Molt bon dia. Ara que ja tenim tots els diputats asseguts als llocs que havíem assignat, comencem la sessió. Voldria donar la benvinguda als diputats que s'incorporen, amb els canvis que hi ha hagut els darrers dies a Govern. I abans de començar, també els voldria fer avinents un parell de qüestions. Com deuen haver vist, tots deuen haver trobat als seus respectius escons les mascaretes del Parlament. Són unes mascaretes totalment homologades i sostenibles, reutilitzables, fabricades per l'ONG Fundació Portolà, que treballa per atendre les necessitats d'integració social i laboral de persones amb discapacitat intel·lectual i trastorns mentals. I, per tant, les tenim, les teniu a la disposició. Són també les que ens permeten les noves mesures que, com deuen haver vist, fa que el president i els consellers estiguin en una situació una mica més còmoda que no en les anteriors sessions. I, per tant, seguint les recomanacions de la conselleria de Salut i les autoritats sanitàries, és evident que anem millorant en les mesures i tornant a una relativa normalitat. Això sí, és aquesta mascareta o la mascareta quirúrgica la que han de portar al llarg de tota la sessió, dins de l'hemicicle en tot moment, tret de quan estiguin en el faristol que, aleshores, com ja fèiem quan hi havia l'FFP2, aleshores poden fer ús de la paraula sense la mascareta. També distribuirem les ampolles del Parlament per poder fer més sostenible el subministrament d'aigua, perquè les mesures covid també han substituït les gerretes d'aigua pels envasos monodosi i, naturalment, genera, doncs, un volum d'envasos i una pèrdua de l'aigua que..., tot i així l'utilitzem per regar les plantes del Parlament. Però, en qualsevol cas, perquè tots els diputats, amb les fonts que hi ha al Parlament, puguin fer ús també d'aquestes noves ampolles. Celebrem les noves, les bones notícies que permeten aquestes mesures, aquestes dades decreixents. Tot i així, tenim una xifra acumulada de 22.232 persones que han perdut la vida per la covid. Encara hi ha 530 pacients ingressats als hospitals catalans per aquesta malaltia i 172 persones a la UCI. Tot i així, les bones notícies són les vacunacions: de vacunats de primera dosi tenim ja més de 3.408.000 persones i, amb segona dosi, ens acostem ja als quasi 2 milions de persones vacunades. Aquestes bones notícies no ens han de fer perdre, doncs, la rigorositat en el compliment de les mesures que s'han establert per poder aconseguir la tan desitjada normalitat. En aquest capítol inicial de qüestions prèvies a la sessió, també voldria fer-los avinent que el dilluns vam celebrar el Dia Mundial del Donant de Sang aquí al Parlament. I, per tant, com que aquest any no s'ha pogut dur a terme la ja tradicional també campanya aquí al Parlament, encoratjo a tots els diputats que ho puguin fer a donar sang, especialment ara que, amb l'inici de l'estiu i en el període de vacances les reserves acostumen a minvar. Com ens recorden des del Banc de Sang, la sang ni es compra, ni es fabrica, només es regala. I regalar sang és regalar vida a persones que ho necessiten. I, per tant, aprofito per traslladar-los, també, aquest missatge de la celebració del dia mundial que vam fer dilluns passat. [[Compliment de la Moció 111/XII, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants]] De conformitat amb la Moció 111/XII, del Parlament de Catalunya, sobre l'operació de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants, els informo que segons les dades oficials de l'Organització Internacional de les Migracions, des de l'inici d'aquest any 2021 s'han comptabilitzat 813 persones mortes o desaparegudes a la Mediterrània. També tenim els sis feminicidis acumulats des de començaments d'any. Però aquests dies hem viscut casos colpidors de violència vicària. I també vull tenir un sentit record per la Yaiza, la nena de quatre anys que va morir assassinada per la seva mare, i també pel seu pare Sergio i tota la seva família. Si comencem ja la sessió, saben que la llista de preguntes a respondre oralment en el Ple està inclosa en el dossier que se'ls ha fet arribar al començament de la sessió. I d'acord amb l'article 164 del Reglament, se substanciaran aquest matí, com a segon punt de l'ordre del dia d'aquesta sessió plenària, un cop s'hagi procedit a l'elecció de la vicepresidenta primera de la Mesa del Parlament, que serà el primer punt de l'ordre del dia. Hi ha, però, una alteració en aquest ordre del dia, que ja els vull comunicar des d'aquest moment. Atesa la sol·licitud feta pel Govern, de conformitat amb tots els grups parlamentaris, els proposo que la interpel·lació sobre la situació dels sectors econòmics, que figura com a dotzè punt de l'ordre del dia, es pugui substanciar com la primera de les interpel·lacions que tindrà lloc aquesta tarda. Per tant, si no hi ha cap objecció i atès que tots els grups parlamentaris han donat la seva conformitat, podem aprovar per assentiment aquesta alteració en l'ordre del dia? [[Pausa.]] Perfecte. I abans de començar pròpiament, també els faig avinent que, de conformitat amb l'acord de la Mesa i la Junta de Portaveus, sobre la celebració en format reduït de les sessions plenàries, atesa encara la situació de pandèmia per la covid-19, després d'aquesta primera votació, que requereix la presència a l'hemicicle de tots els diputats, hi ha cinquanta-nou diputats que han delegat el seu vot per avui, exceptuant, com els dic, aquest primer punt de l'ordre del dia, al qual hi són convidats tots els diputats del Parlament. [[Composició de la Mesa del Parlament]] [[398-00001/13]] Per tant, passem al primer punt a l'ordre del dia. Procedirem a l'elecció de la vicepresidenta primera, atesa la renúncia de la senyora Anna Caula, a qui..., ja ho vam fer el dia passat, però a qui volem agrair la seva tasca i desitjar-li sort i encerts en aquesta nova etapa que enceta. Per procedir a l'elecció, d'acord amb l'article 46 del Reglament, aquesta votació es farà mitjançant paperetes, que s'hauran de dipositar a l'urna que tenim preparada per aquesta finalitat. Segons l'article 44 del Reglament, cada diputat ha d'escriure un nom a la papereta i sortirà el nom que hagi obtingut una majoria de vots. Es consideraran nul·les les paperetes il·legibles o les que continguin un nombre de noms superiors al requerit, o noms relatius a persones que no siguin membres del Parlament. Les paperetes que no continguin cap indicació escrita es consideraran vots en blanc. Recordo també a la cambra que els membres del Govern que siguin parlamentaris i els membres de la Mesa, votarem al final. Comencem, doncs, la votació a partir del número 36, que és Laia Estrada Cañón. Prego al secretari quart, senyor Ruben Wagensberg, que iniciï la crida dels diputats a partir d'aquest número 36, que correspon a la diputada Laia Estrada. [[D'acord amb l'article 101.2 del Reglament, els diputats són cridats nominalment per odre alfabètic perquè vagin a la taula presidencial i dipositin a l'urna les paperetes. Els diputats que són membres del Govern i els membres de la Mesa són cridats al final.]] Ara, un cop acabada la votació, procedirem a fer l'escrutini per saber qui ha estat escollida vicepresidenta primera. [[Es procedeix a l'escrutini i, després, al recompte.]] El resultat final de la votació ha estat: Alba Vergés 69 vots, 49 vots en blanc i 11 vots per María García Fuster. Per tant, ha estat elegida com a vicepresidenta primera de la Mesa amb 69 vots la senyora Alba Vergés Bosch. Li prego que ocupi el seu lloc a la Mesa. [[Aplaudiments perllongats. Pausa llarga.]] Ara la vicepresidenta primera ocupa el seu lloc a la Mesa en senyal d'acceptació del càrrec. I passem al següent punt de l'ordre del dia, les preguntes amb resposta oral al Govern. [[Veus de fons.]] Sí, pregaríem a tots els diputats que tenen delegat el vot, i per fer els plens reduïts d'acord amb les mesures covid, que abandonin l'hemicicle. [[Pausa.]] Abans d'iniciar la sessió de control amb preguntes orals, els faig avinent que... (Pausa llarga.) [[Pregunta al Govern sobre les actuacions previstes per a la memòria democràtica]] [[310-00052/13]] Se'ns havia demanat una modificació de l'ordre de les preguntes, però tenint en compte que ja tenim tots els consellers presents a l'hemicicle, comencem amb la pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre les actuacions previstes per la memòria democràtica. Formula la pregunta la senyora Mònica Sales, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Gràcies, presidenta. Consellera Ciuró, en primer lloc, abans de formular-li la pregunta, m'ha de permetre felicitar-la pel seu càrrec avui que intervé per primer cop a l'hemicicle del Parlament de Catalunya com a màxima responsable del Departament de Justícia. Sabem que el seu compromís amb el país i amb els drets democràtics és total i per això, des de Junts per Catalunya, voldríem compartir amb vostè una preocupació que tenim molts dels diputats i membres del Govern que ara mateix som presents en aquesta sessió de control. Hi ha un soroll constant que fa fressa desagradable i que és massa evident en nombroses ocasions que fa planar el feixisme i les actituds feixistes en el nostre dia a dia. I també hi ha un titubeig, sorprenent sempre, quan s'han d'abordar qüestions relacionades amb la simbologia franquista que encara ocupa els nostres carrers i els nostres espais. Volem mostrar-li el nostre absolut compromís en tots aquests temes relacionats amb la memòria democràtica i li manifestem novament la nostra fermesa respecte al feixisme en qualsevol de les condicions i situacions. Aquest Parlament ha pogut establir amb àmplia majoria un cordó democràtic per impedir haver de convertir en normal el que no ho és. Però amb això no n'hi ha prou. Cal la implicació de tots els agents polítics i socials del país. I per això, consellera, ara que enceta el seu camí al departament, voldríem preguntar-li com abordarà aquests temes de memòria democràtica i quin és el seu posicionament. També voldríem saber quin és el seu posicionament respecte a un dels esdeveniments que també genera ara soroll: la retirada del monument de Tortosa al bell mig del riu Ebre. Molts som els diputats i càrrecs de Junts que ens hem adherit al manifest que va impulsar recentment el col·lectiu per la retirada de símbols franquistes de Tortosa i volem fer-li saber el nostre clar posicionament, a la vegada que volem que vostè també puga compartir el seu, per constatar el que és evident: fora el monument de Tortosa, fora el feixisme dels espais i implacables per aturar aquestes actituds antidemocràtiques. Em permetrà que acabe amb unes paraules de l'enyorada Montserrat Roig ara que fa tres dies que hem recordat que n'hauria fet setanta-cinc. Deia, a Diari d'uns anys: «Nosaltres som els fills forçats del franquisme i això ho haurem de pagar car. Fem-ho també per ella, diguem-nos que no ho volem pagar car i mantinguem-nos ferms en aquestes qüestions de justícia democràtica. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la consellera Lourdes Ciuró, consellera de Justícia.
Bon dia. Moltes gràcies, presidenta. Moltes gràcies, diputada Mònica Sales. Estic completament d'acord amb el que vostè manifesta. No tolerarem cap acció, cap actuació de banalització del feixisme. Tampoc actuarem..., no tolerarem cap actuació de banalització de la ideologia feixista i en..., representada en l'apologia de valors..., de símbols de valors democràtics..., antidemocràtics, perdó. Disculpeu els nervis. És la primera pregunta, i sembla que no ho hagi fet mai, que de fet és la primera vegada. Per tant... [[Alguns aplaudiments.]] Gràcies. Tornarem a començar. Per tant, no tolerarem actituds de blanqueig del feixisme. No tolerarem la impunitat davant l'apologia de valors antidemocràtics i dels seus símbols a l'espai públic. I no tolerarem tampoc el ressò i altaveu de partits i fundacions que banalitzen la Guerra Civil o la repressió del franquisme. Tot això no té cabuda a la nostra societat. Aquesta consellera això els ho diu amb tota contundència. I, a més a més, tenim mostres diàries de que no podem abaixar la guàrdia en l'aprofundiment de les polítiques de preservació i de difusió de la memòria democràtica. I em fa una especial il·lusió que la primera pregunta sigui sobre això, perquè no seré ni neutral ni condescendent davant d'aquestes actituds de banalització, com deia, del feixisme, per respecte sobretot al dolor i patiment de les víctimes i dels seus familiars. Dit això, vull reiterar, en primer lloc, el meu compromís ferm en retirar simbologia franquista dels nostres carrers i dels nostres espais públics. L'espai públic dels nostres pobles i de les nostres ciutats en cap cas pot seguir normalitzant el feixisme. I, evidentment, la retirada del monument de Tortosa, el monument a la Batalla de l'Ebre, no serà una excepció. Per tant, la retirarem –el compromís és tirar endavant aquesta retirada– al més aviat possible. Això també l'hi dic, diputada. Finalment, també vull manifestar-los el meu compromís de presentar un projecte de llei integral en matèria de memòria democràtica, que, com bé saben, ha de reunir en un únic text les previsions de les normes vigents, i que ja els avanço que serà un text valent i que serà un text que no serà ni neutral ni tebi davant del feixisme. Per acabar, no ens podem permetre el luxe de que segons quines actuacions es perpetuïn, inclús en aquesta cambra. No blanquejarem el feixisme sota el paraigua de la llibertat d'expressió, no normalitzarem el seu enaltiment i no mirarem a una altra banda quan determinades entitats intenten aprofitar escletxes legals per beneficiar-se de recursos públics. Diputades i diputats, en la defensa dels valors democràtics no em tremolarà la mà. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre el traspàs de competències en matèria d'habitatge al Departament de Drets Socials. [[Pregunta al Govern sobre el traspàs de competències en matèria d'habitatge al Departament de Drets Socials]] [[310-00053/13]] Formula la pregunta el senyor Ferran Roquer, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Gràcies, presidenta. Consellera Cervera, la primera cosa que vull fer és felicitar-la en la primera pregunta que li faig. El departament que vostè representa –encapçala i representa– ha assumit les competències de les polítiques d'habitatge de la Generalitat de Catalunya. No hi ha dubte que la situació de crisi econòmica que pateixen amplis sectors de la societat, una crisi econòmica que ja ve des de l'any 2008 però que s'ha agreujat pels efectes derivats de la pandèmia, ha fet que l'habitatge es situï com un element clau per a la cohesió social. Els desnonaments segurament en són la cara més visible i dramàtica, però també ho és el sensellarisme o les enormes dificultats que tenen els nostres joves per emancipar-se. En els darrers anys, s'ha accentuat el desplegament de polítiques d'habitatge centrades en els ajuts al pagament de l'habitatge que donen suport a persones i famílies vulnerables per evitar desnonaments o situacions de risc d'exclusió residencial. Tot això ha generat una dinàmica que, sens dubte, ha anat consolidant la concepció de l'habitatge com un dret, com un dret social equiparable al dret a la salut o al dret a l'educació. I és que, efectivament, és difícil concebre que una societat estigui adequadament cohesionada si l'accés a l'habitatge no està suficientment blindat. Les administracions públiques, des de la Generalitat fins als ajuntaments, han de protegir amb totes les mesures que estiguin al seu abast aquest dret. No només fomentant la promoció social de l'habitatge, no només ampliant els parcs públics d'habitatge, no només estimulant la rehabilitació, també articulant mecanismes de respondre de forma ràpida i efectiva als problemes que genera. És en aquest sentit que entenem el traspàs de competències del departament competent en política territorial al departament competent en drets socials. Per això, des del nostre grup parlamentari, li volem preguntar quines raons concretes han portat el Govern de la Generalitat a fer aquest canvi d'adscripció en les polítiques d'habitatge.
Per respondre, té la paraula la senyora Violant Cervera, consellera de Drets Socials.
Moltíssimes gràcies, presidenta. I moltíssimes gràcies, senyor Roquer, per aquesta pregunta. De fet, deixi'm que digui la meva satisfacció de tornar en aquest hemicicle després de tres anys, de la qual vaig ser diputada durant dos legislatures; dos legislatures molt importants per al nostre país. Com vostè deia, és veritat, en el proper decret d'estructura passarem les polítiques d'habitatge al Departament de Drets Socials. De fet, no és la primera vegada; les polítiques d'habitatge han anat fluctuant de departament en funció de les prioritats del Govern de la Generalitat. Han passat de passar de Benestar Social a les polítiques de territori. També han passat a Governació quan teníem preferència a nivell municipal. I aquest cop, tornen una altra vegada al Departament de Drets Socials. I la veritat és que tornen al Departament de Drets Socials perquè el que volem és reforçar l'habitatge com un veritable dret social. En aquesta legislatura volem posar els drets socials com la quarta pota de l'estat del benestar. Volem situar les persones en el centre de totes les polítiques, i estem convençuts que les polítiques d'habitatge ens poden ajudar en aquesta línia. De fet, en el pressupost de l'any 2020, de l'Agència Catalana de l'Habitatge, el 56 per cent del seu pressupost ja anava destinat a polítiques socials, polítiques de lloguer, polítiques de compra d'habitatge. De fet, des de l'any 2015, la Generalitat ha adquirit fins a 3.100 habitatges propis de la Generalitat. I el que podrem fer en aquesta nova legislatura és poder unificar els dos serveis, des dels serveis socials als serveis d'habitatge, que creiem que pot ser una bona eina per intentar lluitar contra aquestes escletxes que tenim a vegades com a govern i contra el que ens passa de vegades, que se'ns escapen casos, com malauradament el del passat dia, en què una persona, malauradament, es va suïcidar, i, per la qual vull mostrar, de part de tot el Govern, la nostra més sentida pèrdua. Els objectius del departament en polítiques d'habitatge? Doncs intentar reduir els desnonaments, reduir la pressió sobre la mesa d'emergències, augmentar també el parc d'habitatges de la Generalitat de Catalunya, lluitar contra el sensellarisme, i també la contenció del preu del lloguer. Però no voldríem quedar-nos aquí. No voldríem que les polítiques d'habitatge fossin només polítiques per intentar lluitar contra aquesta vulnerabilitat. Des del departament, el que farem és també intentar fer polítiques d'habitatge per als joves i una de les responsabilitats que també ens hem marcat com a departament és intentar lluitar contra el despoblament. Creiem que la política d'habitatge pot ser una bona eina de país, una bona eina de país per intentar aconseguir un país cohesionat com el que ens mereixem. Moltíssimes gràcies.
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre l'aprofitament de recursos addicionals en un escenari de pròrroga pressupostària. [[Pregunta al Govern sobre l'aprofitament de recursos addicionals en un escenari de pròrroga pressupostària]] [[310-00054/13]] Formula la pregunta el senyor Jordi Munell, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Bon dia. Gràcies, presidenta. Bon dia, honorables consellers, conselleres, diputades, diputats. Honorable conseller Giró, estem al mes de juny i hem sentit algun soroll parlamentari d'alguns grups de l'oposició que insisteixen en que, a aquestes alçades, ens poséssim a treballar des del Govern per elaborar un nou pressupost 2021 i sotmetre'l a l'aprovació del Parlament; un pressupost que requeriria en aquests moments, al mes de juny, un treball i un esforç que pensem que es pot dedicar millor a treballar un bon pressupost 2022 i sobretot, sobretot, dedicar els esforços actuals d'aquest nou govern a pal·liar la situació d'emergència sanitària, econòmica i social que estem vivint després, o durant la pandèmia, i aquests mesos que encara queden. Contràriament al que hem sentit des de l'oposició, la gestió de la situació de pròrroga pressupostària en què estem en aquests moments sí que permet fer modificacions pressupostàries d'acord al que ja es preveu a la normativa de les finances públiques. Així, amb aquestes modificacions pressupostàries, es poden prioritzar recursos i aplicar al pressupost prorrogat les dotacions addicionals que siguin necessàries. En aquest cas, dins del marge que ens deixa la taxa de referència del dèficit per al 2021, que és de l'1,1 per cent del PIB i que s'ha augmentat respecte al pressupost prorrogat del 2020, o també es poden incorporar recursos dels que es preveuen extraordinaris en els Pressupostos generals de l'Estat per al 20-21, per exemple, doncs, aquest 1,1 per cent del PIB, a manca que en aquests moments encara sapiguem com es reparteixen aquests recursos de forma territorial. D'acord amb això, el Govern de la Generalitat ja va fer el mes de gener una aportació, o una dotació extraordinària de 1.800 milions d'euros a compte d'aquest marge addicional del dèficit, i, al febrer, de 500 milions d'euros a compte d'aquest fons extraordinari. En total són 2.300 milions d'euros. Honorable conseller, ens podria concretar a què s'han destinat en gran gruix aquests recursos incorporats en el pressupost prorrogat? També de quina informació disposa sobre el repartiment territorial dels fons extraordinaris que ha anunciat l'Estat, per part del Consejo de Política Fiscal i Financera, i, finalment, com afecta aquesta situació d'indefinició de l'Estat a la gestió dels nous i més recursos addicionals necessaris per als ciutadans de Catalunya. Moltes gràcies.
Per respondre té la paraula el senyor Jaume Giró, conseller d'Economia i Hisenda.
Gràcies, presidenta. Gràcies, senyor diputat. Bé, l'elaboració i tramitació d'uns pressupostos requereixen una mitjana de vint a vint-i-dos mesos per poder-los fer, treballar amb temps i portar-los al Parlament per a la seva aprovació. Com us podeu imaginar això ens posaria al mes de novembre, i el cost d'oportunitat i el mateix sentit comú aconsella treballar per preparar bé els del 2022. També vull dir que això ho fem per una raó, ho fem perquè la llei de finances públiques i la pròpia llei de pressupostos permet una flexibilitat en situacions excepcionals com la que estem vivint que ens permet poder utilitzar tots els recursos que necessitem, en aquest cas del marge de dèficit de l'1,1 per cent. Aquest marge de l'1,1 per cent de dèficit són concretament 2.530 milions d'euros, dels quals, en aquest moment, tenim ja en disposició, amb una transferència de crèdit, 1.800 milions. Per què 1.800 milions? Perquè no podem exhaurir tota la quantitat fins als 2.530, perquè, com saben, senyores diputades i diputats, aquesta crisi també ha afectat els ingressos. Llavors, com que els ingressos han baixat, si exhaurim, si anem al màxim de 2.530 no faríem un dèficit de l'1,1 sinó que faríem un dèficit molt més gran. Però estem aprofitant tots els recursos, els del marge de dèficit. Aprofitarem també els europeus tant els React com el mecanisme de recuperació, resiliència quan arribin. I, especialment, també aprofitarem els recursos que vostè mencionava sobre..., els extraordinaris per a les comunitats, que estem pendents del Govern, i que segur que aquí ens podrà ajudar el grup socialista, a que aquesta quantitat que es va aprovar el mes de gener –el mes de gener; estem al juny–, encara no s'ha explicat com es distribuirà. Confiem que es distribueixi amb criteris, diguem-ne, equitatius i proporcionals, com a mínim en funció del PIB que representa el país, i esperem també que ho sapiguem al més aviat possible. Ahir mateix vam anunciar 571 milions per a Salut i Educació. Això vol dir que el que acabo de dir és com funciona. Gràcies.
Moltes gràcies. [[Pregunta al Govern sobre la permissivitat en les concentracions no autoritzades a l'avinguda Meridiana de Barcelona]] [[310-00056/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre la permissivitat en les concentracions no autoritzades a l'avinguda Meridiana de Barcelona. Formula la pregunta la senyora Eva Parera, del Grup Mixt.
Moltes gràcies, presidenta. Jo, amb permís del govern alternatiu, formularé la meva pregunta al conseller electe, que és qui realment té funcions de Govern, mal ens pesi a alguns. Tots coneixem, ho sap vostè, conseller, que des del passat 14 d'octubre de 2019, ja no estem parlant en dies ni estem parlant en mesos, estem parlant amb anys, s'estan produint talls diaris a la Meridiana. Sabem que el Govern anterior va tenir una actitud molt permissiva amb un clar abús de dret. Això no és un dret a la manifestació, és un clar abús d'aquest dret a la manifestació, i voldríem saber quin és el seu posicionament amb relació a una qüestió que està causant grans perjudicis a la ciutat de Barcelona i als veïns i als comerciants de la zona. Moltes gràcies.
Per respondre, té la paraula el senyor Joan Ignasi Elena, conseller d'Interior.
Presidenta, diputades i diputats; diputada, no existeix cap permissivitat amb una mobilització que no està permesa, que no està autoritzada. És una mobilització que té absolutament tots i cadascun dels requisits legals perquè es pugui realitzar. Gràcies.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Eva Parera.
Moltes gràcies. Entenc de les seves paraules, doncs, que pensen seguir amb aquesta permissivitat, amb uns tall que ja duren més de 450 nits i que estan afectant greument, no només els veïns sinó a la ciutat. No sé..., bé, jo sí sé que vostès tenen una tendència clara a obviar les lleis i a obviar, sobretot, les resolucions dels tribunals, però jo li vull recordar que el Tribunal Constitucional ha deixat molt clar que el dret a la manifestació no és un dret absolut ni un dret il·limitat, i aquí estem clarament en un abús d'aquest dret. Hi han hagut peticions que han estat admeses a través d'un silenci administratiu. Hi han hagut manifestacions que han estat no comunicades i on la Generalitat ha mirat cap a un altre cantó. Hi han hagut manifestacions que han estat explícitament autoritzades fent cas omís dels informes de la pròpia Guàrdia Urbana, que els diuen que s'estan causant aldarulls, que són un perill, que són un greu problema per a la ciutat i per als veïns, i vostès fan cas omís de tot això. El propi Ajuntament els ha recorregut aquestes decisions, i vostès continuen. El dret a la manifestació no és un dret que es té en què es demana un permís durant quinze dies i que cada quinze dies es va renovant perquè vint persones paralitzin una artèria principal de la ciutat. Això és una vergonya. I vostès se n'haurien d'avergonyir, i vostès haurien d'actuar en defensa dels altres ciutadans de la ciutat que estan greument perjudicats per una manifestació que no té cap sentit, que ningú els hi està prohibint que la facin, que se'ls està demanant que la facin en un altre carrer, en un altre lloc. Dret a manifestar-se el tenen, només faltaria, però no d'aquesta manera i no amb aquestes condicions. Per tant, els demanem que actuïn amb mà ferma, sobretot vostè, conseller d'Interior, que en té la responsabilitat, perquè estem destinant patrulles de Guàrdia Urbana... [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, senyora Parera. Per respondre, té la paraula el conseller d'Interior.
Gràcies, presidenta. Fixi-s'hi, se li ha escapat una expressió, no?, «mà ferma i «manifestacions que no tenen cap sentit. I, miri, les manifestacions tenen sentit o no la tenen en funció no del que pensi vostè o del que pensi jo sinó de qui les convoca. No pot ser que pensem que hi ha dos tipus de manifestacions, les que a nosaltres ens agraden i compartim i les il·legals. No, això no va així. A Núñez de Balboa, sí, durant la pandèmia i saltant-se les normes de la pandèmia i de la covid, i allà sí, i, en canvi, el 8-M, no, perquè resulta que provoquen no sé quantes conseqüències en la pandèmia de la covid; al Congrés dels Diputats, no, perquè resulta que vulneren la sobirania del Parlament, del Congrés dels Diputats, però, en canvi, ens sembla bé i aplaudim –«libertad, libertad, libertad– quan hi ha mobilitzacions que nosaltres sí que compartim. Això no va d'aquest color, això va de drets fonamentals. I nosaltres, com a governants, tenim l'obligació de garantir els drets fonamentals de les manifestacions independentistes, de les manifestacions d'antiindependentistes, de manifestacions de gent que està en contra dels indults, de manifestacions de taxistes, de manifestacions de qui sigui, ens agradin o no ens agradin. I aquesta és la clau i l'obligació: és un dret fonamental i tenim el dret a preservar-lo. I quan aquest dret fonamental provoca conseqüències vers tercers el que es fa és intervenir, efectivament, però no amb mà dura, no amb fermesa, amb una cosa que és fonamental en l'exercici dels drets fonamentals, que és el diàleg. I aquest és el compromís al que nosaltres arribem: no mà dura, diàleg, que ens sembla que és la manera de resoldre les divergències i les controvèrsies entre els ciutadans. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre el respecte a les conviccions d'alumnes, pares i docents en el sistema educatiu. [[Pregunta al Govern sobre el respecte a les conviccions d'alumnes, pares i docents en el sistema educatiu]] [[310-00055/13]] Formula la pregunta el senyor Ignacio Martín, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Bon dia, conseller. Bé, la nostra pregunta d'avui té a veure amb les notícies que hem conegut darrerament sobre les actuacions de l'anomenada «ONG del català, que es fa anomenar així, una Plataforma per la Llengua que ha fet uns estudis darrerament a Valls, a Tarragona, explicant que el 60 per cent de les converses als patis de les escoles i a la sortida de les escoles són en castellà. Plataforma per la Llengua, una entitat hipersubvencionada per la Generalitat i, per tant, pagada per absolutament tots els ciutadans de Catalunya, els quals representem en aquesta cambra, diu que la presència del castellà als patis dels col·legis i a la sortida dels col·legis és aterridora i que és molt greu. Comparteix vostè aquesta opinió, senyor conseller?
Per respondre, té la paraula el senyor Josep González Cambray, conseller d'Educació.
Presidenta, diputats, diputades... Diputat Martín, davant dels seus problemes reals –han passat d'un suport de trenta-sis diputats a sis–, sembla ser que estan entestats en inventar-se problemes imaginaris. I, per tant, nosaltres..., en el món de les propostes, ens hi trobarem; en el món dels problemes imaginaris, no ens hi trobarem i no hi dedicarem ni un segon de la nostra energia.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Ignacio Martín.
Gràcies, conseller. La idea que algú crea un problema imaginari quan vostès des de la Generalitat el que fan en una societat intrínsecament bilingüe com la catalana és intentar implantar i imposar per la força un sistema que és monolingüe en català..., em sembla que qui crea un problema són vostès. Miri, senyor conseller, la presència del castellà a les escoles, l'ús alternatiu de la llengua castellana i catalana, lluny de ser una cosa aterridora, com per vostès... –sembla que comparteixen l'opinió de Plataforma per la Llengua–, és una cosa enriquidora. Com a pare de tres fills, catalans, per cert..., descatalanitzar, com diuen la gent de Plataforma per la Llengua, no és que un nen o que uns nens parlin castellà, al contrari, no hi ha res més català que parlar castellà o parlar català o parlar tots dos idiomes. El bilingüisme és la cosa més intrínsecament, més essencialment catalana que puguem trobar. Per tant, el problema imaginari el creen vostès. Deixin de confondre l'opinió pública dient que altres creem problemes quan el que demanem és defensa de drets individuals, respecte als drets lingüístics del conjunt de la ciutadania de Catalunya. Perquè, hi insisteixo, en una societat bilingüe és absolutament inversemblant que algú pretengui imposar una sola manera d'entendre la catalanitat. Li dic una cosa, senyor conseller: parlar castellà no és ser menys català, exactament igual que el fet de parlar català no és ser menys espanyol. Això són uns plantejaments absolutament regressius, «decimonònics, que venen d'una concepció de les nacions... Vostès pretenen imposar una suposada nació catalana que ha de ser monolingüe i pretenen expulsar una part fonamental de la nostra cultura, de la nostra societat, que és l'ús del castellà. Hi insisteixo, l'ús del castellà i del català alternatiu en les converses als patis i allà on hi ha vida entre ciutadans de Catalunya és enriquidor i no aterridor. Deixin de crear un problema sobre la llengua que el fan vostès com a nacionalistes Volksgeist... [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, senyor Martín. Per respondre, té la paraula el conseller d'Educació.
De fet, en la seva intervenció ha dit alguna frase aïllada que fins i tot hi podria estar d'acord, molt aïllada, però fins i tot hi podria estar d'acord. On vostès veuen imposició, nosaltres hi veiem català com a immersió lingüística i llengua vehicular del sistema educatiu; on vostès hi veuen imposició, nosaltres hi veiem com més llengües millor, aprenem com més llengües millor, cap llengua fa nosa; on vostès hi veuen imposició, nosaltres hi veiem una escola feminista, verda, social i democràtica; on vostès hi veuen imposició, nosaltres hi veiem una escola lliure de segregació, una escola que no discrimina, una escola lliure de qualsevol tipus de discriminació, una escola lliure de qualsevol tipus de violència; on vostès veuen imposició, nosaltres hi veiem una escola inclusiva, on tothom tingui igualtat d'oportunitats i tots els recursos necessaris per formar-se i educar-se, i on vostès hi veuen imposició, nosaltres hi veiem educar infants, joves, amb un esperit crític, més lliures i capacitats per afrontar els reptes que els presenta la vida i prendre les millors decisions al llarg de la seva vida.
Moltes gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre la planificació del curs escolar 2021-2022]] [[310-00049/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre la planificació del curs escolar 2021-2022. Formula la pregunta la senyora Esther Niubó, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Moltes gràcies, presidenta. Bon dia, honorable conseller. Estem a punt d'acabar un curs escolar complex que, malgrat les dificultats, però sobretot venint d'on veníem, valorem molt positivament. I des d'aquí doncs volem tornar a agrair la dedicació, la implicació, l'esforç del professorat, les direccions, el personal de suport educatiu, d'administració i serveis, i sobretot agrair la responsabilitat de l'alumnat i de les famílies. Però en aquests moments segur que vostè ja està prenent o ha de prendre decisions transcendentals de cara a la planificació del proper curs escolar. Conseller, què ens pot avançar d'aquest proper curs?
Per respondre, té la paraula el senyor Josep González Cambray, conseller d'Educació.
Diputada, agraïm la valoració que fa positiva d'aquest curs. Realment, jo crec que ha estat un curs –això ho compartim, ho hauríem de compartir tots– ha estat un curs d'èxit compartit, d'èxit col·lectiu i d'èxit de país. Hem aconseguit mantenir les escoles segures i les escoles obertes en un curs inimaginable que no havíem viscut mai. I, per tant, això ens ha de servir com a punt de partida per tal de que tota la comunitat educativa, aportant el millor de nosaltres mateixos, comencem una nova etapa del sistema educatiu català. I aquesta nova etapa del sistema educatiu català ha de venir amb les polítiques que ja tenim engegades i també i sobretot –sobretot– amb tot el que ens ha ensenyat la pandèmia. La pandèmia ens ha fet més forts en el sentit de que hem estat molt més conscients del que realment és important i del que realment, dins d'una escola..., que s'ha de fer des de la presencialitat, amb aquest acompanyament emocional i amb aquesta orientació i aquest aprenentatge per competències més important que mai. Per tant, de cara al curs vinent, nosaltres encarem aquesta nova etapa del sistema educatiu català. El que nosaltres tenim clar és que hem de ser capaços, i en serem, de transformar estructuralment el sistema educatiu, on aquesta innovació o millora contínua, aprenentatge per competències, arribi a tots els centres del país i alhora això, com no pot ser d'una altra manera, és indestriable de la igualtat d'oportunitats, l'equitat i la lluita contra la segregació.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Esther Niubó.
Gràcies, conseller, per la seva resposta. Sembla que estem deixant enrere el pitjor de la pandèmia i això és una bona notícia, però la covid i la crisi social i econòmica que se'n deriva també ha deixat conseqüències. A dia d'avui, per exemple, percebem greus efectes sobre la salut mental de molts joves i adolescents. Tenim dades que hi ha hagut un increment del 25 per cent de trastorns i addiccions entre la població adolescent, a banda d'una pujada molt important de consultes per estats d'ansietat i, fins i tot, intents de suïcidi. De fet, el president Aragonès es va comprometre al Parc Taulí de Sabadell amb la salut mental, però desconeixem com es traduirà això, aquest compromís, a la realitat. I per això li volem demanar quants nous professionals de suport tindrem el proper curs als instituts, quin increment es farà de les plantilles dels EAPs dels centres educatius. I li preguntem perquè en el pressupost prorrogat, doncs, no veiem aquests recursos. D'altra banda, i per bé que vostè també ha anunciat que no tornaríem a l'escola anterior a la covid, la realitat és que continuen tancant línies de P3, que desaprofiten una vegada més l'oportunitat per fer una reducció generalitzada de ràtios que millori la qualitat de l'atenció educativa, i a la pràctica, estem percebent, i que vostès permeten, ràtios diferents en funció de la titularitat dels centres educatius dins d'una mateixa zona educativa, la qual cosa doncs genera més desigualtats. Conseller, de quina manera aplicarà el proper curs el Pacte contra la segregació? I una altra qüestió que ens preocupa. Vostès han realitzat una classificació de centres educatius en funció de la seva complexitat en base a dades anteriors a la pandèmia i això farà que centres vegin reduïts els seus recursos d'atenció a l'alumnat, sobretot de la plantilla, el proper curs. Li demanem, conseller, que eviti qualsevol nova retallada en Educació. Li recordo que el seu departament està invertint el mateix que fa deu anys en Educació, quan en realitat hi han 150.000 alumnes més en aquests moments a les aules. No assumeixi més retallades i convenci el seu Govern de la importància d'invertir en educació, com a pilar de progrés, d'igualtat d'oportunitats i de cohesió. Li desitgem molta sort i bona feina. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el conseller d'Educació.
Bé, doncs, gràcies per desitjar-me sort; la meva sort també serà la sort de tots, eh? Llavors, li vaig responent de forma ràpida, però sí tocant tots els temes que ha plantejat. Educació emocional, sí, és una de les nostres prioritats, acompanyar els nostres joves en aquesta educació emocional en moments de pandèmia. De cara al curs vinent, mantenim els recursos addicionals que hi posàrem, dins del sistema educatiu. Mantenim els vuit mil professionals, mantenim l'aposta pel desplegament del Pla d'educació digital i mantenim l'aposta pel Pla de millora d'oportunitats educatives, perquè hem d'estar al costat dels més vulnerables i estar al costat del més vulnerable és millorar tot el sistema educatiu. Pel que fa a la reducció de l'oferta. En tot cas, aquí sí que li explico una mica, perquè aquest..., de cara aquest curs 21-22 hem fet una cosa que no s'havia fet mai, que és que tenim 3.200 nens menys a l'entrada del sistema, a P3, i no hem reduït oferta de P3. El que hem fet és mantenir la mateixa oferta de P3 i per evitar la segregació, hem reduït les ràtios a vint-i-tres, vint-i-dos i vint-i-quatre en noranta-un municipis, totalment o parcialment, amb 651 escoles i amb 1.200 grups de P3. Per tant, fem el que vostè ens demana que fem que és, davant d'una baixada demogràfica, reduïm... [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Llàstima. [[Rialles.]]
Se li ha acabat el temps, conseller. [[Pregunta al Govern sobre la situació de la indústria i els conflictes laborals derivats]] [[310-00050/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre la situació de la indústria i els conflictes laborals derivats. Formula la pregunta el senyor Pol Gibert, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Gràcies, presidenta. Bon dia, diputats i diputades. Conseller Torrent, deixi'm començar per felicitar-lo públicament pel seu nomenament com a conseller d'Empresa i Treball. Vostè ostenta les dos cares de la mateixa moneda, tot un repte que fins ara no havíem vist i, per tant, li desitgem molts encerts i també li anuncio que estarem molt atents a les seves accions. Dit això, li volia preguntar quines noves mesures pensa posar en marxa el seu departament per evitar els tancaments industrials que estem veient en moltes comarques de Catalunya i que posen en perill milers de llocs de treball arreu del territori.
Per respondre, té la paraula el senyor Roger Torrent, conseller d'Empresa i Treball.
Gràcies, presidenta. Gràcies, diputat. Estic convençut de que això que estaran atents es complirà i, per tant, podrem no només explicar tota l'acció de govern que fem aquí al Parlament, sinó que col·laborem estretament en uns moments en què són cabdals; són cabdals per a la indústria del país, efectivament. Venim d'un període amb una forta davallada, amb força decreixements, especialment òbviament derivats de la situació de pandèmia, amb una baixada del valor afegit brut del 9 per cent o de l'índex de producció industrial del 10,1 per cent el 2020. Però també hem entrat en un any, el 2021, i ho estem veient en aquests mesos, en el conjunt dels indicadors, on es demostra aquesta recuperació econòmica i especialment del sector de la indústria. De tot el sector? No. Hi ha una part del sector, especialment el subsector de l'automoció, que no presenta els mateixos resultats, perquè a la situació conjuntural s'hi afegeix la problemàtica estructural d'un subsector que ha de fer ulna evolució, una transició cap a la descarbonització, una evolució cap al cotxe elèctric. I nosaltres volem acompanyar aquesta transició. És necessari que ho fem des de l'Administració, des d'aquest Parlament, que siguem capaços d'ajudar aquest sector a tota la cadena de valor a adaptar-se a la nova realitat. Per tant, des del departament, des d'aquest Govern, el que volem és incidir en aquells sectors tractors de la indústria per ajudar-los a adequar-se a la situació i que arrosseguin el conjunt de la indústria del país. I això ho hem de fer, hi insisteixo, en col·laboració al Parlament de Catalunya, però especialment amb una eina que és el Pacte nacional per la indústria, que, fa pocs dies, per boca del secretari d'Empresa, el departament ja va anunciar que començarem properament a treballar.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Pol Gibert.
Gràcies, presidenta. Conseller Torrent, li agraeixo la seva explicació, però fixi's que abans he dit «noves mesures, i he ficat l'accent a noves, perquè les velles ja les coneixem i també coneixem les seves grans limitacions pel que fa a la indústria i vostè ja feia una descripció bastant acurada de com està la indústria al nostre país. Catalunya ha viscut i està vivint tancaments abans de la pandèmia, durant la pandèmia i també en la sortida de la pandèmia. I el que veiem és que mentre a Europa s'aposta decididament per la indústria, aquí estem veient un pressupost d'indústria molt limitat i cada any retallat. I vostès sembla –i ja m'ho acaben de reafirmar amb alguna pregunta anterior– que no volen fer nous pressupostos, perquè trigarien, segons he entès, vint-i-dos mesos, cosa que m'ha sorprès bastant. Sense nous comptes seguim amb menys recursos per a la indústria, amb molts pocs recursos. Per què?, és la meva pregunta. Per què s'estan autolimitant en la seva capacitat de fer més coses per a Catalunya i per a la indústria? Mentrestant, empreses com Nissan, Tyco o Bosch segueixen el seu camí cap al tancament, mentre el govern té una mà lligada a l'esquena. I poso com a exemple Bosch, una empresa alemanya que, d'entre el conjunt d'empreses que té arreu de l'estat, ha decidit tancar en dos anys dues que té ubicades a Catalunya. Casualitat? No ho sabem. Però he tingut l'ocasió de seguir de prop la situació de Lliçà i de Castellet, i després de diferents converses, una cosa sí que sé: és que, sens dubte, la plantilla de Bosch està acostumada a fer grans sacrificis per mantenir la planta en marxa. Ho ha fet històricament. Ara potser és el moment que, després de dècades d'esforços de la plantilla, també el Govern faci el màxim esforç possible per evitar el tancament d'una planta històrica del Vallès Oriental. Ja li avanço el suport del nostre grup en qualsevol via per explorar perquè no es tanqui aquesta planta ni qualsevol altra al nostre territori, però també li avanço la nostra exigència màxima per desplegar les competències del Govern i els recursos que té per recolzar la indústria i els seus treballadors. Conseller Torrent, sigui valent; demostri'ns que serà millor que els seus predecessors. No li costarà gaire. I Catalunya l'hi agrairà. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el conseller d'Empresa i Treball
Miri, diputat, com li deia, la voluntat del departament és doble. D'una banda, òbviament, acompanyar en els processos de tancament, evitar o minimitzar els efectes negatius d'aquests tancaments, i, per tant, això és una acció reactiva davant de la situació. Ho hem fet en el conjunt de les crisis dels conflictes laborals que s'han donat els últims mesos al país. Ho hem fet en el cas de Nissan, hem mediat també en el cas de Robert Bosch, com vostè comentava, i tants altres casos en els quals ens hem reunit, òbviament, i hem treballat conjuntament amb els comitès d'empresa. Per cert, uns comitès d'empresa que, sistemàticament, tots i cadascun d'ells, reclamen la derogació de la reforma laboral, que això sí que ajudaria a legitimar de nou l'autoritat laboral a Catalunya i, per tant, de poder participar en...
Se li ha acabat el temps, conseller. [[Pregunta al Govern sobre les mesures de protecció dels professionals sanitaris]] [[310-00051/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment en el ple sobre les mesures de protecció dels professionals sanitaris. Formula la pregunta la senyora Assumpta Escarp, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Gràcies, presidenta. Bon dia, conseller. Diu l'OMS que la violència interpersonal és un factor de risc per a la salut, i en això estem tots d'acord. Només a l'ICS, a l'any es denuncien quatre-centes denúncies per agressions a professionals. No tenim dades del sistema i, a més, es calcula, i ens diuen, que la meitat de les agressions no es denuncien. La violència per part dels usuaris genera baixes laborals, absentisme o marxa del coneixement, per tant, aquí tenim un problema. Tenim molts protocols. Cregui'm que me n'he llegit uns quants. Potser són massa, però no tenim cap protocol que cobreixi tot el sistema, un pla integral per abordar la violència contra els professionals de tot el sistema de l'ICS i del Siscat. Cada centre té el seu propi protocol. Les direccions dels CAPs desconeixen què cal fer i no hi ha mesures de prevenció, sobretot a nivell d'infraestructures. Però el que ens sembla més greu és que fallen tots els sistemes d'acompanyament, assistència jurídica i psicològica, i deixa els professionals en una absoluta indefensió i desprotegits. Conseller, considerarà una prioritat l'abordatge a les agressions als professionals? Creu que estem donant una bona resposta?
Per respondre té la paraula el senyor Josep Maria Argimon, conseller de Salut.
Gràcies, presidenta. Gràcies, diputada Escarp. Evidentment, aquesta és una prioritat i sempre estem i estarem al costat dels professionals. Certament, el tema de les agressions va en augment. Jo no estaria del tot d'acord amb algunes de les afirmacions que vostè ha fet, amb el fet que no hi hagi assistència o que la direcció o les direccions de les institucions no estiguin al costat dels professionals. El que sí sabem és que aquestes agressions, repeteixo, s'incrementen. A l'ICS –segurament les dades que té vostè, o que tenien, són una mica anteriors–, l'any 2020, i que es van presentar en meses sectorials, o sigui, el que és la part social, van ser de gairebé mil agressions. Aquestes agressions, a més, són més freqüents a l'atenció primària que no pas a l'hospital, és una relació de tres a u. Que, a la vegada, dintre del que són els professionals, quan parlem d'atenció primària són, sobretot, facultatius i, principalment, també administratius i, en canvi, a l'hospital són més la part, diguem-ne, d'infermeria. I sempre són agressions verbals, principalment verbals, sobre la violència física, amb una relació de tres a u, però tres a u quan parlem de mil vol dir que pràcticament dues-centes cinquanta són agressions físiques o bé agressions verbals amb amenaces reals. Per tant, aquest és un problema. Hi estem a sobre. Evidentment, els protocols el que indiquen és que has d'avisar a tot el que és la direcció i l'assessoria jurídica. A la vegada, és difícil també, certament, que els professionals, a vegades, ells mateixos vulguin denunciar.
Per repreguntar té la paraula la senyora Assumpta Escarp.
Certament, conseller, me n'alegro que em doni les dades perquè encara són més negatives, diguéssim. Els professionals ens diuen que desconeixen els circuits, però sobretot el tema el tenim en els CAPs. La mobilitat en les direccions del CAP no ajuda a tenir aquesta formació. Aquí hi ha un tema, en el tema de l'assessorament i el recolzament jurídic. Les empreses s'haurien de personar com a acusació particular i aconseguir, entre altres coses, que la tipificació fos per agressió als professionals. Hi ha un altre aspecte que és la reintegració a la feina. Aquest és un tema que també ens presenten moltes queixes. Els agressors són reincidents i això també està demostrat. De fet, el Col·legi de Metges ja ens va proposar crear un observatori –que no l'hem fet– sobre la violència ocupacional. Després hi ha un tema que a mi, personalment, em preocupa molt, que és la violència de gènere. Perquè el 64 per cent dels agressors són homes, però el 75 per cent de les agredides són dones. I la violència verbal també és violència. I, per tant, hem de fomentar que no hi hagi infranotificació, i, per tant, tenir, diguéssim, les dades reals de quin és el que ens està passant. Crec que... M'estaven mirant el temps...
Exacte, s'ha tornat a posar a dos trenta, com si disposés de tot el temps, senyora Escarp, que és evident que no el tenia.
Jo li agraeixo el seu detall, però reconec que no tinc raó. [[Fortes rialles.]] Gràcies.
Moltes gràcies. [[L'oradora riu.]] Per respondre té la paraula el conseller de Salut.
Miri, estem..., jo crec que amb això estem absolutament d'acord. Lo de l'observatori, en tot el sistema sanitari, és un element que el podem tirar endavant, jo crec que és una bona iniciativa tirar-ho endavant. També tirar endavant la conscienciació, perquè això és molt difícil, i ens hem de posar a la pell del professional quan ha rebut una agressió que, evidentment, hi insisteixo, les institucions posen a l'abast el que és l'assessoria jurídica i l'acompanyament jurídic, i no només dels advocats, sinó també del que són les direccions, però també entenguin que a vegades és denunciar i estar en un judici davant del teu agressor a mig metre. No, ho dic perquè això per a tots moltes vegades és difícil de fer, i aquí també hem de fer pedagogia i entre tots jo penso que ho arribarem a aconseguir.
Moltes gràcies. [[Pregunta al Govern sobre les mesures per a posar fi a les llistes d'espera de la dependència]] [[310-00043/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre les mesures per a posar fi a les llistes d'espera de la dependència. Formula la pregunta la senyora María Elisa García, del Grup Parlamentari de VOX.
Gracias, señora presidenta y señores diputados. Consejera Cervera, ¿qué medidas tiene usted previstas para acabar con la lacra de les listas de espera de les persones pendientes de una prestación de dependencia? Gracias.
Per respondre té la paraula la senyora Violant Cervera, consellera de Drets Socials.
Moltes gràcies, presidenta. La llei de la dependència és de l'any 2006. De fet, el seu títol complet és la llei de promoció de l'autonomia personal i l'atenció de les persones en situació de dependència. De fet, va ser una llei que el que pretenia era el dret de qualsevol persona en situació de dependència a accedir als serveis públics. En aquests moments gaudeixen d'aquestes prestacions més de 168.000 persones, i és veritat, hi ha llistes d'espera, que és un dels objectius i una de les claus del nostre departament.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Maria Elisa García.
Señora Cervera, ustedes utilizan de chivo expiatorio de forma habitual al Gobierno de España para justificar su pésima gestión y su inexcusable ineptitud para con los catalanes, pero ya no engañan a nadie. Y, por tanto, nos gustaría que por respeto a los ciudadanos utilizaran sus minutos de respuesta para proponer soluciones y no para echar balones fuera. Consejera, entre todas las comunidades autónomas, Cataluña tiene el triste honor de encabezar la lista de personas dependientes a la espera de ayuda. En concreto, y según datos oficiales, 73.386 persones esperan, en diciembre de 2020, que el Govern les tienda una mano. También tienen la terrible indignidad de abanderar la lista de personas dependientes fallecidas mientras esperaban una ayuda: 10.769 personas. Treinta personas mueren al día en Cataluña esperando un gesto del Govern. Pero como no hay dos sin tres, les pongo otro dato sobre la mesa: 576 días, casi dos años, es el tiempo medio que en Cataluña cuesta tramitar un expediente de dependencia. Y lo cierto es que no nos sorprende, porque es Catalunya la comunidad que lidera el gasto político, con más de trescientos sueldos de miembros de su ejecutivo y asesores que superan en salario al propio presidente del Gobierno. Es Cataluña líder también en despilfarro en embajadas y ridículos varios fuera de nuestras fronteras, y con la corporación de medios audiovisuales más gravosa de España. Señora consejera, María, setenta y cuatro años, 62 por ciento de discapacidad, está esperando. Mientras, la Generalitat malgasta el dinero en divulgar, dentro y fuera de Catalunya, un proyecto rupturista que no importa a nadie más que cuatro delincuentes encarcelados o a su séquito y en colocar en secretarías, consejerías y gerencias a su red clientelar, como la señora Cesca Domènech, esposa del exconseller Buch, ahora colocada en su propia consejería de Derechos Sociales. En resumen, Cataluña se ha convertido en la comunidad autónoma peor gestionada de España, y eso es responsabilidad de todos los gobiernos que desde 1980 están en su ensoñación y en la malversación de caudales públicos. Señora consejera, menos independencia y más atención a la dependencia. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la consellera de Drets Socials.
Moltes gràcies, senyora diputada. En primer lloc, només un apunt. Em dic senyora Cervera, no «Cervera. Vull dir, li agrairia que el meu cognom almenys el mantingués i el digués correctament. Miri, la llei de la dependència és el paradigma de la relació de l'Estat amb la Generalitat de Catalunya, una fantàstica relació que ens porta des de fa molt de temps a ser una de les comunitats autònomes més castigades, justament, per l'Estat espanyol. Quan es va aprovar la llei de la dependència, l'any 2006, aquesta llei va ser fortament contestada per Catalunya, no només per alguns partits de Catalunya, sinó també per moltes entitats del tercer sector. Entre d'altres coses perquè era una llei mal plantejada, mal finançada, i que, a més, envaïa les competències que té la Generalitat de Catalunya en assumptes socials. Aquest és el primer punt. El segon punt de la llei. La llei preveu que el 50 per cent de les prestacions les ha de pagar l'Estat, i en aquests moments l'Estat només pagant el 14 per cent de les prestacions. Jo els hi demanaria que ja que són els garants de la defensa de la llei, defensin la llei i defensin el seu finançament. Estic d'acord que hem d'intentar reduir les llistes d'espera, i en això ens esforçarem i hi treballarem, però si ens volen donar un cop de mà, si volen donar un cop de mà als catalans i als ciutadans de Catalunya que en aquests moments, doncs, estan patint perquè no poden adquirir aquests beneficis per llei de la dependència, reclamin a l'Estat el finançament que ens pertoca. Moltíssimes gràcies.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre la represa i la reconstrucció de l'activitat cultural]] [[310-00046/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre la represa i reconstrucció de l'activitat cultural. Formula la pregunta la senyora Irene Aragonès, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, presidenta. Honorable consellera, el sector cultural ha patit de valent les conseqüències nefastes de la pandèmia, mancances d'un sector molt tocat i doblement castigat, però alhora també ha posat de manifest que el valor de la cultura és fonamental per consolidar les bases de la cohesió i inclusió social i el benestar tant individual com col·lectiu. La Generalitat ha mobilitzat recursos per sostenir el teixit cultural, un pla de reactivació dotat amb més de 50 milions d'euros i 8,9 milions d'euros en una línia específica d'ajudes per als professionals de la cultura. Un esforç important, encara més quan el comparem amb la inacció del Govern de l'Estat, però que sabem que és insuficient. Durant els episodis de confinament, la cultura ha portat inspiració, consol i esperança a la vida de les persones en els moments més difícils. Vull fer un reconeixement pel treball incansable de molts ajuntaments, alcaldies, regidors i regidores i també voluntariat, que han mostrat la seva valentia, el seu compromís i una aposta clara programant cultura i garantint també, evidentment, que sigui segura. I també cal esmentar la resiliència i el compromís dels professionals de la cultura, tant d'empreses com d'autònoms, que han estat marcats, encara amb més intensitat, per la precarietat i la intermitència. Crec que és un deure de les institucions assegurar-los uns drets laborals dignes. Ara és el moment de redefinir i repensar i revisar les estructures de gestió cultural i els mecanismes de la presa de decisions per tal d'adaptar-los i actualitzar-los a la ciutadania, que demana coordinació institucional, transparència, avaluació dels resultats i participació. Per tant, hem de ser capaços de bastir un veritable sistema... [[Pausa.]] Ara m'he perdut. Perdoneu, és que no sé si em queden..., em queden trenta segons? Sí? [[Pausa.]] D'acord. Doncs me n'he anat de l'olla. Perdonin. Consellera, és de vital importància, per tant, aquesta represa, que es faci amb la màxima celeritat possible per assegurar aquesta estabilitat i aquesta supervivència del sector. Per això li preguntem què té previst el departament per fer front a la reconstrucció del sector i recuperar la cultura com a impulsora d'una ciutadania lliure i compromesa. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la senyora Natàlia Garriga, consellera de Cultura.
Gràcies, presidenta. Benvolguda diputada Aragonès, des del Departament de Cultura som molt conscients de les dificultats que travessa el sector cultural i de la urgència en la represa de l'activitat. De fet, aquesta és una de les prioritats del departament que es recull a l'acord de legislatura. Per aquest motiu, i davant la millora del context epidemiològic, ja hem començat a treballar per la recuperació de manera progressiva de l'activitat cultural aquest estiu. A data d'avui ja s'han incrementat el 70 per cent els aforaments, s'ha modificat la franja horària d'activitats i s'ha reobert la restauració en espais culturals. A aquestes mesures s'ha afegit també la represa de les festes majors i les revetlles, sempre sota les mesures de seguretat adequades per evitar aglomeracions. Tot i així, tal com bé deia, diputada, encara hi ha sectors amb dificultats per desenvolupar amb una certa normalitat l'activitat. Per aquest motiu en breu presentarem l'actualització dels plans i protocols que permetran tornar a la cultura de manera segura a les nostres places i municipis. Estem treballant de manera coordinada, com no podia ser d'una altra manera, amb el Departament de Salut i Interior, però també de la mà del teixit cultural, escoltant les seves especificitats i oferint-los tot el suport, com estem fent ja en aquest moment en l'àmbit casteller o amb els festivals de música. La represa de l'activitat és simplement un primer pas, perquè el que cal veritablement és reconstruir un dels sectors més afectats per la pandèmia, que ja partia d'unes greus deficiències estructurals, tant en la producció dels seus creadors i artistes com en el seu finançament. Per tant, no és vàlid de cap manera tornar al 12 de març del 2020. Això ho aconseguirem si entenem la cultura com un pilar fonamental per la construcció d'una ciutadania creativa, una ciutadania crítica i una ciutadania empoderada. Per impulsar aquesta reconstrucció des del Govern de la Generalitat ens hem compromès al llarg de la legislatura a destinar-hi un 2 per cent del pressupost de Cultura, fet que ens situarà, a Catalunya, com un dels deu països europeus amb més inversió per habitant. També consolidarem la mancomunitat cultural com a punt de trobada i unió entre el Govern i el món local, i treballarem per garantir el dret a l'accés a la cultura a través d'una llei de drets i polítiques culturals. Diputats i diputades, tot això ho farem, sobretot, canviant la mirada i interpel·lant a tothom. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre les relacions amb l'Aran. [[Pregunta al Govern sobre les relacions amb Aran]] [[310-00047/13]] Formula la pregunta la senyora Marta Vilalta, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Moltes gràcies, presidenta. Consellera, demà és 17 de juny i és la Festa de l'Aran, dia en què es commemora la restitució de la màxima institució aranesa l'any 1991, el Consell General d'Aran, i es compleixen, per tant, trenta anys. I per això vull començar aquesta intervenció desitjant als aranesos i a les araneses una bona diada de la Festa de l'Aran. Aprofitem aquesta diada i aquesta efemèride per posar de manifest la necessitat de seguir reforçant el reconeixement de la realitat nacional que és la Vall d'Aran i també de defensar l'aranès i contribuir a la seva normalització. De fet, així ho hem fet fins ara, entre d'altres amb l'aprovació l'any 2010 de la llei de l'occità, aranès a l'Aran, que va convertir l'occità en llengua oficial a tot Catalunya, o també, per exemple, amb l'aprovació de la llei del règim especial d'Aran, per aquest mateix Parlament, l'any 2015, que permet assolir un major nivell d'autogovern i d'adaptar el Consell General d'Aran a les noves necessitats i aspiracions de la societat aranesa contemporània. I ara, consellera, per tant, és el moment del compromís amb el desplegament ambiciós d'aquesta llei, la llei de l'Aran. De fet, no ho entenem d'una altra manera. Som un país divers, un país plural, que reconeix els drets històrics i de totes les identitats nacionals i llengües i cultures. De fet, som un país que no té cap problema en basar els projectes comuns en el consentiment i no en la coacció; de fet, que basem els projectes col·lectius i comuns en el respecte i no en la imposició. Per això quan parlem de governar el país sencer ho fem sobre la base d'aquesta diversitat, de la seva diversitat, de la diversitat d'aquest país. Mostra d'aquest compromís i voluntat va ser, la setmana passada, la visita del president de la Generalitat, el senyor Aragonès, quan va fer la primera visita ja a la Vall d'Aran. I avui l'encoratjo, a vostè, consellera, per poder treballar intensament per reforçar aquesta cooperació institucional tan necessària amb la Vall d'Aran i també tan volguda. I a la vegada també diem que els republicans i les republicanes som conscients que queda molta feina per fer, especialment en l'ús i el foment de la llengua occitana, però que hi estem completament compromesos, com estem convençuts també que el Govern ho està. [[Per tot açò, conselhèra, quines son es accions deth Govèrn dera Generalitat en relacion ar Aran, ara sua arreconeishença nacionau e entara defensa dera lengua occitana?]]
Per respondre, té la paraula la senyora Laura Vilagrà, consellera de la Presidència.
Sí; mercès, presidenta. Mercès, diputada. E fòrça bon dia ara rèsta de membres d'aguesta cramba, e especiaument as aranesi e araneses. Bé, com sabeu, demà 17 de juny, és l'Hèsta d'Aran, que efectivament celebra la restitució del Conselh Generau d'Aran; 157 anys després de la seva abolició en una reial cèdula espanyola es van restablir les institucions, la recuperació de l'autogovern, arran de les eleccions del 1991. I, efectivament, trenta anys després d'aquesta restitució, queden reptes que tenim al davant: respectar el fet diferencial de l'Aran, aprofundir en la cooperació, diàleg, lleialtat i respecte institucionals, que són elements fonamentals. I és per això que el president Pere Aragonès va fer una de les seves primeres visites institucionals territorials a l'Aran. Va qualificar aquell moment de punt d'inflexió per aprofundir en els compromisos que tenim com a cambra i com a Govern en el desplegament de la llei de l'Aran, també en avançar en les polítiques lingüístiques de protecció de l'aranès i l'occità. De fet, molts de vostès, diputats i diputades, van aprovar alguna d'aquestes dues lleis. De fet, l'aranès, evidentment, és un tresor, per nosaltres, que hem de preservar. I, finalment, activar aquesta comissió bilateral de treball entre el Govern i la sindicatura de l'Aran. Aquest dijous hi tornarem a ser, a la Festa de l'Aran. En aquest cas serà el secretari de Governs Locals i de l'Aran que tindrà la representació de la Generalitat. I és evident que els reptes de l'Aran són els reptes de la conselleria de la Presidència. Tindrem l'oportunitat d'aprofundir amb la síndica, la senyora Maria Vergés, aquest espai de treball conjunt. I, per tant, l'objectiu de la conselleria no és altre que fer, efectivament, que el Govern de la Generalitat sigui un govern obert, col·laboratiu amb les institucions de l'autogovern de l'Aran, i, evidentment, amb el conjunt dels governs locals. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre les polítiques del departament per minimitzar la producció de residus i impulsar l'economia circular. [[Pregunta al Govern sobre les polítiques del Departament per a minimitzar la producció de residus i impulsar l'economia circular]] [[310-00048/13]] Formula la pregunta la senyora Mònica Palacín, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, presidenta. Consellera, crec que coincidirem en que estem obligats a fer un canvi de relació amb el nostre medi natural i entendre que la nostra existència va radicalment vinculada a la nostra conducta cap aquest medi i el tracte que en tinguem. El comportament envers la producció, el consum i la gestió dels residus que se'n generen té uns efectes sobre el medi dels quals només nosaltres en som responsables. A Esquerra Republicana estem des de sempre compromeses a donar una resposta en el conjunt de polítiques públiques, energètiques, ambientals, de sostenibilitat, de salut pública, econòmiques, de benestar i de qualitat de vida que ens permetin avançar de manera decidida cap a l'assoliment dels Objectius de desenvolupament sostenible, de l'Agenda 2030 de Nacions Unides. Cal un canvi de paradigma respecte a la gestió i el tractament de residus perquè malgrat Catalunya va fer una llei innovadora i ambiciosa en el seu moment, aquesta ha quedat allunyada de les actuals necessitats i de l'equilibri territorial i sostenible. És imprescindible establir mesures integrals en tot el cicle de vida del producte i dels mateixos residus entesos com a recursos a aprofitar dins del sistema d'economia circular. La gestió dels residus per avançar cap al residu zero s'ha de treballar des de l'ecodisseny en origen fins a l'etapa final del residu, passant per la responsabilitat ampliada del productor i les garanties de recuperació i reciclatge de tot allò que es posi al mercat. A curt termini, el 3 de juliol quedarà prohibida la venda de qualsevol producte de plàstic d'un sol ús seguint les directrius europees, però, més enllà d'això, la nova legislatura ha de suposar el treball i l'aprovació dels marcs legislatius necessaris per la gestió i el tractament de residus, anant cap al residu zero, i, evidentment, per resoldre a curt, mitjà i llarg termini totes les problemàtiques que el tractament final d'aquests residus ha generat, amb un gran impacte ambiental, a incineradores i abocadors. Consellera, quines eines té previstes el seu departament per impulsar l'economia circular i garantir la minimització de la generació de residus? Gràcies.
Per respondre, té la paraula la senyora Teresa Jordà, consellera d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural.
Moltes gràcies, presidenta. President, conselleres, consellers, diputades, diputats... Diputada Palacín, sempre coincidim, i no sap com me n'alegro, diguéssim. La veritat és que ho vaig explicar també en la darrera sessió al Ple. Catalunya té molts reptes en matèria mediambiental, sense cap mena de dubte. De fet, estem immersos, i convindrà això amb mi, en una profunda crisi ecològica en aquest sentit, i no ens podem esperar, de fet, ni un segon més, l'hem d'abordar de manera immediata. I en aquest sentit els anuncio que des de la conselleria d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural, que tinc l'honor d'encapçalar, estem treballant amb urgència per portar aquí al Parlament dues lleis; dues lleis que bàsicament ens han de servir, primer, per minimitzar la producció de residus, com no pot ser d'altra manera..., i l'altra, important també, impulsar, com bé apuntava vostè, l'economia circular. De fet, l'objectiu és simple, és acabar amb els plàstics d'un sol ús –aquest és un objectiu clar i diàfan–, i, evidentment, recuperar la cultura dels envasos reutilitzables. També ens ho recordava vostè, i hi posava la data, eh?: en menys d'un mes Europa prohibirà la venda de qualsevol producte de plàstic d'un sol ús. Catalunya, recordo –m'agrada fer-ho– que vam ser pioners en l'eliminació de les bosses de plàstic. Ara cal que hi tornem, que tornem a avançar-nos, que tornem a ser pioners. Per això, la primera llei que volem portar aquí al Parlament serà la llei d'embalatges, en aquest cas. És necessari reduir, com deia vostè també, els embalatges excessius, i, permeti'm dir, també, absurds, que automàticament passen a ser residus. I preferim, òbviament, envasos retornables, amb una vida molt més llarga. I la segona, la llei de residus, extremadament important; una llei per regular públicament la brossa, sense cap mena de dubte, des d'una mirada de l'economia circular també, i aprofitar, doncs, la fracció orgànica per convertir-la, com també apuntava vostè, en un actiu. Diputades i diputats, ens hi comprometem, no pot ser d'altra manera, i ho diem alt i clar: Catalunya ha de fer un pas ferm i molt decidit cap al residu zero. Per tant, prou d'usar i tirar, prou d'embalatges extremadament innecessaris en peces de fruita, en galetes, en magdalenes que quan les has obert ja t'ha passat la gana, per entendre'ns, eh?; prou gots, plats i bastonets de plàstic. Cal reciclar, evidentment, però sobretot cal aprendre, si em permeten, a reduir, a reduir i a reutilitzar. És a dir que ja ho saben; no és en absolut més net qui més neteja, sinó que és molt més net qui menys embruta. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre les previsions per encarar el curs 2021-2022. [[Pregunta al Govern sobre les previsions per a encarar el curs 2021-2022]] [[310-00044/13]] Formula la pregunta el senyor Jordi Jordan, del Grup Parlamentari En Comú Podem
Gràcies, presidenta. Senyor conseller, acabem un curs escolar molt complicat, marcat per la pandèmia. Tota la comunitat educativa ha fet un gran esforç davant la situació excepcional en la que ens ha tocat viure. Hi ha, però, moltes incerteses en relació amb el curs vinent. Quin serà l'ús de la mascareta a les classes, eh? Baixarà la ràtio d'alumnat per aula? Quins recursos hi destinarem? Ens pot dir quina és la previsió amb relació a tots aquests aspectes i amb relació a la planificació general del curs vinent?
Per respondre, té la paraula el senyor Josep González Cambray, conseller d'Educació.
Presidenta, diputats, diputades... Gràcies, diputat Jordan. El curs vinent hi han alguns..., el que hem fet nosaltres de cara al curs vinent és enviar als centres educatius un pla d'actuació, per tal que puguin prendre les seves mesures organitzatives, per tal que puguin organitzar-se. A partir d'aquí, i amb els recursos de mestres i professors i de personal d'administració i serveis i de personal auxiliar, complementari de l'educació i amb aquests..., disposant de tots els recursos, el que fa cada centre és organitzar-se. El tema de l'ús de la mascareta, eh?, que és un tema molt concret..., és una competència del Departament de Salut, doncs, definir l'ús de la mascareta. I, per tant, quan se'ns comuniqui des del Departament de Salut, doncs, nosaltres actuarem dins dels centres educatius, com sempre hem fet, avançant de la mà amb el Departament de Salut. Pel que fa als ràtios, ho deia abans, tindrem menys ràtios a P3, ràtios molt més baixes a P3. Perquè hem disminuït els ràtios a 1.200 grups, a gairebé el 50 per cent dels grups de P3 hem disminuït les ràtios. Hem mantingut els grups i hem disminuït les ràtios, de cara a fer una distribució equilibrada de l'alumnat. Alguns altres temes que..., bé, ho deixo aquí, perquè si no...
[[La presidenta riu.]] Per repreguntar, té la paraula el senyor Jordi Jordan.
Miri, senyor conseller, segurament estem deixant enrere poc a poc la pandèmia, des d'un punt de vista sanitari, però la situació econòmica i social que travessen moltes famílies del país continua sent molt dura. El sistema educatiu ha de ser més que mai una garantia d'equitat. Hem d'aprofitar la crisi covid per destinar-hi més recursos. Però això no només han de ser discursos i paraules, sinó fets. Les ràtios que teníem ja eren excessives i el professorat insuficient. Aquests dies, moltes direccions de tot el país, de primària, de secundària, ja estan denunciant que s'estan tornant a augmentar en lloc de disminuir. Li tornem a demanar que redueixi ràtios, prioritzant i enfortint el sistema públic i no el concertat. Ara –ara– és el moment de contractar més professorat, de recuperar els drets laborals d'aquest col·lectiu, que encara arrosseguen part de les retallades. Li hem de qüestionar, també, la requalificació dels centres d'alta complexitat, els més fràgils del país, amb informes i dades basats en el curs 2018-2019, que res tenen a veure amb la situació actual de crisi. Seixanta-sis centres perdran recursos per aquesta decisió. Per això, també li demanem que rectifique. Ara és el moment també de destinar més recursos per la salut mental dels nostres joves, apostant, si cal, pel psicòleg, per la figura del psicòleg públic. Pel que fa al nostre grup, ens trobarà sempre en tot allò que signifiqui posar més recursos per enfortir el sistema públic educatiu del nostre país, per garantir l'equitat, per tant, de la ciutadania. Però també, si reduïx inversions i recursos, sàpiga que ens trobarà enfront. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el conseller d'Educació.
Gràcies. Ara respondré amb titulars, perquè no em passi el d'abans i poder respondre tot el que vostè ha dit, eh? Per tant, aniré directament al gra. Ho ha explicat molt bé. Tenim més alumnes vulnerables dels que teníem abans de la pandèmia. I els alumnes que eren vulnerables, encara ho són més. I, per tant, aquí ens hi hem de posar; ens hi posem, hi dedicarem tota la nostra fermesa, contundència i recursos, tots els que siguin possibles. Els centres de complexitat, gràcies per treure el tema i així aprofito, també, per la senyora Niubó que abans ho preguntava. El que hem fet nosaltres, el que ha fet l'Agència Superior d'Avaluació, amb dades de l'Idescat, és actualitzar aquesta classificació de centres de complexitat. Amb aquesta actualització de la classificació –que, hi insisteixo, són els mateixos criteris que seguíem, que es van seguir fa quatre anys– hi ha més centres de complexitat, hi han més recursos per complexitat. El que passa és que canvia la distribució. Tenim 214 centres de complexitat, que fins ara no ho eren. Tindran tots els recursos. I 175 centres que, d'alguna manera, amb dades objectives per a tot el país, amb dades d'Idescat i amb aquesta reclassificació, el que fan és baixar de classificació de complexitat. Què hem fet nosaltres, de forma addicional? El que hem fet és..., cap d'aquests 175 centres es quedarà sense recursos de complexitat. Farem una gradació d'aquests recursos i el curs vinent continuaran tenint part o la totalitat d'aquests recursos de complexitat. Ràtios cada any..., ràtios, sí. No incrementen els ràtios. Els alumnes diagonalitzen, pugen de grup i el que fem és baixar una entrada al sistema. Gràcies.
Gràcies. [[Pregunta al Govern sobre el servei del Centre d'Atenció i Gestió de Trucades d'Urgència 112 Catalunya]] [[310-00057/13]] I la darrera de les preguntes al Govern a respondre oralment al Ple, sobre el servei del Centre d'Atenció i Gestió de Trucades d'Urgència 112 Catalunya, la formula la senyora Laia Estrada, del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar.
Gràcies. Conseller, em podria dir quina mitjana de trucades deixen de ser ateses, ja sigui al dia, a la setmana o al mes, al 112?
Per respondre, té la paraula el senyor Joan Ignasi Elena, conseller d'Interior.
Bé; al 112... Primer vull, si em permeten, començar agraint la feina que fan els treballadors del 112, perquè salven vides amb el seu treball diligent i eviten desastres. I des d'aquest punt de vista, no han tingut un any fàcil per diverses circumstàncies que probablement parlarem. A nosaltres, el número de..., la mitjana de trucades que deixen d'atendre..., entenem que, pel treball que es fa des del 112, s'atenen totes les trucades que es realitzen.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Laia Estrada.
Sí... Miri, no; no és cert. Malauradament no és cert. Es perden trucades. Jo no he sabut trobar la xifra exacta i per això li preguntava a vostè, per veure si me la podia proporcionar. Continuarem investigant, però entenem que hauria de ser una xifra pública. Bàsicament, perquè és un indicador de que aquest servei no funciona com hauria de..., tenint en compte el que precisament vostè estava dient, la importància cabdal d'aquest servei. I això mateix, que aquest servei no funciona com caldria, és el que ha portat les treballadores i treballadors del 112 a convocar una jornada de vaga la vigília de Sant Joan, donada la situació greu en la que es troben. La fallida de la darrera empresa ha estat només la gota que ha fet vessar el got, però la situació és insostenible des de fa anys. I l'explicació és senzilla. Quan una empresa privada gestiona un servei públic i essencial, ho fa pensant en obtenir el màxim de beneficis possibles a costa d'abaratir els costos en les condicions laborals i en la qualitat del servei. I això ho podem constatar en el dia a dia de què passa dins del 112. Veiem, per exemple, com a les empreses els hi surt molt més a compte, doncs, deixar que es perdin trucades –que se'n perden– o que hi hagi un temps d'espera que és inacceptable. I els hi surt més a compte pagar la sanció que els comporten, aquestes xifres, que no pas activar les guàrdies que caldrien perquè el servei funcionés com hauria de funcionar. Aquesta insuficiència de personal, a més a més, es tradueix en una sobrecàrrega de les treballadores, que fa que no puguin atendre amb la qualitat que caldria, perquè estan sotmeses a una gran pressió i a un gran estrès. I alhora, aquesta sobrecàrrega fa que, precisament, es perdin moltes trucades. O simplement, que es perdin trucades que no s'haurien de perdre, perquè estem parlant de situacions d'urgència, com indica el nom d'aquest servei. Fixi's, a més a més, que a les empreses els surt molt més a compte tenir la majoria de personal, més del 90 per cent de la plantilla en jornades reduïdes, perquè d'aquesta manera tenen major flexibilitat. I això fa que hi hagi una gran temporalitat. I que cada vegada que hi ha gent nova que es forma, marxin i hagin de tornar a formar gent. I això comporta, també, una pitjor qualitat del servei. Vostès volen que tinguem un servei de trucades d'urgència de qualitat a l'alçada de les necessitats de la població? Volen això? Doncs comencin a internalitzar aquest servei. I fins que no ho facin, com a mínim, imposin unes condicions a les empreses... [[La presidenta retira l'ús del micròfon a la diputada i aquesta continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps. Per respondre, té la paraula el conseller d'Interior.
Bé, a la pregunta de si volem que hi hagi un servei amb aquestes característiques; naturalment, sí. Amb els drets dels treballadors garantits; naturalment, sí. I és veritat que s'ha patit una situació molt difícil, per una empresa que tot just fa un parell de mesos o tres va fer fallida i que va ser molt difícil per al departament no només garantir que una altra empresa prestés el servei, perquè en aquests moments ha de ser una empresa qui el presti, sinó també garantir que els treballadors percebessin la seva..., el total de les seves retribucions. Això s'ha fet i s'ha garantit. Després hi ha el..., i la nostra obligació és garantir que es presta el servei i garantir els drets dels treballadors. És veritat també que hi ha el compromís que, dels serveis d'atenció telefònica, se'n farà una anàlisi per veure quina és la millor manera de prestar el servei. I això no afecta el 112, en principi, en el compromís, però sens dubte, l'anàlisi indiscutiblement també afectarà el 112. Dit això, entretant, la nostra obligació és que es presti el servei; i que es presti el servei amb la màxima qualitat. I, per tant, exigir a l'empresa que faci el que el plec de clàusules l'obliga a realitzar. I també, com a prestadors del servei, naturalment, garantir que els treballadors puguin fer-ho i treballin amb la majoria de les garanties i amb els seus drets garantits. Hi ha un conflicte laboral en aquests moments, és evident. L'empresa i els treballadors estan negociant. Demà em sembla que hi ha una mediació al Departament de Treball, sol·licitada pels treballadors i, en funció de com acabi aquesta negociació, naturalment el departament, com a responsable, com a titular de la prestació del servei, necessàriament hi intervindrà, mediarà i interlocutarà amb les parts per garantir que els drets dels treballadors estiguin garantits. Per ells, necessàriament, perquè així ens ho creiem, i també, naturalment, per una prestació del servei que és essencial. Gràcies.
Moltes gràcies. Comencem el torn de preguntes al president de la Generalitat. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les dades relatives a les ocupacions il·legals d'habitatges i les mesures per a afrontar-les]] [[317-00031/13]] Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre la situació política. Formula la pregunta el senyor Alejandro Fernández, del Grup Mixt.
Gracias, presidenta. Cataluña concentra el 48 por ciento de las ocupaciones ilegales de toda España, con un incremento durante el 2020 de un 70 por ciento de las mismas. ¿Cómo valora usted esos datos y cómo pretende corregirlos? Gracias.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor diputat, aquestes dades que vostè expressa són només una de les cares d'un dels problemes socials més grans que tenim actualment, que és la dificultat d'accés a l'habitatge. I aquestes dificultats, per les vies habituals del mercat, en aquests moments, d'extrema dificultat, fa que es produeixin per altres vies. I, per tant, cal atendre-les en els àmbits en què hi ha punts de conflicte mitjançant la mediació, i, per tant, si escau, doncs, amb l'actuació de defensa dels drets fonamentals de tothom. Però, el que és prioritari i aquí hi estem plenament compromesos, com abans ha explicat clarament la consellera Cervera..., és en una política d'habitatge de país. I, per tant, a garantir habitatge a tothom.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Alejandro Fernández.
Gracias, presidenta. Le recordaba, señor Aragonès, que Cataluña concentra el 48 por ciento de las ocupaciones ilegales de toda España. Esto no lo va a poder corregir usted, como habitualmente hace, ni culpando a Madrid, ni atacando al Partido Popular. Solo podrán hacerlo cambiando diametralmente de política. Durante el año 2020 se ha producido un crecimiento del 70 por ciento de las ocupaciones ilegales, lo que demuestra que su Decreto 7/2019, aún en vigor, no ha funcionado. De hecho, ha empeorado severamente la situación. Y digo en vigor, porque se han negado a aplicar la Sentencia 16/2021, del Tribunal Constitucional, que señala lo que dice la carta magna en materia de vivienda, que en esencia es lo que dicen las legislaciones de vivienda de las democracias de nuestro entorno. Es decir, que el derecho material a la vivienda corresponde a los poderes públicos garantizarlo. Pero debe ser compatible con el derecho a la propiedad privada que recoge el artículo 33 de nuestra Constitución. En cambio, ustedes lo que han hecho y lo que continúan haciendo es desentenderse de su responsabilidad. No han sacado apenas parque de vivienda pública. Y trasladarles a los propietarios privados dicha responsabilidad a través de su propia vivienda. Y es evidente que esa política no funciona. Los datos son demoledores. Deben ustedes cambiarla. Y si tan solidarios son ustedes con los ocupas, acojan a uno en su propia casa, pero no obliguen a los demás a hacerlo. Muchísimas gracias.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Jo crec que hauríem d'intentar debats importants com amb relació a un dret, que no està caracteritzat com un dels drets fonamentals a la Constitució, però sí que per nosaltres és fonamental, que és el dret a l'habitatge, posar-hi una mica de rigor. Vostè em demanava que no culpés al Partit Popular, però sí que, sense posar-li cap culpa, li assenyalo la responsabilitat que cada pas endavant que es fa en matèria legislativa en aquesta cambra respecte al dret a l'habitatge, vostè, sistemàticament el porten al Tribunal Constitucional. Ara sembla que també s'hi apunta el Govern de l'Estat respecte a la normativa, que ha estat eficaç, que ha produït resultats positius, en matèria de limitació del preu dels lloguers. Però què és el que hem de fer? Primer, què és el que estem fent? Una, és intervenir en el mercat. Sí; intervenir en el mercat. Perquè, fins i tot des de posicions molt liberals, com les que pot representar vostè i que jo no comparteixo, quan hi ha fallades de mercat s'ha d'intervenir. I hem intervingut per..., allà on hi havia un increment desmesurat de preus, posar-hi front. I ha tingut efectes positius. De fet, els municipis on s'ha aplicat la normativa, precisament perquè hi havia molta més tensió en el mercat de l'habitatge, de limitació de preus als lloguers, no només és on han baixat més el preu mitjà del lloguer d'habitatge, des de l'aplicació de la normativa, especialment des del primer trimestre de l'any passat, sinó també on hi ha hagut un increment més alt del que són el nombre de contractes signats en el darrer any. Per tant, intervenir en el mercat funciona i és oportú sempre que es faci amb una base sòlida que fem. Però cal anar molt més enllà i, precisament, un dels objectius dels acords que van permetre la investidura és un increment substantiu del pressupost destinat a les polítiques d'habitatge per aplicar el que diu el Pla sectorial de l'habitatge, que és una intervenció clara també en promoció pública d'habitatge protegit i en aliança amb el tercer sector. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la notícia relativa a situacions de repressió i baixes de funcionaris del Centre Penitenciari Lledoners i les mesures del Govern en aquest sentit]] [[317-00025/13]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre la situació política. Formula la pregunta el senyor Carlos Carrizosa, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, señora presidenta. Señor presidente, ¿ha visto usted esta noticia publicada el pasado domingo en El Mundo? «Mobbing a los funcionarios indomables de Lledoners. Presión constante de las autoridades independentistas sobre los mandos intermedios de la cárcel. Situaciones límite a los funcionarios. Caza de brujas, según los sindicatos. Seis de doce jefes de servicio de Lledoners, seis de los doce, están de baja por ansiedad, cuatro de ellos expedientados por la Generalitat, otros quince funcionarios de baja y se esperan muchos más. Mientras, los autores del golpe esperan los indultos y en Lledoners el clima es irrespirable para quienes les custodian. Señor presidente, ¿nos puede confirmar los datos sobre bajas y expedientes de funcionarios en Lledoners? Y, se ser así, ¿va a tomar su govern alguna medida sobre este escándalo?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Més enllà del que diguin determinats titulars, jo el que vull fer és un agraïment a tots els treballadors dels serveis penitenciaris del nostre país. Perquè després d'un any de pandèmia, que també s'ha viscut a les presons, amb un doble i triple confinament extremadament dur, han estat demostrant la seva professionalitat. Per tant, si vostè vol tenir dades concretes per a centre penitenciari, d'acord amb les previsions que té el Reglament d'aquesta cambra, pot demanar tota la informació i se li facilitarà. Nosaltres no només respectem el dret de tots els treballadors a fer bé la seva feina, sinó que els donem tot el suport com no pot ser d'una altra manera.
Té la paraula el senyor Carrizosa.
Todos agradecemos la labor de los funcionarios públicos, especialmente de aquellos que por enfrentarse con el gobierno sufren represión. Mire, tiene usted que venir... Usted se ha referido a titulares. Titulares, bueno, oiga... La prensa es tanto más libre cuanto más lejos está de ustedes y de sus subvenciones, y el hecho de que publique esto un periódico que no sea de su agrado pues no quiere decir que si el río suena agua lleva. Mire, ustedes ya se distinguieron por poner en el punto de mira los servidores públicos ya desde su diputado, el señor Lluís Llach, cuando decía que aquel funcionario público que no acatase las leyes de desconexión, patiria. Se acuerda de esto, ¿no? Y también ustedes se han llevado por delante la carrera profesional de algún funcionario enviándolo a hacer de escolta del señor Puigdemont y no solamente responderá por ello algún conseller, sino también la carrera profesional de algún funcionario. Miren, para nosotros, esta Cataluña de sectarismo y de fanatismo no es la que la mayoría de los catalanes queremos para nuestros hijos. Y yo lamento que el socialismo se ponga de perfil ante estas noticias de abusos y legitime este hostigamiento nacionalista dando indultos a los políticos responsables de estas actuaciones. Nosotros sí que nos tomamos muy en serio esta denuncia, que es muy grave, de persecución de funcionarios y por eso, sí, haré lo que usted dice, señor presidente, lo haremos. Vamos a pedir información, vamos a hacer preguntas, vamos a pedir la comparecencia de la consellera de Justicia. Llegaremos hasta el final y los responsables lo pagarán. Y saben que en esto no avisamos en vano.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
No, senyor Carrizosa, ja estem acostumats a les seves amenaces. És habitual que vostès, quan no els agrada el que diem, quan no els agrada el que fem, ens amenacen de portar-nos als tribunals, amb aquesta amenaça permanent de denúncies. Vàries coses. Primera: jo no he dit si m'agrada o no m'agrada un diari. Per tant, escolti'm, aquesta afirmació se la guarda per a vostè. A més, a mi m'agrada llegir tota la premsa, perquè així veus molts dels punts de vista, tota aquesta realitat que en el fons és un mirall trencat, com ens recordava Mercè Rodoreda. Segona cosa: ha mencionat el cas del conseller Miquel Buch davant de la denúncia que té de la fiscalia. Com a president de la Generalitat, tot el suport al conseller Miquel Buch. Tot el suport. [[Aplaudiments.]] I tercera cosa: vostè ha parlat de repressió. De repressió a funcionaris en base als titulars de premsa que vostè va llegir aquest diumenge mentre esmorzava. Doncs miri, la repressió es tradueix...la repressió real a Catalunya és que avui tenim nou presos polítics a la presó, que tenim persones a l'exili, que hi ha causes obertes, per exemple, causes obertes des del Tribunal de Cuentas, pròpiament qüestionades des del mateix tribunal, que estan afectant i que estan amenaçant d'arruïnar persones que no han tingut res a veure amb cap de les decisions que se li estan imputant. Hauria de fer-li reflexionar que la comunitat acadèmica nord-americana, especialment en l'àmbit de l'economia, s'hagi posat les mans al cap en conèixer quines són les amenaces que hi ha contra el patrimoni i el que són els béns econòmics del conseller Andreu Mas-Colell. L'hauria de fer reflexionar. I després utilitzen tot això per atacar un altre partit. Miri, si volen controlar el Govern espanyol vagin al Congrés dels Diputats, exerceixin allà la sessió de control on, per cert, allà i a arreu, cada vegada vostès tenen menys suport. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la compatibilitat entre la transformació verda per a revertir el canvi climàtic i l'ampliació de l'aeroport de Barcelona - el Prat]] [[317-00027/13]] Formula la pregunta la senyora Jéssica Albiach del Grup Parlamentari En Comú Podem.
Gràcies, presidenta. Bon dia a totes i a tots. President, vostè durant el seu debat d'investidura va dir que la tercera bandera de la Generalitat –i cite textualment– «seria una transformació verda per posar fre i començar a revertir amb tota la urgència el canvi climàtic. I per això nosaltres volem saber, i li preguntem, si creu que aquesta afirmació és compatible amb què el seu govern haja dit que sí a l'ampliació de l'aeroport del Prat.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. El que ha fet el nostre Govern és impulsar el que no s'havia fet, que és una taula de treball entre totes les administracions que, davant d'una possible ampliació de l'aeroport del Prat, estan afectades i hi tenen alguna cosa a dir. I sempre hem dit el mateix: nosaltres estem a favor d'inversions que arribin a Catalunya, aquelles inversions que poden anar en la línia d'afavorir la connexió de vols intercontinentals seran benvingudes, però, evidentment, amb unes condicions clares, amb unes condicions clares que són el respecte a la biodiversitat, a tots els paràmetres ambientals a què estem plenament compromesos, i una mostra ben clara és que l'acord de govern entre Esquerra Republicana i Junts per Catalunya, una de les mesures que es preveu és la protecció del delta del Llobregat i l'ampliació dels sistemes de protecció. Gràcies.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Jéssica Albiach.
Doncs no ho compartiria, president, perquè jo crec que el que ha fet el seu Govern és amagar-se darrere d'una taula tècnica on vostès, precisament, el que fan és anar d'àrbitres i no aportar una proposta. L'altre dia, aquest mateix dilluns, el seu vicepresident, el vicepresident Puigneró, va ser el primer que va sortir del Govern a expressar quin era el posicionament del Govern de la Generalitat respecte de l'ampliació de l'aeroport del Prat. I això són els titulars que ens va deixar. Com que a vostè li agrada llegir la premsa, ens ho acaba de dir, segur que ho veuria. «La Generalitat es mostra partidària per primera vegada de l'ampliació de l'aeroport. «El Govern avala ampliar el Prat. «El Govern assumeix el compromís de facilitar l'ampliació del Prat. Per tant, nosaltres el que volem saber, president, és si es veu reflectit en aquesta posició, si comparteix les paraules del seu vicepresident. Ho dic perquè això és incompatible amb el que va dir vostè al seu debat d'investidura. És incompatible ampliar la tercera pista de l'aeroport del Prat i fer la transformació verda de la qual va vostè parlar al debat d'investidura. Miri, el passat 2 de juny jo li vaig demanar que com a president de la Generalitat, com a president del nostre país, vostè liderés i presentés una proposta. No poden esperar que siga Europa qui faci la feina, perquè aquesta és la sensació que tenim. I li ho vaig demanar perquè el model aeroportuari de Catalunya no el pot decidir AENA amb el seu xantatge, el model aeroportuari d'infraestructures de Catalunya s'ha de decidir a Catalunya, i això també és sobirania. Estem a dia 16, han passat catorze dies, i més enllà del que va dir el dilluns el vicepresident Puigneró, no sabem quin és el posicionament del Govern. Tenim la sensació que vostè ha decidit no liderar aquesta qüestió, i, per això, nosaltres li expliquem quina és la nostra proposta a veure si el convencem. Sí a reduir les emissions de CO2, i sí a protegir l'entorn natural, sí a millorar la xarxa de rodalies, sí a invertir en connexions com les de Barcelona-Madrid, el Corredor Mediterrani per estalviar-nos vols, i sí a connectar per via ferroviària els aeroports de Reus, del Prat i de Girona, com fan altres ciutats com Londres, perquè Catalunya és molt més que un destí turístic, i mereixem un model productiu... [[La presidenta retira l'ús del micròfon a la diputada i aquesta continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, diputada. Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Evidentment, la posició del Govern la va expressar també el vicepresident Puigneró en tant que, entre les seves competències hi ha la política d'infraestructures i també l'aeroportuària. Llavors, vostè, a part dels titulars, és bo llegir el cos de la notícia, i que s'explica clarament que aquesta posició està condicionada a dos elements. La primera és una de les qüestions que vostè ha posat sobre la taula, que és la millora de la connexió ferroviària amb els aeroports de Reus i de Girona, i, en segon lloc, també, el compliment de tots els criteris, des del punt de vista ambiental, en el que hi ha, precisament, la preservació dels espais naturals. Aquí el que es va demanar dilluns a la taula institucional –i ho van fer representants d'ajuntaments que estan governats per la seva formació política–, van demanar rigor. I, per tant, el que es va plantejar i es va acordar és que l'ens gestor, AENA, aporti en una taula tècnica, on s'ha d'avaluar tècnicament, això no és una qüestió només que ens la podem mirar només des d'uns principis ideològics que compartim, sinó que també s'ha de mirar des del punt de vista tècnic quines són les diferents solucions que hi han. I, per tant, es va demanar rigor, que s'aportin tots els documents, tant els que haurien d'anar en el Dora, com quines haurien de ser les concrecions del pla director, i, per tant, això és el que farem. I si tant la preocupa AENA, jo només li vull recordar una cosa, que és que el 51 per cent d'AENA està controlat per un govern del que vostès formen part. Per tant, si vostès fan la feina allà, nosaltres segurament la podrem fer més fàcil des d'aquí. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la compatibilitat entre l'acord de governar per a la majoria i l'assistència a reunions amb Foment de Treball Nacional i amb el rei d'Espanya al Cercle d'Economia]] [[317-00032/13]] Formula la pregunta el diputat Carles Riera, del Grup Parlamentari de la CUP - Un Nou Cicle per Guanyar.
Bon dia, president. Vostè recordarà que en el proppassat ple del Parlament ja vàrem tenir ocasió de debatre sobre la possibilitat i la conveniència de governar per a tothom. Vostè deia que sí, i jo li deia que no. Finalment, entenc que vàrem concloure que el que sí que era possible i necessari és governar per a la majoria. Doncs, miri, per a nosaltres, suposo, president, que vostè hi estarà d'acord, governar per a la majoria vol dir fer-ho contra la precarietat de la classe treballadora, vol dir reforçar els serveis públics i manllevar-los de les mans privades que en fan negoci, i garantir-ne així l'accés universal sense discriminacions ni exclusions. Vol dir garantir el dret a l'habitatge per a tothom i aturar els desnonaments a persones i famílies vulnerables. Vol dir garantir l'accés universal als subministraments bàsics, i vol dir també aturar el canvi climàtic i garantir una transició ecofeminista de l'economia. Si vostè, president, creu certament que cal governar per a la majoria, ens pot explicar què hi feia a Fomento del Trabajo amb el comte de Godó i el senyor Pedro Sánchez? I ens pot explicar què hi farà el seu Govern assegut a la mateixa taula del rei al Cercle d'Economia?
Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
El que fem a tot arreu és exercir com a govern de Catalunya i traslladar clarament quina és la posició i les decisions del Govern de Catalunya, i ho farem davant de tots els fòrums. Nosaltres no tenim cap problema en anar, fins i tot amb qui tenim ideològicament als antípodes i institucionalment als antípodes, a defensar el nostre projecte, que és un projecte republicà, és un projecte independentista, és un projecte que treballa per a la prosperitat econòmica del país i per a una prosperitat que sigui compartida, per afrontar les quatre transformacions que volem afrontar com a país: la transformació des del punt de vista social amb un nou contracte social, amb l'enfortiment dels serveis públics, amb una economia més resilient; la transformació en clau de compromís feminista, i, ja li ben asseguro que si haguessin seguit alguns d'aquests actes veurien que clarament vam incidir en aquestes qüestions; en clau també de la transició ecològica que hem d'afrontar, i en clau democràtica. Perquè sempre i a tot arreu defensarem la resolució democràtica del conflicte polític amb l'Estat amb la nostra proposta, que és: autodeterminació i amnistia. I no tindré cap problema d'anar fins i tot a qui tingui als meus antípodes ideològics a defensar això, perquè tinc confiança en el projecte, tinc confiança en la nostra posició i tinc confiança en les nostres conviccions, que són àmpliament compartides per la ciutadania de Catalunya. [[Alguns aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula el senyor Carles Riera.
Miri, president, no es pot defensar la classe treballadora i congraciar-se amb Fomento del Trabajo. Això és absolutament incompatible. No es pot lluitar contra el canvi climàtic i aliar-se amb els defensors de l'actual model econòmic i de creixement que volen l'ampliació de l'aeroport. No es pot defensar el dret a l'habitatge i festejar amb els especuladors immobiliaris o celebrar que el Govern del PSOE-Podemos no suspengui la nostra llei d'habitatge malgrat que la recorri al Tribunal Constitucional fulminant la sobirania d'aquest Parlament i amenaci el dret a l'habitatge de tots els ciutadans i ciutadanes de Catalunya. No es pot defensar el dret als subministraments bàsics i encaixar la mà als oligopolis energètics amb el preu de l'electricitat en màxims històrics. President, no es pot defensar l'amnistia i l'autodeterminació i seure a taula amb el rei. No es pot trencar amb el règim i donar a la vegada estabilitat a l'Estat. No es pot governar per a la majoria i fer-se amb les elits i les oligarquies. Nosaltres, president, tenim clar de quin costat estem. Vostè, president, i el seu Govern, creiem que amb aquestes males amistats i complicitats s'estan equivocant de bàndol.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Com li deia, nosaltres defensarem la nostra posició sempre i a tot arreu, i la defensarem sempre perquè no tenim cap problema, tenim absolutament seguretat en el que són les nostres conviccions i en les nostres posicions. I ho farem, probablement, en àmbits en els que doncs la ideologia de les persones que hi participin estigui molt allunyada de la nostra, potser sí, però hi defensarem plenament les nostres conviccions, i no rebaixarem ni un gram el que és el nostre programa, el que són els nostres plantejaments. Aquí ningú ha celebrat la presentació d'un recurs al Tribunal Constitucional contra la llei que regula els preus dels lloguers. Al contrari, no només ens hem personat, no només ho combatrem jurídicament sinó que ho hem denunciat políticament. I tenim molt clar que el fet de no demanar la suspensió automàtica no treu cap mena de gravetat al fet que el Govern de l'Estat ni hagi fet el que ells es van comprometre en el seu acord de formar la seva investidura en el seu govern ara fa dos anys, que era regular el preu dels lloguers, ni treu evidentment gravetat al fet que quan ho volem fer nosaltres, quan ho fem nosaltres i funciona ens ho vulguin tirar enrere amb un Tribunal Constitucional que queda molt clar que mai actuarà a favor de Catalunya. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre les seves actuacions per continuar en el poder. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les seves actuacions per a continuar en el poder]] [[317-00026/13]] Formula la pregunta al senyor Ignacio Garriga, del Grup Parlamentari VOX.
¿Hasta dónde están dispuestos a llegar para mantenerse en el poder, señor Aragonès?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Per aconseguir la llibertat del país, per aconseguir la justícia social per la via democràtica, pacífica i amb el suport de la ciutadania estem disposats a anar fins al final. [[Alguns aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula el senyor Ignacio Garriga.
Lo tenemos claro. Todos ustedes están dispuestos a cualquier cosa con tal de permanecer en el poder. Alcanzaron el poder traicionando a la mayoría de los catalanes, acabando con la Cataluña próspera, empobreciendo a los catalanes y enriqueciendo a las mismas élites que hoy, como antes del golpe de estado, reclamaban diálogo o, mejor dicho, que se dé un trato desigual a los delincuentes respecto a cualquier español o catalán. Estas semanas hemos conocido la voluntad del Gobierno de Sánchez de indultar a los golpistas, de indultar a quienes atentaron contra Cataluña y el resto de España, a los que robaron el dinero y pisaron los derechos y las libertades de todos los catalanes, a quienes trataron de expropiarnos nuestro patrimonio común, nuestra tierra, a los responsables de la ruina y la miseria de nuestros compatriotas. Los indultos sabemos que son el primer paso de un plan trazado en esa mal llamada «mesa de diálogo, mesa de traición entre Sánchez y Junqueras. El siguiente capítulo será, y lo sabemos, avanzar en su agenda rupturista y trabajar en un nuevo golpe de estado mientras la mayoría de catalanes sufren sus proyectos totalitarios y empobrecedores. ¿Va a explicar usted, señor Aragonès, a los miles de familias que están en las colas del hambre que va seguir despilfarrando del dinero en su farsa separatista? ¿Va a mirar a la cara a esas familias que lo están pasando tan mal por su fanatismo? No tienen vergüenza, señor Aragonès. Ustedes siguen utilizando sus altavoces mediáticos, pagados con el dinero de todos, para seguir con el procés de destrucción y discordia. En TV3, sí, a esos periodistas y tertulianos que ustedes les pagan para que repitan que las condenas de los golpistas por su actividad delictiva y por formar parte de un sistema mafioso son condenas contra Cataluña. ¿Contra Cataluña, señor Aragonès? Límpiense la boca antes a hablar de Cataluña, por favor. Pero ¿qué se han creído ustedes? Ningún delincuente representa a Cataluña, señor Aragonès. Y, en cualquier caso, representan lo que sí son ustedes, unos ladrones orgullosos de delinquir que cuentan con el beneplácito de un gobierno de la nación ilegítimo con el que ustedes sí comparten el deseo de permanecer en el poder a costa de lo que sea. La única condena es la que sufren los catalanes que no compran su discurso y son perseguidos por las jaurías separatistas violentas; la única condena es la que padecen los estudiantes sin recursos económicos que no podrán disfrutar de las mismas oportunidades laborales que sus compatriotas; la única condena es la que han impuesto ustedes a los trabajadores, que ven cómo su inseguridad jurídica provoca la salida de empresas y la pérdida de empleo; la única condena, señor Aragonès, es la situación que atraviesan miles de familias que no reciben esas ayudas porque ustedes lo destinan a TV3, a sus embajadas y a los grandes beneficiarios del separatismo, las élites. [[Alguns aplaudiments.]]
Senyor Garriga, ha titllat de «lladres el president de la Generalitat i el Govern de la Generalitat de Catalunya. Li dono la possibilitat de fer una rectificació sobre aquesta afirmació falsa i infundada. Vol fer-ho?
No he fet referència al president ni al Govern. Jo ho he fet a la històrica actitud malversadora dels fons públics del Govern de la Generalitat.
Perdoni. Igualment és una afirmació que no té cap prova per fer-la en els termes que vostè l'ha fet. Li dono la possibilitat de retirar-ho. La propera vegada que ho faci el cridaré a l'ordre.
El senyor vicepresident ha estat condemnat per malversar fons públics. Vostè mateixa... Són sentències judicials. No és una cosa que m'hagi inventat jo. El senyor Junqueras condemnat per malversació...
Senyor Garriga, li he demanat si volia retirar-ho. [[Pausa.]] No ho vol retirar. La propera vegada que ho faci el cridaré a l'ordre. [[Aplaudiments.]] Té la paraula el president de la Generalitat.
Mal li pesi, doncs sí, soc el president de Catalunya i represento Catalunya perquè així ho han decidit els ciutadans a les urnes. I en aquest país, qui representa el país ho decideixen les urnes, i han decidit clarament quina és la composició d'aquest Parlament. Per tant, una mica de respecte a les institucions democràtiques, que n'hauria de tenir, senyor Garriga. Miri, el 13 de juny passat Montserrat Roig hagués fet setanta-cinc anys. I avui m'agradaria recuperar una frase que crec que pot resumir de forma molt clara el que voldria ser la meva resposta a la seva intervenció. Deia Montserrat Roig: «Quan no ens agrada una idea que no s'adiu amb el nostre món mental no la discutim; la triturem, la reduïm a paròdia. Vostè és el que fa amb tots els posicionaments polítics que no entren dins del seu món mental, no entren dins del seu plantejament. Vostè ha vingut aquí a parlar en nom de la majoria de Catalunya. Vostè representa 217.000 vots a Catalunya. Treballarem perquè en representi molts menys, perquè en representi molts menys. Treballarem també perquè els votants que van votar-lo a vostè, vegin que vostè, el que..., malgrat aprofitar-se de les angoixes, malgrat aprofitar-se dels problemes de desigualtat, aquí vostè el que clarament representa és l'extrema dreta de sempre. I treballarem per fer-los-ho veure i ho farem amb polítiques ambicioses, polítiques socials clarament ambicioses i de progrés. I, evidentment, vostè quan... Bé, sempre acaba recorrent al mateix, que és intentar contraposar el que són els drets socials, la voluntat de progrés, especialment en una situació de dificultat econòmica per a la ciutadania, doncs el que són les nostres institucions d'autogovern, el que són els mitjans de comunicació públics, el que és la defensa del català. Deia també Montserrat Roig: «Si em pregunten per què escric en català, se m'acuden tres raons: primer, perquè és la meva llengua; segon, perquè és una llengua literària; i, tercer, escric en català perquè em dona la gana. Doncs, miri, jo només puc fer res més que subscriure el que fan tots els mitjans de comunicació públics en català, parafrasejant també Montserrat Roig. Per tant, davant dels seus insults, davant de les seves falsedats, davant dels seus intents de coartar la llibertat d'aquest país, més llibertat, més democràcia i més també negociació arreu on anirem a defensar dues coses que no li agraden, però que les defensarem amb moltes ganes: l'amnistia i l'exercici del dret a l'autodeterminació. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat per... Perdó, sí, senyor Carrizosa, per què em demana la paraula?
Por una cuestión de orden, presidenta.
Senyor Carrizosa, sap que no existeixen les qüestions d'ordre, només els articles del Reglament. Per quin article del Reglament em demana la paraula?
Por el que regula las cuestiones de orden, señora presidenta. Se lo puede informar, el número concreto, el letrado.
Senyor Carrizosa, per què em demana la paraula?
Por una cuestión de orden regulada en nuestro Reglamento.
Digui'm en quin article...
El artículo...
Digui'm en quin article.
¡No hace falta!
Digui'm en quin article...
No hace falta decir...
Digui'm per quin article em demana la paraula o no té la paraula, senyor Carrizosa.
Por el 39, señora presidenta, si es el que regula las cuestiones de orden.
L'article 39 no regula les qüestions d'ordre, senyor Carrizosa.
No nos haga aprender de memoria el Reglamento.
No, perdoni, vostè, per a parlar en aquest hemicicle, ha de dir-me per quin article em demana la paraula.
No es verdad... (La presidenta retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.)
Senyor Carrizosa, no té la paraula. Li he apagat el micròfon. No hi ha qüestions d'ordre. M'ho acaba de confirmar el lletrat. No hi ha qüestions d'ordre. Li he demanat per quin article em demana la paraula. Com que no sap per quin article em demana la paraula, no té la paraula. Passem a la següent pregunta. [[Aplaudiments.]] [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la ingerència del Govern de l'Estat en les competències de la Generalitat amb el recurs a la Llei 11/2020, de mesures urgents en matèria de contenció de rendes en els contractes d'arrendament d'habitatge, i la manera com ho abordarà en la reunió amb el president del Govern de l'Estat]] [[317-00030/13]] Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre els darrers esdeveniments polítics. Formula la pregunta el senyor Albert Batet, del grup Junts per Catalunya.
Moltes gràcies, presidenta. Honorable president, consellers, conselleres, diputats i diputades. Com ens veiem obligats, ple rere ple, hem de constatar nous episodis de repressió de l'Estat espanyol i avui volem expressar tot el nostre suport al conseller Buch i al sergent Escolà, a qui la fiscalia vol empresonar per complir les seves funcions. [[Alguns aplaudiments.]] Ara bé, a Espanya cada cop li serà més difícil actuar amb la mateixa impunitat. La lluita política i judicial a l'exili dona resultats. Ho hem vist durant les últimes setmanes, amb la recuperació de la immunitat del president Puigdemont, dels consellers Comín i Ponsatí, i amb el Consell d'Europa reclamant la llibertat dels presos polítics. Espanya cada cop queda més en evidència davant d'Europa i demostra que cal posar de forma immediata en llibertat els presos polítics. President Aragonès, ahir el Govern espanyol va recórrer la llei catalana de lloguers, una decisió política que atempta contra la sobirania d'aquest Parlament i ataca la qualitat de vida de les persones més vulnerables. Mentre Catalunya treballa per impulsar reformes legislatives per fer efectiu el dret de l'habitatge digne, l'Estat espanyol dedica els seus esforços a frenar el benestar i el progrés dels catalans i de les catalanes. L'Estat ataca les nostres competències per amagar la seva incompetència. Hi ha qui confiava que el PSOE i Podemos, confiaven que actuarien d'una forma diferent i veiem que no. Alguns ja érem escèptics des de bon començament. El temps ens dona la raó. El PSOE i el Podemos actuen de la mateixa manera que el Partit Popular, que ja va recórrer aquesta llei a finals d'any. El PSOE i el Podemos recorreu lleis socials que retallen drets socials. A principis de mes, el Govern espanyol va permetre una pujada fins a un 27 per cent de la factura. Tenim la llum més cara d'Europa. Avui és el dia que hi ha un màxim històric. I, a més a més, ahir vau presentar un recurs a una llei que limitava els preus abusius dels lloguers, que a Catalunya ja han ajudat a 76.000 famílies. Per tant, no és el Govern espanyol més progressista de la història, és del Govern espanyol amb menys vergonya de la història. I en aquest sentit, president Aragonès, voldríem saber quina és la seva opinió davant d'aquesta ingerència i com plantejarà aquesta qüestió a la reunió amb el president Sánchez. Moltes gràcies.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat de Catalunya.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor diputat, em sumo també a les seves paraules de denúncia de la repressió i també faig extensiu el suport que abans he volgut donar al conseller Buch, a l'agent dels Mossos, al sergent també afectat, el sergent Escolà. La decisió del Govern de l'Estat d'ahir, de presentar aquest recurs contra la llei que regula els preus del lloguer, és una decisió absolutament injusta. És una decisió que és una nova ingerència des del punt de vista competencial i és una decisió absolutament contradictòria amb els seus compromisos i absolutament inoportuna, especialment en el moment en què ens trobem. El Partit Socialista i Podemos van acordar precisament, en l'acord d'investidura de Pedro Sánchez, que hi hauria una normativa de regulació dels lloguers i això va ser el gener de l'any 2020. Estem ja doncs a mitjans del 2021 i no només aquesta proposta no s'ha aprovat per part del Govern de l'Estat ni tampoc en el Congrés dels Diputats, sinó que ni està ni se l'espera. Nosaltres hem estat actuant com a govern de Catalunya. Va ser aquest Parlament el que va aprovar precisament aquesta iniciativa. I, per tant, ni fa ni deixa fer. El fet de que no s'hagi sol·licitat la suspensió no li treu gravetat; ens dona un marge de temps per poder resoldre abans aquesta qüestió, abans que el Tribunal Constitucional, seguint la dinàmica que està portant en els darrers anys, doncs, previsiblement pugui afectar aquesta norma. Perquè és una norma útil, perquè hi ha hagut desenes de milers de catalans que s'han beneficiat de la rebaixa del preu del lloguer, especialment en els municipis on el mercat està molt més tensionat. No ha passat res del que deien que passaria. Van dir, quan es va aprovar aquesta llei, que es reduiria l'oferta. No ha passat. L'oferta d'habitatge de lloguer, el nombre de contractes subscrits, que és el millor indicador que tenim, ha augmentat més en els municipis on s'ha aplicat, degut a la tensió del seu mercat immobiliari, la limitació dels preus de lloguer que no pas en els municipis on no s'ha aplicat. En els municipis on precisament s'ha aplicat, la rebaixa del preu mitjà del lloguer ha estat molt més intensa que no pas a la resta dels municipis on tenen un mercat d'habitatge amb totes les dificultats, potser menys tensionat. Per tant, és absolutament oportuna, la llei que vam aprovar i la... [[La presidenta retira l'ús del micròfon al president de la Generalitat i aquest continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, senyor president. Pregunta... [[Pausa.]] Sí, senyor Carrizosa, per què em demana la paraula?
En virtud del artículo 90, un llamamiento a la observancia del Reglamento, por incumplimiento del artículo 39 del Reglamento, del deber de imparcialidad del presidente.
Senyor Carrizosa, en virtut de l'article 85, correspon a la presidència d'aquesta cambra decidir, dirigir i moderar el debat. I, per tant, no...
Con imparcialidad, señora presidenta.
Amb absoluta imparcialitat.
Con imparcialidad.
Efectivament.
Y eso es lo que yo le cuestiono, si me deja hablar.
Com que això és facultat meva, té el micròfon tancat, senyor Carrizosa. Estic parlant jo i fent ús de la paraula. [[Remor de veus.]] Li he dit que, en virtut de l'article 85, vostè no té la paraula. Continuem amb les preguntes. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre el recurs del Govern de l'Estat a la Llei 11/2020, de mesures urgents en matèria de contenció de rendes en els contractes d'arrendament d'habitatge, i els avenços del grup de treball per a garantir el dret a l'habitatge]] [[317-00028/13]] Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre els darrers esdeveniments polítics. Formula la paraula el senyor Josep Maria Jové, del Grup Republicà.
Moltes gràcies, presidenta. President, davant l'emergència social que ens està deixant la crisi cal que actuem de manera decidida i ens conjurem per posar tots els nostres esforços al servei d'aquesta prioritat. Tenim eines limitades, ho sabem, i ens cal exprimir-les al màxim, totes, com estan fent aquest Parlament i el Govern, amb solucions necessàries i urgents, sense defugir responsabilitats ni negar els recursos; al contrari, assumint-les totes, redistribuint-los tant com puguem. Defensar drets socials és també el que ens defineix com a independentistes. I sí, és compatible. De fet, ho fem compatible orgullosos. I orgullosos defensem també les lleis que aquest Parlament aprova per blindar drets de la gent, com la llei catalana de lloguers, que ara en parlàvem, en lloc de recórrer-les per un pretès debat competencial, com fan alguns. És la comoditat cruel d'apel·lar a una inconstitucionalitat futura per no fer res en el present; és el règim protegint els de sempre. Fa vergonya, molta, que es faci prevaldre la rigidesa legal per davant de la vida. President, davant de situacions injustes, abusives i inexcusables, que són també violència, només ens queda un camí: superar-les com sigui, perquè les competències no poden ser una emboscada als drets. L'habitatge és un dret, i l'hem de protegir. Ara han recorregut la llei que limita els lloguers que van impulsar el Sindicat de Llogateres i la consellera Capella, una llei que funciona i funciona molt bé, que desmunta el discurs simplista i maniqueu que assegura que no es pot regular el lloguer. Potser és que interessa més garantir els beneficis del lliure mercat que els drets de la ciutadania. Cert és que aquesta llei és encara molt insuficient; ens calen més mesures. El primer trimestre d'aquest any hi ha hagut més d'un desnonament cada hora al nostre país. L'emergència habitacional és tragèdia cada dia. La inacció d'alguns és desesperança fins a l'extrem de la resta, per a masses, i no pot continuar passant. Que els que no volien aprovar una eina de mínims ara la recorrin mentre segueixen rentant-se'n les mans ens referma en la necessitat i la urgència de protegir aquells mínims com sigui. Ens cal actuar amb determinació en tots els àmbits, siguin els que siguin, per tal d'acabar amb els abusos que vulneren el dret a un habitatge digne, a una vida digna. En aquest sentit, president, com avança el grup de treball per garantir el dret a l'habitatge? Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. Senyor diputat, la pandèmia i els efectes socials derivats de la crisi que ha provocat han agreujat algunes de les tendències de fons que s'estaven manifestant en els darrers anys i en les darreres dècades a Catalunya. Una d'elles és l'augment de les desigualtats i l'augment de la precarietat vital en determinats sectors de la nostra societat, en molts dels nostres veïns i veïnes. La pandèmia no les ha mitigat, no ha confinat la precarietat, sinó que l'ha agreujat. I encarem uns mesos per davant plens de reptes i que hauríem d'abandonar les posicions estèrils del bloqueig, com és aquest recurs que ha presentat el Govern de l'Estat, i apostar per les solucions. Els desnonaments, una part dels quals estan aturats per la moratòria de desnonaments que ha estat dictada pel Govern de l'Estat, augmentaran probablement en els propers mesos quan aquesta moratòria fineixi. I cal que tinguem les mesures a punt. I cal que tinguem les mesures a punt no només per recuperar el que es pugui veure afectat, en aquest cas, per les actuacions del Tribunal Constitucional i pel recurs que ha presentat el Govern espanyol, sinó perquè la situació que es crearà serà de molta dificultat per desenes de milers de famílies. I aquí ningú es pot escudar en interpretacions restrictives de la Constitució, ningú es pot escudar en que algú actua fora de la seva competència, segons interpreta, sinó que hem d'actuar d'acord amb les necessitats del país i d'acord també amb les nostres conviccions. Per tant, la taula de treball per garantir el dret a l'habitatge inicia els seus treballs aquest mateix divendres. La voluntat és no només centrar-nos en la qüestió derivada dels desnonaments, en l'aspecte concret dels desnonaments, sinó mirar tota la cadena prèvia que hi ha fins aquí. Per tant, incidir en qüestions de mediació, de regulació, de polítiques estructurals en l'àmbit de l'habitatge, de la coordinació absolutament imprescindible amb els serveis socials, i també interpel·lant el poder judicial per elaborar un nou protocol de seguiment de tots aquests casos, que és absolutament imprescindible. Nosaltres defensem els drets socials per convicció, perquè aquest és un govern que, a part de ser independentista, és un govern d'homes i dones progressistes, però també no només és compatible, la defensa dels drets socials i nacionals, sinó que, a dia d'avui, amb l'actuació del Govern de l'Estat d'aquesta mateixa setmana, és absolutament imprescindible. Drets nacionals i drets socials, drets socials i sobirania no només són compatibles, sinó que és una aliança imprescindible. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la presentació del projecte de llei de pressupostos de la Generalitat]] 317-00029/13 Formula la pregunta el senyor Salvador Illa, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyor president, presentarà el seu Govern la llei de pressupostos 2021 en aquesta cambra, tal com vostè es va comprometre a fer?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Presentarem la llei de pressupostos per tal que entrin en vigor l'1 de gener de 2022. El meu compromís –que vaig fer..., i ho recordarà vostè perquè ho vam fer en programes electorals– era que la investidura anés lligada a un acord de pressupostos. És evident que, si s'hagués produït la investidura a finals de mes de març, haguéssim estat en condicions de fer això; en haver-se produït, doncs, durant el mes de maig, saben perfectament, perquè vostès han tramitat pressupostos, que si ara engeguéssim la maquinària, fins i tot des del punt de vista parlamentari, estarien en vigor durant un mes i mig, dos mesos, i, per tant, no es podrien aplicar aquests pressupostos, ni les novetats, perquè el mes de novembre no es poden començar a aplicar nous pressupostos; estàs començant a fer el tancament de l'any. I vostè, que ha administrat, doncs, fins i tot des del Govern de l'Estat, ho sap millor que jo.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Salvador Illa.
Gràcies, senyora presidenta. Senyor president, nosaltres sabem perfectament que això és possible. No..., amb tot el respecte, no fugi d'estudi. Miri, el 9 de febrer, dimarts 9 de febrer, en un debat televisiu, vostè va dir literalment: «Jo aquí vull agafar un compromís –ho va dir vostè–; «amb la meva investidura anirà en paral·lel un acord de pressupostos. Ha comparegut tres vegades en la investidura i per tres vegades ha incomplert la seva promesa. Com sant Pere, tres negacions; tres vegades, tres negacions, fent honor al seu nom. Amb tot el respecte sigui dit. Vostè en aquell moment tenia la responsabilitat de la conselleria d'Economia. I jo, que el tinc per una persona responsable, estic segur que vostè quan va fer aquesta afirmació era perquè tenia preparat un projecte de pressupostos per aquest 2021. I vull pensar que ha fet un traspàs adequat al conseller d'Economia i finances, el senyor Giró. Han fet traspàs, oi? Vull pensar que l'hi ha traspassat, això. Puc entendre que li costi arrencar al senyor Giró. Ja va sent hora, per això, senyor Giró, que es posi al dia, perquè el país no pot esperar. I aprovar un pressupost per aquest 2021 no és menor, és posar 2.000 milions més de recursos al servei de Catalunya, vostè ho ha dit, en un moment que Catalunya necessita els màxims recursos per garantir que ningú quedi endarrere; és començar a fer que aquest Govern arrenqui amb bon peu; és fer que aquest Govern pugui venir a la cambra i fer un debat transparent de com posen negre sobre blanc les prioritats polítiques que vostè ha mencionat. Per tant, senyor Aragonès, l'incito, li demano que faci honor al seu compromís. Jo vull un president de la Generalitat amb credibilitat. Vull un govern de la Generalitat, Catalunya necessita un govern de la Generalitat amb un president amb credibilitat. I li torno a dir el que ja li vaig dir aquí: si la raó per la qual no ho fessin és perquè no es refien de la seva majoria parlamentària, aquí està el meu grup parlamentari per ajudar que Catalunya vagi endavant. Però, si us plau, arrenquin, liderin i no arrosseguin els peus. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. Jo crec que no hem d'enredar la ciutadania i hem de ser una mica seriosos, i jo el tinc per una persona seriosa. És evident que uns pressupostos presentats el mes de març al Parlament, o fins i tot a l'abril, s'acabarien aprovant ara durant el mes de juny, i tindríem mig any per endavant per aplicar-los. Presentar uns pressupostos ara vol dir aprovar-los el mes de setembre, octubre, i, per tant, ja no hi ha marge d'aplicació de les novetats. No només perquè la inèrcia de la despesa és la que és, sinó perquè no tens temps de materialitzar les noves inversions i despeses. I això ho sap tothom que ha gestionat un pressupost. Ho sap tothom. I és molt diferent que s'hagués pogut posar en marxa això el mes de març que no pas que s'hagi pogut posar en marxa el mes de maig. Però hem estat fent coses. Algunes actuacions que s'han fet: ahir mateix, al Govern, 400 milions d'euros en l'àmbit de salut, d'ampliació. Per tant, el marge de dèficit de més que hi ha evidentment que s'aplica. Aquí no quedarà ni un sol euro al calaix. Vostès van estar tot l'any passat dient que no gastaríem tot el marge de dèficit. I tant que el vam fer –i tant que el vam fer. I...
President, se li ha acabat el temps...
Ah, disculpi.
...però no han sonat els senyals.
Ah...
Per tant, li deixo deu segons perquè pugui concloure.
Molt bé. [[Remor de veus.]] Quatre-cents milions d'euros, a Salut; 161, a Educació. I ara tenim pendent una part dels recursos que venen dels pressupostos generals de l'Estat, que l'Estat encara no ha repartit. Quan els tinguem repartits, els executarem.
Gràcies. [[Veus de fons.]] De fet, ara no funcionen els comandaments... [[Compliments del pressupost de despeses del Parlament de Catalunya]] [[237-00001/13 i 237-00002/13]] Acabada la sessió de control, passem ara al següent punt de l'ordre del dia, la presentació i votació de l'informe sobre el compliment del pressupost de despeses del Parlament de Catalunya en data 31 de juliol del 2020. Abans de començar amb aquesta presentació, els faig avinent que aquest punt se substanciarà conjuntament amb el punt número 4 de l'ordre del dia, relatiu a l'informe sobre el compliment del pressupost de despeses del Parlament en data del 31 de desembre de 2020. La Mesa, d'acord amb l'article 37.3, lletra h, del Reglament, ha encomanat la presentació de tots dos informes al diputat interventor senyor Òscar Ordeig. Per tant, té la paraula per presentar-los, senyor Ordeig.
Gràcies, presidenta. Membres del Govern, diputades i diputats, en primer lloc, com no pot ser d'una altra manera, un agraïment a l'Oïdoria de Comptes, a tot el personal i especialment a la Maria Guiu, en nom dels diputats interventors, dels companys Juli Fernàndez i Teresa Pallarès; agrair, doncs, la feina i la confiança per poder defensar aquest punt de l'ordre del dia. Com saben, ja va passar per la Mesa, aquesta proposta d'informe sobre el compliment del pressupost de despeses per l'exercici 2020, els dos informes. Faré el debat conjunt perquè el tancament, evidentment, ja reflecteix tot l'any 2020. Ja va ser portat a la Mesa del Parlament i aquí..., i llavors per això ho sotmetem al plenari. Evidentment, posar-nos a disposició, els diputats interventors, de tots els diputats i diputades que esteu aquí per qualsevol aclariment, qualsevol dubte o qualsevol proposta de millora en els pressupostos, en els comptes del Parlament de Catalunya. Dono dos elements a destacar. Com saben, aquest pressupost 2020 ve marcat per pandèmia, per covid, i, per tant, hi ha alguns desajustos en la seva execució molt condicionats al descens de l'activitat parlamentària, al descens d'algunes reunions, d'algunes conferències, d'alguns projectes i d'algunes inversions, que han fet que hagin sobrat segurament més diners dels que estaven previstos inicialment. Els informes sobre compliment de pressupost, per la seva aprovació al Ple, tal com està previst al Reglament, es porten aquí després de que l'oïdora de comptes els prepari, els porti als diputats interventors i aquests els portin, els traslladin, a la Mesa Ampliada, tal com s'ha dit, que va ser el 25 de maig del 2021. L'import inicial del pressupost de la cambra és –era– de més de 62 milions d'euros. Les modificacions pressupostàries, que es van fer totes el primer semestre del 2020, van ser d'import de més de 680.000 euros; eren només tres expedients de modificació, un d'incorporació de romanents de 259.000 euros, dos de generacions de crèdit extraordinaris de més de 420.000 euros; aniré arrodonint per no cansar molt amb xifres. En total, l'import total amb les modificacions va aportar un pressupost de més de 63 milions d'euros. Bàsicament, molt ràpid, el capítol 1, el més important, de personal, era de més de 32 milions d'euros; el capítol 2, de despeses, béns corrents, de més de 10 milions d'euros; transferències corrents, de més de 16 milions d'euros; inversions reals, de més de 3 milions d'euros; variació d'actius financers, la partida més petita, amb deu mil euros. Pel que fa a l'execució del pressupost, a 31 de desembre, va ser del 88,65 per cent. Per tant, pressupost inicial més modificacions, amb les obligacions reconegudes; per tant, el que realment es va fer i les factures que van arribar, es va gastar un 88,65 per cent del pressupost. Destacar que només hi va haver dues partides, que són les que va sobrar més diners: una d'inversions reals, només es va gastar el 35 per cent de la inversió real perquè alguns projectes d'obres de l'edifici es van aturar per la pandèmia; i també de despeses corrents de béns i serveis, que només es va gastar el 75 per cent degut també, com he dit abans, al descens d'algunes activitats que estaven programades i que per la pandèmia no es van fer. Si mirem el tema de pagaments efectius, es va pagar el 99 de les obligacions reconegudes, el 99 per cent està pagat. D'acord? Per tant, jo crec que hi ha un percentatge de pagament molt alt. Un tema important: romanents de crèdit, a 31 de desembre. Els romanents de crèdit del 2020 és d'un total de 7.225.000 euros. Un 11 per cent del total ha estat un romanent que ha sobrat d'aquesta part; com segurament saben molts diputats, una part es pot utilitzar; una altra part, no. La que es pot utilitzar seria la de romanents disponibles, que suma més de 6 milions d'euros, i uns altres són incorporables al pressupost 2020 d'obres que ja han començat o de contractes vigents. A partir d'aquí, com he dit, el romanent disponible, que és de 6.770.000 euros s'haurà de decidir aviam si s'utilitzen per fer les inversions que resten pendents i que no s'han fet degut a la pandèmia. Per acabar, com deia, és important fer una planificació de les obres, que segurament moltes són plurianuals; per tant, quines són aquelles obres pendents de l'edifici del Parlament que s'han de fer? També posar-nos, com hem dit, a disposició dels diputats per a qualsevol aclariment, que rebrem amb goig qualsevol proposta de millora, iniciativa, per al bon funcionament del pressupost del Parlament, i, evidentment, jo crec que cal, és obligat, en un any especialment difícil, el 2020, marcat per la pandèmia, fer un agraïment molt sincer a la feina de tots els treballadors i treballadores del Parlament de Catalunya, que han aconseguit que, tot i les dificultats, doncs, el Parlament de Catalunya seguís funcionant. Amb aquest resum de l'informe, demanem el vot favorable del conjunt dels diputats i diputades del Parlament. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyor Ordeig. Un cop presentats aquests comptes, els demano si es poden aprovar per assentiment tots dos informes. No? [[Pausa.]] D'acord. Per tant, hi ha algun grup parlamentari que vulgui intervenir? [[Eulàlia Reguant i Cura demana per parlar.]] Sí, senyora Reguant.
Molt breument, només per exposar que nosaltres ens abstindrem, en coherència al nostre vot contrari als pressupostos del Parlament. No discutim la qualitat tècnica de l'informe, però sí que com saben discutim al capítol 1 els elevats salaris de diputats i alts càrrecs del Parlament, de la mateixa manera que discutim que moltes de les despeses del capítol 2 són externalitzacions que es podrien fer per mitjans propis del Parlament, i per això ens abstindrem.
Gràcies. Algun altre grup parlamentari volia fer alguna intervenció? No? [[Pausa.]] Doncs procediríem a la votació de l'informe sobre el compliment del pressupost de despeses del Parlament de Catalunya en data 31 de juliol de 2020. [[Pausa llarga.]] Com que no hi ha hagut intervencions de grups parlamentaris, hem fet la crida a votació, i esperàvem que arribessin els portaveus que tenen delegats els vots. He dit que votem, en primer lloc, l'informe sobre el compliment del pressupost de despeses del Parlament de Catalunya amb data de 31 de juliol del 2020. Comença la votació. Queda aprovat aquest informe per 100 vots a favor, 11 vots en contra i 18 abstencions. A continuació votarem ara l'informe sobre el compliment del pressupost de despeses al Parlament de data 31 de desembre del 2020. Comença la votació... (Pausa.) Sí, no va... Ara. Comença la votació. Aquest informe ha quedat aprovat per 102 vots a favor, 11 vots en contra i 18 abstencions. D'acord amb l'article 37.3.h del Reglament, queden aprovats els informes sobre el compliment del pressupost de despeses del Parlament de Catalunya, amb data 31 de juliol i 31 de desembre del 2020. [[Proposta de resolució de creació d'una comissió d'estudisobre la salut mental i les addicions]] [[252-00003/13]] Passem al següent punt de l'ordre del dia –el quart punt era aquest que hem substanciat conjuntament amb el punt número 3–, i el cinquè punt de l'ordre del dia és la proposta de resolució de creació d'una comissió d'estudi sobre la salut mental i les addiccions. Aquesta proposta ha estat presentada per set grups parlamentaris i, per tant, a presentar aquesta proposta de resolució intervindran els set grups proposants amb un únic torn d'intervenció de cinc minuts per a cada grup parlamentari, tal com s'ha acordat. Té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la senyora Assumpta Escarp. [[Pausa llarga.]]
És que la presidenta em vol treure el temps que m'ha donat abans. [[Rialles.]] Gràcies, presidenta. Conseller, diputades, diputats, presentem aquesta proposta de resolució, està signada per la majoria dels partits de la cambra, i bàsicament promoguda per les entitats i associacions que conformen el Pla integral de salut mental i addiccions. Es tracta de crear una comissió d'estudi, una comissió d'estudi que sigui paritària, on hi siguin les entitats, on també hi siguin els grups parlamentaris, i que de manera conjunta puguem definir, parlar, discutir sobre un model d'atenció integral, integrat, preventiu i comunitari. Jo crec que les entitats a vegades ens ho diuen –amb poques paraules, però molt clares–, si elles han estat capaces, tot i la seva diversitat, de posar-se d'acord, tenim l'obligació com a grups parlamentaris i com a Govern també de posar-nos d'acord en uns objectius, que puguem traslladar en forma de legislació, si fa falta, o de propostes legislatives, i també en forma de propostes pressupostàries i de funcionament. Últimament se'n parla molt, de la salut mental, en parlem massa, però està bé, com a mínim hem visualitzat un fet que hi era, i d'alguna manera si alguna finestra d'oportunitat ens ha donat la pandèmia en això, és la seva visualització, no? Però sobretot hem parlat de les conseqüències que la pandèmia ha tingut sobre la salut mental o bé sobre que hem deixat d'atendre o de visitar un 40 per cent menys de visites que les que vam fer en l'any 2020. Ens preocupa a tots i jo crec que n'és un reflex que a cada sessió d'investidura el president Aragonès ha parlat de salut mental, no?, i que d'alguna manera s'ha anat reflectint, i que en els seus compromisos parla d'un pacte nacional de salut mental. Però el que més ens preocupa –i crec que aquí ho podem compartir tots– és la salut mental dels infants i adolescents, l'increment dels trastorns de conducta alimentaris i aquesta dada esfereïdora que és l'increment d'un 27 per cent d'intents de suïcidi entre menors de divuit anys. És evident que tenim un problema, és evident que volem posar fil a l'agulla i crec que ho podem fer amb coordinació i amb cooperació de tots plegats. És cert que les entitats, en el seu balanç de deu anys del pla integral, són crítiques, són crítiques bàsicament per la manca de coordinació de les mateixes conselleries que formaven el pla integral, són crítiques amb la manca de lideratge, no només amb la manca de recursos. Jo crec que ells han posat sobre la taula amb aquesta anàlisi del pla integral, que vull recordar que ve del 2010, per tant, fa deu anys que estem parlant del pla integral, i que és en aquest moment quan ells fan aquest balanç de deu anys..., amb un acord, com deia abans, però que posa molt sobre..., ens posa sobre el mirall, o al voltant del mirall, sobre un lideratge feble, amb una manca de capacitat del Govern de treballar junts i, sobretot, amb una manca de recursos i no reconeixement dels professionals. En aquest moment que tant se'n parla, també és cert que moltes vegades creiem que donem resposta quan hi ha un fet molt puntual o quan passa alguna cosa, no? Hem sentit o hem vist alguns missatges a TV3, alguns reportatges a TV3, que ha fet que reaccionéssim, o que els poders públics reaccionin al voltant d'alguns protocols que no donen cobertura en aquest moment a les necessitats que s'estan generant. Crec que d'alguna manera hem de poder respondre i posar el sistema no per poder respondre denúncies que es puguin fer als mitjans o via Twitter, sinó senzillament perquè és la nostra responsabilitat, és la del Govern, però crec que en aquest tema estem tots d'acord. Fa massa temps que la salut mental és la germana pobra del sistema. Ho veiem només mirant els pressupostos, entre altres coses pels pocs diners que s'hi han dedicat, i quan en el seu moment recordo que el conseller Comín va dir que posaria diners a la salut mental, tampoc es van executar. Per tant, tenim un compromís, tenim un compromís de tots i de totes per fer-ho possible. Crec que entre altres coses tenim l'impuls de les entitats que conformen el pla integral i, en aquest cas, el meu grup sí que es reafirma en aquest compromís, per això ens vam encarregar –si volen dir-ho– de moure aquesta proposta de resolució perquè fos firmada i la poguéssim presentar avui aquí. Però res més que vam fer, que és recollir el testimoni de qui cada dia està al front de les entitats, de les associacions i de la gent que gestiona i porta la salut mental, que des d'aquí els vull donar el meu reconeixement. I a vegades ho personalitzo en la senyora Titon Laïlla, la diputada, entre d'altres coses perquè per mi ella reflecteix molt el que és el professional de salut mental. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació té la paraula el senyor Juli Fernàndez, pel Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Moltes gràcies, presidenta. Conseller, content de retrobar-nos per continuar treballant en el mateix sentit. Bon dia, diputats, diputades. Permeteu-me començar per on ha acabat la diputada Escarp, agraint a les entitats del sector de salut mental que estiguin cada dia a la trinxera, cada dia, no només durant la covid, però encara més, a la trinxera, i fent-ho, doncs, anomenant-los a tots i totes elles: a Ammfeina, a l'associació Encaix, a Barcelona Salut Mental, al Consorci de Salut i Social de Catalunya, a la Federació Catalana de Drogodependències, a la Federació de Salut Mental Catalunya, a la Federació Catalana d'Entitats de Salut Mental Primera Persona, al Fòrum Salut Mental i a l'Associació d'Entitats Sanitàries i Socials, la Unió. Un agraïment també perquè aquesta proposta arriba fruit del seu consens, i quan hi ha el consens del sector és molt més fàcil poder avançar, i encara més en una qüestió que és una prioritat de la nostra societat, i, per tant, d'aquest Parlament, i com també ha explicitat el molt honorable president i el conseller, en moltes ocasions, del Govern. El sector, doncs, heu fet possible que els grups parlamentaris, la majoria de grups parlamentaris, una amplíssima majoria –de forma consensuada, com vosaltres ens heu demanat, perquè la salut mental no és de ningú, la salut mental no té color polític, és de tothom, doncs–, avui proposem a aquesta cambra la creació d'una comissió d'estudi sobre la salut mental i les addiccions. M'agradaria accentuar que és la primera comissió que crearem de les que no són preceptives, i, per tant, és un fet que demostra que, sens dubte, estem alineats en la prioritat fonamental de l'abordatge de la salut mental. I permeteu-me anar una mica més enllà. Aquesta, la catorzena legislatura, ha de ser i serà la legislatura de la salut mental, i això depèn de nosaltres en aquest Parlament, de la feina que fem a la Comissió de Salut Mental tots i totes plegades, depèn del sector, i depèn també, i permeteu-me, per l'experiència viscuda com a alcalde de Sabadell, també en la part de la promoció i la prevenció de la salut que poden fer els ajuntaments, perquè al final el que necessitem és poder facilitar la vida, facilitar el dia a dia, i fer-ho des de totes les visions. En aquesta comissió tindrem la possibilitat de debatre i de construir grans consensos, i permeteu-me que apunti algunes de les qüestions que des del nostre grup parlamentari, que hem tingut la responsabilitat durant aquests darrers anys de gestionar, creiem que és important que hi puguem aportar. Parlarem del model i aportarem, doncs, la visió, els valors, els reptes, l'accessibilitat i l'equitat arreu; posar la vida de les persones al centre; la visió comunitària; la integralitat; el respecte; els drets de les persones; la prevenció en tots els àmbits, com us deia. Treballarem entorn de la necessitat d'una governança, d'una governança que lligui i que faci de fil conductor en la facilitació del dia a dia de la gent, una governança integral, que creiem que ha de poder ser polièdrica, i creiem, com sempre, que debatrem i parlarem de recursos. Aportarem, doncs, la necessitat de poder continuar incrementant els recursos en salut mental, com es va fer des de l'any 2008 amb la incorporació d'aquests 70 milions d'euros que estan consolidats, i que creiem que amb una aportació extraordinària de 70 milions d'euros més, per exemple, poden reforçar l'atenció comunitària, individualitzada, de la persona. Per tant, l'objectiu: facilitar el dia a dia de la gent. La covid ha posat el focus en una situació estructural, i ho ha fet a partir d'una situació excepcional que han viscut de manera molt dura alguns col·lectius, especialment els joves i les persones joves, les persones grans amb la seva desconnexió i amb la seva solitud no volguda, amb un biaix de gènere claríssim i amb un biaix de classe importantíssim. És per això que el nostre grup parlamentari, com a, evidentment, proposants votarem a favor, i ens posem a disposició per teixir aquests consensos per facilitar la vida de la gent. Moltíssimes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. A continuació té la paraula, en nom de Junts per Catalunya, la diputada Assumpció Laïlla.
Gràcies, presidenta. Conseller, diputats, diputades, abans de començar vull agrair a les associacions i entitats que han treballat intensament perquè avui portem a debat i aprovem la creació d'aquesta comissió d'estudi sobre la salut mental i les addiccions. No les oblidem, que avui, òbviament, no poden acompanyar-nos al Ple, tot i que era la seva voluntat, per raons de la covid, però que estan seguint-nos de manera telemàtica. Abans les han anomenades, no ho repetiré, però moltíssimes gràcies, perquè segur que haguéssim parlat aquesta legislatura de salut mental, però no segur que ho haguéssim fet buscant consens de manera pragmàtica, de manera realista, en el marc d'un debat com permet fer-ho des d'aquesta comissió. Parlar de salut mental és parlar de vida. Moltes vegades quan parlem de persones amb trastorn mental, ho fem des dels tòpics, des dels prejudicis, des de l'estigma, i sobretot i principalment el que hem d'aprendre és a parlar-ne des de l'empatia, des del «tu pots ser jo, des de la proximitat, perquè 82,7 milions d'europeus pateixen cada any un trastorn mental, és a dir, un de cada quatre en patirem un al llarg de la nostra vida, i, per tant, no ens pot ser aliè aquest patiment, ni que sigui només per l'impacte segur que tindrà en la nostra vida o en l'entorn més proper. A la meva vida anterior, com a infermera especialista en salut mental, recordo una frase que em va dir un pacient, l'Emilio, que m'ha acompanyat sempre en totes les propostes que he fet aquí al Parlament, i em va impactar molt. Ell deia que la seva vida era «un pasar de horas sin huella. Com podem visibilitzar, com podem donar vida, donar sentit i dignitat a les persones que per culpa d'un problema de salut se senten així? Perquè parlar de salut mental no és parlar només de salut, és parlar d'oci; és parlar d'habitatge; és parlar de justícia; és parlar d'educació, és parlar de suport social. Ens cal una visió transversal, global interdisciplinària i interdepartamental per abordar la malaltia mental i els seus efectes de manera que ens permeti acompanyar la persona des d'aquesta perspectiva holística i oferir dignitat. Hem de poder garantir i acompanyar les persones en el seu camí vital des del desenvolupament de la seva màxima autonomia personal fomentant totes i cadascuna de les potencialitats de les persones, fugint de visions paternalistes –massa sovint presents en el món de la salut mental– i promulgant la participació i l'empoderament de les persones i treballant amb les famílies i amb la comunitat. Crec que puc dir que tots compartim la importància del canvi de paradigma cap al que cal avançar, simplement fent una comparativa amb els models ja existents a altres països capdavanters en polítiques dirigides a la millora de l'atenció a la salut mental. Però a risc de ser imprudents, crec que hem de tornar a ser pioners en aquest àmbit i aprofitar el coneixement i experiència que tenim per avançar-nos i respondre realment a un futur que ja tenim aquí. Si una cosa ha fet aquesta pandèmia és posar sobre la taula i sense pal·liatius quines són les febleses que tenim en l'àmbit de la salut mental, en molts, però sobretot en la salut mental. El confinament forçat ha portat a aguditzar o a intensificar relacions, podríem dir, poc sanes, o, per contra, també ha aprofundit en la soledat de moltes persones que han vist tallades les seves relacions socials, que les han acomboiat durant tota la vida. La por que ha generat la pandèmia, la incertesa sobre a què ens enfrontàvem, els infants i joves vivint etapes crucials del seu desenvolupament personal i social en confinament, la precarització, la vulnerabilitat de moltes persones i famílies. Això ens porta una onada m'atreviria a dir «pandèmica també de problemes de salut mental. Per tant, ens cal imperativament afrontar això, així com també l'impacte d'aquestes xifres esfereïdores de temptatives o suïcidis consumats. Però també hem d'aprofitar-ho com a oportunitat per tal de modificar el sistema i consolidar l'atenció en salut mental com a eix vertebrador de totes les polítiques, no només les polítiques sanitàries. És per això que ens cal ser conscients de quines mancances tenim de base, com pot ser, per exemple –i s'ha repetit moltes vegades en aquest faristol– l'infrafinançament. Ens cal inversió en prevenció, en diagnòstic, en tractament i en recerca, però també ens calen programes d'integració i inclusió amb mesures econòmiques que ajudin i acompanyin les persones que pateixen algun trastorn mental. No podem deixar de banda tampoc les drogodependències o addiccions, i, òbviament, tampoc podem quedar-nos amb una mirada de la salut mental des de la perspectiva adulta, sinó que hi ha problemes que apareixen a la infantesa o a l'adolescència que hem de detectar a temps i així oferir tractaments i acompanyar les famílies, com poden ser els trastorns de la conducta alimentària. I a la vegada hem de garantir la continuïtat assistencial al llarg de la vida i arreu del territori. Fem que la vida de les persones amb salut mental deixi una petjada digna, i esperem que també la deixi aquesta comissió. Gràcies, presidenta. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació té la paraula, pel Grup Parlamentari de la CUP - Un Nou Cicle per Guanyar, la senyora Laia Estrada.
Bé, doncs quan presentem la comissió donem moltes dades, moltes xifres sobre índexs de quin és l'estat de la salut mental a nivell mundial, i és important tenir-ho en compte, però també aterrar-ho a casa nostra. S'han dit algunes de les xifres, esfereïdores, s'ha especificat el creixement colpidor dels episodis de conducta suïcida en menors d'edat, com ha crescut, malauradament, arran de la covid-19. Però també podem esmentar que les consultes relacionades amb trastorns d'ansietat van incrementar-se en un 136 per cent entre els mesos d'abril i maig de l'any passat, i que es va triplicar l'ús de tranquil·litzants i de somnífers. Podem esmentar que el 50 per cent dels pacients dels CAPs tenen ansietat o depressió. I quan parlem d'enguany, de què està passant enguany, per posar només un exemple, l'Hospital Sant Joan de Déu ha atès un 47 per cent més d'urgències de salut mental només en el primer trimestre. Per què considerem que és important aquesta comissió? Doncs perquè per nosaltres és important poder parlar de tres aspectes clau que impregnen tot el nostre sistema de salut. D'una banda, la manca de recursos, l'evident manca de recursos; d'una altra banda, la perversió del model de concertació publicoprivat, i, per últim, la influència devastadora dels determinants socials de la salut. En primer lloc, quan parlem de la manca de recursos hem de recordar que encara no ens hem recuperat de les retallades que es van iniciar en l'anterior crisi econòmica. Partim, a més a més, d'una realitat absolutament desastrosa, i és que, malgrat tenim la principal partida econòmica en l'àmbit de la salut, resulta que la major part d'aquests diners no els controlem directament des de l'Administració pública, sinó que van a parar a aquestes empreses prestadores. Això repercuteix negativament, i ho explicaré tot seguit, quan parlem del model de concertació, però el que veiem és que tenim el que hauria de ser una porta d'entrada al nostre sistema de salut totalment desmantellada i afeblida com és l'atenció primària. Resulta que la salut mental no gaudeix de prou recursos, com s'ha dit, però és que a més a més sembla que sigui un servei de luxe, qui s'ho pot permetre se'n va a un terapeuta privat, i, a més a més, tenim una llista d'espera insultant. No tenim prou professionals, tenim sis psicòlegs per cada cent mil habitants en el sistema públic, a la resta d'Europa la ràtio és de divuit per cada cent mil, és a dir, el triple. I, com dèiem, doncs, a més a més, no tenim prou centres. Es feia referència al colpidor, a l'esfereïdor relat testimoni d'aquella mare que deia que es plantejava hipotecar-se per poder pagar els quatre mil euros que li costava ingressar la seva filla adolescent per poder ser tractada d'un trastorn alimentari. I aquí lliguem amb la perversió del model de concertació publicoprivat. No només no tenim prou recursos, sinó que, des del nostre punt de vista, en masses ocasions es malbaraten quan no es malversen. El nostre sistema sanitari permet el drenatge de recursos públics a mans privades perquè uns pocs facin negoci a costa de la nostra malaltia, a costa del nostre erari i a costa de precaritzar les condicions laborals de les professionals. I això ho veiem a tot el sistema de salut, però especialment ho veiem amb l'oligopoli que representa una de les principals fundacions, empresa, com és el Grup Pere Mata, del qual en parlarem a bastament en aquesta comissió. I, per últim, volem esmentar la importància de tenir en compte els determinants socials de la salut. Per què? Doncs perquè tal com diu l'OMS són els principals responsables de les desigualtats en salut que pateix la població. Necessitem enfortir el nostre sistema de salut pública, necessitem més professionals, més centres en el conjunt de la sanitat, i especialment en el conjunt de la salut mental. Però si no ataquem les causes de molts dels trastorns que pateix la població difícilment ens en sortirem. I tenim un cas terriblement recent, el suïcidi d'un veí de Sants, l'altre dia, quan estava a punt de ser desnonat. No era evitable aquesta mort? No eren evitables aquest i tots els suïcidis relacionats amb la vulneració del dret a l'habitatge? Quants suïcidis s'estan produint actualment davant l'amenaça o la constatació de patir un desnonament? Necessitem garantir el dret a l'habitatge, necessitem garantir el dret a una alimentació de qualitat, el dret a uns subministraments bàsics, que ningú no pateixi ni set ni fred ni foscor. Necessitem, en definitiva, garantir el dret a gaudir d'una vida digna, una vida que valgui la pena ser viscuda. I si parlem, per últim, d'addiccions, voldria recordar la contradicció que representa que tots els partits ens haguem posat d'acord per tirar endavant aquesta comissió i alhora molts d'aquests partits estiguin donant suport a un projecte que fomenta la ludopatia, com és el Hard Rock, anterior BCN World.
Gràcies, senyora Estrada, A continuació, té la paraula el senyor David Cid, del Grup Parlamentari En Comú Podem.
Gràcies, presidenta. Pel nostre grup parlamentari, per En Comú Podem, és evident que aquesta legislatura ha de ser la legislatura de la salut mental. I avui fem un primer petit pas amb la creació d'aquesta comissió d'estudi. Nosaltres entenem que la salut mental i les addiccions han estat grans oblidades de la salut pública després d'una dècada de retallades, d'una dècada que nosaltres entenem que ha estat una dècada perduda. I probablement la covid ens ha situat a una situació límit, eh?, a milers de persones i milers de famílies, i fa inajornable garantir un model d'atenció pública –insisteixo en el concepte de pública– de la salut mental i de les addiccions, no? Perquè, quan acabem amb el virus, que estic segur que hi acabarem, acabarem amb ell, l'onada, i no sé si potser ja parlar del tsunami, de la salut mental seguirà aquí, no? I la pregunta que ens fan les entitats o que ens feia, per exemple, la Federació de Salut Mental Catalunya és què farem des de les institucions, què farem des del Parlament de Catalunya, si continuarem com fins ara o serem capaços i capaces, entre tots plegats, de situar la salut mental i les addiccions com una prioritat de país, no? Crec que és fonamental –i ells també ens ho traslladarem, i és l'objectiu també de la comissió– acabar amb l'estigma i visibilitzar els problemes emocionals i els trastorns mentals. Tots nosaltres coneixem, tenim amics, amigues, familiars, persones estimades..., o nosaltres mateixos hem estat persones que hem patit en algun moment de la nostra vida trastorns mentals més o menys greus o hem hagut, per exemple, d'anar al psicòleg. No, no faré allò de preguntar, no?, en públic, o aquí, qui hi ha anat, però en tot cas sí parlar del meu cas, que en dues èpoques de la meva vida he hagut d'anar al psicòleg, una per qüestions d'ansietat i l'altra per depressió, no? Però vaig poder-hi anar perquè tenia els recursos per anar-hi, perquè tenia cinquanta-cinc euros a la setmana per poder anar a un psicòleg, perquè fins i tot, no?, quan no formava part, en aquest cas, de la institució no sabia que a la salut pública existia, no?, encara que molt minvada, la figura del psicòleg públic, no? Per tant, al llarg de la nostra vida tots i totes passem pel psicòleg, pel dentista o pel fisioterapeuta, i moltes vegades, no?, ens veiem abocats a fer-ho a través de serveis que no formen part de la cartera pública, en aquest cas, o de la sanitat pública. Crec que és un repte fonamental a resoldre, perquè –i ara també vull parlar d'això– la desigualtat també afecta com un element fonamental en el tractament de la salut mental, no? Catalunya té una ràtio de sis psicòlegs públics per cada cent mil habitants. Algunes ciutats... Vaig tindre l'oportunitat la darrera setmana de reunir-me amb la Comissió Martí Julià, de Santa Coloma: només té en aquests moments tres psicòlegs públics en actiu per a una ciutat de 120.000 habitants. Jo crec que és, no?, òbviament, comprovable per a tothom que estem en una situació que no dona resposta a les necessitats que ha provocat també la covid, no? I és evident que els condicionants socials –s'hi feia referència ara– impacten en la salut i, evidentment, en la salut mental de la població, no? I és evident que una persona que no pot pagar el lloguer de vuit-cents euros, i que malauradament, com hem viscut aquesta setmana, s'acaba suïcidant..., és evident que la situació de desesperació que té..., al mateix moment que no pots pagar el lloguer és difícil que tu puguis pagar-te un psicòleg de cinquanta o seixanta euros setmanals, no? I, per tant, la resposta que hem de donar és si això ens importa com a societat i ens importa com a país, no? Nosaltres creiem que Catalunya necessita fer un salt endavant en salut mental, bàsicament en prevenció, promoció, detecció i atenció. I és evident que necessitem un pla de xoc urgent de la salut mental perquè les dades s'han disparat –s'hi feia referència ara també–, un 27 per cent, no?, els intents de suïcidi durant la pandèmia pel que fa a adolescents, no? I crec que aquí hi han experiències que es poden aprofitar. Jo vull situar dos exemples. Per exemple, a nivell de l'Ajuntament de Barcelona, el pla de xoc que ha posat en marxa amb el telèfon de prevenció del suïcidi. El 50 per cent de les trucades que rep aquest telèfon són de fora de la ciutat de Barcelona. Per tant, crec que la Generalitat té capacitat de posar en marxa un servei similar, a més a més amb recursos jo diria molt limitats si ho comparem amb el volum del pressupost en aquest cas del Departament de Salut. I l'altre és el programa Consulta'm, que és bàsicament un psicòleg gratuït i sense cita prèvia, especialment per als joves de dotze a vint-i-dos anys. Crec que també és un projecte que podem exportar a la resta del país. En definitiva, creiem que, no?, Catalunya necessita que aquesta sigui la legislatura de la salut mental; Catalunya necessita un pla de xoc de salut mental a nivell de país, i espero que sigui una de les primeres mesures que posa en marxa el Departament de Salut. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyor Cid. A continuació té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Anna Grau.
Gràcies, senyora presidenta. Senyors diputats. La salut mental de la població catalana està en crisi. Això passa no només a Catalunya, és un drama universal, però és aquí, senyors i senyores, on actua el nostre àmbit de responsabilitat. No pot ser que la ciència avanci en la definició de perspectives i solucions cada vegada més exigents, complexes i transversals, mentre les administracions es queden enrere fent números insuficients, fent números miserables, defensant models obsolets que ja han deixat de funcionar fa dècades, però que aparentment són els únics que els gestors poden o volen pagar. No es tracta de fregar el llom o fins i tot de fer la pilota a les associacions o a les entitats i ja està. Hi ha molta feina a fer. L'any 2006, el Pla director de salut mental i addiccions va definir a Catalunya un model d'atenció amb una visió àmplia del conjunt del sistema de salut incorporant la promoció, la prevenció, el tractament, la rehabilitació i la reinserció social de les persones afectades. Bé, quinze anys després aquell pla esdevé una promesa buida, una carcassa de solució agreujada per l'impacte de la covid. Alguns dels oradors que m'han precedit ja han insistit en com, a la pandèmia física i els rigors del confinament, li està seguint una mena de pandèmia psiquiàtrica, un cúmul explosiu d'emergències de salut mental, que s'acarnissa especialment entre la població més jove, entre els que s'estan disparant les taxes de suïcidi. Des d'aquí una abraçada als pares i mares que han perdut fills i filles o que tenen por de perdre'ls o per sempre o en una espiral de solitud, incomunicació, dependència de les noves tecnologies, trastorns alimentaris. Una abraçada també a la família del veí de Sants que es va suïcidar per un desnonament; i sí, senyora Laia Estrada, jo també crec que aquesta mort s'hauria pogut evitar i s'hauria d'haver evitat. Algun dia haurem de mirar a la cara els fets, la responsabilitat de tothom i preguntar-nos si la covid ha estat, és, una crisi sanitària o una crisi de model sanitari, de sinceritat administrativa i d'assignació responsable de recursos. No pot ser que tantes famílies de treballadors autònoms en precari o penjant del fil d'un ERTE, que a tanta i a tanta gent colgada per la pitjor crisi econòmica que s'ha viscut aquí des de la Guerra Civil se li segueixin reclamant esforços fiscals sovint inhumans, pagar impostos i més impostos i més impostos, i que a l'hora d'obtenir els serveis –que se suposa que aquests impostos financen, tot sigui gasiveria, amagar l'abast dels problemes i minimitzar el cost real de les solucions. A veure si aprenem la lliçó. No té sentit predicar un abordatge psicosocial de la salut mental, una visió ampliada de la intervenció comunitària en la defensa dels drets psiquiàtrics de les persones, si després els recursos socials i sanitaris no hi són o no hi són prou. No pot ser que el pes de la cura de les persones amb problemes de salut mental continuï recaient massivament en les famílies i, dins de les famílies, en les dones, que seguim sent el pal de paller que aguanta tot l'esforç que hauria de ser de la societat en el seu conjunt. Siguem realistes. O assumim i garantim l'existència d'uns recursos que acompanyin, si cal al llarg de tota la vida, les persones amb problemes de salut mental i les seves famílies o no ens en sortirem. Una altra assignatura urgent és la lluita contra l'estigma de la malaltia mental. Hem de posar moltíssima més energia a fer del tot inacceptable l'ús d'alguna condició de salut mental com a insult i, encara més, hem de lluitar per dignificar la malaltia mental, perquè aquesta pugui aflorar dignament i ser tractada com ho són altres condicions. Afegir vergonya a la patologia mata i, quan això passa, és culpa de tots, de tots els que ho provoquen i de tots els que ho permeten sense fer res. Des de Ciutadans, impulsarem una proposició de llei de principis i urgent aplicació als drets de les persones amb problemes de salut mental i als seus familiars. Des d'aquí vull enviar una forta abraçada a la psiquiatra i exdiputada de Ciutadans en aquesta cambra, Blanca Navarro, que, de manera absolutament desinteressada i generosa, està abocant hores, esforç i dedicació a ajudar-nos a tirar endavant aquesta iniciativa. Ho fa a canvi de res, perquè sí, perquè pateix per totes i cadascuna de les persones amb problemes de salut mental de Catalunya. I bé és fantàstic que existeixin les Blanques Navarro, però sistema no pot dependre d'elles. Ha de proveir per no dependre d'aquests casos espectaculars l'altruisme i perquè hi hagi molt més psiquiatres, psicòlegs, infermers de salut mental, treballadors, educadors socials. És escandalosament baixa, ja s'ha dit aquí, la ràtio d'aquests professionals per pacients a tot Espanya, i Catalunya no n'és una excepció. Resumint, senyores i senyors diputats, el que es tracta és aquesta proposta de resolució d'una creació d'una comissió d'estudi que previsiblement avui s'aprovarà de manera gairebé unànime i podria ser sense el «gairebé si no fos per l'infantil veto al Grup de VOX, com si en aquest tema hi hagués gent massa extremista per estar-hi en contra. En fi, esperem que això tiri endavant. Quan jo començava com a periodista parlamentària es deia que si volies enterrar un problema, creem una comissió. Esperem que no sigui el cas aquesta vegada i que tot sigui a fi de bé. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyora Grau. A continuació té la paraula, en nom del grup Mixt, la senyora Lorena Roldán.
Gracias, presidenta. Se han dicho ya muchísimas cosas en este debate y, como bien recordaba la diputada Grau hace un momento, es prácticamente una propuesta de creación de comisión que han firmado la totalidad de los grupos, a excepción de uno, porque no les han dado la oportunidad y, desde luego, creo que, en una materia y en un tema como este, pues no era momento de hacer la política que algunos están llevando a cabo y desde mi grupo también, evidentemente, lamentamos esta actitud y ese comportamiento que, insisto, creo que no ayuda absolutamente en nada y menos en cuestiones como esta. Me sumo también a ese saludo y agradecimiento a las entidades y las asociaciones que están siguiendo el debate, pues en streaming, ya que las circunstancias del covid no permiten tener público. Desde aquí un agradecimiento porque están impulsando la creación de esta comisión y han hecho posible, pues, que hoy traigamos aquí el consenso necesario. Yo creo que estamos ante un debate fundamental, que es el de la salud mental y el de las adicciones, que es ese gran tema olvidado, en demasiadas ocasiones también estigmatizado e incluso minimizado. Es cierto que en los últimos años hemos hablado más, desde esta tribuna, desde este Parlamento, de salud mental que en épocas anteriores, y seguramente, pues, fruto de esos debates y de esa concienciación, ha nacido el consenso necesario para aprobar hoy esta iniciativa que, por supuesto, como ya he dicho antes, mi grupo es firmante. Yo decía que la salud mental ha sido tradicionalmente esa gran olvidada, pero creo que lo peor de todo es que ha sido un olvido consciente. Hablar de salud mental a menudo incomoda, y parece que padecer un trastorno de esta índole, pues, resulta vergonzante y nos lleva a llevarlo en secreto en muchas ocasiones, en silencio, agravando todavía más el problema. Y creo que ahí es donde todos tenemos que concienciarnos de la gran responsabilidad de la sociedad. Decía la diputada Laïlla..., yo creo que una palabra clave, que es la de «empatía. Y creo que nos tenemos que armar todos de esta empatía, porque además nadie está exento de sufrir un trastorno, a lo largo de su vida, relacionado con la salud mental, y creo que es una de las lecciones, además, que nos llevamos de esta pandemia. Yo espero que esta comisión de estudio sirva para arrojar luz, para dar voz, sirva también para normalizar, para sensibilizar e, insisto, para que todos seamos conscientes de que esto no es una cosa ajena y que nos pueda pasar a cualquiera de nosotros en algún momento de nuestra vida. Decía que es una de las lecciones que nos llevamos de la pandemia. No solamente hemos atravesado y seguimos atravesando todavía una pandemia mundial, sino que, además, por primera vez, hemos vivido confinados y solamente hemos podido salir de casa para lo más esencial. Hemos visto cómo nuestros niños tuvieron que abandonar las aulas para seguir el curso online. Hemos visto también cómo los jóvenes no podían ir a clase y se han visto privados, pues, de esas actividades que son propias de su edad y que son fundamentales. Hemos visto también a centenares de miles de catalanes que han atravesado un ERTE, algunos de ellos, muchísimos, están todavía en esta situación, con la incertidumbre que eso provoca, e incluso empresarios, autónomos que han tenido que cerrar la persiana de su negocio y que no saben si la van a poder abrir, con el malestar y el miedo y el pánico que eso también te lleva. Y, por lo tanto, pues situaciones que derivan también o pueden derivar en algún trastorno, en alguna patología relacionada con la salud mental. Según la encuesta realizada por la Agencia de Salud Pública del Departamento de Salud, junto con ESADE y con la colaboración de Idiap Jordi Gol, el cuestionario de salud en tiempos de confinamiento por el coronavirus, durante el periodo de confinamiento –se ha dicho aquí ya– se han triplicado los síntomas de depresión y malestar emocional. Respecto a la ansiedad, las cifras son todavía peores. Ha aumentado hasta cuatro veces la ansiedad crónica en comparación con los últimos datos que teníamos de Cataluña. Y lo que constata también esta encuesta es el aumento del uso de tranquilizantes, de sedantes y de somníferos. Nos preocupa especialmente –se ha hablado prácticamente por todos los grupos– el colectivo de los más jóvenes. Por ejemplo, con los estudiantes más de la mitad presenta síntomas de depresión; un 44,8 por ciento, de ansiedad; y un 91,5 por ciento, de malestar emocional. Es un colectivo especialmente vulnerable, no solamente a raíz de la pandemia, también antes. Lo citaba también la diputada Escarp. Nos preocupan muchísimo los trastornos, por ejemplo, como los relacionados con los trastornos alimenticios. También, por supuesto, el suicidio juvenil, con ese dato escalofriante del aumento del 27 por ciento. Hemos visto esas llamadas de socorro de algunas familias desesperadas ya, que utilizan incluso las redes sociales para que alguien les ayude. Y ojalá esta comisión sirva para que esas llamadas de socorro no se tengan que producir ni en redes sociales ni en ninguna parte, que la Administración esté ahí acompañando a estas familias. Como último... Acabo muy rápido, presidenta. No quiero dejarme atrás a los profesionales de la salud, que han sufrido muchísimo en esta pandemia, que han tenido una ansiedad mayor que el resto de la población. Creo que es fundamental que cuidemos a esos que cuidan de nosotros. Así que desde aquí también mi agradecimiento. Y ojalá que esta comisión sirva, de una vez por todas, para solucionar todas estas cuestiones que venimos arrastrando desde hace demasiado tiempo. Gracias.
Gràcies, senyora Roldán. A continuació, per fixar el posicionament del grup parlamentari, té la paraula la senyora María Elisa García, del Grup Parlamentari VOX.
Gracias, señora presidente. Señores diputados: «Si quieres solucionar un problema, nombra un responsable; si quieres que el problema se demore eternamente, nombra una comisión. Esta cita histórica, atribuida a Napoleón, ha demostrado su acierto cada vez que se ha puesto en marcha en Cataluña una comisión parlamentaria para intentar arrojar luz sobre algún asunto. Y en esta tesitura nos encontramos ahora mismo. Desde luego no deja de llamar la atención que, en lugar de intentar reducir el gasto político que implica una nueva comisión, presidente, vicepresidentes, portavoces, por el contrario, contemplen colocar a todos aquellos diputados que aún no han pasado por la caja del plus parlamentario, en aras de que ese capital se quede dentro del Parlament y jamás llegue al bolsillo de los ciudadanos, ni en forma de dinero, ni en forma de servicios. Siempre pueden ustedes modificar el Reglamento y evitar así que haya un gasto directo derivado de la formación de nuevas comisiones. Miren ustedes, la salud mental y las adicciones se engloban dentro de la consejería de Salud. La consejería de Salud dispone de una extensa maquinaria entre la que está la Secretaría de Salud Pública, que en los términos previstos en el artículo 11.2 de la Ley 13/1989, del 14 de diciembre, tiene como funciones, entre otras, elaborar estudios de las intervenciones sobre los determinantes de la salud de la población y establecer directrices y prioridades en materia de salud pública, y coordinar y supervisar tanto la implantación como la ejecución de planes de salud. Y ¿qué quiere decir todo esto? Pues que dicha secretaría, que engloba diez subdirecciones generales para sectorizar Cataluña, tiene como cometido identificar y estudiar los problemas de salud, entre los que están las dependencias y la salud mental, y proponer soluciones, ya sean protocolos de actuación o recursos para dar cobertura a las carencias del paciente. Por otra parte, está el Servicio de Salud Maternoinfantil, en el que se encuentra el Departamento de Acciones sobre la Adolescencia, cuya especial finalidad, entre otras, es estudiar la evolución psicosocial de este grupo de pacientes. Y, finalmente, llegamos al CatSalut, con siete regiones sanitarias, cada una con sus gerentes, sus responsables de Salud Pública, de Adolescencia... Y dentro de este, con una estructura casi, a modo de espejo, se encuentra el Instituto Catalán de la Salud. Miren, hay una cosa con la que estoy totalmente de acuerdo con ustedes: todo este entramado que es la consejería de Salud no está funcionando, o no está contribuyendo a mejorar la perspectiva de salud mental en Cataluña. Y lo sabemos porque hay datos objetivos de estudios observacionales que certifican que existe un incremento alarmante de la patología de salud mental, especialmente en jóvenes y especialmente en adicciones. Sin ir más lejos, los intentos de autolisis en menores han crecido un 27 por ciento en el 2020. También existe una prevalencia ascendente en las cifras de juego problemático y, en especial, en los grupos de menor edades según un estudio del Ministerio de Sanidad. Y según un metaanálisis realizado a principios de año, hay un claro aumento de prevalencia en depresión, ansiedad y estrés postraumático a raíz del covid. Después de todo esto, honestamente, ¿creen que la solución está en crear una comisión, aumentando el gasto político, con las mismas competencias que ya desarrollan cuatro departamentos de la consejería de Salud? Verán, la solución no es montar otro grupo más de pensadores que paseen por el Parlament con su carpetita de salud mental. La solución es utilizar el dinero de esta comisión que quieren ustedes crear y otros gastos superfluos de la Generalitat como el Instituto de Estudios de Autogobierno o las subvenciones otorgadas al Instituto Nova Història, por ejemplo, en integrar psiquiatras en los equipos de atención primaria para que puedan hacer un diagnóstico precoz y un seguimiento terapéutico adecuado. O invertir el capital de las oficinas de expresidentes y sus sueldos vitalicios en paliar las grandes deficiencias que tiene la Generalitat en torno a los trastornos agudos de la alimentación, donde más del 50 por ciento de las camas de ingreso son de la red privada. O los 640.000 euros que destinan ustedes a la Plataforma por la Llengua, dedicarlos a políticas educativas para implementar programas de prevención eficaces que eviten jóvenes con adicciones. En fin, que cambien de objetivo: pongan primero la salud mental y no llenarse los bolsillos o su agenda rupturista. Y, obviamente, nosotros votaremos que no. Porque, si no fuese suficiente todo lo expuesto, que nosotros creemos que sí, es que ni siquiera han contado ustedes con nosotros para firmar esta propuesta. Muchísimas gracias, señores presidentes. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, atès que el conseller de Salut ha demanat intervenir breument, té la paraula el senyor Josep Maria Argimon.
Molt breument...
Ho pot fer des de l'escó, si ho vol, sí.
Si em permet, sí, ho faré molt breument i des de l'escó. Agrair, agrair a totes les diputades i diputats que han intervingut i a tots els grups aquesta comissió. Jo penso que això serà una comissió que ens donarà fruits i sobretot fruits per a qui els ha de donar, que és per a les persones que en aquests moments estan patint un trastorn mental. Per un altre cantó, també s'ha esmentat, però no vull deixar-ho de fer, el fet de que la covid està agreujant tota aquesta situació, l'està agreujant i principalment l'està agreujant per la por, la incertesa, sí, però sobretot perquè la covid el que ens deixa és encara unes desigualtats socials i econòmiques molt més profundes de les que teníem, les deixa i les deixarà, i això, evidentment, impacta sobre la salut, la salut en general i molt en particular sobre la salut mental.
Moltes gràcies, conseller. Acabat, doncs, el debat, procedirem a la votació de la proposta de resolució de la creació de la comissió d'estudi sobre la salut mental i les addiccions. Recordin que votem el text original presentat pels grups parlamentaris que han sol·licitat aquesta creació. [[Pausa.]] Si els diputats van seient als escons que tenen assignats, començarem la votació. (Pausa llarga.) Comença la votació. Aquesta proposta de resolució de la creació de la comissió ha quedat aprovada amb 116 vots a favor, 11 vots en contra i... I ja està, 11 vots en contra. Per tant, queda aprovada aquesta creació de comissió. [[Proposta de resolució de creació d'una comissió d'estudi sobre la protecció del delta de l'Ebre]] [[252-00004/13]] Passem al següent punt de l'ordre del dia, el sisè, que és la proposta de resolució de la creació de la comissió d'estudi sobre la protecció del delta de l'Ebre. Aquesta proposta ha estat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana. Per tant, per presentar aquesta iniciativa, iniciarem el debat amb el grup parlamentari proposant. A continuació intervindran els grups parlamentaris que han proposat esmenes i posteriorment obrirem el torn de posicionament per a la resta de grups parlamentaris. Els torns d'intervenció seran de deu minuts per a cada grup. En aquest punt, els faig avinent que el Grup Parlamentari d'En Comú Podem ha retirat les seves esmenes. Per tant, en primer lloc, té la paraula el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana i farà ús d'aquest torn d'intervenció el diputat Josep Lluís Salvadó.
Gràcies, senyora presidenta. Consellera, diputats, diputades, bé, el 22 d'octubre del 2020, a finals de la passada legislatura, al Ple d'este Parlament vam aprovar per unanimitat una moció que presentàvem des del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana que abordava la greu situació del delta de l'Ebre. El primer punt d'aquella moció intentava fer una anàlisi i un repàs de quina era la situació en aquell moment del delta de l'Ebre –malauradament, molt pareguda a la que tenim en estos moments– i intentava fer un repàs de les causes i de les amenaces que en aquell moment se patien i que continuem patint. I venia a dir que el Parlament de Catalunya denunciava «la situació de vulnerabilitat del delta de l'Ebre davant les amenaces del canvi climàtic, la regressió i la subsidència provocades per la minva de cabals d'aigua del riu i la manca d'aportació de sediments retinguts als embassaments i a l'alteració del transport de sediments marins al llarg de la costa catalana. Més enllà d'este primer punt, s'entrava en un segon punt que deia que «el Parlament de Catalunya considera que cal crear una comissió parlamentària d'estudi per a la protecció del delta de l'Ebre, amb l'objectiu d'estudiar i fer el seguiment de les mesures de protecció d'aquesta zona. La legislatura, com comentava abans, se va acabar poc després d'haver-se aprovat esta moció, i la comissió no va poder ser constituïda. Ara que comencem esta nova legislatura, mos sembla imprescindible materialitzar aquell acord de govern i tornar i posar damunt de la taula el pas següent, que seria el que plantegem de fer avui, que és aprovar una proposta de resolució, que és la que ha de donar peu i ha de possibilitar la creació d'esta comissió d'estudi. Faré algunes consideracions al respecte: per què considerem necessària la creació d'una comissió d'estudi aquí al Parlament de Catalunya? En primer lloc, perquè els espais de diàleg, els espais de treball interadministratiu de què hem disposat fins ara no han estat ni suficients, ni han estat prou eficients, ni han estat segurament prou transversals. No hem sigut capaços o no hem pogut sumar la visió europea, la visió de l'Estat, la visió de la Generalitat, la visió dels sectors productius, la visió de les entitats ambientalistes; i necessitem un espai per sumar i per confrontar totes les visions que interactuen i que tenen un pes i unes competències importantíssimes en l'espai del delta de l'Ebre. I mos sembla que el repte a què mos afrontem és prou transcendent, i ho fa avui molt necessari. I és cert que disposem d'altres espais, i el Govern mateix, el Govern de la Generalitat, disposa de la Comissió de Sostenibilitat de les Terres de l'Ebre, un òrgan que està inactiu, o pràcticament inactiu, des de fa uns quants anys, i que és cert que el període del 2005 al 2010 va esdevenir força útil per al territori i que va tenir un paper importantíssim en el desplegament del Pla integral de la protecció del Delta. I segurament fora bo que esta legislatura pogués tornar a tenir un paper important, però és un òrgan de la Generalitat. Entre la cinquantena de les persones que en formen part, en tenim..., mos fan falta moltes visions. I en este sentit, mos sembla que és bo que, aquelles visions que mos fan falta, les poguéssim incorporar a través d'una comissió d'estudi similar, i especialment la de l'Estat, que, com saben, és l'Administració que disposa de les principals competències en l'àmbit de la protecció del delta de l'Ebre. I algú mos podria plantejar, amb molt de sentit comú, de per què no creem esta comissió al Congrés dels Diputats. I és cert, ho vam proposar des del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, el 28 de febrer de l'any passat, fa un any i mig, i encara estem esperant que entre a debatre's la proposta que vam portar a terme; exactament igual com mos va passar amb el desastre del projecte Castor, que es va proposar la creació de la comissió en diverses ocasions, per part de diferents grups parlamentaris, tant catalans com valencians, se va acabar aprovant la comissió del projecte Castor a Madrid, i encara esperem avui que es constituïsca. Mos agradaria que aquesta comissió d'estudi, que avui espero que puguem aprovar, pogués servir per ajudar a tenir un espai més transversal, més inclusiu, este espai on puguem trobar la mirada de les diverses administracions, que hi tenen un paper importantíssim, en l'àmbit del delta de l'Ebre. Per altre costat, també mos sembla rellevant que el futur d'un espai tan important com és el delta de l'Ebre no siga només cosa del territori, no siga només cosa dels ajuntaments del delta de l'Ebre, de les entitats del delta de l'Ebre; com no ho és avui un debat de caràcter local la protecció del delta del Llobregat. Aquells que mos sentim compromesos ambientalment, mos sentim també avui interpel·lats pel futur i per la protecció del delta del Llobregat; no és només un debat de caràcter local: lo delta de l'Ebre i el delta del Llobregat són patrimoni de tot el país. Lo delta de l'Ebre és patrimoni de Catalunya. Lo Delta és, conjuntament amb Doñana i amb la Camarga occitana, un dels tres ecosistemes aquàtics més importants de l'Europa occidental; són els tres més importants de l'Europa occidental, i, evidentment, el delta de l'Ebre és el més important de Catalunya. En una extensió de 320 quilòmetres quadrats, el Delta és el tercer més gran de la Mediterrània, després del Roina i del Nil. Aplega totes les figures de protecció de caràcter internacional: està reconegut pel conveni Ramsar com un espai humit d'importància internacional; està catalogat com a reserva de la biosfera pel programa Mab de la UNESCO; catalogat com a ZEPA, com a zona d'especial protecció per a les aus, segons la directiva comunitària de conservació d'aus, i és també una zona especial de conservació com a LIC, lloc d'interès comunitari, segons la directiva comunitària de conservació d'hàbitats, i, com saben, disposa també del reconeixement, per part de la Generalitat de Catalunya, com a parc natural, com a espai d'interès natural i com a reserva natural de fauna salvatge. Lo delta de l'Ebre és lo riu, és la mar, són les badies, les platges, les dunes, los salobrars, lo bosc de ribera, les basses, les illes fluvials, los ullals, los arrossars, los canals, la pesca de les basses, l'aqüicultura. Lo Delta és lo Trabucador, l'Encanyissada, la Tancada, la punta de la Banya, la punta del Fangar, l'illa de Buda, Migjorn, la bassa de les Olles, la bassa del Canal Vell, lo Garxal. És la confluència del medi marí amb el medi continental, on hi conflueixen una àmplia i extensa varietat de flora, de fauna, d'ocells –764 espècies de flora, una cinquantena d'espècies de peixos, quatre-centes espècies d'ocells–, on acollim algunes de les colònies de cria d'ocells marins més importants de la Mediterrània. I per tot això, mos sembla rellevant que el debat sobre el futur del delta de l'Ebre no només siga una cosa del territori, sinó que també tinga un paper important a la principal institució democràtica del nostre país, com és el Parlament de Catalunya. Alguna reflexió sobre com voldríem funcionar en esta comissió, i, com a diputat del Delta, crec que tinc una certa autoritat o legitimitat per tal de demanar a tots els grups parlamentaris que afrontem esta comissió com una oportunitat per facilitar consensos, per facilitar el diàleg, però, sobretot, per facilitar i per intentar ajudar a l'impuls del desplegament de les mesures imprescindibles per a la protecció del Delta. Mos estem jugant la protecció d'un dels espais més importants de la Mediterrània i em sembla que tots plegats mos poden permetre deixar de banda certes posicions partidistes per prioritzar la cerca de solucions. I de forma similar al que vam fer el 2005, quan les institucions europees, les institucions espanyoles i les institucions catalanes vam ser capaces de treballar-hi conjuntament, i es va aconseguir destinar 200 milions d'euros per netejar l'embassament de Flix. Sense haver retirat el milió de tones de residus altament contaminats del tram de Flix del riu Ebre, avui el Delta seria un espai molt més vulnerable, avui seria inviable parlar de recuperar sediments dels embassaments. Per tant, tornem a fer el que vam fer en aquell moment i intentem revertir la situació del Delta. El temporal Gloria mos va provocar l'entrada de la mar fins a tres quilòmetres de la costa i va evidenciar-nos la fragilitat del Delta avui en dia. Sabem que si no actuem de forma ràpida i de forma contundent, lo 50 per cent del Delta haurà desaparegut a finals d'este segle. Allò que la natura ha tardat milers d'anys a crear, la humanitat, si no hi posem remei, ho acabarem destruint en poques dècades. El futur del delta, com bé saben, depèn de l'aportació de cabals líquids, dels cabals sòlids, depèn de la protecció del litoral. I en estos moments, el Ministeri per a la Transició Ecològica està pendent i està en tramitació de dos eines fonamentals per a la seua preservació: el Pla de protecció del delta de l'Ebre, per un costat, i el Pla hidrològic de la conca de l'Ebre per al període 2021-2027, per l'altre. Fa dècades que la comunitat científica, que els tècnics, estan fent estudis que han posat solucions damunt de la taula i que en estos moments tenim l'oportunitat de començar a implementar. Ara toca accelerar grans acords i aprofitar els fons europeus per implementar les solucions al més ràpidament possible. Lo Delta és un patrimoni únic i extraordinari de tots els catalans i totes catalanes, i és responsabilitat de la nostra generació preservar-lo o, per contra, serà culpa nostra haver-lo deixat perdre. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, per posicionar-se sobre les esmenes presentades, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el senyor Joaquim Paladella.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyora consellera, diputats, diputades, pos jo aquí fa bastants anys que no hi pujava, eh? És com si hi pugés de nou. Pujo aquí en este faristol per a fixar la posició del Grup Socialistes i Units per Avançar amb referència a la proposta del Grup d'Esquerra Republicana de la creació de la comissió específica d'estudi de la protecció del delta de l'Ebre. Voldria començar dient que sempre que es proposa una proposta aquí al Parlament o en qualsevol altre fòrum que siga buscant una cosa, una solució, útil per tal que lo delta de l'Ebre siga afavorit i que els problemes greus que pateix el Delta no puguen tirar endavant i puguen solucionar-se o buscar alguna solució, nosaltres hi estarem a favor. Per tant, nosaltres votarem a favor tant de la proposta en conjunt com de les esmenes que s'han presentat i que avui..., formen part de la votació del dia d'avui, i de la proposta que fa Esquerra Republicana i les esmenes que ha presentat Junts per Catalunya. Dit això, sí que voldria ficar damunt la taula, després de sentir el diputat Lluís Salvadó, així com de llegir detingudament lo que ha sigut l'exposició de motius que fa referència i que dona base a la proposta de resolució, i també de veure l'estranya tramitació, perquè se van presentar esmenes a l'exposició de motius per part del segon partit..., bé, del partit que forma part també del Govern. Bé, com a mínim, una sorpresa, no? Perquè, aviam, un quan pensa que vol fer una comissió, doncs, pensa que s'ha de discutir de lo important, de lo bàsic, de lo transcendental, de l'objecte, de la composició, de com se parlarà, de què es parlarà, de quant temps se parlarà, no?, però no discutir l'exposició de motius. Això a nosaltres mos fa pensar, bàsicament, que lo que es pretén és una lluita pel relat i, curiosament, inclús fins i tot una lluita pel relat de la gent que forma part del mateix Govern. És allò que als nostres pobles, Lluís, saps que parlem..., i també la gent de l'Ebre diem allò d'«intentar fer bullir l'olla, d'acord? I, en això, nosaltres no hi estem d'acord. Nosaltres pensem que hem de fer coses útils, importants per al territori i, en este cas, sobretot pel Delta; un delta que també tots los del territori mos el sentim propi, però la gent de Catalunya també mos el sentim propi. I, per tant, no crec que..., i, a més a més, la vulnerabilitat que lo Delta expressa no crec que siga lo més important, la lluita pel relat, sinó que ha de ser la lluita per les solucions i per a les solucions expresses i les millores que poguéssem aconseguir i consensuar per al Delta. Dit això, també, nosaltres vam presentar una esmena a l'objecte. Nosaltres volíem ampliar l'objecte i, resumidament, lo que veníem a fer, per un costat, era reconèixer lògicament lo que s'havia fet i el que no s'havia fet durant tots estos anys i durant este temps pel tema de buscar una solució per al Delta i que s'havia fet quan han tingut problemes del Filomena i del Gloria i tot això que s'ha estat parlant aquí, i... Però bé, vam intentar sobretot introduir una paraula, i una paraula que crec que ha de ser important i ha de ser essencial a l'hora de tindre i de parlar de la comissió, i de desenvolupar lògicament la comissió, que és la «col·laboració, col·laboració entre les administracions públiques; entre el Govern de la Generalitat, lo Govern de l'Estat, los governs municipals i el territori en si, no? També he trobat molt estrany que no mos l'hagi acceptat, perquè, aviam, si estem parlant –i Lluís Salvadó ho ha dit claríssimament– que..., bé, i hi estem disposats, que la comissió ha de ser una comissió del diàleg, per què no podem parlar del diàleg i la col·laboració? És ben estrany això, no? És ben estrany i, a més a més, és absolutament necessari. Si estem centrats únicament i exclusivament en lo relat, si estem centrats i no volem col·laborar entre les institucions, la comissió solament servirà de retòrica i res per buscar solucions ni per buscar solucions necessàries que necessita i necessitem al Delta. Per això, nosaltres hi apostem i hi votarem a favor, a pesar dels condicionants que he dit. Hi votem a favor perquè volem que siga una comissió útil, volem que siga una comissió útil al territori. I, per això, també com que el grup de Junts havia presentat les seues esmenes referides a la composició i havia, també, ficat més enllà o volgut ficar més enllà lo que és lo motiu que es podrà discutir i també la gent que puga estar a la comissió, nosaltres, lògicament, i en el sentit este constructiu, hi donarem suport, perquè no pot ser d'altra manera. I també ja anunciem que, immediatament, en acabat de la composició de la comissió, nosaltres ja demanarem que dins d'esta comissió hi puga entrar i formar-ne part també lo portaveu i el president de la taula del consens. És absolutament necessari que hi estiguen. No solament hi han d'estar les forces parlamentàries, com així es preveu, sinó que nosaltres també volem que estiga representada aquí la màxima expressió política i tècnica de la taula de consens. I estem oberts a que la participació en esta comissió siga lo més oberta possible, com he dit abans, no? Voldria també remarcar –i és bàsicament remarcar– que estem avançant, i estem avançant molt. Jo crec que, al nostre entendre, al menys, estem avançant molt en lo que és la solució del Delta. Que, bé, fa un parell de setmanes mos vam aixecar amb la notícia que la ministra de Transició Ecològica, Teresa Ribera, havia anunciat que lo mes d'agost tindrem ja definitivament aprovat lo pla de protecció del Delta, i quedarien resoltes les sis-centes esmenes presentades, i també, i molt important, que ben bé..., i que la seva voluntat era ficar damunt la taula fons europeus i utilitzar fons europeus per a portar a terme este pla de protecció, que ha de ser un pla de plans i que ha de donar solucions lo més tècniques possibles, però solucions reals, efectives, al problema del Delta, que fa molts i molts anys que venim «arrastrant. Per cert, senyor Salvadó, són sis-centes les al·legacions que..., o al voltant de sis-centes les al·legacions que s'han resolt o que es resoldran, no?, no milers d'al·legacions, com diu la seua exposició de motius, no milers, sis-centes; són moltes –moltes. I tenint en compte això, moltes..., i l'altre dia inclús la ministra ho deia, moltes són repetitives, però altres són absolutament contradictòries. I això mos ho trobarem a la comissió. I crec que això és molt important, no?, perquè la comissió tindrem l'obligació d'avaluar, de mirar, d'estudiar, de fer tot lo possible per a garantir que les solucions i el que parléssim aquí siga lo més idóneo per al Delta. I lo que és evident és que sobre el territori i sobre les diferentes propostes n'hi ha contradiccions importants, i estes mos les trobarem aquí, i jo crec que amb la millor de les predisposicions possibles per a fer-ho tot compatible i intentar que els que siguen afavorits siga la gent del..., siga el Delta en si i també la gent que viu allí, perquè els hem de tindre en compte, tota la gent que viu allí. També voldria fer esment que, bé, va saltar estos dies..., també ha saltat la notícia que han començat los estudis de topografia i de mostra dels sediments; tindran una durada de tres mesos i un pressupost d'1 milió d'euros. És també una excel·lent notícia i és una prova més de que estem avançant i avançant en la bona direcció. Per tant, nosaltres creiem que voler fer la comissió esta és un encert. Creiem que..., i estem disposats a estudiar, a avaluar i a col·laborar, ho diga o no lo que és la disposició de l'acord que féssem avui, i lo que és lo necessari, i lo que hem de poder parlar; la col·laboració serà acceptada o no, serà absolutament necessària. Nosaltres volem ficar en èmfasi i volem claríssimament i demanar al Grup d'Esquerra Republicana que repensi l'admissió o no i que encara puguem ficar damunt la taula lo que és la nostra proposta, la nostra proposta d'esmena, però que, siga o no, com he dit abans, parlarem igual i col·laborem igual; vull dir, lo que és evident és que la solució arribarà per la col·laboració de les administracions, la col·laboració bàsica i essencial entre el Govern de la Generalitat i el Govern de l'Estat, perquè, si no, no tindrem, lògicament, una solució. I a la comissió, nosaltres, com he dit abans, hi votarem a favor, votarem a favor de les esmenes, i estem disposats a treballar, i en fer la comissió, i a treballar, a treballar amb ganes i, sobretot, a veure si és possible que entre tots poguéssem donar una solució que siga la més encertada possible i esta comissió servisca per a solucionar molts dels problemes que tenim al delta de l'Ebre, i sobretot també la gent de l'Ebre. Moltes gràcies.
A continuació, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el senyor Damià Calvet.
Moltes gràcies, presidenta. Consellera, diputades, diputats, jo crec que el delta de l'Ebre es mereix aquesta comissió del Parlament de Catalunya. La gent del delta de l'Ebre, la gent gran, la gent jove, els infants, que viuen i que han de continuar vivint al delta de l'Ebre; les activitats econòmiques que es produeixen al Delta, siguin del sector primari, siguin del sector industrial, de serveis, del món del turisme, que té una importància, doncs, molt rellevant en el que és l'ecosistema natural i humà del Delta; els pobles del Delta, evidentment: Deltebre, Sant Jaume, l'Ampolla, l'Aldea, Camarles, Amposta, la Ràpita i la resta de pobles i ciutats de les Terres de l'Ebre; els hàbitats naturals del delta de l'Ebre, la biodiversitat del Delta, la vida al Delta, en definitiva, el riu, les platges, les badies, els arrossars, el Delta mateix, es mereixen aquesta comissió del Parlament de Catalunya, perquè s'ha patit molt, s'ha patit massa; de fet, s'està patint massa encara. A l'exposició de motius de la proposició de creació de la comissió s'analitzen i s'exposen diverses xifres: de superfície, de població, de cabal del riu, de metres cúbics de sediments, de les activitats que també es produeixen en el mateix Delta. Es fan també referències històriques: dels embassaments, del seu efecte sobre el cabal, sobre la qualitat i l'aportació de sediments a través del propi riu, de l'efecte d'aquesta manca de sediments, de fet, històrica, sobre la morfologia del Delta, que, doncs, lògicament queda afectada alhora per les dinàmiques litorals naturals; sense prou cabal ni prou sediments, s'acaba produint, evidentment, regressió, subsidència i també pèrdua de biodiversitat. [[Pausa.]] Em sembla que no em corre el temps...
Ara ho he vist...
Jo encantat, eh?, però vaja... [[L'orador riu. Remor de veus.]] També es fa una referència a l'efecte, per exemple, del transvasament que gestiona el Consorci d'Aigües de Tarragona, però en aquest cas per recordar que va servir, que serveix, de fet, que serveix per modernitzar i optimitzar el servei de les infraestructures del sector primari, dels regs. També es fa un recordatori als episodis meteorològics extrems que hem viscut aquests darrers anys, cada vegada més freqüents, cada vegada més intensos; això és un signe inequívoc del canvi climàtic que ens amenaça. Es fa referència al propi canvi climàtic i a les conseqüències que, de fet, ja té. Estem parlant en present sempre de l'emergència climàtica, ja no parlem amb perspectiva de futur, parlem del present i de l'afectació d'aquest canvi climàtic en el Delta. Són bones referències de base per aquesta proposició de creació de la comissió; una proposició per a la creació d'aquesta comissió que es substancia avui, però, abans ho explicava el diputat Lluís Salvadó, es va presentar oportunament per part del Grup d'Esquerra Republicana en un moment de tensió social per la manca de respostes que s'oferien des de les administracions, o, precisament, per algunes de les respostes que s'oferien des d'algunes administracions. Però jo vull recordar que el gener del 2020, després del Glòria, la taula de consens es va avançar, de fet, i va donar un cop de puny sobre la taula, va dir «prou, va exigir respostes, va exigir solucions d'emergència, però també a mitjà i a llarg termini. Aquell dia a Sant Jaume d'Enveja hi érem tots, encapçalant la comitiva del Govern el president Torra, i vam escoltar; una taula de consens formada pels set municipis que abans he relacionat, les dues comunitats de regants; són els actors imprescindibles per poder fer una diagnosi i un conjunt de propostes executives coherents per afrontar el futur del Delta. I després d'aquell dia hi ha hagut més reunions bilaterals, amb més parts, però, en tot cas, allò va servir per engegar, jo m'atreveixo a dir que de forma definitiva, de forma inequívoca, una manera de treballar diferent a les anteriors: de baix a dalt, amb més aportacions tècniques i científiques des del propi territori –això és molt molt important–, i amb més pressió, per què no dir-ho?; pressió que assumim. La urgència i l'emergència són paraules molt recurrents quan parlem del delta de l'Ebre. Parlava d'atenció, parlava de pressió, d'assumir-la. A voltes no ha estat còmode, eh? Jo mateix, com a conseller del que era el Departament de Territori i Sostenibilitat, continuant la feina del conseller legítim, de l'amic Josep Rull, gran coneixedor ell també de l'ecosistema natural i humà del Delta, la vaig assumir en moltes ocasions. Es va debatre i molt, per exemple, si la Generalitat havia d'aportar o no de forma immediata sorres –per tant, recursos econòmics–, i des del departament vam insistir –una cosa que també ha repetit el diputat senyor Lluís Salvadó–, que les competències són de l'Estat, i, per tant, que els projectes i els diners han de ser de l'Estat. I vam mostrar tota la predisposició del món a aportar els recursos necessaris per augmentar l'abast de les accions que havia de fer l'Administració competent –tornem-hi, l'Estat–, però en alguna ocasió se'ns deia: «Porteu camions de sorra. I jo responia: «No podem; en contractació pública, això no va així. Però repetíem que volíem i podíem unir esforços. I, de fet, la proposta que avui veiem també ho repeteix, això mateix, textualment. Al mateix temps advertíem, en aquelles reunions que la consellera Jordà i jo mateix en moltes ocasions compartíem, que la clau de tot plegat eren els dos documents de planificació estratègica que, de nou, ha preparat l'Estat, demostrant que efectivament les competències són de l'Estat; parlàvem del plan hidrológico i el plan de protección. Ho dic en castellà perquè són documents –hi torno a insistir, les competències són seves– de l'Estat. I dèiem: «Ull, que aquí està la clau de tot –aquí està la clau de tot. El dia següent de la presentació del document de la taula de consens a Sant Jaume, el dia següent, el ministerio presentava un «esquema de asuntos importantes com a pas previ al que és el plan hidrológico. A Sant Jaume hi havia present la presidenta de la CHE, però en aquell moment no va dir ni mitja paraula. Jo mateix vaig avisar els integrants de la taula de consens de l'existència d'aquest document. Tot plegat va ser en aquell moment una mica un despropòsit, i repeteixo «despropòsit perquè malgrat que vam intentar des del Govern, des del Govern i la taula, que aquells documents de planificació es redactessin i es presentessin conjuntament, i malgrat que en algun moment hi va haver un cert compromís per part de responsables del ministeri, d'alts responsables del ministeri, per fer-ho així, al final no hi va haver manera. L'Estat va presentar els seus documents, els seus documents de planificació, el del riu, el del litoral, i va provocar de nou reaccions negatives. Al del riu, per la manca de compromís en cabals, en sediments, en qualitat de l'aigua. Sense això no podrem mai parlar de protegir el Delta, que quedi clar. Sense cabal, sense sediments, sense qualitat de l'aigua no podrem parlar mai de protegir el Delta. I el plan de protección..., que no era ni plan ni protección; no era un pla perquè no hi havia ni pressupost ni calendari, i no era protecció perquè es preveia, de fet, una rendició a l'envestida del mar. Aquests documents s'han respost, amb al·legacions, amb observacions, a centenars, des del territori i des del Govern de la Generalitat. De nou, segur que hagués estat desitjable més unitat d'acció en la proposta, però en tot cas s'han respost. I val a dir, i ho dic amb tota sinceritat també, que la reacció de l'Estat a aquestes observacions i aquestes esmenes ha estat positiva; s'ha manifestat de forma clara, de forma inequívoca, la voluntat de dialogar, la voluntat de trobar solucions sostenibles via aquests documents de planificació, amb diàleg. També s'han iniciat, ho explicava el diputat senyor Paladella, aquestes actuacions urgents de translocació de sorres per protegir de forma endreçada la línia de costa; dic i repeteixo «endreçada perquè el que es planteja, de fet, és reconduir, amb mitjans tècnics, amb mitjans humans, amb mitjans econòmics, amb inversions, la dinàmica litoral natural. És el que haurem d'anar fent mentre no hi hagi prou cabal ni prou sediments aportats pel propi riu de manera natural; actuacions urgents i mesures estructurals a mitjà i llarg termini. Per tant, en aquest context crec que aquesta comissió, s'ha dit, efectivament, serà útil –serà útil. S'ha estudiat molt, s'ha debatut molt. A vegades la gent del Delta ens diu: «Menys estudis i menys comissions i més accions. I tenen raó. Però abans deia que, afortunadament, el de la taula de consens és un camí inequívoc, indefugible, definitiu, eh?, aquest de baix a dalt, partint de documentació científica i avançant amb diàleg. I el diàleg no vol dir que tots estiguem d'acord, serà impossible, però, en tot cas, en la pròpia comissió i en el dia a dia d'aquest diàleg segur que trobarem els camins per avançar. Per tant, ho reitero, aquesta comissió serà útil, haurà de treballar amb rapidesa, haurà de treballar amb eficàcia –ho podrà fer, segur, almenys aquesta és la nostra voluntat–, per donar, diguéssim, amplitud de mires, també l'europea, proposar mesures, fer-ne el seguiment, donar continuïtat a l'atenció sobre el delta de l'Ebre, comprometre'ns, compromís, compromís amb el delta de l'Ebre. Jo em sento compromès amb el delta de l'Ebre, em sento representant del delta de l'Ebre, malgrat no haver-hi nascut ni viure-hi. El Grup Parlamentari de Junts per Catalunya està compromès amb la protecció, la defensa i la supervivència del delta de l'Ebre. Per això hem presentat una sèrie d'esmenes, per millorar encara més la proposició inicial; aquesta és la voluntat. Una esmena per introduir els ajuntaments en el normal funcionament de la comissió, aquest és un tema cabdal per nosaltres; unes esmenes relatives a actuacions concretes a Deltebre, que també són molt importants per poder sectoritzar el Delta i actuar amb més rigor, i unes esmenes a la part no dispositiva de la proposició per completar, senyor Paladella, per completar el relat, efectivament, d'aquesta. Cap estranyesa. Presentem esmenes a la part no dispositiva per completar el relat. Les nostres esmenes són de suma, no de lluita. Si vostè hi veu lluita i no suma, i així ho remarca, potser és vostè el que vol fer bullir l'olla. Hem vist esmenes d'altres grups, com les dels comuns, que ens sembla que s'han acabat retirant, o la del Grup Socialistes, que crec sincerament que recullen aquella bona voluntat de la que parlava abans respecte a la posició de l'Estat –no s'han pogut transaccionar–, però, hi insisteixo, que demostra aquesta voluntat de seguir per la via del consens. Després aquestes esmenes i aquestes voluntats s'han de traduir en accions concretes. Votarem a favor i treballarem des del primer moment en aquesta comissió compromesos en la protecció i en la defensa del delta de l'Ebre. Gràcies.
Moltes gràcies. Finalment la resta de grups parlamentaris tenen un únic torn d'intervenció de deu minuts per posicionar-se. Té ara la paraula la senyora Isabel Lázaro, del Grup Parlamentari VOX.
Gracias, señora presidente. Señorías, en el delta del Ebro hay una emergencia medioambiental indiscutiblemente que requiere de una actuación urgente. Los distintos gobiernos nacionales y autonómicos jamás se han interesado por la resolución de los problemas de nuestro Delta hasta ahora, en lo que parece una nueva maniobra política para ganar adeptos y poco más. El plan de protección del delta del Ebro presentado por la ministra Ribera, que se aprobará en agosto, condena a muerte al Delta. Es una propuesta cosmética para que la ciudadanía vea que se hace algo que lo que pretende es abandonar la costa conforme el mar va avanzando, contrariando a la Mesa del consenso y al conjunto de la gente del Delta. Es tan irracional tal pretensión que solo podemos pensar en la existencia de intereses ocultos, por cierto, muy bien dotados económicamente. Señorías de Esquerra Republicana catalana, supuestamente conocedores de la zona, ¿cuál es su plan, más allá de constituir una comisión de estudio? Llevan ustedes años gobernando y no han hecho absolutamente nada por el Delta. El Gobierno catalán, a pesar de dar a entender lo contrario, apuesta por lo mismo que el Gobierno de la nación. La pregunta de control al Gobierno que planteó la diputada de Esquerra Republicana, señora Pujol, el día 9 en el Congreso se refirió a cuánto y a cuándo. Ambas cosas son muy importantes, pero tan importante es el qué, y es en ésta donde parecen coincidir ambos gobiernos. En las distintas reuniones que hemos mantenido con las gentes del Delta y en la que mantuvimos con algunos miembros de la Mesa del consenso para el Delta, nos transmitieron su propuesta, que se puede llevar a cabo con carácter inmediato y que consiste en un movimiento masivo de arenas extraídas del fondo marino mediante dragas potentes para dar a las inexistentes playas del Delta aquella anchura que tuvieron hace cincuenta o setenta años, devolviendo la importante función ambiental que tienen estas playas y evitando la inundación, la regresión y la intrusión marina en los humedales costeros. Esta propuesta se está llevando a cabo con gran éxito en todos los países de Europa, ante esta crisis climática que no solo afecta al delta del Ebro. Es una propuesta económicamente viable, medioambientalmente sostenible, de ejecución inmediata y eficaz. Miren, señorías, llevamos cincuenta años haciendo costosos estudios sin que hayan servido para nada; estanterías llenas para no ejecutar ninguna solución demuestran el desinterés por resolver el problema del Delta y el interés en emplear recursos para nada. Ya está bien de perder el tiempo, ya está todo estudiado. Existe una solución y ahora debemos aplicarla con carácter de urgencia si no queremos que desaparezca la zona húmeda más grande de nuestra estimada Cataluña y una de las más importantes de Europa. Hace falta acción, compromiso de la Generalitat. Pónganse de acuerdo con el Gobierno de la nación como lo hacen para otras cosas; ejerzan la competencia de ejecución que otorga el artículo 149.3.b del Estatuto de autonomía, porque su inacción y las promesas incumplidas de los últimos años han ocasionado la práctica desaparición de las playas del Delta y su importante función ambiental. La biodiversidad del Delta puede desaparecer en cuestión de meses ante un nuevo temporal marino del tipo de la tormenta Gloria, que volvería a engullir el delta del Ebro y aceleraría su colapso inundándose de nuevo los arrozales, convirtiéndose en un estuario de agua salada que supondría la pérdida irreversible de este humedal y la absoluta ruina económica para la zona. El Delta, dada su peculiaridad, tiene tradiciones centenarias. Por eso es urgente tomar medidas, pues las pérdidas socioeconómicas serían irrecuperables: pérdidas de actividad agrícola, de pesca y de turismo, una pérdida de una forma de vida única, una forma de vida, la forma de vida que tienen en el Delta. Finalmente, decir que votaremos «no a la constitución de esta comisión de estudio, que conlleva un sobrecoste político y es técnicamente innecesaria, habida cuenta de que existe la Comisión legislativa de Acción Climática, y en el ámbito del medio natural y biodiversidad cabe tratar este tema. Amigos de las comarcas del Ebre, los once de VOX vamos a estar muy pendientes de escucharos, de daros voz y de que se trabaje por preservar vuestro parque natural y vuestra forma de vida. Señorías, desde VOX exigimos actuaciones urgentes y efectivas; déjense de perder el tiempo hablando y pónganse a trabajar. Finalmente, decir que votaremos «no a la constitución de este estudio, que conlleva un sobrecoste político y es técnicamente innecesaria. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
A continuació té la paraula la senyora Laia Estrada, en nom del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar.
Gràcies, presidenta. Tothom sap quins són els problemes del delta de l'Ebre, per què ens trobem en la situació en la que ens trobem ara mateix; només s'estan fent polítiques sobre el litoral, no s'està fent pràcticament res riu amunt, on hi ha el veritable problema –sediments i cabals–; tenim manca de sediments perquè estan retinguts als embassaments de la conca, especialment al de Mequinensa i Riba-roja. La problemàtica de l'augment del nivell del mar a causa del canvi climàtic, l'augment de regadius i els transvasaments tant a Catalunya, promoguts per tots els governs de la Generalitat, com a la resta de la conca, promoguts per la majoria de governs de les diferents comunitats autònomes. El fet que ni el delta de l'Ebre ni les Terres de l'Ebre hagin estat una prioritat, un fet que, malauradament, es demostra quan els membres del Govern actual, els mateixos que el Govern anterior, han tret pit d'invertir 50 milions d'euros en un regadiu, el Xerta-Sénia, en el que ja s'han invertit 91 milions, quan no hi ha demanda ni de la pagesia ni del territori, sinó que la inversió respon bàsicament als interessos lligats a obra pública i al mercadeig de l'aigua. Això, aquesta morterada, enfront els minsos 6 milions d'euros que contemplaven els pressupostos del 2020 de la Generalitat per aplicar mesures de protecció i conservació al delta de l'Ebre i que no s'han arribat a executar. Les preses de pèl sistemàtiques dels governs català i espanyol, com amb el Pla integral de protecció del delta de l'Ebre, que vint anys després encara no s'ha desenvolupat, malgrat que els polítics es van comprometre a implementar-lo amb imminència; la manca de política hidrològica dels governs català i espanyol, a favor dels ecosistemes fluvials com el riu Ebre i el seu Delta; i el fet que els governs català i espanyol hagin fet prevaldre els interessos econòmics de l'agroindústria i les multinacionals de l'electricitat i de l'aigua, així com els lobbys de l'obra pública, per sobre dels interessos de la població, la pagesia i els ecosistemes. Per tant, el que tenim és més regadius, més transvasaments, més embassaments, menys sediments que, juntament amb el canvi climàtic, ens porta a la mort del delta de l'Ebre. No hi ha més. Si analitzem l'exposició de motius d'aquesta proposta de resolució per crear aquesta comissió, fonamentalment, parla de les responsabilitats de l'Estat espanyol i no ens sorprèn tenint en compte la minsa importància que van atorgar vostès en el programa electoral, en els seus programes electorals a les passades eleccions autonòmiques, el que era la defensa i protecció del Delta. Pràcticament, volem recordar-los que ni Esquerra Republicana ni Junts per Catalunya feien referència a com protegirien el delta de l'Ebre, malgrat que això va ser un dels grans hits en la campanya electoral, als actes, als mítings. Amb això no pretenem acusar-los d'indiferència cap al Delta, sinó que evidenciem el que considerem que és una constant en la seva manera de fer: eludir la seva pròpia responsabilitat. És a dir, és evident que l'Estat té una bona part de responsabilitat en la situació del delta de l'Ebre, però no és menys cert que la Generalitat també té una bona part de responsabilitat, com és la manca de concreció en el Pla de gestió del delta de l'Ebre, pel que fa als sediments. I, en aquest sentit, considerem del tot incongruent denunciar que el Govern de l'Estat no vulgui aprovar uns cabals ambientals necessaris al tram final del riu, quan el mateix Govern de la Generalitat –i, més concretament, Esquerra Republicana– promou i aprova detraccions d'aigua del riu al mateix tram, com és la ja esmentada operació en el canal Xerta-Sénia. No té cap sentit, tampoc, que es denunciïn els transvasaments com l'aprovat l'any passat pel Govern del PSOE i de Podemos a Cantàbria, a través del Consorci... Perdoneu, i que es consolidi, no?, que es denunciï aquesta operació i que alhora es consolidi i s'ampliï el transvasament del riu Ebre a través del Consorci d'Aigües de Tarragona, com hem vist amb l'ampliació de concessions d'aigua a la Conca de Barberà i, la més recent, al Baix Camp. Així, la realitat és que fa anys d'inacció amb unes conseqüències desastroses. Fa anys que patim les conseqüències de la negativa a canviar la política hidrològica de la conca de l'Ebre i la negativa a implementar solucions que avui tothom sap que serien efectives, com són la mobilització de sediments necessaris per aturar la regressió, fer complir els cabals ecològics, aturar l'ampliació de nous regadius al llarg de la conca de l'Ebre, revertir els transvasaments progressivament, fer complir la directiva marc d'aigües de la Unió Europea i, per suposat, dissoldre el Consorci d'Aigües de Tarragona; exigir, de fet, al Consorci d'Aigües de Tarragona la redacció d'un pla de retorn de cabals que acabi amb el minitransvasament de l'Ebre a Tarragona i, de passada, que acabi amb l'opacitat d'aquest ens. Nosaltres, a més a més, hi afegim la necessitat d'esdevenir república per tal que la conca de l'Ebre esdevingui una conca internacional i que l'Estat espanyol hagi de consensuar les polítiques hidrològiques en comptes d'imposar-les, perquè podríem fer prevaldre la directiva marc d'aigües de la Unió Europea a la conca de l'Ebre. I malgrat tota aquesta inacció, malgrat tot plegat, nosaltres sí que votarem afirmativament a la creació d'aquesta comissió, perquè, primer, pensem que va tot en sintonia amb l'acord que Esquerra Republicana doncs va assolir amb la CUP i que li exigim a la totalitat del Govern, que és impulsar el Pla integral de protecció del delta de l'Ebre per garantir el seu futur desplegant mesures sobre sediments i transvasaments. En segon lloc, perquè vostès proposen la creació d'aquesta comissió i especifiquen que faran «el seguiment de les mesures de protecció del delta de l'Ebre proposades i impulsades per les administracions competents. I això significa que, malgrat que intuïm que tinguin més interès en parlar del que fan o deixen de fer altres administracions, també parlarem del que fa o deixa de fer la Generalitat, que també té competències sobre algunes de les solucions que els hem exposat. I si no és així, doncs els demanem que ens ho diguin, perquè votarem en conseqüència, però així ens ho van fer saber. I, per últim, votarem que sí perquè preveuen la possibilitat que hi assisteixin tècnics especialistes, membres d'entitats i per a nosaltres és importantíssim que la PDE, la Plataforma en Defensa de l'Ebre, pugui venir aquí, al Parlament, a poder expressar de forma directa les seves denúncies i les seves propostes de solucions, que és el mateix, en definitiva, que fa anys que diuen, sense obtenir resposta més enllà de les declaracions de bones intencions i, això sí, més enllà de les moltíssimes fotos que es fan a les mobilitzacions. I, a partir d'ara, el que nosaltres entenem que hem de fer és, en primer lloc, escoltar què ens diuen les entitats de defensa del delta de l'Ebre, les entitats ecologistes i la comunitat científica, lògicament. No pot tornar a passar el mateix que va succeir amb la Taula de consens per al Delta, que va excloure tota aquesta part importantíssima d'agents en la defensa de l'Ebre. En segon lloc, necessitem fets, no només propostes de resolució, compareixences, mocions o comissions; necessitem polítiques concretes, actuacions i accions que es palpin des de ja mateix al territori. Aquesta comissió no es pot impulsar amb l'únic objectiu de dir que tota la culpa de la problemàtica del Delta és del Govern de l'Estat. Ja sabem què és el que fa i deixa de fer el Govern espanyol. Cal assumir responsabilitats per part del Govern de la Generalitat, així com de les administracions, com és la mateixa Diputació de Tarragona, governada per Esquerra Republicana. I, a més a més, això significa que en aquesta comissió s'ha de poder debatre sobre les afectacions del Delta que té la política de regadius que aplica la Generalitat, així com l'afectació sobre el mateix Delta, que té el transvasament de l'Ebre a través, com he esmentat anteriorment, el Consorci d'Aigües de Tarragona i el transvasament del riu Siurana pel pantà de Riudecanyes. I, per descomptat, nosaltres entenem que aquesta comissió no pot servir per aturar aquelles accions urgents que cal dur a terme des de ja mateix, com són aturar el projecte de transvasament del riu Ebre a la Conca de Barberà, com és la necessitat de realitzar ja mateix un informe públic sobre totes les obres i projectes relacionats amb els transvasaments de la Conca de Barberà i que incorpori, a més a més, els criteris d'intervenció i els costos. Pensem que ja mateix hem de treballar per la dissolució gradual del Consorci d'Aigües de Tarragona i redactar aquest pla de retorn de cabals per posar fi al minitransvasament de l'Ebre a Tarragona. I, per suposat, des de ja mateix, hem de liderar la defensa del riu Ebre i del delta de l'Ebre en la tramitació i aprovació del Pla hidrològic nacional 2021-2027, escoltant i prioritzant les reivindicacions dels col·lectius ecologistes i els col·lectius i les entitats en defensa de l'Ebre, que porten tota la vida donant la cara i posant el cos per a la defensa del que considerem que és un dels majors patrimonis naturals que tenim. I per últim, què hem de fer ara juntament amb escoltar les entitats, amb fets que vagin més enllà d'aquestes declaracions de bones intencions i de la creació de comissions? Coherència. Demanem coherència paral·lelament a tota aquesta feina que puguem desenvolupar en aquesta comissió. Volen defensar els cabals ecològics? Doncs que no només sigui pel que fa al riu Ebre. Els hi recordem, només per posar un petit exemple, la preocupant, la greu situació que pateix el riu Siurana. I volen defensar el delta de l'Ebre? Doncs que aquesta voluntat també es manifesti respecte a la resta de deltes. Perquè, sense anar més lluny, avui vostès estan defensant un projecte com és l'ampliació de l'aeroport i també del port que amenaça directament un altre delta, el del Llobregat. Gràcies.
Moltes gràcies. A continuació, i en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula el senyor Jordi Jordan.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, primer de res m'agradaria, com a diputat nou d'esta legislatura, expressar l'agraïment a tota aquella gent que ens va donar suport en les darreres eleccions tant al Camp de Tarragona com a les Terres de l'Ebre. I també expressar la meua satisfacció perquè en aquesta primera intervenció que participo des del faristol ho faça parlant del delta de l'Ebre i de la seua protecció. És evident que la protecció del Delta i la seua supervivència són totalment importants per a les comarques del sud de Catalunya, però crec que també ho és per al conjunt del país. Perquè no oblidem que el delta de l'Ebre és un paratge únic a Catalunya, és el tercer delta més important del Mediterrani occidental i tot el seu patrimoni, en tots els àmbits –cultural, paisatgístic, de biodiversitat, entre d'altres–, s'ha de protegir com un bé màxim, com un bé comú del nostre país, de Catalunya. El delta de l'Ebre és la zona humida més gran de Catalunya, que integra un dels ecosistemes aquàtics també més importants d'Europa, amb una extensió de 320.000 quilòmetres quadrats, que acull, també s'ha de dir, gairebé totes les figures de protecció mediambiental que existeixen, essent també reconegut com a part de la reserva de la biosfera per part de la UNESCO. I també són diverses les directives europees que hi tenen incidència, com és el cas de la de l'aigua, la d'hàbitats i la d'aus. I, el Delta, no hem d'oblidar que si té aquests alts valors ecològics i s'ha convertit avui dia en el que és, és sobretot gràcies a l'aportació d'aigua i dels sediments del riu Ebre al llarg dels segles. D'igual manera, en desprèn l'activitat agrària, sobretot el cultiu de l'arròs, principalment, i també d'altres com la pesca o l'aqüicultura. Ara bé, si el delta de l'Ebre per si ja és un sistema fràgil, hi ha dos elements que el fan perillar: l'acció humana i la seua gestió, per una banda, i l'emergència climàtica, per l'altra. Tots dos elements han accelerat la necessitat d'actuar, de regular i de protegir este espai natural que cada vegada afronta més perills. Pel que fa al primer element, a l'acció humana, bàsicament, la construcció de pantans i també de regadius per tota la conca hidrogràfica de l'Ebre, i, per tant, a Catalunya i a la resta de comunitats autònomes, la construcció durant dècades ha provocat que hi hagi un cabal ecològic insuficient en el tram final del riu i del Delta, causant el deteriorament d'aquest i evitant l'aportació necessària de sediments, la qual cosa dificulta la mateixa estabilitat física del Delta, els seus ecosistemes i les activitats econòmiques. Hem de recordar que la insuficiència de cabals ecològics en el tram final del riu Ebre ha estat denunciada de manera reiterada per la comunitat científica, per la Plataforma en Defensa de l'Ebre i per institucions diverses com el Parlament de Catalunya. I en aquest sentit, recordem també la moció que es va aprovar a l'anterior legislatura. A la manca de cabals s'ha de sumar la falta d'aportació de sediments, com dèiem, a la desembocadura. Diferents estudis científics adverteixen que durant aquest segle el 45 per cent de la superfície del Delta quedarà per sota del nivell del mar degut a la subsidència d'entre un i cinc mil·límetres anuals i a una pujada del nivell del mar que ara és prop de quatre a l'any, i anirà accelerant-se a causa del canvi climàtic. Perquè, certament, com dèiem abans, l'emergència climàtica, el canvi climàtic és el segon gran element que fa perillar el nostre Delta amb el creixement del nivell del mar, amenaçant-ne la supervivència, i convertint-lo en un dels espais naturals i humans d'Europa més amenaçat per aquest fenomen. Per tant, estem parlant de la zona humida més gran de Catalunya, que té una manca de cabal ecològic, una manca de sediments pels embassaments i pels regadius, i una gran amenaça pel canvi climàtic amb el creixement del mar. Però no podem oblidar un altre fenomen fruit també de l'acció humana: els transvasaments. Més enllà de tots els intents que han existit durant dècades i que no han fructificat, hem de recordar que avui dia sí que n'hi ha de vigents i el més important és l'anomenat «minitransvasament a Tarragona, gestionat pel Consorci d'Aigües de Tarragona, el CAT, ens que depèn del Govern de la Generalitat. En aquest sentit, al nostre parer, caldrà, com defensen la Plataforma en Defensa de l'Ebre i molts moviments, que es reduïsca de manera progressiva aquest transvasament a partir dels principis de la nova cultura de l'aigua i l'eficiència, tal com s'ha fet, per exemple, o s'està fent al Ter, amb un acord històric. Per altra banda, la recuperació i el transport dels sediments fins a la desembocadura és tècnicament viable, com s'ha demostrat en altres països. I, de fet, hi ha diferents estudis realitzats per la UPC i per l'IRTA que mostren que amb una aportació anual de l'ordre d'un milió de tones cap a la desembocadura es podria afrontar l'amenaça combinada de la subsidència i el creixement del mar. El Govern de l'Estat disposa d'estudis en aquest sentit que parlen sobre els sediments de Mequinensa i de Riba-roja. De fet, aquesta setmana mateixa, el Ministeri per a la Transició Ecològica ha realitzat els primers estudis topogràfics i presa de mostres de sediments per als treballs cartogràfics amb què estudiarà la mobilització de sediments cap al delta de l'Ebre. El fràgil equilibri al que s'havia sotmès el Delta per la manca de cabals d'aigua i de sediments també hem de recordar que s'ha vist agreujat per l'impacte que van tindre els temporals Gloria i Filomena, provocant l'entrada d'aigua de mar tres quilòmetres endins del Delta, inundant i salinitzant més de tres mil hectàrees d'arrossars amb grans afectacions a la platja de la Bassa de l'Arena, engolida per l'aigua salada, o la desaparició de la platja de La Marquesa, la inundació de Riumar o de l'Illa de Buda o també el trencament del Trabucador. Aquests darrers espais, de gran valor ecològic. I també a la salinització dels camps d'arròs cal afegir-hi les destrosses i les pèrdues milionàries que es van produir en el sector aqüícola. Per tant, és evident que cal actuar amb urgència com demanen diversos sectors, des dels regants, les comunitats de regants, el món municipal, però també per a actors com la Plataforma en Defensa de l'Ebre i les entitats ecologistes, que porten anys fent pedagogia sobre la necessitat d'actuar a llarg termini, canviant el model de desenvolupament i aprofitant d'una manera diferent els recursos hídrics. Volem recordar també que el 2020 va ser aprovada una esmena al Parlament de Catalunya, en aquesta cambra, on s'incorporaven 6 milions d'euros perquè el Govern de la Generalitat executés diverses accions de mesures de protecció al Delta, accions que finalment no es van dur a terme. I també hem de recordar, per altra banda, que el Ministeri de Transició Ecològica ha iniciat un període de consulta pública d'un primer esborrany del Pla per a la protecció del delta de l'Ebre, un esborrany –ja s'ha dit abans– que va rebre moltes al·legacions des del territori i, per tant, també pensem, en aquest sentit, que cal buscar i assolir tots els consensos per aconseguir tots els objectius que mereix el Delta. En aquest sentit, des del nostre grup donem suport a la creació d'esta comissió d'estudi. La nostra voluntat és que esta comissió serveixi per actuar davant la urgència de protecció que mereix el delta de l'Ebre, però també volem dir que és necessari, al nostre parer, que aquest treball es faci amb un esperit de col·laboració, de col·laboració sense partidismes, que realment siga útil tenint en compte tots, absolutament tots, els agents del territori i també, evidentment, totes les administracions implicades. Hi ha, en aquests moments, per exemple –i abans també s'ha dit–, l'oportunitat dels fons europeus, en aquesta línia. Pensem que només així, actuant amb una voluntat constructiva, podrem aconseguir uns objectius compartits, pensant en una mirada a curt, mitjà i llarg termini per protegir el nostre Delta. Moltes gràcies.
A continuació, i en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el senyor Matías Alonso.
Gràcies, presidenta. Consellera, conseller, senyores i senyors diputats. Avui sotmetem a debat i votació aquesta proposta de creació d'una comissió d'estudi sobre la protecció del delta de l'Ebre. Aquest de la protecció del delta de l'Ebre és un tema recurrent en què les institucions públiques, també les de la Generalitat, van a remolc. Els qui viuen i treballen al delta de l'Ebre estan afectats per la inacció i la desídia dels responsables polítics i tècnics de les administracions de l'Estat, la central i l'autonòmica catalana. El grup d'Esquerra Republicana, d'acord amb la previsió reglamentària, ens presenta aquesta proposta, que demana la creació d'una comissió específica per a l'estudi de la protecció del delta de l'Ebre que tindrà per objecte l'estudi i seguiment de les mesures de protecció del delta de l'Ebre davant les amenaces de la regressió, la subsidència, la minva de cabals del riu i les conseqüències del canvi climàtic proposades i impulsades per les administracions competents i per les entitats territorials i ambientals. És aquesta qüestió digna d'estudi en aquest Parlament? La resposta és un sí inapel·lable. Les polítiques públiques que podien incidir directament o indirecta en la protecció del delta de l'Ebre depenen exclusivament d'aquest Parlament o de les institucions de la Generalitat de Catalunya? La resposta, ho hem de dir perquè si no podríem enredar la gent, és un no rotund. Davant les amenaces que segueix patint l'ecosistema deltaic és oportuna la creació d'una comissió específica per a l'estudi de la protecció del delta de l'Ebre? Hem de dir que sí, sens dubte. Les conclusions d'aquesta comissió d'estudi contribuiran de forma decisiva a protegir el delta de l'Ebre? En aquest cas, deixin-me que ho posi en dubte. Per què ho dubto? Perquè la proposta ve de la mà d'un grup parlamentari, el Republicà, que ha tingut una influència decisiva i una implicació directa en el Govern de la Generalitat al llarg de les tres últimes legislatures, des que Mas i Junqueras van signar l'acord de governabilitat el 19 de desembre de 2012. En aquestes legislatures, el delta de l'Ebre, com altres qüestions importants que preocupen i afecten el conjunt dels catalans, no ha estat mai una qüestió prioritària, ni per a Esquerra, llevat de situacions puntuals en què ha vist la possibilitat de treure'n rèdit electoral, ni per a Convergència ni qualsevol de les marques que en són hereves. La prioritat ha estat sempre la confrontació amb les altres institucions de l'Estat i fer-se passar per víctimes d'un estat opressor. Amb això n'han tingut prou per fer veure que governaven aquestes últimes tres legislatures. Per tant, deixin-me que sigui escèptic sobre la bona fe a l'hora de posar en marxa aquesta comissió d'estudi quan ve de la mà d'un grup parlamentari que governa i que d'aquesta qüestió en particular, de l'Ebre i del Delta, n'ha fet massa sovint un ús partidista, cercant atiar el victimisme i la confrontació institucional, via segura per dificultar l'acord amb les altres administracions implicades. L'exposició de motius d'aquesta proposta de resolució dona alguna pista al respecte: s'apunta directament a les institucions, a les que es vol penjar la responsabilitat exclusiva de la situació actual i els riscos de futur que afronta el delta de l'Ebre; s'apunta a l'acció humana a la conca hidrogràfica, com si no fos admissible que un recurs hídric de la importància del riu Ebre, al llarg del seu curs, fos aprofitat amb menys o més racionalitat pels humans que gaudeixen de tenir-lo a prop; però també, evidentment, s'apunta a la implantació d'un Pla hidrològic de la conca de l'Ebre que estableix uns cabals ecològics insuficients per al tram final del riu i el Delta com a causa principal del deteriorament del Delta. Molts paràgrafs de l'exposició de motius es dediquen a construir aquest paradigma: si el delta de l'Ebre està en perill és per l'acció humana a la conca hidrogràfica riu amunt i perquè hi ha una voluntat manifesta de la Confederació Hidrogràfica de l'Ebre de perjudicar el futur de l'ecosistema i dels conreus del Delta. Espero que no vagin per aquí els grups que donen suport directe o indirecte al Govern de la Generalitat a les conclusions d'aquesta comissió d'estudi que avui ens proposen des del Govern, via Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana de Catalunya. Les esmenes de Junts per Catalunya i En Comú Podem, finalment retirades, són previsibles i supèrflues. De les set esmenes presentades per Junts i Podem, cinc fan referència a qüestions de caire estilístic o ideològic a l'exposició de motius. En aquest punt, he de fer constar en aquest Ple, i específicament a la Mesa del Parlament, que les propostes de resolució que s'han de tramitar, de conformitat al que disposa l'article 168 del Reglament del Parlament, poden incloure una exposició de motius, com és el cas en la majoria d'ocasions, i també en el cas d'aquesta proposta de resolució, i han d'incloure una part dispositiva que en realitat és la proposta que se sotmet a debat i votació, i que en el cas de les comissions específiques, entre les quals les d'estudi com aquesta, estan regulades per l'article 63.3 del Reglament. Durant el procés de tràmit parlamentari, les exposicions de motius que puguin contenir les propostes de resolució no són objecte de debat i votació. Per tant –i aquesta és la meva consideració específica a la Mesa del Parlament–, tampoc haurien de ser objecte d'esmena; crec que el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana les ha rebutjades, però vull fer constar a la Mesa, i específicament a la presidenta del Parlament, que ni l'exposició de motius ni les esmenes presentades poden ser objecte de votació en aquest Ple; per tant, les esmenes no s'haurien d'haver tramitat. L'esforç dels grups esmenants, de Junts per Catalunya i d'En Comú Podem, per tal de deixar la seva empremta ideològica en l'exposició de motius d'aquesta proposta de resolució, em sap greu, ha estat del tot innecessària i inútil. Dit això, fora bo que el grup d'En Comú Podem parlés amb la taula de consens sobre la seva visió del minitransvasament que porta aigua de l'Ebre cap al Camp de Tarragona. Molt probablement serà poc coincident amb la visió dels qui viuen i treballen al delta de l'Ebre i que gaudeixen de les aportacions dineràries que fa el Consorci d'Aigües de Tarragona i que, a manca d'altres recursos, serveixen, i molt, per mantenir i millorar les infraestructures que fan possible la vida i el conreu a tot el Delta. Com també seria bo que el Grup Parlamentari Socialista i Units per Avançar, que ha presentat esmena d'addició a l'objecte de la Comissió, no fos tan entusiasta amb el Pla de protecció del delta de l'Ebre –o Plan de protección del delta del Ebro– com fan constar en la seva esmena. El Delta s'ha de preservar i s'ha de mantenir la seva morfologia actual i treballar per recuperar al més aviat possible la morfologia que tenia fa només trenta anys, i això no passa només per una comissió d'estudi en aquest Parlament, cal compromís i col·laboració entre les administracions públiques central i autonòmica. Perquè hi ha una realitat incontestable: el delta de l'Ebre està en perill, en una situació molt perillosa per a la seva subsistència com un dels ecosistemes i dels espais naturals amb un aprofitament agrari i pesquer més sostenibles de la Mediterrània. I una part de la situació actual deriva, sens dubte, de l'acció de l'home, però també ho és, i sobretot, per la inacció de les administracions públiques responsables, en particular dels governs central i autonòmic. El Govern d'Espanya sembla que està disposat a no actuar decididament en contra del retrocés de la zona maritimoterrestre i que està decidit que la mà de l'home no repari el que la mà de l'home ha espatllat. I el Govern de la Generalitat, perquè ha estat també en aquesta estratègia de deixar en mans de la natura, en mans de la crescuda constant del nivell del mar, de l'embat de les tempestes, el futur del Delta. Perquè aquesta és la posició històrica dels tècnics de Medi Ambient de la Generalitat, i els pagesos, els regants i els membres de la taula de consens, això ho tenen molt clar. Cal recuperar, tant com es pugui, l'aportació de sediments; sí, però amb això no n'hi ha prou. El que cal, i de forma molt urgent, és posar fil a l'agulla i començar a executar un nou pla integral de protecció del Delta, que no és el que ha presentat el Govern d'Espanya i que no té res a veure amb la visió que s'ha tingut des del Govern de la Generalitat. Cal enginyeria, recursos econòmics i materials, treballar de valent per impedir el retrocés del litoral del Delta i per preservar els seus espais naturals. Cal que la mà de l'home actuï decididament per arreglar el que la mà de l'home ha espatllat, en això, poden tenir-ho per segur, ens hi podran trobar; en aquesta empresa, la de salvar de veritat el delta de l'Ebre, Ciutadans hi serà avui, demà i sempre en aquest Parlament, a les Corts Generals i al Parlament Europeu. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, i en nom del Grup Parlamentari Mixt, té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí; gràcies, presidenta. La veritat és que seré molt breu en aquesta intervenció, és el que té també intervenir la darrera. I, de fet, s'ha fet un diagnòstic exhaustiu de les mancances, de les necessitats i de les amenaces que està patint el delta de l'Ebre i jo crec que no cal tornar a fer aquest inventari, perquè, a més a més, coincidim amb tots els grups. No coincidim potser en les solucions, i per això creiem que aquesta comissió d'estudi és necessària. Nosaltres..., ja avanço que des del nostre grup votarem a favor d'aquesta comissió, però sí que em preocupa una mica, després d'escoltar algun dels discursos d'aquest matí, per a què servirà aquesta comissió. He de dir que el discurs del senyor Calvet m'ha sobtat, perquè sembla que la Generalitat no té competències ni té responsabilitats en tot el que està passant aquí i, de fet, en tota la intervenció, doncs, s'ha referit a les competències de Madrid, a les mancances de Madrid, a tota la problemàtica que ve de Madrid, que és evident; és evident que les competències, molta part d'elles, són estatals, i això és una evidència, no cal repetir-ho tant. Però també és evident que aquí no s'han fet bé les coses. També és evident que aquí hi ha hagut una mala gestió, una nefasta gestió per part dels diferents governs de la Generalitat. I vull recordar –i ho ha fet també el company dels comuns– els famosos 6 milions pressupostats pel temporal. A veure què fem enguany amb aquests pressupostos prorrogats. Vull, també, recordar com la Generalitat va deixar perdre els 4,6 milions d'euros en ajudes que es van aprovar des de Madrid i que aquí no es va fer absolutament res, perquè vostès tenen un sistema de subvencions que al final sembla que ningú pugui accedir-hi. I, per tant, home, està molt bé que cridem i piquem la cresta quan toca, però també està molt bé que un assumeixi les pròpies responsabilitats, sobretot perquè crec que, si no hi ha una entesa entre les administracions, no podrem fer absolutament res. I jo crec que aquesta també ha sigut una de les grans problemàtiques: tenir un govern de la Generalitat tancat en banda, que no vol parlar amb el govern de l'Estat, quan, hi insisteixo, a vegades són qüestions urgents com la que ens ocupa aquí en el tema del delta de l'Ebre. Per tant, jo espero que aquesta comissió no sigui només una comissió per ressaltar què és el que s'està fent malament des de Madrid, sinó que parlem de tot plegat, que intentem buscar solucions i que busquem aquesta entesa i aquesta col·laboració entre administracions, que és tan necessària. Perquè, a més a més, tenim problemàtiques que les arrosseguem des de fa molt de temps, amb mancances estructurals, amb demandes des del territori, que se senten abandonats. No és la primera vegada que parlem aquí del delta, i, a més a més, jo ara deia, no?, el consens que sembla que hi ha quan nosaltres identifiquem els problemes, i això vol dir que hi ha una entesa, però després, a l'hora de la veritat, el territori se sent abandonat, se sent desemparat. Per què? Perquè parlem, parlem, venim aquí, fem interpel·lacions, fem mocions, però després no es concreta en absolutament en res. De fet, la creació d'aquesta comissió neix d'una interpel·lació d'Esquerra Republicana que es va fer en la darrera legislatura amb la seva moció, que va, doncs, acordar aquesta comissió. Però, clar, és que en aquell moment Esquerra Republicana ja estava al Govern de la Generalitat. Potser no calia fer una interpel·lació per interpel·lar-se a si mateix i decidir fer una comissió d'estudi. Ara mateix, la presidència de la Generalitat descansa també en Esquerra Republicana. Potser cal fer una mica més, hi insisteixo, que aquesta comissió d'estudi, que per una altra banda em sembla necessària. Cal escoltar els experts, cal escoltar el territori, la taula de consens, entitats que estan treballant des de fa molt de temps en aquesta qüestió i que, a més a més, tenen necessitats, no només estructurals, sinó també necessitats urgents. Jo crec que no serveix de res que tots anem corrents al Delta a visitar-lo quan tenim, doncs, problemàtiques que hem viscut com la llevantada, el temporal Gloria o el temporal Filomena, que potser no ha afectat tant el Delta però sí la Ribera d'Ebre – tenim la consellera aquí– i, de fet, ja s'estan tramitant aquestes ajudes, sobretot per al tema de les oliveres, i crec que això és molt positiu. I quan es fan bé les coses també cal que ho diguem, però de res serveixen aquestes visites, fer promeses, promeses que ja va fer l'anterior president de la Generalitat. I, per tant això, vol dir que la Generalitat tenia competències, perquè, si no, no serveix de res fer promeses, si un no té competències, senyor Calvet. I el que cal és traduir aquestes promeses que es fan en moments crítics com els temporals..., que després es tradueixin en alguna cosa i es concretin en alguna mesura. Deia que el temporal Filomena potser no ha fet aquelles destrosses que va fer el Gloria, però sí que és un efecte acumulatiu. I, a més a més, ens dona la idea que això no són fenòmens atmosfèrics puntuals, sinó que segurament, a partir d'ara, doncs, tindrem més fenòmens d'aquest tipus, que poden causar les destrosses que ja vam veure i que se sumen als problemes que ja teníem, no? A més a més, tot el canvi climàtic s'està agreujant moltíssim. Tenim Comissió d'Acció Climàtica, també, en aquesta legislatura, que segurament parlarem, doncs, d'aquests efectes, no?, la pujada del nivell del mar, que evidentment, doncs, també afecta el delta, però crec que és positiu tenir una comissió específica d'estudi per concretar les necessitats del territori. Hem de parlar de la regressió, de la subsidència; hem de parlar de les mesures... Vull dir que no em vull repetir, perquè tots n'hem parlat, no?, però crec que hem de fer aquestes mesures urgents i també mesures pensant en el mitjà i en el llarg termini. Jo insisteixo que no és la primera vegada que venim aquí en aquest faristol, que parlem de solucions, que sembla que hi ha consens. I insisteixo que aquesta comissió d'estudi neix precisament d'una actuació i d'un mandat del Parlament de la legislatura passada, i de veritat que no voldria tornar a decebre tantíssima gent de l'Ebre que està esperant la nostra resposta, que necessita que els escoltem, que necessita solucions, que al final, doncs, el plat de menjar de cada dia els va d'aquí. I jo crec que aquesta..., o espero i desitjo que aquesta vegada sigui la definitiva per no perdre un pam més de delta; per preservar aquest ecosistema; per preservar també la biodiversitat, les espècies, fins i tot úniques que viuen al delta de l'Ebre, i sobretot per no patir conseqüències que podrien resultar irreversibles. Per tot això, com deia, el nostre grup hi votarà a favor. I espero, de veritat, que aquesta comissió d'estudi serveixi per posar ja fil a l'agulla i perquè d'una vegada per totes, doncs, cuidem aquest patrimoni natural tan increïble que tenim. Gràcies.
A continuació, per indicar les esmenes que s'accepten i el text que es posa a votació, té la paraula el senyor Lluís Salvadó, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, per un temps màxim de dos minuts.
Gràcies, presidenta. Bé, en tot cas, sobre les esmenes que s'han presentat, d'entrada, un aclariment, perquè en alguna intervenció no ha quedat prou clar. Les esmenes que s'han presentat sobre l'exposició de motius, no és que el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana les hagi rebutjat, sinó simplement és que no es poden posar a votació per motius procedimentals. Tot i això, les esmenes que s'han presentat sobre l'exposició de motius incorporen matisos i enriquixen el text i la mateixa pròpia de motius, i, per tant, segurament, durant la tramitació de la comissió seran interessants de poder incorporar dins dels àmbits de debat. Sobre l'esmena que s'ha presentat per part del grup de Junts, me sembla molt oportú el fet d'afegir el món local dins de la comissió. La veritat és que era un oblit imperdonable, i, en este sentit, l'esmena presentada ens permet corregir esta incidència. I finalment, sobre l'esmena del PSC, no l'acceptem perquè, tot i que és una esmena a l'objecte, en realitat és una exposició de motius. L'objecte és un breu resum, molt esquemàtic, i l'esmena que es presenta són tretze línies, que són més pròpies de l'exposició de motius i que no són pròpies d'una esmena a objecte. En tot cas, sobre aquestes tretze línies, els proposàvem d'eliminar-ne dos, que simplement eren una apologia a la gestió feta per l'Administració de l'Estat, un text absolutament improcedent d'incorporar dins de l'objecte d'esta proposta de resolució. I en tot cas, per tant, acceptarien les esmenes de Junts, no acceptaríem l'esmena del PSC, i, en tot cas, ens sembla que la majoria de grups parlamentaris o pràcticament tots sí que han manifestat la seva voluntat de votar-hi favorablement, i esperem que puguem, com hem manifestat totes les parts, que la comissió pugui ser un punt de trobada, un punt de diàleg, un punt en el qual puguem avançar en la cerca de solucions i siga realment útil per a la ciutadania del delta de l'Ebre. Moltes gràcies.
Doncs acabades les intervencions, passarem ara, quan tots els... [[Joaquim Paladella Curto demana per parlar.]] Sí? perdó, per què em demana la paraula, senyor Paladella? [[Remor de veus.]] Perdó?
Per al·lusions, que el representant d'Esquerra Republicana, al fixar la posició sobre l'esmena que havíem presentat, doncs, ha dit que no s'acceptava perquè era una exposició de motius. Jo el que vull deixar ben clar és que és una esmena a l'objecte, i, per tant, és una esmena que es podia votar perfectament, i que..., a veure, l'al·lusió a dir que «perquè és una exposició de motius doncs no és encertada i és una excusa per no deixar-la votar, perquè jo crec que tindria consens suficient aquí al Ple del Parlament. Moltes gràcies.
Gràcies, senyor Paladella. Bé, procedim, doncs, a la votació d'aquesta proposta de resolució. Comença la votació. Doncs aquesta Proposta de resolució de creació de la comissió ha quedat aprovada amb 119 vots a favor, 11 vots en contra i cap abstenció. [[Paraules de comiat de Teresa Pallarès Piqué]] Abans de suspendre la sessió, la diputada senyora Teresa Pallarès m'ha demanat fer ús de la paraula per poder-se acomiadar de tots vostès. Té dos minuts, diputada. Pot ser de l'escó mateix si vol o el faristol, com vulgui.
Moltes gràcies. Moltes gràcies, presidenta, per permetre'm que faci avui ús de la paraula. President, vicepresident, consellers, conselleres, diputats, diputades, tot el personal de la casa, no vull que siguin unes paraules de comiat ni molt menys, sinó l'oportunitat d'expressar l'honor que representa formar part d'aquesta cambra per donar servei al país i, sobretot, a totes les persones. Agafo tota l'experiència i l'aprenentatge d'aquests quatre anys del Parlament cap a la Delegació del Govern a Tarragona, del legislatiu cap a l'executiu, però amb la mateixa força, responsabilitat i compromís que suposa aquest encàrrec de servir al país i a les persones. M'emporto..., lo més important que m'emporto és la relació que he tingut amb totes les persones de la casa, del Govern, els diputats de tots els grups i de tots els partits polítics. Evidentment, molt proper al meu grup parlamentari, amb qui he compartit moments molt emotius i als quals vull agrair, de veritat, la gran experiència que m'emporto de poder estar i formar part d'aquest grup i també d'aquesta cambra. Hem de seguir lluitant, perquè encara no tenim un país democràtic, i no podem excloure cap de les vies que ens puguin portar a la independència. El procés que culminà amb l'U d'Octubre ens reforça i argumenta la nostra acció de govern, i vaig del Parlament cap al territori per continuar amb aquesta obra de govern des d'aquest compromís, del qual em sento molt apoderada. Un territori que justifica durant més de vuitanta anys l'equilibri de la indústria química, una indústria que ara té reptes al davant importantíssims, amb una potent indústria turística que contempla patrimoni cultural, monumental, modernisme, natura, rutes del vi, monestirs... No podria parar d'explicar-ho. Un gran potencial amb grans reptes de futur. Començo, doncs, aquesta nova etapa sent molt conscient que de vegades la vida ens posa obstacles, però que els límits ens els posem nosaltres mateixos. Moltíssimes gràcies. [[Aplaudiments forts i perllongats.]]
Moltíssimes gràcies. Suspenem la sessió. Recordin que la reprendrem a tres quarts de quatre amb l'alteració de l'ordre del dia que hem informat aquest matí. Moltes gràcies.
Estàvem esperant que arribés un secretari per poder començar, perquè sense la presència d'un secretari, almenys, a la Mesa, no podíem arrencar. [[Interpel·lació al Govern sobre la situació dels sectors econòmics]] [[300-00016/13]] Per tant, reprenem la sessió amb la interpel·lació al Govern sobre la situació dels sectors econòmics, presentada pel Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar, té la paraula el senyor Òscar Ordeig per fer l'exposició de la interpel·lació.
Gràcies, presidenta. Gràcies, secretari, la Mesa, diputades, diputats... Conseller, començaré amb una retòrica d'aquests dies donant-li l'enhorabona, sort i encerts. Però no em vull quedar aquí i crec que hem d'anar una mica més enllà, per dir-li que esperem que ho faci molt bé. Ho ha de fer molt bé. Necessitem que la seva conselleria, necessitem que l'empresa, que l'economia, que la indústria, que el comerç del nostre territori torni a ser motor de creació d'ocupació, torni a ser referència i torni a liderar el pes de la contractació, el pes de l'economia del conjunt de l'Estat. I també, evidentment, una de les regions més dinàmiques d'Europa. Treballarem o l'hi introduirem molts temes de reflexió sobre el que, per nosaltres, és important per als propers anys –en aquests moments i els propers anys. Però no volem deixar de dir-li que creiem que cal fer un canvi de paradigma. Sembla que els últims anys, fer empresa, fer economia, la gran indústria, les grans empreses sembla que siguin un problema. O el petit emprenedor, també, a l'hora de generar ocupació, a l'hora de fer la seva activitat, doncs, no se'l té prou en compte. O no ho posem prou en valor. O no organitzem aquest Govern, no organitzem el sistema, no organitzem les infraestructures, fins i tot l'educació, per posar en valor què vol dir crear riquesa, crear ocupació. Perquè la redistribució que defensem, els serveis públics que defensem, es financen a través de crear ocupació, crear riquesa, pagar impostos i llavors poder fer redistribució. Per tant, necessitem que aquest Govern..., necessitem en aquesta nova etapa, especialment després de la pandèmia, donar un missatge de que Catalunya és i vol ser motor econòmic. Que Catalunya és territori d'oportunitats, territori emprenedor i que lidera la resposta a la covid, a la crisi de la covid, la resposta econòmica amb fons europeus, etcètera, amb noves innovacions, amb transició ecològica i amb tot el nou model econòmic que ve. I quan parlem amb les empreses, conseller, ens diuen que –vostès ho poden fer– no estan contentes. Autònoms, empreses, grans empreses que generen molta ocupació i riquesa; petites empreses i mitjanes empreses, autònoms, que tampoc se senten prou escoltats. Traves burocràtiques, impostos..., que no dic que no s'hagin de pagar, però sí que cal donar facilitats, cal donar flexibilitat per tal que tothom pugui emprendre, tothom pugui generar ocupació i no fer excessius tràmits burocràtics. Per tant, comencem fent un reconeixement a totes les persones que han aixecat la seva persiana. Les persianes més grans, de grans indústries, grans empreses, però també de les petites, cooperatives, empreses, autònoms, durant aquest any especialment difícil de pandèmia. Alguns ja venien també amb moltes dificultats de la crisi del 2008. I, per tant, gran reconeixement a aquest esperit emprenedor, a aquest esperit lluitador, de resiliència que sempre ha tingut i que, de vegades, no és prou ben correspost per la classe política, pel Govern, pels governs, i, per tant, que hem d'intentar capgirar. Per què fem aquesta interpel·lació avui aquí? Bàsicament, per parlar dels efectes de la pandèmia. Urgent: moltes empreses no ho superaran..., que són viables, que són rendibles, que ho estan fent bé. No ho superaran si no reben l'ajuda urgent del Govern. Dels governs. Per tant, no confrontació, no a baralles estèrils, sinó que el Govern posi diners, urgents. Tenim una línia d'ajuts que es convoca recentment, d'aquests 993 milions d'euros extraordinaris que venen de l'Estat; de l'Estat espanyol. Si no passa res. Però és que encara en podrien venir més si aprovéssim els pressupostos 2021. Encara en podrien venir més. Hem calculat, entre la flexibilització del dèficit de l'1,1 per cent, més els fons extraordinaris covid, que podrien venir, podríem fer un pressupost 2021 històric, quant a despesa. Històric. Això és per als nostres hospitals, per a les nostres empreses, per a les nostres escoles..., de més de 5.000 milions d'euros. Més amunt, més avall. Per tant, tornem a insistir: què és important fer? Fer pressupost 2021. I no veure els empresaris com un problema, sinó com a part de la solució. Per tant, escoltar els autònoms, ajudes urgents i reflexió de futur. Reflexió de futur amb grans infraestructures. Aquest ha de ser un país d'oportunitats i ho serà si tenim infraestructures. Senyors i senyores, estem en un món competitiu, on qui té l'avantatge competitiu és el que s'emporta la producció de determinats productes. I ho hem vist amb les deslocalitzacions. Si no apostem per una obra, per infraestructures bàsiques, doncs, no passa res, podem estar més d'acord o menys d'acord amb l'ampliació de l'aeroport del Prat, però, escolti, aeroports n'hi ha a tot el món, i aquells que estan més equipats, les empreses se n'aniran allà. Podem estar més o menys d'acord en la col·laboració amb el circuit de Barcelona-Catalunya, però aquest és un circuit de referència a nivell internacional. Si dubtem, si no hi apostem des de la Generalitat..., li faig la pregunta: aposten per renovar el conveni de suport al circuit de Barcelona-Catalunya? Que no només és un aparador internacional turístic d'impacte econòmic, sinó que, a més a més, ens lliga molt bé a la nostra història productiva industrial del sector de l'automoció. Per tant, també voldríem..., aquestes infraestructures també són importants per tal de mantenir aquesta competitivitat. Què més li havia de dir? Fibra 5G. No és directament del seu departament, però és molt important. Si volem fons europeus, si volem digitalitzar, si volem aplicar la indústria 4.0, fer una distribució de fibra i de 5G arreu del territori i apostar pel talent i el coneixement. Fons europeus, ja ho hem dit i ara ho dic aquí –ho tenia apuntat al final, però ja l'hi dic ara–: fons europeus, finançament, impagaments de Govern de l'Estat, projectes que puguin venir d'Europa..., s'ha d'anar a tot arreu, allà on es defensin, allà on es puguin defensar els nostres interessos. Sigui a les reunions per millorar el finançament, sigui al sopar del Cercle d'Economia amb el president de Corea del Sud, vingui el rei, el president del Govern o vingui qui sigui, si és igual! Es defensen o no es defensen els nostres interessos? Nosaltres creiem que sí. Per tant, nosaltres hi hem de ser. I això no és «pleitesia a ningú, sinó que és defensa dels catalans i les catalanes, de les empreses i del que creiem que és just per Catalunya. Ara, si fem una política de cara a la galeria, doncs no funcionarà. Com també, evidentment, l'acte que es va fer a la SEAT pel cotxe elèctric. Nosaltres defensem més i millors infraestructures, més i millors projectes. Defensem les bateries elèctriques, defensem una transició ecològica i que les empreses s'adaptin. I defensem l'autònom, la pime i també defensem les grans empreses, que són motor de canvi, són tractores de la nostra indústria. Conseller, ens agradaria que ens digués aviam si tenen previst fer un nou pla de suport a la indústria, que avui ho ha comentat de passada, però molt ràpidament. Nou pla de suport a la indústria. Però no només parlar, parole, parole, parole, sinó diners, diners, diners; complir els objectius, perquè el mateix sector diu que vam aprovar algunes coses que estaven bé a l'anterior pla industrial, però que llavors no es va fer prou seguiment ni s'hi van posar els recursos. Cal un projecte i accions de suport a l'automoció, un sector que està patint moltíssim la crisi, amb deslocalitzacions, però un sector que, a més a més, té molta tradició, que té molta expertesa i que tenim les condicions necessàries, públiques, privades i d'infraestructures per tal d'adaptar-nos els primers –els primers, o dels primers–, per tal de ser competitius i que s'inverteixi el que faci falta perquè la indústria de l'automoció continuï essent puntera. Molt ràpid: 10 per cent del PIB català, de l'automoció, segon sector industrial de Catalunya, 143.000 persones ocupades. També volem saber si té previst fer algun pla d'ajut a les pimes, a part del que ja estem fent. Evidentment, també li volíem demanar per –ho he dit molt de passada i vostè és lo primer que em dirà– la convocatòria que surt el dilluns. Vostès van demanar que hi hagués més epígrafs, més activitats econòmiques que poguessin ser subvencionables, de les que l'Estat ens deia: «s'accepta, però resulta que vostès en permeten menys de la meitat de les que permeten, per una banda, per exemple, Castella - la Manxa, que permeten unes tres-centes activitats. Vostès s'han compromès amb els sectors a ampliar les activitats i a analitzar tota la cadena de valor. Hi ha gent, proveïdors d'empreses que vostès contemplen aquí, que no es podran acollir a les ajudes i que també s'han vist afectats. I a més a més, una altra cosa que han posat a la lletra petita. Veurem quanta gent es queda fora, perquè tampoc deixen que les empreses que es presentin hagin tingut pèrdues a la renda del 2019. Per tant, casuística sobre casuística, vigilem que no deixem gent a fora. I el que es tracta és que l'economia, doncs, continuï girant i que ajudem aquell que pitjor ho ha passat. Molt important, emprenedoria i start-ups. Segur que vostès han parlat amb persones que munten una empresa, innovadora, de tots els problemes, les traves que es troben. Hem fet una llei de facilitació..., vàrem fer una llei de facilitació de l'activitat econòmica. Cal, potser, no fer-ne una altra, però sí que aplicar o aprofundir en allò que ja hem fet. Per tant, ja acabo, em queden vuit segons només per dir, amb el que he començat: senyor Torrent, ho ha de fer bé. Catalunya ha de ser el territori que fomenta l'activitat econòmica, digital, sostenible i captant la innovació i el coneixement, si no, no ens en sortirem. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació té la paraula, per respondre, el conseller d'Empresa i Treball, el senyor Roger Torrent.
Gràcies, presidenta. I gràcies, diputat, per la interpel·lació; segur que serà la primera de moltes que farem durant aquesta legislatura i tindrem oportunitat de contrastar models, opinions i sobretot, de treballar conjuntament. Perquè no és una qüestió que li vagi millor o pitjor a aquest conseller, ni a qualsevol altre a nivell individual, del Govern. Avui, els reptes són cabdals. De fet, a mi m'agrada dir que en aquests moments estem decidint com i de què viurem els propers vint o trenta anys, i això no es fa només des d'una conselleria, no es fa només des d'un departament, no és només el projecte concret de cada una de les àrees del Govern, sinó que, òbviament, hi ha transversalitat al conjunt de l'executiu, però especialment són qüestions que hem de consensuar, que hem de treballar, que hem d'arribar a acords al Parlament de Catalunya. No només al Parlament. De fet, aquesta setmana mateix –i també m'hi referiré, perquè vostè també ho ha esmentat– vam arribar a un acord en el marc del Consell del Diàleg Social. Una eina de nova creació que està al pont de comandament de tots els àmbits de diàleg social, de concertació, de..., en fi, de treball comú amb els agents econòmics i socials del país. I és també allà on hem de dissenyar les directrius que han de guiar..., en fi, totes les decisions de caràcter econòmic, de caràcter empresarial, de caràcter sociolaboral que han de presidir la Catalunya postcovid. Primer, jo d'entrada el que volia fer era sumar-me també al reconeixement que vostè ha fet a tots aquells que han aixecat la persiana, amb molt de sacrifici. Amb moltíssim. Hi ha sectors que ho han passat especialment malament i el conjunt de l'economia productiva del país ha fet un esforç titànic. No només aquells que estan al capdavant de les empreses, sinó també –i especialment– els i les treballadores no només dels serveis bàsics, dels serveis essencials, sinó del conjunt del teixit econòmic del nostre país. Per tant, reconeixement també, des d'aquest punt de vista. Sense ànim de simplificar, més aviat amb la voluntat d'intentar trobar un relat compartit –també amb vostès, eh?– de quina és la diagnosi del moment que viuen els diferents sectors econòmics del nostre país, és a dir, intentant fer una radiografia acurada d'on som i d'on venim de manera recent, per projectar-nos cap al futur, jo diria que en els diferents sectors que podríem esmentar durant aquesta intervenció i que tindrem oportunitat segur de treballar, es produeix un mateix patró de comportament. Podríem dir-ho així. D'entrada, un primer element és que l'impacte de la pandèmia –hi insisteixo, eh?, en el conjunt dels sectors, amb més o menys matisos, però en el conjunt– ha tingut uns efectes durs a curt, però des d'un punt de vista de mitjà i llarg termini ha fet aflorar problemes estructurals, els ha posat sobre la taula amb més intensitat que mai, que ja arrossegàvem de períodes anteriors i que ara s'han convertit en una urgència. Són reptes de caràcter estructural. Ha parlat, vostè, del subsector de l'automoció. Efectivament, molt tocat per la covid i pel tancament de la indústria, fruit de la gestió de la pandèmia, però que ja arrossegava problemes, reptes i qüestions de fons que venien d'abans. Per tant, s'han accelerat reptes que eren estructurals que ja hi eren i que ara vivim amb més intensitat que mai, i sobre els quals, si no actuem, efectivament, poden suposar un element cabdal en negatiu per a aquests sectors i aquestes activitats. I finalment, l'últim element d'aquest patró, diguéssim, eh?, que comparteixen tots els sectors i que té aquests tres punts: l'impacte de la pandèmia, els reptes de fons estructurals..., és la necessitat del procés de canvi. En tots hi ha una necessitat de transformar d'arrel, en profunditat cada un dels sectors. I en aquest sentit, vostè deia, i l'hi compro, diguéssim, eh?, el concepte del canvi de paradigma, no?, la necessitat del canvi de paradigma. I és veritat, en aquest sentit, som molt conscients de la necessitat de transformar el sistema productiu del país i fer-ho en la línia del que ens planteja avui Europa, que ha assumit aquest canvi de paradigma. Sortosament, les receptes no són les mateixes que el 2008. En aquests moments, hi ha una voluntat d'injectar recursos a l'economia productiva del conjunt de la Unió Europea, però fer-ho de manera que aquestes ajudes no només permetin la viabilitat i la supervivència fins i tot de les empreses i de determinats sectors en aquests moments, sinó que permeti que s'alineïn amb a la recerca, la consecució d'unes determinades missions que vinculen objectius de caràcter social i ambiental amb la necessitat de trobar noves oportunitats de creixement i de creació de riquesa. Dit d'una altra manera, avui Europa sap que si no vol perdre competitivitat... Vostè deia: «Estem en un entorn competitiu, i tant en el conjunt d'Europa, però també des d'un punt de vista global. I si Europa no vol perdre oportunitats, sap que aquesta voluntat de canvi ha d'anar en la línia de flotació d'aquesta transformació, d'aquests canvis de paradigmes que dèiem. En tot cas, què tenim avui? Avui el que tenim és –i així ens ho indiquen tots els tots els indicadors de referència– una reactivació progressiva de la nostra economia. Ara matisaré aquesta afirmació, però avui els indicadors el que ens diuen és que progressivament, i en alguns àmbits més que en d'altres, anem millorant i anem normalitzant la situació des d'un punt de vista social. I això té unes conseqüències també des d'un punt de vista econòmic en positiu. Ara bé, he dit que matisaria això, ho matiso: ens trobem igualment amb empreses solvents, amb empreses amb recorregut, però que l'aturada fruit de la covid els ha generat uns deutes que avui, d'alguna manera, no diria que els ofeguen, en alguns casos sí, òbviament, però que els condiciona. I aquí havíem d'actuar. I al mateix temps, tenim més de cent mil catalans i catalanes en situació d'ERTO; per tant, que han vist minorats notablement els ingressos familiars. Aquesta és la realitat que avui, malgrat que anem sortim de la situació econòmica i els indicadors, com deia abans, van millorant, tenim sobre la taula. I des d'aquest punt de vista, havíem de reaccionar com a govern. Ja ho hem fet. Les ajudes i el pacte que vam fer en el marc del Consell del Diàleg Social no és un fet aïllat; és un element més en aquesta trajectòria que el Govern de la Generalitat, l'anterior i l'actual, hem anat seguint justament per ajudar empreses que ho estan passant malament i treballadors en ERTO perquè ningú quedi enrere. I el que vam acordar és el repartiment dels 993 milions d'euros, que, efectivament, venen del Reial decret 5/2021, que inicialment, i tal com diu el decret, estaven previstos per a noranta-cinc CNAEs, que els hem ampliat amb noranta-sis, i per tant, estem parlant de 191. Vostè deia: «Home, podríem haver anat a tots, als tres-cents i escaig CNAEs que estan estipulats en la classificació que el mateix decret, doncs, estableix en el seu en el seu annex. Certament. I de fet, hi ha alguna comunitat autònoma que així ho ha fet. El que passa és que hem volgut fer compatible ser expansius a l'hora d'incorporar activitats econòmiques que ho hagin passat realment malament durant aquest temps, tenint en compte com a referència la baixada de la facturació –el 30 per cent és el que marca el reial decret, 25 per cent és el que hi hem sumat nosaltres– però que al mateix temps aquesta ampliació no signifiqués una disminució de les ajudes, i, per tant, que les ajudes fossin dignes. I aquest és el punt d'equilibri, l'acord al qual hem arribat amb els agents socials i econòmics. L'acord, però, també consta d'un altre punt, que és la repetició de les ajudes als treballadors i treballadores en ERTO per al segon trimestre, agafant com a referència el mes de maig, aquests cent i escaig mil treballadors i treballadores, 119.000 treballadors i treballadores que estan en situació d'ERTO i que podran rebre una compensació econòmica, una ajuda econòmica d'entre sis-cents i set-cents euros. Per tant, més de 1.000 milions en ajudes, que, com deia abans, se sumen a les que ja havia fet el Govern de la Generalitat per un total de 1.454 milions d'euros d'ajudes per fer front a la situació de covid, tant empreses, autònoms com treballadors. La comunitat autònoma que més ha ajudat en aquest sentit i a molta distància de la següent, que és el País Valencià, amb 393 milions d'euros invertits. Per tant, hem fet un esforç importantíssim des d'un punt de vista de la Generalitat de Catalunya, de l'Administració d'aquest país per ajudar aquells qui més han patit la situació. Aquesta és l'anàlisi, després continuaré amb part de la lectura del present, però sobretot em vull centrar en el futur, que és el que convidava a fer al diputat. Seguirem després. Gràcies.
A continuació, per fer la rèplica, té la paraula el diputat senyor Òscar Ordeig.
Conseller –gràcies, presidenta–, una prèvia, que tampoc li he dit abans. Jo crec que és un error ajuntar el Departament d'Empresa i Treball, perquè són dues dinàmiques, dues prioritats i dos ritmes diferents que crec que caldria portar..., que crec que caldria anar amb dos barrets diferents al Govern. En tot cas, temps al temps, eh? I, per tant, el que no fa la cosa... Però la indústria, l'empresa i l'economia necessiten urgentment gestos i canvis. Política industrial, pressupostos de política industrial dels darrers deu anys, caiguda del 70 per cent. Vostè s'imagina qualsevol departament de la Generalitat amb una caiguda del 70 per cent del pressupost de la seva àrea? Setanta per cent. Quin missatge donem a la ciutadania? La indústria no és important, la indústria ja s'ho fa sola, la indústria no és estratègica. Això corre durant molts anys que la indústria, bé, doncs, que feia soroll, que no sé què. I ara ens adonem que això és un greu error. I tant que Catalunya necessita ser industrial o no serà. Això no ho substituïm tot amb altres activitats o serveis. Però és que si llavors mirem el turisme que té un PIB importantíssim i que també tenim un avantatge competitiu... Torno a dir-ho, si nosaltres no som turístics, qui ho serà? Hem de millorar moltes coses, no hem de massificar, hem de modernitzar les empreses, però clar que hem d'apostar pel turisme. I aquí, també, és on li demano, en campanya turística de l'estiu, necessitem també ajudes específiques de volum al turisme. I també li agrairia a vostès, que, a més a més, diuen que van cap a la república, escolti, quan un es creu al seu país ha de fer una reflexió general de tots els diners que venen i de tots els diners que haurien de venir d'Europa, del Govern de l'Estat o de la Generalitat. Si no passa res, a vegades veig que fem això dels compartiments, no?, jo fico això i només explico el que fico jo. No! Si un sector ja ve subvencionat o ajudat o facilita la seva activitat una altra administració, s'ha de tenir en compte. I això ho hem de fer nosaltres. Per tant, li demano, Catalunya és destinació segura?, sobretot, com avança el ritme de vacunació, la campanya de promoció turística i ajudes a la modernització. És urgent el sector de l'automoció. No m'ha contestat, li ho agrairia, apostem o no apostem pel Circuit de Barcelona-Catalunya? Sí o no. Apostem? Jo estaria molt enfadat si fos el conseller d'Empresa i es dubtés tant de determinades infraestructures com l'aeroport –i ho dic amb tot el respecte i tot el «carinyo–, perquè s'ha de fer bé? I tant que s'ha de fer, però s'ha de fer. I entenc totes les posicions, però des d'un punt de vista de competitivitat... Aquí ens anem perdent en segons quines reflexions i, escolta, doncs mira, determinades empreses, determinades inversions no vindran. I també li diré –sense ànim, també, que ho vegin com un atac, eh?–, jo crec que caldria ara fer una reflexió pausada, tranquil·la per veure com ho fem, per veure quin missatge donem i quines accions jurídiques fem per tal que les seus socials d'algunes empreses que van marxar puguin tornar i algunes inversions internacionals o projectes interessants puguin venir. Jo faria això. I això hauria d'anar, també, de la mà... vostès ho haurien de liderar, però amb un gran acord. Jo estic convençut, i perquè així ho penso, que o fem pinya o no ens en sortirem. Com hem dit abans, el món és molt gran, Europa cada vegada té menys pes econòmic al món. I, per tant, el que necessitem és sumar i liderar, reivindicar, cadascú amb els seus matisos –evidentment, els projectes polítics tots són legítims–, però el que no pot ser és que això tingui cap mena de..., no pot tenir cap afectació negativa cap al progrés econòmic, cap a l'estabilitat i cap a la confiança cap als inversors, cap a les empreses, eh?, cap a les bones empreses, els bons empresaris i empresàries i els bons autònoms, que n'hi ha molts, eh? Aquelles activitats que no són prou productives o competitives o aquell que fa trampes, aquest no, eh? Vull dir, quan jo parlo així també parlo de fer les coses ben fetes, amb productivitat, que generi valor afegit, llocs de treball que, llavors, paguin cotitzacions més altes perquè tenen salaris més alts. I, per tant, per això apostem. Tots els canvis que no fem ara no els farem mai. Hem de fer canvis, hem de fer canvis, hem de fer canvis en la productivitat, la digitalització, la indústria 4.0, pam, pam, no ho fem mai? Escolti, això... no es fan canvis fins que no hi ha una gran crisi, doncs, ja la tenim aquí. I tenim la gran crisi amb un gran paquet d'ajudes. Doncs anem-la a fer. Però no la farem sols. No la faran sols, ni vostès ni nosaltres ni el Parlament ni la Generalitat. Hem d'intentar anar a buscar, eh?, –perquè vostès hi ha regulació que depèn de l'Estat, hi ha molta regulació que depèn de Brussel·les. S'ha apuntat el camí i és un bon camí, que s'ha reconegut per part del conseller, de cap a on ha d'anar l'economia europea, cap a on han d'anar els fons europeus Next Generation. I aquí només falta que li digui el mateix de sempre, nosaltres ajudarem en tot això. Si això, aquí jo crec que aquí sí que podem coincidir. Però, sobretot, conseller, jo li demano que siguem valents i valentes, eh?, i, per tant, no passa res per apostar per l'economia, per l'empresa, per crear progrés econòmic. Això no està renyit amb fer polítiques socials, això no està renyit amb demanar que hi hagi bons salaris, que es respectin els drets laborals. Però necessitem donar un missatge al món, a Europa, a Espanya i a Catalunya que aquí estem pel progrés econòmic i que la propera dècada aquesta serà una terra d'oportunitats i també de fer empresa. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació té la paraula, en el seu torn de rèplica, el conseller d'Empresa i Treball.
Diputat, ja sé que vostè em dirà que no, però jo hi veig una certa contradicció en el fet que en la seva exposició inicial posava en valor la necessitat de canvi, aprofitar el moment per transformar, fer servir no només els recursos a nivell europeu, sinó la necessitat com a palanca de canvi per transformar els sectors productius i, al mateix temps, en el cas de les infraestructures, no fer la reflexió d'infraestructures per fer què? Perquè si la realitat és que volem canviar els models, ens hem de preguntar quin ús tindran determinades inversions. Perquè l'important no són només les inversions per se –que, evidentment, amb el dèficit històric, només per posar-nos al dia des d'aquest punt de vista i, per tant, només des d'un punt de vista de justícia inversora, valdrien la pena. Però en els moments en què som, especialment, en què efectivament hem de canviar molts paradigmes, és importantíssim que abans de definir quines infraestructures, definim el perquè. Perquè, segurament, si ho preguntem a les empreses del país, sobretot a aquelles que fa més temps que reivindiquen determinades infraestructures, també ens donaran un ordre de prioritats que potser no casa amb algunes prioritats polítiques. Per tant, fem aquest procés de reflexió amb relació al model i de totes les seves derivades, incloses, també, les infraestructures. Per fer què? Doncs, entre altres coses, un procés de reindustrialització, efectivament. En això estem. I és veritat i ho dic des d'una posició progressista, des d'un posicionament d'esquerres, que és veritat que durant molt de temps allò que..., la cultura que hem impulsat des de les institucions i des de les administracions moltes vegades no casava amb la idea de la necessitat de la reindustrialització, de tenir una indústria ben assentada al territori, ben lligada, i amb corretges de transmissió amb l'Administració i els governs ben greixades. Per tant, procés de reindustrialització que s'ha de basar no només en els motors tractors de la indústria i de l'economia, aquests grans sectors que efectivament són elements arrossegadors –vostè parlava de l'automoció; és bàsic, és importantíssim, no només perquè hem de resoldre una situació complicada del propi subsector, sinó perquè, com deia, és un motor que atraurà bona part de la indústria del mateix sector i del conjunt de l'economia–, però no només, deia, el sector de l'automoció, i, en aquest sentit, seran importantíssims els PERTE. I és molt important que l'Estat entengui que no només és bàsic el sector de l'automoció: que hi han projectes al voltant, per exemple, del xip europeu, de l'hidrogen verd, de l'agroalimentari, que són bàsics, i que estan molt localitzats i molt centrats en el nostre país, però que són de caràcter europeu; són estratègics, no només per a Catalunya, sinó per al conjunt d'Europa. I això ho hem de tenir molt clar, i les prioritats i el relat, en aquest sentit, l'hem de compartir. I nosaltres intentem explicar això, intentarem explicar això no només al conjunt del país, al que ens dirigim, sinó especialment a l'Estat, que també ho ha de compartir. I llavors hem de fer una altra cosa; és a dir, òbviament aquestes mesures concretes, els Next Generation són aquí, a la cantonada, per tant, són a curt, però també hi ha un procés de reflexió, com dèiem abans, amb relació al model que hem de fer des d'aquí, l'hem de liderar des del departament, però també ho haurem de fer des del Parlament de Catalunya, que és al voltant del Pacte nacional per a la indústria, que ha de servir... Vostè deia: «Home, hi han d'haver recursos i hi han d'haver mesures concretes; certament, però també ha de servir per definir quina indústria tindrem en el futur, cap on anem. I aquest és un element imprescindible per posar en ordre tot el procés de reflexió i de voluntats estratègiques al voltant de la indústria del nostre país. Em queden pocs segons, segur que tindrem temps de parlar-ne; de fet, crec que la setmana que ve no l'altra comparec a la comissió, per tant, tindrem temps d'aprofundir en alguns temes. En qualsevol cas, pel turisme, que vostè també hi ha centrat una part de la seva intervenció, bé, òbviament, comencem la campanya d'estiu. El que procurem ara és estabilitzar el màxim possible al sector, un sector que nosaltres preveiem que recuperarà entre el 50 i el 60 per cent de l'activitat, no de manera homogènia; no serà el mateix a la ciutat de Barcelona, que malauradament trigarà una mica més per la seva dependència dels mercats internacionals, que al litoral, l'interior o el Pirineu. En tot cas, la previsió és de recuperar entre el 50 i el 60 per cent. Hem impulsat ja ajudes al sector i un pla de reactivació amb 6 milions i mig d'euros i més de trenta accions. Però, en aquest cas també, com en el de la indústria, l'excusa, deixeu-m'ho dir així...
Conseller, ha d'anar acabant, se li ha acabat el temps...
...de la llei, de la llei del turisme –acabo, presidenta–, també per generar aquest nou model turístic d'un sector que és prou madur, que té les idees prou clares i que hem de saber aprofitar per posicionar-nos millor a allò que demanaran els visitants postcovid, que serà lleugerament diferent del que demanaven abans de la pandèmia. Moltes gràcies, diputats, diputades.
Passem al setè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre el model i les prioritats en matèria d'infraestructures, presentada pel Grup Parlamentari d'En Comú Podem. [[Interpel·lació al Govern sobre el model i les prioritats en matèria d'infraestructures]] [[300-00011/13]] Té la paraula el diputat senyor Marc Parés, per fer l'exposició... (Maria Dolors Sabater i Puig demana per parlar.) Sí, senyora Sabater, per què em demana la paraula?
Sí, presidenta, per observança del Reglament, demano la paraula.
Sí, per quin article em demana la paraula? L'article 90 és el de l'observança del Reglament.
Segons l'establert al punt 35.2...
Sí.
...demano la convocatòria d'una Junta de Portaveus extraordinària al finalitzar aquesta sessió, per tal d'impulsar una declaració de suport a Marcel Vivet, que ha estat injustament condemnat per defensar els drets d'aquest poble, d'aquest país. I demano a la resta de grups parlamentaris que se sumin a aquesta petició.
Tenen el suport d'algun altre grup parlamentari? Sap que per poder convocar la Junta de Portaveus...
Sí.
Sí? Perfecte, doncs, aleshores si hi ha més grups parlamentaris que s'afegeixen a la convocatòria de la Junta de Portaveus, la convocarem un cop hagi acabat el Ple, avui mateix.
D'acord, moltes gràcies.
[[Veus de fons.]] Ah, sí, els grups que donen suport han d'expressar-ho en aquests moments. Quins grups donen suport a la convocatòria de la Junta de Portaveus? [[Pausa.]] No hi ha els portaveus dels grups parlamentaris. [[Veus de fons.]] D'acord, quan hi hagi els portaveus a l'hemicicle, doncs llavors em demanen l'ús de la paraula per concretar quins grups també hi donen suport, perquè saben que han de ser més d'un grup parlamentari o dues cinquenes parts de la cambra. D'acord, gràcies. Per tant, continuem amb la interpel·lació, que tenia la paraula el diputat senyor Marc Parés, per fer exposició de la interpel·lació sobre el model i les prioritats en matèria d'infraestructures.
Bé; gràcies, presidenta. Bona tarda, diputats, diputades, vicepresident. Plantegem aquesta interpel·lació sobre infraestructures en clau d'inici de legislatura, i, per tant, per poder debatre, no?, o compartir, quines seran les prioritats en matèria d'infraestructures de mobilitat durant aquesta legislatura. Li plantejo el nostre plantejament, la nostra proposta. Miri, per nosaltres, el model de mobilitat d'aquests anys hauria de respondre a dos objectius molt clars: el primer és la lluita contra l'emergència climàtica, i sap vostè que a Catalunya les emissions de gasos d'efecte hivernacle han augmentat un 13 per cent respecte l'any 90 i que el sector que més ha contribuït a això és el sector del transport i la mobilitat, amb un 30 per cent. El segon objectiu que nosaltres creiem que hauríem de tenir és el de garantir el dret a la mobilitat al conjunt de la ciutadania. I aquí vull recordar que la mobilitat en cotxe exclou potencialment el 50 per cent de la població, que no té vehicle, que no té el carnet o que no té les condicions per utilitzar-lo. Per tant, cal garantir el dret a la mobilitat i cal garantir-lo especialment a les classes populars i a aquells territoris que han sofert, que pateixen, els greuges més significatius en termes d'equitat territorial. Bé, per poder donar resposta a aquests dos objectius –lluita a l'emergència climàtica i garantia del dret a la mobilitat–, nosaltres entenem que caldria transformar l'actual model de transport, de mobilitat, un model que ha estat basat en grans infraestructures viàries, no en les ferroviàries, i que clarament s'ha orientat a una demanda..., a satisfer una demanda creixent a través del vehicle privat. Un model que ha deixat enrere bona part dels territoris no metropolitans, prioritzant les connexions radials i no les connexions en xarxa o policèntriques. És cert que a nivell de planificació territorial, doncs, alguns documents de planejament havien incorporat algunes infraestructures que anaven en aquesta línia. Estic pensant, per exemple, en l'eix transversal ferroviari, però a la pràctica aquestes infraestructures no han vist la llum, no s'han fet realitat, i el que tenim avui en dia a Catalunya és un dèficit molt important pel que fa al transport col·lectiu, que no està ni molt menys a l'alçada del que hauria de ser un país modern i avançat en termes de justícia social, de justícia ambiental i de justícia territorial. I, bé, enfront del model actual, que creiem que és un model vell, un model antic, un model del passat, nosaltres creiem que cal plantejar un nou model que posi el focus en fer de Catalunya el país dels trens, en coherència amb l'Estratègia europea de mobilitat verda, intel·ligent i assequible que, entre d'altres, pretén, doncs, que l'any 2030 s'hagi duplicat el trànsit ferroviari d'alta velocitat a tot Europa i que els viatges programats de menys de cinc-cents quilòmetres siguin neutres en carboni. No sé si comparteix o no el diagnòstic, ni que sigui en part, i els objectius que li he plantejat, però, en tot cas, vull anar a qüestions concretes i li vull preguntar sobre dues grans infraestructures que ara mateix són d'actualitat i que, al nostre entendre, responen més al model de la lògica dels anys noranta que no pas a una visió avançada i de futur pròpia del segle XXI. M'estic referint a l'aeroport. La proposta d'AENA d'ampliació de l'aeroport del Prat i el vell –vellíssim, diria jo– projecte de quart cinturó. Bé, anem a pams. Sobre l'aeroport, sap perfectament quin és el posicionament del nostre grup parlamentari, com el de les alcaldies de Barcelona i del Prat de Llobregat. A vostès, el Govern, el que els demanem és que no siguin ambigus, perquè entre el que ha dit vostè aquest cap de setmana i ha sortit publicat en diversos mitjans, el que li hem sentit el president Aragonès aquest matí, doncs, la veritat és que no acabem de treure l'aigua clara sobre quin és el posicionament del Govern. I el que els demanem és claredat i contundència pel que fa a la proposta que AENA ha posat sobre la taula. Claredat en que diguin que no, que diguin que no a l'ampliació de la tercera pista, i que diguin que sí a la preservació de la Ricarda. I que no cedeixin en el xantatge d'AENA per imposar un projecte que té l'oposició dels ajuntaments afectats, que saben que tindrà l'oposició de la Unió Europea i que és contrari tant a la lluita contra l'emergència climàtica com a la preservació de la biodiversitat. Miri, jo li puc reconèixer que el debat és complex, que l'anàlisi, doncs, requereix certa complexitat i, en aquest sentit, podríem discutir –i, de fet, li discutiria, no?–, que el que més necessita el país en el context actual és continuar amb el monocultiu turístic –i em remeto també a la interpel·lació anterior, no?–, o podríem discutir-li també, doncs, li discuteixo que un hub intercontinental generi un impacte econòmic que beneficiï el conjunt de l'economia, les pimes, els autònoms, els treballadors i treballadores d'aquest país. Podríem discutir i, de fet, doncs també discutim que ens haguem de fixar un objectiu de 70 milions de passatgers a l'any al Prat quan abans de la pandèmia en teníem 55 i tots sabem que l'any que ve, doncs, en el millor dels casos arribarem als 20 milions de passatgers. Per tant, són objectius discutibles, perquè tots sabem que en els propers cinc anys, que és el pla que s'està posant sobre la taula amb les infraestructures actuals, amb l'actual aeroport, podem cobrir els vols previstos per a aquests propers cinc anys. És evident, com també és evident que tenim dèficits importantíssims en infraestructures aeroportuàries, com a Girona, a Reus. Tenim, de fet, a Barcelona mateix una terminal en desús. Per tant, les infraestructures actuals són infrautilitzades i, per tant, garantirien els vols d'aquests propers cinc anys. Per no parlar, doncs, ja de la infrautilització d'un aeroport com el d'Alguaire. En un context de canvi climàtic on el que cal és reduir les emissions de CO2, el que hauríem d'estar pensant és veure, doncs, com eliminem tots aquells vols que es poden fer amb tren i no pas en com incrementem el nombre de vols. Aquest hauria de ser el plantejament, és a dir, com reduir el nombre de vols, substituint-los per viatges amb tren, que és el que està fent Europa. Abans es parlava de la competitivitat i ens referíem a Europa. Europa el que està fent és això, perquè saben perfectament que les emissions amb tren són entre un 70 i un 98 per cent més baixes que el mateix trajecte amb avió. Que l'avió és el mètode de transport que més emissions emet: 133 grams per passatger i quilòmetre contra sis grams per passatger i quilòmetre del mateix viatge amb avió o amb tren. Però, en qualsevol cas, més enllà d'aquesta complexitat, d'aquest debat, que l'hi podem reconèixer, i que compartim, doncs, com la reunió que van tenir aquest dilluns convocada pel president de la Generalitat l'acord de demanar, de reclamar, de tenir tota la informació tècnica disponible. Hi estem d'acord, però també hi ha un element que és més simple, que en realitat és més senzill. I és aquí el que li demanem, no?, és si el Govern de la Generalitat garantirà o no la preservació de la Ricarda. Sí o no? És que és ben senzill, perquè l'ampliació de la tercera pista, és a dir, allargar la tercera pista tal com ho està proposant AENA en aquests moments és impossible amb preservar la Ricarda. Això és així. Per tant, és més senzilla, la qüestió: sí o no? Preservaran la Ricarda, sí o no? S'oposaran, sí o no, a allargar la tercera pista? I això em porta al segon dels grans projectes caducs sobre els que voldríem conèixer el seu posicionament, que és el del quart cinturó. Miri, vicepresident, li demanem si el podem donar ja d'una vegada per totes per enterrat, aquest projecte. El projecte de quart cinturó entre Terrassa i la Roca del Vallès, perquè és una altra gran infraestructura que es torna a posar sobre la taula i que per nosaltres és una infraestructura del passat, perquè si l'objectiu que tenim com a país és reduir les emissions de CO2, preservar la biodiversitat, garantir el transport públic, aleshores aquest projecte no té cap sentit, és un projecte totalment de passat, i ens agradaria saber la seva posició, ens agradaria saber si diuen sí a la preservació dels espais agroforestals de la plana del Vallès, per la seva funció social, pel seu paper com a connectors ecològics, i també pel seu paper en la producció d'aliments –ara que tinc aquí la consellera Jordà–, també la importància de la plana del Vallès en la producció d'aliments de proximitat, que també són importants per lluitar en la reducció d'emissions de CO2. Dir sí a tot això passa necessàriament per deixar clar que el Govern de la Generalitat renuncia al projecte del quart cinturó i veu que és un projecte de passat, especialment en un context postpandèmic en què és evident que anem a un escenari de reducció de la mobilitat. I el que haurien de fer és veure com en aquest nou escenari avancem cap a nous hàbits de mobilitat i amb noves tipologies d'infraestructures, com, per exemple, el Corredor Mediterrani, com, per exemple, l'orbital ferroviària al Vallès o, com, per exemple, altres projectes en clau d'intermodalitat que són alternativa als problemes que alguns volen plantejar. És a dir que hi ha alternatives i que són alternatives que responen clarament a un altre model; un model que és un model de futur. Li podríem plantejar moltes propostes, i algunes les plantejarem, i tindrem ocasió per debatre al llarg d'aquesta legislatura sobre diferents qüestions. En el poc temps que em queda en aquesta primera part li plantejo tres projectes que per nosaltres serien prioritaris. En primer lloc –i que van en aquesta altra línia–, el tren tram de la Costa Brava, un tren tram de circumval·lació del massís de les Gavarres connectant tota una sèrie de municipis amb 400.000 persones d'usuaris potencials, una demanda de 6,7 milions d'usuaris; per tant, una alternativa claríssima. Segona proposta: el tren tram del Bages, també aprofitant vies ja existents, per tant, aprofitant el que ja existeix i en clau de mobilitat dintre d'una mateixa comarca. I tercera proposta en aquesta línia: la pacificació de la Nacional II al Maresme, aprofitant que, com saben, doncs, ara a l'estiu hi haurà l'aixecament dels peatges i, per tant, és una oportunitat per repensar, per replantejar determinades infraestructures, grans autopistes urbanes, que al nostre entendre hem de convertir en infraestructures destinades a la gent, destinades a la connexió amb bicicleta. En definitiva, tres propostes concretes sobre les quals ens agradaria saber quina és la posició del Govern. Gràcies.
Moltes gràcies. A continuació té la paraula el vicepresident senyor Jordi Puigneró.
Molt bona tarda, diputats i diputades. Gràcies, presidenta. Diputat Parés, en primer lloc, permeteu-me dir, evidentment, en fi, que en aquests moments, aquests dies estic preparant la compareixença que hauré de fer la setmana que ve precisament per donar detall del que ha de ser..., apuntar el pla de govern en l'àmbit de la Vicepresidència i de la conselleria de Polítiques Digitals i Territori, i, per tant, avui miraré de respondre algunes de les qüestions o apuntar en línies generals el que estem o el que volem fer des d'aquest departament en aquesta legislatura, però evidentment avui no tindré temps per respondre-li totes les qüestions que m'ha plantejat. Però sí que voldria, en primer lloc, com ha fet vostè també, plantejar una miqueta com veig jo aquest departament en aquesta legislatura. En primer lloc, m'ha sorprès que vostè ha fet tota la seva intervenció..., em plantejava o em planteja una interpel·lació sobre infraestructures i només n'ha plantejat sobre infraestructures viàries i ferroviàries. I aquest és un departament que, a banda de plantejar aquest tipus d'infraestructures, també plantejarà el que són, i crec que cada cop més importants, els reptes de les infraestructures digitals. I, per tant, també els emplaço a incorporar en el seu discurs aquest repte que penso que és molt important per al país, que avui també és un element vertebrador de país com ho van ser en l'era industrial les infraestructures físiques, i que cada cop més és imprescindible apostar per infraestructures de connectivitat digital pel que fa al nostre país. De fet, fixi's vostè que hem creat un departament que uneix aquestes dues tipologies. Hem creat un departament amb una doble visió: per una banda, les infraestructures físiques, enteses com aquelles vies de comunicació terrestre que han d'afavorir –terrestre i també evidentment aeroportuària–, que han d'afegir una mobilitat més sostenible, eficient i segura, i també evidentment les de caràcter digital, que ens han de permetre, com he dit, tenir un territori més connectat digitalment, i per tant, més vertebrat i amb capacitats d'atorgar oportunitats laborals, educatives, de serveis públics, etcètera. Aquest és el repte que té encarregat aquest departament i que, per tant, unim en un de sol les dues cares. Necessitem, en definitiva, infraestructures físiques també connectades digitalment. En definitiva, un país connectat per terra, per mar, per aire, per l'espai i pel ciberespai. Només si som un país connectat serem un país de progrés, i només si som un país connectat serem un país vertebrat, cohesionat, tant territorialment com socialment. Per ser competitius al segle XX, havíem de, sobretot, evidentment moure persones, moure mercaderies; això feia possible que la industrialització tingués sentit. Avui, al segle XXI, no només hem de fer això, sinó que també hem de ser capaços de moure megabits, de moure el que és la nova economia del coneixement, la nova economia digital. Per tant, serà una prioritat per a aquest Govern, evidentment, invertir al llarg d'aquesta legislatura en els dos àmbits. I no és casual que la conselleria es digui conselleria de Polítiques Digitals i Territori, perquè hem canviat d'era, hem canviat de segle, i vol dir també que, a banda, evidentment, de continuar apostant per les infraestructures que en podríem dir clàssiques, de ciment –que evidentment s'han de fer, s'han de renovar–, sobretot el que es vol fer és modernitzar-les i fer que aquesta mobilitat sigui més sostenible i més intel·ligent i, a la vegada també, una aposta clara pel que han de ser les infraestructures digitals. Sobre aquest primer aspecte, deixi'm dir o donar-li algunes dades. Actualment, la xarxa de la Generalitat de fibra òptica arriba al 91 per cent de la població de Catalunya, en un total de 415 municipis. I, en aquest sentit, estem treballant ja perquè aquest 2021, quan acabi, arribem a 657 municipis i, per tant, arribem al 96 per cent de la població. Però jo avui aquí vull agafar un compromís, i és el compromís que en el primer pressupost que aprovi la Generalitat de Catalunya en aquesta legislatura hi hagi la dotació pressupostària per fer arribar la fibra òptica de la Generalitat al cent per cent dels municipis de Catalunya. Per tant, que hi hagin els diners necessaris per fer aquesta obra que és tan important de finalitzar i, per tant, que acabem aquest desplegament. Pel que fa a les infraestructures físiques, a les quals vostè ha dedicat tota la part de la seva intervenció, deixi'm dir que evidentment són la base de la nova mobilitat i aquest conseller el que vol i el que pretén és que aquesta sigui una legislatura on clarament parlem d'una mobilitat en dos conceptes: «sostenible, per una banda, i per l'altra, «intel·ligent, que vol dir eficaç, ben governada, ben gestionada, utilitzar, en definitiva, la tecnologia per fer possible una nova mobilitat al nostre país. Pel que fa a l'àmbit de sostenibilitat, és evident. Vostè ho ha mencionat: el transport ara mateix representa a Catalunya el 30 per cent de les emissions de gasos d'efecte hivernacle i les hem de reduir. Tenim aquest compromís d'avançar cap a aquesta reducció. Les infraestructures que necessitem projectar a partir d'ara han d'aportar una component ambiental ineludible i és per això que la prioritat ha de ser també una aposta pel transport públic. Si tenim una bona base en infraestructures físiques que permeti la mobilitat arreu, també tindrem més facilitat perquè els ciutadans apostin per aquest transport col·lectiu. Al mateix temps, ara fa quasi un any, el Govern de Catalunya va presentar la seva carpeta catalana dels projectes emblemàtics pel que fa a l'aspiració que tenim en els fons Next Generation Catalonia. Un total de vint-i-set projectes impulsat per la seva capacitat d'innovació i per fer front a la crisi econòmica i social que ens ha deixat la pandèmia de la covid-19. En concret, hi ha un d'aquests projectes, el número 11, que fa referència justament a la creació d'infraestructura per a una mobilitat sostenible amb un pressupost total de 1.880 milions d'euros i amb tres principals eixos: el primer, la finalització de la xarxa de metro; el segon, l'eix d'impuls a la mobilitat tramviària i el tercer, un eix adreçat o un paquet important pel que fa a la implantació d'aparcaments d'enllaç park and ride, o coneguts park and ride, com es coneix el concepte, per crear 10.800 noves places d'aparcament al voltant de Barcelona per afavorir precisament aquest enllaç amb el transport públic. I, per tant, aquesta serà una aposta clara del Govern en aquesta legislatura utilitzant aquests fons que seran tan importants. No ens podem tampoc oblidar de la xarxa viària, la xarxa que ja tenim de carreteres del país, una infraestructura que ha vertebrat el territori des de principis del segle passat i que ha fet que... donar moltes oportunitats econòmiques i socials als ciutadans de molts indrets del territori. Aquestes són les infraestructures, evidentment, que hem de continuar modernitzant i els hi hem d'aplicar, precisament, el que abans comentava de la nova mobilitat intel·ligent, que vol dir també com digitalitzem aquestes infraestructures per fer-les més eficients i més sostenibles. De fet, deixi'm que li parli de principis rectors els quals regiran, per dir-ho així, les polítiques d'aquest departament durant aquests propers quatre anys. Primer, passar d'un model de conservació a un model de modernització. I aquí podríem posar, per exemple, l'exemple de la C-17 que estem practicant en aquests moments a la Garriga i Centelles. També fer una xarxa viària amb menys sinistralitat, per tant, més segura. Contribuir també a l'equilibri territorial aportant igualtat d'oportunitats pel que fa, diguéssim, a les inversions viàries a tot el territori. Millorar també espais urbans amb la construcció de variants que permetin la transformació, en aquest cas, de ciutats i, per tant, que els centres de les ciutats siguin per als vianants. Un exemple clar és l'aposta i la visita d'obres que vaig fer aquesta setmana a Anglès, on estem fent en aquests moments una variant que permetrà recuperar el centre de la ciutat per als seus ciutadans. I, per últim, també millorant la funcionalitat de les nostres vies a demanda real com les ampliacions en execució d'un tercer carril de la C-58 o la C-17 en punts on existeix una congestió estructural que limita en aquests moments la competitivitat del territori. També, evidentment, hem de fer i farem una aposta pel que són infraestructures aeroportuàries i, per tant, i també per als ports i els aeroports. Vostè m'ha fet en concret algunes reflexions sobre una infraestructura molt important com és l'Aeroport de Barcelona i, com que em queden només pocs segons, el que faré és respondre-li en la meva rèplica.
Gràcies, vicepresident. A continuació té la paraula el senyor Marc Parés per fer la rèplica.
Gràcies, presidenta. Bé, i gràcies, vicepresident, estarem atents a la seva resposta en el segon torn. En tot cas, no ens preocupa no poder-li respondre-hi perquè ja sap el nostre posicionament, però sí que ens sorprèn que els costi tant dir quin és el seu posicionament. La pregunta és ben senzilla: preservaran la Ricarda, sí o no? A més, els tinc als dos aquí al davant, la consellera Jordà, que no sé si té la mateixa sensibilitat sobre la biodiversitat que vostè. I, per tant, l'altra pregunta és si preservaran la Ricarda: sí o no, si s'oposaran o no a allargar la tercera pista, perquè aquesta és la qüestió. Vostè m'ha parlat d'infraestructures digitals, de moltes qüestions que la interpel·lació no anava d'això, no és que no en vulgui parlar, en podem parlar al llarg de la legislatura, cap problema, però en tot cas la interpel·lació l'hi fèiem sobre qüestions molt concretes i que li agrairíem respostes concretes sobre l'aeroport, sobre el Quart Cinturó i si també les pot fer sobre les tres propostes que li hem fet de tren tramvia a la Costa Brava, de tren tramvia al Bages i de pacificació de la nacional II. En qualsevol cas, vostè diu: «Volem infraestructures... Volem que la mobilitat sigui eficaç i intel·ligent. Totalment, totalment d'acord. Però per això, per exemple, doncs ara que vencen moltes de les concessions a operadors d'autobusos, doncs és un bon moment per replantejar la mobilitat en autobús, així que per exemple territoris com l'Alt Pirineu i l'Aran puguin desplaçar-se en transport públic, perquè ara mateix és impossible. O territoris com les Terres de l'Ebre, on hi ha línies d'autobús que triguen una hora per fer trajectes que es poden fer en vint minuts. Per tant, és una bona oportunitat per replantejar i guanyar eficiència en tots aquests sentits. No m'ha parlat gairebé del ferrocarril. Jo li vull recordar que és l'Any Europeu del Ferrocarril. Per tant, la meva... la nostra proposta era: fem Catalunya un país de trens. Fem, decididament, inversions en ferrocarril i aquesta és la proposta que li fem i que va en connexió amb allò que s'està plantejant des d'Europa. Europa està apostant per trens. Europa no està apostant per més aeroports i per més carreteres. Vostè ha vingut aquí i m'ha començat a parlar de variants, de més carrils... No, la solució als problemes de mobilitat no passa per afegir més carrils a les infraestructures que ja tenim, passa per fer una aposta pel tren i per les infraestructures que ens falten. Per exemple, l'orbital ferroviària o, per exemple, els projectes que li hem plantejat de trens tramvia. Per tant, són models ben diferenciats. Vostès aposten per més carreteres, per més variants, per més carrils. Nosaltres el que li diem és: cal apostar pel tren de forma decidida perquè no ho hem fet en les darreres dècades. Clar, després vostès s'omplen la boca de sostenibilitat i clar, tot això fa una flaire de greenwashing bastant impressionant, no? Perquè hem de ser molt sostenibles, tal, i què farem per avançar cap a la sostenibilitat? Farem més variants, farem més carrils viaris i farem que la gent es mogui més en vehicle privat. Escolti, si realment apostem per la sostenibilitat, fem una aposta decidida per la mobilitat en clau de transport públic, en clau realment de sistemes de transports que són zero emissions com ja li he dit que és el tren. Nosaltres també som conscients que amb el tren no ho podem resoldre tot, però la realitat és que hi ha moltes zones del país que podrien estar connectades amb tren i no ho estan. De fet, hi ha zones del país que tenen connexió ferroviària, però que les freqüències són nefastes, com per exemple a les Terres de Lleida, on cal desplegar urgentment el servei de rodalies. Aquesta hauria de ser una de les prioritats que vostè m'hagués hagut de plantejar, de posar sobre la taula. Per no parlar dels dèficits en l'R3, no només en la infraestructura, que és evident que cal desdoblar, però també en les freqüències i en la gestió dels serveis. Per tant, tots aquests són dèficits importants que té el país i que nosaltres creiem que caldria resoldre de forma significativa. I hi insisteixo, doni'ns alguna resposta amb relació, com a mínim, a les dues qüestions que li hem posat sobre la taula, d'infraestructures que ara mateix estan sobre la taula i que ens preocupen. Que una és, com li deia, l'aeroport i l'altra és el Quart Cinturó, perquè no sé si és que pretén fer circular megabytes a través del Quart Cinturó, és a dir, construir el Quart Cinturó entre Terrassa i la Roca del Vallès per fer-hi circular megabytes. Però jo entenc, justament, el que deia vostè, estem al segle XXI, per tant, la lògica de les infraestructures no és la del segle passat i, per tant, infraestructures com aquestes no tenen massa sentit. I per últim, crec que ens podem posar d'acord en moltes qüestions. És a dir, jo crec que sí que hi podem arribar a un acord per aprofitar la inversió que, evidentment, s'ha de fer, en el cas aeroportuari, per millorar el conjunt del sistema aeroportuari català i per fer-ho justament en clau de radialitat i no de centralitat, i per tant, connectant amb tren els aeroports de Barcelona, de Girona i de Reus. Per tant, millorar l'actual sistema aeroportuari crec que és el repte que tenim, aprofitar aquella part que ara mateix està infrautilitzada i posar la inversió, posar els recursos en, realment, això que és necessari amb aquests objectius i no amb uns altres objectius que nosaltres entenem que són del passat i que no condueixen enlloc. Gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació té la paraula per fer la rèplica el vicepresident del Govern i conseller de Polítiques Digitals i Territori.
Gràcies, presidenta. Diputat, la interpel·lació era molt clara: «interpel·lació sobre el model i les prioritats en matèria d'infraestructures. Vostè només en parla d'unes quantes. En tot cas, el proper dia, si vol aclarir o vol especificar més que només sobre infraestructures ferroviàries i viàries, estaré encantat de parlar-ne i per això també li poso sobre la taula la necessitat de parlar de totes les infraestructures que necessita el país. I, de fet, en la compareixença que faré la setmana que ve, espero que puguem ampliar, en aquest sentit, doncs, el marc de la discussió a totes les infraestructures. Miri, jo ara entenc perquè vostès a Anglès no deuen tenir ni un sol regidor, perquè si va a Anglès veurà que aquesta és una demanda de tot el municipi. Sap quants camions passen pel centre d'Anglès cada dia? (Pausa.) Per tant, és evident que la variant d'Anglès és necessària, per, precisament, fer d'aquesta ciutat i d'aquest poble una ciutat per recuperar-lo per als ciutadans d'Anglès. Per tant, escolti, algunes obres s'han de fer, i que són necessàries i que la ciutadania demana. Per respondre-li qüestions ja més concretes que m'ha preguntat, escolti, el Quart Cinturó. Primer, hauria de saber –bé, suposo que ho sap– que també té una implicació important l'Estat en aquesta obra i, per tant... Per cert, recordar-li que vostès formen part del Govern de l'Estat, un estat que la seva inversió per habitant a Catalunya el 2020 va ser de 123 euros en matèria d'infraestructures, i la diferència que hi ha amb Madrid o amb la mitjana espanyola és substancial, eh? 159 la mitjana espanyola, 181 a Madrid. Espero que, ja que estan vostès en aquest Govern progressista espanyol, facin també, en fi, que Catalunya pugui progressar, que no només progressi l'Estat espanyol, sinó que també progressi Catalunya. Que es noti que vostès formen part d'aquest Govern. Ajudi'ns també en aquest propòsit. El Quart Cinturó, nosaltres considerem que és prioritari i necessari finalitzar l'obra entre Abrera i Viladecavalls. Creiem que aquest tram s'ha d'executar. I, en fi, treballarem en aquest sentit perquè això ajudarà a les ciutats de Sabadell i Terrassa. Sobre la continuïtat en aquest cas d'aquest tram, el que sí que entenem –el que va de Granollers a la Roca– és que requereix, evidentment, d'un consens ampli per poder-lo desenvolupar, si l'hem de desenvolupar. I, per tant, estem disposats, evidentment, doncs a parlar-ne. I a parlar-ne, evidentment, doncs aquí en seu parlamentària i disposats a posar sobre la taula tots els elements de veure si realment aquest tram s'ha de fer o no s'ha de fer. Sobre el tema relacionat amb l'aeroport –perquè em queda poc temps i entenc que era l'altra pregunta que m'ha fet en aquest sentit–, escolti, miri, nosaltres, en primer lloc, el que hem volgut –tant el president Aragonès com jo mateix– és convocar una taula amb tots els agents i, per tant, que d'aquest tema se'n parlés, i que, per tant, hi hagués una postura i una posició catalana al respecte. Això és l que hem fet a la taula i això tothom ho ha celebrat. I crec que ha estat positiu. I d'aquesta taula n'han sortit, crec –i ho va dir així la mateixa alcaldessa Colau en la mateixa reunió–, objectius compartits. I aquests objectius compartits –per tant tenim més punts d'encontre que no pas desencontres– passen, en primer lloc, el primer d'ells, per la necessitat de que Catalunya tingui vols intercontinentals. I, per tant, això vol dir que l'aeroport del Prat sigui un hub intercontinental on siguem capaços d'aportar el que jo en dic les tres tes: que sigui un aeroport que ens aporti gent amb talent, per tant, captació de talent cap al nostre país; que ens aporti també tecnologia i que ens aporti treball. Penso que, quan mirem el que volem que sigui aquest país des d'una perspectiva econòmica, és important que també, en l'àmbit de les infraestructures, les situem en aquest àmbit, i la nova economia digital demanda també, diguéssim, aquest tipus d'aeroports. En segon lloc, la Generalitat ha posat clarament a sobre de la taula que no acceptarà cap solució que no passi per incorporar en la solució les interconnexions ferroviàries amb Girona i Reus amb alta velocitat. Perquè això pot ajudar en l'objectiu precisament de descongestionar l'aeroport del Prat perquè hi hagin aquests vols intercontinentals. I, per tant, aquest ha de ser també..., i crec que és un objectiu compartit amb la Generalitat, hi serà incisiva en l'acord que pugui arribar, en aquest cas, amb AENA. Tercer, inequívoc, tots estem compromesos amb la lluita contra el canvi climàtic i, per tant, és evident que nosaltres, el pla director que es derivi del Dora ha d'incorporar la solució ambiental que permeti que aquest aeroport acompleixi amb la Xarxa Natura 2000 i, per tant que acompleixi que Europa pugui comprar el que ha de ser aquest projecte. Però el que no farem és bloquejar d'entrada el projecte perquè sí. I finalment, hem creat una taula tècnica, precisament, per abordar aquest tema concret, que és el que segurament els ocupa i els preocupa a vostès com també ens preocupa i ocupa al Govern de Catalunya. Moltes gràcies.
Sí, senyora Vilalta. Per què em demana la paraula? (Pausa.)
Ara? Perfecte. Gràcies presidenta. Si, amb relació a l'article 35.2 del Reglament i per la petició que abans ha fet la CUP per poder-nos-hi posicionar, també?
Molt bé, gràcies.
No, si m'hi puc posicionar.
Ah, sí, li dono la paraula, pel 35.2, ja m'ha dit l'article. Sí, endavant.
Perfecte. Doncs moltes gràcies. Simplement per posicionar-nos a favor de que es pugui convocar aquesta Junta de Portaveus al més aviat possible, i, ja que quede dit, doncs també per mostrar el nostre rebuig a aquesta sentència, aquesta condemna, que ho acabem de conèixer, al Marcel Vivet, i per tant per mostrar-li el nostre suport.
Moltes gràcies. Sí, senyora Sales? Per què em demana la paraula?
Gràcies, presidenta. Atenent també a l'article 35.2 del Reglament, nosaltres també donaríem suport a aquesta convocatòria de Junta de Portaveus quan siga possible. I també, en nom de Junts per Catalunya, expressaríem el nostre suport a Marcel Vivet.
Perfecte, doncs. Com ara ja és preceptiu, que hi hagi més d'un grup que doni suport a aquesta iniciativa de convocatòria de la Junta de Portaveus, convocaríem la Junta de Portaveus un cop acabat el Ple, per no obstaculitzar i entorpir el bon funcionament de tots els diputats i dels consellers que són aquí per a les interpel·lacions. D'acord? [[Pausa.]] Gràcies. [[Interpel·lació al Govern sobre les polítiques energètiques]] [[300-00010/13]] Prosseguim, doncs, amb el vuitè punt de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre les polítiques energètiques, presentada pel Grup de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar. I té la paraula per fer l'exposició de la interpel·lació el diputat i secretari senyor Pau Juvillà.
Bé... No puc ni vull començar sense expressar el nostre suport més absolut a Marcel Vivet. Avui, com bé sabeu, el jutjat l'ha condemnat a cinc anys de presó, al nostre company i amic, en una sentència on diu que va participar en una manifestació Holi i que la titlla de «guerrilla urbana. Una sentència que és una autèntica vergonya. Aquesta sentència, ho diem alt i clar avui a l'hemicicle, és una autèntica vergonya. Una sentència que a més a més ha comptat amb l'acusació particular de la Generalitat de Catalunya, i és absolutament inacceptable –és inacceptable. Ho diem ben alt i clar. Ni la repressió ni les operacions de l'Estat ens aturaran. A nosaltres ens trobaran dempeus. Avui i sempre, tot el nostre suport al Marcel; a totes i a tots els Marcels. La notícia d'avui, també de fa unes hores, és que el preu de la llum de l'Estat espanyol serà el tercer més alt de la història, i es preveu un juny de rècord. I sobre això, un parell de dades. La primera són 1.394 milions d'euros de benefici net. És el benefici que va tenir Endesa el 2020 en plena pandèmia: 1.394 milions d'euros de benefici net! –1.394 milions d'euros, que es diu ràpid! Més de 171 milions més que el 2019 segons l'agència Efe. Iberdrola en va tenir 3.610; 3.610 milions d'euros en el mateix període. Des de la liberalització del sector elèctric, des de la privatització d'aquest sector, tres companyies: Endesa, Iberdrola i Naturgy acaparen el 83 per cent de tots els clients, davant del 8,6 per cent dels abonats de les comercialitzadores independents. Aquestes tres empreses –aquestes tres, també– acaparen el 90 per cent de la producció elèctrica, i això té un nom, un nom que es diu «oligopoli; un oligopoli, cal recordar-ho creat a través de l'ús i benefici d'unes infraestructures públiques que es van privatitzar. I un oligopoli que té unes causes que han ajudat a reforçar-lo i a mantenir-lo, i que també tenen un nom, i es diu «portes giratòries. Una investigació de la revista La Marea revelava que 175 càrrecs públics han passat per Endesa, Gas Natural, Iberdrola o Repsol. Només per Endesa, la més gran, han passat almenys un president d'Estat, cinc ministres i una llarga llista d'alts càrrecs públics, des de secretaris d'Estat fins a consellers autonòmics. Hi han passat ministres com Elena Salgado, Rodolfo Martín Villa, Pío Cabanillas o el català Joan Majó. A Gas Natural hi ha estat Cristina Garmendia o Narcís Serra, entre d'altres exministres. Enagás ha tingut a les seves files Isabel Tocino i Ana Palacios. Iberdrola, Ángel Acebes. Pel consell d'administració de Red Eléctrica hi van passar Miguel Boyer Ángeles Amador Millán. I, finalment, per Repsol, Luis Carlos Croisier i Marcelino Oreja, entre d'altres. I aquestes empreses –aquestes empreses–, que guanyen milions d'euros en plena crisi, tenen el cinisme de demanar-nos que desplacem el nostre consum elèctric a hores vall, de mitjanit a les vuit del matí i els caps de setmana. Un fet que s'acarnissa de nou en les classes populars. Així, aquells i aquelles que tenen poder adquisitiu podran decidir el període de consum, mantenint els mateixos hàbits de sempre, mentre aquelles i aquells que no tenen recursos es veuran obligades a encendre la rentadora, el rentavaixelles o a planxar en hores que haurien de ser de descans. Són massa les famílies que es veuen obligades a decidir entre pagar la hipoteca, l'energia i l'aigua o alimentar els seus infants. I aquesta mesura els posa encara més difícil la seva supervivència. No es pot fer responsable a les catalanes i catalans que la seva factura de la llum és cara perquè no posa la rentadora, rentavaixelles o assecadores en els horaris més econòmics, si aquests períodes, com us he dit, coincideixen amb els moments que haurien de dedicar-se al descans. I això ens porta, bàsicament, al cap al carrer. L'energia és un subministrament bàsic o és un bé de consum, o és una mercaderia? Es pot defensar que empreses guanyin milions d'euros mentre les classes populars es vegin obligades a decidir entre hipoteca, alimentació, entre passar fred a l'hivern o pagar la llum? No, nosaltres diem que no. Rotundament no. L'electricitat ha de ser un dret bàsic garantit. L'electricitat ha de ser un dret bàsic garantit perquè els recursos naturals i els recursos bàsics com l'energia han d'estar sota control de la gent i no en mans de grans corporacions sense escrúpols que ens espolien i ens empobreixen. I com podem fer-ho possible? Legislant, evidentment; garantint l'aplicació de la Llei 24/2015, de mesures urgents per afrontar l'emergència en l'àmbit de l'habitatge i la pobresa energètica, i també –i també– planificant nacionalment el nostre model energètic, tot establint una energètica pública; una energètica amb una governança democràtica, transparent, compartida, que compti de manera ineludible amb els municipis i amb el territori, i que desenvolupi un model de producció que volem per al país, el model que volem per al país; que sigui exemple d'aquest model que volem per al país, un model de transició energètica més just i sostenible, un model que ha de ser descentralitzat, renovable, autosuficient i sense nuclears; una empresa energètica pública catalana a partir de fonts d'energia renovable, que tingui el control públic de tot el cicle de la producció, de la distribució i de la comercialització, amb l'objectiu que els subministraments bàsics siguin un dret garantit per a tota la població, i no una mercaderia. Aquests subministraments bàsics han de ser un dret garantit, i tenim els mitjans per fer-ho possible. Els tenim. Cal recordar, per exemple, que aproximadament el 90 per cent de les centrals hidroelèctriques tenen les concessions caducades; que hi han municipis, com la Vall Fosca o com Sant Quirze de Besora, que porten anys lluitant perquè aquestes centrals hidroelèctriques passin a mans públiques, que, de ben segur, seria una bona llavor, una llavor necessària per a aquesta energètica. Defensem que l'articulació d'una xarxa elèctrica de propietat i gestió pública és una prioritat estratègica en l'articulació d'un poder sobirà. Deia no fa gaire Dolors Sabater que entrar a la institució des de les lluites socials ha de servir per fer polítiques al servei de la vida de la majoria, no per continuar sent còmplices de l'espoliació que les elits perpetren. Sens dubte, l'energètica pública és una d'aquestes polítiques. Esperem les seves paraules i sobretot la seva acció, consellera; per avui, no per demà.
Moltes gràcies. Per respondre, té ara la paraula senyora Teresa Jordà, consellera d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural.
Bé, molt bona tarda. Gràcies, presidenta. Consellera, diputades, diputats; diputat Juvillà, permeti'm començar la meva intervenció amb una idea molt clara, eh?, tan clara intentaré ser com ho ha estat vostè. Si vostè em pregunta sobre polítiques energètiques del govern del país, la resposta és evident. La primera política energètica que ha fet aquest govern és organitzativa. I m'explico. Com segur que n'és conscient, des dels inicis de l'autogovern d'aquest país les polítiques energètiques s'han integrat sempre des de la conselleria d'Indústria i des de la conselleria d'Economia, i això ha relegat qualsevol plantejament de model energètic a una economia basada en la crema de combustibles fòssils i en la fusió d'urani, una economia que menystenia qualsevol altra alternativa possible. I miri, de fet, suposo que això ja anava bé... a alguns, eh? Anava bé a aquells que volen que canviïn els recursos, però no que canviïn els agents que els controlen. De fet, ho ha dit vostè: els de sempre. Potser encara hi ha qui se sorprèn o potser fins i tot qui s'escandalitza, deixeu-m'ho dir així, que aquest govern hagi posat dins el mateix sac l'energia, les polítiques climàtiques i les polítiques de qualitat de l'aire. Més enllà de la declaració d'emergència climàtica de l'any 19, estic extremadament convençuda que molt abans la majoria dels diputats i diputades aquí presents ja intuïen que la mala qualitat de l'aire de les zones urbanes i alhora també l'increment de les emissions de gasos d'efecte hivernacle tenien o tenen el seu origen en el model energètic. Suposo que no els va pas venir de nou que l'any 19..., amb la declaració de l'emergència climàtica. Ho suposo. És per això que creiem que aquests canvis són més que necessaris per afrontar els grans reptes energètics, però també mediambientals i climàtics que tenim com a país. També, com vaig dir en el darrer Ple, també fruit d'una interpel·lació, som aquí per transformar, som aquí per canviar les coses. I això vol dir que també som aquí per transformar el model energètic d'aquest país. I diputat, crec que el seu grup parlamentari –de fet, n'estic convençuda– i aquesta conselleria van en la mateixa direcció, busquen els mateixos objectius. I cal, sens dubte, que siguem capaços totes i tots de sumar esforços. No es tracta només de substituir fonts d'energia més brutes per energies renovables, sinó també es tracta, com molt bé ha dit vostè, de transformar un model basat en els grans oligopolis energètics. De fet, durant la primera dècada del segle XXI, mentre arreu s'apostava per l'energia eòlica, nosaltres ho fèiem pel gas natural fòssil. En menys de deu anys vam instal·lar cicles..., de fet, tants cicles combinats que avui podríem tancar tres centrals nuclears: la de Vandellòs, Ascó... i no passaria absolutament res. De fet, tampoc els sonarà a novetat si els dic que massa sovint les emergències ens fan actuar sense saber cap on anem, ni el com, ni amb quins companys de viatge. M'explico: les emergències ens empenyen moltíssimes vegades a actuar sense model, i això no ens ho podem permetre. Només faltaria. Ho estem veient diàriament: la nostra gent del territori, sobretot dels territoris rurals, però també el jovent, que demana justícia climàtica, ens han dit per activa i per passiva que volen fer la transició energètica, que volen energies renovables i que no les volen d'aquesta manera. Saben que és necessari reaccionar enfront de l'emergència climàtica, però no a qualsevol preu. Per això, volem una transició energètica que tingui en compte el territori, que sigui d'arrel democràtica, que sigui plenament transparent i òbviament molt i molt eficient. Això ho tenim claríssim. Sabem, també, que amb l'acord que vam assolir amb el seu grup hi havia el compromís de crear una conselleria d'Acció Climàtica. Ho hem fet i som conscients que ens anirem trobant, que anirem parlant d'allò que ens preocupa tant a vostès com a nosaltres, i a més ho farem amb diligència. Demà mateix ens hem d'asseure a la mateixa taula per parlar-ne. Però, mirin, per desenvolupar un bon model basat en les energies renovables cal saber quines són les necessitats d'aquestes i quines són les necessitats del país que volem. És obvi que el sol, és obvi també que el vent seran imprescindibles, però deixi'm dir que de sol i de vent en tenim arreu, a forces llocs de Catalunya; de vent també, eh?, de sol, arreu. Així que el que realment serà important serà el terreny per captar aquesta radiació solar i també, segurament en una menor mesura, doncs, també el vent. I ho estem veient. Els promotors identifiquen els terrenys més extensos, els terrenys més plans, de més fàcil accés i a una distància prudencial de les xarxes elèctriques per abocar-hi, doncs, l'energia produïda i portar-la a llargues distàncies. Això, evidentment, no és cap sorpresa, a manca de regles de joc, si l'únic criteri –si l'únic criteri– és el preu del quilowatt/hora. I això està impactant directament en els sòls agraris, directament, i està impactant directament en l'economia dels nostres pobles i dels nostres micropobles. En definitiva, està impactant directament sobre el nostre territori. Per això, cal establir criteris clars i evitar qualsevol arbitrarietat. Doncs bé, encara que la història s'entossudeixi en repetir-se, nosaltres volem fer política perquè s'imposi el model distribuït i transformador de l'economia i la societat, i que allà on es generi l'energia també s'implanti, evidentment, nova activitat econòmica. I tenim molt clar que cal fer-ho des del costat d'aquells que tenen la clau de la transformació. De fet, només n'hi ha uns que tenen la clau de la transformació i que fins ara han estat extremadament menystinguts, i aquests són el territori. Per això, tan important és integrar les polítiques energètiques amb les climàtiques com fer-ho també amb les de desenvolupament rural. Per a aquells que encara ho veuen amb reticència –que de ben segur n'hi ha– els dic que la política energètica treballarà, a partir d'ara, plegada amb l'agenda rural, perquè no volem repetir el model extractivista del país del segle passat, com vostè també ens parlava. Sabem que la transició ecològica és l'única resposta possible davant l'emergència climàtica que estem vivint. De fet, som aquells que volem una Catalunya mediambientalment sostenible, la volem innovadora i, òbviament, també la volem integral. I estem aquí per resoldre problemes, no per crear-ne. Som aquí per resoldre problemes, en cap cas, per crear-ne. Per tant, amb el màxim consens possible, volem transformar un model caduc i volem alhora també caminar cap a un model productiu sostenible i de consum responsable. Volem també impulsar la transició energètica cap a energies, òbviament, cent per cent renovables i volem, alhora –i no sé si és molt demanar–, però volem sens dubte deslliurar-nos d'oligopolis i, òbviament també, dels seus interessos econòmics. I, de fet, deixi'm dir també... Jo crec que hi ha una veritable urgència, i aquesta urgència..., i estic convençuda que estarà d'acord amb mi o convindrà amb mi que està també en la formació de joves i en la formació també de treballadors. M'explico. Crec també que caldrà preparar aquests joves perquè siguin ells els que tirin endavant aquests i molts d'altres projectes, eh?: les instal·lacions, el seu manteniment, la seva gestió, i també projectin els projectes de les instal·lacions amb enginyeries, com no pot ser d'altra manera, del territori, amb enginyeries locals. I això ho hem de fer als instituts, ho hem de fer també als centres de formació de Catalunya i hem d'aprofitar aquesta oportunitat –perquè la tenim, perquè ho és, una oportunitat– perquè els nostres joves tinguin –valgui la redundància també– oportunitats laborals en el seu municipi o en la seva comarca. A més a més, també –i amb això vaig acabant–, un altre front molt important serà el del treball amb les cooperatives agràries, eh?, i els pagesos perquè s'erigeixen en cooperatives energètiques. És a dir, model distribuït, model de proximitat, comunitats energètiques, anar de bracet amb el món rural, òbviament, com no pot ser d'altra manera, aprofitar aquestes cooperatives agràries, formar els nostres joves i empoderar, com no pot ser d'altra manera, la nostra ciutadania. Perquè és evident que obrir el llum –obrir el llum–, evidentment, no ha de ser un privilegi en cap de les circumstàncies. Moltes gràcies.
Gràcies, consellera. Per fer la rèplica, té la paraula el diputat senyor Pau Juvillà.
Bé, senyora consellera, sí. Avançar cap a la transició ecològica, sí, i tant. Però el que estem parlant avui també és d'avançar cap a la sobirania energètica, que és... són dos coses que han d'avançar plegades, i una sense l'altra perd una part de la força transformadora. Què ens preocupa de les polítiques? Vostè parlava de les polítiques de la Generalitat. Què ens preocupa de les polítiques de la Generalitat? Doncs li'n poso dos exemples: l'un, Sant Quirze de Besora. Sant Quirze de Besora revertirà la central de Can Trinxet el 2024; la pot revertir abans. Què ens trobem? Que l'ACA ens proposa obrir una nova concessió. Per tant, que aquesta central hidroelèctrica, que podria quedar en mans públiques, que podríem recuperar, l'ACA la vol tornar a privatitzar. Això ens preocupa de les polítiques de la Generalitat. Què més ens preocupa? Ens preocupa que hi ha una gent des de fa molt temps treballant a la Vall Fosca per revertir les centrals que actualment té Endesa i que la Generalitat no ha mogut ni un dit en ajudar a aquestes persones per fer que aquestes centrals passin a mans públiques. Ens preocupa també això. Ens preocupa que, mentre Endesa a la Vall Fosca talla la llum enmig de l'hivern, la Generalitat no fa res. Això ens preocupa. Evidentment, compartirem el pas d'energies brutes a energies netes. Evidentment ens hi trobarem, però hem de fer quelcom més. Hem d'avançar més, hem d'avançar en sobiranies, hem de defensar la gent de la Vall Fosca, hem de recuperar la central hidroelèctrica de Sant Quirze per a nosaltres, per a tothom, no per a unes empreses privades que en volen tindre un lucre. No es tracta tampoc –que també, eh?– de canviar aquestes fonts d'energia –que també, com us deia–, sinó de recuperar sobiranies. De recuperar per a tothom, de nacionalitzar les centrals hidroelèctriques i de recuperar aquesta energia, de fer aquesta energètica pública per lluitar contra els oligopolis, pel que dèiem, per lluitar contra aquesta gent que fan un benefici de la gent, que s'acarnissa amb la gent més popular, que ens pugen la llum, que faran que aquest juny la llum sigui més alta, la més alta de la història. Per tant, i que es torna a revertir en la gent que té menys recursos. Per tant, nosaltres el que diem és les energies, els subministraments bàsics han d'estar en mans públiques per garantir que això és un dret i no una mercaderia. Hem d'actuar contra aquests oligopolis. Com? De la millor manera que sabem –de la millor manera que sabem. Recuperant-lo per nosaltres, fent aquesta energètica pública potent i, a més a més, imbricant i enxarxant aquesta energètica pública dintre del model energètic que volem. Aquesta energètica pública ha de servir d'exemple del model energètic que volem, d'aquest model descentralitzat, d'aquest model renovable, d'aquest model autosuficient i d'aquest model sense nuclears. I a més a més ha de ser una energètica pública que permeti el treball en xarxa amb els municipis i amb el territori. Per tant, una energètica pública que sigui exemple del que volem, una energètica pública que s'enxarxi amb el territori i amb els municipis. El que defensem és, com us he dit abans, que aquesta distribució d'energia i, per tant, aquesta xarxa de distribució, l'energètica ha de tindre els tres passos: ha de tindre la generació que podem, la distribució que podem i la comprensió que podem ha de jugar un paper fonamental per garantir aquest accés a l'energia, perquè, ho torno a dir, entenem que és un servei essencial i universal, i no un servei d'interès econòmic. Per tant, senyora consellera, vostè ha dit que ens veurem demà. Tenen la nostra mà estesa, evidentment, per aquest nou model energètic. A nosaltres ens hi trobaran, aquí ens trobaran segur. Ens trobarem també en aquesta defensa, en aquest treball per aquesta energètica pública. Asseguem-nos, però tenim poc temps, perquè la gent està patint. I creiem nosaltres que cal que actuem d'immediat recuperant aquestes centrals, creant noves fonts d'energia netes i bastint aquesta energia i aquesta energètica pública. Moltes gràcies.
Gràcies. Ara té la paraula per fer la rèplica la consellera.
Sí, moltes gràcies. Diputat, hi torno: l'energia és un subministrament bàsic, i és obvi que l'hem de garantir. I nosaltres, aquesta consellera, està evidentment en aquest sentit en contra dels oligopolis, òbviament, del capitalisme ferotge i especulatiu, i anem una mica més enllà, perquè vostè també ha set molt clar. Hem de recuperar sobiranies, totes. Evidentment. I ho hem de fer ràpid, també. Des d'aquest Govern, no tingui cap dubte que tirarem endavant una energètica pública. Ho farem. No com a finalitat, eh, sinó com a mitjà, que també és important. Necessitem sens dubte una eina, una eina forta que impulsi models de generació d'energies renovables coparticipades, importantíssim –al nostre entendre, i tot això ho discutirem–, per la Generalitat, les entitats i les empreses locals, òbviament també les corporacions, els ajuntaments i la ciutadania. També la ciutadania, mitjançant aquestes comunitats energètiques, que ara li faré un breu apunt, i també la recuperació de les concessions hidroelèctriques extremadament importants. Parlem del mentrestant, perquè això, sap vostè tan bé com jo, malgrat que hi posem la sisena, que no ho farem en un sol dia, però en els propers anys jo els garanteixo que el control perquè no hi hagi abusos de poder, tot el que estigui a les nostres mans i una mica més, hi serà per part d'aquesta conselleria. Volem fomentar –com deia– aquestes comunitats energètiques com un element central de la transformació del model energètic. Ho farem sota el marc legal europeu perquè, al final, el nostre model és l'europeu. Comunitats energètiques renovables i comunitats energètiques ciutadanes. Entenem que és per aquí per on ha de passar. No en tenim prou amb l'autoconsum compartit a cinc-cents metres connectat, això és veritat, a la baixa tensió i amb una limitació de cent quilowatts. Hem de posar sobre la taula, per exemple, la xarxa de distribució de mitja tensió per avançar en un model d'autosuficiència connectada entre municipis amb instal·lacions de generació d'un a deu megawatts. És important. En mans de la ciutadania. Aquesta és la clau, aquesta és la sobirania que entenc que vostè em parlava, i també les associacions i les cooperatives organitzades. Tenim cooperatives agràries al llarg i ample del país també, aprofitem-les. Ja hi estem treballant. De fet, som un país de tradició en cooperatives –com deia– agroalimentàries, i això, sens dubte, és un gran actiu per avançar en les cooperatives energètiques. Podríem parlar també del cotxe elèctric i d'altres coses que no són menors, en absolut, però com que avui ho fem de manera molt ample, aixecant el focus, doncs si em permet, i tampoc tinc temps, no hi entraré. En resum, senyor diputat, deixi-m'ho dir així. Aquest departament de la mà coparticipada amb tots aquells grups parlamentaris que hi vulguin ser, òbviament, amb l'acord que tenim, evidentment, traçat amb vostès com a govern també, i també com a formació política. Nosaltres tenim clar que treballarem sobre cinc punts, i els esmenarem si cal. Però aquest és el full de partida respecte a les polítiques energètiques, que és sobre el que vostè m'interpel·lava aquesta tarda. El primer és plena sobirania energètica al nostre país. Haurem de matisar i haurem d'apuntar i assenyalar exactament què vol dir això. Estic convençuda que ens posarem d'acord perquè avui l'he escoltat, i vostè m'ha escoltat a mi. No hi he vist masses diferències. Un segon punt també important, recerca i innovació energètica. Òbviament, vital i importantíssim al segle XXI. Tercer, substituir la producció d'energia nuclear per fonts energètiques netes i sostenibles. Quart punt, fomentar –com deia i hi poso molt l'accent–, fomentar aquestes comunitats energètiques locals adaptant la fórmula actual a les noves necessitats que ha generat, òbviament, aquesta crisi climàtica a la qual també ens hem d'adaptar i alhora hem de ser capaços de mitigar. I, per últim, treballar per la recuperació de la gestió i la titularitat –importantíssim– de les centrals hidroelèctriques. Mà estesa, mà estesa per treballar i per aconseguir una vegada més aquestes sobiranies, que tanta falta ens fan en aquest país en pro d'allò que ens devem i d'allò que estimem i del per què treballem que és la ciutadania d'aquest país. Moltes gràcies.
Bé, moltes gràcies. [[Interpel·lació al Govern sobre la necessitat de reduir la despesa política supèrflua]] [[300-00012/13]] Passem al novè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre la necessitat de reduir la despesa política supèrflua. L'ha presentat el Grup Parlamentari de VOX i té ara el torn de paraula el senyor Joan Garriga per fer l'exposició de la interpel·lació. Joan Garriga Doménech Gràcies, senyora presidenta. Señores diputados, desde el Grupo Parlamentario de VOX en Cataluña presentamos esta interpretación sobre la necesidad de reducir el gasto político superfluo. Los principios inspiradores de esta interpelación son los propios de un buen gestor, como dice nuestro Código civil, de un buen padre de familia, es decir, los principios de una buena Administración, que no son otros que austeridad, racionalidad, responsabilidad y eficacia. Dicen buscar el bienestar de todos los catalanes y cada vez tenemos más gasto público, más impuestos, más paro, más miseria y más urgencias sociales que atender. Por ejemplo, 10.769 personas han fallecido en Catalunya en 2000, 30 al día esperando reconocimiento de dependencia. Establecidos los principios que todos debemos compartir, aquí nos encontramos en que la Administración, en este caso, la Generalitat de Catalunya, sacando gasto financiero, gestiona más de 27.000 millones de euros, dinero que todos hemos conseguido con nuestro esfuerzo y que la Generalitat recauda a través de aportaciones directas del Estado, de participación e impuestos del Estado o de impuestos propios. Pero, en todo caso, estamos hablando de eso, de dinero que no es del conseller que no es de un partido, que no es del Govern, que es dinero de todos. Por ello, debemos ser estrictos en la decisión de en qué lugar estamos, porque la Administración, como hemos dicho, tiene que ser ejemplar, austera, racional, responsable y eficaz. Es por ello que queremos poner el foco en gastos que objetivamente consideramos que son superfluos o prescindibles, y destinar esos recursos a objetivos más necesarios, más loables y más urgentes. Habrán podido observar que estamos hablando de lo que en la calle y nosotros aquí desde esta tribuna denominamos «chiringuitos, todos aquellos entes que no sirven al interés general, son costosos para las arcas públicas, impiden, con su existencia y con su dotación económica, que otras necesidades urgentes o prioritarias se puedan cumplir. En total tenemos en nuestra querida región 1.309 entes públicos y hemos contabilizado 360 chiringuitos. En esta interpelación desde VOX queremos poner de manifiesto que muchos de estos entes son muy costosos y su función es o limitable o lo puede asumir otra entidad publicoprivada, por ejemplo, el Consorci del Circuito de Catalunya, que lo podría hacer una entidad privada si es rentable. O, directamente, se pueden eliminar. Hablamos de gasto improductivo. Y déjeme que ponga énfasis en alguno de estos costes para ejemplarizar lo que queremos exponer. Son suprimibles l'Autoritat Catalana de Protecció de Dades: 3 millones de euros. Tenemos la Ley orgánica de protección de datos nacional con su Agencia Nacional de Protección de Datos que tiene incluso capacidad sancionadora. Tenemos el Consorci Memorial de l'Exili, Memorial dels Espais de la Batalla de l'Ebre, Memorial Democràtic: 2,5 millones de euros. Invertir en memoria histórica cuando hay gente pasándolo mal aquí y ahora es irresponsable. [[Alguns aplaudiments.]] Institut Català de la Dona: 20,57 millones de euros. Cuántas familias podríamos ayudar a pagar su vivienda. El recibo medio de hipoteca o de alquiler es entorno a quinientos euros. Podríamos pagar cuarenta mil recibos de familias en dificultades para mantener su hogar, para mantener su vivienda. Institut Català Internacional per la Pau: 1,4 millones de euros. Esto me hace gracia, porque aquí están generando una guerra con el tema del procés y se dedican a invertir dinero para conseguir la paz en el mundo. Síndic de Greuges: 6,8 millones de euros. Tenemos el Defensor del Pueblo con sus delegaciones y sus competencias a nivel nacional. ¿Por qué generamos otro chiringuito, otro defensor del pueblo aquí en Cataluña, que encima es sectario, tiene delirios ideológicos y tiene una obsesión liberticida con la educación de nuestros hijos? Oficinas de expresidentes: 1,5 millones de euros anuales, sueldo vitalicio, despacho pagado por todos, escolta y coche oficial. Aquí un ejemplo: el socialista Montilla, que facturó a la Generalitat en torno a 462.000 euros el año pasado. Cuántos recibos de la luz podríamos pagar de gente que no puede asumir esa subida socialista-podemita que tiene el 52 por ciento de impuestos. ¿Cuántos recibos? Muchos, muchos, muchos. Corporación Catalana de Medios de Comunicación, con un coste de 240 millones de euros, 2.300 empleados, cinco televisiones, cuatro radios. Vamos, es un verdadero escándalo. Miren, no es racional, ese gasto, no es austero y no es responsable. Por impuesto de sucesión recaudamos en torno a 500 millones de euros. Podríamos bonificarlo al cincuenta por ciento, aunque nosotros somos partidarios de bonificar un 99 por ciento, pero al menos podemos empezar por ahí. Nos sacamos la «corpo de encima, que la compre quien quiera, y reducimos el cincuenta por ciento el tránsito de los seres queridos cuando alguien se muere y tiene que pasar por caja para pagar el impuesto de sucesiones. Consorci per a la Normalització Lingüística, con un coste de 23 millones de euros. Este ya es «insultivo hasta el nombre, porque es considerar anormal el que no habla catalán. I no, no, senyors diputats, som normals els que parlem català, els que parlem espanyol i utilitzem la llibertat; som perfectament normals i som catalans. Otro capítulo importante es el de las subvenciones a entidades, muchas de ellas con labores en el extranjero. Como aquí nos sobra dinero y todo está tan bien, pues, invertimos solidariamente en el extranjero. Son millonarias, y voy a poner algunos ejemplos. Proyectos culturales, decenas de millones. Delegaciones y oficinas y misiones exteriores, 6,5 millones de euros. La Plataforma Proseleccions Catalanes, en tres años casi 10 millones de euros. Subvenciones directas a medios de comunicación, subvenciones directas a medios de comunicación privados, millones de euros. Pero eso sí, si hablan catalán, ¿eh? Si no, ni un duro, no sigui que hi vagi un calé a algun mitjà que utilitza l'espanyol com a llengua habitual. Capítulo aparte merece la Agencia Catalana de Cooperación al Desarrollo, con un presupuesto de 28,5 millones de euros. Veamos algún ejemplo de las interminables subvenciones de este ente de cooperación, supuestamente al desarrollo, y que tiene marcada tendencia ideológica. Associació Hèlia, 400.000 euros para empoderamiento de las mujeres y la transversalización de género; 81.000 euros más para tejer redes vecinales –feministas. Associació Novact, 400.000 euros para el refuerzo de la sociedad civil no de Matadepera, no, tunecina. Fundación Calala Fondo de Mujeres, 180.000 euros para un proyecto llamado «Derechos sexuales y reproductivos cruzando océanos, red de mujeres feministas y articulación de saberes en..., no en Cornellà, no, en Guatemala. Associació Entrepobles, 250.000 euros para otro proyecto cuya descripción dice «cruïlla de camins, globalitzem les alternatives ecofeministes. Y podríamos seguir durante horas, pero no les quiero aburrir. Miren, no lo entiendo. No lo compartimos, y menos teniendo las necesidades sociales que tenemos en nuestra casa. Con lo que gastan en subvenciones podríamos dar de comer a más de 34.500 niños más con becas comedor. Sean valiente y sinceros, vayan a las colas del hambre, a las listas de espera de sanidad, a decirles a los catalanes que están malgastando millones de euros de lo que ellos han aportado con su sufrimiento y con su trabajo. Y luego se atreven a hablar de «emergencia social. ¡Vaya bochorno, vaya vergüenza! ¿Y esto por qué lo criticamos? Pues, evidentemente, porque hay que ir con muchísimo cuidado con el dinero de todos los catalanes. Porque es sagrado, porque ha costado mucho esfuerzo pagar los impuestos. Y porque hay unas necesidades sociales urgentes que atender. Y porque, en definitiva, tenemos mucho margen de mejora en muchos ámbitos de gobierno. Y pondré algunos ejemplos. Sanidad, los recortes en sanidad pública están durando demasiado. El tiempo de espera para intervenciones quirúrgicas en Cataluña es de 223 días, segunda región peor de España. Seguridad. Necesitamos más policías y necesitamos más medios. Educación. Los padres en Cataluña estamos muy, muy discriminados. En otras regiones no tienen que pagar el material escolar o los libros escolares cuando tienen que empezar en septiembre el curso escolar. Por ejemplo, la plaza escolar concertada no cubre, el concierto, ese coste de plaza escolar, y eso también es una injusticia respecto a los que escogen la educación pública. O por no hablar de los barracones: 1.049 barracones, la región con más barracones de toda España. Vivienda, un drama social en vivienda. Hace años que no se construye vivienda social como se construía en España. Y esa es la solución para nuestra vivienda, no la ocupación que otros defienden, no limitar el mercado y no fomentando medidas expropiatorias que penalizan a los propietarios. Hay 140.000 personas esperando una vivienda social. Por todo ello, presentamos, señores diputados, señor conseller, esta interpelación y proponemos suprimir gastos superfluos, bajar impuestos para fomentar el ahorro y la inversión que posibiliten la creación de empleo y dedicar más recursos públicos a urgencias sociales. Muchas gracias y buenas tardes. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació té la paraula el conseller d'Economia i Hisenda, senyor Jaume Giró.
Bona tarda. Moltes gràcies, senyor diputat. Diputades i diputats, miri, abans de res, permeti'm que li digui que el llenguatge sovint ens traeix i ens delata i volia només fer-li un esment inicial. Miri, una bona gestió d'una casa no només ho fa «un buen padre de familia. Normalment i sovint més i millor, ho fa una «mare de família. Normalment fa dos jornades laborals, una a fora i una a dins i li dic per experiència perquè a casa meva ha passat, han intentat ajudar al màxim i ho veig molt sovint. Per tant, una mare de família ho fa igual o millor que un pare de família i, per tant, permeti'm que li faci aquest petit esment. En segon lloc, vostè ha fet un reguitzell d'exemples que a mi no em quadren amb la pregunta que feia. Vostè parlava de reduir despeses supèrflues; «supèrflues, segons el diccionari de l'Institut d'Estudis Catalans, però també segur que el de la RAE diu el mateix, són aquelles despeses que no responen a cap funció concreta, que són del tot innecessàries i de cop lo que vostè ha dit, a mi no me n'encaixa cap. Miri, li diré, en primer lloc, que hi ha un incompliment reiterat per part de l'Estat del finançament de la llei de dependència i que si poguéssim resoldre aquest problema segurament tindríem molts més recursos socials que és, la veritat que li dic, el que desitja el Govern i la majoria que dona suport al Govern. En segon lloc, escolti, sempre estem amb lo de TV3; TV3, la «corpo. Miri, l'aportació pública a la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals ha caigut en deu anys de 334 milions a 254, en deu anys de 334 a 254. Això són 80 milions d'euros menys en deu anys, que és una reducció de 23 per cent. Li diré una cosa, aquest conseller farà tot el possible per revertir aquesta situació. Estem en un moment en què cada matí qualsevol ciutadana, qualsevol ciutadà del país quan s'aixeca el matí té afortunadament l'enorme llibertat, aquí al nostre país, de posar desenes de canals de televisió, desenes, la majoria d'ells, per cert, controlats per un duopoli amb una majoria de capital italià, alemany i francès, a més de tots els canals que podem trobar a les plataformes, a més de totes les plataformes de pagament. I, malgrat tot això, TV3 continua sent líder any rere any per la llibertat individual de cada un dels ciutadans d'aquest país. Per tant, escolti'm, en un país petit com aquest, que té una llengua, una cultura i una identitat pròpia, creiem que s'ha d'exigir una televisió de qualitat, una televisió plural, però s'ha d'ajudar a mantenir un mitjà com és TV3, Catalunya Ràdio i tots els mitjans de l'ecosistema públic de Catalunya. I malgrat... Li dic això malgrat una campanya que he notat especialment virulenta i, per suposat que no espontània, contra TV3 des del mes d'abril. Uns articles força estranys que, des de començaments d'abril, intenten comparar TV3 com amb la Fox i fer creure a la gent que tenim una televisió que ve a ser una cosa així com el gran hermano que manipula un poble completament inculte i ignorant que es deixa manipular. Seria realment molt trist si no fes riure. Després també ha parlat vostè d'una sèrie d'instituts i d'entitats que jo, li dic de veritat, senyor Garriga, són necessaris per al país. Tots aporten el que creiem que han d'aportar i el problema que tenim és que ens falta finançament. Aquest sí que és el problema que té realment Catalunya. I això sí que és una despesa veritablement supèrflua, continuar en un estat en el que surten 16.000 milions i no tornen. Això, per mi, sí que és una despesa supèrflua. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. Per fer la rèplica, té la paraula el senyor Joan Garriga.
Gràcies, presidenta. Gràcies, senyor Giró, per contestar-me. Mire, en el lenguaje tiene razón. Yo he utilizado un término que estudié en derecho que es este del buen padre de familia, pero le cojo el guante y lo hago extensivo también y lo comparto, un buen homenaje a las madres. Todos hemos tenido una madre; la mayoría la hemos podido vivir y me sumo a este homenaje a las madres que se lo merecen. Apoyemos también a la natalidad, apoyemos a la maternidad. Menos aborto, menos… [[Veus de fons.]] Más apoyar a la mujer embarazada y agobiada para que entre todos podamos construir y tener más madres presentes y más hijos presentes en nuestra sociedad. [[Alguns aplaudiments.]] Y se lo digo por experiencia, ¿eh?, porque las entidades provida se dedican a desagobiar a mujeres. La que aborta no es porque tenga..., es porque está agobiada –es porque está agobiada. [[Remor de veus.]] Pero bueno, este no es el debate de hoy. Déficit fiscal. Sí, señor Giró, el de numerosos catalanes que aportan mucho durante años y, cuando necesitas ayudas sociales, no queda dinero porque, sinceramente, lo hemos malgastado. Es el caso de Roser –que traté el otro día–, en paro porque no le han dejado trabajar en este último año, vendiendo gafas –representaba varias marcas–, y pagó hace poco tres mil euros por la defunción de su padre, mil quinientos de plusvalía; pagó el ITP cuando compró la vivienda, treinta mil euros; ha pagado miles de euros en IRPF, y ahora pide ayuda a la Administración catalana, a la Generalitat, para poder pagar su vivienda y poderse mantener unos meses más, y no se la dan. Ese es el déficit fiscal de los catalanes, ese es el déficit fiscal real de la sociedad que está viviendo cada día. No lo hagamos tan global; pensemos en las personas y menos en los territorios. TV3 y la «corpo. Felicito que baje la inversión –lo tendré que contrastar. No me lo creo, 240 millones son mucho dinero. Y cinco televisiones, cuatro radios, 2.300 empleados, más que televisiones privadas, es que no es sostenible, es un capricho. Oye, y si es tan buena y la ve tanta gente, la privatizamos y que la compra Roures o sus amigos de «la Caixa, alguien que quiera comprarla y la quiera mantener. Pero no tenemos por qué pagar todo ese chiringuito que al final es una máquina sectaria de odio, de división, de enfrentamiento y que nos discrimina continuamente a partidos como el nuestro, que también somos catalanes y representamos a más de doscientos mil ciudadanos. [[Aplaudiments.]] Y, por último, ¿necesarios, estos chiringuitos? Oiga, pues una buena madre de familia antes de dejar desatendido a su hijo y no darle de cenar no va pagando cenas a otros hijos, a otros ciudadanos, primero atiende lo suyo, primero lo de casa. Y es por eso que cuestionamos estas ayudas al extranjero, porque para ayudar, primero van los tuyos. Y, mire, si no lo entienden se lo volveremos a explicar con otras palabras, pero creemos que es urgente acabar de malgastar, acabar de dejar de malgastar el dinero de los catalanes. Son muchos millones de euros; hemos calculado unos 1.000 millones de euros que podíamos ahorrarnos en chiringuitos caprichosos –que quien quiera se los pague– y poder destinarlos realmente en ayudas sociales a gente catalana, nuestra, familiares, vecinos que lo están pasando verdaderamente mal. Muchas gracias, y buenas tardes. [[Alguns aplaudiments.]]
Per fer la rèplica, té ara la paraula el conseller d'Economia i Hisenda.
Gràcies, presidenta. Gràcies, senyor diputat. Miri, com que segur que no ens posarem d'acord en la prioritat de la despesa i tampoc en la definició d'allò que és superflu o no superflu, jo al que el convido és que –tornant de vacances, segur que l'últim trimestre de l'any, començarem la tramitació dels pressupostos– en els nous pressupostos vostès poden presentar totes aquelles esmenes que estimin oportú per poder eliminar tota aquella quantitat d'entitats que vulguin suprimir, i llavors les votem, comptem i tirem endavant. D'això se'n diu «democràcia, i agrairé que ho fem així. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies. [[Interpel·lació al Govern sobre el diàleg per Catalunya]] [[300-00015/13]] Passem al desè punt de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre el diàleg per Catalunya, presentada pel Grup Socialistes i Units per Avançar. Té ara la paraula la senyora Alícia Romero per fer l'exposició de la interpel·lació.
Gràcies, presidenta. Bona tarda, conseller, consellera, diputats i diputades. El diàleg és una de les formes d'expressió intrínseques a la convivència i a la democràcia actual. Habermas, que és un dels pensadors alemanys vius més importants que hem tingut, de l'Escola de Frankfurt, ens diu que «el diàleg, entre moltes altres coses, hauria de conformar-se amb tres elements concrets; el reconeixement de l'altre: escolto l'altre, admeto la seva presència i em vinculo amb ell mateix en aquest diàleg. Parla de la racionalitat, és a dir, que en el diàleg ha d'haver-hi raons, arguments, quelcom que ens permeti contraposar. I un tercer, que és la consciència d'aquest procés comunicatiu, no?, d'aquest entorn, d'aquest sentir de tots, no?, que allò que estem generant és un tot del que som capaços de fer junts. Per tant, aquest diàleg, que és veritat que el conformen molts elements, però aquests són realment importants entre les parts que el conformen, ens permeten reconèixer, donar la nostra opinió, molt sovint canviar-la mentre estem en aquest diàleg, i, per tant, conformem la nostra voluntat però també la transformem en el diàleg. I aquesta és la riquesa, probablement, de la conversa, no?, que ens permet també canviar d'opinió. De fet, el diàleg ha estat el mètode per resoldre molts conflictes al llarg de la humanitat, no?, i, per tant, acaba o acabem concloent que segurament és l'única forma democràtica de resoldre els conflictes. A Catalunya, per desgràcia, portem deu anys immersos en una crisi institucional, un fracàs col·lectiu dels que segurament tots tenim part de responsabilitat, uns, evidentment, més que altres, i un fracàs que ha comportat una crisi, una paràlisi política, econòmica, també social, i que ha generat una esquerda en la nostra convivència. Crec que tots més o menys podem acceptar aquesta diagnosi. El resultat de no fer política, o de fer una política de trinxeres, ha estat clarament aquesta Catalunya, no?, haver tingut una Catalunya bloquejada i una Catalunya estancada durant algun temps. Per tant, com hem dit tots moltes vegades, als problemes polítics calen solucions polítiques. El Govern d'Espanya, conformat ara fa pocs mesos pel Partit Socialista i Unidas Podemos, ho va entendre així, i clarament ha canviat la seva actitud amb relació doncs a Catalunya, al Govern de la Generalitat. Crec que això és evident i que contraposa molt amb aquella actitud que va tenir el Partit Popular. Tant és així que el 26 de febrer del 2020 es va constituir la taula del diàleg, liderada pel president Sánchez i l'aleshores president Torra. Es va fer aquella primera reunió que va posar les bases d'un diàleg, una reunió que va ser positiva. Així es va es va establir a la comunitat que ambdós governs van desenvolupar i que, per desgràcia, no va tenir continuïtat degut a la pandèmia i a tenir un govern en funcions. Però estem convençuts que això tornarà a reprendre's molt aviat perquè aquesta és la voluntat del Govern d'Espanya i creiem, pel que hem escoltat en els darrers temps, també del Govern de Catalunya. De fet, el Govern de la Generalitat, en aquest nou Govern conformat per Esquerra i Junts per Catalunya i també amb el suport de la CUP, en parla en els seus acords de govern, en parla en l'acord de govern de Junts per Catalunya i Esquerra. Allà es dona legitimitat a la Taula del diàleg i és veritat que en el de la CUP també, tot i que a nosaltres no ens agrada tant, per què la CUP hi posa un termini, hi posa una limitació, hi posa una condició, que és el temps. Nosaltres creiem que el diàleg no pot tenir una data de caducitat. El diàleg és diàleg, necessita el seu temps. Perquè, justament, en aquella conversa, de la qual parlava Habermas, en aquest diàleg necessitem confiança, generar complicitats, i això a vegades no és fàcil de fer, necessita temps. I, per tant, a nosaltres aquesta data que posa la CUP no ens agrada i creiem que s'hauria d'aixecar per intentar que aquest diàleg sigui sincer, sigui honest i no vagi amb cap tipus de presses. Però, com deia, cal aquesta taula de diàleg entre governs que volen, el Govern d'Espanya i també el Govern de Catalunya, però nosaltres parlem sovint d'una taula que ens falta i que nosaltres la proposem i que la proposarem després d'aquesta interpel·lació a la subsegüent moció que és una taula a Catalunya endins. Per què diem nosaltres això? Perquè és evident que l'acord que es faci entre Espanya i Catalunya necessita de l'acord entre els catalans. Si el Govern de la Generalitat va a defensar davant del Govern d'Espanya el comú d'uns quants, que comparteixen uns quants, una part dels catalans, no és el tot. A nosaltres ens sembla que està molt més legitimat el Govern de Catalunya si seu a la taula del diàleg amb el Govern d'Espanya havent portat uns temes que preocupen majoritàriament els catalans. Majoritàriament vol dir a un gran gruix, no només al 52 o al 48 o al 53, sinó a un gran gruix dels catalans. Mirin –sempre poso aquest exemple, però és que em sembla que és molt rellevant–, al final de la darrera legislatura, vam crear la Comissió de Reconstrucció Econòmica i Social fruit de la pandèmia. Vam fer un treball tots els grups important, i finalment es van acordar, consensuar, cent quatre propostes en aquelles conclusions. Veig aquí el diputat Riera, que finalment la CUP no s'hi va sumar, però vam aconseguir que s'hi sumés la majoria de grups. És a dir, hi havia un tant per cent molt elevat de grups que vam acceptar cent quatre propostes en l'àmbit de la salut, de l'educació, de la fiscalitat, dels fons europeus. Per tant, vam ser tots capaços de cedir per acordar i sumar, en un moment en què cal construir i avançar. I em sembla que això és molt rellevant. Som capaços els 135 que estem aquí de posar sobre la taula allò que ens uneix i deixar una mica de banda allò que ens separa. I per tant, a nosaltres, el que ens agradaria és poder crear a Catalunya una taula de partits en la qual puguem dialogar sense presses, amb confiança, generant complicitats per veure què és allò que ens uneix, que és allò que ens uneix majoritàriament als catalans. Vostès, evidentment, han posat alguns temes sobre la taula, com l'amnistia, l'autodeterminació, però a nosaltres ens sembla que aquests temes no generen una àmplia majoria. Són majoria, és a dir, un 50, un 52; no, però no sabem si una àmplia majoria, creiem que no. I, en tot cas, hi han altres temes també; altres temes que, segurament podrien generar àmplies majories. I a nosaltres ens agradaria que aquesta taula de partits catalans pogués parlar justament de quins són aquests temes: si és el finançament, si són més competències, si és una defensa de la nostra llengua, de la nostra cultura. Hi han molts temes que preocupen els catalans i a nosaltres ens agradaria que aquesta taula de partits, sense pressa, generant confiances, en un ambient, doncs, justament, que permeti la contraposició de posicions, d'opinions, ens permetés tenir aquests temes, aquests àmbits que la majoria dels catalans tinguem o compartim perquè després, aquest Govern de la Generalitat els pugui defensar davant del Govern d'Espanya. Ens sembla que tindria molta més legitimitat que si avui el Govern de la Generalitat seu en aquesta taula de diàleg només amb aquests dos temes que constantment estan sortint. Miri, el president Aragonès deia ara fa una estona en el Cercle d'Economia..., ha fet vull quasi bé citar el que ell deia, perquè ens sembla oportú per lligar-ho amb això que dic. Ell deia: «Vull ser molt clar amb el compromís d'obrir una etapa de diàleg i negociació. Volem poder defensar la solució que, des del nostre punt de vista, és la solució: autodeterminació i amnistia. I l'Estat ha de poder defensar la seva proposta. Si des del nostre punt de vista, quin és el nostre punt de vista, president Aragonès? El de l'amnistia i l'autodeterminació, el d'uns quants, el d'una part dels catalans? No, el nostre punt de vista. Ell, el president Aragonès, que es va comprometre aquí, en el debat d'investidura, a ser el president de tots, ha de poder anar amb una proposta que sigui molt més majoritària, que sigui realment de tots, que tothom s'hi senti còmode. I quan diu això trontolla aquesta afirmació que ell ens va fer en aquell debat d'investidura on ens deia: «Vull ser el president de tothom. Creiem que, si això és així, si això és veritat, ha d'haver-hi una feina prèvia. Hem de tenir aquesta taula de partits catalans, que, de fet, és una taula que ja es va aprovar fa un temps, en l'anterior legislatura en aquest Parlament, es va aprovar per part de tots els grups, també pel grup d'Esquerra Republicana i Junts per Catalunya, i es va posar en marxa. Hauríem de conjurar-nos tot a tornar-la a constituir per obrir aquest diàleg franc i sincer que ens permeti cercar quins són aquells elements majoritaris. I si ho és l'amnistia, doncs, endavant. Si nosaltres volem parlar de tot el que es pugui parlar, evidentment, però ens agradaria que hi hagués una feina entre tots, un treball entre tots els grups, entre tots els partits catalans, per veure si són aquests, són d'altres, són més, són menys. Creiem que això és molt important. Si el president de la Generalitat vol ser president de tothom, cal que respongui a les demandes de tothom, cal que parli amb tothom, cal que ens trobem, cal que ens reconeguem, cal que ens donem les raons cal que estem disposats també a canviar, a modificar el nostre punt de vista, a avançar sense pressa, sense condicionants com ens posa la CUP, sense límit temporal. Ens sembla que això és molt important, és l'esperit de Pedralbes que invocava avui justament també el president Aragonès en aquesta trobada del Cercle d'Economia, i crec que és el que necessitem a Catalunya. Destensar, generar complicitats, poder parlar de tot, asseure'ns en una mateixa taula i que d'allà surtin les conclusions, els temes, els àmbits que cal defensar davant del Govern espanyol. Per això, consellera, aquesta interpel·lació va justament de diàleg, d'un diàleg sincer que demanem, i d'aquesta taula, que ens sembla que seria la millor forma per iniciar aquesta trobada, aquest retrobament entre els catalans. No només hem de pensar que tenim un conflicte amb l'Estat espanyol, sinó que també el tenim entre els catalans, que no tots pensem igual, però que el que pensem tots és respectat i s'ha de respectar entre uns i els altres. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. A continuació té la paraula la consellera Laura Vilagrà, consellera de la Presidència.
Gràcies, presidenta. Gràcies, senyora diputada. Li agraeixo el to, les paraules amables, unes paraules amables que no les hem sentit aquesta tarda per boca d'algun partit que fins i tot ha sonat insultant, insultant per a la llengua catalana, la cultura, la voluntat de solidaritat i, sobretot, insultant per a les dones d'aquest país. Però bé, abstraient-nos d'aquestes paraules i tornant a la interpel·lació que ens presenta el Grup Socialistes, dir-li que m'agradaria començar expressant que, de fet, el Govern de Catalunya sempre –sempre, sempre– ha tingut voluntat de diàleg, i ho hem demostrat. Fent una mica de memòria, perquè nosaltres no volem passar pàgina de coses que ens han passat en els darrers anys i que són realment greus, doncs, explicar que després de molts mesos de negociació tots els grups parlamentaris que llavors tenien representació, excepte el Partit Popular, es van posar d'acord per aprovar la reforma de l'Estatut d'autonomia de Catalunya, l'any 2005. Llavors el nou text estatutari va passar al Congrés de Diputats per al seu debat. D'aquell procés de negociació –efectivament va ser una negociació–, en va sortir un nou text que incorporava unes quantes rebaixes ja en aquell moment. Un cop el Congrés de Diputats va haver aprovat aquell text, rebaixat, va arribar el torn de la ciutadania de Catalunya, que vam votar en un referèndum a favor del text aprovat a les Corts. Com veiem, fins ara un procés ben net, ben pulcre, segons les normes constitucionals. Però després de ser referendat i entrat en vigor ens vam trobar amb la presentació de recursos d'inconstitucionalitat que van suposar l'inici de la judicialització de la política o la politització de la justícia, com prefereixi. Un tribunal desprestigiat, amb membres recusats, va trigar quatre anys a elaborar la sentència del Tribunal Constitucional amb els resultats per a tots i totes coneguts. Van deixar un text estatutari irreconeixible, desvirtuant-lo, unilateralment, en aquest cas sí, unilateralment, allò aprovat pel poble. A partir de llavors, des de l'any 2010, Catalunya viu sota el règim estatutari que han decidit quatre jutges i no pas el referèndum que va aprovar el poble de Catalunya. Un atac greu a la democràcia i un greu error per part de l'Estat espanyol. Atès que ni seguint el procediment establert per la mateixa Constitució servia per millorar l'autogovern de Catalunya, tal com reclamava la immensa majoria de ciutadania, efectivament, es va iniciar un procés d'independència. De fet, el mateix president Montilla en el seu moment ja advertia de la desafecció que significaria el fet de ser retallat l'Estatut d'autonomia. I, en tot cas, els successius governs de Catalunya han impulsat diversos intents de negociació després de l'escapçada de l'Estatut per part del Tribunal Constitucional. Tots ells fallits, per la nul·la voluntat de diàleg del Govern d'Espanya. I, mentrestant, la voluntat de la ciutadania de Catalunya, generalment anava pujant, anava en el sentit d'esdevenir un estat independent, i de fet ha anat augmentant de forma ràpida el suport als partits que volen la independència de Catalunya. D'aquest anhel majoritari en va sortir la voluntat que la societat catalana decidís pacíficament i democràticament el seu futur polític, a través d'un referèndum d'independència, on la ciutadania pogués decidir si volia ser independent o no. La pulsió ciutadana ens va portar, al Govern de Catalunya, a organitzar la consulta del 9 de novembre i el referèndum de l'U d'Octubre. La voluntat dels diversos governs de Catalunya de donar sortida a les demandes majoritàries de la societat catalana ha suposat, va suposar, la resposta violenta i repressiva dels diversos poders de l'Estat. Malgrat tot, el Govern de Catalunya sempre ha tingut una clara voluntat de diàleg i negociació. Malauradament, no podem dir el mateix dels governs espanyols. Esperem que ara sí, que ara sí, finalment, puguem iniciar una etapa de negociació, que ens porti a la resolució del conflicte entre Catalunya i Espanya. Però no estem en un context de normalitat, i no ho vull passar per alt, i continuem tenint els nostres líders polítics i socials, que van organitzar el referèndum de l'U d'Octubre, tancats a la presó o a l'exili. En ple segle XXI, hem de veure com demòcrates estan tancats o s'han vist abocats a l'exili. Per nosaltres és una completa vergonya, una ignomínia que continua venint acompanyada de més repressió per part de diversos estaments judicials i policials. El Consell d'Europa els hi ha dit ben clar, a l'Estat espanyol –excarceració de presos i preses, fi de la repressió i diàleg obert i constructiu–, en un informe demolidor elaborat pel Comitè d'Afers Legals i Drets Humans de l'Assemblea de Parlamentaris del Consell d'Europa. A l'anhel majoritari de la ciutadania de poder decidir democràticament el seu futur polític, s'hi afegeix la voluntat majoritària de la societat catalana d'acabar amb la repressió. De fet, fins i tot el seu electorat, l'electorat socialista, segons l'últim baròmetre del CEO, diu que un 53 per cent està a favor de resoldre el conflicte polític mitjançant un referèndum. Per tant, autodeterminació i amnistia són els clams majoritaris de la societat catalana. Aquests són els objectius que, d'acord amb el consens existent a la nostra societat, el Govern de Catalunya ha adoptat per posar sobre la taula qualsevol procés de diàleg i negociació amb el Govern de l'Estat. El Govern de Catalunya treballa perquè aquest conflicte polític entre Catalunya i Espanya es resolgui políticament, efectivament, i surti dels tribunals, on mai hauria d'haver entrat. Les qüestions polítiques es resolen políticament, i no judicialment, i per resoldre un conflicte polític és evident que falta voluntat de diàleg, negociació i acord. Però, en tot cas, li he de dir que celebrem que per primera vegada a la història hi hagi un govern espanyol que reconegui l'existència del conflicte polític i que cal donar-hi respostes des de la política. És un fet històric que un govern de l'Estat espanyol hagi mostrat la predisposició al diàleg i s'hagi avingut a constituir aquesta taula de diàleg i negociació i acord entre el Govern català i l'espanyol. També li he de dir que no sabem com acabarà aquest procés de diàleg, però tots hauríem d'aprofitar aquesta oportunitat històrica, aquesta finestra d'oportunitat de fer les coses amb maduresa democràtica, com han fet anteriorment Escòcia o el Quebec. El Govern de Catalunya és conscient d'aquesta oportunitat i també dels riscos que comporta, ja que històricament, des de l'Estat espanyol, no han bufat mai vents de profunda cultura democràtica. El Govern de Catalunya, en el seu conjunt, vol iniciar un procés de diàleg amb el Govern espanyol, amb la voluntat que finalment el poble català acabi podent-se pronunciar sobre el seu futur. I, en tot cas, les forces polítiques que donem suport o donen suport a aquest Govern també accepten donar una oportunitat al diàleg i a la negociació, encara que amb major o menor escepticisme, depèn de quina formació, i davant els dubtes en relació amb els assoliments. Però en tot cas ens hem dotat d'un sistema d'avaluació i de monitorització dels resultats d'aquesta taula de negociació. Això sí, les formacions que donem suport al Govern tenim clar que a la taula de diàleg s'hi parla o s'hi parlarà d'amnistia i d'autodeterminació. Per parlar de finançament o d'infraestructures ja tenim comissions bilaterals que, de fet, n'hem començat a parlar també amb l'Ajuntament de Barcelona, perquè també a l'Ajuntament de Barcelona interessa treballar aquests aspectes. I diríem que algunes de les formacions que no dona suport al Govern també comparteixen la necessitat d'acabar amb la repressió política i la necessitat de poder posar el futur polític en mans de la ciutadania. Per això, la nostra aposta és un pacte per l'autodeterminació i l'amnistia que el volem el màxim d'ampli possible. No obstant això, el Govern, amb el president Aragonès al capdavant, mantindrà un diàleg franc i sincer amb totes les forces polítiques parlamentàries de tradició democràtica perquè també donin suport a aquest procés de negociació. De fet, un exemple són les trobades que aquesta setmana hem mantingut, i amb el seu grup també, amb els representants de diversos grups parlamentaris al Palau de la Generalitat. En tot cas, amb l'objectiu d'exercir el dret a l'autodeterminació i l'amnistia, volem passar d'una fase incipient de diàleg, que hem viscut, diguem-ne, per part del Govern espanyol, a efectivament un procés de negociació amb totes les garanties que el faci possible. La negociació amb el Govern espanyol seria, si es donessin les condicions adequades, la via més desitjable per resoldre el conflicte polític entre Catalunya i Espanya. Per aquest motiu, cal treballar conjuntament per fer-ho possible amb l'objectiu que se'n derivin solucions polítiques efectives. Des de la part dels partits que donem suport al Govern, estan clares. L'agenda negociadora, ja li hem comentat, ha de consistir en l'exercici del dret a l'autodeterminació i l'amnistia. Cal remarcar que existeix el compromís que qualsevol eventual acord serà validat per la ciutadania de Catalunya. Fins a aquest moment, el Govern espanyol no ha iniciat un procés real de negociació, però agrairíem –i sabem que serà així– que partits com el seu, com el PSC, defensaran davant el Govern espanyol els interessos majoritaris de la ciutadania de Catalunya i, per tant, no defensaran els interessos estrictament del Govern d'Espanya. És desitjable que el PSC retorni als grans consensos existents en la societat i que, per tant, torni a ser part de la solució. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. Ara, per respondre, té la paraula la diputada Alícia Romero.
Gràcies, presidenta. Consellera, li agraeixo el to. Algunes coses. Miri, jo crec que hem de mirar al passat per no cometre errors, però tampoc hem de mirar-lo excessivament, perquè si no caiem en aquella temptació de fer massa retrets, i crec que això no ajuda a avançar. I crec que hem de mirar per no cometre errors, per no caure en aquells fracassos, però hem d'intentar avançar també en aquest sentit. I vostè ha fet una llarga explicació, no? Ha parlat de l'Estatut... Jo només li volia dir una cosa: per canviar l'Estatut, per canviar un article de l'Estatut, necessitem dos terços d'aquest Parlament, més de noranta diputats; per fer la independència vostès la volien fer amb el 51 per cent d'aquest Parlament. No sembla lògic que per voler trencar la situació en la que viu Catalunya dins d'un estat que ens agradaria més federal necessitem menys –menys– suport que per canviar l'Estatut. Per tant, aquí també estaria bé que tots aprenguessin dels errors que hem comès. Vostè ha parlat molt del Govern o de les relacions i de la taula de diàleg entre el Govern d'Espanya i de Catalunya. Nosaltres li diem que sí, que hi estem d'acord. Només faltaria. El PSC sempre ha estat aquí, sempre ha estat en el diàleg, i crec que també ho ha estat el Partit Socialista Obrer Espanyol, al capdavant Pedro Sánchez, crec que és un president valent, amb coratge. I, per tant, en aquest sentit, tot el suport. Ara bé, el Govern de la Generalitat, amb quines reivindicacions? Ara ens agradaria que les reivindicacions es poguessin treballar entre els partits catalans. És a dir, que poguéssim anar amb un consens més majoritari que els que genera l'amnistia i l'autodeterminació. Vostè diu: «Molts votants... el 52 per cent –crec que ha dit– o 53 per cent dels votants socialistes volen votar. Sí, si nosaltres també volem votar. Si el Partit dels Socialistes volem votar. El que ens agradaria votar, però, és un acord, no una divisió. No volem anar a votar un sí o no a trencar la nostra relació entre els catalans i també amb Espanya. Nosaltres volem votar un acord, i aquest acord hauria de sortir d'un treball previ entre els catalans. És que ens sembla que vostès tiren una mica pel dret; tiren pel dret amb el que volen una part dels catalans. Però, on estan tots els catalans? Què vol la majoria dels catalans? Hauríem d'anar a cercar grans consensos. Vostè diu: «El PSC, amb els grans consensos; el PSC, part de la solució. Ja li dic jo que hi som, i des de fa temps. Ens agradaria també que els partits independentistes fossin també part de la solució per no generar nous problemes i nous fracassos. I ho dic amb tots els respectes i amb tot l'afecte, i ho saben. Però hem de ser tots part de la solució i, per ser-ho tots, ens hem de posar tots a treballar, amb els nostres diferents punts de vista, amb els nostres enfocs, amb els nostres accents. I tinc la sensació que el Govern de la Generalitat està tancat en aquesta posició d'anar a defensar només el que comparteixen els tres partits que han donat suport al Govern. Crec que hauríem de ser més generosos, que hauríem de poder seure a la taula de diàleg tots els partits catalans i cercar aquests punts en comú que poguéssim anar a defensar davant del Govern espanyol. Evidentment, altres coses són les infraestructures que ha de defensar el Govern, però estem parlant –em sembla– de la relació que tenim amb Espanya d'aquest conflicte, però també del que tenim entre els catalans, que, per desgràcia, el vivim massa aquí i amb massa tensions. Però existeix, hi és i, per tant, a nosaltres ens agradaria que això es pogués treballar amb una taula. A més, consellera, tampoc entenc què ha canviat des de fa tres anys, on crec que la situació avui és millor que fa tres anys, quan es va votar aquella proposta de resolució on acceptaven constituir aquella taula de diàleg entre els partits catalans. És a dir, en tot cas, ara hauríem d'estar més predisposats a fer aquella taula que no pas quan es va votar favorablement fa tres anys, on la tensió era més evident entre els partits. Per tant, no entenem per què ens acabem..., o sembla que el Govern es resisteix a aquesta taula del diàleg entre partits catalans, que sí que es va votar favorablement en aquest Parlament fa uns anys i que, a més a més, es va es va posar en marxa. Nosaltres, com es pot imaginar, a la moció que li presentarem d'aquí a tres setmanes hi posarem aquest punt. I ens agradaria saber què pensa realment el Govern. Si el Govern ho té clar que vol parlar amb els partits catalans també sobre quin és el conflicte que tenim entre nosaltres i quins punts d'acord podem posar sobre la taula o si realment ho dona per tancat i anirà a defensar davant del Govern d'Espanya només els interessos d'una part. I ens agradaria que ho tinguéssim clar. El president de la Generalitat va dir: «Vull ser el president de tots. Doncs comencem bé. Siguem el president de tothom i anem a defensar majoritàriament aquells temes en els que tots podem confluir. Creiem que tindrà molta més legitimitat, sincerament l'hi dic. Si constituïm una taula de partits catalans, tindrem molta més legitimitat davant d'un govern espanyol, davant del Govern d'Espanya per poder defensar el que volem. Ho deia el vicepresident Junqueras –ho ha dit en els articles..., l'últim que va publicar a l'Ara: «El diàleg i la negociació són imprescindibles –ell deia. Doncs escolti'm, demostrem-ho. Demostrem el que som capaços de fer els catalans tots junts i votin sí i recolzin aquesta taula de diàleg entre tots els partits catalans. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per fer la rèplica, té la paraula la consellera.
Gràcies, presidenta. Senyora diputada... Bé, nosaltres com a Govern de la Generalitat estem centrant els esforços en aquesta taula de diàleg amb l'Estat, però sí que també és cert que hem d'aconseguir resoldre la situació de repressió. I ara permeti'm que li faci un apunt en relació amb l'informe del Comitè d'Afers Legals de Drets Humans de l'Assemblea de Parlamentaris del Consell d'Europa. L'hi intentaré disseccionar una mica. Si ho analitzem per paraules, «afers penals, «legals, perdó, per tant, justícia; «drets humans, drets humans vinculats a l'aplicació, en el cas de presos polítics i preses polítiques, de principis com la llibertat d'expressió o l'exercici lliure dels seus càrrecs sense conseqüències punibles; «assemblea de parlamentaris i parlamentàries del Consell d'Europa, és a dir, la màxima representació legislativa en aquest cas del club d'estats que és el Consell d'Europa, valorant un informe d'Espanya i de Turquia, precisament, demana clarament la llibertat de les preses i presos polítics i la fi de la repressió, acabar amb el procés d'extradició dels líders polítics que estan a l'estranger. I concretament diu: «La simple expressió d'opinions independentistes no és motiu de persecució penal. Justament ha estat aquest el fet pel qual han estat processats i condemnats a llargues condemnes per haver fet declaracions –per haver fet declaracions– en l'exercici del seu mandat en suport al referèndum. I continua: «No es pot exigir renunciar a les seves idees. No es pot exigir que es repudiïn les opinions polítiques per aconseguir règims carceraris més favorables, és a dir, no es pot exigir que, en el cas del tercer grau, quan se'ls va revocar, quan es van revocar els tercers graus era suposadament per la manca de penediment que no havien mostrat. Per tant, això els estan dient des d'Europa que no és de rebut. O l'oportunitat dels indults, que també en parla l'informe. Europa diu a l'Estat espanyol que s'han conculcat drets fonamentals, i l'informe és elaborat per un diputat socialista, del seu grup, un diputat letó, Boriss Cilevics, i aprovat pel 75 per cent dels vots favorables. I val la pena llegir el text en anglès. I, en tot cas, les conclusions, que és el que vaig llegir jo, que són molt clarificadores. L'informe es pregunta: «Haurien, els polítics catalans, d'haver estat enjudiciats per les declaracions fetes en l'exercici del seu mandat? I demanen no criminalitzar l'organització d'un referèndum. També demana que es retirin els càrrecs contra la resta de persones de rang, diguem-ne, inferior als consellers o conselleres per organitzar l'U d'Octubre. També demana que s'abstinguin de sancionar els successius empresonaments per accions simbòliques que expressen solidaritat. I sobretot, i a on vaig i el tema d'avui, demana un diàleg obert i constructiu per enfortir la qualitat democràtica. Per tant, espero que el PSC s'apunti a aquest diàleg obert i constructiu. Per tant, és un canvi de paradigma que ens planteja el Consell d'Europa. Tots els mitjans de comunicació, de fet, destaquen meridianament aquesta qüestió. Hi va haver en el seu moment –i encara hi és– un abús de poder judicial, una causa general contra l'independentisme i contra les idees independentistes i, per tant, és una esmena a la totalitat pel que s'ha fet fins ara. De fet, repassant tots els mitjans de comunicació, tots anaven en la mateixa línia: «El Comitè de Drets Humans del Consell d'Europa demana l'excarceració dels presos de l'U d'Octubre. Hi ha des de La Vanguardia, des d'elDiario.es, des de La Sexta, Efe, és a dir, de totes les, diguem-ne, orientacions ideològiques, doncs, destaquen aquest fet. Per tant, l'acord d'Estrasburg ha sentenciat en diverses ocasions en aquest sentit, en la necessitat de la llibertat d'expressió, de fomentar el diàleg constructiu. Aquest informe, doncs, avala el diàleg per aconseguir una solució política, però també avala l'amnistia, perquè parla de que s'ha de poder fer aquest perdó de les penes decretat per un estat com a mesura excepcional per a tots els presos condemnats per determinats tipus de delicte, generalment de tipus polític. Evidentment, aquest tema també és important per a nosaltres, i l'hem de poder resoldre. Celebrem, com dèiem, però –i tornem a la qüestió que estàvem parlant–, que el Govern de l'Estat espanyol reconegués l'existència d'aquest conflicte polític, pas imprescindible per resoldre el problema, i que acceptés resoldre aquest conflicte a través de la constitució d'una taula de diàleg i negociació. I, evidentment, aquí ens hi trobarà. I celebrem que hagi expressat reiteradament la seva voluntat de diàleg. Però mentre això no succeeix o no es concreta o no s'aterra, des del Govern de Catalunya fem una crida a les diverses forces parlamentàries amb capacitat d'influència en el Govern espanyol que tinguin a bé de traslladar-los quins són aquests grans consensos de la societat catalana. I són acabar amb la repressió i, per tant, l'amnistia i també donar el dret a decidir al poble de Catalunya. De fet, les nostres propostes són públiques, són transparents, les hem explicat en els diferents acords de governabilitat. I crec que la ciutadania de Catalunya els agrairà que aconsegueixin traslladar aquestes demandes majoritàries, aquests consensos socials existents en el cas de Catalunya. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. [[Interpel·lació al Govern sobre l'acció exterior]] [[300-00014/13]] Passem a l'onzè punt de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre l'acció exterior. La presenta el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, i té ara la paraula el diputat senyor Josep Rius per fer l'exposició de la interpel·lació.
Moltes gràcies, presidenta. Benvolgudes conselleres, diputats, diputades... Bé, primer de tot, és per a mi un honor formar part d'aquesta cambra com a representant de la ciutadania de Catalunya en aquesta legislatura del mandat del 52 per cent i treballar per, en definitiva, millorar la vida dels ciutadans. I entre aquestes tasques hi ha també la representació del nostre país arreu i com interactuem i ens fem valer en aquest món: l'acció exterior. La presència de Catalunya al món no és nova. De fet, portem dècades posicionant-nos internacionalment en camps fonamentals com ara la recerca, la innovació, l'emprenedoria, la cultura, l'esport o la cooperació internacional. I també ens posicionem al món mitjançant les nostres institucions, alhora que internacionalitzem també les nostres empreses i entitats, atraiem inversions i consolidem la marca Catalunya. En definitiva, explicar-nos com a nació. Què són les nacions? D'on són la seva gent, les seves empreses, la seva llengua, el mode de vida, el seu teixit social, la seva veu sobre els problemes del món? Però és sobretot a partir de l'U d'Octubre que es produeix un canvi de paradigma. Aquest canvi situa Catalunya com a baluard de la defensa dels drets fonamentals i ens ha projectat com un poble amb una voluntat de decidir, lliurement i democràticament, el seu futur. I tot això amb el gran inconvenient de tenir enfront un estat, governi qui governi a La Moncloa, disposat de tota mena de derives autoritàries a fi de defensar la seva unitat nacional. Enumerar els tics autoritaris de l'Estat conseqüència del Primer d'Octubre seria una tasca interminable: des de l'existència d'unes clavegueres, amb l'operació Catalunya al capdavant; una causa general empresa des de l'alta judicatura i la monarquia, amb presos polítics, amb exiliats i amb més de tres mil represaliats; les continuades vulneracions de drets fonamentals; un altre exemple gravíssim que ara ens ocupa és la causa oberta pel Tribunal de Cuentas per impedir l'acció exterior del Govern de Catalunya, i sobretot –sobretot– el discurs del rei del 3 d'octubre, que és la mare de tots els tics autoritaris. Aquesta acció exterior de la Generalitat està enfocada a projectar Catalunya en tots els seus vessants i, en conseqüència, sàpiguen vostès que atemptar contra l'acció exterior del Govern és també atemptar contra el progrés i projecció econòmic, social i cultural de tota la ciutadania, votin el que votin. I què pretenen amb això?, reprendre l'intent de liquidació cultural contra Catalunya que va iniciar el franquisme? Per desmentir totes les proclames que puguin venir des de Madrid, els catalans tenim totes les victòries internacionals aconseguides des de l'exili; victòries incontestables als tribunals europeus, com ara Alemanya, Bèlgica, Escòcia, el mateix Tribunal de Justícia de la Unió Europea, que han contribuït que l'opinió pública europea hagi capgirat la seva opinió respecte a la nostra lluita. L'intent de propaganda espanyola de presentar-nos com uns egoistes econòmics o com uns euròfobs ha fracassat i s'ha reforçat el vincle del moviment independentista, amb l'ideal de defensa dels drets humans enfront d'un estat que n'és totalment combatiu. I això per no parlar dels desenllaços que tindran els recursos dels presos polítics al Tribunal Europeu dels Drets Humans, que permetrà que finalment el partit es jugui en camp neutral i amb uns àrbitres no comprats. També les urnes ens han propiciat grans èxits, com ara els escons al Parlament Europeu, ocupat per tres polítics exiliats i reconeguts oficialment el desembre del 2019, després d'una oposició ferotge de l'Estat en tots els seus àmbits; i ara aquesta lluita de l'exili es materialitza amb el manteniment excepcional de la seva immunitat parlamentària. Espanya no havia generat mai tanta desafecció entre els socis europeus. Totes aquestes victòries i el fet que el president Puigdemont i els consellers Comín i Ponsatí siguin avui eurodiputats, amb els seus drets intactes, així com el fet que la justícia belga hagi denegat de manera ferma l'extradició del conseller Puig, per considerar que es vulnerava el seu dret a un jutge natural i que hi havia un risc elevat que també se li vulnerés el seu dret a la presumpció d'innocència, tot això ens demostra també que l'acció internacional de l'exili ha assolit el seu objectiu principal; i això és evidenciar que aquest no és un afer intern i convertir-lo en un veritable afer europeu a tots els efectes. I és que això no pot ser un afer intern –ara en feia referència la consellera de la presidència– quan el Comitè de Drets Humans i Legals del Consell d'Europa es posiciona contra l'existència de presos i exiliats polítics i exigeix a Espanya la fi de la repressió, com d'altra manera ja havia fet l'Equip de Treball sobre Detencions Arbitràries de l'ONU. De fet, aquests dies hem vist com el mateix expresident d'aquest grup de treball espera que el Tribunal Europeu dels Drets Humans condemni durament Espanya pels presos polítics, per l'ús abusiu del dret en general i vulneracions repetides de drets fonamentals. La situació és tal que Europa ja no es pot moure pel món sense que comparin el que Espanya fa contra Catalunya amb països com Turquia, Rússia, la Xina, Hongria o Polònia. Aquesta és la lliga a la qual juga Espanya pel que fa al seu prestigi internacional, «la marca España. I no hem d'oblidar que el PSOE, que presumeix de ser «el Gobierno más progresista de la historia, va ser el soci indispensable per aplicar l'article 155, i, per tant, de tota la repressió que s'ha esdevingut des d'aleshores. No fa tant de temps, de fet, que es manifestava per negar el dret a l'autodeterminació; i tots recordem la fotografia del ministre Iceta amb el PP i Ciutadans l'octubre del 17. A més, tenim un company diputat que va arribar a afirmar, l'abril del 2018, que si s'hagués aplicat el 155 després del 6 i 7 de setembre del 2017 ens hauríem estalviat moltes coses. Pel que sembla, el 155 fins i tot va arribar massa tard; quines coses. Senyors diputats, no hi haurà solució al conflicte si no s'aborda la seva essència, que no és altra que l'exercici del dret a l'autodeterminació; aquest és un dret al qual no tenim dret a renunciar. Tant de bo tinguéssim una Espanya com el Regne Unit, però si no hi és, haurà d'haver-hi un Quebec. Els recordo que els referèndums al Quebec van ser unilaterals, i que, a posteriori, la Cort Suprema del Canadà va reconèixer plenament el dret del Quebec a convocar referèndums, d'acord amb la seva pròpia llei i sense que ningú pugui impedir-ho, i, més recentment, aquest aspecte ha estat ratificat també per la Cort Superior del Quebec. El nostre deure, com a ciutadans i com a representants públics, és persistir i resistir, perquè res no farà que deixem d'internacionalitzar el maltractament a què està sotmesa la minoria nacional catalana. Consellera, estic convençut que compartim aquesta visió de país i de futur. Són molts àmbits des d'on es pot dur a terme una acció exterior constructiva i amb caràcter d'Estat, i això és urgent i imprescindible. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la consellera d'Acció Exteriors i Transparència, Victòria Alsina.
Gràcies, presidenta. Il·lustres diputats i diputades del Parlament de Catalunya, aquesta és la meva primera intervenció en aquesta cambra i, de fet, és un honor poder-me adreçar a les diputades i els diputats electes del meu país. Els darrers vuit anys he viscut als Estats Units, on m'he dedicat des de la docència i des de la recerca, primer a la Universitat de Harvard i després a la Universitat de Nova York, a ajudar el meu país en tot el que he pogut. Sense oblidar els meus orígens i sempre a disposició, quan he estat cridada per fer un pas endavant al servei de Catalunya no he dubtat mai en fer-ho; primer, com a delegada del Govern als Estats Units, després coordinant l'Estratègia Catalunya 20-22 de la Generalitat i ara com a consellera d'Exteriors i de Govern Obert. De fet, per mi formar part d'aquest Govern i ser la consellera de tots vostès i de tots els catalans per la visió d'Exteriors i pel Govern Obert és un autèntic honor i una responsabilitat. Aquest Govern explicarà al món què és Catalunya i què passa a Catalunya. Sense distorsions. Farem aquesta feina colze a colze amb el conjunt del país. Ho farem amb el món econòmic, treballant en equip amb el Departament d'Empresa per afavorir exportacions, captar inversions i atreure el millor turisme. Amb el Departament de Cultura, de la mà d'Universitats i Recerca, perquè el talent que tenim al món és de les millors coses que tenim. Amb Salut, que és un referent, amb Territori i Polítiques Digitals, que són les bases d'una economia oberta i creativa que doni valor afegit i que creï llocs de treball de qualitat. Volem situar l'acció internacional de la Generalitat al seu màxim nivell. Hi tenim tot el dret, hi té dret tota la ciutadania de Catalunya; no són millors que ningú, però tampoc en són menys. El diputat fa bé de recordar que Espanya mai havia generat aquests nivells de desafecció política dins la comunitat internacional, entre els seus socis i en el si de les organitzacions internacionals. Hauria de ser per a tots un semàfor vermell que l'Assemblea Parlamentària del Consell d'Europa, una organització que té com a objectiu la promoció i la defensa de la democràcia, els drets humans i l'estat del dret, expressi la seva preocupació per les greus vulneracions de drets. El seu Comitè d'Afers Legals i Drets Humans ha criticat que diversos líders catalans hagin estat processats i condemnats per declaracions fetes en l'exercici dels seus mandats polítics, i també ha instat l'Estat a deixar de demanar als polítics catalans que reneguin de les seves opinions. Així mateix, a mi també m'agradaria recordar que és significatiu que el Departament d'Estat americà es faci ressò en el seu informe sobre els drets humans a Espanya de les conclusions del Grup de treball de detencions arbitràries de Nacions Unides, que considera l'empresonament dels líders catalans una forma d'intimidació política. Vistos els antecedents, tenim dret a pensar que és precisament la suma de tots aquests pronunciaments i la por de l'Estat a condemnes d'instàncies judicials o polítiques internacionals, el que està accelerant la concessió d'uns indults que, més enllà de representar una simple una solució personal i de posar fi al patiment dels presos polítics, de les seves famílies, no resol el problema de fons, que és la negativa de l'Estat a respectar les decisions dels catalans expressades en les urnes i en la utilització política de la justícia per perseguir milers de ciutadans. Fa nou anys, el primer ministre britànic va pactar un referèndum d'independència vinculant amb el Govern d'Escòcia al·legant que, abans de britànic, ell era demòcrata. Catalunya i Escòcia compartim el mateix objectiu nacional. Cap moviment independentista pacífic i democràtic amb un suport social tan elevat i majoritari com el català ha fet tants intents per demanar que el Govern central escolti les demandes de la societat catalana expressades a les urnes. De fet, mai està de més recordar reiterades vegades que el dret a decidir és una política d'estat que va més enllà d'aquest Govern, i que és recolzada per altres grups d'aquesta cambra. Malauradament, Espanya ha optat per resoldre aquest conflicte per la via judicial, una via que ha pres diferents formes, totes elles han causat una angoixa injustificable i innecessària. Per això la concessió dels indults no pot suposar una temptació de passar pàgina i oblidar els més de tres mil represaliats. El conflicte es resoldrà quan el poble català arribi a l'amnistia i pugui exercir lliurement el dret a l'autodeterminació. Vull aprofitar la meva primera intervenció en el Ple del Parlament per posar al centre de l'atenció pública un cas flagrant de persecució política. El Tribunal de Comptes ha citat el proper dia 29 de juny quaranta treballadors de la Generalitat perquè liquidin unes finances, uns avals provisionals, que poden ser milionàries. Aquests servidors públics, una gran part dels quals estan o han estat vinculats al departament que tinc l'honor d'encapçalar, se'ls fa responsables, a nivell comptable, de les despeses del Govern en matèria d'acció exterior, tot i ser perfectament legals i ser adequades a les competències de la Generalitat. El Tribunal de Comptes no oblidem que no és un tribunal a l'ús. La realitat és que la persecució del Tribunal de Comptes és l'antítesi del diàleg. Els llegiré una opinió qualificada sobre l'informe de fiscalització del mateix Tribunal de Comptes: «No sembla existir en aquests casos una extralimitació de l'acció exterior exercida per la Generalitat de Catalunya en relació amb l'àmbit competencial que se li correspon. Es tracta d'una cita textual del vot particular emès per una consellera del mateix Tribunal de Comptes, un fet enormement inusual que posa de manifest la bogeria jurídica davant de la qual ens trobem. Els poso tres exemples. A alguns dels delegats del Govern se'ls imputa presumpta responsabilitat comptable per haver organitzat la consulta del 9-N en les seves respectives delegacions, quan les delegacions no existien perquè van ser creades durant l'any 2015. Un segon exemple: hi ha persones que estan sent jutjades de manera simultània a altres tribunals diferents pels mateixos fets. Un tercer exemple, per si això no és suficient: el tribunal té com a referència retalls de premsa per valorar si el cost d'un viatge s'ha de retornar o no. Podria entrar en més detalls sobre el fet que el tribunal lamenti que la Generalitat fa quelcom tan bàsic com argumentaris sobre l'acció exterior. D'ençà que vaig ser nomenada consellera d'Acció Exterior i Govern Obert he parlat de la voluntat de dur a terme una acció exterior de país. Això passa per dissenyar una estratègia internacional sòlida que pugui ser duradora en el temps. L'acció exterior no és una política de govern, és una política de país, no em cansaré de dir-ho. Des del Govern treballem per bastir més i millor les relacions polítiques, econòmiques, culturals i socials amb tercers països i regions. Per fer-ho, hem d'estar pendents d'arreu del món i, en especial, d'Europa. El diputat també té tota la raó a l'expressar que la tasca feta des de l'exili ha estat una important font de victòries, així com un pilar insubstituïble de l'estratègia d'internacionalització de les reivindicacions catalanes. Des d'aquesta cambra també vull condemnar que al president Puigdemont, una figura pública reconeguda internacionalment, i que és motiu d'atacs i amenaces constants, se li negui el dret a disposar d'escortes que garanteixin la seva seguretat. Tot el meu suport també al sergent Escolà i al conseller Buch. Vull parlar de la importància que té l'estratègia internacional de la Generalitat. La intensificació de l'estratègia internacional de Catalunya ha tingut una clara repercussió en la nostra economia. Des de l'any 2003 hi ha hagut un increment del 60 per cent del número d'empreses estrangeres que tenen seu a Catalunya. El 2020 la Generalitat va captar 480 milions en inversió estrangera, la xifra més alta des del 2008. Per fer-ho encara més gràfic, vull dir que per cada euro que la Generalitat ha destinat a l'atracció d'inversió estrangera s'ha aconseguit un retorn de 144 euros. L'acció exterior de la Generalitat, amb aquests números, no queda cap dubte que contribueix a millorar les condicions de vida de la nostra ciutadania. I no em cansaré de repetir que el nostre món és el món i que, per tant, no renunciarem també a ser part d'arreu del món i a treballar arreu del món. Acabo amb una frase que no és meva, que és de Gandhi, però que m'agradaria, em sembla adequada per tancar la meva intervenció, que és la següent: «La por té la seva utilitat; la covardia, no. Moltes gràcies a tots. [[Aplaudiments.]]
A continuació té la paraula el diputat Josep... No farà ús de la paraula? [[Pausa.]] D'acord. Doncs aleshores aixecarem la sessió fins demà a les nou del matí.