predvsem državnih in mestnih cest. Člani odbora so del razprave namenili v uvajanje satelitskega nadzora prometa, ki ga omogoča program Galileo, ki zagotavlja tako aktivno vodenje prometa kakor tudi plačilo cestnin v prostem prometnem toku. Posebno pozornost bo treba nameniti osveščanju mladih udeležencev v prometu preko vzgojnih programov, od vrtca do srednje šole, ravno tako pa je treba spremeniti in posodobiti praktično usposabljanje voznikov ter zgraditi poligone za trening varne vožnje. V drugi obravnavi je odbor sprejel tudi amandmaje Slovenske demokratske stranke, Nove Slovenije, Slovenske ljudske stranke in DeSUS, in sicer k poglavju 1 - uvod, k poglavju 3 - vizija varnosti cestnega prometa, k poglavju 4 - smotri in cilji, k poglavju 5 - strategija doseganja ciljev in izvajanja ukrepov, k poglavju 6 - človekovo ravnanje ter k poglavju 8 - nosilci izvajanja programa. Sprejel je tudi svoj amandma, in sicer k podpoglavju 6.1 - človekovo ravnanje. Na koncu je Odbor za promet v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora Republike Slovenije glasoval še o vseh delih predloga resolucije skupaj in jih tudi sprejel. Hvala.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin k predlogu resolucije, in sicer bo kolega dr. Marko Pavliha predstavil stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, tako za besedo kot tudi za nadomeščanje. Spoštovani gospod minister s sodelavcema, spoštovani kolegi poslanci! Najprej opravičilo, da sem na slabem glasu, kar je zaradi zdravstvenih in ne zaradi strankarskih razlogov. V poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bomo z veseljem podprli resolucijo, kajti gre za dober dokument, pri čemer bi pa vseeno radi postregli z nekaterimi pripombami in predlogi, saj v zadnjem času na žalost ugotavljamo, da se je trend izboljševanja prometne varnosti na cestah zaustavil, se ne izboljšuje več oziroma je začel celo padati. Pred nekaj urami sem dobil podatek, da je 18. decembra 2005, na današnji dan, število žrtev na cestah znašalo 250, danes, 2006, pa 251. Gre seveda za enega človeka, ampak vsako življenje je izjemno dragoceno in samo želimo si lahko, da prihajajoči prazniki te kose ne bodo še bolj zavihteli. Nujno je, da na tako pomembnem področju, kot je cestna varnost, upoštevamo tisto, kar izhaja že iz naslova; torej, skupni napori. In pod skupnimi napori si predstavljamo interdisciplinaren in internacionalen pristop. Ni dovolj, da se s prometno varnostjo ukvarja le Ministrstvo za promet, temveč mora sodelovati tudi z drugimi ministrstvi in drugimi upravnimi organi, Ministrstvom za zdravje, finance, obrambo, zlasti imamo v mislih Upravo za zaščito in reševanje, pa še bi lahko naštevali, pa tudi s podobnimi pristojnimi organi v okviru Evropske unije in širše. Na tem mestu ponovno izražamo svoje obžalovanje, da smo ukinili Svet za preventivo, vzgojo in izobraževanje v cestnem prometu in da nismo hkrati njegovih pristojnosti nadomestili s posebno agencijo. Del pristojnosti, kot vemo, je sedaj pod okriljem Ministrstva za promet, del pristojnosti pa pod okriljem Ministrstva za notranje zadeve. Upamo in pričakujemo, da bo ministrstvo zagotovilo nemoteno delovanje oziroma uresničevanje vseh tistih nalog, ki jih je prej opravljal Svet in seveda, da bo zagotovilo tudi ustrezna sredstva. Kot je bilo že rečeno pri poročilu Odbora za promet, je potrebno v nadaljevanju razmišljati o tistem, kar bi lahko poimenovali skrb države za prometno varnost. In na tem mestu prvič javno izražam željo, da bi ta skrb nekoč ugledala luč sveta tudi v Ustavi. Če imamo v Ustavi predpisano dolžnost države, da zagotavlja in da skrbi za čisto okolje, potem mislim, da gre za varnost v cestnem prometu vsaj za tako pomembno področje, če ne še bolj. Nekaj podatkov: v EU letno umre okoli 40.000 nedolžnih žrtev na cestah, na svetu približno 300.000, v Sloveniji v zadnjih letih tam nekje med 250 in 300. Zastrašujoči, če ne že katastrofalni podatki. In ta dolžnost države, da skrbi za prometno varnost, bi pomenila ne samo skupek preventivnih, kurativnih in represivnih ukrepov, ampak še nekaj več, tudi dolžnost izboljševanja. Naj na tem mestu omenim to, kar je bilo že tudi rečeno, postavljanje statičnih radarjev, postavljanje radarjev, ki bi merili hitrost na določenih cestnih odsekih, čim večja uporaba javnega prometa, kar je ena od osrednjih tem prometne politike, kolesarstva, peš hoje, čim boljša prometna infrastruktura, uporaba taksijev, zlasti v naslednjih dneh, osveščanje voznikov oziroma skupin prijateljev do te mere, da se pri raznih zabavah odločajo za to, da pač vsaj nekdo ne bo posegel po alkoholu, in še bi lahko naštevali. Vse to nas pripelje tudi do še ene zelo pomembne teme, namreč razmišljanje o uvedbi prometne etike na vse nivoje študijskega oziroma šolskega programa; osnovne šole, zlasti srednje šole, kajti tedaj se mladinke in mladinci že odločajo za prve korake v svojih vozilih in seveda tudi naprej. In na odboru sem predlagal, da bi v bližnji prihodnosti Ministrstvo za promet in tudi Odbor za promet organizirali skupno mednarodno posvetovanje o prometni etiki in o prometni varnosti. Če prav razumem, je minister to idejo podprl in bo ta ideja v naslednjih mesecih tudi uresničena. In še za konec. Naj povem, da bi morda le kazalo razmisliti o večji konkretizaciji ukrepov in tudi kvantifikaciji ciljev, ki bi uresničevali evropski akcijski program za zagotavljanje prometne varnosti do leta 2010. To v resoluciji pogrešamo, ampak še vedno verjamemo, da bo ministrstvo z naslednjimi ukrepi to uspelo izvajati. Kot rečeno še enkrat, v Liberalni demokraciji Slovenije bomo resolucijo z veseljem podprli. Hvala lepa.
Hvala vam. Kolega Jenko Veber pa bo predstavil stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Pri obravnavi Predloga resolucije o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa za obdobje 2007-2011 lahko ugotavljamo, da ga Državni zbor obravnava prepozno. Prepozno zaradi tega, ker smo tudi pred kratkim že imeli v parlamentu zakon oziroma Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti cestnega prometa, s katerim smo posegli v to področje na nekontroliran način, tako da smo pravzaprav podaljševali čas, ki je potreben za to, da odpelješ vozilo na tehnični pregled. Torej ta rok smo podaljšali na štiri leta, brez da bi pred tem naredili resne analize in brez da bi pred tem poskušali resnično slediti ciljem strategije te resolucije, ki govori o tem, da se zagotavlja načrtno približevanje zastavljenim ciljem in njihovo doseganje - ta zastavljen cilj v Evropi pa je celo nič smrtnih žrtev - in da ta dokument ustvarja podlago za skupno načrtovanje izvajanja programa in vključitev vseh možnih dejavnosti in subjektov, ki so dolžni ali želijo kakorkoli prispevati k varnosti v cestnem prometu. Torej omogoča sinergijo delovanja vseh organov na tem področju v nenehnem usmerjanju, usklajevanju nadzorov in vrednotenju vseh nadaljnjih strategij. Torej ta strategija prav nekako pogojuje sodelovanje na vseh ravneh, še posebej pa tudi strokovne javnosti, da dosežemo čim boljše cilje v varnosti v cestnem prometu. Mnenje, denimo Združenja za promet in zveze v gospodarski zbornici glede prejšnjega zakona o varnosti v cestnem prometu, je bilo takšno, da jih nihče niti ni povabil k pripravi tega zakona, kaj šele, da bi poskušal tudi pozneje razumeti in upoštevati opozorila, ki so jih posredovali. Zato v poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da ta resolucija resnično prihaja prepozno oziroma da so nekateri ukrepi, ki so bili prikazani kot nujni zaradi zmanjševanja administrativnih ovir, uvedeni pred to resolucijo, verjetno da namenoma. Upam pa in upajmo, da bodo rezultati, ki bodo spremljani tudi pri teh postopkih pri podaljševanju pregledovanja tehnične brezhibnosti vozil, vendarle bistveno bolj resno upoštevani po sprejetju te resolucije in da ne bo prihajalo več do tako enostranskih rešitev, ki daleč odstopajo od tega, kar je zapisano v strategiji te resolucije. Torej želimo si, da bi se bistveno povečala tako sama varnost zaradi človekovega ravnanja v tej resoluciji kot tudi zaradi samega prometnega okolja zaradi stanja vozil in ne nazadnje, da bi tudi institucionalno področje bilo ustrezno v Sloveniji urejeno. Pač, vsa ta področja so odločilna, da lahko dosežemo cilj, ki je nekako zapisan: vizija nič v Evropi. Mislim, da človekovo ravnanje kot tako kaže tudi na to, da prihaja v praksi velikokrat do težav tudi v tem, ali je možno doseči dogovor s policisti, o tem, da se izvaja merjenje hitrosti tudi na lokalnih cestah in ne samo na državni. Do sedaj je bilo izjemno težko doseči tak ukrep na lokalnih cestah, v glavnem se je to izvajalo na državnih. Tako mislim, da bi ta resolucija tudi morala več govoriti o sodelovanju na tem področju in kako pravzaprav zagotavljati to intenzivnejše sodelovanje. Namreč, ukrepi za umirjanje prometa so eni od tistih, ki so najbolj učinkoviti za to, da se izboljšajo razmere v naseljih, v bližini šol in tako naprej, kjer pač vozniki velikokrat pozabijo na to, da niso sami v tem okolju. Pri institucionalnih ukrepih, pa bi ponovno izpostavili lahko to dejstvo, da se je pristopilo k temu, da bo tudi Svet za preventivo in vzgojo v cestnem prometu deloval znotraj samega ministrstva kot organ v sestavi, in jaz upam, da bo tudi to področje, to na novo urejeno področje, urejeno predvsem na način, da bo ta svet imel resnično dovolj samostojnosti in dovolj možnosti izvajanja tistih ukrepov in predlogov, ki se nanašajo tako na ukrepe na voziščih kot tudi na človekovo ravnanje in da ne bo preveč omejitev pri delovanju tega sveta. Tako nekatere nove naloge, ki so bile zadane, upam, da bodo resnično tudi zaradi te resolucije izpeljane kvalitetnejše v izvedbah in tudi nekako s pričakovanjem čakamo na te konkretne ukrepe. Predvsem pa si želimo, da ti ukrepi ne bi bili taki, kot sem jih že omenil pri Zakonu o varnosti cestnega prometa, ko se tej današnji resoluciji ni sledilo. Torej, resolucijo bomo kot tako podprli in pričakujemo čimprejšnje konkretne ukrepe za izvajanje te resolucije. Hvala.
Hvala lepa. K besedi pa vabim gospod Horvata v imenu Nove Slovenije.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, sodelavcema, spoštovane kolegice in kolegi. V nekem silno turobnem duhu smo začeli to razpravo, seveda kar dva moja predgovornika sta govorila o mrtvih letos na slovenskih cestah. To je statistika, ki gotovo vsakega zaboli, sam bi si pa predvsem želel malo bolj polno to dvorano, ko obravnavamo tako pomemben dokument, za katerega upam, da bo prispeval k večji varnosti v slovenskem cestnem prometu. Prometna varnost je gotovo ena od temeljnih kakovosti prometnega sistema. Vsak udeleženec v prometu ali uporabnik prometne storitve želi imeti tak sistem, ki zadovoljuje njegove potrebe in pričakovanja. Od stopnje varnosti cestnega prometa je odvisna kakovost življenja vseh državljank in državljanov. V Novi Sloveniji smo prepričani, da so doseženi številni tehnični ukrepi za povečanje prometne varnosti, prepričani pa smo tudi, da smo premalo naredili in premalo naredimo za poziv udeležencem v cestnem prometu k večji zbranosti med vožnjo, k večji strpnosti do drugih udeležencev v prometu, predvsem pa premalo poudarjamo pomembnost prometne kulture, prometne etike in solidarnosti. Zagotavljanje večje varnosti je mogoče s spodbujanjem udeležencev v prometu k odgovornejšemu vedenju, spoštovanju predpisov in oblikovanju zavesti o pomenu prometne varnosti, zagotavljanju varnejših vozil in cestne infrastrukture, kar lahko in morajo udejanjati načrtovalci, proizvajalci in izvajalci, vzdrževalci ter ustrezne nadzorne službe. Oblikovani nacionalni program varnosti cestnega prometa želi slovenski družbi in posameznikom ustvariti pogoje, da se vključijo v proces zmanjšanja tveganja nastanka nesreč in tveganja nastanka poškodb, saj bomo le s skupaj, z združenimi močmi dosegli višji nivo varnosti in obenem zmanjšali negativne posledice prometnih nesreč za vse udeležence v cestnem prometu. V zapletenem sistemu je varnost cestnega prometa odvisna od odgovornega ravnanja posameznika, vzgojnoizobraževalnih in preventivnih organizacij, medijev, represivnih in pravosodnih organov, civilne družbe, gospodarskih družb, vodstev samoupravnih lokalnih skupnosti in ne nazadnje, državnih organov. Vsak nosi svoj delež odgovornosti za večjo varnost in lahko prispeva k njeni uresničitvi, a zastavljene cilje do leta 2011 lahko dosežemo le s skladnimi ukrepi in skupnim prizadevanjem. Človek je najšibkejši člen v prometnem sistemu, saj njegove napake ali zavestne kršitve pravil bistveno prispevajo k nastanku nesreč. Prav zato jih je treba s posameznimi ukrepi ali celotnim sistemom preprečiti in zmanjšati njihovo težo. Ukrepi so tako neposredno usmerjeni na udeležence v cestnem prometu, na primer, s prometno vzgojo, preventivnimi akcijami in prisilnimi ukrepi, ali posredno, na primer, s spreminjanjem prometne infrastrukture, recimo, z ukrepi za umirjanje prometa v okolici šol in bivalnih naselij, ki prepreči nevarno ravnanje, in drugo. Za spreminjanje ravnanja udeležencev v cestnem prometu uvaja nacionalni program posamezne in povezane ukrepe ter se posebej usmerja na nekatere zelo ranljive skupine udeležencev in dejavnike tveganja. Za politično koordinacijo in nadzor nad izvajanjem programa bo Vlada ustanovila Svet ministrov za spremljanje nacionalnega programa. To kaže na resnost in voljo za dosedanje vizije, ki si jo ta resolucija postavlja. Sinergijski učinek nacionalnega programa bo dosežen le z izboljšanjem našega obnašanja v vlogi udeležencev v cestnem prometu, z vzpostavitvijo prilagojenih pravil programov in ukrepov tez z vključitvijo javnega in zasebnega sektorja, zato da se razširi usklajevanje in sodelovanje pri programih in ukrepih, ki naj zmanjšajo število smrtnih žrtev na cestah. V poslanski skupini Nove Slovenije razumemo Predlog resolucije o nacionalnem programu varnostni cestnega prometa za obdobje 2007 do 2011 tudi kot poziv oziroma povabilo slovenski družbi in posameznikom, da se vključijo v proces zmanjšanja tveganja nastanka nesreč in poškodb. Le skupaj, z združenimi močmi bomo namreč dosegli višjo raven varnosti in obenem zmanjšali negativne posledice prometnih nesreč za udeležence v cestnem prometu. Poslanska skupina Nove Slovenije bo predlog resolucije podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Janc v imenu Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Predlog resolucije o nacionalnem programu varnosti v cestnem prometu za obdobje 2007-2011 obravnavamo v pravem času. V pravem času pa zato, ker smo v mesecu decembru, ki je še posebno znan po krvavem davku, ki ga terjajo naše ceste. Slovenija je po prometni varnosti, upoštevaje smrtnost, med najbolj ogroženimi državami članicami EU. Statistično število o smrtnosti v prometnih nesrečah v Sloveniji sicer upada, vendar je še vedno previsoko. Še posebej je zaskrbljujoče, da v prometnih nesrečah umirajo predvsem mladi vozniki in ljudje. Poleg smrti so pomembni tudi podatki o hujših telesnih poškodbah v prometu, kajti mnogi udeleženci v prometnih nesrečah so deležnih hudih telesnih poškodb, ki pustijo posledice za vse življenje. Predlagana resolucija sledi izboljševanju varnosti v cestnem prometu v naslednjem časovnem obdobju. Ključen je, po našem mnenju, dvig varnostne kulture, h kateri lahko največ doprinese zlasti vzgoja in izobraževanje. Ključni so preventivni ukrepi. Represivni ukrepi sami po sebi nimajo pravega učinka, čeprav so tudi pri tem potrebni in nujni. Slovenija s predlagano resolucijo sledi evropskim ciljem o zmanjševanju števila mrtvih, kar pomeni, da bi leta 2010 v Sloveniji razpolovili število žrtev prometnih nesreč. Za dosedanje tega cilja je potrebno tako kvalitetno delo upravljavcev cestnega omrežja kot upoštevanje predpisov s strani udeležencev v prometu. Še posebej pa je potrebno zaščititi šibkejše udeležence v prometu. Predlagana strategija po našem mnenju celovito določa in usmerja aktivnosti na področju varnosti v cestnem prometu. Opredeljene so strateške naloge za povečanje prometne varnosti, tako na državni ravni kot tudi na lokalni ravni. Sodelovanje obeh ravni ter skupno delovanje je nujno potrebno, če želimo učinkovito dosegati zastavljene cilje. Resolucija ukrepe za dosedanje ciljev deli na številna štiri glavna področja. To so: človekovo ravnanje, prometno okolje, vozila in institucionalno področje. Med temi je prvo gotovo najbolj ključno. Še več pozornosti je namreč potrebno nameniti prometni vzgoji in ukrepom za zmanjšanje hitrosti vožnje kot najpogostejšemu vzroku v prometni nesreči. Nadzor nad vožnjo pod vplivom alkohola in prepovedanih drog je potrebno še dodatno poostriti. Seveda je pa potrebno izvajanje ukrepov tudi na drugih področjih, vendar za nastale nesreče največkrat kriva človeška ravnanja. Resnost predlagatelja nakazuje načrtovano povečanje proračunskih sredstev v okviru posameznih ministrstev, zagotovljena finančna sredstva pa so ob doseganju izvajanja ukrepov resolucije garancija za izboljšanje prometne varnosti v Sloveniji. Vsi pa se moramo zavedati, da so pri zagotavljanju varnosti v cestnem prometu izjemnega pomena tudi vzgledi tistih, ki izvajajo nadzor nad upoštevanjem prometnih predpisov. Enako pomembno so tudi vzgledi vseh nas, ki smo udeleženi v cestnem prometu. Gotovo naredijo veliko škode tudi tisti policisti, ki na očitno nenujnih vožnjah po mestu brez zadržkov kršijo prometne predpise, predvsem omejitev hitrosti. Doslednost je pa zato nujna. Tudi znotraj Slovenske policije. Če bomo vsi skušali brez represije upoštevati prometne predpise in se bodo tega od nas učili tudi naši otroci, vnuki, se bo celo kultura vožnje sama po sebi začela izboljševati. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pričakujemo, da bo podlaga resolucije imela pozitivne učinke na varnost cestnega prometa in jih bomo tudi z veseljem podprli. In če s to resolucijo varujemo vsaj eno življenje, je že dosegla svoj namen. Cilji so pa še mnogo večji. Srečno, skupaj za večjo varnost v Sloveniji vsem državljankam in državljanom! Hvala lepa.
Hvala lepa. Se opravičujem! Gospod Zagorac bo predstavil stališče Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči, spoštovani prisotni! Dovolite mi, da najprej obžalujem, da nas je prisotnih pri takšni temi, katere temelj je nenazadnje na koncu lahko tudi smrt, samo osem poslancev. Ampak nenazadnje, spoštovani minister, gre za resolucijo, gre za temo, ki ji ni mogoče nasprotovati. Potrebno je sprejeti, tako kot je rekel moj predhodnik, tudi če bo obvarovala samo eno življenje, smo nekaj danes naredili. Cilj resolucije je prometna varnost kot ena od temeljnih kakovosti prometnega sistema. Nenazadnje, kdorkoli bo govoril za to govornico, bodisi iz klopi bo imel v glavi vedno cesto in stvari, ki se dogajajo na cesti in povzročajo to najbolj bolečo izkušnjo, bodisi za svojce, bodi si za bližnje. To je smrt nekoga. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da je zadeva dosti bolj kompleksna, kot je samo ena resolucija. Zadeva več zakonov, ki jih v tej državi včasih dajemo na stranski tir ali pa jih Vlada ne želi prioritetno obravnavati oziroma ne želi prisluhniti tudi dobrim predlogom opozicije, ki jih le-ta včasih predlaga. Razlogov za smrtne žrtve na naših cestah je veliko. Včasih lahko preberemo, da gre za vremensko pogojene razmere. Včasih je kriva cestna podlaga, včasih prehitra vožnja, včasih vožnja pod vplivom alkohola. Ampak če nekako strnemo vso to dogajanje na slovenskih cestah in vsi tisti, ki te ceste uporabljamo, vemo in vidimo, da je največ smrtnih žrtev na slovenskih cestah posledica trčenja s tovornimi vozili. Tukaj upam, da se boste strinjali z menoj tako predstavniki Vlade kot ostali poslanci in pa poslanke. In, vsi tisti, tudi jaz sem med temi, ki se vsako jutro peljemo iz enega kraja Slovenije v drugega, lahko srečamo to, bom rekel, nevarnost oziroma se srečamo s to nevarnostjo, ki preti, da se bo zgodila. Zato se mi zdi, da tudi predlog Slovenske nacionalne stranke, kot je bil, da naj se tovornjaki, ki imajo relacijo skozi vso Slovenijo, iz avtocest umaknejo na železniški promet, ni tako za lasje prevlečena, ampak je vredna vsaj razmisleka Vlade, če že ne česa drugega. Tovornjaki so tisti in če boste pogledali, pa verjamem, spoštovani gospod minister s sodelavci in pa spoštovane poslanke in poslanci, da ste vsi že doživeli, kako tovornjaki enostavno vozijo po slovenskih avtocestah, gredo na moč. Se pravi, jaz sem močnejši. Vsi ostali pa se mi prilagajate. V tem bom rekel je stvar, ki bi jo lahko predstavniki Vlade razmislili. Represivni ukrepi, kot jih predlaga resolucija, so smiselni. Smiselni v toliko, v kolikor jih bodo predstavniki, Ministrstvo za notranje zadeve, se pravi Policija absolutno in dosledno upoštevali. Vendar se sprašujem: Ali ni ta vlada v zadnjih dveh letih predlagala tudi zakon, ki predvideva, da lahko vozniško dovoljenje opravljajo tudi osebe po 16 letu starosti? Ali je dejansko to meja, ki zagotavlja varno vožnjo? Res je, da gre za osebe, ki morajo voziti v spremstvu bodisi starša, bodisi nekoga, ki ima izpit že dlje časa. Ampak, ali je to zagotovilo, da bo varnost na cesti in pa preprečitev smrtnih žrtev dejansko dosežena? Mislim, da ne. Sploh, če vsi pogledamo, kdo so pa žrtve v cestnem prometu. V bistvu gre v večini primerov, vsaj v 82,5% za osebe, mlajše od 25 let. Kot razlog je največkrat v 74% navedena prehitra vožnja. Kaj pa pomeni prehitra vožnja za osebo, mlajšo od 27 let - neobvladanje avtomobila? Tudi zadnje žrtve, gospod minister, ki ste jih navajali sami, so bile stare oziroma mlajše od 27 let. In v tem primeru mislim, da je država naredila premalo. Tudi če se pogovarjamo z lastniki avtošol, ki delujejo v Republiki Sloveniji, imajo zelo različna mnenja. Kaj je intenca vsakega posameznika, ki opravlja vozniški izpit? Da ga naredi. Da naredi vozniški izpit s čim manjšimi stroški, s čim manj preglavic in z relativno manj ali več znanja, odvisno od vsakega posameznika. In veste, kaj pravi zakon? Zakon pravi, da nekdo, ki ponavlja izpit oziroma prihaja iz druge države - pa me boste verjetno popravili, gospod minister, če se motim - zahteva 9 ur praktične vožnje. Če gre za nekoga, ki prihaja iz tuje države in opravlja izpit v Sloveniji, kolikor zahtevamo za slovenski izpit in ni iz države Evropske unije. Veste, kaj je 9 ur? In veste, kakšni so kandidati? Pa saj, roko na srce, smo bili vsi enaki, ko smo bili mladi. Pridem v avtošolo, ja, že vse znam, dajte, no, lepo vas prosim, napišite mi teh 9 ur, prevozil bom pa eno, pa bo, kar bo. In se mi zdi, da je pa tu treba malo poostriti kriterije in zaupati slovenskim avtošolam. In res, dokler nekdo ne zna, dokler inštruktor ne zagotavlja, da bo ta oseba naredila izpit, se mu enostavno tega izpita ne more dati. Pole, spoštovani gospod minister, to je pa apel z moje strani in s strani Slovenske nacionalne stranke, so skrivnost. So skrivnost, ki je posameznik ne more oziroma lahko dobi, če se pač sam znajde. Ampak dajte mi povedat: Zakaj so te pole teoretičnega znanja skrivnost? Nekdo, ki pride opravljat vozniški izpit, ali ni intenca, da to obvlada? Saj nekdo, ki te pole, pa če jih je 10 ali pa 12, predela, bodisi da jih ima in jih predela, potem lahko rečemo, da je prišel na izpit z znanjem. In s tem smo ga usposobili za varnost v cestnem prometu. Zakaj jih skrivamo? Zakaj te stvari skrivamo? Zakaj jih tudi slovenske avtošole ne morejo dobiti - jih spreminjamo! Saj je pravilo desnega, od takrat, ko sem sam delal izpit in ko ga bo delala moja hči, vedno enako. Tudi pole bodo enake. Zakaj jih skrivamo pred ljudmi? Jaz pravim, če se nekdo nauči 10 testov na pamet, verjamem, da obvlada cestnoprometne predpise. Jaz verjamem, da 10 testov obvlada tudi državno knjigo o varnosti v cestnem prometu. Ampak mi te knjige ne skrivamo. Teste pa skrivamo. To se mi zdi malo nelogično. Kdor se pa tudi 10 testov ne nauči, ja, potem pa ne more narediti izpita, enako kot knjige. In pa zadeva, ki jo je na Odboru za promet omenil tudi moj poslanski kolega Srečko Prijatelj, Galileo. Jaz upam in resnično želim, da bo program Galileo zaživel. Program Galileo ima lahko več prednosti za našo državo. Prvič zato, ker se predvideva, da bo sedež tega projekta v Republiki Sloveniji. Drugič pa, ker bo omogočal neposredni nadzor, tako nad prometom, ne samo v državi Sloveniji, ampak tudi globalno, kakor tudi morebitne prometne zastoje, prometne nesreče in težave, ki jih bodo posamezni vozniki v prometu imeli. In mislim, da se bo s tem tudi skrajšal odzivni čas in zmanjšale smrtne žrtve. Verjamem pa, da smo danes tukaj vsi za to, da bomo lahko [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]rekli, eno leto, pa v Sloveniji na naših cestah, ker so tako dobro urejene, ne bo smrtnih žrtev in ne bo žalovanja slovenskih družin. Hvala.
Hvala lepa, kolega Zagorac. Prej ste pozabili šteti tudi mene, kar pa seveda ne zmanjšuje v nebo vpijočega dejstva, da nas je absolutno premalo v tej dvorani ob tej tako pomembni temi. Ampak, pač tako je. Nadaljujemo s predstavitvijo stališč in k besedi vabim gospoda Jelena v imenu DeSUS-a.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegi in kolegice, gospod minister! Predlog Resolucije o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa za obdobje 2007-2011 po našem mnenju daje pregledne in razumljive usmeritvene cilje, zato jo bomo v naši poslanski skupini DeSUS tudi podprli. Dejstvo je, da je prometna kultura v Sloveniji na zelo nizki ravni, kar kaže tudi število smrtnih žrtev ter ponesrečencev na slovenskih cestah. Zato je nujno sprejeti ukrepe za odgovornejše ravnanje udeležencev, za oblikovanje zavesti o pomenu prometne varnosti ter ukrepe za varnejšo cestno strukturo. Od osamosvojitve dalje se je število smrtnih žrtev na naših cestah res zmanjšalo, kar je posledica določnih ukrepov. Na primer, strožje kazni za cestno prometne prekrške. Vendar se je v zadnjih dveh letih prometna varnost poslabšala. V naši poslanski skupini se ne moremo sprijazniti z dejstvom, da je število s smrtnim izidom za kar 44% višje od povprečja 25-ih držav članic Evropske unije, kar nas uvršča na 20. mesto. In ravno ta podatek razblinja samopodobo slovenskih udeležencev v prometu kot kulturnih voznikov. Zato je nujno nadaljevati z ukrepi, ki jih opredeljujemo preko resolucije. Potrebno je namreč prometno vzgojo vključiti že v program vrtcev in šol. Se torej posvetiti našim najmlajšim. Predvsem pa je po našem mnenju potrebno nadaljevati s tovrstnim izobraževanjem in vzgojo v srednjih šolah, ko se mladi pripravljajo na opravo vozniškega izpita, saj so ravno ti vozniki zaradi pomanjkanja prometno-varnostne kulture velikokrat povzročitelji nesreč in na žalost tudi smrtnih žrtev. S staranjem prebivalstva, pa se vse bolj odpirajo problemi varnosti starejših v cestnem prometu. Ravno ta skupina je nadpovprečno ogrožena v večini držav, zlasti v vlogi pešcev in kolesarjev. Zato je po našem mnenju nujno ukrepati tudi v smeri obnavljanja znanja ter vozniške zmožnosti. V poslanski skupini DeSUS bomo Predlog resolucije z veseljem podprli, saj določa potrebne ukrepe za izboljšanje varnosti v cestnem prometu, ki bodo po našem mnenju doprinesli k zmanjšanju števila nesreč ter posledično k zmanjšanju smrtnih žrtev in ponesrečencev.
Hvala lepa. K besedi vabim gospo Pozsonec v imenu Narodne skupnosti.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim. Osnovno iz sodišča za postavitev cilja narekujejo dejstva in pričakovanja slovenske družbe, da se v naslednjih 5-ih letih izboljša varnost, zagotovi sledljivost evropskim ciljem oziroma, da dosežemo to tudi v praksi, da je človekovo življenje najdražje. Temelji nacionalnega programa so dvig prometno-varnostne kulture na primerljivo raven z državami, ki imajo razvito varnostno kulturo z medsebojnim povezovanjem državne ravni s samoupravnimi lokalnimi skupnostmi in civilno družbo, kar najbolj poveča te obstoječe vire, izboljšati uporabnost in varnost cestnega okolja vse od načrtovanja izvedbe vzdrževanja in nadzora z vzgojo, izobraževanjem ter preventivnimi in represivnimi ukrepi spremeniti slabe načine vedenja v prometu. Strategija nacionalnega programa zagotavlja načrtno približevanje zastavljenim ciljem in njihovo doseganje. Ustvarja podlago za skupno načrtovanje izvajanje programa vključitev vse možnih dejavnosti in subjektov, ki so dolžni ali želijo kakorkoli prispevati k varnosti v cestnem prometu. Omogoča sinergijo delovanja vseh organov na tem področju ob nenehnem usmerjanju, usklajevanju, nadzoru in vrednotenju vseh nadaljnjih strategij. Za uveljavitev strategije Nacionalni program v splošnem predvideva uresničitev osnovnih strateških nalog na državni in lokalni ravni. Opozorila bi pa na dejstvo, da kljub temu, da bo v doglednem času zgrajena avtocesta tudi v Prekmurju, to ne bo rešilo vse številčnejšega prometa s tovornjaki na tem območju. Zato bi želela opozoriti, da bi bila edina varna rešitev preusmeritev tovornega prometa oziroma tovornjakov na vlake. Seveda bi bilo potrebno v ta namen graditi železniški tir do Lendave. Hvala.
Hvala lepa. Še poslednji ima besedo gospod Rugelj v imenu SDS.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem navzočim, še posebej predstavnikom Vlade in ministru Božiču! Resolucija o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa 2007 do 2011 je strateški dokument, ki obravnava nacionalno varnostno politiko in strokovno zahtevne ter varnostno najbolj transparentne probleme na področju varnosti cestnega prometa v Republiki Sloveniji. Osnovni cilj programa je prizadevanje za zmanjšanje najhujših prometnih nesreč in njihovih posledic v cestnem prometu. To so predvsem smrtne žrtve in hudo telesno poškodovani udeleženci. To bomo dosegli z učinkovitim izvajanjem ukrepov iz programa in z zagotavljanjem politične volje in široke družbene podpore. Pri pripravi nacionalnega programa so sodelovali številni strokovnjaki, tako pristojnih vladnih služb kot tudi civilne družbe. Ti so glede na stanje v Evropski uniji in Sloveniji pretehtali možnosti in izbrali najprimernejše ukrepe, ki bi jih bilo smiselno izvesti na področju človekovega ravnanja, prometnega okolja, vozil in institucij, ki so karkorkoli povezane s cestnim prometom. Pričakovane koristi usklajenega načrtovanja in izvajanja skupnih državnih in lokalnih aktivnosti na področju cestnega prometa v okviru nacionalnega programa so predvsem: izboljšano stanje varnosti cestnega prometa v Republiki Sloveniji, zmanjševanje prometno-varnostnih razkorakov med Republiko Slovenijo in med najbolj varnimi državami Evropske unije, organizacijska in funkcionalna podpora ključnim prometno, varnostim procesom in ukrepom, sistematičnost, strokovnost, dolgoročnost, kontinuiteto in usklajenost tako načrtovanja kakor tudi izvedbe posameznih nalog, večja vloga in odgovornost upravnih državnih organov in lokalnih skupnosti. Jasne pristojnosti ter odgovornosti vseh sodelujočih subjektov. Z Nacionalnim programom varnosti cestnega prometa želimo slovenski družbi in posameznikom omogočiti, da se vključijo v proces zmanjševanja tveganja nastanka nesreč in poškodb. Le skupaj z združenimi močmi bomo namreč dosegli višjo raven varnosti in obenem zmanjšali negativne posledice prometnih nesreč za udeležence v cestnem prometu. Resolucija o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa, ki jo je pripravila naša Vlada, je že dobila široko podporo in veliko pohvalnih mnenj tudi v opoziciji, česar smo še posebej veseli. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo resolucijo z veseljem in v celoti podprli. Čeprav se zavedamo, da bo potrebno še veliko narediti na področju cestne infrastrukture, ki bo skupaj z resolucijo prispevala k zmanjšanju prometnih žrtev na naših cestah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. In prehajamo na razpravo o predlogu. Prvi ima besedo gospod Janc.
Hvala lepa, predsedujoči! Še enkrat, na kratko, ker sem že prej v bistvu nekaj povedal v predstavitvi poslanske skupine, pa morda pozabil naslednje stvari. Da je skrb države za večjo varnost državljanov, ena najbolj pomembnih področij, vsem nam jasna. Tudi če je na pol prazna dvorana danes tukaj, ne pomeni, da nimamo odgovornosti do te temeljne naloge države. S to resolucijo o nacionalnem programu varnosti v cestnem prometu zagotovo dokazuje, da je dokument po moji oceni in pa verjamem, da tudi po oceni kolegov in kolegic, dobro pripravljen. Zato, ker se pač nadeja strokovno in z vidika stroke, je naredilo veliko uspešno resolucijo, ki je pozdravljena z vseh zornih kotov, od vseh poslanskih skupin, kar se mi zdi velik napor narejen na tem področju. In mi daje veliko navdiha, da to zgodbo lahko res zelo optimistično glede na podatke, ki jih daje ministrstvo, tudi udejanimo v prihodnjih letih. Seveda je pomembnih veliko faktorjev. Nekatere smo že omenjali. Prometno okolje se iz leta v leto močno izboljšuje. To je zagotovo pomembna zgodba. Pa naj gre za obnovo avtocestnega omrežja, od regionalne cestne mreže pa do pločnikov, kolesarskih stez in tako naprej. In to je velik korak naprej, ko se bo tudi s pomočjo lokalne in državne infrastrukture izboljšala tovrstna infrastruktura. To bo zagotovo tej resoluciji dalo pozitivne rezultate. Drugo, kar je zagotovo zelo pomembno, je tudi to, da je v Sloveniji vedno manj slabih vozil. To je dejstvo. In ta tehnična zadeva je vedno boljša. To verjetno tudi daje večjo varnost. Seveda smo pa ljudje še vedno takšni, kot smo. Tudi vozniki, udeleženci v prometu, ki mnogokrat kršimo take in drugačne predpise. Le kdo ne krši omejitve hitrosti? Verjetno ga ni med nami, ki slej ko prej ne prekorači hitrosti bodisi v naselju bodisi izven naselja. Če so policisti nekje prisotni, smo hudi. Če jih ni, zopet ni prav. Skratka, nikoli ne veš, kdaj je tisto optimalno. Zavedamo pa se, da bo cela ta stvar odvisna predvsem od nas samih, vseh državljank in državljanov, vseh udeležencev v prometu, ki se v njem znajdemo bodisi kot vozniki, kolesarji ali pešci. In če bomo mi zgled svojim otrokom, potem bodo to zgledi, ki vlečejo. In bo ta resolucija pozitivna in koristna tudi za naše otroke in vnuke in bo dala tiste rezultate, ki smo si jih z njo zadali. Prepričan sem, da bo dokument, ki je dosegel tako polno podporo že na Odboru za promet, pa tudi danes vidim razpravo v pozitivni smeri, da bo na koncu ta resolucija leta 2010, ko bomo ponovno pogledali statistiko, bistveno boljša, kot je danes, da bo torej število mrtvih bistveno manjše. In če se bomo tega vsi globoko zavedali, potem verjamem, da bodo vsi našteti, ki smo tako ali drugače soodgovorni za to izboljšanje, tudi dosegli uspeh. Kar pomeni, da tudi resolucija ne bo samo kos papirja in dokument, temveč da bo tudi v življenju v Republiki Sloveniji dala konkretne rezultate, manj smrtnih žrtev. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Kumer.
Hvala za besedo. Spoštovani minister s sodelavci! Tudi sam ta resolucijski dokument oziroma to resolucijo podpiram od A do Ž. Bi pa kljub temu nekaj na to temo rekel, ker smo pred mesecem dni implementirali resolucijo ali nekatere poudarke iz te resolucije. Skratka, ta resolucija v vsebinskem pomenu sledi tudi evropskim ciljem za zmanjšanje žrtev v cestnem prometu. Napisanih in zapisanih je veliko zelo lepih, koristnih misli in besedi. Toda eno je papir, resolucijski dokument. Drugo pa je, ko to implementiramo v zakone in prakso. Danes je več razpravljavcev že v uvodu pri predstavitvi mnenj poslanskih skupin izpostavilo, da je človek najšibkejši člen v krogu te varnostne politike. Pred mesecem dni smo imeli ravno v tej dvorani veliko priložnost, da tako kot sta dva razpravljavca danes tudi rekla, storimo zakonsko kakršenkoli korak. Če ohranimo vsaj eno življenje, smo s tem naredili veliko. Govorim o Zakonu o varnosti v cestnem prometu. Po mojem mnenju takrat tega resolucijskega cilja in temu načelu nismo sledili. O čem govorim? Še vedno menim in sem sila nezadovoljen in smo naredili veliko napako in ni dobro, da smo v predlogu zakona opredelili, da se prvi tehnični pregled novega vozila opravi po 4-ih letih. Ne bom razlagal, ker sem to takrat povedal, da to pomeni po 60, 80.000 veliko vprašanje varnosti krmilnega mehanizma, zavornega sistema, obrabljenih pnevmatik in tako dalje. Zato osebno še vedno menim, da smo s takšno zakonsko določbo po nepotrebnem spravljali v skušnjavo in spravljamo v skušnjavo tako voznike kot druge udeležence v prometu. Prepričan sem, da in danes vas je veliko poudarilo, da odnos, se pravi nas voznikov še vedno ni na takšnem nivoju, da bomo sami striktno skrbeli za nekatere elemente varnosti, ki nam jih tudi z zakoni opredeljujejo in zapisujejo, da se bomo tega striktno držali. Zato me preprečujejo ob tem, da smo naredili to napako pred mesecem dni tudi nekateri drugi vzroki nesreč, kot je alkohol ali pa prevelika hitrost, ki se kljub stalnemu preventivnemu opozarjanju. Skratka, vozniki na tem področju ne spametujemo. Predvsem alkoholiziranost je tisti element vzrok nesreč, ki se da primerjati z odnosom nas voznikov do drugih zadev. In jaz sem omenil enega. To je do izpravnosti oziroma varnosti vozila samega. Tu se mi je že takrat zdel argument in danes se mi potrjuje še enkrat argument predlagatelja Vlade, da bomo vozniki prihranili 7.000 tolarjev na leto, krut, ljudomrzen in še kaj bi lahko na to temo rekel. In je popolnoma v nasprotju s cilji, ki so zapisani v tej resoluciji, s katero se jaz osebno popolnoma strinjam. In da zaključim. Tako, kot ste nekateri rekli, ni denarja, ki lahko nadomesti vsako žrtev v cestnem prometu. Če za to obstaja priložnost in možnost, da se to prepreči, in mi v Državnem zboru skupaj s predlagateljem to pred enim mesecem te možnosti in priložnosti nismo izkoristili. Ne gre za nikakršen prihranek. Gre za znižanje programa ali praga varnostne situacije na cestah. In ravno to smo naredili mi skupaj z Vlado pred mesecem dni. Še enkrat bi opozoril. Popolnoma se strinjam z vsem, kar je zapisano v resoluciji. Vendar daleč od tega je to, kar je zapisano v resoluciji. Takrat se obnašamo, ko pridejo na mizo konkretni zakoni, konkretna implementacija nekaterih ciljev. In moram reči, da sem danes še vedno nad tem zelo razočaran.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sušnik.
Hvala lepa. Spoštovani minister, predsedujoči! Prometna varnost je v Sloveniji velik problem. Podatki kažejo, da se uvrščamo na rep s 130 in še nekaj mrtvimi na milijon prebivalcev na rep, kar se tiče tega merila. Moram reči, da s tega vidika podpiram vsak napor, ki je usmerjen v smer izboljšanja prometne varnosti, ker čisto, bom rekel, skrajno kot produkt prometne varnosti slej ko prej zareže v zavest vsakega udeleženca v cestnem prometu. Zaradi tega jaz pozdravljam najprej tu, da je sedaj to območje normalno primerljivo urejeno, da se ureja v okviru Ministrstva za promet, ker smatram, da je velik korak naprej, da je prehod od tiste miselnosti, da je vse mogoče urediti z represijo, s kaznovalno politiko in da je to kvaliteten premik. Tudi podnaslov tega dokumenta kaže, da ima predlagatelj ambicijo mobilizirati vse, ki lahko karkoli naredijo za prometno varnost v naši državi. Če bomo to razumeli kot skupno nalogo, bo dosežen cilj. V nasprotnem sem prepričan, da ne. Sedaj bi se rad dotaknil dveh področij. V poglavju Prometno okolje je posebej pozornost namenjena tudi ukrepom na lokalnem nivoju, izboljšavam na cestnem omrežju, kar je logična posledica ugotovitve in pa žalostnega stanja, ki se kaže v tem, da je največ nesreč s hudimi posledicami s smrtnim izidom praktično na lokalnem cestnem omrežju. Za to, da bi bili kos tem nalogam, je potrebno občine, ki smo zadolžene za upravljanje s tem cestnim omrežjem, tudi ustrezno finančno usposobiti. Jaz sem vesel premikov na tem področju, na področju financiranja občin v letu 2005, v letu 2006. Vendar glede na naloge bo verjetno potrebno tukaj narediti še dodatni premik glede na naloge in pa na razvejanost sistema lokalnih cest in javnih poti. Druga stvar, ki bi se je rad dotaknil, pa so človekova ravnanja, kot jih opredeljujete oziroma s tem v zvezi s prometno zgodbo. Mi smo že v resoluciji leta 2002 zapisali to, kar smo takrat pri sprejemanju te resolucije prepoznali kot ključni moment na tem področju. To pa je, da je potrebna korenita sprememba in prenova praktičnega usposabljanja mladih voznikov. Na žalost moram povedati, da je kljub temu, da smo v letu 2004 to vpisali v Zakon o varnosti in cestnem prometu v poglavjih mislim, da od 140 do 145 za enkrat ostala le črka na papirju. Jaz izražam upanje in pa pričakovanje, da je zapisano v zakonu obveznost, za katero uresničitev se moramo vsi skupaj zavzeti. Upam, da bomo tisto, kar smo na zakonskem nivoju že uredili, tudi po preteku tega zadnjega odloga v letu 2008 udejanili. Udejanjiti na tak način, da bomo začeli z izvajanjem treninga varne vožnje, vožnje odločnosti, ker je to preprosto praksa, ki je nujna, ki je v nam primerljivih državah pokazala, da brez korenite prenove praktičnega usposabljanja voznikov ni napredka v varnosti. Promet je navsezadnje skup instiktivnih refleksnih dejanj, ki se jih je treba priučiti in ni časa za razmišljanje. Praksa, ki je trenutno v veljavi, da voznika naučimo, kaj pomeni stop znak, naučimo, kaj je ovira na cesti, ne naučimo ga pa, kako se varno ustaviti pri določeni hitrosti, izogniti oviram, kako ravnati v kritičnih situacijah, ki so stalnica prometa v tistem realnem smislu, ne v fazi poučevanja, ko je vozilo označeno z ustrezno oznako s črko L in ko ga več ali manj vsi prepoznavajo kot takšnega udeleženca v prometu. Navsezadnje, če povem za primer sosednjo Avstrijo. V sosednji Avstriji deluje preko 20 centrov za trening varne vožnje. V naši bližini v Lebringu v St. Veit-u naše nacionalno združenje izvaja trening varne vožnje v Šentvidu pri Celovcu St. Veit-u. Potreba po tem, da tudi mi prevzamemo tovrstno obliko praktičnega usposabljanja, se kaže tudi v tem. Zdaj tovrstni poligoni in ta infrastruktura, ki jo sosednje države že imajo - naj povem, da se je prvi tak poligon zgradil tudi na Poljskem, da so ti poligoni v Švici, da so ti poligoni v Italiji, v Španiji, v Nemčiji in da je to dobra praksa, ki je uvrstila te države v varnejše, kar se tiče varnosti v cestnem prometu. Naj povem še, da so se ti poligoni nadgradili tudi v objekte, kjer je mladim voznikom omogočeno športno in vsakovrstno izživljanje adrenalinskih užitkov, ki so vezani na promet na vožnjo tako motornega vozila kot avtomobila in ki jih v Sloveniji zaradi popolne odsotnosti tovrstnih objektov praktično nimamo. Enega registriranega športnega objekta za te namene nimamo. Pač se izživljajo na javnih prometnih površinah v prometu. Zaradi tega je treba tudi prešteti najbrž kar nekaj žrtev v tisto najbolj ogroženo kategorijo. To pa je kategorija mladih voznikov. Mislim, da bi morali enkrat to spoznati. Poglejte, tudi na drugih področjih, konkretno v Zakonu o gozdovih je prepovedana vožnja izven gozdnih cest. Na drugi strani nismo usposobljeni in v stanju ponuditi legalne površine za vožnjo s terenskimi motorji, z motokros motorji, s štirikolesniki. Na eni strani nekaj prepovedujemo. Ne omogočimo pa, da bi se tisti rezultati navsezadnje našega standarda in modela življenja ter izživljanja mladih v Evropi lahko prenesli tudi na naše področje. To je velik problem. Sam v tem vidim tudi razlog za to, da smo tam, kjer smo na področju cestnega prometa. Vesel sem, da smo uspeli kar v treh poglavjih to potrebo po praktičnem usposabljanju vnesti v nacionalni program. Verjamem tudi, da ne bo treba spreminjati Zakona o varnosti v cestnem prometu in da bomo v roku, ki imamo zapisanega, prešli od zakonsko predvidenega tudi na praktično usposabljanje mladih voznikov, ker sem prepričan, da bo to velik prispevek k varnosti na slovenskih cestah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Pečanova.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Pri tej resoluciji bi rada opozorila na tri momente. Enega je sicer že zelo obširno obdelal gospod Sušnik. Moram reči, da se z njim v celoti strinjam. Menim, da je čakanje na to, da bomo namreč določili v Zakonu o varnosti cestnega prometa, ki govori o usposabljanju mladih voznikov za varno vožnjo in za psihosocialne odnose v prometu. Mislim, da se tako nekako imenuje tisti drugi tečaj, da je žal vsaj po moji presoji predvsem zaradi materialnih temeljev za izvajanje tega šolanja odmaknjen v leto 2008. Mislim, da je to napak. Zaradi tega, ker je zlasti med mladimi vozniki izredno veliko smrtnih žrtev. Da ne govorimo, kar je po svoje morda celo huje, izredno veliko nesreč, ki imajo trajne, nepopravljive posledice. Tako, da je med žrtvami prometnih nesreč, prav avtomobilskih in tudi motorističnih, zelo veliko število tako imenovanih rožic, kot jim rečejo zdravniki, mladih voznikov, ki nikoli več ne pridejo do zavesti in enostavno niso več sposobni samostojnega življenja. Mislim, da je to problem, ki bi se ga morali lotiti takoj, ne pa odlagati, pa čeprav samo za leto dni. Ampak v letu dni bi se lahko usposobilo za varno vožnjo toliko in toliko mladih ljudi, ki bi na teh treningih in teh tečajih tudi spoznali celo vrsto pasti, ki so jim izpostavljeni takrat, kadar vozijo avtomobil ali motor v cestnem prometu. Drugi dve stvari, na kateri bi rada opozorila, pa je popolnoma odsotnost dveh pomembnih ukrepov, ki lahko že na kratek rok, če je to možno seveda izvesti, ki lahko že na kratek rok, v kolikor je to možno izvesti ali pa na daljši rok, bistveno zmanjšajo tveganja v cestnem prometu za vse voznike, zlasti osebnih avtomobilov in motorjev. In sicer to je preselitev prevozov osebnega prevoza v javni potniški promet. Dejstvo je, da v tistih državah, kjer je mnogo več javnega potniškega prometa, zlasti na lokalnem nivoju seveda, ker dejstvo je tudi to, da se največje število nesreč z zelo hudimi izidi pravzaprav dogaja na lokalnih ali regionalnih cestah, ne pa na avtocestah. Se pravi, da bi se s preusmeritvijo osebnega prevoza na javni potniški promet lahko število prometnih nesreč z osebnimi vozili lahko bistveno zmanjšalo. To je ena stvar. Seveda je paleta ukrepov, ki preusmerjajo nas, ki se sicer prevažamo kar naprej samo z osebnimi avtomobili po Sloveniji, izredno velika. Je sicer kratkoročno gledano večina teh ukrepov dokaj dragih. Vendar pa je dolgoročno gledano, tako glede vplivov na okolje kot glede na to, koliko je manj poškodb v prometu, glede na to, koliko je potem tudi poraba goriva manjša in podobne stvari, učinek takšen, da je vložek, ki ga država oziroma družba da v povečanje uporabe javnih prevoznih sredstev, mnogo manjše kot so pa koristi iz tega. In tretja stvar, ki sem jo hotela omeniti, je pa to, da dejansko ta neverjetni pritisk tovornega prometa na vseh naših cestah, državnih in avtocestah, je tako velik, da enostavno dejansko ogroža tudi varnost cestnega prometa. Menim, da bi Ministrstvo za promet moralo pripraviti program prehoda tranzitnega tovornega prometa na železniške prevoze z oprtnimi vlaki. Jaz dobro vem, da je to sicer investicijsko gledano zahteven projekt. Vendar pa v 15-ih letih samostojne Slovenije ni bilo storjenega na področju oprtnega transporta tovornjakov praktično nič. In mislim, da je to eden od znakov v bistvu neodgovornega ravnanja prav v zvezi tudi z varnostjo cestnega prometa. Mislim, da resolucija, v kateri ni niti z besedo omenjeno ne eno ne drugo, niti povečanje javnega potniškega prometa na račun zmanjšanja osebnih prevozov niti zmanjšanja tovornega prometa na cestah na račun oprtnega prevoza tovornjakov z vlaki, kaže na to, da so strokovnjaki pri pripravi resolucij razmišljali pravzaprav samo o tistih neposrednih učinkih ukrepov v zvezi z uporabniki tega cestnega prometa. Ni pa bilo razmišljanja tudi o posrednih ukrepih, ki lahko bistveno, jaz mislim, radikalno znižajo število nesreč in predvsem nesreč z zelo hudimi posledicami v cestnem prometu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jerovšek.
Hvala lepa in lep pozdrav. Gospod predsedujoči, spoštovane kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavci! Tudi samemu meni se zdi, da je ta Resolucija o nacionalnem programu prometne varnosti pomemben dokument. Dobro pripravljen, ki pa sam po sebi ni zadosten. Naj se najprej priključim k tem splošnim pohvalam, ko si delimo poslanci, tudi jaz bom uradno kolegici Bredi Pečan, to, kar je ona pohvalila, kolega. Tudi jaz se strinjam, da so še dodatni ukrepi, ki bi lahko bili omenjeni in ki so pomembni. Seveda pa, ko govorim o tem, da sama resolucija ni zadosten predpogoj, da se bo varnost na naših cestah bistveno zmanjšala in da bo v prihodnosti ta krvni davek na naših cestah bistveno manjši. Mislim predvsem na to, da moramo vsekakor v okviru teh ukrepov, ki so predvideni, pa jih razširiti, potrebno zamisliti tudi nad tem, kaj vpliva, kje so globlji vzroki nekaterih nerazumnih ravnanj, predvsem mladih voznikov. Pa bodimo samokritični v nerazumnem obnašanju nas vseh na cesti. Sami smo dostikrat v takih situacijah. Vendar, ko pridemo skozi, pa se lahko vprašamo ali pa samokritično ugotovimo, da tudi sami nismo prispevali k prometni varnosti, da smo ravnali tvegano, nepremišljeno, nepreudarno in neodgovorno. In seveda se je potrebno zagledati v slovensko dušo. Kaj je tukaj različnega od drugih narodov, da imajo ob primerljivih drugih okoliščinah, da imamo v Sloveniji toliko večji krvni davek? Kaj povzroča to tesnobo, nekatere komplekse, mogoče neko zasvojenost v dušah, da se manifestira potem, dostikrat v objestnosti, nezmožnosti obvladovanja pred alkoholom in tako naprej? In potrebno bo okviru teh ukrepov oziroma vsega tega, ko razmišljamo o prometni varnosti, v tem smislu odpraviti te vzroke. Jaz sem zelo za to. Podpiram, da je tu predviden svet ministrov za spremljanje izvajanja nacionalne varnosti. Drugače sem generalno proti temu, da v vsakem zakonu ustanavljamo neko agencijo, nek svet, ker je tega preveč. Vendar te prometne varnosti se je treba lotiti kompleksno in zelo premišljeno. Prepričan sem, da v ta svet spadajo predvsem minister za šolstvo, minister za kulturo, potem šele notranja politika, pravosodje, gospodarstvo, kmetijstvo. V kmetijstvu je ogromno nesreč. In tako naprej. Še enkrat pravim, kaj je zaznamovalo to, da tolikokrat prevlada množična psihologijo, da ljudje ne prenehajo razmišljati individualno, da se predajo drugim voznikom, da jih hočejo prehiteti. Ali, če je več mladih na motorjih, da eden pobegne in gredo vsi za njim in gredo dostikrat za njim v smrt. Gotovo so tu vzroki v preteklosti, gotovo, za našo različnost. Bivše države, bivši režimi, nedemokratični režimi so nam vcepljali posebne komplekse. In niso izživeti. Tu se kaže neizživetost. In z novo državo se to postopoma odpravlja. Treba se je vprašati, ali res vsak dan prispevamo k temu, da se ti psihološki mentaliteti, kako bi rekel, psihosocialni vzroki res odpravljajo, da se lahko kvalitetno odpravijo. To, kar se je dogajalo sedaj v zadnjem mesecu, ko je prišlo do teh reakcij ob problemu družine Strojan, je lahko pokazatelj, kako ranljiva je slovenska duša. In kako to ranljivost znajo mnogi izkoristiti še za dodatno spodbujanje na barikade in tako naprej. Ali je zgolj slučaj, da se ravno v tej razburjenosti takoj manifestira večja objestnost mladih? Dve strašno katastrofalni nesreči v tem času takoj posledično, na nek način posledično. Vsak dan smo priča spodbujanju h kulturnemu boju, ki je, saj vemo kakšne tragične posledice je prinesel. Jaz pravim pogosto, da je morda nekaj dobrega tudi v teh vaških stražah, ki so se dvignile ob tej problematiki Romov. Ampak ne dobrega v tem smislu, da bomo znali razmisliti, kako zgrešeno, kako hudobno nesramno je bilo obsojanje večno 60-letno, da so bili vsi pripadniki nekdanjih vaških straž kolaboracionisti, izdajalci in tako naprej. Sedaj smo videli, kako lahko je zbuditi vaške straže, kako hitro se formirajo, pa ni bilo nobenega mrtvega. Kako so bile logične posledice takrat, ko so neki likvidatorji čez noč likvidirali poštene ljudi, pa so zvečer nastale. Gospa Majda, kažete, da nočete se globljim vzrokom za to, da imamo krvne davke na cestah, predati. Poglejte in ne protestirajte! Mnogo je tega, kar je potrebno spremeniti, s čimer je potrebno prekiniti, da bo mlada generacija rasla v bolj zdravem vzdušju, da se ne bo teh napetosti, frustracij zarivalo v njihovo dušo, da bodo na vsakem koraku enako sproščeni kot so njihovi vrstniki iz drugih držav. Kajti niso pogosto tu. Zavajamo ali pa se zatekamo k temu, da pač govorimo o preslabih cestah in tako, ne vem, katere, materialne vzroke. Jaz mislim, da stanje razmišljanja ali pa tega da imamo včasih predobre ceste. Preveč je mogoče asfalta na slabo speljanih cestah. Tako bi rekel. Ko govorimo o teh ukrepih v zvezi s tem, kar sem povedal mislim, da bi bila potrebna predpogoj pri dejavnikih tveganja oziroma človekovem ravnanju družbena klima, spreminjanje družbene klime. Sistematično odpravljanje vzrokov, ki v človeku zbujajo napetost. Še eden vzrok, recimo, vam bom kar povedal. Aktualno, tudi to, kar se napoveduje, spet pospeševanje te verske nestrpnosti v zvezi z Zakonom o verski svobodi. Eni se že zaklinjajo, kako tega ne bodo sprejeli, pa je tisto normalno. Kar naprej zaklinjanje v neke nestrpnosti, ki jih pospešujejo in podzavestno v dušah v zavesti poročajo neke ločitve. Kar naprej ločitve, delitve, kjer pač iz tega sindroma, da na podlagi delitev se da dobro vladati, se je dalo dobro vladati, ne morejo izstopiti. Zaradi tega pravim, dobra družbena klima, h kateri morajo prispevati vsi dejavniki družbe je tudi eden od osnovnih predpogojev. Torej, v osnovi je ta resolucija dobra. Potrebno je pa storiti na vseh področjih družbe še marsikaj, da bomo vsi skupaj se bolj zdravo obnašali na cestah in da bomo prispevali k prometni varnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Miro Petek.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Vsem prisotnim lep pozdrav. Tudi sam ocenjujem, da je ta resolucija dober, predvsem pa koristen dokument za slovensko družbo. V tej resoluciji piše, da je od stopnje varnosti cestnega prometa odvisna kakovost življenja državljanov in državljank. Stopanja varnosti je pa odvisna tudi od kakovosti cestne infrastrukture. Cestna infrastruktura pa je po Sloveniji kaj zelo različna. Nekateri se že lahko vozite dolgo časa po avtocestah. Nekateri se moramo do avtocest po 70, 80 kilometrov peljati skorajda po kozjih stezah, ki nosijo po pomoti naziv državne ceste. Za to je odgovorna država, za cestno infrastrukturo in za varnost cestnega prometa v celoti. Danes je bil že omenjen Evropski akcijski program, ki predvideva prepolovitev števila smrtnih žrtev. Mislim, da bo to za Slovenijo precej težka naloga. Vendar si ta cilj kljub vsemu splača postaviti in mu je treba slediti. Cilji iz nacionalnega programa za obdobje od 2002 do 2005 so bili v lanskem letu le delno uresničeni. Evidentiranih je bilo 258 smrtnih žrtev. Torej smo zaostajali za cilji za 19%. Cilj prepolovitve števila smrtnih žrtev in doseči, da v letu 2011 ne bi bilo več kot 124 mrtvih na slovenskih cestah in da bi v tem času ohranjali okoli 600 življenj, je hvalevreden cilj, v katerega se splača vložiti ves napor, tako nas kot vseh pristojnih ministrstev, kot družbe v celoti. Dejstvo pa je, da je za kakšno radikalno znižanje smrtnih žrtev v letošnjem letu ostalo zelo malo časa. En vikend ali dva pokvarita celotno statistiko. V zadnjih dveh vikendih smo bili temu tudi priče. Zanimiva je tudi ta vizija: nič smrtnih žrtev. Seveda je to le vizija. Prav je, da ji sledimo. Podobno vizijo imamo v boju proti korupciji. Ko govorimo o ničelni stopnji korupcije, pri tem pa se dobro zavedamo, da je to nemogoče doseči. Bilo je že omenjeno tudi vprašanje represije policije, ki je zelo pomembno. Vendar mislim, da bi pri tem moralo priti do nekega premika, do nekega zasuka v glavah Slovencev. Ko se vozimo po Italiji, Avstriji, ko vidimo policista na cesti, takoj pritisnemo na zavoro. V Sloveniji temu ni tako. Čeprav so kazni v Sloveniji v zadnjih letih precej drastične, vozimo bolj po domače. Mogoče je posledica tega tudi dejstvo, da se ljudje policije enostavno v Sloveniji ne bojimo toliko, kot se je takrat, kadar prestopimo mejo. Konec koncev je posledica tega odnosa tudi to, da so vaške straže pregledovale slovensko policijo, kar je dodatno okrnilo ugled in avtoriteto naše policije. Vsa prizadevanja v preteklosti pa so kljub vsemu prinesla napredek. Spomnimo se vseh akcij, Minus 10% in podobnih. Ob tem bi mogoče omenil naslednje. Na podoben način, kot je ta resolucija, in druge aktivnosti, ki so bile v zadnjih letih na področju varnosti v cestnem prometu, bi se mogoče morali v tej državi lotiti tudi preventive glede samomorov. Na cestah v Sloveniji umre 200, 230, 240 ljudi. Vsako leto pa si življenje vzame okoli 600 Slovenk in Slovencev, pa o tem nič kaj ne govorimo. O tem se v časopisih kaj ekstra ne piše. O tem ni nekih visoko zvenečih resolucij in je to potisnjeno bolj v intimo ljudi.
Hvala. Besedo ima gospod Veber. Se odpoveduje. Lista prijavljenih je s tem zaključena. Ker čas določen za razpravo še ni potekel, sprašujem: Ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati? Bom odprl prijavo, da ne bo nesporazumov. Gospod minister, vi ste tudi roko dvignil? Ja. Boste tudi dobil besedo. Sicer pa prijava teče. Gospod Sušnik, izvolite.
Hvala lepa. Jaz sem prej hotel še eno stvar opozoriti in povedati. Mislim, da bi tam pod prometno okolje kazalo, sicer nismo posebej napisali, ampak jaz bi želel poudariti tudi na težnje ene skupine udeležencev v cestnem prometu, to so motoristi. Da bi se prisluhnilo upravičenim zahtevam po motoristom bolj prijazni cestni opremi ali pa infrastrukturi. Omenim naj samo odbojne ograje, ki so že ob najbolj nedolžnem spodrsljaju v prometu, ob najbolj nedolžnem padcu zaradi neustrezne postavitve lahko usodne za takšnega udeleženca v cestnem prometu. Treba je tudi povedati, da so naši sosedje na tem področju že kaj naredili v to smer in da najbrž ne kaže tukaj iskati vzroka v kakšnem pomanjkanju ali pa izpadu denarnih sredstev. Mislim, da je treba to iskati v dobri volji in pa v dobrih namenih vzdrževalcev, da na tistih področjih, pa na tistih cestah, ki so z motornimi kolesi izrazito frekventne, ki so znane kot priljubljene prometnice za motoriste v času sezone, da se tu naredi kakšen kvaliteten napredek v smeri tako postavitve ograj kot še kakšne stvari, ki je posebej navedena. Jaz bi rad izpostavil, da je to združenje Maksi, ki se s tem področjem ukvarja, in je to tudi jasno napisalo in opredelilo. To preprosto ne moremo prezreti, ne morem spregledati dejstva, da je v letošnjem letu preko 40, mislim, da je že zdaj, motoristov umrlo na naših cestah, da je to visoka številka. In tudi če malo pogledamo analizo, kdo so bile žrtve med motoristi. Še enkrat potrjuje tisto mojo prejšnjo razpravo, da so bile žrtve praviloma novopečeni motoristi, tisti, ki niso navajeni svojih motornih koles. To kaže, da jim primanjkuje praktičnih izkušenj v vožnji svoje na novo pridobljene pridobitve, in to še dodatno potrjuje potrebo po praktičnem usposabljanju. Jaz mislim, da bi za voznike motornih koles morala biti ta potreba v zakonu še posebej opredeljena s poudarjenimi zahtevami. Ta priložnost je napisana v zakonu, mislim, da bo agencija tista, ki bo pripravljala programe praktičnega usposabljanja in jaz verjamem, da bodo pri pripravi programov upoštevali analize in ustrezno skoncepirali oziroma pripravili takšne programe, ki bodo novim, mladim voznikom motorjev, motornih koles dali ustrezno praktično predznanje. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Potrata, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani poslanci! Ni prvič, da sem priča razpravi o varnosti v cestnem prometu. Že v prejšnjem mandatu smo o tem razpravljali in ko smo v prejšnjem mandatu razpravljali o varnosti, sem bila ena izmed najbolj glasnih zagovornic prepovedi vsakršne vsebnosti alkohola v krvi, kadar kdo vozi. Prepričana sem, da so alkohol in druge psihotropne snovi, ki zmanjšujejo sposobnost reagiranja med vožnjo, v resnici problem, če smo v družbi pripravljeni iskati izgovore za to, kakšne učinke bi vse to imelo, pa ali bi malo pa lahko, pa malo ne. Mislim, da bi morali ob vseh številnih zavezah ničelne stopnje tolerance do nasilja nad otroki, do ničelne stopnje tolerance do kakršnekoli nestrpnosti, tudi vizijo nič vključiti v ta kompleks in v sklopu vizije nič na prvo mesto postaviti nekončni cilj nič smrtnih žrtev na cestah v Sloveniji, ampak tudi nič alkohola v krvi. Ker to, da je vsak tretji povzročitelj smrtne žrtve v cestnem prometu pod vplivom alkohola, je za mene tako pogubno dejstvo, da bi morali v družbi v resnici ustvariti tak odnos do združljivosti uživanja alkohola in vožnje, da bi bila ničelna toleranca zaveza za vse. Moja kolegica Breda Pečan je govorila o tem, kakšne neizkoriščene možnosti pravzaprav so javni prevozi, pa so taksisti, pa še marsikaj drugega. Če bi bila splošna kulturna raven taka, da bi vožnjo pod vplivom alkohola štela za družbeno nesprejemljivo ravnanje, potem bi se marsikaj v našem razumevanju tudi vinske kulture spremenilo. Nihče ne napada ne vinogradništva, ne kulture pitja, ampak preprosto gre za to, da si je nemogoče dopustiti nekaj takega, da štejemo kakšno zadevo lahko tudi dopustno še, no, vsaj do tiste meje pa je dopustno, od tam naprej pa ni več, ker je kaznivo. Nič bi moralo biti zapoved. Nezdružljivost je popolna. V tej resoluciji pa me dve stvari navdajata z nekim upanjem. Ko sem prebirala ukrepe, kako si snovalci resolucije predstavljajo zmanjšanje žrtev in poškodovanih med dvema zelo ogroženima skupinama, to je med kolesarji in pešci, vidim en odgovor na to tudi večjo skrb za ureditev mirujočega prometa. To, kar se dogaja sedaj, da praktično bežimo iz skačemo, ker niti po teh dobro označenih kolesarskih stezah ne znamo hoditi tako, da bi vsem udeležencem pustili prostor, ki jim je za udeležbo v prometu namenjen, se mi zdi, da bi tudi tu s preventivo in vzgojo, pa mislim, da so otroci v šolskem procesu deležni primerne vzgoje v obeh segmentih, tako v tem, da se navajajo nositi zaščitno opremo kot kolesarji, kot pri tem, da se učijo uporabljati za kolesarje predpisane površine. Treba bi bilo verjetno kaj storiti, da bi tudi odrasli spoštovali kolesarske poti kot kolesarjem namenjene površine, in tudi pločnike, kot pešcem namenjene površine. Rada bi samo še na eno stvar opozorila. Navadno sklenemo sleherno razpravljanje na načelni ravni tako, noben zakon ne more ničesar dobrega prinesti oziroma odpraviti [[...]]
Gospa Potrata, bi prosil, če počasi zaključite misel [[...]]
Niste, gospod predsednik, omejili časa. Gledala sem, tamle mi piše, da imam še 2 minuti 19 in ne zamerite, če nisem [[...]]
No, razume se, če ni manj, maksimalno je 5 minut.
Ne morem vedeti, ker mi čas teče iz časa skupine. Bom zaključila in povedala tisto, da vendarle upam, da bomo vsi ti, ki zakone sprejemamo, znali tudi spoštovati zakone in da ne bomo kot skupina, kot predstavniki zakonodajalcev dajali podpore tistim, ki zakone kršijo.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik, za dano besedo. Ministrstvo za promet, ki bo v okviru svoje funkcije vodenja in koordiniranja nacionalnih prometno varnostnih procesov poskrbelo, da besede iz resolucije ne bodo samo zapisane. V sklepni fazi je obdobni operativni načrt ukrepov Vlade, ki bodo v letu 2007 neposredno izvedeni na cesti. Hitrosti bo dan dejansko poudarek v aprilu, juniju in juliju. Alkoholu bosta namenjena november in december, pešcem bo posebna pozornost namenjena oktobra, takrat jih namreč umre največ. Maja in junija bo posebna skrb dana uporabi varnostnega pasu, voznikom enosednih vozil, to je motornih koles in koles z motorjem, ki jih je letos umrlo več kot 40, pa bomo namenili aktivnosti aprila, maja in oktobra. Cilj, ohraniti 600 življenj do konca leta 2011, je ambiciozen, to se zavedam kot minister in ga bo težko doseči. Pa vendarle je potrebno zbrati in uporabiti vse resurse in voljo in seveda vse tisto, kar smo napisali v tem dokumentu, da se tudi realizira. Hvala lepa.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. Ker k dopolnjenemu predlogu resolucije ni bilo vloženih amandmajev, bo zbor odločanje o resoluciji v skladu s časovnim potekom seje zbora opravil danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 20.35. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 15. uri s prekinjeno 1. točko dnevnega reda - to je s poslanskimi vprašanji poslank in poslancev predsedniku Vlade, gospodu Janezu Janši.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, spoštovani gosti! Nadaljujemo sejo Državnega zbora. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA - VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. Prehajamo na postavitve vprašanj in odgovore predsednika Vlade, gospoda Janeza Janše. Prva bo poslansko vprašanje postavila gospa Darja Lavtižar Bebler. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem, predsedniku Državnega zbora, predsedniku Vlade, ministrom ter kolegom in kolegicam! Gospod predsednik, s pravno državo pri nas je očitno nekaj močno narobe. Tega si nismo izmislili v opoziciji, na to nas vse pogosteje opozarjajo resni strokovni analitiki doma in na tujem. O tem govorijo nesporna dejstva. Naj naštejem samo nekaj takšnih dejstev. Stanje na področju neizvršenih odločb Ustavnega sodišča se je v letu 2005 v odnosu na leto 2004 poslabšalo, tako ugotavlja poročilo Ustavnega sodišča za leto 2005. Poročilo Ustavnega sodišča tudi opozarja, da je velik problem tudi priprava in sprejemanje sporne zakonodaje. V vsakdanje življenje pa so se nam prikradle prisilne preselitve in vaške straže. Ljudje so vzeli zakon v svoje roke, ustavljajo policijo in jo pregledujejo, ustavljajo promet na javnih cestah, legitimirajo mimoidoče. Varuh človekovih pravic je o nekaterih teh problemih obvestil evropska varuha človekovih pravic. Oba sta prišla v Slovenijo in izrazila zaskrbljenost nad temi dejstvi. Pri nas doma pa je postal problem sam varuh, ne pa problemi, o katerih je poročal. Problem je postalo to, da je varuh postopal v skladu s svojimi pristojnostmi in pooblastili, ki mu jih dajeta Ustava in zakon. Vi sami, gospod predsednik, pa ste ga okarali, da je ravnal neodgovorno in nerazumno. Zelo slabo in zaskrbljujoče je, da Vlada prinaša v parlament številne zakone z zelo dvomljivimi določbami z vidika človekovih pravic in temeljnih svoboščin, koalicijski poslanci pa jih nekritično izglasujejo. Opozicijski poslanci smo se v nemoči kar nekajkrat obrnili na Ustavno sodišče in praviloma uspeli. Toda problem ni, da so bili takšni zakoni v parlamentu kljub opozorilom sploh sprejeti, problem je to, da se je opozicija te svoje zadnje ustavne možnosti sploh poslužila. Ni državotvorna, uprizarja stampedo na Ustavno sodišče. Tako pravijo koalicijski poslanci in tako govorijo nekateri ministri. Ali se vam ne zdi, gospod predsednik, da smo že prestopili mejo, ko je treba sprejeti nekatere ukrepe, da vsaj zajezimo erozijo pravne države, kaj šele, da pravno državo učinkoviteje uveljavljamo, utrjujemo in spoštujemo? Kaj bo Vlada storila za neposredno uveljavitev mehanizma zavor in ravnotežij v ustavnopravnem redu Slovenije? Naj vas spomnim, gospod predsednik, da ste tudi že v koalicijsko pogodbo med temeljne cilje uvrstili boljše delovanje pravne države in pravno varnost. Ne boste verjeli, pri tem boste naleteli na podporo poslancev LDS zanesljivo.
Hvala. Gospod predsednik, izvolite.
Hvala lepa za vprašanje. Hvala za besedo. Seveda je delovanje pravne države vedno možno izboljšati. Ta Vlada se trudi v to smer. Vendar pa je bilo vprašanje, kot je bilo najavljeno in v glavnem kasneje tudi postavljeno, naslednje: Ali Vlada Republike Slovenije pripravlja kakšne ukrepe in katere, da se zaustavi nadaljnja demontaža pravne države? Vlada Republike Slovenije ne vidi nobene nadaljnje demontaže pravne države, zato v to smer tudi ne pripravlja nobenih ukrepov.
Hvala. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
O čemer sem govorila, gospod predsednik, nedvomno načenja pravno državo v Sloveniji. Vaške straže, poskusi discipliniranja Varuha človekovih pravic. Vlada je pripravila že vrsto zakonov in pri njih vztrajala, čeprav so z vidika ustavnosti in skladnosti s standardi prava človekovih pravic sporni. V njih Vlada tudi nazorno izkazuje instrumentalno pojmovanje prave: namen posvečuje sredstvo. Ta Vlada hoče imeti politično kompatibilno državo in javno upravo. Gre za nesporne težnje po enoumju, po nadzorovanju in obvladovanju vseh in vsega, zato takšen Zakon o javnih uslužbencih, zato takšen Zakon o RTV Slovenija, zato takšen Zakon o medijih in tako imenovano uravnoteženje medijev, zato detajlni popis nepremičnin vključno s 7. tajnim obrazcem, zato vpogled v diagnoze pacientov prek seznama zdravil, ki jih pacienti dobijo v lekarni. Ne nazadnje bo za to kar sama Vlada določala plače sodnikom, ustavnim sodnikom, poslancem in novinarjem. Zato bo Vlada bogato nagradila svoje predstavnike oziroma nadzornike v podjetjih z znatnim državnim deležem, kajti slednji so naši, so preverjeni, so lojalni, z eno besedo kompatibilni. Ustavno sodišče je doslej že odločilo o več zakonih, ki jih je sprejela ta koalicija in v posameznih določbah izreko neskladje z Ustavo ali pa je zadržalo nekatere njihove določbe, ker jih namerava še podrobneje preučiti, ker bi njihova uveljavitev lahko povzročila hudo škodo in nepopravljive posledice. Ampak Vlada ne vidi Zakona o javnih uslužbencih, Zakona o azilu, Zakona o policiji, Zakona, ki ureja boj proti korupciji, Zakona o kobilarni Lipica, Zakona o sodniški službi, Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, Zakona o RTV Slovenija, Zakona o plačilnem prometu. Nekaj drugih zakonov pa že čaka v vrsti, da gredo v presojo pred Ustavno sodišče. Ali lahko poveste, prosim, konkretno, katere ukrepe namerava Vlada sprejeti za to, da bi preprečila nadaljnjo demontažo pravne države?
Hvala. Gospod predsednik, izvolite.
Gospa poslanka je naštela nekatere dejanske probleme, ki obstajajo, pa tudi velikih namišljenih. To drugo izhaja iz tega, da na določene zadeve gledamo različno in s tem ni nič narobe. Narobe je, če nekdo uporablja takšne besede, kot je demontaža pravne države, in to od tistega dneva naprej, ko ni več na oblasti. To pa je nekoliko narobe s to terminologijo. So določeni problemi z delovanjem pravne države v Sloveniji, tudi nekateri resni. Žal, ti niso bili našteti. Poleg tega, da obstajajo neizvršene sodbe Ustavnega sodišča, kar seveda ni kakšna posebnost tega mandata, ampak to obstaja že vrsto let, obstaja tudi sto tisoče sodnih zaostankov, ki so dejanski problem za slovenske državljane. Po eni strani zaradi tega, ker čakajo predolgo na svojo pravico, po drugi strani pa zato, ker cinično ravno ti, ki čakajo na svojo pravico, morajo zato, ker so davkoplačevalci, plačevati kazni, ki jih sedaj izreka evropsko sodišče zaradi sodnih zaostankov. So dvakrat kaznovani. To dejansko ni pravično, vendar to ni posledica kakšne demontaže pravne države v prvi polovici mandata te Vlade, ampak je to posledica delovanja pravosodnega sistema v času vladavine Liberalne demokracije. Obstaja še en problem, ki je resen in ki je bil podedovan in tudi še ni rešen, ker pač ne more biti rešen čez noč. To je porast premoženjskega kriminala v Sloveniji. Leta 1993 je statistika v Sloveniji beležila 23.000 kaznivih dejanj premoženjskega delikta zoper premoženje na leto 23.000. Leta 2004, ko je ta Vlada prevzela mandat, je bila ta številka 65.000. V 10 letih vladavine Liberalne demokracije se je število premoženjskih kaznivih dejanj potrojilo. Ta številka je bila konec lanskega leta nekoliko bolj optimistična, ne pa v celoti. To so zelo resni problemi, ki jim sicer ne moremo reči demontaža pravne države. S podobnimi problemi se soočajo tudi marsikje drugod, vendar pa kažejo na to, da stvari še niso v redu in v to je treba vlagati veliko naporov in to delamo.
Hvala. Želite predlagati razpravo? Izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Ne morem sprejeti, da predsednik Vlade ne prepozna resnosti razmer, ko gre za očitne znake erozije pravne države pri nas. Nisem trdila, da je bilo poprej, ko je bila druga oblast, vse v redu. Daleč od tega. Ampak ta parlament je v tem mandatu pod taktirko aktualne Vlade sprejel celo vrsto zakonov, ki znižujejo že dosežene standarde glede varovanja in utrjevanja človekovih pravic. Samo v zadnjem času je koalicija sprejela zakon, ki ureja popis nepremičnin in ki je v z vidika varstva informacijske zasebnosti sporen. Minister za zdravje je nato odredil, da lekarne zavarovalnicam posredujejo tudi ime zdravila, ki ga je pacient dobil v lekarni, zraven pa še številko zdravstvenega zavarovanja tega pacienta, iz česar je mogoče sklepati o diagnozi, s čimer je kršena njegova pravica do zasebnosti. Telekomunikacijski podatki se arhivirajo 24 mesecev, čeprav smo imeli glede na direktivo izbiro med 6 in 24 meseci. Prisluškovanje s strani Sove smo podaljšali na 24 mesecev. V enem od časopisov z visoko naklado smo prebrali, da je bil policist iz Dravograda odpuščen zaradi izražanja svojega mnenja preko bloga na spletni strani časopisa. Kazensko je ovaden za kaznivo dejanje ogrožanja varnosti. Ogrožal naj bi bojda samega predsednika Vlade. Skratka, polje svobode in zasebnost se krči, polje represije se krepi. Vlada, ki je po zakonu dolžna sprejeti ustrezne ukrepe za urejenost razmer na vseh področjih iz pristojnosti države ne vidi, kako se ji pred očmi sesuva pravna država. Še več, sama predlaga in vztraja pri predlogih, ki zanikajo temeljno načelo vladavine prava, ki zanika elementarne človekove pravice ali pa jih močno omejuje. In kot rečeno, vsega tega si ni izmislila ne državotvorna opozicija. To so dejstva. To so opazili tudi v mednarodnih organizacijah, katerih polnopravna članica je tudi Slovenija, to so opazili v najuglednejših tujih medijih, to je opazil Amnesty International, State Department, Komisar sveta Evrope za človekove pravice in evropski varuh človekovih pravic. V koalicijsko pogodbo ste med temeljne cilje zapisali boljše delovanje pravne države in pravno varnost. Tukaj vas podpiramo brez zadržkov. Zato v skladu z drugim odstavkom 246. člena Poslovnika predlagam, da Državni zbor opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade, saj bomo ob tem lahko celovito proučili razmere in predlagali ustrezne ukrepe, zlasti zakonodajne narave, ki bodo izboljšali stanje na področju spoštovanja človekovih pravic, vladavine prava in pluralne demokracije. In ne nazadnje: Pred predsedovanjem Evropski uniji, ali si Evropska unija ne zasluži kredibilne predsedujoče. Hvala lepa.
Hvala. O predlogu poslanke gospe Lavtižar Bebler, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade na njeno poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil danes v skladu s časovnim potekom seje zbora v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 20.35. Naslednji bo poslansko vprašanje predsedniku Vlade postavil gospod Miran Potrč. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod predsednik Vlade, ministrski zbor. V zadnjih dneh je med ljudmi aktualno še eno novo vprašanje. To je popis nepremičnin. Tudi to vprašanje povzroča veliko nejasnosti in nezadovoljstva tudi v strokovnih krogih. V uradu informacijske pooblaščenke so se že odločili, da sprožijo ustavni spor. Ali se lahko zbirajo podatki in vzpostavljajo evidence, čeprav v zakonu ni jasno določen namen njihovega zbiranja, in iz katerih bo vsakemu za vsakogar mogoče ugotoviti obseg in vrednost njegovega premoženja? Kaj meni gospod predsednik Vlade o tem in kaj menite o tem vi osebno? Vendar je med ljudmi še več vprašanj zaradi nejasnosti povezav med podpisom in uvajanjem morebitnega novega davka. O tem, da davek na nepremičnine bo, ne dvomi skoraj nihče več. Vse pa skrbi, kolikšen bo, kako bodo podatki iz vprašalnika vplivali na velikost davka, ali bodo davki linearni, ali bodo upoštevane tudi družinske in socialne razmere lastnika, namen uporabe nepremičnine in podobno. V Sloveniji so namreč stanovanjske hiše, stanovanja in vikende ljudje večinoma gradili v neprimerljivih pogojih z današnjimi. Zato ima mnogo ljudi relativno veliko površino nepremičnine, pa niso premožni in že danes težko plačujejo prispevek za uporabo stavbnega zemljišča. Zato jih toliko bolj begajo različne izjave, ki v zvezi z davkom prihajajo iz ministrskih vrst. V zakonu piše, da se bodo podatki o nepremičninah pridobili z vprašalnikom in uporabljali samo za namene vzpostavitve registra nepremičnin. Nekateri ministri govore o tem, da bo glavni kriterij za vrednotenje lega, velikost in starost nepremičnine. Drugi, da se bodo vendarle v manjši meri upoštevale tudi obnova strehe, fasade, oken, inštalacij in podobno. In spet tretji predstavniki Vlade, da se danes ne da o višini davka povedati še nič, ker je treba najprej ugotoviti vrednost nepremičnin, s katerimi v državi razpolagamo. Gre torej za veliko različnih odgovorov in veliko negotovosti. Prosim vas, gospod predsednik, kaj lahko ob taki zmedi glede vprašanja uvajanja davka in popisa nepremičnin poveste v zvezi s tem državljankam in državljanom Slovenije. Hvala.
Hvala. Gospod predsednik, izvolite.
Hvala lepa. Namen tega popisa je takšen, kot je bil določen v tem državnem zboru z zakonom, ki je bil sprejet. Se pravi, gre za vzpostavitev katastra stavb in registra nepremičnin. Za normalno vodenje stanovanjske in mnogih drugih politik s področja prostora so te evidence potrebne. Slovenija bi jih že zdavnaj morala imeti. Je ena redkih držav, ki jih nima. In šele potem, ko bodo ti podatki na voljo, bo možno oceniti, kakšen je ta fond in praviloma voditi nekatere politike. Recimo na določenem mestu, v občini in še posebej v večjih urbanih naseljih, kjer so te evidence bolj pomanjkljive - večje je naselje, bolje so pomanjkljive - je zelo težko načrtovati nekatere politike, recimo izgradnje stanovanj, če nimaš na voljo dobrih oziroma že osnovnih podatkov. Vlada, predvsem pa ministrstvo za finance je že velikokrat dejalo, da z davkom na nepremičnine ne namerava bodisi nadomestiti katerega od obstoječih davkov, bodisi uvajati novih prilivov, novih obdavčitev za prihodkovno stran proračuna. Nepremičnine so tudi že danes obdavčene, plačuje se davek na uporabo stavbnih zemljišč in pri tem so določene težave. Približno polovico uporabnikov plačuje davek, polovico pa ne. V veliki meri zaradi tega, ker ni popolnih evidenc in ta situacija je seveda krivična glede na to, da lastniki, ki so v popolnoma enakem položaju, eni plačujejo, drugi pač ne plačujejo. Tako, da v primeru, če bo prišlo do sprememb, ampak o tem bo možno soditi šele potem, ko bodo popolne evidence, bo šlo kvečjemu za pravičnejšo ureditev, pa še za to, preden se predlaga, je potreben nek čas, da se zadeve proučijo. Drži to, kar ste navedli v obrazložitvi. Slovenija je nekoliko specifična, ko gre za obstoječi fond hiš in stanovanj. Še posebej pri hišah so to mnogi gradili v specifičnih okoliščinah, zagotovo ne gre za, bom rekel, najbogatejši sloj. Situacije so bile zelo različne, nekdo je dal zadnje prihranke v hišo, nekdo pa je dobil, še posebej tisti, ki so bili bližje "koritu", pa je dobil kredit, ki ga ni nikoli odplačal. Tako je bilo tega veliko, situacije so neprimerljive in ne delamo si iluzij, da lahko sedaj s tem popisom ali pa z neko novo obdavčitvijo te stvari za nazaj popravimo ali izenačimo. Tisto, kar je potrebno, je to, da dobimo realne evidence, dobimo realno podlago za izvajanje različnih prostorskih politik in da pri popravkih tovrstne davčne zakonodaje, do katerih bo zagotovo nekoč v prihodnje prišlo, pride do bolj pravične ureditve, ni pa v načrtu kakršnekoli povečevanja ali polnjene proračuna na ta račun.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kar zadeva namen zakona, jaz razumem, da smo v šestem odstavku 103. člena zakona v Državnem zboru sprejeli naslednjo odločitev, "podatki o nepremičninah, pridobljeni z vprašalnikom, se uporabljal samo za namen vzpostavitve in vodenja registra nepremičnin." Kasneje so se začele razprave tudi o povezavi med popisom in med takšnim ali drugačnim premoženjskim davkom. Jaz bi vas dopolnilno, dovolite, vprašal dvoje. Prav gotovo se še spominjate svoje izjave 27. marca 2006 v Državnem zboru, ko ste povedali, da Vlada ne bo predlagala obdavčitev kar po vrsti, v nekem smislu ste rekli to tudi danes, ampak še bolj precizno samo obdavčitev neproduktivnega premoženja, da ne bo nikakršnih povečanj davkov za stanovanja, hiše in podobno, ki so normalno potrebna za življenje ljudi. To je prvo vprašanje: Lahko to svojo izjavo še danes komentirate? Drugo. Ali bo glede na politiko, ki jo je Vlada ubrala v davčni zakonodaji, ki smo jo sprejeli, glede naobdavčitve - izrecno poudarjam, neobdavčitve - premoženja Rimskokatoliške cerkve praviloma to veljalo tudi glede premoženjskih davkov? Veliko vprašanj se pojavlja s tem v zvezi in to vernih in nevernih, ki pravijo, da jih je strah, da bodo ob sedanji politiki Vlade sami morali na svoje nepremičnine plačevati davke, drugi, recimo, Cerkev, pa k temu ne bo zavezana. Hvala.
Hvala. Gospod predsednik, izvolite.
Glede tega drugega, kakšne bojazni ni, res pa je, da se s tem stalno nastopa in straši. Kar se tiče izjave, moje lastne izjave, ki naj bi jo komentiral, mislim, da nima smisla komentirati, ker je popolnoma jasna. Ko gre za davčno zakonodajo je Državni zbor svoje delo v zvezi z reformo davčne zakonodaje opravil, paket davčnih zakonov je sprejet. V bližnji prihodnosti se zagotovo ne načrtuje nič dodatnega. To bo treba izvesti. Slovenija bo s 1. januarjem naslednje leto dobila moderen, enostaven, bistveno bolj, kot je bil doslej vsaj, davčni sistem, ki bo tudi razvojno naravnan in stimulativen. In mislim, da smo s tem opravili za nekaj časa zelo veliko delo. Kar se tiče tega, recimo temu, prenosa določenih podatkov pri obdavčitvi, je tudi do tega deloma prišlo. Mislim, da ste v tem paketu sprejeli tudi Zakon o obdavčitvi plovil, kjer gre za luksuzno zadevo, kjer so se stvari uredile tako kot v primerljivih evropskih državah, in vsaj javno proti temu nismo zasledili kakšnega velikega nasprotovanja.
Hvala. Želite predlagati razpravo? Izvolite.
Hvala lepa. Brez velikih obrazložitev predlagam, da Državni zbor opravi razpravo o odgovoru predsednika. Mislim namreč, da je v zvezi z obdavčitvijo nepremičnin še vedno toliko vprašanj, tako pomembnih v tem času, ko opravljamo popis, za katerega želimo, da bi bil uspešen, da ne bi na koncu koncev imeli probleme popisovalci, ki so najmanj krivi in opravljajo samo svojo dolžnost. Zato bi bilo prav, da bi po mesecu dni, ker takrat bi do te razprave, če bo izglasovana, prišlo, že imeli tudi mnoge izkušnje, pa tudi možnost, da se Vlada, gospod predsednik, glede vprašanj, ki sem jih postavil, mogoče jasneje in določneje opredeli, kot je bilo v nekaterih vaših odgovorih to danes prisotno. Predlagam torej, da razpravo po drugem odstavku 246. člena opravimo. Hvala.
Hvala. O predlogu poslanca, gospoda Mirana Potrča, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil danes v okviru glasovanj. Naslednji bo poslansko vprašanje predsedniku Vlade postavil gospod Sašo Peče. Prosim.
Spoštovani prisotni! Predsednik Vlade, gospod Janez Janša, dovolite, da vam za uvod čestitam k vašemu odnosu, k težnji po minimizaciji, težnji nekaterih posameznikov v naši družbi, ki hočejo preko tujih medijev blatiti svojo lastno državo. V okviru poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke ocenjujemo, da so tovrstne egoistične težnje nekaterih političnih strank seveda vredne vse graje, in iz tega naslova še enkrat na tem področju čestitke. Rad pa bi se dotaknil poslanskega vprašanja, ki je v prvem delu povezano z napovedmi oziroma ocenami Strateškega sveta v okviru Republike Slovenije. Ne dolgo tega ste dejali, kar je dejansko bilo izpostavljeno tudi od strani obeh predgovornikov, da si želite tako imenovano državotvorno opozicijo. Dovolite, da ob tem rečem, da si želim državotvorno Vlado oziroma vladno koalicijo. Ob tem dovolite, da vas spomnim, da smo vsaj v poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke Državnemu zboru in pa Vladi Republike Slovenije predlagali kar nekaj zakonov, katere je Vlada Republike Slovenije in kasneje, seveda, Državni zbor zavrnil. Ne dolgo za tem, pa ste predlagali zakon vi z identično vsebino in seveda ta zakon je bil sprejet. In prvo vprašanje: Se vam zdi to državotvorno, da se politiki pehajo nad avtorstvom in zasleduje edini cilj, to je avtorstvo? Rad pa bi izpostavil dilemo v povezavi z mnenjem Strateškega sveta in pa predsednika Strateškega sveta, gospoda Senjurja, o povečanju oziroma spremenjeni davčni reformi. Ravno na tem področju vas seveda seznanjam in vem, da veste, zato bolje rečeno, opozarjam, da smo vam besede, ki vam jih tokrat na srce polaga. Strateški svet, polagali tudi v okviru Slovenske nacionalne stranke. Iz tega naslova vas seveda sprašujem v povezavi s prihajajočimi davki, prvič, vprašanje, ki ga vsebinsko ne bom razdelal, ker je to naredil kolega Potrč pred menoj, ampak: Kaj je z ostalimi davki iz naslova prihajajoče se realizacije dokončne davčne reforme? In: Ali morda celo razmišljate prav tako o že izpostavljeni težnji Nacionalne stranke po odmišljanju davka na nepremičnine? Ob tem vas seveda seznanjam, da je po besedah vašega ministra, gospoda Bajuka, ministra za finance, predvideno 20% povečanje proračunskih prihodkov iz tega naslova - odgovor na poslansko vprašanje, v katerem nam to zatrjuje, zdaj pa sicer odkimava, se nahaja dne 23. oziroma se opravičujem, je z dne 29. junija letošnjega leta. V povezavi s tem dovolite še kratko vprašanje: Zakaj Vlada Republike Slovenije ni uporabila tako imenovani finski model, s katerim bi preprečila negativni vpliv cen [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]dvigovanja cen, zaradi uvedbe evra? To je bila praksa v nekaterih državah in v Nacionalni stranki smo, milo rečeno, ogorčeni, da Vlada ni povzela tega modela in prepustila, da so se cene nekaterih storitev na trgu seveda bistveno [[...]]
Hvala lepa. Gospod predsednik, izvolite.
Hvala lepa za ta vprašanja. Če začnem na koncu, potem moram reči, da finski model ni bil uporabljen, kar v nekaterih državah, bil je uporabljan na Finskem, zato se tudi imenuje finski model, in Slovenija ga je v veliki meri uporabila. Ta model je znan po tem, da gre za nek dogovor med Vlado oziroma med državo in gospodarstvom, o nekem "fer playu" ob tem prehodu. Na eni od zadnjih sej Vlade smo potrdili pristop Vlade k takšnemu dogovoru. Tudi številni gospodarski subjekti so se pač zavezali, da te situacije ne bodo izkoriščali za dvigovanje cen. Vlada je zavezala, da tam, kjer so cene kontrolirane, pač ne bo v tem času dovoljevala ali dajala soglasje na podražitve. In tisto, kar je najvažnejše, že od marca letos je v Sloveniji uvedeno dvojno označevanje cen, ki bo trajalo tudi po uvedbi evra pol leta, kar pomeni, da bodo cene primerljive in da bodo morebitni dvigi takoj odkriti. Nekaj jih je bilo, ki so bili tudi odkriti, predvsem zaradi tega dejstva. Drugače bi bilo sledenje temu težje, potrošniki bi imeli težje delo, tudi potrošniške oziroma organizacije za varstvo potrošnikov. In zaenkrat na tem področju ne beležimo nič drastičnega. Ti premiki, ki so bili zaznani, so bistveno bistveno manjši kot v katerikoli primerljivi državi v času uvajanja evra. Tudi podatki, ki odražajo tovrstne premike, so ugodni. Oktobra letos je Slovenija doživela za 0,8 - odstotno pocenitev cen, največjo v svoji zgodovini. Se pravi, ni bilo nikakršnih drastičnih dvigov nikjer. Seveda pa je bilo treba ostati pazljiv tudi v prvi polovici naslednjega leta oziroma takoj po uvedbi evra, to je pač naša skupna zaveza, ki terja skupni napor. Mislim, da smo na tem področju Slovenci resni in da kakšnih večjih težav ne bo. Glede davčne politike je bilo veliko odgovorjeno že v odgovoru na prejšnje vprašanje, vsaj kar se tiče tako imenovanih premoženjskih davkov. Kar se tiče usmeritev ali pa nekih nasvetov Strateškega sveta za gospodarski razvoj, lahko samo rečem, da se s tem strinjam. Mislim, da gre za nasvete, dane po zelo temeljiti analizi situacije, da so uravnoteženi in da jih bomo pri vodenju različnih ekonomskih politik v naslednjem letu v Vladi upoštevali.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite, gospod Peče.
Še enkrat hvala za besedo. Gospod predsednik Vlade jaz vam moram priznati, da smisel za humor imate s tem, ko seznanjate, da tako imenovani finski model izhaja iz Finske, ampak ne glede na karkoli, mislim, da je vsebina, ki ste jo podali, pa dosti bolj žalostna kot smešna. Kajti v vašem odgovoru ste jasno malo priznali, da niste sposobni ustvariti družbenega konsenza oziroma družbenega zasledovanja nekega enotnega cilja, ki bi našo državo popeljal naprej. Mislim, da je to slaba popotnica, da to javno priznate in da te moči nimate ne vi ne vaši ministri. Jaz osebno še zmeraj ocenjujem, da je nesprejemljiv kakršenkoli dvig cene za katerokoli, najsibo storitev ali proizvod na trgu zaradi uvedbe evra. Po moji oceni in po oceni Nacionalne stranke bi Vlada Republike Slovenije morala izvesti konsenz in s tem vse tiste elemente na trgu, na katere pa imamo, tako mi politiki, predvsem pa vi, kot Vlada Republike Slovenije, popolno kontrolo, kar se tiče uravnavanja s strani fiskalne in pa ne nazadnje makroekonomske oziroma monetarne politike. V nadaljevanju odgovarjate na vprašanje fiskalnega sistema, češ da je bilo veliko govorjenega. Res je bilo, ampak mislim, da nam ne sme biti niti minute žal govora o novih davčnih bremenih ali pa povišanih obstoječih bremenih za slovenske državljanke in državljane. Iz tega naslova vas seznanjam, da je torej tako imenovan strateški svet, saj je predsednik tega izpostavil tudi, njegovo osebno mnenje, da bi Vladi odsvetoval uvedbo davka na nepremičnine. Iskreno vas prosim v imenu vseh tistih, ki plačujemo davke, ne nazadnje med njimi ste tudi vi, rajši zmanjšajte tako potrošno stran oziroma odhodkovno stran, ne pa bremeniti državljank in državljanov. In ker sem prej videl, da se je na mojo trditev nasmejal gospod Bajuk, dovolite, da vam citiram: "30 milijard tolarjev znašajo prihodki iz naslova nadomestila in davki od premoženja, Ministrstvo za finance pa je ocenilo, da se bodo prihodki iz tega naslova z uveljavitvijo davka za nepremičnino nekoliko povečali vsaj za petino." Dan 29. junij letošnje leto. Hvala.
Hvala. Izvolite, gospod predsednik.
Torej, povedal bom še stotič tudi za gluhe, Vlada ne predlaga nobenih davkov na nepremičnine. Mislim, da vsa opozicija nima toliko finančnih sredstev, da bi lahko podkupila Vlado, da to naredi v prihodnjih letih. Lahko mi postavite še desetkrat isto vprašanje, vedno bo enak odgovor. V kolikor bi nameravali tukaj uvajati neko drastično obdavčenje, potem bi bil ta zakon vključen v paket davčne zakonodaje, ki pa je bil že sprejet v Državnem zboru. Vendarle apeliram na to, da se ne troši preveč energije in da se ta popis nepremičnin ne uporablja za stalno obtoževanje, češ da bo Vlada naredila nekaj, česar ne namerava. V naslednjih letih se bo pokazalo, ali se to bo naredilo ali ne, zelo težko boste trdili, da se je to naredilo, če se ne bo. In ne vidim kakšne velike racionalne logike v tem, da se to stalno poudarja, čeprav smo to že velikokrat pojasnili. Stvar je tukaj na nek način še bolj absurdna kot pa v primeru zatrjevanj, da bo zagotovo Vlada uvedla povečanje davka na dodano vrednost, čeprav tega ni predlagala. Davčna zakonodaja je sprejeta. Bila je sprejeta, kljub temu da se je napovedovalo ne vem kaj, z relativno visoko stopnjo soglasja, večina zadev je bilo usklajenih, vsaj ključni koraki, tako znotraj socialnega partnerstva kot tudi znotraj partnerstva za razvoj, ni bilo soglasno vse sprejeto. Veliko besed je bilo uporabljanih ob sprejemanju, tudi težkih, ampak zakoni veljajo, nobenega veta ni bilo, nobenega zbiranja podpisov za referendum. Skratka, več ali manj danes obstaja visoka stopnja soglasja, da smo sprejeli dobre rešitve, ki Slovenijo vodijo naprej in v naslednjih letih bodo prišli pozitivni učinki. Tako ne vidim smisla v tem, da se zdaj Vladi kar naprej pripisuje neke namene, ki jih nima.
Hvala. Želite predlagati razpravo? Izvolite, gospod Peče.
Še enkrat hvala za besedo. Mislim, da smo danes v Državnem zboru prišli v tisto situacijo, ko ministri eno govorijo, predsednik Vlade govori drugo. Da smo prišli v tisto situacijo, ko je predsednik Vlade marca letos govoril eno, danes govori drugo, in da smo prišli istočasno tudi v tretjo situacijo, ko zakoni govorijo eno, predsednik Vlade govori drugo. Ampak, vsaj z naše strani, poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke: gospod Janez Janša, če si kdo želi, da bi v tej naši državi ljudje živeli bolje, primerljivo našim, bom rekel, sodržavljanov v okviru Evropske unije, potem je to Slovenska nacionalna stranka. Vsa naša glasovanja in vsi naši predlogi so uperjeni v to smer, zato prosim, da tega ne obravnavate cinično ali drugače rečeno žaljivo. Hočem vam pokazati na drug način, da je državotvornost možno zagotoviti tudi na drug način, ne samo s slepim tiskanjem na tipke za tiste predloge, ki jih v proceduro porajate vi. Rad pa bi izpostavil, poglejte spoštovane poslanke in poslanci, glede na to, da bom zahteval uveljavitev 246. člena Poslovnika Državnega zbora, pred seboj imam odgovor predsednika Vlade z dne 27.3. letošnjega leta, v katerem delu, poudarjam, delu citiram predsednika Vlade: "V kolikor bi želeli nadomestiti prilive v proračun na račun ukinitve davkov na izplačane plače in bi to nadomestilo dobili z dvigom obeh stopenj davka na dodano vrednosti." To je govoril predsednik Vlade, ki danes zanika, da bi kakršnokoli takšno težnjo v okviru Državnega zbora izpostavil. Verjetno se vsi spomnite spremembe Zakona o davku na dodano vrednost kakor tudi uveljavitev možnosti za leto 2008 po povišanju tako imenovane nižje davčne stopnje kot višje davčne stopnje. Namen uveljavitve 246. člena Poslovnika, torej po razpravi, je samo ta, da našim državljankam in državljanom omogočijo, da bodo videli, kaj jih čaka v prihodnjih letih. Verjamem pa, da je v interesu vseh nas, da jim prikažemo nekaj boljšega in kvalitetnejšega, ne pa da ustvarjamo zmedo najsi bo z odgovori ministra za finance, najsi bo v okviru javnofinančnih zakonov, ki jih Vlada Republike Slovenije pošilja v proceduro, ali ne nazadnje z odgovori predsednika Vlade. Proračun za sabo nosi ogromno instrumentov in ima velik vpliv ne samo na gospodarstvo, ampak za našo družbo v celoti. Zato bi bilo smiselno o tem opraviti razpravo, na kateri bi sodelovali tako predsednik Vlade kot ne nazadnje minister za finance. Hvala.
Hvala. O predlogu poslanca Saša Pečeta, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil danes v okviru glasovanj. Naslednji bo poslansko vprašanje postavil mag. Janez Kramberger. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, spoštovana gospa ministrica, ministri, predsednik Vlade lepo pozdravljeni! Poslansko vprašanje želim postaviti v zvezi z informacijskim sistemom, ki je potreben za vstop Slovenije v schengensko območje. Večkrat je bilo povedano, da bo Slovenija vstopila v to območje 1. julija prihodnje leto, sedaj slišimo, da se ta datum odmika na konec naslednjega leta. V javnosti lahko beremo tudi o težavah, ki so predvsem v zvezi z informacijskim sistemom, ki je potreben za vstop v schengensko območje. Veliko je govora o tako imenovani različici ena in različici dve. Torej: Kakšna stališča glede tega zastopa Vlada Republike Slovenije in kdaj lahko državljani Republike Slovenije pričakujemo povsem prost pretok blaga v Evropski uniji? Hvala lepa za odgovor.
Hvala. Gospod predsednik, izvolite.
Hvala lepa za vprašanje. Gre za izjemno pomembno temo. Kot veste, je EU utemeljena kot prostor, kjer naj bi bil prost pretok blaga, ljudi in storitev, idej kapitala. Ko gre za prost pretok ljudi, je eden od ključnih elementov tega pretoka končanje mejnih režimov. Slovenija s tem, ko je postala članica EU postala članica politične integracije, ni pa še postala članica te, lahko bi rekli, notranje varnostne integracije oziroma schengenskega prostora. Po prvotnih načrtih naj bi se schengenski prostor na nove države članice razširil v letu 2007. V zvezi s tem so bile sprejete vse potrebne politične odločitve. Začelo pa se je zatikati predvsem v letošnjem letu na tehničnih pripravah na posodobitvi oziroma na izdelavi novega informacijskega sistema. Nekaj časa je kazalo, da bo tukaj prišlo do drastičnih zamud. V kolikor bi vstop v schengenski prostor bil odložen, recimo, za eno leto, bi to za Slovenijo, ki je pravočasno izvedla vse priprave, predstavljalo strošek v višini okoli 100 milijonov evrov. Tudi zaradi tega, ne pa samo zaradi tega, gre predvsem za to, da vstopimo v "Schengen", da povečamo lastno varnost in ne nazadnje omogočimo prehod državljanov Republike Slovenije prek notranjih meja EU brez osebnih dokumentov, brez zaustavljanja, brez izgube časa, včasih tudi brez zamudnih postopkov preverjanja. Da bi situacijo rešili, je bila Slovenija potem med najbolj aktivnimi pri iskanju rešitve in potem je bila uspešna. V tem času ste lahko spremljali tudi izjave pristojnih v Bruslju oziroma pristojnih iz Evropske komisije, da je Slovenija v tem trenutku edina res pripravljena na vstop v schengenski prostor. Tudi zaradi tega ji je na nek način pripadlo prvenstvo v tej operativni izvedbi ali iskanju neke nadomestne rešitve, zasilne rešitve nadgradnje informacijskega sistema prve generacije. Na koncu je bila ta rešitev sprejeta. Stroški bodo zanemarljivi v primerjavi s stroški, ki bi jih Slovenija trpela, če bi prišlo do enoletne zamude, če bi prišlo do večletnih zamud, bi se ti stroški temu ustrezno multiplicirali. Na zadnjem zasedanju Evropskega sveta je ta najvišji organ EU potrdil zaključke sveta, s katerimi se nadgrajuje scehengenski informacijski sistem prve generacije. S tem nastajajo tudi tehnični pogoji za širitev schengenskega območja, in sicer so sedaj dokončni datumi: 31. december naslednjega leta, ko ne bo znotraj EU več morskih in kopenskih meja, in marec leta 2008, ko ne bo več meja tudi na letališčih. S temi odločitvami so negativni učinki zamud nevtralizirani, zamude, ki bodo vseeno nekajmesečne, so nebistvene in ob robu zasedanja zadnjega Evropskega sveta smo slišali veliko pohval na račun našega ministra za notranje zadeve in Slovenije, ki je v tem postopku ali pa v procesu iskanja rešitev, da ne bi bilo zamud, odigrala ključno vlogo.
Hvala. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Zahvaljujem se tudi ministrici in ministrom za udeležbo pri tej točki. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVO PREDLOGA KANDIDATKE ZA IMENOVANJE MINISTRICE ZA DELO, DRUŽINO IN SOCIALNE ZADEVE. Predsednik Vlade Republike Slovenije, gospod Janez Janša, je Državnemu zboru dne 6. decembra 2006 predlagal, da za ministrico za delo, družino in socialne zadeve imenuje gospo Marjeto Cotman. Besedo dajem predsedniku Vlade, gospodu Janezu Janši, za dopolnilno obrazložitev predloga. Izvolite, gospod predsednik.
Hvala še enkrat za besedo. Dovolite mi, da dodam še nekaj stavkov k obrazložitvi predloga, ki ste ga prejeli pisno. Gospo Marjeto Cotman predlagam za ministrico za delo, družino in socialne zadeve iz naslednjih razlogov. Izpolnjuje vse formalne pogoje za opravljanje te zahtevne naloge oziroma funkcije. Doslej je bila zaposlena na različnih delovnih mestih, ki so ji prinesle potrebne delovne izkušnje za opravljanje te funkcije. Ne nazadnje tudi na mestu državne sekretarke na tem istem ministrstvu, kar pomeni, da potrebuje relativno kratek ali pa najkrajši možni čas uvajanja za opravljanje funkcije, kar je zelo pomembno, ker jo nastopa med mandatom. Kandidatka za ministrico se je skladno z 230. členom Poslovnika Državnega zbora predstavila pristojnemu odboru za delo, družino in socialne zadeve in invalide prejšnjo sredo. Odbor, matični odbor, je njeno predstavitev ocenil kot ustrezno. V okviru te predstavitve je kandidatka kot ključno vzpostavila potrebno po vzpostavljanju dialoga in sodelovanje pri oblikovanju zakonodaje in drugih ukrepov ministrstva z vsemi akterji, tudi s socialnimi partnerji, nevladnimi organizacijami in civilno družbo, kar je bila tudi že prej prioriteta. In seveda poudarila je ključne točke, ki jih tudi jaz sedaj poudarjam, iz programa dela ministrstva v drugem delu tega mandata. Poudarek bo na sprejetju ključne zakonodaje za realizacijo programov gospodarskih in socialnih reform. Konkretno je kot eden od še zahtevnih projektov znotraj tega okvira ostala liberalizacija trga dela oziroma reforma delovnopravne zakonodaje. Konkretno gre torej za dokončno uskladitev in sprejetje sprememb in dopolnitev Zakona o delovnih razmerjih. Prav tako je pomembno sodelovanje ministrstva in bodoče ministrice v pogajanjih za sklenitev socialnega sporazuma za leta 2006-2009, pogajanja so nekje na dveh tretjinah, in tudi to je ena od prioritet Vlade Republike Slovenije na tem področju. Pred kandidatko je tudi izpeljava oziroma noveliranje nekaterih drugih zakonov s področja dela Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, izvajanje programa dela Vlade na področju zaposlovanja, socialnih zadev, družine in demografske politike. Na podlagi naštetega, na podlagi rezultatov njenega dosedanjega dela in na podlagi pozitivne predstavitve na matičnem odboru sem prepričan, da bo kandidatka za ministrico za delo, družino in socialne zadeve, gospa Marjeta Cotman, s svojim strokovnim znanjem in bogatimi izkušnjami na področju socialnega varstva, socialnega skrbstva, družinske politike, zaposlovanja in tudi delovanja državne uprave uspešno opravljala delo ministrice za delo, družino in socialne zadeve, zato se priporočam za zaupanje mojemu predlogu in pozitivno glasovanje. Hvala lepa.
Hvala. V skladu z 230. členom Poslovnika zbora se je kandidatka predstavila matičnemu Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide ter odgovarjala na vprašanja članov odbora. Iz mnenja odbora, ki ste ga prejeli, izhaja, da je bila predstavitev kandidatke ustrezna. Besedo dajem predsedniku odbora, gospodu Stanislavu Brenčiču. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Ob tej priložnosti lepo pozdravljam predsednika Vlade, njegove ministre in vse vas, kolegice in kolegi poslanci! Na podlagi predloga, ki ga je predsednik Vlade posredoval Državnemu zboru za izbor ministrice za delo, družino in socialne zadeve, se je gospa Marjeta Cotman predstavila matičnemu delovnemu telesu na podlagi 112. člena Ustave in v skladu s prvim in drugim odstavkom 230. člena Poslovnika Državnega zbora Odboru Državnega zbora Republike Slovenije za delo, družino, socialne zadeve in invalide na 12. nujni seji. Predlagana kandidatka za ministrico se je uvodoma predstavila z osebnega pogleda, nadalje pa je nanizala obseg potrebnih opravil in del, ki jo čakajo v nadaljevanju mandata oziroma v drugem delu mandata, in je predvsem opozorila na sledeče. Kot prvo je izpostavila okolje delovnopravnih razmerij in nujnost po nadaljnjem usklajevanju potrebne materije, ki je v skladu z izhodišči vladnega programa ekonomsko-socialnih reform z ekonomsko-socialnimi partnerji. V zvezi s tem je tudi predvidena sklenitev socialnega sporazuma za obdobje 2006-2009. Podrobno je opisala tudi predmetnost področja nasilja v družini in potem tudi novele zakona o pokojninsko invalidskem zavarovanju, v katerem je potrebno vstopiti še v tiste spremembe, ki jih je Vlada skozi program reform načrtovala že za prvo novelo v tem mandatu, pa je bilo potem nekoliko zmanjšan obseg potrebnih sprememb. Nadalje je izpostavila potrebnost novela zakon o matični evidenci, predvsem pa tudi potrebo po normativni ureditvi področja enakih možnosti invalidov, to se pravi, potrebno je v nadaljnjem delu mandata sprejeti Zakon o izvrševanju možnosti invalidov. To vsekakor sovpada z dejstvom, da sta Evropski parlament in Svet Evropske unije leto 2007 razglasila za leto enakih možnosti za vse. Poleg tega je bila vzpostavljena s strani kandidatke tudi potreba po spremembi in uveljavitvi Zakona o financiranju študentske prehrane kakor tudi Zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti. Ob zaključku predstavitve je kandidatka predstavila tudi še potrebnost nalog, ki stojijo pred tem ministrstvom, katerega, v kolikor bo Državni zbor tako odločil, nekako bo njegovo delo načrtovala tudi v pogledu predsedovanja Evropski uniji v prvem delu leta 2008. Članice in člani odbora so predlagani kandidatki za ministrico postavilo celo vrsto vprašanj, vprašanj, ki so bila vsebinske narave, pa tudi provokativno vprašanje, kar je prav. Kandidatka je "na gro" zastavljenih vprašanj odgovorila, prav gotovo pa, da se na vse v veliki možici zastavljenih vprašanj tudi ni dalo odgovoriti. Odbor je opravil navsezadnje tudi odločanje o tem, da je kandidatka primerna za to, da jo Državni zbor potrdi za ministrico, in mu to tudi predlaga s sklepom. Hvala lepa.
Hvala. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin. Gospod Miran Potrč bo predstavil stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa. Še enkrat, gospod predsednik državnega zbora, gospod predsednik Vlade, ministri. Socialni demokrati nismo in tudi do konca mandata ne nameravamo biti koalicijska stranka, zaradi tega dajemo vso pravico in odgovornost Vladi in vladni koaliciji, da imenuje ministre, tudi razrešenega ministra za delo, družino in socialne zadeve. Seveda pa želimo skrbno ocenjevati predloge, saj nam ni vseeno, kakšna vrednostna izhodišča in kakšne usmeritve prinašajo na svoje novo pomembno delovno mesto ministrica oziroma ministri. Posebej ne na področju dela, družine in socialnih zadev, zaradi tega smo kandidatko za ministrico, gospo Cotman, poskušali v nekaterih bistvenih pogledih povprašati že na njeni predstavitvi. Danes te možnosti nima, zato bomo povedali o našem pogledu predvsem nekaj kratkih stališč. Ne zdi se nam namreč pametno in potrebno, da glede vprašanj, ki so odločena oziroma glede katerih ne želimo vsebinsko sodelovati, na dolgo in široko govorimo niti otežujemo delovanja drugim. Menimo pa, da je prav, da nekaj temeljnih pogledov na svoje delo tega ministrstva v bodoče povemo, posebej iz razloga, ker je bilo ob razrešitvi ministra Drobniča ocenjeno, da so njegovi glavni problemi delovanja bili nezadovoljivo vodenje resorja, notranji konflikti v resorju in tudi nepotrebni konflikti v vodenju socialnega dialoga in sodelovanja z ostalimi resorji v Vladi. Glede na te ugotovitve predpostavljamo, da bo nova ministrica, ko bo izvoljena, prav gotovo morala biti zelo kooperativna do Vlade, do predsednika Vlade in do ostalih ministrov in se takšna nesoglasja in konflikti ne bodo pojavljali, kar samo po sebi pomeni, da lahko pričakujemo po vsebini nadaljevanje politike, ki jo je na tem področju zagotavljala in uresničevala Vlada. To nam ni nam najbolj ljubo, ker smo prepričani, da je glede mnogih vprašanj ta politika bila neustrezna. Da je to res, se da razumeti tudi iz pisne obrazložitve predsednika Vlade, iz njegove današnje ustne obrazložitve, ki je bila res formalna in ne vsebinska in poglobljena, in konec koncev tudi iz predstavitve kandidatke na seji matičnega delovnega telesa, v kateri je o vsebinskih vprašanjih govorila relativno malo, predstavila oziroma navedla več ali manj z imenom 13 zakonov, ki so prioriteta Vlade v letošnjem letu, in morda nekaj stavkov le vsebinsko spregovorila predvsem glede pokojninske reforme, glede njenega stališča in stališča Vlade, da posebne politike dviga rodnosti ne bo več predlagala v proceduro, kar se nam zdi razumljivo, saj je že ob predlogu za razrešitev gospod predsednik Vlade izrecno poudaril, da meni, da vprašanja, ki so urejena v Ustavi in ki pomenijo ideologizacijo vprašanj, niso ustrezna za reševanje. In zavzela se je za poseben zakon proti nasilju, ki tudi doslej tako izrazito v programskem delu Vlade ni bil. Glede drugih vprašanj pa moram reči, da mislim, da je bila zelo formalna, tudi v svojih odgovorih, in v glavnem pojasnjevala stvari, ki jih vemo in ki so sedanja politika Vlade. Naj zato povem, da si mi v Socialni demokraciji želimo, da bi bila vladna politika na področju dela, družine in socialnih zadev bolj usmerjena v naslednja področja. Prvič, da bi bilo manj samo restriktivne politike in več tudi aktivne politike in stimulacij. Da si ne izmišljamo, da je to problem, bi rad omenil tudi iz novembra 2006 raziskavo javnega mnenja, ki kaže na to, da socialni položaj delavcev kot pozitivno ocenjuje samo september, oktober, november od 8% do 12% anketiranih in kot negativno od 55% do 51% anketiranih, in sicer na vprašanje, kakšno je stanje na tem področju v primerjavi z zadnjima dvema letoma. To namreč potrjuje, da je tudi v percepciji, v razumevanju in doživljanju večina anketiranih sedanja situacija na področju socialnega položaja slabša, kar odgovarja tudi našim pogledam in zakonodaji, ki je bila na tem področju sprejemana. Mi namreč menimo, da se je predvsem na področju zaposlovanja, ki je eden od temeljev socialne varnosti - brez zaposlitve je težko računati na lastno socialno varnost družine ali na ustanavljanje družine -, da je v tej smeri v zadnjih dveh letih bila sprejeta predvsem zakonodaja, ki je zmanjševala pravice in zaostrovala pogoje za brezposelne, posebej smo to občutili tudi pri Zakonu o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti in pri Zakonu o socialnem varstvu, posebej nas je to zaskrbelo pri Zakonu o urejanju socialnih transferov, kjer smo z enim zamahom, ne da bi bili pripravljeni karkoli poslušati tudi kogarkoli drugega, tudi koristne amandmaje ne, za najmanj 2,5% znižali nominalno vrednost vseh socialnih transferov v državi, mnogih pa tudi mnogo več. In to ob trditvah, da ta Vlada želi naprej voditi uravnoteženo socialno politiko in skrbeti za položaj najbolj šibkih. Tudi glede trga dela, ki bi naj v bodoče bil ena od prioritet Vlade, moramo povedati, da po naši oceni slovenski trg dela le ni tako zelo fleksibilen, kot rada prikazuje Vlada, kot je doslej prikazoval minister ali nekateri poslanci koalicije. Velika večina novih zaposlitev se namreč sklepa za določen čas, zato se delež zaposlitev za nedoločen čas nenehno zmanjšuje. Zaposlitve za določen čas pa so z vidika varnosti zaposlitve na zaposlenega res edine ugodne, saj v zvezi z zaposlitvami za določen čas obstoja možnost takojšnje odpovedi, predvsem pa tudi ni možnosti dobiti kredita, posebej ne dolgoročnega kredita in podobno. Vedno več je zaposlitev, ki se sploh ne dajo več dobiti v normalnih pogodbah o zaposlitvi, ampak samo preko podjemnih in avtorskih pogodb, ker se na ta način podjetniki zavarujejo, da lahko imajo človeka zaposlenega oziroma opravlja za njih delo, dokler je takšno delo, ko ga pa sami več nimajo, ga preko noči postavijo na cesto, on pa mora kot samostojni podjetnik vedeti in znati, kako si bo uredil življenje. Veliko je še vedno problemov z zaposlitvijo mladih žena in mater. Varnost na delovnem mestu se zmanjšuje in zaradi tega nas skrbi, kakšne bodo ob sedanji politiki nove usmeritve in kakšni bodo novi predlogi Vlade, da se položaj na trgu dela ne bo še poslabšal. Kot drugo, kar sicer res poudarja tudi Vlada, nas zanima in nas skrbi, ali bo prišlo v zadostni meri do nove kvalitete socialnega dialoga ali ne. Kdor želi, ve, da je bila naša stranka, da smo bili Socialni demokrati tisti, ki smo že januarja 1998 priporočili Vladi in zagotovili sprejetje ustreznega sklepa v Državnem zboru, ki je priporočal Vladi, da vedno, kadar gre za vprašanja, ki pomenijo partnerski dialog, poskuša ta sporazum med partnerji doseči, če ga ne doseže, pa vsaj sporoči Državnem zboru, kakšni so bili poskusi, kaj vse je poskušala storiti, da bi bil sporazum dosežen, v katerem delu je in kje ni oziroma zakaj ni dosežen. Gospod predsednik Vlade je ob razrešitvi ministra Drobniča opozoril, da je nespoštovanje partnerskega dialoga in nekorekten odnos do sindikatov bil eden od pomembnih razlogov za to, da je predlagal njegovo razrešitev. Menimo, da z razlogom posebej, če se spomnimo, kako pomembna vprašanja smo z dialogom in s socialnimi partnerji poskušali urediti v prejšnjem mandatu: pokojninski sistem, delovna razmerja, zaposlovanje in zavarovanje za primer brezposelnosti, kjer je prišlo do res že evropskih rešitev in danes mnoge dopolnitve, ki jih predlaga Vlada, sploh ne bi bile več nujno potrebne. Tretje. Rad bi poudaril, da nam je zelo ljubo, da Vlada računa na državotvorno opozicijo in si domišljamo, da takšni tudi smo, bi pa radi opozorili Vlado, da Vlada prostih ali odprtih rok za takšno sodelovanje mnogokrat ne nudi. Mi, ki smo v Državnem zboru, to dobro vemo, saj vemo, koliko je bilo konkretnih vprašanj, kjer idej, predlogov opozicije Vlada enostavno ni upoštevala in vsebinsko o njih ni bila pripravljena niti govoriti. Mi smo predlagali dva zakona o udeležbi delavcev na dobičku. Kandidatka za ministrico, gospa Cotmanova, je bila tista, ki je v imenu Vlade govorila, da so zakoni nesprejemljivi in že septembra 2005 v imenu Vlade obljubila, da ima Vlada boljše rešitve in jih bo predlagala v najkrajšem času. Več kot leto dni je od tega, ostalo je pri obljubah, čeprav so naši predlogi bili zavrnjeni. Podobno se dogaja s predlogi za ureditev položaja sodelovanja delavcev pri upravljanju. Na prejšnji seji smo predlagali odložitev tega vprašanja samo za mesec dni, pa nas je takrat še aktualni minister Drobnič gladko zavrnil. Upam, da bo nekaj več pripravljenosti sedaj pri novi ministrici. Kar zadeva zaposlovanje. Zakon o zaposlovanju in tudi Zakon o socialni politiki smo predlagali, naj se nikar, vsaj za tiste, ki končajo višje in visoke šole in prvič iščejo zaposlitev, ne zahteva, da morajo sprejeti kakršnokoli delo, ne glede na razliko v stopnji izobrazbe. Predlagali smo, naj bo razlika vsaj dve stopnji, če že ne manj. Vlada tega ni sprejela z utemeljitvijo, da je treba sprejeti pač vsako delo, čeprav smo opozarjali, da sprejeti nekomu, ki je ravnokar prišel iz šole, delo, ki je za več kot dve stopnji izobrazbe neprilagojeno njegovi usposobljenosti, lahko mnogokrat pomeni tudi, da nikoli več v svojem poklicu ne bo delal, saj je ponudbe v teh poklicih relativno malo. Da ne govorim o socialnih transferih, ki sem jih že omenil. Naj zaključim. Pričakujemo, da bo ministrstvo pod novo ministrico ocenilo svoje dosedanje delovanje, da bo predlagalo, da to oceni tudi Vlada in da bo prišlo do sprememb v politiki tega resorja. V takem primeru bomo z velikim veseljem predloge podprli in poskušali s svojimi sugestijami tudi dograjevati njihovo vsebino. V nasprotnem primeru bomo ostali na praznih besedah, kar se nam, na žalost, ne bi dogodilo prvič. Hvala lepa.
Hvala vam. Stališče poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavil poslanec Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani ministrski zbor! Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Nova Slovenija je predsedniku Vlade, gospodu Janezu Janši, predlagala kandidatko za ministrico za delo, družino in socialne zadeve gospo Marjeto Cotman. Zadovoljni smo, da je predsednik Vlade naš predlog akceptiral. Pri predlogu so nas vodile kandidatkine poklicne izkušnje, predvsem izkušnja v zadnjih dveh letih na mestu državne sekretarke oziroma namestnice ministra za delo, družino in socialne zadeve. V poslanski skupini Nove Slovenije dajemo visoko prioriteto družinski politiki. V Republiki Sloveniji moramo prav na tem področju, na področju družin, kot vrednote, narediti bistvene premike. Zato od kandidatke poslanska skupina Nove Slovenije pričakuje dosledno realizacijo koalicijske pogodbe na področji, ki ji bo zaupano, s posebnim poudarkom na skrbi za družine na Slovenskem. Spoštovani! Sporočam podporo kandidatki za ministrico za delo, družino in socialne zadeve gospe Marjeti Cotman in ji v imenu poslanske skupine Nove Slovenije na njenem področju, na izjemno težkem in odgovornem delu želim veliko uspehov in srečno roko. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Kolega Stanislav Brenčič bo podal stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo kandidatko za ministrico za delo, družino in socialne zadeve soglasno podprli. Spoštujemo v prvi vrsti voljo naše koalicijske partnerice, Nove Slovenije, ki je kandidatko izbrala je predlog posredovala predsedniku Vlade. Ta je s predlogom soglašal in z imenovanjem ministrico, tudi kandidatko za ministrico, tudi prešel v Državni zbor. Področje dela, ki ga kandidatka, gospa Marjeta Cotman, prevzema, če bo odločitev Državnega zbora takšna, v kar mi ne dvomimo, izredno obširna in zahtevna. Glede na to, da je gospa Cotmanova do sedaj opravljala funkcijo državne sekretarke v tem istem ministrstvu, so ji po našem mnenju vsebine, s katerimi se bo ukvarjala v preostalem delu mandata, dobro poznane. To ji vsekakor omogoča takojšnje in učinkovito vključevanje v pripravo ustreznih zakonskih predlogov, kar pa je gospa kandidatka tudi dokaj določno predstavila v svoji predstavitvi na matičnem delovnem telesu. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pa pričakujemo od bodoče ministrice tankočuten odnos do vprašanj in predlogov, ki zadevajo najbolj ranljive skupine državljank in državljanov in tudi tistih, ki so dohodkovno na spodnjem delu naše družbe. Predvsem pa pričakujemo, da bo vodila čim bolj pristen partnerski dialog na vseh ravneh in da bo tudi takrat, ko partnerji, tukaj mislim predvsem na socialne partnerje, niso najbolj lahek sogovornik, s svojo vztrajnostjo spreminjala tudi njihov odnos do razreševanja vprašanj, ki so povezana z aktualnimi razmerami in stanji znotraj naše družbe kot celote in so del naše skupne usode. Uspešnost ministrice pri udejanjanju številnih projektov, ki pred njo stoje, bo v marsičem odvisno od sodelavcev oziroma ekipe okoli nje in s tem povezan njen odnos do ljudi, ki so pripravljeni veliko in dobro delati. Dosedanje stanje na tem ministrstvu ni bilo ravno vzorno. Kot rečeno, želimo ji veliko korajže, tudi trme in vztrajnosti. Mi ji bomo stali z dobrimi predlogi v podporo.
Hvala vam. Poslanka Barbara Žgajner Tavš bo predstavila stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice, cenjeni kolegi in seveda tudi ministri ter ministrica. Predstavitev stališča poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke ne bo zvenela tako optimistično, kot so bile predstavitve nekaterih govornikov pred menoj. Jaz bom za začetek uporabila stavek, ki ga je na današnji seji izrekel predsednik Vlade, ko je dejal, da Vlada dela dobro. Nobenega referenduma, nobenega veta. Konkretno je govoril o finančnem področju. Ampak če je takrat dejal, da Vlada dela dobro, potem v tem trenutku jaz tega ne morem reči. Kajti, na področju preteklega dela na resornem ministrstvu, Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve, je sicer pod ministrovanjem gospoda Drobniča Državni svet izglasoval kar 5 vetov na 5 zakonov. Ampak to so zakoni, ki jih je v osnovi potrdila tudi Vlada Republike Slovenije. Sicer pa smo v Slovenski nacionalni stranki zaradi slabega, destruktivnega dela ministra Drobniča na enem izmed najbolj občutljivih področij, torej na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve še pred njegovo razrešitvijo pravzaprav že pristopili k interpelaciji o delu in odgovornosti omenjenega ministra. Ampak poudarjam, ne gre zgolj za delo in odgovornost omenjenega ministra, gre za delo in odgovornost celotne Vlade Republike Slovenije, ki je potrjevala oziroma sprejemala takšno politiko. Očitki so bili rušenje koncepta socialne države, nespoštovanje, izogibanje dialoga med socialnimi partnerji, potem izključujoč pristop pri pripravi tako imenovanih vojnih zakonov, podprt z ideološkimi pristopi pri prevrednotenju polpretekle zgodovine, neustrezna politika na področju izvajanja rejniške dejavnosti, varstva otrok, izničevanje socialne stroke, krčenje že pridobljenih pravic bolnikov, obolelih za azbestozo in še bi lahko naštevala. Skratka, pretekla politika oziroma omenjeni očitki so se odražali pri samih zakonih, slabih, in kot sem že dejala, podprtih celo z veti Državnega sveta. In ni naključje, da je bilo bodoči ministrici oziroma kandidatki za ministrico na zaslišanju na matičnem delovnem telesu zastavljeno tudi vprašanje v povezavi z njenim ukrepanjem, konkretno glede bolnikov, obolelih za azbestozo. Ta zakon bomo oziroma o vetu na ta zakon bomo glasovali tudi na tej seji Državnega zbora. Posledice neustrezne politike se še vedno v praksi kažejo kot zmanjševanje pravic tistega segmenta ljudi, ki so pravzaprav najbolj odvisni od pomoči države ter posledično tudi nižanje socialnih standardov. Minister Drobnič je nenehno navajal zavajajoče podatke o tem, da so bili prav vsi zakoni, usklajeni s socialnimi partnerji v okviru Ekonomsko-socialnega sveta, celo s stroko. Jaz trdim, da je velika večina zakonov pripravljenih mimo tripartitnega usklajevanja, mimo doseženega sporazuma oziroma soglasja, mimo upoštevanja pripomb stroke in tudi mimo zainteresirane javnosti. Pa bom vnovič ponovila tiste zakone, ki niso bili usklajeni, pa so bili kljub vsemu sprejeti, potrjeni na Vladi in v okviru parlamenta: novela Zakona o socialnem varstvu, novela Zakona o minimalni plači, o kolektivni pogodbi, novela Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, Predlog zakona o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji, Predlog zakona o določitvi minimalne plače, novela Zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti. Ker je bil pravzaprav to eden ključnih očitkov preteklemu ministru, zaradi česar naj bi se menda predsednik Vlade tudi odločil in predlagal oziroma zahteval razrešitev ministra, se je nova kandidatka, ki prav tako prihaja iz vrst Nove Slovenije, zavezala, kar je potrdila tudi na seji matičnega delovnega telesa, da bo posebno pozornost namenila ravno socialnemu dialogu. Ker so bili, kot že rečeno, številni zakoni v preteklih dveh letih neusklajeni, bi zaradi socialne pravičnosti, ki jo ta koalicija zelo rada poudarja, pa tudi z vidika verodostojnosti kandidatke oziroma nove ministrice, kazalo pretekle zakone vnovič odpreti in popraviti v vseh tistih delih, kjer so bili neusklajeni in zato slabi oziroma celo škodljivi z vidika socialne pravičnosti. A kot je bilo mogoče slišati na tako imenovanem "hearingu" na matičnem delovnem telesu, tega ni v načrtu nove ministrice, ker je prepričana, navkljub dejstvom, ki govorijo drugače, da so bili zakoni usklajeni. V njenem načrtu je po slišanih besedah na odboru pretekli teden nadaljevanje izvajanja vladne politike na področju dela, družine in socialnih zadev, tiste politike, ki se je v preteklosti izkazala za slabo politiko. Torej, če omenim degradacijo izobrazbe, prisilno humanitarno delo, razvrednotenje socialne stroke, vnovična delitev azbestnih bolnikov, poskus reorganiziranja študentov, ukinitev študentskega dela zavoljo povečanja socialnih štipendij [[...]]V poročilu, ki smo ga danes uvodoma slišali s strani predsednika matičnega delovnega telesa, beremo: "Ministrica si bo prizadevala za pripravo smernic za preprečevanje nasilja v družini razmišlja pa celo, da bi to področje zakonsko uredili." Sprašujem, kdo se iz koga norčuje, spoštovane kolegice in kolegi. Medtem ko bi Vlada morala imeti že pripravljene zakonske predloge, to so ne nazadnje zahteve Evropske unije, Sveta Evrope, to so ne nazadnje tudi zaveze v sami koalicijski pogodbi, celo sklepi so bili sprejeti v Državnem zboru, si bo bodoča ministrica šele prizadevala za pripravo smernic na tem področju. Vas bom spomnila na sejo 2. februarja 2005 v tem parlamentu, vladnega predstavnika, ki je dejal, da si je Vlada za leto 2005 zadala v svoj program dela vključiti tudi Predlog zakona o varstvu pred nasiljem in pravi dalje: "Pripravljamo kompleksno obravnavo nasilja v enem zakonu." To je bilo 2. februarja 2005, danes je december leta 2006. In decembra 2006 si ministrica šele prizadeva za smernice na področju preprečevanja nasilja v družini. Dovolite iz odgovora kandidatke bom prebrala še eno, pa bom rekla cvetko, srčno upam, ampak res srčno upam, da je šlo za nerodnost pri izražanju, da kandidatka pravzaprav ne verjame v resnici v to, kar je povedala. Citiram: "Zaradi samega vzdrževanja pokojninskega sistema in zaradi velikega števila brezposelnih starejših oseb si prizadevamo, da bi mladi vstopili v čim hitrejšo zaposlitev." - konec navedka. Jaz sedaj sprašujem, na kakšen način si pravzaprav Vlada prizadeva za čim hitrejšo zaposlitev mladih v zaposlitev. In dovolite, da znova odgovorim z besedami oziroma citatom kandidatke za ministrico, ki pravi: "Z zakonom o štipendiranju, ker bo povečalo štipendije in bodo s tem študentje tudi manj delali in s tem spodbujamo čim hitrejšo zaposlitev." - konec navedka. Spoštovane kolegice in kolegi, bolonjski študij po sistemu, kakršnega je vpeljal minister Zupan, pravzaprav traja časovno prav toliko, kot traja danes univerzitetni študij po starem sistemu, gledano seveda z vidika enakovredne stopnje izobrazbe. To je prvo dejstvo. Drugo dejstvo. Mladi danes, če že, zavlačujejo študij, ne zaradi dela preko študentskega servisa v času rednega izobraževanja, ampak potegnejo pol leta, potegnejo eno leto, ker preprosto ni delovnih mest, ker ne dobijo zaposlitve, ko končajo redno izobraževanje na visokošolskem zavodu. Ministrica pa bo, kot je dejala, povečala zaposljivost mladih s tem, da bodo le-tem v času študija na voljo štipendije. Zanimivo. Kar se tiče sprememb ali strategije v okviru pokojninskega sistema. Kandidatka za ministrico pravzaprav ni znala, pa če boste pogledali magnetogram, ni znala povedati drugega kot to, da bo tak sistem, kakršnega imamo danes v Republiki Sloveniji, vzdržen še 20 let, zato posebne strategije pač nimajo in je niti ne mislijo imeti v prihodnjih dveh letih. Bom spomnila, da je ravno strategija na tem področju vzdržnosti pokojninskega sistema v okviru Evropske unije ena izmed prednostnih nalog Nemčije, ki bo predsedovala v prihodnjem obdobju Evropski uniji. Kaj več pravzaprav člani tistega strokovnega dela, če sploh lahko govorimo o strokovnih odgovorih, na samem matičnem delovnem telesu nismo izvedeli. Kot niti nismo izvedeli poudarkov, na katerih bodo temeljile spremembe pri tako imenovanih vojnih zakonih. Glede na to, da v programu Nove Slovenije, katere članica je tudi gospa Cotmanova, piše, da bomo postali družba očiščenega zgodovinskega spomina. Če povzamem ali pa zaključim z besedami, ki sem jih izrekla že na sami seji matičnega delovnega telesa. Kandidatka za ministrico ni podala niti enega konkretnega odgovora na niti eno konkretno zastavljeno vprašanje opozicije. Vse, kar smo slišali, je bil pravzaprav kratek povzetek že načrtovanih vladnih smernic, ki jih je ne nazadnje izvajal tudi minister Drobnič z ekipo, ki ostaja na ministrstvu naprej. Več ali manj v nespremenjeni obliki, zamenjal se je samo vodilni mož, torej minister. In ker v Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da je bila pretekla politika na tem področju slaba, ne bomo in ne moremo podpreti nekdanje državne sekretarke za ministrico na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve.
Hvala. Kolega mag. Franc Žnidaršič bo podal stališče poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani ministri in sodelavci, kolegice in kolegi. Naša poslanska skupina bo kandidatko za ministrico za delo, družino, socialne zadeve in invalide podprla. Smatramo, da ima ustrezno usposobljenost, pozna resor in pričakujemo, da bo svoje duhovne potenciale porabila v najboljši smeri na način, da bo ohranjala politiko Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, ki bo v korist najširšim slojem naših državljanov, ki jih to področje zadeva. V svoji predstavitvi je zagotovila, da bo spoštovala in ohranjala socialni dialog, pri tem mi dodajamo, da pričakujemo, da bo ohranjala dialog tudi na drugih področjih, ki zadevajo posamezne akterje oziroma prizadete skupine državljanov, ko gre za zakonodajo tega resorja. Mislimo predvsem na pokojninski sistem. Pri pokojninskem sistemu pogrešamo obljubo oziroma zavezo, da bo ministrstvo začelo in poskusilo razbremeniti pokojninsko blagajno vsega tistega, kar vanjo ne spada, da bi se končno ugotovilo, koliko v resnici daje država za vse tiste upokojence, katerih pokojnina izvira iz plačanih prispevkov in minulega dela. Mi pričakujemo, da bo ta postopek vendarle stekel, da bi v bodoče ne govorili na pamet, kadar bo šlo za to, kaj v tej blagajni v resnici primanjkuje. Seveda pričakujemo, da bo ministrica uresničila koalicijsko zavezo, da bo pripravljen celovit program varstva starejših, znotraj katerega računamo predvsem na nadaljevanje bogatenja resursov na področju institucionalnega varstva, pri tem ne mislim samo nas gradnjo kapacitet v zasebno-državnem partnerstvu, pač pa tudi še nadalje, financiranje izgradnje posteljnih kapacitet s strani države in občin, zato da bi zagotovili dosegljivo ceno oskrbe v teh domovih. Seveda je potrebno realizirati tudi že zdavnaj obljubljeno dolgotrajno nego, treba je podpirati in še naprej razvijati pomoč na domu, seveda je potrebno znotraj možnih naporov, da bi bilo več zaposlenih v starostni skupini nad 55 let, oblikovati tudi prilagojena delovna mesta za starejše, kar je praksa nekaterih drugih evropskih držav in s tem omogočiti starejšim in do neke mere izčrpanim delavcem podaljšanje vključitve v delovni proces. S tem bi zagotovili višjo socialno varnost in tudi višje pokojnine za starost. Seveda računamo, da bo na področju trga dela, ki ni tako nefleksibilen, kot bi mislili. Kar zadeva tisti kriterij na tem področju, ki govori o zaposlovanju za določen čas ali nedoločen čas ali za skrajšani delovni čas, je treba ugotoviti, da je že sedaj 50% mladih na primer zaposlenih za skrajšani delovni čas ali pa za določen čas, kar je prevelika stopnja. Mi računamo, da bodo napori tekli predvsem na področju APZ-ja, to se pravi aktivne politike zaposlovanja za odpiranje novih delovnih mest, za vzgojo oziroma za usposabljanje težko zaposljivih delavcev za delovna mesta, ki so na razpolago in na ta način zmanjševanje nezaposlenosti v določenih starostnih segmentih. Računamo, da bo dejansko prišlo do izraza področje štipendiranja. Vsi vemo, da je štipendij premalo, da mladi zaradi tega s težavami študirajo in se zaradi tega predvsem poslužujejo študentskega dela, ki je burilo duhove zadnje čase zaradi določenih nerešenih pomanjkljivosti in določenih deviacij pri tem študentskem delu. Študentje so seveda to razumeli kot neke vrste kazen, na drugi strani pa gre dejansko za spopad objektivnih možnosti za preživetje v času študija, na eni strani, na drugi strani pa za trg dela, ki ga v določenem odstotku študentje na ta način zasedajo. Mi pričakujemo, da bo ministrica po imenovanju na področju vojnih zakonov vložila maksimalne napore za to, da bi bile rešitve teh zakonov take, da bi dosegle čim širše soglasje znotraj parlamenta in prispevali na ta način k prenehanju starih delitev in seveda onemogočanju novih, zlasti ideoloških sporov, in brez ambicij, da bi morali ves čas gledati nazaj, ko naj bi nekatere stvari rešili za naprej na način, da bi bil volk si in koza cela. Mi računamo, da bo ministrica uresničila naša pričakovanja, da bo svojo predstavitev uresničila tudi v praksi in jo bomo zaradi tega podprli, prepričani, da ni dobro slabo soditi človeka, preden je kaj naredil, pač pa šele potem. Hvala lepa.
Hvala vam. Kolega Jože Tanko bo podal stališče poslanske skupine SDS.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Lep pozdrav ministrom, drugim predstavnikom Vlade, kolegom poslancem! Danes se bomo odločali o prvi nadomestitvi ministra v tem mandatu. Predsednik Vlade gospod Janez Janša nam je posredoval v odločanje predlog za imenovanje gospe Marjete Cotman, dosedanje državne sekretarke, za ministrico Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve. Lahko rečemo, da je bilo v dveh letih mandata te Vlade in te koalicije izpeljanih veliko sprememb, izboljšav, poenostavitev. Marsikatere stvari so postale bolj uravnotežene in normalne oziroma bolj podobne rešitvam, ki so običajne v razvitih evropskih državah. Tudi na področju Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve je bilo opravljeno veliko dela. Čeprav je bilo zaznati zaostajanje na normativnem področju, pa smo sprejeli nekatere pomembne in dobre zakone. V tem času smo uredili tudi nekatera področja, ki so jih prejšnji liberalni ali socialdemokratski ministri za delo nikakor niso hoteli lotiti, pa čeprav so imeli veliko povedati o svojih liberalnih vrednotah, te so ponavadi kar poenotili ali enačili z družbenimi vrednotami, ali pa so veliko govorili tudi o socialni pravičnosti. Tak liberalni ostanek, ki ga je uredila ta koalicija, je problematika istospolnih. V razgovorih, ki smo jih imeli s to manjšinsko skupino ljudi, je bilo zaznati njihovo začudenje, da smo se lotili urejanja njihovega statusa. Prej so se namreč leta in leta samo pogovarjali z nekaterimi čuječimi in izstopajočimi zaščitniki človekovih pravic. Bili so pač samo pogovori, storilo pa se ni popolnoma nič. Precej korenit poseg je bil opravljen tudi na področju pokojnin, saj se je bistveno zmanjšalo oziroma celo ohranilo ravnotežje pokojnin v primerjavi s plačami, popravile so se tudi razmere upokojencev, ki so zaslužili pokojnino v drugih republikah. Sprejeti so bili ukrepi za preprečevanja dela na črno, urejati se je začelo študentsko delo, problemi invalidov, problemi starostnikov, pa tudi na področju štipendiranja so bili narejeni nekateri večji koraki. Prejšnja koalicija prav popravkov pokojninske zakonodaje še sedaj ni prebolela in ne izpusti nobene priložnosti, da ne pove upokojencem, da so in da bodo breme za javne finance. Mi mislimo, da niso breme in da jim ustrezna pokojnina tudi pripada. In storili bomo vse, da bomo ohranili odlične gospodarske in druge kazalce na taki ravni, da bodo tudi upokojencem zagotavljali varnost, tudi po letu 2010 ali 2020. V teh dveh letih smo dobili tudi tri nove državne praznike, ki trem slovenskim deželam omogočajo, da se spominjajo mejnikov svoje preteklosti, da poudarijo svoj pokrajinski duh in da se poveselijo priključitvi k slovenstvu. Pa tudi še marsikaj drugega je bilo storjenega. Vendar so se ve teh dveh letih vodenja ministrstva pojavile tudi nekatere težave. Nekatere tudi precej nepremostljive. Predvsem pri urejanju razmerij med delodajalci in delojemalci, se stvari niso odvijale dobro in bo potrebno ponovno vzpostaviti medsebojno zaupanje in spoštovanje. Razgovore bo potrebno zapeljati na novo pot, če hočemo, da bo obstajalo zaupanje, da se bo proces pogajanj uspešno zaključil. Od pogajalcev pričakujemo, da bodo našli kompromisne in sprejemljive rešitve za delovnopravno zakonodajo, za čimprejšnjo sklenitev socialnega sporazuma, ki bo določal pogoje za naslednje obdobje njegove veljavnosti. Nekoliko drugače bo potrebno pristopiti do sodelovanja znotraj Vlade, do koalicijskih partnerjev v Državnem zboru, do drugih parlamentarnih strank in tudi do številnih institucij in uradov, ki so razporejeni po mnogih krajih po državi. Od kandidatke, za katero upam, da bo dobila potrditev v Državnem zboru, pričakujem strpne in premišljene poteze pri delu s sodelavci, z ustanovami, s socialnimi partnerji, pričakujem dobro sodelovanje z Državnim zborom, saj mora prav umirjen, strpen dialog biti eno od temeljnih vodil dela tega ministrstva. Pričakujemo pospešitve na področjih, na katerih so stvari zastale. Poleg delovne zakonodaje se bo potrebno lotiti tudi dokončanja zakonodaje, ki zadeva našo polpreteklo zgodovino, saj je do nekaterih nedolžnih žrtev največje svetovne morije izredno krivična. Odločba Ustavnega sodišča je temelj za ponoven premislek o stališčih nekaterih parlamentarnih strank, ki so povsem zaustavila proces reševanja in odpravljanja zgodovinskih krivic. Socialni čut in poplačilo za prestano trpljenje nedolžnih žrtev, mnoge med njimi so otroci ali nasilno mobilizirani v tuje vojske, bi moralo prevladati nad ideološkimi stališči. V poslanski skupini smo mnenja, da kandidatka dobro pozna ustroj in vsebino dela resorja, da ima za vodenje ustrezne strokovne kvalifikacije in delovne izkušnje. Od kandidatke pričakujemo nadaljevanje programa vladnih reform, katerih uspešnost se dokazuje in potrjuje iz dneva v dan. Ob tem ne moremo mimo odličnih makroekonomskih kazalcev, predvsem gospodarske rasti, realne rasti plač, zniževanja stopnje brezposelnosti, izpolnjevanja zahtev Pakta stabilnosti in še mnogih drugih. To so dosežki, ki bi se jih veselili v vseh državah Evropske unije. Tujina nam na vsakem koraku izkazuje spoštovanje, poudarja naše dosežke, nas daje za vzor sebi in drugim državam, ki bi se rade vključile v evropski sistem. Pri nas pa so še prisotni predsodki in omalovaževanje. Izredno težko je domačemu nasprotniku priznati, da je dober, še težje, da je boljši. Navadili se bomo tudi tega in tudi prestali bomo to. Važno je, da davčni in administrativni primež popušča na vseh nivojih. Ob tem so zanimivi tudi nekateri komentarji dosežkov. Eden izmed novinarjev zelo branega slovenskega dnevnika jih je, dosežke namreč, v svojem prispevku na naslovni strani tako poenostavil, da je utemeljeval visoko 5,6% gospodarsko rast v zadnjem obdobju s predvolilnim asfaltiranjem nekaj kilometrov cest in vaških pločnikov, zgrajenih v mesecih pred lokalnimi volitvami. Morda se je komu šele ob branju zasvitalo, zakaj Evropa nima pričakovane rasti. Vendar tako enostavno, kot je bilo to zapisano, le ni in verjetno se to ni zapisalo ravno ponesreči. Doseganje takih rezultatov je precej zahtevnejši proces, zanj je treba storiti mnogo več in potegniti mnoge odločne, usklajene in kompleksne poteze, primerne trenutku in situaciji. Vsaka oblast, vsaka Vlada ali vsaka koalicija tega ne zmore, zato takih dosežkov do sedaj tudi nismo imeli. Vsi ključni kazalci, kot so gospodarska rast, realna rast plač, tudi rast potrošnje, izboljšane razmere na trgu dela in mnogi drugi so povezani tudi z delom Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve in imajo neposreden vpliv na načrtovanje njegove politike. Politika tega ministrstva mora dopolnjevati davčne, gospodarske, administrativne in druge ukrepe, dopolnjevati olajšave, poenostavitve in nuditi dodatne spodbude. Gospodarski uspehi imajo neposreden vpliv tudi na potrebo po nekaterih vrstah socialnih transferjev. Šele dobra gospodarska rast in drugi dosežki, ki so spodbujeni s privlačno davčno in drugimi politikami, ter učinkovita izraba zunanjih pogojev in razmer dajo pravi smisel aktivni politiki zaposlovanja. Ta sicer sama po sebi ne more nuditi pričakovanih učinkov. Slovenija torej doživlja preobrazbo, kakršni še nismo bili priča. Trudili se bomo, da se bodo taki trendi nadaljevali tudi v prihodnje. Ekipa, ki usmerja izvršno politiko naše države, deluje zelo dobro, vendar pa je kljub temu včasih potrebno kaj nadomestiti ali osvežiti. Pričakujemo, da bo sprememba na čelu Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve pospešila odpravo ravno tistih pomanjkljivosti, ki smo jih že sami zaznali in na katere nas opozarjajo tudi nekateri socialni partnerji. Tudi na področju delovne zakonodaje so potrebne spremembe, ki bodo sledile spremembam na drugih področjih in tudi ta del mora prispevati svoj delež k nadaljnji gospodarski rasti. Omogočiti je potrebno nekoliko večjo gibljivost in prilagodljivost delodajalcem in delojemalcem, saj se razmere, pogoji in programi čedalje hitrejše spreminjajo. Tudi tu moramo slediti evropskim trendom in dobrim praksam, če želimo ohraniti oziroma izboljšati visoke stopnje rasti kazalcev uspešnosti. V poslanski skupini pričakujemo, da bo kandidatna uspešno prestala postopek v Državnem zboru in da bo sposobna izpolniti pričakovanja, ki jih imajo koalicija, socialni partnerji in slovenska javnost. Pričakujemo, da bodo njeni rezultati še podkrepili in utrdili novo pot, po kateri se Slovenija prebija proti vrhu Evrope. V poslanski skupini bomo kandidatko podprli. Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Tanko. Kolega Aleš Gulič bo podal stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi! Tukaj imam besedilo drame z naslovom Marjetka Cotman, ampak bom prebral samo sklepno dejanje, da vas ne bi preveč utrujal. Slovenija doživlja preobrazbo, kakršne še nismo doživeli, smo slišali ravnokar, in s tem se seveda da popolnoma strinjati. Namreč, pri tej Vladi so socialni cilji do spodnjih mejah vzdržnosti podrejeni ekonomskim. Ta Vlada se namreč ne zaveda, da ni problem Slovenije le v tem, kako izboljšati blaginjo, kar je seveda pomembno, ampak da je bistveno večji problem v tem, kako ohraniti socialno državo. Ko smo bili na odboru, nas je pri kandidatki najbolj zanimalo, kaj kandidatka misli, katere ukrepe namerava izvesti, kaj spodbujati, da ne bomo popolnoma demontirali socialne države. Gre za zadeve, ki so se dogajale zadnje dve leti in pri katerih je kandidatka Marjetka Cotman tvorno sodelovala. Ampak potem smo pravzaprav hoteli iz vsega tega potegniti nek sklep, ali bo šlo za kontinuiteto, za nadaljevanje tega dela, ali morda pa vendarle za razsvetljenje. No, po pogovoru, po odgovorih na vprašanja je ob vseh izmikajočih se izjavah in pa posplošenih tiradah postalo jasno, da razsvetljenja ne bo, da bomo ostali tam, kjer smo, ali pa stopili še kakšen korak nazaj za zalet. Člani odbora, ne glede na to, iz katere stranke smo prihajali, smo postavili vrsto pomembnih vprašanj, pomembnih za državljane in državljanke Slovenije, za njihov socialni položaj, za njihovo umestitev. Ampak odgovora ni bilo. Ni bilo jasno, katere ukrepe bo ministrica poskušala uvesti, kaj bo spodbujala za ohranitev socialne države. Mi smo tja prišli z neko voljo, da bi glasovali zanjo, da postane ministrica. Vendar smo bili prisiljeni upoštevati njene odgovore in rezultat je bil takšen kakršen je bil, da smo bili proti. Kandidatka Marjetka Cotman nam je na predstavitvi svojega programa pod budnim očesom bivšega ministra povedala zgolj to, katere uredbe in zakone že ima v programu, in katere namerava izpeljati v letu 2007. Samo to. Izrazito tehnično in pravzaprav kar zelo odtujeno. Moram reči, da smo bili z blagimi besedami razočarani in na koncu se nam je pravzaprav zdelo, da v Republiki Sloveniji kakorkoli že bo tole glasovanje potekalo in kakorkoli se bo izteklo, ne bomo prišli do ministrice, ampak bomo prišli do, recimo, varuhinje načrtov prejšnjega ministra oziroma da bo ostala kar namestnica ministra z malce drugačnim statusom. Kaže se, da bo v naslednjih letih prišlo do zastoja dela v tem resorju in da bodo problemi potem še bistveno večji oziroma da bo precej semena ostalo za naslednji mandat, komurkoli že. Zato tudi danes vsi poslanci Liberalne demokracije Slovenije ne bomo podprli predloga in bomo glasovali proti izvolitvi te kandidatke. Ampak kljub temu, kar slutimo, kar vemo, kar je videti, da bo, pa državljankam in državljanom Slovenije želimo, da bi se ministrica izkazala za dobro. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Prehajamo pa na razpravo poslank in poslancev. Prvi ima besedo poslanec Miro Petek, izvolite prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Vsem skupaj lep pozdrav. Podpiram kandidatko Marjetko Cotman. Mislim, da je na matičnem odboru bila korektna v predstavitvi in upam oziroma prepričan sem, da ne bo obula prevelikih čevljev in da bo lahko stopala po tem zahtevnem parketu. Resor, ki ga prevzema, je izjemno zahteven. Če poenostavim, tisti, ki izgubi delo, ga čaka sociala, takšna ali drugačna sociala. In zaradi teh socialnih stisk velikokrat trpi tudi družina. In to je resor, s katerim smo v bistvu povezani celotno življenje, od otroških dodatkov, do štipendiranja, pa zavod za zaposlovanje, center za socialno delo, pokojninski in invalidski zavod. Ob tej priložnosti, pa bi opozoril na nekaj, kar se v zvezi s socialo precej redko omenja. To je klientelizem in nepotizem v marsikaterem socialnem zavodu v Sloveniji. Javni razpisi za mnoga gradbena in obnovitvena dela so velikokrat prirejeni tako, da se izbor odvija v nekih ozkih, družinskih ali prijateljskih krogih. Podobno je z razpisi za oskrbo s hrano teh socialnih zavodov. Ti so običajno narejeni na že znanega dobavitelja. In razne zlate medalje, ki so predvidene v teh javnih razpisih, dodajajo dodatne točke. In pogosto razpisu manjka samo še ime in priimek. Pritožbe pa so velikokrat neuslišane. Takih primerov sem imel v poslanski pisarni kar nekaj. Če bo bodočo ministrico to zanimalo, lahko tudi konkretno povem. Torej se nepotizem, korupcija in klientelizem ne dogajaje samo v velikih sistemih, ob velikih projektih, mogoče v cestariji, ampak tudi na področjih, kjer naj bi šlo za socialo, kjer naj bi šlo vnaprej za neko pravičnost. Seveda pa to ni od včeraj, to se pojavlja že desetletja in več. Od bodoče ministrice pa tudi pričakujem, da bo v svojem resorju malo pogledala, kdo sedi na kakšnem položaju in da se bo distancirala od tistih zaposlenih, ki imajo neposredno povezavo s kriminalnim podzemljem. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanec Jakob Presečnik. Ga ni v dvorani. Besedo ima poslanec Vili Rezman. Izvolite, prosim.
Hvala lepa. Zdaj zagotovo ne gre več za to, da bi ugotavljali, kaj vse je bilo narobe v preteklosti in kaj je minister zagrešil, da je izgubil zaupanje, ampak bolj za to, da ugotovimo, kaj in kako je mogoče še narediti v prihodnje. Postavlja se vprašanje, ali kandidatka za ministrico je sposobna napraviti to, kar se od nje pričakuje in na kakšen način bo to počela. Seveda so tukaj naša pričakovanja, naši interesi, želje, ambicije zelo različni. Lahko opazimo, da bi nekateri želeli, da bi se ohranila reformna pot, in da bi nekateri drugi želeli, da bi se z njo takoj prekinilo. Lahko opazimo, da nekateri menijo, da je treba kljub temu nepopustljivo braniti nekaj, kar je bilo doslej že prikazanega, in nekateri drugi bolj sodijo, da je treba pledirati za čim večjo mero dogovarjanj, strpnosti in sporazumevanj, tudi za kakšno doseganje kompromisov. Zopet nekateri sodijo, da je treba braniti ideološki okvir, iz katerega se je ravnalo doslej. Številni smo pa zoper to, da bi se ravnalo po nekih ideoloških paradigmah, in smo bolj za to, da bi bilo funkcioniranje pragmatično, takšno, da bi pač bilo v korist državljank in državljanov. In zopet nekateri menijo, da bi bilo najbolje, če bi ministrica ne funkcionirala več po koalicijski pogodbi, nekateri drugi pa sodijo ali sodimo, tudi sam sem med temi, da je iz koalicijske pogodbe vendar treba marsikaj še postoriti in da je marsikaj treba napraviti nekoliko hitreje, s hitrejšim tempom, kot smo ga poznali doslej. Zlasti mislim, da bi bilo napak, če bi sedaj popustili in ničesar ne počeli več na eni izmed osnovnih idej na področju socialnega varstva, ki govori o tem, da je treba preprečiti neupravičene privilegije in zlorabe, ker tudi te morajo drugi plačevati. In prav bi bilo, da se v resnici dela v smeri, ki bo preferirala to, da bodo ljudje ob pomoči države resnično raje iskali delo, aktivnost, kot pa da bi bili dotirani iz socialnih blagajn. Tisti, ki smo v vsakodnevni praksi soočeni s temi problemi, si pred tem zagotovo ne moremo zatiskati oči. V glavnem to poznajo vsi župani, ne oziraje se, iz katere stranke prihajajo, razlika med nami je verjetno samo v tem, da eni zatisnejo pred tem oči zaradi političnih razlogov, drugi pa pač ne. Kar mene zadeva, sodim, da ima kandidatka za ministrico dovolj izkušenj, da ima tudi ustrezno izobrazbo. Upam, da ji bo uspelo izstopiti iz ideoloških škorenjcev, in če ji bo to uspelo in če bo ravnala pragmatično, potem sem prepričan, da ji bo tudi ob pomoči, ki bo prihajala iz naših vrst, uspelo ta mandat pripeljati korektno do konca, ker zdaj za radikalne spremembe, za nove ideje, za nove kreacije pač ni več časa. Jaz bom podprl njeno kandidaturo.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Ivan Grill. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana gospoda ministra in vsi prisotni! Za Slovenijo lahko nedvomno trdimo, da je socialna država, da ima velik nivo socialne varnosti in smo lahko zgled številnim državam. Vlada, ki vodi Slovenijo v tem mandatu, si je za enega izmed pomembnejših ciljev zadala tudi to, da ohranja takšen nivo socialne varnosti oziroma ga tudi v prihodnje povečuje. Če se ozremo sedaj v preteklo obdobje dveh let, vidimo, da je s številnimi zakoni s tega področja bilo narejeno veliko sprememb, ki so na tem področju tudi prispevale k dvigu socialne varnosti. Vemo, da je danes v Sloveniji brezposelnost na najnižjem nivoju, od kar smo samostojna država, in se brezposelnost zmanjšuje oziroma se bo po pričakovanjih zmanjševala tudi v prihodnje. Kot sem že omenil, je nivo socialne varnosti višji, kot je bil, predvsem pa se je na tem področju povečala transparentnost, kajti socialna varnost ne pomeni, da je prejemnik socialne pomoči vsak, ki to lahko zlorablja, ampak je socialno pravično, da je to v primeru, ko dobi socialno pomoč, tisti, ki to potrebuje. In v preteklosti je bilo zlorab veliko, sedaj pa je na tem področju uveden bistveno večji napredek. Vemo, da smo s spremembo zakonodaje začeli tudi zagotavljati sredstva za štipendije. Tako bo tudi štipendiranje naših mladih v prihodnosti večje, kot je bilo do sedaj. Vemo, da smo naredili pomemben premik oziroma spremembo tudi na področju pokojninske zakonodaje, da smo odpravili tiste krivice našim upokojencem, ki so jih s spremembo zakonodaje povzročili v prejšnjem mandatu, ko so bili prikrajšani za kar lepo število pokojnin. Sedaj je bila ta anomalija odpravljena, kar je tudi prav. Vendar kljub temu je pred nami v nadaljevanju izredno pomembno obdobje in čakajo nas vse skupaj pomembne naloge. Ravno to področje Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve je eno izmed tistih resorjev, ki bo moralo na tem še veliko, veliko sprememb v nadaljevanju zagotavljati. Vemo, da delovnopravna zakonodaja je ena izmed temeljnih potrebnih sprememb, ki bo to področje uredila sodobno, da bo ta trg dela kos novim izzivom globalizacije in tudi dejstva, da je Slovenija članica Evropske unije, da je na odprtem trgu delovne sile in te spremembe so potrebne. Tukaj je potrebno zagotoviti spremembe na področju zaposlovanja invalidov pri odpravljanju teh razlikovanj, ki so še prisotna in tukaj so spremembe predvidene. Tudi pokojninsko zakonodajo je potrebno, da jo začnemo še vedno izboljševati, da skušamo tukaj zagotavljati tudi možnost delnega upokojevanja in omogočimo vsem tistim, ki želijo takšno možnost uporabiti, da se bodo lahko tudi delno upokojevali. Vemo,da staranje prebivalstva je tudi dejstvo, ki se mu Slovenija ne more izogniti in s tem, ne fenomenom, ampak dejstvom se je potrebno tudi v Sloveniji začeti spopadati bolj intenzivno, bolj načrtno, kot smo bili tega deležni v preteklosti. Na tem področju je potrebno zagotoviti tudi nove kapacitete pri domovih za naše starejše in pa tudi zagotavljanje varnosti na domu. To je pomembna naloga, ki jo mora ministrstvo tudi v prihodnje posebej skrbno reševati. Zakoni o štipendiranju, o zagotavljanju ustrezne prehrane našim srednješolcem, našim študentom je področje, ko moramo zagotoviti večjo možnost za štipendije, boljšo prehrano in s tem zagotoviti tudi višji in boljši nivo našega študija. Ne nazadnje vemo, da nas zelo malo časa loči, da bo Slovenija predsedovala EU in to je tudi eden izmed pomembnih izzivov, ki ga mora tudi resorno ministrstvo opraviti. Za kandidatko za ministrico so to veliki izzivi, vendar sem jaz prepričan, da bo gospa Cotmanova tem izzivom kos, zato ji lahko že sedaj zagotovim svoj glas. V teh dveh letih, ko je bila državna sekretarka, sem skozi sodelovanje z njenim resorjem oziroma resorjem, ki ga je pomagala voditi, bil deležen dejansko pozitivnega mišljenja o njenem delu in vem, da je bila zelo zelo strokovna, predvsem pa dober sogovornik na vseh področjih, ki jih je zastopala. Zmogla bo pripraviti s svojimi sodelavci vso potrebno zakonodajo, ki jo bomo morali v naslednjem obdobju sprejemati. Že do sedaj se je izkazala kot dobra sogovornica s sindikati, z različnimi nevladnimi organizacijami, s civilnimi družbami in verjamem, da bo tudi v prihodnje znala vzpostaviti pravi dialog in na konsenzualen način pripeljati odprta vprašanja do ustreznega nivoja, kjer ga bomo potem lahko v Državnem zboru tudi obravnavali in pa potrjevali. Jaz sem prepričan ,da je to dobra kandidatka in verjamem, da je predsednik Vlade gospod Janez Janša s to izbiro zadovoljen oziroma s tem predlogom, ki ga je posredovala Nova Slovenija, zato tudi jaz podpiram ta predlog in kot sem že omenil, gospa Cotmanova ima moj glas. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima poslanec Stanislav Brenčič. [[Ga ni.]] Besedo ima poslanec Srečko Prijatelj. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovani ministri, kolegice in kolegi! Poglejte, Vlada si želi večji dialog na socialnem področju, to je dejal sam gospod predsednik Vlade. Verjetno tudi manjšo brezposelnost in tudi manj revščine, posledično temu tudi bolj zadovoljne državljanke in državljane. In verjamem, da se predsednik Vlade ni na slepo odločal, ko je predlagal zamenjavo na tem resornem ministrstvu. Toda odločitev je slaba, zato ker se je odločil za sokrivca za današnje nastale probleme. Državna sekretarka je desna roka ministru. In če je ona samo malo delala, je ogromno dela tudi vidnega v delu ministra. Danes zatrjujete obratno. Samo nekaj neumnosti vam bom povedal, ki so jih nekateri govorili, pa jih ne bom imenoval, da ne bom sprožal replik. Azbest - ja, jutri bomo zopet pet ur razprave o azbestu. Ta ministrica oziroma kandidatka ta zakon zagovarja. Maloprej smo slišali, da bomo problem ostarelih rešili, če bomo gradili domove za ostarele. Samo s tem bomo rešili problem ostarelih, lepo vas prosim, kako smešni argumenti za oddajo tako pomembnega glasu! Skrbi me, da bomo imeli čez eno leto ne 40.000 revnih in ne 100.000 nezaposlenih in da bomo naslednje leto po zelo kratkem delu te ministrice zopet razpravljali o menjavi ravno te osebe. To me skrbi, kajti če se bo ta kontinuiteta slabega dela nadaljevala, ne bo pomagalo niti prezračenje prostorov na tem ministrstvu, kajti vemo, da je marsikateri slab zakon in marsikatera slaba obdavčitev prišla ravno iz teh soban. Zato jaz za tako slabo odločitev ne bom glasoval.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Tomaž Štebe.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani! Sam ne vidim nobenega razloga, da predloga predsednika Vlade ne bi podprl. Gre za povsem naravno nadaljevanje dela tega ministrstva in te Vlade. Najprej pa naj izrazim zadovoljstvo, da se bo sestava Vlade, kar se tiče žensk v Vladi, popravila za 100%, česar bi morali biti ob vsem ostalem še najbolj veseli. Mnenja posameznih poslanskih skupin o delu Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve so pač ena stvar, drugo pa je kolikor toliko normalno delovanje te Vlade in tega ministrstva do konca tega mandata, glede na sprejete plane in zadolžitve. Kandidatka za ministrico, Marjeta Cotmanova, je v svoji predstavitvi predstavila tisto še neopravljeno delo, ki ga je do konca tega mandata treba opraviti. In mislim, da je prav tako. Tu ne more biti zaradi zamenjave popolnoma drugačne politike ministra, glede na to, kakšno je zastavljeno celotne Vlade. Mislim pa, da bo ravno s svojim pomirjujočim načinom komuniciranja oziroma s svojim karakterjem - tudi to ni zanemarljivo, da ima sedaj kot ministrica in kot ženska možnost na nek način bolj primerno komunicirati v zagotovo ne lahkih pogajanjih med socialnimi partnerji. Vsi tisti kritiki prejšnjega ministra pa se morete, če ste pošteni, zavedati, da Slovenija in tudi Evropa v vseh teh socialnih zahtevah in pritiskih predvsem zaradi staranja prebivalstva in mnogih podedovanih pravic, ki se izkoriščajo predvsem, niso sporne pravice, ampak predvsem, da se te izkoriščajo, in da ni pravega pregleda nad njimi, da je tukaj treba ukrepati v korist, ne zmanjševanja teh pravic, ampak da so pošteno pridobljene oziroma dodeljene, in da te pravice ne škodijo tisti fleksibilnosti gospodarstva in ostalih sfer izobraževanja, zaposlovanja, ki šele prispevajo k boljšemu socialnemu stanju, ki ga je možno zagotoviti samo z uspešnim gospodarstvom. Z uspešnim gospodarstvom, ki pa seveda zahteva uspešno izobraževalno, še prej pa vzgojno in osnovnošolsko in srednješolsko izobraževanje. Tukaj mora Slovenija biti še posebej pozorna, kajti če ima težave Evropa, v primerjavi z najbolj inovativnimi in konkurenčnimi družbami oziroma gospodarstvi, in ko imamo v Evropi zglede, kako se lahko socialne pravice, ki so na nek način prevetrene zaradi novih, predvsem demografskih okoliščin, govorim o državah kot so Danska, Švedska, Norveška, pa tudi nekatere druge države, da ne omenjam tistih, ki so za nekatere od vas morda preveč, kako bi rekel, tržno usmerjene in premalo socialno razumevajoče, pa so kljub temu med najbolj uspešnimi, na primer Anglija. Tukaj je treba na način medsebojnega razumevanja socialnih partnerjev s potrebo, da tudi minister, ministrica takega resorja, ki v vsakem primeru ne bo deležno vsestranskega aplavza in podpore, da na nek umirjen način poskuša doseči dolgoročno, vzdržno, kot pravimo, socialno tržno državo oziroma socialno tržni sistem, ki bo omogočil tako varovanje in zaščito tistih, ki so zaščite oziroma pomoči potrebni, kot tudi na drugi strani in predvsem bo omogočil uspešno gospodarstvo, ki je temelj in vir in izvor vse socialne države. Naj zaključim s tem, da sem pravzaprav vesel in upam, glede na to, da bo ministrica v vsakem primeru nadaljevala politiko ministrstva in Vlade, da bo z drugačnim, ustreznejšim načinom komuniciranja, ki je bil pravzaprav največji "hendikep" prejšnjega ministra, uspela in želim ji, da v resnici uspe skupaj z Vlado doseči tak socialni sporazum in take ukrepe na področju socialne države, družinske politike in podobno, da bo država Slovenija še uspešnejša v prihodnosti in predvsem na dolgi rok. Jaz bom predlog predsednika Vlade o kandidatki za ministrico Ministrstva za delo, socialne zadeve in družino podprl in ji želim res uspešno delo in dobro tudi koordiniranje in delo ministrov v sami Vladi. Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Štabe. Besedo dajem mag. Antonu Ropu. Besedo ima poslanka Barbara Žgajner Tavš, izvolite.
Hvala lepa. Jaz se niti nisem imela namena oglašati, če mi ne bi govornik pred menoj podal kar nekaj zanimivih iztočnic, na katere se bom odzvala. Mene v prvi vrsti veseli, da ste priznali, da so ženske bolj sposobne od moških. Jaz upam, da bo tudi Cotmanova bolj sposobna od ministra Drobniča, ampak bolj sposobna v tej smeri, da se bo zavzemala za večjo socialno pravičnost, tudi žensk, če hočete v okviru resornega ministrstva. Ne nazadnje moram povedati, da me veseli, da priznavate, da v tej Vladi ne vlada enoumje. Zakaj? Zato, ker sem poslušala s strani predsednika oziroma vodje največje koalicijske stranke, ne nazadnje tudi enega izmed govornikov pred menoj, da kako pa je ta Vlada dobra, da je celo s svojimi ukrepi zgled širni Evropi, ker smo tako zelo dobri, tako zelo uspešni, ker pod to Vlado dosegamo tako zelo dobre številke oziroma kazalce, da bi se morale druge države zgledovati po Republiki Sloveniji. Po drugi strani od drugega govornika iz iste stranke pred menoj slišim, kolikor toliko normalno delovanje te Vlade bomo zagotovili z imenovanjem Cotmanove na ministrstvo oziroma mesto ministrice za delo, družino in socialne zadeve. Ampak ne glede na to, da sem vesela, da v tej Vladi ne vlada enoumje, pa bi bilo vseeno smotrno, da se predstavniki ene in iste stranke, ko govorijo o kandidatki, ko hvalijo delo te Vlade, le poenotijo. Ali bomo imenovali to osebo namesto ministrstva zgolj zato, da bomo zagotovili kolikor toliko normalno delovanje te Vlade, zato da se bo nadaljevalo delo tega ministrstva in Vlade? Ampak potem takem, spoštovane kolegice in kolegi, ministrica le ni tako zelo strokovno usposobljena, kot trdite nekateri? Če bi poslušali, pa verjamem, da velika večina ni poslušala, niti brala magnetograma z matičnega delovnega telesa, kjer je ministrica predstavila svoje delo v prihodnjih dveh letih oziroma delo te Vlade, ne s svojega osebnega vidika na področju sociale, dela, družine. Če bi prebrali ali poslušali tisto, kar je govorila, potem bi vedeli, da ta oseba ni strokovno usposobljena za to pomembno in odgovorno delo. Jaz si upam trditi, vsaj na podlagi tistega, kar je bilo slišati, ne nazadnje pa so hearingi za poslance na voljo zato, da dobimo en vpogled v delo ali pa strategijo določene osebe, ki kandidira za delovno mesto ministrice oziroma ministra. Niti enega konkretnega odgovora nismo dobili na zelo konkretna vprašanja, na vprašanja, ki se ne nazadnje dotikajo tudi problematike staranja prebivalstva. Kajti problematike staranja prebivalstva, roko na srce, se ne da reševati zgolj z gradnjo domov za upokojence oziroma s tako imenovano oskrbo na domu. To je slabo. In danes sem slišala v razpravi, da je potrebno v tej Vladi ali pa pod to Vlado narediti red na posameznih ministrstvih, red okrog javnih razpisov, okrog sistema podeljevanja koncesij. Veste, to je bil eden izmed očitkov, ki smo ga v Slovenski nacionalni stranki zapisali tudi v predlog interpelacije zoper ministra Drobniča. Kajti, minister Drobnič je ena izmed prvih oseb, ki je podeljevala koncesije, ki je podeljevala oziroma na podlagi javnih razpisov podeljevala finančna sredstva tistim osebam ali ljudem ali društvom, organizacijam, ki so mu bila tako ali drugače blizu. Papirji obstajajo. In kaj je klientelizem? Sprašujem tistega, ki je omenjal to besedo. Prihaja pa iz največje koalicijske stranke. Ali ni klientelizem tudi to, da so teologi po novem uvrščeni na področje socialnega varstva, ampak ne zgolj uvrščeni, celo prioriteto imajo pri zaposlovanju na vodilna direktorska mesta? To se dogaja v domovih upokojencev. To se dogaja v različnih organizacijah, ki prejemajo finančna sredstva z javnih razpisov. Tukaj, spoštovane kolegice in kolegi, je potrebno narediti red. Jaz vnovič poudarjam, da kandidatke za ministrico ne bom podprla.
Hvala. Niste bili imenovani? Ne, niste bili in zato vam iz tega naslova tudi replike ne bom dal. Besedo ima poslanec Ljubo Germič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani ministri, predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Prav zanimiv je današnja razprava, ki jo tukaj lahko s strani koalicijskih poslancev poslušamo, ki povedo o bivšem dveletnem mandatu vodenja tega ministrstva gospodu Drobniču pravzaprav bistveno drugače, kot so govorili takrat, ko je šlo za njegovo razrešitev. In ob tem govorijo, da je predlog za novo vodenje tega ministrstva razumeti skozi nadaljevanje dosedanje vladne politike. Predstavniki te vladajoče koalicije gredo celo tako daleč, da govorijo o vsem, kar se je v tem dveletnem mandatu dogodilo. O izjemnih gospodarski rasti, o rasti bruto plač, pri čemer pa pozabljajo na opozorilo, ki je bilo skozi Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, torej skozi Zakon o minimalni plači sprejeto v tem parlamentu. Da bomo pa tistim socialno najbolj šibkim za usklajevanje z minimalno plačo namenili bistveno manj. Torej za tiste, ki bi jim bilo treba ravno s strani tega ministrstva dati največ podpore, je to Vlada naredila drugače. Zelo zanimivo je bilo danes poslušati tudi argumente, da gre za nadaljevanje politike Vlade. Bistveno manj je pa danes slišati tukaj, da bo šlo za politiko tega ministrstva, ko sem prebiral utemeljitev predsednika Vlade, v kateri piše, da utemeljuje predlog za imenovanje gospe Marjete Cotman na mesto ministrice Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve na podlagi njenega strokovnega znanja in bogatih izkušenj na področju socialnega varstva, socialnega skrbstva, družinske politike in zaposlovanja. Žal, ko pogledamo njeno bibliografijo, vidimo, da teh bogatih izkušenj ni moč najti toliko, kot nam jih poskuša predstaviti predsednik Vlade. Še manj pa lahko najdemo potrditev za utemeljenost predsednika Vlade o strokovnem znanju in bogatih izkušnjah gospe Cotmanove na podlagi slike, ki smo si jo poslanci lahko sami ustvarili. Sami smo si pa to sliko lahko ustvarili v tem mandatu skozi njeno dveletno delo kot državne sekretarke. In lahko smo si ustvarili sliko o utemeljenosti predloga, torej, glede strokovnega znanja in bogatih izkušenj tudi skozi njeno predstavitev na matičnem delovnem telesu. Danes je bilo že velikokrat rečeno, da je bila ta predstavitev veliko razočaranje. Žal je temu tako. Tu gre oporekati mnenju predsednika Vlade, da predlaga strokovno utemeljenega kandidata oziroma kandidatko in da ima ta kandidatka bogate izkušnje. Vsaj iz te prve predstavitve in iz dveletnega dela kot državne sekretarke tega ni bilo moč zaznati. Kajti, njene obrazložitve ob zakonskih predlogih so bile zelo skromne. Če pa so bile diskusije postavljene na bistveno širše vsebinske rešitve, je bil pa večinoma njen komentar ta, da Vlada nobenega odmika ne podpira. Ko danes govorimo o tem, da je treba ceniti gospodarsko rast, realno rast plač, lahko na socialnem področju spremljamo trende ravno v drugo smer. Mi ne kreiramo na podlagi tega zaposlitev, ki bi zaposlovale tiste z višjo stopnjo izobrazbe. Ravno nasprotno, z zakoni smo šli ravno v smer, da bodo brezposelni morali sprejemati, torej brezposelni, torej z eno ali dve stopnji nižjo izobrazbo. Nadalje, s sistemskimi zakoni na področju davčne zakonodaje ukinjamo stimuliranje delodajalcev za to, da bi lahko zaposlovali brezposelnost. Predvsem pa tiste, ki prvič iščejo svojo zaposlitev. Nesistemsko smo urejali malo delo. Malo delo ob tem, ko lahko danes spremljamo, da se večina del sklepa za določen čas pod bistveno drugačnimi pogoji, ki bi zagotavljali socialno varnost. In danes lahko ugotavljamo, da ministrica nima jasnega odgovora. Sploh nima stališča o tem, kaj za njo pomeni sprememba delovnopravne zakonodaje, torej Zakona o delovnih razmerjih, ki ustvarja diskusijo v tem slovenskem prostoru za pravice, ki izhajajo iz dela. Torej pravice do malice, pravice do nadomestila za prevoz na delo in druge pravice. Torej, ministrica do tega nima stališča. Zelo presenetljivo je bilo, da ministrica z besedico ni odgovorila na to, kaj je njeno stališče do azbestnega zakona. Ta zakon ima peto obravnavo jutri v tem Državnem zboru. Žal, ministrica v preteklih dveh letih velikokrat z izgovorom, da seveda zagovarja vladno politiko in da ne more predstavljati svojih stališč, priliko, ki jo je imela na matičnem delovnem telesu, ni izkoristila. Ostala je popolnoma nema oziroma vprašanje okoli tega zakona je bilo popolnoma preslišano. Na kakšen način, glede na to, da je sam predsednik Vlade pozval, da se naj v zvezi s problematiko azbestnega zakona ustvari bistveno več socialnega dialoga, lahko verjamemo, da je predlog, ki je na mizi in ki ga utemeljuje predsednik Vlade in tudi danes koalicijski poslanci, da bo z novo kadrovsko rešitvijo na tem mestu vzpostavljen boljši socialni dialog, potem bi pričakovali od ministrice, torej od kandidatke za ministrico, da bo to tudi jasno povedala. Ne strinjam se z rešitvami v azbestnem zakonu, ker ni bil voden socialni dialog. Zato bo moja prva naloga, da bom vzpostavila to možnost socialnega dialoga in da bomo iskali boljše rešitve. Žal, tega odgovora na konkretno vprašanje ni bilo možno slišati. Ni bilo možno slišati tudi odgovora na to, ali se strinja z oceno predsednika Vlade, da naj se sindikati, ko opozarjajo na nevodenje socialnega dialoga, zbirajo takrat, ko bo lepo vreme in da je škoda, da prihajajo in opozarjajo na nakopičene probleme te Vlade in tega resorja, takrat, ko so slabši vremenski pogoji. Torej, na takšne konkretne vsebinske pomisleke kandidatka ni predstavlja jasnih stališč, jasnih svojih pogledov, kajti pričakujemo da bo kot ministrica zagovarjala svoja stališča in jih usklajevala na nivoju vlade kot skupna vladna stališča ali pa si lahko predstavljamo, da bomo imeli ministrico, ki bo vladna stališča prenašala kot svoja stališča. Mi mislimo v Liberalni demokraciji glede na to, da smo skozi vse vrste zakonov, ki smo jih sprejemali v okviru Državnega zbora na predlog tega ministrstva, imeli popolnoma drugačna stališča, da govorimo o tem, da seveda se krši socialna država v Republiki Sloveniji v zadnjem dveletnem obdobju in da ni voden socialni dialog in na podlagi vsega tega, kar smo, lahko iz izkušenj dosedanjega dela kandidatke in na osnovi predstavitve, ki je bila zelo skopa in pravzaprav tako, kot je bilo danes tukaj že rečeno, tehnično naravnana, ne pa vsebinsko bogata, bi sam ne mogel izreči podpore kandidatki za ministrico za zelo pomemben resor, za ministrico za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Seveda bi si pa želel glede na to, da bo to ministrstvo pokrivalo pravzaprav usode večine državljank in državljanov Republike Slovenije, da so ocene, torej dosedanje ocene zmotne in da bo gospa Cotmanova z vodenjem tega ministrstva lahko opravičila to, kar predsednik Vlade kot utemeljitev navaja. Torej, da gre za predlog z njenim strokovnim znanjem in bogatimi izkušnjami ter poznavanje dela Vlade in Državnega zbora, kar ji bo omogočilo uspešno opravljanje dela ministrice za delo, družino in socialne zadeve. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Izvolite, kolega Štebe.
Gospod predsedujoči! Zahtevam, da mi v skladu s 70. členom date možnost za repliko. Tukaj piše, vsaj razpravljalec ima pravico do odgovora na razpravo drugega razpravljalca, v kolikor se ta razprava nanaša na njegovo razpravo. Gospa Tavševa je mene imenovala kot predhodnega govornika in me je okarakterizirala kot tistega, ki naj bi razpravljal, da so ženske sposobnejše kot moški. In prosim, da mi date možnost za repliko.
Med sejo Poslovnik razlagam jaz in sem vam ga tudi že razložil. Nadaljujemo z razpravo. Obveščam pa vas ob tem, da se bo čas za obravnavo te točke razdelil in bo vsak izmed poslancev oziroma poslank imel še možnost debatirati. Samo prijaviti se mu bo treba in poznati tudi ostale člene Poslovnika. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima mag. Milan M. Cvikl. Ga ni. Besedo ima poslanec Aleš Gulič. Ga ni. In k besedi vabim predstavnika Vlade. Ga ni. Vsi razpravljalci, ki so želeli besedo, so jo dobili tudi na podlagi seznama prijavljenih. Ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, bomo na podlagi 71. člena poslovnika razdelili ostali čas. Prosim za prijavo. Imamo štiri prijavljene poslance. Besedo ima poslanec Srečko Prijatelj. Izvolite. Vsak po 5 minut.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. To, da predstavnika Vlade ni, je seveda zelo žalostno dejstvo ob tako pomembni odločitvi, ki se jo danes sprejema tukaj. Še bolj žalostno je pa to, da je ta dvorana na pol prazna. Želeli bi, da če se tako resna tematika obravnava, da je predlagatelj prisoten. In prav bi bilo, da se pozove predsednika Vlade, da je v dvorani. Ob tem, ker nam je na voljo še nekaj časa. Prav je, da lahko spregovorimo, ker moramo biti v razdelitvi tega časa, ki nam je na voljo, bolj preračunljivi, bi sam povedal nekaj dejstev, ker me nedvoumno in jasno navaja k temu, da ne smem pritisniti tipke za. Poglejte, ta denar, ki smo ga mi v tej dvorani namenili za razpravo pri azbestnem zakonu, če bi ga namenili azbestnim bolnikom, bi zadovoljili vse njihove potrebe. In ta zakon, ki bo jutri ponovno v proceduri in obravnavi, na katerega je dal Državni svet veto, podpira tudi kandidatka. Iz tega kabineta ven je prišel in napisan je tako. Jutri, pojutrišnjem naj bi bil to garant socialne države. To resorno ministrstvo bi pokrivala ta ministrica. Jaz preprosto v to ne verjamem. Še slabše bo verjetno na področju zaposlovanja. Edino, kar verjamem, verjamem to, da bo mogoče Rimskokatoliška cerkev dobila kakšen tolar več kot do sedaj. Ta kontinuiteta dela je pa kar dobra. Če govorimo o tem, da bi morali poskrbeti za večji socialni dialog v državi verjetno s tako solucijo, kot jo je danes nakazal premier, s tako izbiro to ne bo mogoče. Kajti, ravno tu socialni partnerji, ki so na robi strpnosti. Lahko jutri pride do tega, da se bo ravno zaradi slabega dela prejšnjega ministra zgodil sindikalni organiziran boj za njihove pravice in boste videli, kaj se lahko zgodi, ko bo Slovenija v transportnem, gospodarskem in še ne vem kakšnem dokaznem sistemu funkcionirala zelo enotno. Kajti verjemite, da so sindikati med seboj dobro povezani. Drugo, kar se lahko zgodi, je tudi to, da bodo vsi tisti, ki so bili na tak ali drugačen način oškodovani, zahtevali svoje pravice. In je ravno to ministrstvo na področju sociale naredilo zelo malo, skoraj nič. Revežev imamo 40.000. 40.000 tistih, ki nimajo sredstev za preživljanje. Medtem, ko nekateri lepo klepetate, bi bilo dobro, da to poslušate. Živeti s pol milijona sedemsto tisoč, osemsto tisoč tolarjev je lepo. Nekateri dobijo manj kot 50.000. In teh je zmeraj več. Na žalost. In zato je krivo tudi to ministrstvo. In ko govorimo o problemih, ki nastajajo tudi zaradi tega, ker so nekateri prioritetno obravnavani v družbi. Na primer, govorimo za Cigane lahko. Potem se čudite, zakaj je tak "revolt" državljank in državljanov ob dejstvu, ko ugotovijo, da oni dobijo več kot socialno ogroženi Slovenci in Slovenke. Za to je krivo to ministrstvo. To ministrstvo je vodilo tako politiko. S to ministrico, verjamem, ne bo nič bolje. Prej sem povedal, da tudi, če odprete vsa okna in vrata na ministrstvu in prezračite te sobane in se trudite, da bo izginil Drobničev duh, se to v bistvu ne bo zgodilo, kajti ravno ta oseba je bila desna roka ministra. Mogoče, meni se celo poraja, ne vem, dvom ali pa sum, da je ona celo tako hotela, da bi bilo delo tako slabo, da bi lahko v bistvu danes bila to, kar bo. Žalostno je, da pri taki izbiri strokovnjakov, ki jih ima, verjamem, Vlada na voljo, da izberete najslabšo možnost.
Hvala. Besedo ima kolega Tomaž Štebe. Izvolite, prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. V skladu s 70. členom Poslovnika bom razpravljal tako, da ne bo možno uporabiti tega člena, ki pravi, da mora predsedujoči dati besedo takoj, ko jo zahteva poslanec, če meni, da je bila njegova razprava napačno razumljena ali napačno interpretirana. Sedaj pa, da ne bi, ker ste me prej prizadeli in pravzaprav zelo slabo vodili sejo v skladu s Poslovnikom morda celo zaradi pristranskosti. Glede na to, da sem se odzval na razpravo nekoga, ki je vam bližje kot morda ostali tukaj v tej dvorani, ampak vseeno bi rad še enkrat poudaril, da s svojo razpravo, če sem bil morda napačno razumljen, nisem nikakor želel povedati tega, da so ženske sposobnejše od moških. Nikakor! Jaz sem omenil samo to, da bo Vlada imela sedaj 100% večjo udeležbo, kar se tiče žensk. Nisem rekel boljšo ali kako drugače in nisem nikakor menil kaj takega. Odklanjam tudi vse tiste razprave, ki govorijo o tem, da kandidatka za ministrico ni odgovarjala in ni ustrezno strokovno odgovarjala na vprašanja pri predstavitvi na odboru. Nikakor! Poglejte si magnetogram. Jaz sem ga šel sedaj pogledat. Odgovori so sicer kratki in tehtni. Če že padejo taka mnenja, jih je potrebno potem tudi argumentirano in zelo dobro in pretehtano dokazati, kar po splošni obtožbi v tem smislu so neustrezne. Nikakor nisem mislil in ne mislim kljub temu, da imam v družini, da nas od štirih so tri ženske, da so ženske sposobnejše od moških. To bi bilo tudi zelo neustrezno in tudi ne v skladu z ustavo. Drugič pa, gospod predsedujoči, prosim, da berete Poslovnik enako v primerih razprav vseh poslancev. Vi ste popolnoma kršili 70. člen Poslovnika. Bil sem omenjen kot predhodni razpravljalec. Bil sem napačno razumljen. Vi pa mi niste dali takoj besede, ki sem jo zahteval. Hvala lepa.
Hvala vam za vašo vsebinsko razpravo. Še enkrat, med sejo Poslovnik razlaga predsedujoči. V dani situaciji sem to jaz. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima poslanka Majda Širca. Izvolite.
Moram se navezati na mojega predgovornika. Gospod Štebe, Ustava ne prepoveduje, da ženske ne bi bile bolj sposobne od moških. Praksa in življenje tudi dostikrat dokazujeta, da tako je. Ampak danes se je v tem sicer skrajšanem in tudi okrnjenem razgovoru v parlamentu dalo čutiti, da se kar sladkor nekako razliva po teh prostorih in da se kar lepi od vse te sladkobe, ki jo je prinesel minister Drobnič v resor Ministrstva za delo. Seveda, tako ste hvalili to delo do sedaj in vsi tudi ponavljate v koaliciji, da upate, da bo ta trend, ki ga je vzpostavil gospod Drobnič, šel še naprej. Sedaj seveda sprašujem in še celo priložnost imam nasloviti vprašanje ponovno na gospoda predsednika Vlade: Zakaj je potem, če je bilo tako bleščeče, gospod Drobnič sedaj v naših vrstah in ni več na Vladi, če je to delo tako dobro zasnoval? Zakaj ga mora nadomestiti njegova nekdanja desna ali leva roka, tega še ne znam presoditi, če je bilo tako dobro? Danes ne bi bilo treba glasovati o novi ministrici za delo. Ali bo gospa Cotmanova delavski razred potegnila v raj, če ga je očitno po tej logiki gospod Drobnič potegnil v pekel in je zato pač moral oditi? Tudi nekoliko dvolično je, da je danes gospod Drobnič kot minister za delo heroj. Še včeraj pa mu je bila izrečena nezaupnica, seveda zelo zavita v meglo in v nejasne komunikacijske šume. Ali, kako je bilo že to rečeno, gospod Janez Janša, ko ste iskali novega človeka za to ministrstvo? Nabor strokovnjakov - 5.000 ste jih nekoč obljubljali - se je sedaj zožil, kajti na "hearingu" je bilo jasno, da gospa Cotmanova ne bo tako uspešna, kot bi morda želeli, da bi bila. Še posebej zaradi tega, ker je bila tiho. Tiho je bila takrat, ko ste spraševali sindikate in jim svetovali, recimo, naj počakajo na boljše vreme, gospod Janez Janša, ko so prišli na ulico zaradi vaše Vlade, zaradi vašega ministrstva in ministra in konec koncev tudi zaradi njegove pomočnice, se pravi, gospe Cotmanove. Povsem tiho je bila takrat, ko se je uveljavljala Strategija za dvig rodnosti, s katero danes noče imeti ničesar. Splavi so stvar gospoda Bručana in drugega ministrstva, pravi in danes sporoča gospa Cotmanova, ki se ni niti do enega - vemo, da je kar nekaj dobrih predlogov v strategiji - opredelila. Danes s tem noče nič imeti, niti z ostalimi zakoni, ki so romali na ustavno oziroma s tistimi, ki so na Ustavnem sodišču, Zakon o istospolnih partnerskih skupnosti, ki je odrešil Slovenijo in ki govori o registraciji istospolnih partnerskih skupnosti je danes na Ustavnem sodišču. V redu. Ne vemo, kakšen izplen bo. Ampak vsi ga zavračajo. Nihče noče nič z njimi imeti in kot pravnica, gospa Cotmanova je pravnica. Ampak vendarle podpisovala je sklepe. Naj vas povrnem v zgodbo o civilno družbeni iniciativi Legibitra, ki so eklatantno povsem jasno nasprotni z upravnimi postopki in ne samo po vsebini temveč tudi po obliki. Kaj se bo zgodilo tako drugače, če govorimo o kontinuiteti gospoda Drobniča? Zgolj to, da bo en večji konflikt zaradi tega, ker bomo na Odboru za delo, družino imeli tukaj bivšega ministra in ministrico, ki bo spremenila stališče do azbestnega zakona. Ne more, če bo ustvarjala kontinuiteto sedanje usmeritve sedanjega ministrstva. Ali bo Zakon o zaposlovanju in zavarovanju v primeru brezposelnosti drugačen? Ne vem. Zgleda, da ne. Kaj bo torej drugače sedaj, ko bo prišla nekoč desna ali leva roka ministra, ki je bila v času, ko je bila državna sekretarka, povsem tiho? Kar pomeni, da se je povsem strinjala s tistim, ki ste ga na hitro in niti ne preveč argumentirani način ali na tihi način odstavljali. Saj veste, da ste mu dali samo 10 minut, da se je zagovarjal tukaj.
Hvala. In zadnja razpravljalka poslanka Barbara Žgajner Tavš. Izvolite.
Hvala lepa še enkrat za besedo. No, pa bom ob koncu še enkrat utemeljila zakaj je bilo delo Vlade Republike Slovenije oziroma ministra ali ministrstva na področju socialne politike, socialnega varstva slabo. Med drugim tudi v pojasnilo tistim, ki so govorili pred menoj o potrebi po strokovnem kadrovanju brez klientelizma. Spoštovane kolegice in kolegi! V dveh letih pod ministrovanjem gospoda Drobniča z uveljavitvijo politične volje je proglasil izobrazbeni profil teologa za strokovnega delavca na področju socialnega varstva, kar je ena težjih oblik diskvalifikacije strokovnega dela na področju socialnega varstva in čista ideološka farsa. Berem strokovno mnenje strokovne socialne zbornice. Berem naprej: "Povsem neusklajeno, slabo je bil pripravljen Predlog zakona o minimalni plači. Državni svet se je izrekel proti tako slabo pripravljenemu zakonu. Povsem neusklajen in slab predlog je bil Zakon o usklajevanju socialnih transferov, s katerim se bo depriviligiranim, ki prejemajo enega od približno 30-ih različnih transferov usklajevalo transfere na tak način, da bodo letni prihranki do dve in pol milijardi slovenskih tolarjev." Še bi lahko naštevala v okviru zakonodaje. Kar se tiče neustreznega financiranja, usklajevanja z institucijami ni bilo. Pri financiranju organizacij pa prihaja do samovolje ministrstva in celo zmanjševanja proračuna brez ustreznih obrazložitev. Pri predlogu državnega proračuna za socialno varstvo gre za enostranski akt. Berem dalje: "Kar se tiče ravnanja pri javnih razpisih oziroma razpisih za koncesije. Iz rezultatov teh razpisov je mogoče sklepati na klientelizem. Na področju zaposlovanja in rehabilitacije invalidov je podeljena koncesija osebi, ki se javno hvali, da igra tenis z ministrom in spada med najožje zunanje svetovalce ministra. Sicer pa so v pomembni meri koncesije podeljene verskim organizacijam. Kot na primer, Zavod župnije Ljubljana-Trnovo, Zavod Sv. Martina, Zavod Sv. Jožefa in manjši d.o.o.-ji, katerih ustanovitelji povezane osebe ali lastniki so verske organizacije." Neustreznega kadrovanja, zaposlitev direktorjev posameznih direktoratov ni mogoče komentirati, ker gre za izrazito politično kadrovanje in osebni izbor ministra oziroma ministrstva. Vendar je mogoče oceniti, da razen enega direktorja nihče od sedanjih direktorjev direktoratov na ministrstvu nima primernih strokovnih referenc. Nima delodajalskih izkušenj, temveč izključno politične kvalifikacije. Eno izmed takšnih kadrovanj je tudi kadrovanje na področju jamstvenega in preživninskega sklada, spoštovane kolegice in kolegi. In ne nazadnje tisti, ki trdite, da je bila predstavitev gospe Cotmanove na matičnem delovnem telesu strokovna, pojdite si še enkrat prebrat magnetogram, če niste poslušali same predstavitve v živo. Samo delček iz njene predstavitve, ki govori, je nasprotje tistemu, kar ste trdili. Se pravi, nasprotno o njeni strokovni usposobljenosti. Pa bom citirala: "Posebej bi poudarila, kar smo že prej ugotovili, da narašča brezposelnost mladih. In zaradi samega vzdrževanja pokojninskega sistema in zaradi velikega števila brezposelnih starejših oseb si prizadevamo, da bi mladi stopili v čim hitrejšo zaposlitev predvsem, kot je bilo danes že večkrat omenjeno, z zakonom o štipendiranju." Halo?! Zakon o štipendiranju, bodo mladi po končani izobrazbi lažje vstopili v zaposlitev? Res strokovna ugotovitev kandidatke za ministrico. Danes smo kar nekaj besed slišali o tem, kako dobro se bo študentom godilo po novem z Zakonom o štipendiranju. Oprostite, ampak v dveh letih aktivnega sodelovanja v okviru sej matičnega delovnega telesa in Državnega zbora nisem slišala enega konkretnega podatka o tem, kdo bo dobil in kakšne bodo štipendije iz tega sklada oziroma v okviru Zakona o štipendiranju. Edino, kar je bilo povedati, je bilo, da bodo kot nadomestek za to, da študentje ne bodo več delali prek študentskega servisa. Pa bodo res zato lažje študirali?
Hvala. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje Zbora odločali danes v okviru glasovanj čez pol ure, ob 18.20. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi sejo Zbora, ki jo bomo nadaljevali - kot prej rečeno.
Spoštovane poslanke in poslanci! Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda - tretjo obravnavo Predloga zakona o občinskem redarstvu. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju poslanske skupine SNS k 16. členu. Glasujemo. Ugotavljam, da je glasovalo 62 poslank in poslancev, za 57, proti 3. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju. Prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zakon neusklajen. Odpiram listo za prijavo obrazložitev glasu v imenu poslanskih skupin pred glasovanjem. Besedo ima gospa Cvetka Zalokar Oražem v imenu poslanske skupine LDS. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani ministri, spoštovane kolegice in kolegi! Zakona o občinskem redarstvu v poslanskem klubu LDS ne bomo podprli, kajti ta zakon ni dober in je medvedja usluga predvsem za lokalne skupnosti. Ne podpiramo doktrine, s katero se korak za korakom policija umika iz življenja. Tokrat smo priče temu, da se bo policija bolj, kot se je že doslej, umaknila tudi z lokalnega nivoja. Tam jih sicer že doslej prav veliko ni bilo. Vendar pa je to nadgrajevanje doktrine, ki gre prav v to smer. Ne strinjamo se s tem, kar prinaša zakon tudi v smislu finančnih in kadrovskih obveznosti. Kajti, ob umiku policije bodo vse pristojnosti, ki jih bodo prejele lokalne skupnosti, v zvezi s tem nosile finančne posledice občine. Potrebno bo zaposliti več kot 150 novih redarjev. Težko razumemo ta predlog tudi v smislu racionalnih potez. Prav tako bodo občine imele preko 600 milijonov dodatnih stroškov s kadri, prostori, opremo in pa usposabljanjem vse bolj na njihovem plečih. Ne strinjamo se tudi z obveznostmi, pristojnostmi, ki jih prejemajo redarji, ki jih bodo dobili redarji. Kajti te niso v sorazmerju s tistim, kar bi pričakovali glede na to, kakšna sredstva so jim dana. Z razpršilci in sredstvi za vezanje in vklepanje redarji ne bodo mogli urejati stvari tako na področju javnega reda in miru kot tudi in predvsem na področju urejanja prometa. Kajti, potrebno je povedati, da bodo poslej redarji tudi odgovorni za prometne stvari znotraj naselij in na vseh lokalnih cestah. Ta odgovornost, ki jo bodo prejeli redarji, posredno pa tudi župan ali pa županja kot pritožbeni organ, bodo prinašale vrsto nedvoumno čudnih situacij. Župan bo odločal o tem, ali je redar ravnal pravilno ali ne. Te pristojnosti so doslej imeli policisti. Policija ima zgrajen sistem, kako poteka pritožbeni postopek. Župan bo ostal sam in odločal, ali je redar prekoračil svoja pooblastila ali jih ni. Takšnih uslug, če tako rečem, v narekovanju, si občine prav gotovo ne želijo. V tem smislu pomeni zakon velik korak nazaj pri nadaljnjem pospeševanju področja varnosti na lokalnem nivoju. Zato ga v poslanskem klubu LDS ne bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Kontič v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kot sem že v uvodu predstavitve stališč poslanske skupine povedal, bo poslanska skupina Socialnih demokratov glasovala priti temu zakonu. Proti zakonu, ki je poln nejasnosti. Proti zakonu, ki odgovornost za zagotavljanje javnega reda in miru z države prenaša na župana, na svetnike torej na lokalno skupnost. Proti zakonu, ki bo omogočil, da se policija umakne s področja, ki ga je v tem trenutku še dolžna pokrivati in urejati in ta prazen prostor zapolnijo redarji, redarji, ki v tem trenutku niti približno niso tako usposobljeni niti izšolani, kot so na primer policisti. Tudi ocenjujemo, da gremo sedaj iz ene skrajnosti v drugo skrajnost. Sedaj redarji nimajo skorajda nikakršnih pooblastil. S tem zakonom in zakoni, ki so bili pred tem sprejeti, se jim daje dodatna pooblastila. Ampak pooblastila, ki presegajo te razumne okvire, za katere mi menimo, da bi še bili sprejemljivi. Redarji bodo po tem novem zakonu lahko opravili varnostni pregled osebe. Lahko bodo zasegli predmet. Lahko bodo zadržali storilca prekrška in kaznivega dejanja in lahko bodo uporabljali fizično silo, sredstva za vklepanje in vezanje in ta plinski razpršilec, ki je že tako ali tako sporen sam po sebi. Že pri uporabi tistih, ki so strokovno usposobljeni za to. Ne moremo tudi ne pristati na rešitev v zakonu, ki predvideva, da bodo lahko redarji oziroma da bodo morali redarji zadržati storilca prekrška in osebo zaloteno pri kaznivem dejanju. In ko ga bodo pridržali, bodo morali eno uro čakati na policijo, na policista. Če policist v eni uri ne bo prišel na mesto, kjer zadržujejo, pridržujejo ali imajo zvezanega ali vklenjenega storilca, bodo le tega morali po eni uri izpustiti. Samo predstavljamo si lahko, kaj bo to pomenilo takrat, ko se bo to dejansko tudi zgodilo. Mi smo vložili amandmaje k 20. členom z željo, da bi zakon izboljšali. Le malo tega je bilo sprejetega. Tako na matičnem delovnem telesu kot na Državnem zboru. Torej glede na to, da nismo uspeli izboljšati ta zakon, bomo poslanke in poslanci Socialnih demokratov glasovali proti Zakonu o občinskem redarstvu.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Martin Mikolič v imenu poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa. V poslanski skupini Nove Slovenije bomo zakon podprli, ker menimo, da zakon rešuje določene probleme, ki so se pojavljali pri izvrševanju nalog redarstva. Vsaj v tistih občinah, kjer so se z redarstvom že do sedaj ukvarjali in je predlagatelj zakona vsekakor to tudi upošteval. Mi menimo, da je v tem celotnem sistemu ali na tem področju najbolj pomemben tako 6., 7. člen, ki govori o občinskem programu varnosti. Res je, da je pred županom pomembna naloga, da bo občinskemu svetu predlagal kakovosten in v tistem okolju potreben z vidika zagotavljanja javnosti primeren občinski program varnosti, ki ne bo samo to, da bo opredeljeval ali pa razmejeval na eni strani delo občinskega redarstva, na drugi strani delo policije, ampak bo tudi povezoval eno in drugo službo, predvsem z vidika sodelovanja. Mi smatramo, da je to en korak naprej z vidika zagotavljanja tako imenovanega reda in za občanke in občane zagotavljanja varnosti v posamezni lokalni skupnosti. Zaradi tega bomo tudi zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev. Za je glasovalo 45, proti 30. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 30.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda - obravnava predloga Resolucije o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa za obdobje 2007 do 2011, "Skupaj za večjo varnost ". Prehajamo na odločanje o resoluciji. Ob tem vas obveščam, da me Vlada oziroma Zakonodajno-pravna služba nista obvestili, da bi bila zaradi na matičnem delovnem telesu sprejetih amandmajev resolucija neusklajena. Glasujemo o resoluciji. Navzočih je 76 poslank in poslancev. Za je glasovalo 72, proti nihče. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda - vprašanje poslank in poslancev. V skladu s predlogom poslanke Darje Lavtižar Bebler bo Zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Janeza Janše na poslansko vprašanje Darje Lavtižar Bebler glede predvidenih ukrepov za vzpostavitev pravne države. Prijava teče. V imenu poslanske skupine? Gospa Darja Lavtižar Bebler, imate besedo v imenu poslanske skupine LDS.
Hvala, gospod podpredsednik. Na predsednika Vlade sem naslovila vprašanje: Ali bo Vlada sprejela kakšne ukrepe in če, katere za zaustavitev nadaljnje demontaže pravne države in za vzpostavitev pravne države v skladu z evropskimi standardi? Predsednik vlade pravi, da nadaljnje demontaže pravne države ni. Torej tudi ukrepov ni. Če pa so že kakšni problemi - večina jih je itak namišljenih - je to dediščina prejšnjih LDS-ovih vlad. Vse, kar je slabo ali problematično, je dediščina prejšnje oblasti. Vse, kar je dobro, je zasluga sedanje oblasti. Denimo, stabilna in sorazmerno visoka gospodarska rast, doslej sorazmerno zdrave javne finance, izpolnitev kriterijev za uvedbo evra je tudi očitno zgolj zasluga sedanje Vlade in tako dalje. Ampak kolegice in kolegi, s pravno državo pri nas je veliko, zelo narobe. Mnogi zakoni, ki jih je sprejela ta koalicija, so z vidika skladnosti z Ustavo sporni. Vse več je odločb Ustavnega sodišča, ki so še vedno neizvršene. Po naši deželi so oživele vaške straže. Ljudje na javnih cestah zaustavljajo promet in legitimirajo mimoidoče, ustavljajo in pregledujejo vozila policije, koga ali kaj v resnici prevažajo. Sam predsednik Vlade poskuša disciplinirati Varuha človekovih pravic. Ali so vsi ti problemi in primeri zgolj namišljeni? Dajmo, ugotovimo v splošni razpravi v odgovoru predsednika Vlade, ali gre res za namišljene primere. Predsednik Vlade si želi delujočo opozicijo, ki bi državotvorno pomagala reševati probleme, pomembne za Slovenijo. Največja opozicijska stranka ponuja prav to. Opozicijski poslanci LDS smo prepričani, da je uveljavljanje in spoštovanje pravne države preveč pomembno in nepogrešljivo za sodobno demokratično državo, kakršna naj bi naša država bila. In to je seveda preveč pomembno in usodno, da bi to smeli prepustiti na milost in nemilost tej vladajoči koaliciji. Skupaj se dogovorimo, ali so in kateri ukrepi so potrebni za reanimacijo pravne države pri nas. Prosim, kolegice in kolegi, podprite moj predlog za splošno razpravo. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 46. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Mirana Potrča bo Zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade gospoda Janeza Janše na poslansko vprašanje Mirana Potrča v zvezi s popisom nepremičnin. Prijava za poslanske skupine teče. Gospod Miran Potrč, imate besedo v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Kdor bo trdil, da popis nepremičnin državljank in državljanov Slovenije ne zanima, ta ne pozna razpoloženja med ljudmi in tudi ne bere časopisov. Kdor bo danes po odgovorih predsednika Vlade še vedno trdil, da ima Vlada, da ima predsednik Vlade v dveh različnih stavkih in da imajo pristojni ministri enako mnenje do problema uvedbe ali ne uvedbe višje ali nižje, takojšnje ali kasnejše, nadomestne ali nenadomestne uvedbe davka enotno mnenje, bo govoril neresnico. Sam sem prebral magnetogram. Vsak naslednji stavek dezavuira oziroma spreminja tistega, ki je bil pred tem povedan. Mislim, da smo le dolžni državljankam in državljanom naliti čistega vina in se dogovoriti, ali bo ali ne bo, pod kakšnimi pogoji in kdaj v povezavi s popisom nepremičnin morda uveden davek na nepremičnine. Ne pa, da se bo lahko Vlada izgovarjala na iztrgane stavke enega ali drugega in ne bomo vedeli, predvsem pa ne državljanke in državljani, kaj se bo zgodilo. Predlagam, da glasujemo za predlog. Hvala.
Hvala lepa. Prijava za posamezne obrazložitve teče. Gospod Franc Pukšič. [[Ne.]] Hvala. Gospod Jožef Školč.
Hvala lepa. Tudi jaz se opravičujem, ker vas bom spomnil, da je bilo takrat, ko se je govorilo o tem popisu, rečeno, da gre za vzpostavljanje različnih evidenc, ne pa, da je to lahko podlaga za morebitno obdavčitev. Različni ministri, med njimi tudi nadminister, gospod Gregor, pa so rekli, da bo to omogočilo tako rekoč bolj prijazno obdavčitev. Sam seveda menim, da ljudje, ki so soočeni s podpisom, morajo vedeti, čemu vse bo ta popis služil. Tudi z vidika varovanja podatkov ni mogoče, da se podatek zbira za en namen, uporabi pa za drugega ali tretjega. Če se bo to zgodilo, se bomo spet soočili z eno od prevar, ki jih tako rada ta koalicija servira slovenskemu ljudstvu. Ko jo soočimo z vprašanjem, ali morebiti niso govorili enkrat tako, drugič drugače, pa seveda gledajo v tla in nočejo slišati za enostavno kvalifikacijo te vrste početja, da gre za laž. To razpravo je potrebno tudi v smislu konstruktivne opozicije, na katero poziva gospod prvi minister, opraviti in si naliti čistega vina.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev. Za je glasovalo 29, proti 46. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Saša Pečeta bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade, gospoda Janeza Janše na poslansko vprašanje Saša Pečeta o mnenju Vlade do stališča Strateškega sveta za gospodarski razvoj na področju davkov, dvigovanja cen ob prehodu na evro tudi v povezavi z investicijami v lokalne skupnosti. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev. Za je glasovalo 28, proti 46. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 19. točko dnevnega reda - to je na obravnavo Predloga kandidatke za imenovanje ministrice za delo, družino in socialne zadeve. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Za ministrico za delo, družino in socialne zadeve se imenuje gospo Marjeto Cotman". Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev. Za je glasovalo 46, proti 26. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 26.]] Glede na izid glasovanja ugotavljam, da je gospa Marjeta Cotman imenovana za ministrico za delo, družino in socialne zadeve. Gospe ministrici Vlade Republike Slovenije čestitam k imenovanju in ji želim uspešno opravljanje dolžnosti. Prosim novo imenovano ministrico, da v skladu s 113. členom Ustave Republike Slovenije priseže pred Državnim zborom.
Hvala, gospod predsedujoči. Prisegam, da bom spoštovala ustavni red, da bom ravnala po svoji vesti in z vsemi svojimi močmi delovala za blaginjo Slovenije.
Hvala lepa. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 2. točke dnevnega reda - tretja obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o referendumu in o ljudski iniciativi. Državni zbor je v četrtek in petek, 14. in 15. decembra 2006, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je Zbor na predlog predlagatelja zakona odločil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona pred tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev zakon neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Preden preidemo na odločanje, pa vas želim opozoriti, da je skladno s petim odstavkom 90. člena Ustave Republike Slovenije za sprejem zakona potrebna dvotretjinska večina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev. Za je glasovalo 69, proti 3. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 3. točko dnevnega reda - tretja obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o pravicah industrijske lastnine iz delovnega razmerja. Državni zbor je v četrtek, 13. decembra 2006, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona amandmaji niso bili vloženi, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato v skladu s 139. členom Poslovnika zbora prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi na matičnem delovnem sprejetih amandmajev zakon neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev. Za je glasovalo 70, proti nihče. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 23. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Še en moment prosim. Deset minut po končani seji Državnega zbora se prične 17. nujna seja Odbora za promet v Veliki dvorani na Tomšičevi, sporoča predsednik. Hvala lepa in lahko noč vam želim!