Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam z nadaljevanjem 24. seje zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanki in poslanci: gospa Jelka Godec, gospa Nada Brinovšek, gospod Franc Breznik, gospod Janez Janša in gospod Zvonko Lah. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA USTAVNEGA ZAKONA O DOPOLNITVI III. POGLAVJA USTAVE REPUBLIKE SLOVENIJE. Predlog ustavnega zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Ustavna komisija in ste ga prejeli s poročilom komisije. Besedo dajem članu Ustavne komisije dr. Mitji Horvatu za uvodno predstavitev poročila in predloga ustavnega zakona.
Najlepša hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani predsednik Vlade, članice in člani Vlade, poslanke in poslanci! Dovolite mi, da v tem skopo odmerjenem času predstavim burno dogajanje pri pripravi predloga. Gre za Poročilo o pripravi Predloga ustavnega zakona o dopolnitvi III. poglavja Ustave Republike Slovenije in o pripravi Predloga odloka o razglasitvi Ustavnega zakona o dopolnitvi III. poglavja Ustave Republike Slovenije. Ustavna komisija je na prvi nujni seji dne 25. 10. in 3. 11. 2016 obravnavala osnutek Predloga ustavnega zakona o dopolnitvi III. poglavja Ustave Republike Slovenije, ki je bil pripravljen na podlagi sprejetega stališča Državnega zbora o osnutku ustavnega zakona za spremembo ustave z dne 12. 7. 2016. Na nadaljevanju prve nujne seje so člani sprejeli tudi predlog odloka o razglasitvi predmetne ustavnorevizijske dopolnitve ustave. V ustavnorevizijsko razpravo znotraj druge faze se je s svojimi stališči vključila tudi zainteresirana javnost, tako civilna iniciativa za Slovenijo in svobodo kot vrsta občin in v imenu javnosti so v ustavnorevizijski razpravi znotraj druge faze sodelovali na sejo vabljeni gospod Miran Lovrič, gospod Leon Kremžar, dr. Miloš Senčur in gospod Brane Golubović. Osnutek Predloga ustavnega zakona o dopolnitvi III. poglavja Ustave Republike Slovenije je pripravila Strokovna skupina za pravico do pitne vode. K predlaganemu osnutku predloga ustavnega zakona je 24. 10. 2016 član strokovne skupine dr. Marko Kambič podal pojasnilo glede vzdržanega glasu in nekaj pripomb k osnutku Predloga ustavnega zakona o dopolnitvi III. poglavja Ustave Republike Slovenije, ki ga je 12. 10. 2016 izdelala Strokovna skupina za pravico do pitne vode. Sama razprava: Ustavna komisija je opravila razpravo na prvi nujni seji dne 25. 10. 2016 in jo nadaljevala na prvem nadaljevanju prve nujne seje dne 3. 11. 2016. Do osnutka predloga se je nato opredelila še mag. Alenka Bratušek kot predstavnica predlagatelja predloga za začetek ustavnorevizijskega predloga, ki je izrazila zadovoljstvo, da je ustavnorevizijski postopek prišel do trenutka, ko Ustavna komisija sprejema vsebino predloga ustavnega zakona. Pri tem predlagatelji predmetnega predloga za začetek postopka za spremembo ustave izražajo upanje, da pripombe lokalnih skupnosti in njihovih združenj ne bodo ustavili postopka ali celo preprečili sprejetje ustavne spremembe. Ponovno je poudarila namen dopolnitve Ustave, to je zapis ustavne pravice do pitne vode, ki je pravica vseh, a ni tržno blago. Glede četrtega odstavka 70.a člena je opozorila, da je nastal na predlog strokovne skupine. V nadaljevanju so se do predloga opredelili tudi na sejo vabljeni prej imenovani Leo Kremžar, Miran Lovrič, dr. Miloš Senčur in Brane Golubović. V razpravi dne 25. 10. so nato poslanke in poslanci ter vabljeni izpostavili naslednja stališča. Besedilo 70.a člena presega okvir, ki bi ga bilo treba zapisati v Ustavo. Pravica do pitne vode je posredno že vpisana v ustavo, lahko bi se jo namreč tudi posebej izpostavilo, pri tem se je ne bi smelo kombinirati z nacionalizacijo, večanjem moči države, ustanavljanjem nove agencije za to področje, poseganjem v pristojnosti občin, kar vse ni v korist prebivalstvu, saj pravico oddaljuje od uporabnikov. Trenutno sistem oskrbe dobro deluje. Centralizacija pomeni tako konec razvoja, ki ga poganja le konkurenca, kot konec ekonomskih rešitev v interesu javnosti. Ustavnorevizijski postopek traja že dolgo, za vpis so bili vsi deležniki, ko pa se je ponudila konkretna rešitev zapisa, se pojavljajo nešteti pomisleki. V postopku sprejemanja smo prišli do točke, ko se je treba prešteti in ugotoviti, ali se sprejme 70.a člen Ustave ali ne. Prisluhniti je treba opozorilom lokalne samouprave, tudi država bi morala kdaj na podlagi zakonskih pooblastil poseči v delovanje lokalne samouprave, kadar prihaja do nepravilnosti. Na razpravo vabljenih predstavnikov lokalne samouprave se je odzval poročevalec strokovne skupine dr. Lojze Ude in poudaril, da so imeli slednji možnost preko svojih predstavnikov v Državnem svetu izraziti pripombe tudi že v samem začetku ustavne razprave. Glede pomislekov v zvezi s četrtim odstavkom 70.a člena je predstavil možen poseg v besedilo, ki bi bil v tem, da bi se ta odstavek lahko glasil: Oskrbo prebivalstva s pitno vodo in z vodo za oskrbo gospodinjstev zagotavlja država preko neprofitne javne službe. Zaradi nadaljevanja seje Državnega zbora je predsednik Ustavne komisije na tem mestu prekinil razpravo in obvestil prisotne, da se bo nadaljevala 30. 11. 2016. K osnutku predlaganega ustavnega zakona so bili vloženi amandmaji poslanke mag. Alenke Bratušek in poslanskih skupin SMC, Desus, SD, ZL in nepovezanih poslancev 30. 11. 2016 pred sejo, ki so ga na sami seji tudi amandmirale s spremembo amandmaja na sami seji 30. 11. Naj povzamem še mnenje Interesne skupine lokalnih interesov in Komisije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj Državnega sveta z dne 3. 11. 2016. Interesna skupina lokalnih interesov in Komisija za lokalno samoupravo in regionalni razvoj Državnega sveta sta podali pisno mnenje k osnutku predloga ustavnega zakona. Komisija podpira predlagano spremembo ustave, saj iz trga izvzema oskrbo s pitno vodo, srž zagotavljanja pa usmerja v oskrbo prebivalstva. Pri tem podpirajo variantno besedilo 70.a člena in ob tem imajo le nekaj pomislekov, in sicer pri tretjem odstavku bi se črtala besedna zveza "v tem delu", pri četrtem odstavku pa predlagajo, da se besedilo spremeni tako, da se glasi, "oskrba prebivalstva s pitno vodo in z vodo za oskrbo gospodinjstev zagotavlja država preko samoupravnih lokalnih skupnosti na način neprofitne javne službe". V prvem nadaljevanju prve nujne seje je državni svetnik mag. Stevo Ščavničar tudi ustno predstavil pisno mnenje. Na razpravo, kjer so članice in člani Ustavne komisije oziroma nadomestni poslanci izrazili svoja stališča, so se odzvali tudi člani strokovne komisije. Poslanka in prvopodpisana pod predlog za začetek predmetnega ustavnorevizijskega postopka mag. Alenka Bratušek je glede na amandma petih poslanskih skupin, ki zasledujejo enake cilje, kot jih je sama z amandmajem, je slednjega umaknila. Predstavniki petih poslanskih skupin, ki so pred sejo Ustavne komisije dne 3. 11. 2016 vložili amandma, so podprli predlog člana strokovne skupine dr. Franca Grada glede popravka četrtega odstavka 70.a člena. Zato so med sejo vložili spremembo amandmaja. Poslanci opozicije so predlagali, da se tudi zaradi odprtih vprašanj v odsotnosti analiz in ocen stroškov seja prekine in nadaljuje, ko bodo pripravljena ustrezna gradiva. Po prekinitvi prvega nadaljevanja prve seje dne 3. 11. zaradi posveta, je predsednik zaključil z razpravo, saj ni bilo več želje po razpravi. Ustavna komisija je po končani razpravi prešla ob smiselni uporabi prvega odstavka 181. člena Poslovnika Državnega zbora na odločanje. Pri tem je bila odločitev sprejeta, če je zanjo glasovalo najmanj 13 članov Ustavne komisije – dvotretjinska večina, trinajst od devetnajstih članov komisije. Najprej so člani prešli na odločanje o razdelku ena. Ker je poslanka mag. Alenka Bratušek na seji 3. 11. 2016 umaknila amandma, je Ustavna komisija prešla na odločanje o spremenjenem amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus, SD, ZL in nepovezanih poslancev, ki vsebinsko spreminja varianto in osnovno besedilo prvega razdelka, kot ga je predlagala strokovna skupina. Člani oziroma nadomestni poslanci so sprejeli s potrebnimi trinajstimi glasovi za, proti ni bil nihče, amandma, ki se je glasil: v Ustavi Republike Slovenije se za 70. členom dodano novi 70.a člen, ki se glasi: "70.a člen, pravica do pitne vode. Vsakdo ima pravico do pitne vode. Vodni viri so javno dobro v upravljanju države. Vodni viri služijo prednostno in trajnostno oskrbi prebivalstva s pitno vodo in z vodo za oskrbo gospodinjstev in v tem delu niso tržno blago. Ker sprejeti amandma v celoti spreminja tako varianto kot tudi osnovno besedilo prvega razdelka osnutka predloga ustavnega zakona, ni bilo potrebno nadaljnje odločanje o prvem razdelku, zato so člani Ustavne komisije prešli na odločanje o drugem razdelku. Ker k razdelku dva ni bil vložen noben amandma, so člani prešli na odločanje in predlagano besedilo razdelka dva sprejeli s 13 glasovi za, nihče ni bil proti. Upoštevaje prvi odstavek 181. člena Poslovnika Državnega zbora so člani glasovali še o Predlogu ustavnega zakona o dopolnitvi III. poglavja Ustave Republike Slovenije v celoti in ga sprejeli z dvotretjinsko večino vseh članov: 13 za, nihče proti. Njegova vsebina je naslednja. Ustavni zakon o dopolnitvi III. poglavja Ustave Republike Slovenije: I. V Ustavi Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 33/91-I, 42/97, 66/2000, 24/2003, 69/2004, 68/2006 in 47/2013) se za 70. členom doda novi 70.a člen, ki se glasi: 70.a člen, Pravica do pitne vode. Vsakdo ima pravico do pitne vode. Vodni viri so javno dobro v upravljanju države. Vodni viri služijo prednostno in trajnostno oskrbi prebivalstva s pitno vodo in z vodo za oskrbo gospodinjstev in v tem delu niso tržno blago. Oskrba prebivalstva s pitno vodo in z vodo za oskrbo gospodinjstev zagotavlja država preko samoupravnih lokalnih skupnosti neposredno in neprofitno. II. Zakone, ki urejajo vsebine iz novega 70.a člena Ustave, je treba uskladiti s tem ustavnim zakonom v 18 mesecih po njegovi uveljavitvi. Ta ustavni zakon začne veljati z razglasitvijo v Državnem zboru Republike Slovenije. Ustavna komisija je brez razprave sprejela s 13 glasovi za, brez glasu proti, osnutek Predloga odloka o razglasitvi Ustavnega zakona o dopolnitvi III. poglavja Ustave Republike Slovenije in predlaga Državnemu zboru, da ga po obravnavi, če bo sprejet navedeni ustavni zakon in bodo izpolnjeni formalni pogoji, tudi sprejme. Predlog odloka bo predsednik Ustavne komisije vložil v Državni zbor, če in ko bodo nastopili pogoji za razglasitev ustavnega zakona. Ustavna komisija je soglasno, 12 glasov za, nihče proti, sprejela tudi sklep, da predlaga predsedniku Državnega zbora, da Državni zbor obravnava predlog ustavnega zakona na novembrski seji. Najlepša hvala za pozornost.
Besedo dajem predsedniku Vlade Republike Slovenije dr. Miru Cerarju za uvodno predstavitev mnenja Vlade.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci, državljanke in državljani! Moja vizija Slovenije je zelena Slovenija. To je Slovenija, ki preudarno izkorišča svoje številne naravne danosti in skrbi za svoje okolje; Slovenija, ki je energetsko samooskrbna s pomočjo obnovljivih virov; Slovenija, ki je v svetu prepoznana kot prestolnica zelenega turizma. Moja vizija Slovenije je tudi moderna Slovenija; Slovenija, ki vnaprej proaktivno naslavlja izzive prihodnosti. Zaščita vode je ključna tema prihodnosti, saj vemo, da je voda nenadomestljiva strateška dobrina, brez katere življenje na našem planetu ni mogoče. Voda je vir življenja. Naraščanje prebivalstva, podnebne spremembe in vedno večji interes korporacij po tej vitalni dobrini terjajo od nas večjo zaščito naše vode in slovenskih vodnih virov. Verjamem, da je naša skupna želja, da bi vsak naš državljan vedno imel pravico do pitne vode. To, da lahko v Sloveniji skorajda povsod pijemo vodo iz pipe, to ni samoumevno. Gre za velik slovenski privilegij, ki ga moramo ohraniti ne samo za nas, ampak tudi za naše prihajajoče generacije. Spomladi leta 2014 pred vstopom v politično življenje sem v reviji Pravna praksa zapisal: "Voda je tisto naše bogastvo, glede katerega so kakršnekoli politične in druge zakulisne igre ter strokovni in podobni večji spregledi in napake v prihodnje popolnoma nedopustne." Čestitam Državnemu zboru, ki je po dolgih mesecih usklajevanja prišel do skupnega Predloga ustavnega zakona o dopolnitvi III. poglavja Ustave Republike Slovenije. Prav se mi zdi, da smo si za zaščito ene najpomembnejših slovenskih naravnih dobrin vzeli dovolj časa ter skupaj poiskali konsenzualen način, da vodo, tekoče zlato 21. stoletja, zaščitimo na najvišji pravni ravni z Ustavo Republike Slovenije. Posebej pozdravljam dejstvo, da so vse parlamentarne stranke pri usklajevanju ustavnega besedila upoštevale ne le ustavnopravno stroko, temveč prisluhnile tudi civilni družbi. Rešitve, ki se rodijo iz tesnega dialoga in sodelovanja med stroko, politiko in zainteresirano javnostjo, so praviloma najboljše za ljudi in državo. Naša zelena Slovenija je ena izmed najbolj vodnatih držav na svetu. Slovenska voda je kakovostna in prav zaradi svoje vrednosti bo v prihodnosti gotovo zbudila apetite tujih držav ali multinacionalk. Bolj ko bo voda postajala redka dobrina, bolj bodo naraščali pritiski, ki pa jim ne smemo popustiti. Vse to smo imeli na Vladi v mislih tudi, ko smo se pogajali o trgovinskem sporazumu CETA. Slovenska vlada je bila edina vlada v okviru držav Evropske unije, ki je zahtevala opredelitev zaščite vodnih virov znotraj sporazuma. V besedilu skupne izjave je tako vključeno posebno poglavje z naslovom Voda. CETA tako zaradi prizadevanj Slovenije v polnosti ohranja pravico pogodbenic, da same odločajo, kako uporabljati in varovati vodne vire. To kaže jasno zavezo naše vlade, da ohranimo Slovenijo zeleno ter da si v dobrobit državljankam in državljanom ter na naših zanamcev prizadevamo za ohranitev slovenske vode in vodnih virov. Pravzaprav s tem dejanjem hkrati orjemo ledino v mednarodni skupnosti. V Evropski uniji ima le še Slovaška pitno vodo in svoje vodne vire zaščitene na ustavni ravni, ostale države namreč vode varujejo le na zakonski ravni. Slovenija bo s sprejetjem ustavnih dopolnil tako postala zgleden primer države, ki v tem pogledu odgovorno stopa v prihodnost. Spoštovani zbor, spoštovani poslanke in poslanci, državljanke in državljani! Veseli me, da bomo v 70.a člen Ustave Republike Slovenije zapisali, da ima v Sloveniji vsakdo pravico do pitne vode, da so vodni viri naše javno dobro, s katerim upravlja država, da vodni viri prednostno in trajnostno služijo oskrbi prebivalstva s pitno vodo in oskrbi gospodinjstev ter v tem delu niso tržno blago, da oskrbo prebivalstva s pitno vodo in vodo za oskrbo gospodinjstev zagotavlja država preko samoupravnih lokalnih skupnosti neposredno in neprofitno. Spoštovani! V svojem imenu in v imenu celotne Vlade vam izražam polno podporo za sprejetje tega ustavnega zakona, da tako na najvišji pravni ravni zaščitimo vodo, našo življenjsko in strateško dobrino. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. V torek in včeraj smo obravnavali proračuna Republike Slovenije za prihodnje in še naslednje leto. Veliko večino časa je bil prisoten eden, kvečjemu dva ministra in nikogar drugega ni bilo, pa je bil to izvorni dokument Vlade ali celo izvorni dokumenta Vlade, ki odrejata politike za naprej. Danes je tukaj praktično cela Vlada, mislim, da manjkata samo dva ministra, v teh uvodnih petih minutah, kar se mi zdi sicer v redu, ampak to bi pričakoval tudi včeraj in predvčerajšnjim, ko smo obravnavali tisti zmazek, tista zmazka, ki se jima reče proračuna Republike Slovenije. Jutri obravnavamo poročilo o preiskovalki, ki se ukvarjala z bančno luknjo – Vlada ni najavila niti minute časa. Niti minute časa! Ko sem na kolegiju to vprašal, zakaj Vlada pri tako veliki kriminalni zgodbi, kot je bančna luknja, ne najavi časa, ste dejali, se bo Vlada že odločila sama. S tem ko se pri neki parlamentarni zadevi, ki je potekala tukaj tudi na predlog ene izmed poslanskih skupin, Vlada ekipira, si vzame čas, da se slika; takrat, ko je treba govoriti o dokumentih, ki jih je predložila v zakonodajni postopek ali ko je treba govoriti o kriminalni zgodbi, ni nikogar iz vladne ekipe zraven. Tukaj v vladni ekipi je tudi nekdanji glavni preiskovalec gospod Klemenčič, ki je pregledal to bančno luknjo, pripravil neko poročilo za nekam, kjer se pravzaprav nič ne dogaja, in nihče, niti on, si ne vzame nekaj časa, da bi karkoli pojasnil v zvezi s potekom dela preiskovalne komisije in odkrivanja bančnega kriminala. Na tak način predstavljati pravno in socialno državo je škandalozno, gospod predsednik Vlade, to si upam reči, zato ker izbirate piar teme, fototermine; tam, kjer pa je potrebno neko resno delo, kvalitetno delo, kjer je treba nekaj izpeljati tudi na ustavni ravni – tudi proračun, recimo –, pa kar zmanjka ljudi, kot da ni nikogar nikjer. Predlagam, gospod predsednik Državnega zbora, da tudi na tej parlamentarno-vladni in tudi koalicijski ravni zagotovite, da bo Vlada pri pomembnih točkah dnevnega reda tudi zraven – proračun, preiskovalka glede bančne luknje, gre za veliko dokapitalizacijo – in da tam ne umanjkajo te osebe, ki predstavljajo Vlado Republike Slovenije. Radi bi vedeli tudi njihovo stališče pri bančni luknji in predlagam, da se v okviru tega tudi posvetite svoji aktivnosti.
V političnem prostoru ima lahko vsakdo svoja stališča in svoje ocene in parlamentarni postopek dopušča izražanje tega in ne poseganja v to, vendar zloraba postopkovnega za to, da se te zadeve izrazijo, čeprav jih je mogoče povsem jasno izraziti v nadaljnjem postopku, je po mojem nedopustna, zato bom poskušal, ker v postopku Vlada v tem trenutku ne more zagovarjati sama sebe, povedati tisto, kar je postopkovno pomembno. Prvič je postopkovno pomembno, da so bili ves čas in da bodo izpolnjeni vsi pogoji za to, da lahko posamezne točke obravnavamo in je udeležba ali neudeležba Vlade pač urejena s poslovnikom. Poslovnik in hkrati tudi parlamentarna praksa, vsaj na točki preiskovalne komisije, nikdar ni predvidevala udeležbe Vlade ali kakršnakoli že stališča v smislu tega, da bi Vlada najavila čas, ko se parlament ukvarja z eminentno parlamentarno prakso, ki je vedno vodijo opozicijske stranke, torej te preiskovalne komisije. To je tudi klasična zadeva in je vedno veljala v našem sistemu. Udeležba pri proračunu je bila takšna, ki je zagotavljala delo in to delo je v tem parlamentu bilo opravljeno, kaj drugega je pa vse vaše stališče. Samo ugotavljam, da ste postopkovno tokrat izrabili za to, da ste svoje politično stališče izrazili, in pravim, da to ni prav. Ničesar ne bom dosegel s tem, da vam dam opomin zaradi tega ali kaj podobnega, zaradi tega niti poskušal ne bom v to smer. Samo ugotavljam, da se je pač to zgodilo in to je dejstvo. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Simon Zajc.
Spoštovani! 25. junija 1991 je Republika Slovenija postala samostojna in neodvisna država, 23. decembra istega leta pa je bila sprejeta naša ustava. V Poslanski skupini Stranke modernega centra nas zato veseli, da bomo 25. obletnico sprejema te ustave, ki temelji na človekovih pravicah, počastili s tako pomembnim dogodkom, kot je vpis pravice do pitne vode v ustavo. In če je prejšnji mandat Državnega zbora zaznamovala gospodarska in finančna kriza in s tem zaradi mednarodnih pritiskov povezan vpis fiskalnega pravila v ustavo pa tudi omejevanje pravice do referenduma, naj ta mandat zaznamuje zaščita naše suverenosti in našega naravnega bogastva, torej vode. Da je pitna voda takoj za čistim zrakom oziroma kisikom najpomembnejša dobrina za življenje na Zemlji bomo zares spoznali šele takrat, ko jo bo začelo primanjkovati, ampak problem je, da bo takrat že prepozno, zato moramo ukrepati danes za jutri. Misliti moramo tudi na naše otroke, naše zanamce, da bodo tudi oni imeli vsaj enake pogoje dostopa do piten vode, kot jih imamo danes mi. Priča smo podnebnim spremembam in naraščanju svetovnega prebivalstva, zato se človeštvo vedno bolj sooča s štirimi veliki problemi; to je vodo, hrano, energijo in življenjskim prostorom. Problem vode je pri tem najosnovnejši. Na našem planetu je sladke vode le nekaj odstotkov, dostopne sladke vode pa še precej manj. Nekateri opozarjajo, da pitna voda danes predstavlja le še 1 % celotne količine vode na svetu. Naraščanje števila prebivalstva in grožnja klimatskih sprememb lahko ob dosedanjem načinu uporabe vode pripelje do velike svetovne krize z vodo. Zato bo prav voda zaznamovala obdobje, v katerem živimo sedaj. Če smo se do sedaj soočali s kriznimi žarišči zaradi nafte, se nam sedaj obetajo zaradi vode. Problem pa je pri tem, da voda za razliko od nafte nima nobene alternative, ne moremo je nadomestiti z nekim drugim virom, zato bo voda strateška surovina 21. stoletja oziroma, če hočete, nafta 21. stoletja. Danes skoraj 18 % svetovnega prebivalstva nima dostopa do pitne vode oziroma v številkah je to 800 milijonov ljudi, do leta 2050 pa se bo po oceni Organizacije za gospodarsko sodelovanje in razvoj povpraševanje po vodi povečalo za 50 %. To pa bo pomenilo ogromen pritisk na rabo vodnih virov. Poleg tega znanstveniki opozarjajo, da že danes največje zaloge podtalnice izginjajo z neverjetno hitrostjo in da so vodonosniki od Indiji, Kitajske, ZDA, pa če hočete, do Francije v Evropski uniji na točki preloma. Tudi v Evropski uniji po nekaterih ocenah 20 milijonov državljanov oziroma prebivalcev nima dostopa do kakovostne vode in ustreznih sanitarnih storitev. In čeprav Evropska unija velja za dobro preskrbljenost z vodo, se mnoge regije spopadajo s pomanjkanjem vode. Evropska unija zato zagotavlja pomoč pri izgradnji infrastrukture za sisteme pitne vode in odpadne vode v Evropski uniji ter pri zagotavljanju osnovnih sanitarnih in higienskih storitev po vsem svetu. Pomanjkanje vode bo vodilo v družbene nemire, politične in oborožene konflikte ter ne nazadnje množične migracije, čemur smo deloma že priča. Zgodovinarji opozarjajo, da so že pred nekaj tisočletji poznali spore zaradi vode, a da število sporov v zadnjih dveh oziroma treh stoletjih skokovito narašča. Če je bilo v 19. stoletju 13 resnih sporov zaradi vode, je bil v 20. že 101, na začetku 21. stoletja pa se soočamo že s 108 spori. Vodo oziram rabo vode so kot ključni izziv za prihodnost človeštva prepoznali tudi Združeni narodi, zato je Generalna skupščina pravico do pitne vode priznala kot človekovo pravico, ki je tudi ključna za uresničevanje vseh človekovih pravic. Leta 2010 so Združeni narodi sprejeli deklaracijo, ki navaja, da je pravica do varne in čiste pitne vode ter sanitarij bistvena človekova pravica za polno uživanje pravice do življenja. Slovenija je bogata z vodnimi viri. Po količini vode na prebivalca se uvrščamo med prvih 20 držav na svetu, v Evropi pa na tretje mesto. V Sloveniji nimamo problemov z zalogami pitne vode, ampak to ne sme biti razlog, da o teh problemih ne razmišljamo že danes. Povprečna letna količina padavin se v Sloveniji počasi zmanjšuje. Imamo mile zime, kar ima za posledico nižje vodostaje rek, podtalnice in proste talne vode. Zaenkrat se nam sicer ni treba bati, a vseeno moramo odgovorneje upravljati z vodnimi viri. Zavedati se moramo, da vsak prebivalcev Slovenije v povprečju porabi 150 litrov vode na dan iz vodovodnega omrežja, poleg tega pa je potrebnih kar do skoraj 3 tisoč litrov za proizvodnjo zadostne količine hrane zanj. Po oceni Svetovne zdravstvene organizacije potrebuje posameznik za zadostitev najosnovnejših življenjskih potreb od 50 do 100 litrov vode, v Evropski uniji je ta poraba od 200 do 300 litrov, 15 % svetovnega prebivalstva pa se mora žal zadovoljiti s petimi litri vode na dan. Še pred nekaj leti smo mislili, da voda ni nikogaršnja last in je zato last nas vseh, oskrba s pitno vodo pa je naloga države oziroma lokalnih skupnosti. Potem so pa razprave o privatizaciji vode in oskrbe pitne vode pokazale, da takšno dojemanje vode ni tako samoumevno. Voda kot vitalna dobrina, ki postopoma dobiva vedno večjo vrednost, je tudi izjemno privlačna za korporacije in multinacionalke, ki v izkoriščanju vodnih virov vidijo velike možnosti za zaslužek in imajo zato tudi interes po privatizaciji te strateške dobrine. Velike korporacije trdijo, da je voda živilo, da kot vsako živilo pa mora imeti na trgu svojo ceno, vodo pa je treba zaračunavati tudi zato, ker je redka dobrina. Zato naj bi bilo tudi logično, da se za vodo določi cena, ljudje pa bi potem z vodo ravnali skrbneje in jo manj porabili. Zato želimo v SMC še enkrat opozoriti na državljansko pobudo Right to water, ko je skoraj 1,7 milijona Evropejcev, med njimi tudi okoli 20 tisoč prebivalcev Slovenije, Evropsko komisijo pozvala, naj predlaga zakonodajo, ki bi vsem državljanom zagotovila dostop do pitne vode ter prepovedala privatizacijo storitev za oskrbo z vodo. Pobuda je bila naperjena proti predlogu direktive Evropskega parlamenta in Sveta EU o podeljevanju koncesijskih pogodb, ki naj bi jo sprejel Evropski parlament in katero je žal podprla tudi takratna slovenska vlada. Direktiva je sicer govorila o razvoju in modernizaciji javnih storitev, krepitvi evropskega notranjega trga in gospodarski rasti, vendar hkrati privatnemu sektorju na široko odpirala vrata na donosen trg. Predlog direktive je namreč predvideval obvezno objavo javnih razpisov podeljevanja koncesijskih pogodb, katerih vrednost je enaka ali višja od petih milijonov evrov, v Uradnem listu Evropske unije. Pobudniki so zato Komisijo pozvali k trem ukrepom. Prvič, naj vsem državljanom Evropske unije zagotovi dostop do vode in sanitarnih storitev. Potem, naj izključijo oskrbo z vodo in upravljanje vodnih virov iz pravil notranjega trga in liberalizacije ter naj okrepi prizadevanja za dosego univerzalnega dostopa do vode in sanitarnih storitev po vsem svetu. Komisija je od omenjene direktive v delu, ki liberalizira tudi upravljanje vodnih virov, odstopila in obljubila, da se bo zavzemala za dosledno izvajanje evropske zakonodaje o vodah ter za obveščanje in osveščanje, da bo začela javno posvetovanje o izboljšavah direktive o pitni vodi, da bo preučila zamisel o primerjalnem sistemu kakovosti vode, da bo spodbujala iniciativne pristope za razvojno pomoč in izmenjavo dobrih praks med članicami ter da bo zagovarjala splošen dostop do varne pitne vode in sanitarnih storitev kot prednostno področje trajnostnega razvoja. Zato bo Komisija ostala nevtralna glede nacionalnih odločitev o lastništvu podjetij za oskrbo z vodo. Komisija vodo priznava kot javno dobro, bistveno za življenje državljanov, upravljanje vodnih virov pa kot odgovornost držav članic in lokalnih organov. Komisija zato tudi v ničemer ne predlaga ali zahteva, da bi države članice privatizirale storitve oskrbe z vodo. Vsa ta razhajanja pa jasno kažejo, da upravljanja z vodnimi viri in rabe vode ne smemo prepustiti prostemu trgu. Voda pripada nam vsem. Upoštevati je treba skupni, to je javni interes, in ne parcialnih interesov. Za pravično in trajnostno upravljanje z vodo potrebujemo najvišjo raven zaščite. Zakonska zaščita vodnih virov in univerzalni dostop do pitne vode pa ne zagotavljata zadostne zaščite pred morebitno privatizacijo oskrbe prebivalstva in gospodinjstev s pitno vodo. Ker bo voda v prihodnje najbolj pomembna naravna dobrina, ki je vsakodnevna človekova potreba, smo v Stranki modernega centra prepričani, da je treba vodne vire z najvišjo možno odgovornostjo zaščititi tudi v Ustavi Republike Slovenije. V SMC smo prepričani, da je ta odločitev ena najpomembnejših odločitev, ki jih bo sprejel Državni zbor v tem mandatu, saj se bodo posledice vključitve pravice do pitne vode med ustavne pravice najbolj pokazale v prihodnosti, ko bo voda postala ključna življenjska dobrina. Vodno bogastvo je poleg gozdov naše najpomembnejše obnovljivo naravno bogastvo. Z vpisom pravice do pitne vode v ustavo kot temeljne človekove pravice in upravljanja z vodnimi viri kot javnim dobrim bo Republika Slovenija postala ena redkih držav članic Evropske unije s tako določbo v ustavi oziroma šele druga država Evropske unije, ki bo zaščitila vodne vire na najvišji ravni, in četrta na svetu. S tem bo Republika Slovenija sporočila Evropski uniji in celemu svetu, da je dostop do pitne vode pravica vsakogar, da so vodni viri v skupnostni lasti in upravljanju oziroma niso lastnina nikogar. Pitna voda za oskrbo prebivalstva in gospodinjstev je javna dobrina in ne tržno blago, vodooskrba pa je ključna javna storitev, ki ni podrejena ustvarjanju dobička. Na tem mestu bi se v Stranki modernega centra radi ponovno zahvalili civilni iniciativi in hkrati vsem prebivalcem Republike Slovenije, ki so podpisali peticijo za vpis pravice do pitne vode v ustavo, saj je prav ta angažma odprl živahno ustavno razpravo, s svojim tvornim sodelovanjem na Ustavni komisiji in podporo našim skupnim prizadevanjem za zaščito ene najpomembnejših naravnih dobrin pa doprinesli k uspehu. Kar se tiče zadnjega besedila ustavnega zakona, ki je bil sprejet na Ustavni komisiji, pa bi radi pojasnili, da je bila Poslanska skupina Stranke modernega centra pri pripravi predloga stališča o osnutku ustavnega zakona, o katerem je odločal Državni zbor letos poleti, zelo pozorna na cilje in namene zapisa te pravice in je dosegla popravke prvotnega predloga. Kljub temu smo se v poslanski skupini odločili, da bomo od nekaterih odstopili, saj ocenjujemo, da bo ustavni zakon tudi brez slednjih dosegel omenjene cilje in namene. Kot smo že opozorili na zadnji seji Ustavne komisije, je ustavni zakon treba brati skupaj z obrazložitvijo. Ker smo slednjo sooblikovali skupaj s strokovno skupino in ostalimi predlagatelji amandmaja, ki je bil sprejet na Ustavni komisiji, smo prepričani, da bo ustavni zakon interpretiran skladno z našimi pričakovanji. Zato bi se pri tej predstavitvi stališča osredotočil zgolj na četrti odstavek novega 70.a člena, ki je bil deležen največ polemik in sprememb. Sprva je predlog strokovne skupine državo določal kot edino pristojno za oskrbo s pitno vodo in nadalje določal, da se javna služba oskrbe s pitno vodo z države prenese na samoupravne lokalne skupnosti. Da torej država vodne vire za vodooskrbo prebivalstva in gospodinjstev izkorišča sama ali pa lahko to dejavnost prenese v upravljanje lokalnim skupnostim. S slednjim se niso strinjali reprezentativna združenja lokalnih skupnosti in Državni svet, ki so opozarjali, da je treba oskrbo prebivalstva s pitno vodo in izkoriščanje vodnih virov, ki služijo tej oskrbi, opravljati z javno službo, pri čemer ustavna dopolnitev ne sme v ničemer posegati v izvirno pristojnost občin za urejanje javne službe oskrbe s pitno vodo ter ne sme voditi v centralizacijo veljavnega sistema, ki deluje dobro. Zato je bil na predlog poslanskih skupin SMC, Desus, SD, ZL in nepovezanih poslancev ter s sugestijami članov strokovne skupine sprejet kompromisni predlog, ki določa, da oskrbo prebivalstva s pitno vodo in z vodo za oskrbo gospodinjstev zagotavlja država preko samoupravnih lokalnih skupnosti neposredno in neprofitno. Tudi ta kompromisni predlog pušča temeljni namen te določbe nedotaknjen. Oskrba prebivalstva s pitno vodo in vodo za potrebe gospodinjstev se zagotavlja neposredno v obliki obvezne javne neprofitne službe, kar pomeni, da vodooskrba kot storitev ni tržna dejavnost in je izvzeta iz tržnih pravil in notranjega trga Evropske unije. To pomeni tudi, da se vodooskrba ne bo zagotavljala preko koncesij. Prav tako te storitve ne bodo opravljali zasebniki preko javno-zasebnega partnerstva, izvajalci javne službe pa bodo morali biti v 100-odstotni javni lasti. Namen neprofitnosti javne službe pa je v tem, da bo morali biti cena določena na način, da bo omogočala izvajanje javne službe, potrebna vlaganja v razvoj in tako naprej, morebitni presežek, ki se bo pri izvajanju javne službe ustvaril, pa se bo lahko namenjal zgolj za namene vodooskrbe. Lastnik oziroma družbenik izvajalca javne službe z njim ne bo mogel prosto razpolagati in ga namenjati tudi za druge namene. Za konec. Naj bo voda vir življenja in pravica vseh, ne pa vir bogastva peščice. V Stranki modernega centra verjamemo, da bomo s predlaganim ustavnim zakonom dosegli omenjene cilje. Dosegli jih bomo s tem, ko bomo ozirom smo opredelili vodne vire kot javno dobro, opredelili smo skupnostni način upravljanja vodnih virov, zagotovili, da ima vsakdo pravico do pitne vode, da vodni viri prednostno in trajnostno služijo oskrbi prebivalstva in gospodinjstev, zaščitili smo vodne vire pred prekomernim izkoriščanjem, zagotovili njihovo trajnostno upravljanje in preprečili možnost privatizacije, zagotovili tako splošno kot posebne rabe vode, hkrati pa dopustili tudi izvajanja načela svobodne gospodarske pobude ter neprofitno upravljanje javne službe in oskrbe s pitno vodo prek lokalnih skupnosti. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Branko Grims.
Hvala za besedo. Vsem zbranim prav lep pozdrav v imenu Slovenske demokratske stranke, SDS torej. Ustava, gospe in gospodje, tisti temelj, pri katerem – tako kot sicer v politiki v zreli družbi, v demokraciji, v ljudeh, ki imajo politično kulturo –štejejo dejanja; dejanja, ne besede. In tudi podoba nič ne šteje. Kajti, če pa odmislimo podobo ali če pogledamo podobo, ki je danes tu, in dejanja, potem bo stvar zelo neprijetna. Danes za menoj sedi celotna Vlada Republike Slovenije, ki jo vodi ustavni pravnik, kot da hoče s to podobo dajati vtis, kako se zavzema za ustavnost, kako je to pomembno. No, koliko ji je pa v resnici, smo pa videli včeraj. Kajti, Vlada Republike Slovenije je predlagala proračun Republike Slovenije, ki je očitno neustaven, ga sprejela po neustavnem postopku in z neustavno vsebino. To je pa realnost, gospe in gospodje! Kajti, če bi Vlada Republike Slovenije – in koalicija, ki jo podpira – spoštovala ustavnost, potem bi seveda imenovala ustrezno telo, ki bi dalo mnenje, skladno z ustavno novelo glede fiskalnega pravila – tega ni bilo, torej ni bil spoštovan ustavni princip –, in dala bi na mizo proračun, v katerem bi bili skladno z Ustavo, s 148. členom, zajeti dejansko vsi prejemki in izdatki in seveda morali bi biti uravnoteženi. So bili? Niso bili, gospe in gospodje, kajti z javnim sektorjem pogajanja še potekajo, in sprejemali ste tisto, čemur se v računalniku reče vaporware – navidezni proračun, ki je ničvreden, ki je protiustaven, ker v njem niso zajeti vsi prihodki in izdatki te države. To, gospe in gospodje, je pa realen odnos obstoječe koalicije do ustave in seveda njene vlade. Žalostno. Pač če kdo misli, da je to vseeno, naj se spomni še lanskega leta, ko je ta ista vlada spustila preko Slovenije pol milijona migrantov na očitno neustaven in nezakonit način. Neskladno celo z mednarodnimi akti, za katere slovenska ustava pravi, da se uporabljajo neposredno. To, gospe in gospodje, je pa realen odnos teh, ki se danes tukaj slikajo s slovensko ustavo, do dejanskega spoštovanja te ustave in zakonitosti v tej državi! Vse, kar se danes dogaja, je v resnici samo piar, samo na videz za javnost, pesek v oči, nič drugega. Kajti, voda, če bereš slovensko ustavo – in vsi, ki vemo nekaj o ustavnem pravu, vemo, da jo je treba brati kot celoto – je bila že do sedaj zaščitena kot naravno bogastvo, kajti, 70. člen Ustave ščiti naravno bogastvo. Tudi ko se straši, to pa je socialistični refleks, pred groznimi tujci in privatniki pravi: Zakon lahko določi, da smejo naravna bogastva izkoriščati tudi tuje osebe in določi pogoje za izkoriščanje. To se pravi, če zakon tega ne določi, če zakon to določi drugače, če zakon to zaščiti, ima že tukaj ustavno zaščito. In še več; v 72. členu govorimo o zdravem življenjskem okolju in njegov sestavni del je, brez dvoma, gospe in gospodje, tudi pitna voda. In kaj pravi – država skrbi [[…]]Torej mora skrbeti za zdravo življenjsko okolje in v ta namen zakon določa pogoje in načine za opravljanje gospodarskih in drugih dejavnosti in tako naprej. Gospe in gospodje, voda je že zaščitena! Če je bilo do zdaj s pitno vodo karkoli narobe, je za to odgovoren tisti, ki je imel oblast; to so pa spet tisti, ki danes tukaj vsi lepo sedijo za mano in se slikajo. Spomnil bi, kako se je začela ta zgodba, z neskončno tirado medijskega pumpanja o tem, kako grozni tujci kupujejo in lastninijo slovenske vire pitne vode in se je tam govorilo o Heinekenu, pa še nekatera druga podjetja so se omenjala. To, kar danes sprejemate, se tega sploh ne dotika. Dotika se samo virov pitne vode za gospodinjstva, kar seveda samo še dodatno potrjuje tisto, kar sem povedal: gre za čisti piar! Voda, pitna voda in zdravo okolje so v ustavi že zaščiteni, samo brati jo je treba, spoštovati jo je treba in izvajati jo je treba. Vse to, kar danes počnemo. je samo dodatek k temu, kar že v resnici obstaja. Vprašajte se, ko takole zagovarjate in prodajate to, kar je danes na mizi, kot ne vem kakšen dosežek, zakaj potem sami pri sebi niste dosledni. Če se v ustavo zapiše, da vsakdo ima pravico do pitne vode, potem pa naj se zapiše, da vsakdo ima pravico še do zraka za dihanje in potem na koncu bomo prišli do tja: in vsaka punca ima pravico do plečatega fanta in vsak fant ima pravico do častne device. Skratka, so neke norme, ki v ustavo sodijo, in neke norme, ki so v ustavi že zajete in jih ni prav nič treba posebej pisati – razen seveda, če se hočeš tako slikati. Dejanske vsebine pa tukaj ni, kajti voda kot dobrina je bila že zaščitena tisti trenutek, ko smo oblikovali in sprejeli slovensko ustavo; ker je naravno bogastvo, ker je sestavni del zdravega življenjskega okolja in ima država dolžnost, da jo ohranja kot del zdravega življenjskega okolja in seveda tudi kot naravno bogastvo. Iz tega razloga mi tudi ne bomo podprli predlaganih ustavnih sprememb, ne bomo jim tudi nasprotovali. To, kar se sprejema, je itak že v ustavi. Obžalujemo pa, da vse tisto, o čemer sem prej govoril, da se v besedah poudarja in dela nek vtis, v dejanjih pa se ustavo tepta. To je žalostno dejstvo, ki smo mu priče tu in zdaj. Na koncu naj samo še rečem, veseli me, da ste tisti, ki ste to omenili, opazili, da je v istem stavku, ko je pač resolucija OZN govorila o zdravi pitni vodi, zajeto potem tudi vprašanje toalet oziroma WC po domače. Ko boste to vnašali v ustavo, moram reči, da bo zelo zanimivo, če bo tudi takrat se prišla vlada takole slikati zraven. Srečno.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Primož Hainz.
Spoštovani gospod predsednik, gospod predsednik Vlade in člani Vlade, kolegice in kolegi! Dovolite, da vas seznanim s stališčem Poslanske skupine Desus glede Predloga ustavnega zakona o dopolnitvi III. poglavja Ustave Republike Slovenije. Poslanska skupina Desus je ena izmed podpisnic predloga za začetek postopka za dopolnitev Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona. S tem predlogom smo želeli na ustavni ravni vodo in dostop do vode določiti kot splošno in temeljno pravico ter preprečiti privatizacijo vodnih virov in obravnavo vode kot tržnega blaga. Za zagotovitev vsega naštetega se mora oskrba z vodo izvajati kot neprofitna javna služba. Po naši oceni smo s Predlogom ustavnega zakona o dopolnitvi III. poglavja Ustave Republike Slovenije na dobri poti, da prej omenjene cilje dosežemo, če bo predlog danes sprejet. Glede na to, da načeloma nihče ne nasprotuje temu, da se naši vodni viri zaščitijo pred komercializacijo, pričakujem, da bo predlog danes dobil potrebno število glasov. Pojavilo pa se je kar nekaj različnih mnenj o načinu, kako naj se ta vsebina vpiše v ustavo. Priznati moramo, da je bila razprava na vseh sejah Ustavne komisije koristna, še posebno tista s strani združenj, ki zastopajo občine, izvajalce vodooskrbe, saj so nam razkrili svoje pomisleke glede tega, kako se bo vodooskrba izvajala v prihodnje, kdo jo bo izvajal, kaj se bo zgodilo z obstoječimi sistemi za oskrbo z vodo in tako naprej. Zato smo v sodelovanju s strokovno skupino ustavnih pravnikov in civilno iniciativo, ki je bila pobudnica za zapis zaščite vode v ustavo, člani Ustavne komisije pripravili takšen predlog dopolnitve ustave, ki po naši oceni odpravlja večino zagat občin in izvajalcev. Po sprejetih amandmajih na zadnji seji Ustavne komisije je bilo namreč besedilo predlaganega 70.a člena Ustave po mnenju Poslanske skupine Desus dodelano tako, da smo z njim odpravili pomisleke občin, da država posega v njihove pristojnosti in ruši obstoječi sistem. Tako prvi trije odstavki predlaganega 70. člena Ustave določajo, da ima vsakdo pravico do pitne vode, da so vodni viri javno dobro v upravljanju države ter da vodni viri služijo prednostni in trajnostni oskrbi prebivalstva s pitno vodo in z vodo za oskrbo gospodinjstev in v tem delu niso tržno blago. V tem delu ni bilo večjih pomislekov na nobeni strani. Največ razprave pa je sprožil četrti odstavek, kjer je bilo sprva določeno, da oskrbo prebivalstva s pitno vodo in z vodo za oskrbo gospodinjstev zagotavlja država, zato smo po vseh pogovorih na koncu potrdili besedilo, ki določa, da oskrba prebivalstva s pitno vodo in z vodo za oskrbo gospodinjstev zagotavlja država preko samoupravnih lokalnih skupnosti neposredno in neprofitno. Namreč bojazen, moram reči, da jo zelo razumem, Zveze občin Slovenije, Skupnosti občin Slovenije, Zveze mestnih občin Slovenije, da postaja tržna logika v nekaterih naših zakonodajah prevladujoča in da bi se to lahko zgodilo tudi s pitno vodo, je seveda zelo umestna. Zadnji primer, ki nas je najbolj neposredno na tej ustavni razpravi spominjal, je bil Zakon o pogrebni in pokopališki dejavnosti, ki je popolnoma pozabil na ljudi. Po oceni Poslanske skupine Desus je ta kompromisni predlog izboljšal celotno vsebino dopolnila v taki meri, da bi predlog danes moral dobiti potrebno večino. Tako glavna naloga ostaja državi, ki zagotavlja izvrševanje pravice do vode na tak način, da je dostopna vsem državljanom, to pa dosega preko lokalnih skupnosti, ki vodooskrbo izvaja kot neprofitno dejavnost. V Poslanski skupini Desus smo s predlogom zadovoljni. Zavedati se moramo, da pitne vode ne moremo z ničemer nadomestiti. Prav tako si ne smemo zatiskati oči pred dejstvom, da se bomo zaradi podnebnih sprememb, hitrega naraščanja svetovne populacije in posledično povečanja potreb kmetijstva tudi mi srečevali s pomanjkanjem vode, kar bo povečalo pritisk na obstoječe vodne vire. Ocena Organizacije za ekonomsko sodelovanje in razvoj, torej OECD, je, da se bo povpraševanje po vodi do leta 2050 povečalo za 55 %. Slovenija je sicer v tem pogledu v nekaj boljšem položaju. Zapis pravice do pitne vode v ustavo pa ne pomeni, da v naši državi nimamo dobre zakonodaje s področja varovanja voda, oskrbe s pitno vodo in zagotavljanja kvalitetne vode. Vendar pa se zakoni lahko zelo hitro in enostavno menjajo za vsako vlado posebej. Ustava pa se ne more spreminjati tako zlahka, potrebna je dvotretjinska večina poslank in poslancev in zato je zapis v ustavo pomemben. Zato je tudi po mnenju Poslanske skupine Desus ustava kot najvišji pravni akt tista, ki nudi najboljšo zaščito pravic vseh prebivalcev Slovenije do pitne vode, če so členi ustrezno zapisani. Ob zagotavljanju univerzalnega dostopa do pitne vode bo še vedno omogočeno gospodarsko izkoriščanje vodnih virov, na primer za polnjenje ustekleničene vode, uporaba za proizvodnjo brezalkoholnih pijač in tako dalje. Zato v naši poslanski skupini menimo, da s spremembo ustave ne bomo onemogočali uresničevanja ustavnega načela svobodne gospodarske pobude. S tem, da lahko določeni vodni viri pod določenimi pogoji še vedno ostanejo na voljo gospodarstvu, naši državi omogočamo, da izkoristi konkurenčno prednost, ki jo imamo kot izjemno bogata država z vodnimi viri. Kljub temu da so vodovodni viri še vedno na voljo gospodarskemu izkoriščanju, pa je nujno, da se jasno zapiše tudi to, da ima oskrba prebivalstva s pitno vodo nedvoumno prednost. Šele ko bo poskrbljeno za trajnostno in nemoteno oskrbo s pitno vodo prebivalstva, se lahko omogočijo tudi druge oblike izkoriščanja. Kot je razvidno iz stališča, bomo poslanci in poslanke iz Poslanske skupine Desus Predlog ustavnega zakona o dopolnitvi III. poglavja Ustave Republike Slovenije podprli soglasno. Hvala lepa za pozornost.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani gospod predsednik Vlade, cenjeni ministrski zbor, kolegice in kolegi! Civilizacijski razvoj in globalizacija skupnosti, katere del smo, sta nas pripeljala do točke, ko moramo, da bi ljudi zavarovali pred prosto roko trga, tudi najbolj osnovno dobrino – vodo opredeliti kot izvorno pravico človeka. K sreči se vsaj tokrat, upam večinsko, zavedamo pomembnosti dostopa prebivalcev do pitne vode in posledično nujnosti, da država oziroma lokalna skupnost to področje ureja na neprofiten način, tako da pravico skupnosti do kvalitetne pitne vode in ustrezne kvalitete življenja postavimo nad pravico do dobička, če želite, tudi nad pravico in interese mednarodnih korporacij. Pravica do pitne vode bo tako v ustavi opredeljena kot ena temeljnih človekovih pravic, kar pomeni, da bo poleg samoumevnosti zaščitena na tudi najvišji, torej ustavni ravni. To je še posebej pomembno iz razloga, ker se nam danes dostop do kvalitetne pitne vode često zdi samoumevno stanje in zato z vodo pogosto ravnamo razsipno, neodgovorno in negospodarno. In vendar se zavest o trajnostni rabi virov spreminja. Morda tudi zato, ker smo vedno pogosteje soočeni z različnimi naravnimi nesrečami, ko mnoga gospodinjstva, ponekod pa celotne regije in države, čez noč ostanejo brez pitne vode in je zato nujno treba izvajati ukrepe, s katerimi se preprečuje nevarnost za zdravje ljudi, živali in širšega okolja zaradi uživanja in prisotnosti oporečne vode. Naravni vir, brez katerega ni življenja, moramo tako še posebej varovati in vedno bolj se potrjuje, da je ravno sedaj pravi čas za posebno skrb in pozornost, saj danes, vsaj v Sloveniji, še ne živimo v pomanjkanju pitne vode, vendar lahko proces globalnega segrevanja to stanje še kako hitro in bistveno spremeni. In to kljub temu da na primer tehnologija priprave pitne vode že danes omogoča, da se tehnološko pripravljena voda uporablja tudi v gospodinjstvih. Vendar se moramo zavedati, da tehnološko obdelana voda zagotovo ni in ne bo primerljiva z vodo, ki jo imamo danes na razpolago v Sloveniji. Zavedanje o pomembnosti dostopa do pitne vode se tako iz leta v leto krepi ne le v Sloveniji, ampak tudi v širšem evropskem prostoru. Slednje potrjujejo tudi podpisi pod evropsko državljansko pobudo, ki si prizadeva za dosego univerzalnega pristopa do vode in sanitarnih storitev po celotnem svetu. Morda bo današnja odločitev – upam, pozitivna – Državnega zbora spodbudila še kakšno državo ali serijo njih, da se odločijo za podoben korak; korak k trajnostni skrbi za naravo, ne le k konstantni skrbi za rast dobičkov. Predlog ustavnega zakona, katerega danes obravnavamo, se od vloženega predloga sicer razlikuje, vendar to ni razlog, da bi mu nasprotovali. Nasprotno! Ustavni zakon v celoti sledi temeljni ideji in rešitvam, vsebovanim v prvotno vloženem predlogu, pri čemer sta ga njegova ustavna opredelitev in tudi umestitev v posebnem členu pomembno nadgradili. Za Socialne demokrate je tako pomembno, da bo v ustavi izrecno opredeljeno, da so vodni viri javno dobro, kar pomeni, da morajo tudi dostopni biti prav vsakomur. Da bo raba vodnih virov prednostno in trajnostno namenjena oskrbi prebivalstva, pri čemer je za oskrbo z vodnimi viri odgovorna država, vodooskrbo prebivalcev pa zagotavljajo lokalne samoupravne skupnosti na neposreden in neprofiten način. V Poslanski skupini Socialnih demokratov se zavedamo, da bomo danes naredili šele prvi korak, saj je v ustavnem zakonu tudi zaveza, da se v osemnajstih mesecih po vpisu te pravice v ustavo zakonodaja, ki ureja to področje, ustrezno dopolni in uskladi z ustavo. Brez nadaljnjega je tako pred nami še veliko dela, da zaščitimo ključno surovino prihodnosti, morda celo temeljni gradnik novega globalnega ravnovesja. Socialni demokrati bomo zato predlog vpisa pravice vode v ustavo podprli, ob tem pa se želimo zahvaliti vsem, ne glede na interes ali strankarsko pripadnost, ki ste do današnjega dne sodelovali v procesu in nam vsem skupaj pomagali, da zaščitimo to temeljno pravico, to temeljno surovino. Hvala lepa.
Predsednik Vlade, ministrice in ministri opravičujejo svojo odsotnost nadaljevanja te točke zaradi redne seje Vlade. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, gospod predsednik. Kaj je osnovni postulat ustavnega zakona k III. poglavju Ustave Republike Slovenije? Pitna voda je človekova pravica. In pitna voda kot človekova pravica mora biti tudi dostopna vsem pod univerzalnimi, torej enakimi pogoji. To je cilj, ki ga želimo s sprejemom tega zakona doseči in za dosego tega cilja je treba nujno narediti še dvoje: onemogočiti privatizacijo vodnih virov in oskrbno s pitno vodo določiti kot neprofitno javno službo, ki edina ne dopušča kovanja dobičkov pri preskrbi s to osnovno življenjsko dobrino. Oskrbo morajo torej zagotavljati občine neposredno, brez možnosti podeljevanja koncesij in brez možnosti, da oskrbno zagotavljajo privatna podjetja. To je bila tudi jasna zahteva Združene levice in razlog za to, da smo prispevali podpise za začetek postopka za spremembo ustave. Ker so bile vse naše zahteve v obliki amandmajev upoštevane že v stališču Državnega zbora in ker so upoštevane tudi v končnem besedilu ustavnega zakona, torej jasno je, da dosegamo ta cilj, bomo zakon seveda podprli. Ob obravnavi predlogov smo lahko s strani tistih, ki zapisa pravice do pitne vode v ustavo ne podpirajo, slišali argumente, da zapis ni potreben, saj da s preskrbo s pitno vodo v Sloveniji ni težav, ter da je oskrba s pitno vodo zaščitena že v veljavni zakonodaji. S temi argumenti se v Združeni levici ne moremo nikakor strinjati. Že res, da imamo v Sloveniji trenutno dovolj vodnih virov, ki omogočajo nemoteno oskrbo gospodinjstev s pitno vodo, ter da je naša zakonodaja glede varovanja pravice do pitne vode trenutno tako rekoč zgledna. Se pa pri teh argumentih pogosto pojavi beseda trenutno. Če pa to problematiko postavimo v širši mednarodni kontekst, lahko hitro ugotovimo, da je lahko oskrba s pitno vodo že kaj kmalu ogrožena. Dejstvo je, da mednarodne korporacije pitno vodo vidijo kot odličen vir zaslužka ter da se že danes v marsikateri državi na ta račun kuje velike dobičke. Kako zelo veliki so apetiti po privatizaciji vodnih virov ne le v že tako obubožanih državah tretjega sveta, ampak tudi v Evropi, smo lahko najbolj nazorno videli leta 2012, ko je bila skoraj sprejeta direktiva Evropskega parlamenta in Sveta Evropske unije, ki bi mednarodnim korporacijam na široko odprla vrata ter zadovoljila te apetite. Sprejetje direktive, ki jo je takrat podprla tudi Slovenija, je nato preprečil močan odpor javnosti. Peticijo proti direktivi in proti možnosti privatizacije vodnih virov je v kratkem času podprlo več kot 1,5 milijona Evropejk in Evropejcev. Korak nazaj Evropske unije pa ni trajal dolgo. Če privatizaciji vodnih virov zaradi odpora javnosti ni bilo mogoče na stežaj odpreti vrat z direktivo, se vrata zanjo odpirajo v vseh novodobnih prostotrgovinskih sporazumih. To je najverjetneje tudi eden izmed razlogov, zakaj tako pogajanja kot celoten postopek sprejemanja tovrstnih škodljivih sporazumov potekajo v popolni tajnosti. Eksemplaričen je sporazum CETA. Vsi postopki v zvezi s CETA so bili do tik pred zdajci strogo tajni, praktično nihče ni vedel, kaj se v njej skriva ter kakšen bo obseg negativnih posledic v primeru sprejetja. Šele krepko po zaključku pogajanj, tik preden je soglasje k podpisu dala tudi Slovenija, je bilo mogoče prebrati slovenski prevod prostotrgovinskega sporazuma. In vse, na kar so mnogi namigovali že ves čas trajanja pogajanj in na kar so namigovali vsi tajni dokumenti, ki so pricurljali v javnost, se je izkazalo za resnično. Tudi CETA odpira vrata privatizaciji vodnih virov. Sam sporazum dopušča privatizacijo javnih storitev in sem spada tudi oskrba s pitno vodo. Danes nas vrh politike prepričuje, da to ni tako ter da so vodni viri zaščiteni v skupni deklaratorni izjavi. A če bi bili interesi odkriti, zaščita vodnih virov pa resnično zagotovljena, bi bila prepoved privatizacije vodnih virov zagotovo vključena v samo besedilo sporazuma CETA. Skupna deklaratorna izjava namreč ni nič drugega kot zelo slab poskus pomiritve javnosti, ki podpisu sporazuma večinsko nasprotuje. Popolnoma enako velja za prostotrgovinski sporazum z Združenimi državami Amerike. Tudi ta pogajanja in z njimi povezani postopki so strogo tajni, tudi tu javnost ne more izvedeti popolnoma ničesar. A ker je CETA le poskusni zajček in generalka za TTIP, je jasno, da bo privatizacija vodnih virov zagotovo del tudi tistega sporazuma. Iz vsega povedanega je popolnoma jasno, da je treba ustavo spremeniti že danes, pa čeprav se mogoče zdi, da z oskrbo s pitno vodo v tem trenutku nimamo nobenih težav. Zaščita vodnih virov in opredelitev pitne vode kot človekove pravice na ravni ustave je v tem trenutku najvišja varovalka, ki jo lahko sprejmemo. Podpornikov privatizacije javnih služb in z njimi tudi vodnih virov ter zagovornikov popolnega umika države iz gospodarstva, pa čeprav gre za zagotavljanje javnih storitev, je že danes v tej sestavi Državnega zbora preveč. Mogoče celo dovolj, da se lahko zakonodaja, ki vodne vire in oskrbo prebivalstva še nekako ščiti, spremeni čez noč in predvsem, kar je najpomembneje, z navadno večino. Sprememba ustave je v tem trenutku edina, ki lahko to prepreči. Dodatna argumenta, ki govorita v prid spremembi ustave, sta tudi trenutna slika na področju oskrbe s pitno vodo in podatki Arsa glede stanja podzemnih voda. Oskrba prebivalstva s pitno vodo je občinska javna služba, obliko izvajalca javne službe določi občina. Občine imajo tako možnost, da same neposredno upravljajo z vodami, da naložijo nalogo upravljanja podjetju ali podelijo koncesijo zasebni službi. Po podatkih za leto 2014 se je javna služba oskrbe s pitno vodo v 28 primerih zagotavljala v režijskem obratu, v 54 primerih preko javnega podjetja ter v 16 primerih preko podjetij z zasebnim lastništvom. Ta zadnja številka se je v letu 2015 najverjetneje še povišala. Že danes ureditev, ki je za nekatere dovolj zgledna, da naj ustave ne bi bilo niti treba spreminjati, torej omogoča privatizacijo javne službe. Že danes ureditev omogoča, da zagotavljanje oskrbe s pitno vodo prinaša dobiček. Že danes je tako jasno, da je sprememba ustave potrebna in v prvi vrsti utemeljena. Da je zasebno lastništvo nad vodo oziroma javno službo popolnoma neučinkovito in škodljivo, dokazujejo tako primeri iz tujine kot primeri pri nas. Ko pride do privatizacije, se preskrba poslabša, cene se dvignejo, skupaj z njimi pa poskočijo tudi dobički peščice posameznikov in podjetij. Dejstvo je, da še tako neoliberalne mestne oblasti ali pa tudi vlade iz dneva v dan bolj ugotavljajo, da so z dopustitvijo privatizacije naredile veliko napako. Že danes zato poskušajo vrniti oskrbo s pitno vodo nazaj v naročje javnega, v roke državljank in državljanov. Povsem enaki so tudi podatki za Slovenijo. V občinah, ki so prepustile oskrbo s pitno vodo podjetjem v zasebni lasti, so cene oskrbe poskočile. Nekateri prebivalci zaradi tega plačujejo za vodo tudi po 2-krat višjo ceno kot prebivalci v sosednjih občinah. Visoke plače direktorjev, v nekaterih primerih tudi izplačevanje dividend ter težnja po še večjem dobičku pa stanje le še poslabšuje. Zaradi tega je nujno treba zagotoviti, da bo oskrba s pitno vodo vsem prebivalcem dostopna univerzalno in pod enakimi pogoji in brez spremembe ustave tega preprosto ni mogoče narediti. Povsem enakovreden cilj je tudi zaščita samih vodnih virov. Vodni viri, ki služijo oskrbi prebivalstva s pitno vodo, nikoli ne smejo preiti v zasebne roke, nikoli ne smejo postati tržno blago in vodni viri morajo vedno prednostno služiti oskrbi prebivalstva s pitno vodo. Res je, da je danes vodnih virov dovolj, da lahko ti sočasno služijo tako oskrbi prebivalstva kakor tudi pijačarski industriji. Je pa vprašanje časa, kdaj sočasna raba ne bo več mogoča. Že danes se lahko vprašamo, zakaj v sušnih mesecih še nikoli nismo slišali poziva pijačarski industriji, da naj zaradi pomanjkanju vode zmanjša črpanje. Čeprav že danes zakonodaja omogoča, da se v takšnem primeru koncesija omeji, ta določba nikakor ni dovolj dobra. Kot je prepogosta praksa, tudi ta namreč vsebuje besedo lahko. Primerov, ko bi se koncesija zaradi tega že omejila ali celo odvzela, nismo našli. Jasna določitev, da vodni viri prednostno in trajnostno služijo oskrbi prebivalstva s pitno vodo, je torej prav tako nujno potrebna, pa čeprav se nam danes morda zdi, da temu ni tako. A ne smemo pozabiti, da se to lahko hitro spremeni, mogoče že jutri, mogoče čez 10 ali 20 let, a takrat bo za spremembe definitivno prepozno. Že brez upoštevanja vedno večjih apetitov po privatizaciji vodnih virov in vedno večjih apetitov pijačarske industrije so podatki o stanju podzemne vode zaskrbljujoči. Glede na zadnje statistike bo oskrba s pitno vodo ogrožena že čez 20 let. To izhaja tudi iz podatkov agencije Arso, ki opozarja, da, "ocene količinskega stanja vodnih teles podzemne vode, ki jih izdeluje hidrogeološka služba Arso, kažejo razmeroma dobro stanje, v zadnjih letih pa vzbuja skrb zniževanje gladine v nekaterih predelih vodnih teles podzemne vode". Podatki o stanju podzemne vode so še posebej zaskrbljujoči, saj se iz tega vira oskrbuje kar 97 % prebivalcev. Če bomo ob tem dopustili še neomejeno podeljevanje koncesij pijačarski industriji ter celo privatizacijo teh virov, pa lahko ta črni scenarij še dodatno pospešimo. Argumentov za spremembo ustave je več kot dovolj; sprememba je vsekakor potrebna in potrebna je že danes. V Združeni levici smo prepričani, da je sprememba ustave potrebna zaradi uresničitve treh ključnih ciljev: prvič, da imajo vsi prebivalci pravico do pitne vode, drugič, da vodnih virov pod nobenim pogojem ni mogoče privatizirati, ter končno, da je oskrba s pitno vodo javna, univerzalna in neprofitna. Torej, brez kakršnihkoli možnosti, da se za izvajanje javne službe podeljujejo koncesije, ki privatnim podjetjem omogočajo kovanje dobička na ta račun. Vsi omenjeni cilji jasno izhajajo tako iz besedila novega 70.a člena, kakor tudi iz obrazložitve samega ustavnega zakona. V Združeni levici smo zadovoljni s tem, da je koalicija upoštevala vse naše zahteve ter skozi postopek priprave končnega besedila in obrazložitve tudi podprla naše predloge. S tem bomo s spremembo ustave jasno in nedvoumno določili, da je pitna voda pravica vsakogar, da vodni viri niso tržno blago in jih ni mogoče privatizirati ter da se lahko oskrba s pitno vodo zagotavlja izključno neprofitno, preko občin, brez možnosti podeljevanja koncesij. V najkrajšem možnem času po razglasitvi spremembe ustave od Vlade pričakujemo, da bo vse, z ustavo določene cilje prenesla tudi v področno zakonodajo, ki jo je treba zaradi tega nujno spremeniti. Vsekakor pričakujemo, da bo zakonodaja pripravljena korektno, strokovno ter da ne bo dopuščala nikakršnih obvodov teh ustavnih določil. Kot že rečeno, bomo v Združeni levici Predlog ustavnega zakona o dopolnitvi III. poglavja Ustave Republike Slovenije podprli, z budnim očesom pa bomo tudi spremljali delo Vlade, ki mora poskrbeti za to, da bodo cilji, ki jih zasleduje novi 70.a člen, izvedeni tudi na ravni področne zakonodaje.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik Državnega zbora. Drage kolegice, dragi kolegi! Brez vode ni življenja. Je neprecenljivo naravno bogastvo. Človek jo nujno potrebuje za preživetje, zato ne more biti dvoma, da je dostop do pitne vode človekova pravica. Slovenija ima pravzaprav veliko srečo, da je zelo vodnata dežela in da je tudi pitna voda dosegljiva vsakemu. V Novi Sloveniji smo glede vpisa pravice do pitne vode v ustavo ves čas zadržani, saj je področje oskrbe s pitno vodo zelo dobro urejeno s področnimi zakoni. Na mestu je vprašanje, ali je res nujno potrebno, da se ta pravica zapiše v Ustavo Republike Slovenije, zlasti pa, da se zapiše celotno besedilo novega predlaganega 70.a člena Ustave. Na načelni ravni temu seveda ne more nihče nasprotovati, saj gre za zagotavljanje enega osnovnih življenjskih pogojev. Pa vendar se ob tem porajajo številna vprašanja, izpostavljam le nekatera. Prvič, sedanja zakonska ureditev je povsem zadovoljiva, to v svojem stališču ugotavlja tudi Ustavna komisija. Zakon o vodah, Zakon o varstvu okolja ter uredbe o podeljevanju koncesij favorizirajo oskrbo prebivalstva s pitno vodo preko občinskih gospodarskih javnih služb. Že 72. člen Ustave, slovenske ustave, z določili o zdravem življenjskem okolju in oskrbi države za pogoje in načine upravljanja gospodarskih dejavnosti daje zadostno pravno podlago za izvajanje Zakona o varstvu okolja in Zakona o gospodarskih javnih službah. Oskrba s pitno vodo je obvezna občinska javna služba, ki jo občine zagotavljajo preko svojih režijskih obratov ali v javnem gospodarskem zavodu. V obeh primerih govorimo izključno o neprofitnem upravljanju te službe. Tudi v primeru, če za oskrbo s pitno vodo podelijo koncesijo, to ne pomeni, da je, po domače rečeno, voda sprivatizirana. Kdor navaja takšne trditve, ne pozna temeljnega pojmovanja koncesijskega sistema ali pa namenom zavaja. Drugič, tako je tudi član Ustavne komisije Marko Kambič menil, da zapis omenjene pravice v ustavo ni nujno potreben; da zadostuje za vpis le prvi odstavek. Torej, "Vsakdo ima pravico do pitne vode" in pika. S tem se krščanski demokrati popolnoma poistovetimo; vsakdo ima pravico do pitne vode. Pika. Gre tudi za analogij z 2. členom slovenske ustave, ki pravi, "Slovenija je pravna in socialna država". Izjemno pomemben člen, morda najpomembnejši. Zanimivo, s to analogijo so se na seji Ustavne komisije strinjali tudi nekateri člani strokovne komisije, ustavni pravniki. Ko krščanski demokrati govorimo, da vsakdo ima pravico do pitne vode, kot predpravico vidimo in razumemo najprej dolžnost varovanja vodnih virov. Kako mi uveljavljamo direktive Evropske unije o varovanju voda, okolja in tako naprej? Mislim, da ne ravno dobro. Dobivamo opomine in tudi finančne kazni. Mi pozdravljamo civilno iniciativo, ki zahteva od Državnega zbora, da spremeni slovensko ustavo. Ob tem pa se seveda takoj sprašujemo, kaj bo z operativnim programom oskrbe s pitno vodo, ki ga je 23. junija letos sprejela ta vlada. Nadaljujem, tretjič, nesprejemljivo bi bilo, da bi na področju oskrbe prebivalstva in gospodinjstev s pitno vodo izključili možnost podelitve koncesije domačim ali tujim družbam ali pa že podeljene koncesije razveljavili. Kot kaže, pa je glavni namen predlagateljev ravno to, da bi to področje v celoti prepustili državi. Po našem mnenju odprava koncesij brez izvedbe temeljitih predhodnih analiz tudi ne bi bila smiselna, saj tudi državno oziroma občinsko izvajanje javne službe oskrbe s pitno vodo samo po sebi še ne zagotavlja kakovostne oskrbe. Po drugi strani pa ob ustrezni regulaciji in nadzoru tudi osebe zasebnega prava lahko zadovoljivo izvajajo javno službo. Idealno bi bilo, če bi občine lahko same v režijskih obratih ali preko javnih podjetij izvajala javno službo oskrbe s pitno vodo, vendar dvomimo, da so vse občine to kadrovsko, logistično in predvsem finančno sposobne. Že sam po sebi lahko prevzem izvajanja pomeni precejšen strošek, poleg tega bodo pa v naslednjih letih potrebna velika vlaganja v obnovo dotrajane vodovodne infrastrukture, ki jih bodo občine in država težko zmogle brez sodelovanja zasebnega kapitala. Zato je potreben temeljit premislek o smiselnosti odprave koncesij. Četrtič. V Novi Sloveniji smo prepričani, da mora Republika Slovenija ohraniti lastništvo nad vodnimi viri in nad njimi zagotavljati učinkovito in suvereno oblast, ki vključuje regulativo in nadzor. Če so vodni viri javno dobro v lasti Republike Slovenije, če so torej pravila jasno določena, je vseeno, kdo je izvajalec oskrbe s pitno vodo: lokalna skupnost, koncesionarji ali druge oblike javno-zasebnega partnerstva. Država mora po našem mnenju vršiti zgolj regulatorno in nadzorstveno funkcijo predvsem pri določanju cene pitne vode. Pravni režimi vodnih virov, infrastrukture za oskrbo s pitno vodo in samega izvajanja javne službe oskrbe s pitno vodo morajo biti takšni, da preprečujejo prevlado zasebnega interesa nad javnim in kovanju dobičkov na račun višjih cen in padca kakovosti oskrbe. Petič. Če bi izvajanje oskrbe prebivalstva z vodo podelili le javnopravnim subjektom, bi to nujno pomenilo, da bi morali ti subjekti v precejšnjem delu zagotavljati tudi komercialni del oskrbe, ki presega zgolj oskrbo prebivalstva s pitno vodo. Šestič. Naj izpostavimo tudi naslednje. Skoraj nobena država pravice do pitne vode nima vključene med človekove pravice in svoboščine, temveč to pravico zagotavljajo in izvajajo na zakonski ravni. Ja, to so zapisali v Južnoafriški Republiki in Urugvaju, pa se vprašajte – imajo prebivalci teh dveh držav res zagotovljeno pitno vodo? V Novi Sloveniji tako zadnjega odstavka predloga ustavnega zakona, ki določa, da oskrba prebivalstva s pitno vodo in z vodo za oskrbo gospodinjstev zagotavlja država preko samoupravnih lokalnih skupnosti neposredno in neprofitno, ne moremo podpreti. Dejstvo je, da ta odstavek ukinja podeljevanje koncesij in vaške vodovode. Predlagatelji se pri tem ne vprašajo, kaj to v praksi pomeni. Znan je podatek, da kar 13 % prebivalcev Slovenije, torej 260 tisoč ljudi, nima možnosti za zagotovitev vodooskrbe v okviru javnih služb, ampak so odvisni od lastne oskrbe s pitno vodo. Sledi logično vprašanje, kaj bo tem državljanom pomagal zapis pravice do pitne vode v ustavo, če ne bodo mogli biti več oskrbovani iz vaših vodovodov. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, naj zaključim z ugotovitvijo obsežne študije na temo Odgovornost države zagotavljati pravico do čiste pitne vode, ki jo je julija 2015 izdelala Pravna fakulteta v Ljubljani. Takole izgleda naslovnica te študije, ima nekaj čez 170 strani in tukaj je, kot rečeno, Pravna fakulteta Univerze v Ljubljani – verjetno relevantna institucija, tukaj je Inštitut za javno upravo pri Pravni fakulteti v Ljubljani - verjetno relevantna institucija in Pravno-informacijski center nevladnih organizacij – verjetno relevantna institucija. Citiram samo en odstavek iz te obsežne študije: "Ne glede na končno vsebino zapisov v ustavo, pa je nujno, da Vlada pripravi zakon, s katerim bo celostno uredila področje oskrbe s pitno vodo. To je nujno tako zaradi spoštovanja 15. člena Ustave, ki določa način uresničevanja ustavnih pravic, kot tudi zaradi vsebinskih pomanjkljivosti trenutne ureditve. Ustavna določba je namreč le temelj za nadaljnje urejanje tega področja, nikakor pa sama po sebi ne more odpraviti vseh problemov. Brez ustreznega izvedbenega zakona se namreč lahko zgodi, da bo ustavna določba o pravici do pitne vode in o neprofitnosti oskrbe s pitno vodo ostala le mrtva črka na papirju, ki v praksi ne bo imela nikakršnega učinka." Resnično vsem pred odločanjem priporočam, da preberete vsaj zaključke te študije. Dobili smo v teh dneh tudi pismo dveh nekdanjih ministrov, eden je gospod Jazbinšek, ki nam je pisal. Od gospoda dr. Pavleta Gantarja nismo dobili pisma, ampak opozarjam na njegov današnji prispevek v enem od slovenskih dnevnikov, kjer pravi, naslednje: Gospod Gantar je bil tudi predsednik Državnega zbora in v leti 1994 do 2000 minister za okolje, " … Znašel sem se pred vprašanjem, ali je moje znanje slovenskega jezika pomanjkljivo ali pa ne razumem razmejitve med državno in lokalno samoupravo. Obstaja pa tudi tretja možnost, da je ta določba nasilje tako nad ustavo kot tudi nad slovenskim jezikom. Trdno sem prepričan, da je predlog ustavnega zakona, ki vpisuje pravico do vode v Ustavo Republike Slovenije, zgrešil svoj osnovni cilj, da v nekaterih formulacijah celo spodkopava že doseženi primat pravice rabe voda za javno oskrbo nad vsemi drugimi vrstami rabe in da bo povzročil danes še ne povsem predvidljive posledice …" In dr. Gantar gotovo ni kdorsigabodi. Najprej smo v Novi Sloveniji bili zadovoljni, da je tukaj za slikanje bila prisotna Vlada. Očitno je bila prisotna samo za slikanje. Pričakoval sem od gospoda Cerarja in tako je celotna poslanska skupina pričakovala, da bo tukaj s te govornice dr. Miro Cerar napovedal natančno časovnico sprejemanja adaptacije ustrezne zakonodaje, ki jo bo treba izvesti v osemnajstih mesecih. Tega ni bilo. Seveda ne. Zakaj ne? Zato, ker je čez osemnajst mesecev so volitve in takrat se bo vsem fučkalo, kako se bo realiziral ta zapis pravice do pitne vode v ustavo. Mi pri tej paradi vodnega ponosa ne bomo sodelovali.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Lep pozdrav kolegice in kolegi, predsednik! Danes nas čaka še zadnji korak, da na predlog Zavezništva zapišemo vodo v ustavo. Roko na srce, postopek začetka spreminjanja ustave z zapisom vode v njo se je začel že v prejšnjem mandatu, pa se je zaradi okoliščin konca mandata ta postopek končal. Zato, spoštovane kolegice in kolegi, smo v Zavezništvu pred skoraj dvema letoma začeli iskati podporo za dopolnitev naše ustave z zapisom, da se vodo zaščiti. V strankah Desus, Socialni demokrati in Združena levica so takoj spoznali, da je takšen korak potreben in 16. 4. 2015 smo na predlog Zavezništva s 26 podpisi poslank in poslancev predlog vložili v zakonodajni postopek. Na našo veliko žalost takrat z nami največje vladne stranke ni bilo, kljub temu da smo ji poslali predlog, se ni odločila, da bi skupaj z nami peljala postopek od samega začetka. Sem pa vesela; sem vesela, da je do konca spoznala, da je to prava pot. Še posebej sem vesela, da je predsednik Vlade povedal, da je zelena Slovenija cilj te vlade in da naš predlog podpira. Vsem ostalim navedenim Desusu, Socialnim demokratom in Združeni levici pa iskreno hvala za podporo od samega začetka. Brez vode ni življenja, je rek, ki še kako drži. Slovenija je med državami, ki se lahko pohvali z najboljšo vodo. Za marsikoga je nepredstavljivo, da lahko v naši državi odpremo pipo in pijemo vodo, ki je celo boljša kot ustekleničena. Za marsikoga, tudi v Evropi ne samo v manj razvitem delu sveta, je voda že dobrina, ki ni tako samoumevna kot pri nas. Slovenija v tem trenutku res še nima velikih problemov z vodo; ne s kvaliteto in ne s količino. Vsaj v velikem delu naše države ne, je pa daleč od tega, da bo tako ostalo za vedno. Zato je prav, da danes poskrbimo za prihodnost. Z vsemi naštetimi trendi so v zadnjem desetletju povezani tudi privatizacijski pritiski; pritiski za privatizacijo vodnih virov. Ker smo v Zavezništvu ocenili, da je treba privatizacijo vodnih virov preprečiti, je pred vami predlog za spremembo oziroma dopolnitev ustave, s katero bomo na ustavni ravni vodo in dostop do vode določili kot splošno in temeljno pravico, preprečili privatizacijo vodnih virov in preprečili, da bi pitno vodo obravnavali kot vsako drugo blago, kar pomeni, da se bo oskrba s pitno vodo morala vedno izvajati v obliki neprofitne javne službe, kar pomeni brez ustvarjanja dobička oziroma bo morebitni dobiček treba nameniti nazaj v zaščito pitne vode. Z vpisom vode v Ustavo Republike Slovenije kot univerzalne in temeljne pravice pravočasno razmišljamo o izzivih za prihodnost, s katerimi se bodo še bolj izrazito srečevali naši otroci in vnuki. Privatizacijske pritiske in morebitne napačne politične tendence bomo preprečili na najvišji ravni in dali signal tudi Evropi in svetu, da v Sloveniji oskrba z vodo ne bo namenjena pridobivanju dobička. Nikoli! Voda je javna dobrina in mora biti dostopna vsem. Za vedno! Že vnaprej hvala vsem, ki boste predlog Zavezništva pomagali zapisati v ustavo. Postopek spreminjanja ustave je bil dolg skoraj dve leti. Pravni strokovnjaki so nam pomagali pri tem in tako je tudi prav, saj je ustava najvišji akt države in jo je treba spreminjati s premislekom. Vloženih in sprejetih tekom tega postopka je bilo kar nekaj amandmajev, ki so v postopku, roko na srce, naredili kar veliko zmede. Od varne pitne vode do krovnega državnega podjetja za oskrbo s pitno vodo, ki naj bi ga Vlada želela ustanoviti. Tudi zaradi pripomb občin, ki so – moram poudariti – kar glasno opozorile na probleme in pomisleke, predvsem povezane s temi dopolnitvami, smo na koncu spet na pravi poti in verjamem, da delamo pravo stvar. Vodo bomo v ustavi zaščitili za prihodnje rodove in nobena vlada ne bo mogla samovoljno prodajati naših vodnih virov. Seveda pa to ni konec. To je prvi korak, ki pa ga bo treba nadaljevati. Treba bo prilagoditi zakone, treba bo zagotoviti spremembe oziroma treba bo poskrbeti, da bo ta ustavna sprememba zaživela v življenju. In to je naloga Vlade. Želim si, da ne bo ta ustavna sprememba ostala samo črka na papirju, ampak glede na današnjo prisotnost predsednika Vlade moram reči, da sem optimistična in da lahko v kratkem, se pravi, še v njegovem mandatu, pričakujemo te zakonodajne spremembe na naših mizah. Na koncu, res, mislim, da delamo pravo in veliko stvar za prihodnost, zato še enkrat hvala vsem, ki boste predlog Zavezništva pomagali zapisati v ustavo.
Hvala lepa, gospa Bratušek. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Državni zbor bo v okviru skupnega časa najprej opravil razpravo o prvem in drugem razdelku, nato pa v okviru preostanka časa še razpravo o predlogu ustavnega zakona. Besedo ima dr. Milan Brglez, za njim naj se pripravita gospa Ljudmila Novak in dr. Bojan Dobovšek.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Tudi sam bi začel na tej točki, da bi se zahvalil vsem, ki so prispevali v tem procesu, da smo prišli do takšne rešitve, kot jo imamo zdaj, zato da se o njem odločamo. Na nek način mi je tudi v čast, da sem lahko v tej zadevi sodeloval, da sem imel to možnost in priložnost na posamičnem nivoju, in tudi mislim, da bo to lahko vsem tistim, ki smo in ki bomo dali svoj glas, to tudi veliko pomenilo. Govorim tako na ravni vseh političnih strank, ki prispevajo svoj glas. Pa naj začnem ta trenutek z najmanjšo Poslansko skupino nepovezanih poslancev, vključujoč Zavezništvo Alenke Bratušek, Združeno levico, Socialne demokrate, Demokratično stranko upokojencev Slovenije in, končno, mojo stranko, Stranko modernega centra. To so tisti, ki zagotavljajo glasove. Daleč od tega, da so samo ti prispevali h kompromisu. Mislim, da kompromis presega zgolj stranke, ki so v parlamentu, in je treba omeniti vsaj civilno iniciativo Za Slovenijo in svobodo, vsa tri združenja občin in, ne nazadnje, absolutno tudi strokovno komisijo. Vsaj te. Vse to je prispevalo k takemu kompromisu, kjer mislim, da si lahko vsi lastimo to zadevo in hkrati si je ne noben ne more več. Zadeva je takšna, da mislim, da je v tem procesu, ki je bil – optimalno - glede na to, kaj želimo s to ustavno spremembo pravzaprav doseči, torej, zagotoviti pravno varovalko zaščite naših vodnih virov. Ta pravna varovalka se dvigne z zakonske na ustavno raven z nadgradnjo; ne samo da se dvigne tisto obstoječe, ampak vsekakor gre za nadgradnjo in to bom tudi skušal pojasniti. Hkrati smo uspeli v tem procesu – in to je dober znak – preseči nekatere ideološke delitve, siceršnje razprtije, tudi ko se včasih žalimo, ampak tu smo pa uspeli stopiti skupaj. To je znak tega, da smo za pomembne stvari sposobni stopiti skupaj, in to je pravzaprav dober obet in mislim, da vseeno pomeni v vsakem mandatu krono tega, kar je v mandatu posameznega sklica Državnega zbora tisto, kar je mogoče v parlamentarnem postopku pravzaprav doseči – seveda, če se bomo vsi držali tistega, kar smo se zmenili. Verjamem, da bo tako, zato tudi tako govorim. Ko govorim o tem dvigu zakonske zaščite z nadgradnjo, je treba povedati to, da zakonska zaščita se vedno umika mednarodnim pogodbam po našem pravu, ampak mednarodne pogodbe pa morajo biti v skladu z našo ustavo. In to je tista varovalka, ki jo je pa veliko težje umakniti kot z navadno večino, kar dosedanja zakonska ureditev omogoča. Ta je vsaj z mojega vidika ali pa z vidika tudi veje oblasti, ki jo predstavljamo, po mojem ključna. V našem predlogu so nekatere načelne rešitve, ki si zaslužijo, da so zapisane. Nekatere od tistih stvari, ki so že bile povedane, bom komentiral, včasih raje malo posredno, da ne bi koga preveč prizadel. Če bi ostali zgolj pri prvi vrstici, "Vsakdo ima pravico do pitne vode", je sama po sebi pozitivna človekova pravica, to ji priznavamo, ampak tisto, kar delamo zraven, zagotavljamo tudi pogoje za to, da je to pravico mogoče izvajati. V nasprotnem primeru bi vas spomnil, da obstajajo številne analogije, tudi v ustavnem redu, ko so se takšen pravice znale zapisati, vendar to sigurno ni smer, v katero bi ta koalicija, ki podpisuje to zadevo, hotela voditi to državo. Torej, takšna načelna pravica, sama po sebi, je pogosto zapisana, ampak ni pogojev, tudi ni nobene želje, da bi se to zadevo izvedlo. Zadostitev osnovnih pogojev, da se to naredi, temu služi nadaljevanje, še zlasti prvi naslednji odstavek, torej so vodni viri javno dobro v upravljanju države. To pomeni, da si noben več vodnih virov ne more lastiti: ne privatno, ne država, niti lokalna skupnost, v smislu tega, da je to njena izključna; vsi moramo skrbeti za te vodne vire, upravljanje države pa vsekakor ne pomeni, da lahko z njimi prosto razpolaga, ampak je tudi država vezana s to ustavno spremembo. Država smo seveda mi vsi, ampak so tudi drugi organi oblasti, in to je treba vedeti. Mi imamo to moč v tem procesu, da ustavo spremenimo in ta zaveza presega in ta zaveza je lahko tudi v nadaljnjih postopkih, če ne bodo potekali tako, kot bi morali, zaradi te ustave, seveda tudi stališča Državnega zbora, iztožljiva bodisi pred Ustavnim sodiščem bodisi drugače. Tako je to vsekakor zelo pomembna zadeva. Tretja stvar, ki bi jo želel povedati, se nanaša na tretji odstavek. Najprej, prednostna in trajnostna oskrba prebivalstva s pitno vodo, ki ima prednost pred kakršnokoli komercialno rabo. Prvič, poudarek na to in vedno umikanje komercialne rabe pred tem, hkrati pa omogočanje komercialne rabe ravno zaradi tega, ker je priznanje tega, da je voda lahko strateška dobrina. Ne vemo, kako bo v Sloveniji s tem, ne moremo vedeti, ampak je hkrati, ni samo prednost, tudi trajnostna. Torej, treba je skrbeti za te vodne vire, da bodo na ustrezen način na razpolago za oskrbo prebivalcev. Če jih bo dovolj, potem bomo lahko od tega tudi imeli nekaj takšnega, kot je včasih, recimo, predstavljala v preteklosti strateška dobrina, kot je bila nafta ali karkoli podobnega. Da bo šel razvoj v to smer, da bo to takšna dobrina, je jasno. Ali jo bomo takrat imeli dovolj, je pa odvisno od tega, ali se bodo te zaveze uresničevale na ustrezen način in seveda tudi od podnebnih pogojev, tu pa smo vezani na to zadevo. Tisto zadnje, kar bi hotel izpostaviti, je zadnji odstavek, ki zavezuje tako državo kot lokalne skupnosti k neposredni uporabi tega oziroma pri zagotavljanju te pravice na neposreden način in neprofiten način. Šele obe varovalki skupaj preprečujeta dejansko koncesije. Ampak, seveda, danes v takšnem redu, kot ga poznamo, ker smo del tudi evropskega pravnega reda, ker obstajajo neka pravila tudi v mednarodnem pravu, je to pomembno zaradi tega, da so vsi izključenih iz teh koncesijskih zadev. Ne moremo v bistvu tega delati samo v eno smer, ampak je treba preprosto sprejeti ista načelna stališča, ki bodo omogočala, da bodo procesi presoje mednarodnih pogodb ustreznejši. Morajo biti v skladu s tem, v nasprotnem primeru se pač tovrstne mednarodne pogodbe v našem pravnem redu ne bodo spremenile, razen če bo kdo želel to varovalko spremeniti, zato da bo lahko kakšno mednarodno pogodbo sklenil. Takšen pa bo moral zbrati 60 poslancev v tem parlamentu, po mojem celo 61, ker onih 30 bo skoraj sigurno zadevo postavilo na referendum. Mislim, da v tem primeru takšnega nasprotovanja ni. Zato sem, kot sem rekel, počaščen, vesel, da sem lahko imel to priložnost, da sem sodeloval pri tem in se res vsem udeleženim povsem zahvaljujem, ker brez nobenega od vas, ki ste del tega, tega procesa do te točke ne bi mogli pripeljati. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Ljudmila Novak, pripravita naj se dr. László Göncz in gospod Janko Veber. Izvolite, gospa Novak.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Najraje pijem vodo iz pipe; če imam na izbiro, ali steklenica ali pipa, zagotovo vodi iz pipe, ki je živa voda, in hvala bogu, da se čutim varno v Sloveniji, da lahko povsod pijem vodo iz pipe, razen če so neke ujme in je treba vodo prekuhavati. In hvala bogu je Slovenija tudi z vodo bogata država. Ker sem bila večkrat tudi v državah, ki niso tako bogate z vodo, sem se še bolj zavedala, kako pomembna je voda in kako bogati smo v Sloveniji. Na primer, ko smo bili lani na Cipru skupaj s predsednikom, rekli so 9, 10 mesecev že ni padla kaplja dežja, morajo razsoljevati vodo, nam to ni treba. Res pa je, da vedno ne ravnamo najbolj skrbno z vodo. Seveda verjamem v dobronamernost nas vseh, saj se vsi skupaj zavedemo, kako pomembna je voda za življenje, in zagotovo si vsi želimo, da nam te vode ne bi zmanjkalo, da je ne bi kdo zlorabljal, da bi jo imeli tudi v prihodnosti. Zato verjamem v dobronamernost vseh pri tej zahtevi za vpis v ustavo. Vendar, mnogi strokovnjaki, pravniki tudi opozarjajo, da je že ta pravica zapisana v ustavo, imamo tudi Zakon o vodah in 108. člen pravi, da ima posebna raba vode za oskrbo s pitno vodo prednost pred rabo vode za druge namene. 109. člen pa, da se druge oblike posebne rabe lahko prepovedo ali omejijo, če bi znatno ovirale splošno rabo ali oskrbo s pitno vodo. Tudi sedanji način oskrbe s pitno vodo preko občin, ki so veliko vlagale v vodovodne sisteme, najprej smo to delali sami državljani, potem s samoprispevki, zdaj občine s koriščenjem evropskih sredstev. Torej, ta oskrba z vodo preko občin, mislim, da v večini primerov, zelo dobro poteka. Se pa sprašujem, ali bo tudi naprej tako. Seveda, pravi ta določba, da bo to država zagotavljala preko samoupravnih lokalnih skupnosti neposredno in neprofitno. Seveda je všečna ta beseda neprofitno, se pa sprašujem, kdo bo potem zagotavljal sredstva, ker še nismo verjetno pri koncu obnavljanja vodovodnih sistemov, ker so še marsikje azbestne cevi, in kaj bo v prihodnosti. Vedno je treba vlagati v obnove. Kdo bo za to zagotavljal denar, ali občine ali država? Vemo tudi, da država ni najboljša skrbnica voda. Zakaj imamo poplave? Seveda zaradi padavin, ampak po drugi strani nismo zagotovili, še vedno ne, zadrževalnikov za primere poplav. Vemo, kako država slabo skrbi za vodotoke, da velikokrat občine prosijo in zahtevajo, naj se to prenese v pristojnost občine, ki bodo bolje poskrbele za svoje potočke, za svoje reke. Velikokrat to slišimo, zaraščeni so, tudi zaradi tega prihaja marsikje do poplav. Vemo tudi, da država ni najboljša lastnica različnih podjetij. Prepričana sem, da se lažje pritožimo ali uredimo naš problem v neki občini, ker je to lokalna samouprava najbližje ljudem, kot pa, da bomo iskali nekega državnega uradnika, ki bo skrbel za nadzor oziroma v katerega pristojnosti bo to področje. Zato močno dvomim, da je ta zadnji odstavek tega prvega razdelka tudi pametno zapisan. Močno dvomim. Kdo bo zagotavljal denar in ali je res država tako dobra skrbnica? Menim, da žal ne. Sprašujem se tudi, ali se hočemo s tem vpisov zavarovati pred lastno neumnostjo ali bomo naredili s tem vpisom še večjo neumnost, ker si bomo postavili dodatne ovire in težave. Žal se nam to velikokrat dogaja, da na koncu imamo takšne akte, takšno zakonodajo, ki prinaša veliko težav in skrbi, namesto da bi bili učinkoviti, jasni in enoznačni. Zaradi tega sem v veliki dilemi, ali dejansko to podpreti ali ne. Verjamem v dobronamernost vseh, se pa pojavljajo velike dileme, treba bo spremeniti občinske akte, treba bo sprejeti državne zakone, tam je določba o osemnajstih mesecih in res – glede na to, da naj bi bile čez dve leti oziroma še manj volitve, pa lokalne volitve in vse to –, ali bomo to dejansko uspeli tudi uresničiti. Zato imam veliko pomislekov pri vpisu te določbe v ustavo. Prvič zato, ker je to že vpisano, z zakonom podkrepljeno, drugič pa zato, ker močno dvomim, da bo država boljši skrbnik nad vodovodnim sistemom in da bo zagotavljala sredstva, da bo to bolje delala, kot delajo sedaj občine.
Besedo ima gospod Janko Veber, pripravita naj se gospa Marjana Kotnik Poropat in gospod Ivan Prelog. Gospod Veber, izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Menim, da je resnično izjemno potrebno in ne nazadnje celo ocenjujem, da zamujamo s tem, da vpišemo pravico do pitne vode v ustavo. Namreč, spomniti se moramo, da je vendarle cela vrsta postopkov, ki so v teku, če lahko tako rečem, in so vezani na proste trgovinske sporazume, ki omogočajo multinacionalkam, da povedo državam, na kakšen način vidijo njihovo delovanje, ne pa obratno. Eden od ciljev teh multinacionalk je zagotovo tudi razpolaganje z viri pitne vode in predvsem ob zavedanju, da tisti, ki bo obvladoval vode, bo pravzaprav obvladoval tudi usodo vseh ostalih, ki smo odvisni od vode. Življenje je pa kot tako odvisno od vode in to prepustiti multinacionalkam bi bila ena največjih ali kardinalnih napak, ki bi jo naredili v Sloveniji, če ne bi šli v zapis pravice do pitne vode v ustavo. Ob razlagah, da že 70. člen Ustave to dovolj dobro ureja, da gre za javno dobro in naravna bogastva, ampak vendarle tretji odstavek tega 70. člena govori o tem, da zakon lahko določi, da smejo naravna bogastva izkoriščati tudi tuje osebe in da lahko določimo pogoje za izkoriščanje. Ampak, do sedaj veljavni 70. člen omogoča, da z naravnimi bogastvi gospodarijo v Sloveniji tudi tuje osebe. Kakšen odnos imamo do tega, koliko si zaupamo znotraj bančnega sistema in kako ponujamo ta sistem tujcem, kako ponujamo ostalo lastnino, ki se odraža v deležih v državnih podjetij tujcem, mislim, da ni potrebno komentirati. Ne bom širil razprave na to temo, ker je ta tema o pitni vodi seveda zelo pomembna, ampak samo kot opozorilo, da se nam nekaj podobnega lahko začne dogajati tudi na področju obvladovanja pravice do pitne vode. Res bi bilo nesprejemljivo, da nam neka multinacionalka odloči, da lahko vsak posameznik spije mogoče tri decilitre vode na dan, za vse ostalo boš pa moral, recimo, doplačati ali pa plačevati nek dodaten sistem, sklad, ki bo omogočal potem, da boš v neki krizi, ko si dehidriran, lahko dobil še liter vode. Do vsega tega lahko dejansko pride, če se ta ustavni zakon ne sprejme in jasno ne povemo, da želimo ohraniti suverenost nad tem naravnim virom in z njim tudi ustrezno gospodariti. Kar se tiče samega gospodarjenja z vodami, se strinjam z vsemi tistimi ocenami, ki gredo v prid tega, da smo relativno dober sistem upravljanja z odprtimi vodotoki in tudi obvladovanja hudournikov in poplav spremenili na način, da smo tudi tukaj podelili koncesije, in vedno znova ugotavljamo, da imamo vse več težav pri upravljanju vodotokov, ne pa, da smo ta problem rešili na učinkovit način, ker to upravljajo koncesionarji. Torej, tudi tukaj je eden od konkretnih dokazov, da bo treba tudi to področje proučiti, temeljiteje urediti in po vsej verjetnosti tudi se organizira, tako kot je nekoč tudi že bilo znotraj Zveze vodnih skupnosti, kjer smo tudi imeli opredeljena povodja, znotraj katerih se je razprava vodila in predvsem z lokalnimi prebivalstvom, kaj je treba narediti pri obvladovanju povodja najpomembnejših vodotokov in tudi po rangu nižjih vse do hudournikov. Ta nit je bila pretrgana in zato je to eden od izzivov, ki ga je treba sprejeti in tudi pri upravljanju z vodami spremeniti; sprejeti spremembe, ki bodo šle v smer učinkovitejšega upravljanja in predvsem sodelovanja z lokalnimi skupnostmi. Tukaj želim še posebej izpostaviti, da se je ravno skozi razpravo in pripravo besedila ustavnega zakona pokazalo, kako pomemben je dialog z lokalnimi skupnostmi, in zato je tudi prišlo do uskladitve glede tega, kako bomo izvajali oskrbo prebivalstva s pitno vodo: ali bo to zagotavljala država ali bodo to zagotavljale lokalne skupnosti. Glede na to, da je do sedaj bilo to urejeno na način, da gre za obvezno gospodarsko javno službo lokalnih skupnosti, je ta sprememba v ustavi bila potrebna v tem smislu, da je država tista, ki je odgovorna za vodne vire, ampak vendar v tretjem odstavku smo zelo jasno zapisali, da oskrba prebivalstva s pitno vodo in vodo za oskrbo gospodinjstev zagotavlja država preko samoupravnih lokalnih skupnosti in neposredno in neprofitno. Kar pomeni, da gre za preneseno pristojnost na lokalne skupnosti, po drugi strani pa tudi vendarle zelo jasen zapis v ustavi, da država in lokalne skupnosti morajo dobro sodelovati; in to je ta cilj, ki je bil dosežen tudi s tem dogovorom in usklajevanjem pri pripravi tega besedila. Torej ustava dejansko tudi v tem delu jasno določa dobro sodelovanje med državo in lokalnimi skupnostmi. Tukaj se bom samo za hip vrnil spet na odprte vodotoke, tega sodelovanja nimamo tako jasno izdelanega in zato imamo težave. To besedilo, ki ga imamo pred seboj, je jasen odgovor, še enkrat, predvsem multinacionalkam, da bomo v Sloveniji sami upravljali z vodnimi viri, je pa res, da tudi tiste viške vode – kajti Slovenija je izjemno vodnata država in je to naše pomembno narodno bogastvo –, tiste viške vode, ki jih lahko dejansko prodajamo pod tržnimi pogoji, torej gre predvsem za ustekleničeno vodo, lahko prodajamo tudi v tujino tudi po spremembi te ustave. Ti viški vode, ki jih prodajamo ne nazadnje po zelo visokih cenah, kar poglejte, kakšno ceno dosega, recimo, Donat na svetovnih tržiščih, to je 50-, 100-kratnik tistega, kar plačujemo doma za pitno vodo. Prav bi bilo, da bi tudi iz tega naravnega bogastva razmišljali o tem – tako kot so se, recimo, na Norveškem organizirali, ker sicer imajo izjemno velika nahajališča nafte in plina –, da gre delež tega dobička tudi v pokojninski sistem oziroma v pokojninski sklad. Prav bi bilo, da preučimo tudi možnost, da predvsem iz tistega deleža, ki se prodaja na mednarodnem trgu – in ker dosegajo visoke vrednosti ustekleničene vode, ki prihajajo iz Slovenije – del tega zaslužka namenjamo tudi za naš pokojninski sistem in s tem zapremo tisti krog, da poskrbimo dolgoročno, ne samo zaradi tega da bomo lahko primerno živeli v Sloveniji, ker bomo imeli dostop do vode, ampak da si bomo tudi skozi tiste viške zagotavljali primeren standard v primeru upokojitve. Torej cela vrsta priložnosti se ponuja v prihodnosti o tem, kako je treba upravljati z našo lastnino, za našim naravnim bogastvom. Današnja razprava in današnji zakon je dober temelj za to, da smo lahko uspešni tudi na drugih področjih in se odzivamo tako jasno, kot smo se odzvali tudi pri zaščiti pitne vode. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat. Pripravita naj se gospod Franc Laj in gospod Ivan Prelog.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane in spoštovani! Danes bomo, sem prepričana, sprejeli dopolnitev Ustave Republike Slovenije z vpisom pravice do pitne vode vseh, kar je seveda zelo zelo pomembno in ta dopolnitev 70. člena z vpisom 70.a člena, ki ga bom prebrala, sicer smo ga že slišali, ampak mislim, da je prav, da še enkrat preberem ta 70.a člen, pravica do pitne vode: "Vsakdo ima pravico do pitne vode. Vodni viri so javno dobro v upravljanju države. Vodni viri služijo prednostno in trajnostno oskrbi prebivalstva s pitno vodo in z vodo za oskrbo gospodinjstev in v tem delu niso tržno blago. Oskrbo prebivalstva s pitno vodo in z vodo za oskrbo gospodinjstev zagotavlja država preko samoupravnih lokalnih skupnosti neposredno in neprofitno. Zakone, ki urejajo vsebine iz novega 70.a člena Ustave je treba uskladiti s tem ustavnim zakonom v 18 mesecih po njegovi uveljavitvi." Torej, to določilo nalaga Vladi in Državnemu zboru še veliko dela v naslednjih mesecih. Vesela sem, spoštovane in spoštovani, da smo v tem državnem zboru zmogli uskladiti stališča poslank in poslancev in poslanskih skupin do tega besedila in da bomo danes s pritiskom na tipko "za" sprejeli odločitev, da se dopolni 70. člen Ustave in s tem zavaruje pitno vodo kot javno dobrino ter da se s tem prepreči morebitna privatizacija upravljanja s pitno vodo. Enotnost poslank in poslancev glede vpisa pravice do pitne vode je pomembna posebej zato, ker Ustava Republike Slovenije v 179. členu določa, da sprejme Državni zbor spremembo ustave oziroma ustavnega zakona z dvotretjinsko večino vseh svojih članov. Pa mi dovolite, da spomnim še na nekatere razloge, ki so pripeljali do tega, da smo pripravili spremembo ustave. Ti razlogi so. Voda je skupen vir za preživetje človeštva in javna dobrina, zaradi tega mora biti dostop do nje temeljna in splošna pravica vseh. To stališče podpira tako Evropski parlament, ki v številnih resolucijah nasprotuje liberalizaciji vodnega sektorja, in tudi Organizacija združenih narodov. Glede na analize Združenih narodov dostopa do čiste pitne vode nima 783 milijonov ljudi, dve in pol milijardi pa nima ustreznih sanitarnih pogojev in po podatkih Unicefa na svetu vsak dan umre tisoč 400 otrok, mlajših od petih let, zaradi bolezni, povezanih z diarejo, ki so posledica onesnažene vode, neustreznih sanitarnih razmer in pomanjkljive higiene. Do leta 2050 naj bi bilo na Zemlji že dobrih 9 milijard ljudi, kar pomeni, da se bo v času ene generacije število ljudi povečalo za več, kot je bilo vseh ljudi na Zemlji na začetku 20. stoletja. To pa, spoštovane in spoštovani, pomeni močan pritisk na vodne vire. Naravni viri, med katere spada tudi pitna voda, so tisti, za katere finančni analitiki ocenjujejo, da bodo v prihodnosti najbolj dobičkonosni. Zato lahko opazimo, da velike korporacije kupujejo kmetijska zemljišča in vodne vire. Problem vode je pri tem najosnovnejši, saj je voda naravna dobrina, ki je pogoj za življenja na Zemlji. In, ja, brez velikih analiz lahko ugotovimo, da bomo vodo nujno potrebovali za preživetje in za razvoj. Torej je voda tista dobrina, ki bo korporacijam omogočala delovanje v bližnji in daljni prihodnosti, zato se njihov interes po tej dobrini povečuje. Na svetu se za potrebe kmetijstva porabi 70 % vode, 20 % za industrijo in le 10 % za gospodinjstva. V industrijsko razvitih državah pa se za industrijo porabi več kot polovica razpoložljive vode. Z vpisom v ustavo, da oskrbo s pitno vodo izvajajo neprofitne javne službe, damo zelo jasen signal Evropi in svetu, da v Sloveniji vodooskrba ne bo namenjena pridobivanju dobička, temveč bosta dostop do pitne vode in komunalna ureditev človekovi pravici. Naj povem še to, da smo v Evropi druga država, ki bo vpisala univerzalno pravico vseh do pitne vode v ustavo, doslej je to storila le Slovaška. Upam, da bo zgled tako Slovaške kot Slovenije o zaščiti vodnih virov z vpisom te zaščite v ustavo spodbudil tudi ostale države Evropske unije, da bodo sledile našemu zgledu in vpisale pravico do pitne vode v ustavo. Dodala bi še, da je Slovenija v okviru Evropske unije uspela tudi z zahtevo, da se v sporazum CETA vnese posebno poglavje o vodi. Tudi to dokazuje jasen interes Slovenije, da se vodni viri zaščitijo. To tudi v okviru držav Evropske unije pove, da Sloveniji ni vseeno, kaj se bo z vodo dogajalo v naslednjih letih in stoletjih. Naj zaključim z naslednjim. V Sloveniji smo prisluhnili civilni iniciativi, ki je izpeljala široko akcijo za vpis pravice do pitne vode v ustavo. Zbrala je preko 50 tisoč podpisov državljank in državljanov. Zato se tudi jaz zahvaljujem vsem, ki so v tej civilni iniciativi za to poskrbeli. Na predlog Zavezništva smo sopodpisniki predloga za spremembo 70. člena ustave tudi poslanci Desusa, poslanci SD in Združene levice. Kot podpredsednica Ustavne komisije se tudi sama zahvaljujem vsem, ki ste v dosedanjih postopkih in boste danes s svojim glasom "za" prispevali k vpisu te univerzalne pravice do pitne vode v ustavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Laj. Pripravita naj se gospod Ivan Prelog in mag. Bojana Muršič.
Hvala za besedo, predsedujoči. Vsem skupaj prav lep pozdrav! Mislim, da smo res pred zgodovinskim trenutkom, ki ga absolutno podpiram od vsega začetka, in sicer gre za zapis pravice do pitne vode v ustavo. Zakaj sem od vsega začetka zraven pri tej zadevi? Zaradi tega, ker smatram in sem prepričan, da je voda strateška dobrina prihodnosti in to, kar je danes nafta, bo v prihodnosti voda. Temu smo že lahko priče, saj vidimo, da na tistih območjih, kjer imajo problem s pitno vodo, nastajajo zelo velike tragedije. Tudi prihaja do preseljevanja narodov. In prav je, da že danes začnemo skrbeti za prihodnost. Z zapisom pravice do pitne vode smatram, da bomo storili velik korak tudi pri podpori investicij za oskrbo s pitno vodo na območjih, kjer tega prebivalci še nimajo. Upam, da bo temu tako in da bomo vsi preskrbljeni s pitno vodo v Sloveniji. Ne smemo pa nikakor pozabiti zelo velikih apetitov multinacionalk. Naj samo nazorno prikažem nekaj primerov. Vsem nam so znana velika podjetja v Sloveniji – farmacevtska –, ki delujejo pri nas na našem ozemlju prav zaradi tega, ker imajo dostop do kvalitetne vode. Prav tako je s pivovarsko industrijo in lahko bi še našteval. Zelo pomembno se je treba ozreti tudi v preteklost, ker kot vemo, pitna voda ni samo tista in neodvisna dobrina, ki se nahaja globoko v zemlji, ampak ravnanja z nadzemnimi vodami tudi lahko vplivajo in vplivajo močno na kvaliteto pitne vode, ki je pod zemljo. Kot vemo, so določeni posegi v prostor bili prej, bom rekel, zelo nepremišljeni, zato pa prihaja do tega, da se srečujemo z enimi zelo močnimi skrajnostmi, ko enkrat imamo izredno veliko vode, ki povzroča veliko tudi škode, po drugi strani pa s sušami in omejitvami porabe pitne vode. Zato pozivam in opozarjam, da je treba v bodoče tudi s posegom v prostor biti pozoren, da bomo lahko res ohranili to bogastvo, katerega imamo. Najlepša hvala.
Hvala tudi vam. Besedo ima gospod Ivan Prelog, pripravita naj se mag. Bojana Muršič in gospa Violeta Tomić. Gospod Prelog, beseda je vaša, izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Spoštovani vsi prisotni! V razpravi o predlogu ustavnega zakona bi se rad odzval predvsem na očitke, ki smo jih tisti, ki se zavzemamo za vpis pravice do pitne vode, deležni že več čas ustavnorevizijskega postopka. Predvsem s strani tistih, ki so že večkrat tako na Ustavni komisiji kot tudi na seji Državnega zbora izjasnili, da predloga za spremembo oziroma danes ustavnega zakona ne bodo podprli. Njihovemu ravnanju se niti ne čudim glede na stališče, ki so ga zavzeli leta 2012, ko je Evropska komisija želela z direktivo prepustiti izvajanje vodooskrbe tudi velikim evropskim koncernom, katerih glavno vodilo je predvsem ustvarjanje dobička. Takratna slovenska vlada je namreč predlog komisije na žalost podprla. Na srečo je leta 2013 več kot 1,5 milijona prebivalcev EU s peticijo Right to water, naslovljeno na Komisijo, vplivalo na to, da se ta direktiva, ki bi odprla vrata privatizaciji oskrbe s pitno vodo, ni uveljavila. Januarja 2016 pa je civilna iniciativa za Slovenijo in svobodo pričela z zbiranjem podpisom za vpis neodtuljive pravice do vode v Ustavo Republike Slovenije. V predlogu državljanske peticije je bilo med drugimi zahtevano tudi, da se v Ustavi Republike Slovenije zaščiti vse vodne vire pred privatizacijo in da ima vodooskrba prebivalstva absolutno prednost pred ostalimi rabami vode. Peticija je bila v obliki državljanske pobude 11. 3. 2016 z več kot 52 tisoč podpisi varuhov vode skupaj z zahtevami predana predsedniku Državnega zbora Republike Slovenije dr. Milanu Brglezu. Zato se ne moremo strinjati s tem, da gre pri teh spremembah ustave za veliko demagogije in za socialistični refleks. Na zadnji seji Ustavne komisije nam je bilo predlagateljem amandmaja k predlogu ustavnega zakona celo očitano, da gre za nekakšno venezuelsko koalicijo, češ da bomo tako kot Venezuela, dežela nafte, ki ima državno oblast nad naftnimi viri, prevzeli oblast nad vodnimi viri in vodooskrbo. Pa ne zgolj mi, podtikanj in žalitev so bili deležni celo člani strokovne skupine, še posebej pa poročevalec dr. Lojze Ude. Naj opozorim tudi na Twitt z dne 12. 6. letos, s katerim se je na ciničen način izražalo nasprotovanje temu predlogu. Naj citiram: "Vladajoči bi zapisali pravici do pitne vode v ustavo, po Orwellu sledi zapis pravice do zraka, lulanja, davkov, kazni do smrti." Žal mi je, da so za nekatere pobuda več kot 1,5 milijonov državljanov EU in več kot 52 tisoč prebivalcev Slovenije ter prizadevanja ustavnopravnih in ostalih strokovnjakov pri oblikovanju stališč k osnutku ustavnega zakona, kjer je sodelovala tudi vodarska stroka, nebodigatreba, ceneni populizem in demagogija ter socialistični refleks. Še posebej, če se zavedamo, da skoraj nobena od zahodnih držav članic EU in njenih državljanov za razliko od nas nikoli ni izkusila social- ali realsocializma. Kaj so torej zahtevali državljani EU? Evropsko komisijo so pozvali k trem ukrepom: naj vsem državljanom EU zagotovi dostop do vode in sanitarnih storitev, naj izključijo oskrbo z vodo in upravljanje vodnih virov iz pravil notranjega trga in liberalizacije ter naj okrepi prizadevanja za dosego univerzalnega dostopa do vode in sanitarnih storitev po vsem svetu. In kaj predlagamo mi, v čem je torej naš predlog socialističen? Pa naj bo to zgolj retorično vprašanje, na katerega vam ni treba odgovarjati. Očitati pa vam želim tudi nespoštljiv in zaničevalen odnos do strokovne skupine. Kot veste, je ločeno mnenje Državnemu zboru tako pri stališčih kot pri predlogu ustavnega zakona posredoval zgolj dr. Kambič. Kambič je ocenil, da obstoječa zakonska zaščita zadostuje, hkrati pa nasprotoval ideji, da bi zasebniku in tujcem preprečili izvajanje oskrbe prebivalcev s pitno vodo po tržni zakonitosti. Vsi ostali člani so predlog za spremembo ustave oziroma vpis v pravico do pitne vode v ustavo podprli. Sam na tem mestu ne bom ravnal tako in gospoda dr. Kambiča politično diskvalificiral, tako kot se je dr. Udeta zaradi mnenja, ki ga dosledno zagovarja. Rad pa bi na tem mestu opozoril, da vsi ustavnopravni strokovnjaki, ki so vam blizu, ne delijo ne vašega mnenja in ne mnenja dr. Kambiča. V Poslanski skupini smo se v tem skoraj letu, kar traja ustavnorevizijski postopek, za razliko od vas posvetovali tako s civilno iniciativo kot tudi s številnimi strokovnjaki vodarske in pravne stroke. Med njimi je bil tudi ustavnopravni strokovnjak, ki ga sam osebno zelo cenim in ki ga tudi vi cenite oziroma izpostavljate, ki ste ga kandidirali za mnoge javne funkcije in ki pozdravlja pobudo in napore, da se ta pravica vpiše v ustavo, saj je voda izjemnega strateškega nacionalnega pomena in tudi z globalnega stališča. Tudi sam je opozarjal na pobudo Right to water, ki je šla v smer zaščite, da imajo države članice same pristojnost odločati, kako bodo izvajali svojo pravico. Opozoril je tudi na potrebo, da se zagotovi po kvaliteti in po količini nujna voda za človeka dostojno življenje, torej človekovo dostojanstvo kot ustavna kategorija, ne le pravico do življenja in vprašanje dodatnih količin v smislu cenovne dostopnosti. Vsekakor mu je blizu možnost, da se oskrba s pitno vodo izvaja v obliki neprofitne javne službe, kjer se izključni privatni sektor, ki sicer še ni prevladujoč v EU, lahko pa bo v prihodnje. Zato se mu zdi ureditev vzorčnega primera Slovenija smiselna. Ali pa kombinacija javnega in privatnega, da se zagotovi, da privatni del ne gre na škodo javnega. Torej, da se omogoči tiste načine gospodarjenja z vodo, ki zagotavlja dostopnost, torej nizko ceno, enakopravno trajno oskrbo s pitno vodo. Opozoril nas je tudi, da glede tega ustavni predlog v vsakem primeru zagotavlja dostopnost oskrbe z vodo in s količino, ki je nujna za zagotovitev človeku dostojnega življenja. V okviru tega bodo katerikoli ustavni sodniki interpretirali določbo. Tudi dodatne količine vode pa so po dostopnih cenah. Če take norme ni, ni ustavne ovire, ki bi preprečila dražitev cene vode v neskončnost. Ta določba, ki je bolj socialno naravnana, bo narekovala odločanje v tem okviru. Pri tem naj povem, da so se mi globoko v spomin vtisnile besede, ki mi jih je izrekel ob slovesu: "Pri tej stvari ne nastopam kot politik, ampak kot Slovenec." Naj na tem mestu z njegovimi argumenti tudi končam. Po moji oceni gre za strokovnjaka, ki mu razen več kot očitnih kvalitet ni mogoče nič očitati, niti svetovnega in političnega nadzora ne, še posebej pa mu ne moremo očitati stupidnosti. Zato upam oziroma od vas do prihodnje pričakujem, da boste tako kot vsi mi do ustavnopravnih strokovnjakov, četudi se ne strinjate z njihovimi mnenji, izkazovali dolžno spoštovanje in ne bodo več deležni žaljivih tvitov kot tistega, s katerim je že marca letos bil predlog za spremembo ustave pospremljen z zapisom: "Pravica do zdrave pameti in obrambe pred gnjavažami s stupidnimi predlogi." Večino svojega življenja sem se ukvarjal z vodami v tehnološkem smislu. Ob nastopu mandata pa sem si kot poslanec zastavil cilj prav to, o čemer danes odločamo. V ta namen je SMC dal tudi izdelati raziskovalno nalogo z analizo, kako je to urejeno po evropskih državah, ter še posebej nalogo za to, kako je to urejeno v Švici. Upam, da bo epilog današnjega odločanja o tako pomembni stvari dober za vse nas, ne glede na politično pripadnost. Voda je naša nafta prihodnosti. Za nafto obstaja alternativa, za vodo, žal, ne. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Prelog. Besedo ima mag. Bojana Muršič. Pripravi naj se gospa Violeta Tomić. Izvolite, gospa Muršič.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovane kolegice, lep dober dan! Sicer moram reči na začetku, da sem razočarana, da smo ob tako pomembni točki v tako majhni postavi v Državnem zboru. Res je, da smo malce utrujeni, glede na to, da smo danes končali sejo okoli pol tretje ure in da smo pri tako pomembni točki v takšni zasedbi. Ampak tudi opravili smo že uvodne obrazložitve, verjamem, da se marsikdo med nami bo nekajkrat danes ponovil, kar smo že povedali v prvi razpravi, ampak nič zato. Ta pravica do vpisa v ustavo bi že zdavnaj morala biti narejena, saj že v prejšnjem mandatu so poslanke in poslanci želeli vpis te ustavne pravice do vode v ustavo, vendar jih je mandat prehitel. Še posebej se v tem mandatu zavzemamo za ureditev te splošne in temeljne pravice v Ustavi Republike Slovenije. K temu nas pozivajo tudi številne občine. Vsak dan prejemamo pozive oziroma sklepe občinskih svetov o tej zadevi, tudi civilne iniciative kažejo veliko zanimanje za to, pa tudi izražena velika podpora nas, poslancev, da to zadevo danes tudi izpeljemo. Prepričana sem, da je voda vitalni del okolja, osnovna dobrina in naravni vir strateškega pomena za nas vse. Brez vode ni življenja. Zato je še toliko bolj pomembno, da to vpišemo v ustavo in ta cilj zaščitimo. Brez vode si ne predstavljamo življenja, potrebujemo jo za pitje, higieno, rast, razvoj, vendar žal ti vodni viri so neenakomerno razporejeni tako v svetu kot tudi pri nas v Sloveniji. Žal se tudi soočajo nekatera območja v Sloveniji s tem, da enostavno nimajo dostopa do vode. Takrat seveda pristopijo civilne iniciative, tudi prostovoljna gasilska društva, ki pomagajo, da imajo ljudje vodo. Torej, ureditev dostopa do pitne vode kot splošne temeljne pravice je izključno ključno varovana pravica in s tem želimo preprečiti morebitno privatizacijo vodnih virov. Res je, Slovenija je relativno bogata z naravnimi viri vode, tudi kakovost je na visoki ravno, zato velikokrat raje odpremo pipo in pijemo vodo iz pipe kot pa ustekleničeno vodo. Marsikje v svetu se lahko poslužujejo zgolj te ustekleničene vode, kajti imajo zelo oporečno vodo. Vendar, da smo preskrbljeni z naravnimi vodnimi viri, še ne pomeni, da lahko z njimi ravnamo mačehovsko, kajti spreminjajo se tudi klimatske razmere in lahko se nam tudi zgodi, tudi pri nas v Sloveniji, da si bomo to dobrino morali zagotavljati na drugačen način – če ne pri nas, pa mogoče prihodnji rodovi, ki bi se lahko tudi soočili s pomanjkanjem teh virov. Tudi zdaj se že kaže, predvsem v sušnih mesecih, ko je treba uporabljati vodo tudi v kmetijstvu, da enostavno te vode primanjkuje. Slutiti je, da bodo veliki koncerni lahko na račun vode pridobili možnost za monopolne dobičke, predvsem iz tega, kajti naša infrastruktura je dotrajana, sredstev za infrastrukturo lokalne skupnosti in država imajo premalo in tudi pri črpanju evropskih in kohezijskih sredstev se nam velikokrat dogaja, da nimamo pravih meril in kriterijev in včasih se nam lahko oziroma se nam mogoče tudi zna zgoditi, da se bodo ta sredstva zaradi nedogovora morala tudi vračati. Vsekakor to je nedopustno in v teh primerih bi morala postopati država, da bi se te stvari in te anomalije preprečile. Zato je toliko bolj pomembno, da z vodnimi viri upravlja država. V bistvu v začetku je bilo poudarjeno, da s samim vpisom v ustavo ne bomo naredili vsega. Seveda ne, potrebujemo podzakonske predpise. V Poslanski skupini Socialnih demokratov se globoko zavedamo, da imamo le še nekaj mesecev do konca mandata, zato smo julija 2016 na Ustavno komisijo naslovili, da je vpis v ustavo le prvi korak, ampak da moramo čim prej, nemudoma in takoj pričeti s podzakonskimi predpisi. Zato v tem trenutku apeliram tudi na predsednika Vlade, ki je v začetku tudi povedal, da je zelena Slovenija ključna, da se v normativnem programu vlade za prihodnje leto opredeli vse ključne dokumente, ki so potrebni, ki jih bo treba sprejeti na državni ravni, da v prihodnjem letu te zakonske predpise sprejmemo, nato pa potem tudi v skladu s tem te podzakonske predpise sprejmejo tudi lokalne skupnosti, kajti tudi te bodo morale svoje predpise prilagoditi. Slovenija je, kot sem že rekla, bogata za naravnimi viri, ki bi jih lahko tudi izkoriščale multinacionalke, zato se temu moramo in moramo upreti. Zakaj? Zaradi tega, ker bi lahko bile visoke cene vode, če bi multinacionalke prevzele te strateške vire in tudi če bi prišlo do javno-zasebnih partnerstev, kljub temu da ima nekje delež država ali lokalna skupnost, lahko prihaja do zelo velikih razhajanj v ceni, v plačilu omrežnin in zato je ključno, da se ta vir zaščiti. Da zaključim. Ohraniti moramo naravne vire, jih ustrezno zaščititi in nikakor ne dopustiti možnost privatizacije vodnih virov, zato je ključno, da smo v Ustavo, v ta 70.a člen zapisali, da vodni viri morajo biti v upravljanju države in da vodooskrbo prebivalcev zagotavljamo preko lokalnih skupnosti na neposreden in neprofiten način. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Violeta Tomić, pripravita naj se mag. Julijana Bizjak Mlakar in dr. Jasna Murgel.
Hvala za besedo, predsedujoči. Veseli me, da redkokdaj dosežemo takšen konsenz, kot smo ga tokrat okoli vpisa vode v ustavo. Tako danes poslušam pravzaprav všečne besede, predvsem s te strani, kjer smo prisotni – upam, da desnica ne obstruira debate o vodi, kajti to je tema, ki ni ne leve ne desna, ampak zadeva dejansko vsakega prebivalca Slovenije. Z različnimi besedami pravzaprav govorimo isto, govorimo o tem, kako pomembna je voda za življenje prav vsakega človeka na Zemlji. Sedaj v času, ko smo priča globalnemu segrevanju in z njim povezanimi podnebnimi spremembami, je ta pritisk na vodne vire toliko večji. Zaradi rasti prebivalstva na svetu se bodo ti pritiski še povečali v prihodnosti in na žalost se je na vodo v zadnjih desetletjih gledalo kot na tržno blago. Ravno zaradi tega smo priča velikim pritiskom mednarodnih korporacij, da bi privatizirali vodne vire. Izkušnje držav in mestnih oblasti, kjer so nadzor in izkoriščanje javnih vodnih virov prevzele korporacije, so seveda slabe. Cena vode se je praviloma zvišala, korporacije niso vlagale v vzdrževanje vodovodne infrastrukture, kvaliteta vode je upadla, medtem ko pa je dobiček zasebnih korporacij rastel. To ni samo omejevalo dostopa do pitne vode tistim najrevnejšim, ampak so mnoge države pod pritiskom mednarodnega kapitala celo prepovedale tu in tam zbiranje deževnice. Mi, v Sloveniji smo blagoslovljeni z zelo zeleno in vodnato pokrajino, vendar tudi to ni nekaj dokončnega, kar bi nas lahko uspavalo. Če potujemo po Afriki, vidimo, da so se včasih oaze spremenile v puščave. Temu rečemo dezertizacija pokrajin. Vidimo lahko sredi puščave ostanke mogočnih dreves in vemo, da je prišlo do drastičnih podnebnih sprememb, čemur smo lahko tudi mi danes, jutri priča. Argument trojke, ki ga nekateri danes zagovarjajo, na žalost, in zagovarjajo privatizacijo pitne vode in vodnih virov, je, da je država slab gospodar. Mi upravljamo z državo in nikakor ne smemo dovoliti, da smo slab gospodar na svoji zemlji, kajti, čemu imamo potem pravzaprav samostojnost. Bomo rekli, da v državah, kjer so privatizirali vodne vire, lahko poročajo zgolj o izjemno slabih praksah, recimo iz Francije, Portugalske, Velike Britanije, Grčije, Bolivije, da o Afriki sploh ne govorimo, kjer je ogromno prebivalstva bolj žejnega kot lačnega in kjer se dogaja, da celo onesnažujejo in zastrupljajo vodnjake, da bi povzročili eksodus z določenega življenjskega območja. V teh državah, ki sem jih pravkar naštela, seveda, če boste potovali in verjetno ste potovali tam, ne moremo odpreti pipe in piti vodo, tako kot jo lahko pijemo mi. Kot smo že danes slišali, voda iz pipe v Sloveniji je marsikje kvalitetnejša kot tista, ki jo kupimo ustekleničeno. Da ne govorim o tem, da plastika ob svojem segrevanju in hlajenju sproža rakotvorne spojine, ki so za zdravje prebivalstva zelo nevarne. Zato smo v Združeni levici pravzaprav ves čas izpostavljali ključne točke. Skratka, voda mora biti dostopna vsem univerzalno, obravnavana mora biti torej kot človekova pravica. Privatizacija vodnih virov in oskrbe s pitno vodo mora biti popolnoma onemogočena; konec koncev, tudi primeri iz tujine, kot smo rekli, jasno dokazujejo, da je privatizacija neučinkovita in izjemno škodljiva za uporabnike. Edina oblika torej, ki zagotavlja univerzalen in nediskriminatoren dostop do pitne vode, je v obliki neprofitne javne službe. Zelo me je prizadelo kot Belokranjico, ko sem slišala, da je ena najboljših slovenskih voda, najčistejših, se pravi, Costella, bila prodana Arabcem. Arabci, kot vemo, imajo nafto, ki jo prodajajo drago in držijo primat na svetu in seveda kujejo dobičke. Mi imamo vodo; vodo, ki se nam je ni splačalo ne črpati ne prodajati; zanimivo, tujcem pa se splača. Če bomo želeli zadovoljiti tržišče tistih držav, ki so brez vodnih virov, potem si lahko obetamo, da bomo izčrpali podtalnico in ostali brez tega, kar se nam zdi, da je zdaj v velikih količinah. Pred mnogimi leti sem brala knjigo z naslovom Nespametni bodo žejni. Dejstvo je, in približno 20 let nazaj nismo verjeli, da je to tako, toda tisti, ki bo obvladoval vodo in hrano, tisti bo obvladoval svet, tisti bo gospodar sveta. Zato naj se dotaknem tudi zaščite domačih semen, ki tudi ni daleč od te teme. Mi moramo hrano in vodo zaščititi, kajti nihče nam ne garantira, da če bomo odvisni od nakupa teh primarnih dobrin, da bomo kot človeška rasa sploh preživeli. Vemo, da je kapital zelo lačen in žejen in da mu nikoli ni dovolj. Tisti, ki mislijo, da je kapital tista altruistična tvorba, ki bo skrbela za nas, ki bo skrbela za našo infrastrukturo, ker smo mi tako slab gospodar, tisti se zelo moti, kapital zanima samo dobiček. Če pogledamo malo preko plankov druge države, vidimo, kako neusmiljeno do prebivalcev je ta kapital nastrojen. Na koncu koncev, papirja in denarja ne moremo jesti, skrbeti moramo za osnove. Ko slišimo, recimo, ob sušnih obdobjih, da prebivalci ne smejo zalivati vrtov, nihče pa nikoli ne prepove velikim uporabnikom, pijačarski industriji, se pravi, industrija lahko neomejeno uporablja vodo, medtem ko ljudje, ki bi pili to vodo oziroma zalivali vrtove, pa morajo paziti. Dotaknili smo se tudi prostotrgovinskih sporazumov CETA in TTIP. Tudi oni imajo velike načrte z našo vodo in tu je vpis vode v ustavo našega vitalnega pomena. Glede na to, da je voda najpomembnejša dobrina, ki jo ljudje imamo, saj sestavlja preko 70 % človekovega organizma, v možganih jo imamo celo 92 %, dehidracija pa pomeni gotovo smrt, voda ima tudi spomin. To so v 80. letih prejšnjega stoletja znanstveniki dokazali in ta dokaz je meni osebno zelo ljub, kajti voda ima svojo identiteto, ima svojo inteligenco, ima tudi kodo, ki se veže na naš DNK. Tudi v Sloveniji so znanstveniki mednarodno priznani po svojih raziskavah. Imamo Inštitut Bion, ki je med vodilnimi v svetu, in tudi Institut Jožef Stefan je zelo priznan na področju raziskovanja vode. Skratka, voda obdaja celoten svet in tudi nosi s seboj vse nečistoče tega sveta in raztaplja nečistoče tega sveta, kakor tudi raztaplja nečistoče v našem organizmu. Umiva nas od zunaj in od znotraj in zato je izjemno pomembno, kako kvalitetno vodo pijemo. Skrbeti nas mora tudi za onesnaženje podtalnice in za onesnaženje deževnice. Skratka, voda je izvir življenja in če bo onesnažena, je obstoj planeta in vseh živih bitij zelo vprašljiv. Glede na to, da letno porabimo 1,6 % zmogljivosti naše Zemlje, če se dotaknem ekološkega stališča, je moje osebno mnenje, da je samo z vpisom vode v ustavo lahko voda zaščitena, da je državljani lahko varno pijemo in da je naša last. Zato se veselim današnjega dneva in tega vpisa in hvala za vašo pozornost.
Hvala, gospa Tomić. Besedo ima mag. Julijana Bizjak Mlakar, pripravita naj se dr. Jasna Murgel in gospa Marija Bačič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani poslanci, poslanke, drugi prisotni! Širok odpor civilne družbe na pritiske tako imenovane trojke, to je Evropske centralne banke, Mednarodnega denarnega sklada in Evropske komisije po liberalizaciji trga storitev, tudi oskrbe s pitno vodo, je pokazal visoko stopnjo osveščenosti prebivalstva držav Evropske unije o pomenu javnih storitev. Pred tem je bila še posebej izpostavljena univerzalna pravica prebivalcev do pitne vode, ki ne sme biti okrnjena. Žal imajo profitni interesi oziroma korporacije pogosto vpliv na odločitve institucij, ki trojko sestavljajo. To se je odrazilo tudi v predlogu direktive Sveta Evropske unije in Evropskega parlamenta o podeljevanju koncesijskih pogodb. Slovenija kot verjetno ena izmed najbolj poslušnih članic Evropske unije je v letu 2012 to direktivo podprla. Predlog direktive je med drugim predvideval obvezno objavo javnih razpisov podeljevanja koncesijskih pogodb, katerih vrednosti je višja ali enka 5 milijonov evrov, v Uradnem listu Evropske unije. Upor prebivalstva, v katerem je 1,66 milijonov državljanov Evropske unije nasprotovalo direktivi in s tem privatizaciji vodnih virov, je prispeval k spremembi direktive, tako da je bila oskrba prebivalcev z vodo izvzeta iz pravil enotnega trga in liberalizacije. To pomeni, da bo za oskrbo prebivalstva z vodo lahko še naprej skrbela javna oblast, seveda če bo dovolj osveščena, da bo to pravico tudi izkoristila. Kljub množici dokazov o škodljivosti liberalizacije in komercializacije javnih storitev tako na področju zdravstva, šolstva, sociale in oskrbe z vodo, vlade vztrajno sledijo interesom kapitala in korporaciji. Tudi prej smo slišali s strani nekaterih poslancev, naj bi bila država pač slaba lastnica, slaba upravljavka premoženja. Vendar pa lahko že na primeru zdravstva pogledamo, da to ni tako. Če pogledamo po uspešnosti zdravstvenih sistemov. To uspešnost je pred leti ocenjevala Svetovna zdravstvena organizacija in je na enako raven uspešnosti postavila zaporedoma Kubo, Slovenijo in Združene države Amerike, ob tem seveda, da na Kubi porabijo za to svojo uspešnost zdravstvenega sistema okoli 5 % BDP za zdravstvo, v Sloveniji porabimo okoli 9 % BDP, medtem ko v Združenih državah Amerike porabijo okoli 18 % BDP za zdravstvo, ob tem da porabijo bistveno več tudi javnega denarja za zdravstvo kot pri nas v Združenih državah Amerike. Seveda, bistvena razlika pa je v velikem obsegu privatizacije zdravstva, ki pa v Združenih državah Amerike ne nudi vsem prebivalcem ustrezne zdravstvene oskrbe. Namreč, tam se dogaja to, kar se na žalost dogaja že tudi pri nas, da lahko padeš v revščino, če zboliš. Torej država ni nujno slaba lastnica, odvisno je od tega, kakšna država je, kakšna vlada je in kako se poskrbi za to področje. Skratka, nekatere vlade so prepričane, da bi liberalizacija in privatizacija javnih storitev na področju zdravstva, šolstva, sociale prinesla konkurenco, učinkovitejše javne storitve in vitko državo, pa četudi obstajajo izkušnje v svetu, kjer so privatizacijo in komercializacijo javnih storitev prakticirali, o podražitvah storitev in o zmanjšanju dostopnosti javnih storitev, pogosto tudi o zmanjšanju kakovosti. Oskrba prebivalcev s pitno vodo se je, kjer so oskrbo z vodo oziroma vodne vire privatizirali - kolegica poslanka je malo prej naštela države, kjer se je to dogajalo, zaradi tega jih jaz ne bom –, torej oskrba se je tam poslabšala, opustila so se vlaganja v potrebno infrastrukturo, zaradi česar so se povečale izgube vode iz vodovodnega omrežja, znižala se je kakovost storitev. Zaradi navedenega jemljejo države postopno oskrbo s pitno vodo nazaj v svoje roke, na primer v Franciji tudi v Boliviji in še kje, medtem ko so na Nizozemskem z zakonom prepovedali privatizacijo oskrbe z vodo. Nekritično podeljevanje koncesij preteklih vlad in s tem privatizacija ter komercializacija javnih storitev se lahko pokaže kot draga šola za državo in za naše državljane. Če grozijo državi tožbe v primeru omejitev že podeljenih koncesij, pa četudi le tedaj, ko bo grozilo pomanjkanje pitne vode, je to lahko le znak, da se je nekdo neodgovorno igral z resursi, ki pripadajo državljanom in javnemu dobru. Zato je treba področje koncesij nemudoma urediti v interesu državljanov. Koncesije zasebnim gospodarskim družbam so oblika privatizacije javnih storitev, čeprav v Državnem zboru pogosto slišimo, naj bi to ne bilo tako. Gre pa za obliko privatizacije, kar potrjuje tudi družboslovna znanost, in sicer z vsemi problemi, ki jih prinaša ta privatizacija in tudi, če gre tudi za komercializacijo, komercializacija javnih storitev. Kadar so to profitne družbe, ki dobijo koncesijo za opravljanje javnih storitev, govorimo še o komercializaciji javnih storitev. V želji po odprtosti je bilo ob osamosvojitvi v Ustavo Republike Slovenije vpisano besedilo, da lahko naše naravne vire koristijo tudi tujci. Novo morebitno nevarnost prinašajo tudi mednarodni trgovinski sporazumi, ki se nekateri pripravljajo vrsto let v strogi tajnosti. Koristi od sporazumov pa bodo imele predvsem mednarodne korporacije. Ne vemo, kaj vse je oziroma bo vsebina mednarodnih pogodb. Nobena dodatna varovalka pred škodljivimi mednarodnimi sporazumi ni odveč. Danes je bilo že tudi jasno povedano, zakaj tovrstni zapis samo v zakon ni dovolj. Zapis v ustavo je nedvomno potreben. Predlog ustavnega zakona o dopolnitvi III. poglavja Ustave Republike Slovenije je pomemben korak pri varovanju interesov prebivalcev Slovenije za zaščito vodnih virov za oskrbo z vodo. Jasno pa je treba ločiti zagovorništvo pravic prebivalstva od skrbi za interese posameznih gospodarskih družb in koncesionarjev, kjer gre za čisti zasebni interes. Poslanska skupina Desus je med pobudniki za vpis določb v ustavo in tukaj lahko rečemo, da glede tega, ali bomo pobudniki ali ne, nismo imeli nikoli niti najmanjše dileme. Menimo, da je to pravilna odločitev. Prav zaradi tega še posebej pozdravljam pozitivno naravnanost večine parlamentarnih strank, občin in civilne družbe, ki so prepoznali javni interes in nevarnost, ki jo v Sloveniji prinašata liberalizacija in komercializacija vodnih virov, saj ti niso vedno niti obnovljivi in tudi ne neizčrpni. Ker gre za življenjski interes prebivalcev, verjamem in upam, da se boste, spoštovani poslanci, vsi postavili na stran ustavne zaščite dolgoročnih interesov našega prebivalstva in naše države na področju oskrbe s pitno vodo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Jasna Murgel. Pripravita naj se dr. Franc Trček in gospa Marija Bačič. Izvolite, dr. Jasna Murgel.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Danes se, kot se vsi strinjamo, pogovarjamo o zelo pomembni temi. Vsakič, ko se pogovarjamo o Ustavi, je to zelo pomembna zadeva za našo državo. In res se je lepo pogovarjati na način, kot se danes pogovarjamo, na način, kot danes razpravljamo, na način, da se nas večina strinja o tem, kaj je treba narediti. To tudi mene, moram reči, zelo veseli in navdaja z optimizmom. Če bomo in ko bomo spremenili ustavo, tokrat bo to deseta sprememba ustave od njenega sprejetja leta 1991. Nazadnje je bila Ustava spremenjena leta 2013 glede vnosa fiskalnega pravila in glede referendumske ureditve. Po naši in po moji oceni je ta odločitev, ki jo sprejemamo danes oziroma ki jo bomo sprejeli, da bomo spremenili Ustavo glede vpisa vode v Ustavo, ena pomembnejših, ki jih bomo sprejeli v tem mandatu Državnega zbora. S to odločitvijo, to smo že povedali vsi, ampak nič hudega, če še enkrat ponovimo, bo Republika Slovenija postala ena redkih držav, ki bo imela pravico do vode vpisano v ustavi. Večina se nas strinja, ustavna večina se nas strinja, da je to zelo pomembno in da je to treba narediti. Pravica do vode je eksplicitno zapisana v pravnem redu nekaterih držav, kot na primer Belgija, Finska, Francija, Španija, Švedska; vendar pa v teh državah pravica do pitne vode ni vpisana kot temeljna in iztožljiva človekova pravica v Ustavi. Velja pa opozoriti, da je v večini držav članic pristojnost zagotavljanja pitne vode v rokah občin in da je v večini teh držav prevladujoča oskrba s pitno vodo na strani javnih služb. Tudi mi želimo slediti, da pri nas tako ostane. Mislim, da je zelo pomembno in koristno, da smo tudi na nekem področju med prvimi, ki smo uredili to področje na tak način. Recimo tudi Slovaška je to uredila v 4. členu ustave in v tem členu je med drugim določeno, da so tudi podzemne vode in vodni tokovi v lasti države ter da je država dolžna varovati in skrbeti za naravna bogastva, vključno z vodo, v imenu svojih državljanov in tudi prihodnjih rodov. Na ustavni ravni v preostalih državah sveta imajo zapisane te pravice le še v Južni Afriki in Urugvaju; nimajo v Venezueli, če se že vrnemo na debato, ki je bila včeraj in pretekle dni. Še enkrat ponavljam, zelo pomembno je in sem vesela, da se v tem strinjamo, da se to v Sloveniji tudi uredi na ustavni ravni. Povedali smo tudi vsi danes, da se strinjamo tudi o tem, da zaščita na ravni zakona ni zadostna, da je za to potrebna ustavna ureditev, saj naša ustava ne ureja dovolj jasno, kaj je pojem javno dobro in naravno dobro. Prav je, da to uredimo za pitno vodo v ustavi bolj jasno in bolj določno na način, kot se vsi strinjamo. Očitno je, spoštovani kolegice in kolegi ter spoštovani državljani in prebivalci Republike Slovenije, da tudi javnosti veliko pomeni ta vpis pravice do pitne vode v Ustavo. Poseben občutek je, ko lahko tej želji sledimo tudi v Državnem zboru na tako enoten način, kot to počnemo danes. Ta pravica je pomembna za prihodnost, zato sem ponosna na nas, dragi kolegi, da nam bo to uspelo v tej sestavi, da bomo uredili pravico, ki je življenjskega pomena za vse nas, in da bomo za prihodnje rodove uredili pravico, ki jo bodo dobesedno vsi prebivalci naše države občutili na svoji koži. Naj dodam še svojo osebno izkušnjo. Leta 1989, ko sem pričela študirati pravo v Sloveniji, ne bi mogla niti sanjati, da bom imela to čast, da bom vplivala na spremembo Ustave skupaj s svojim takratnim sošolcem in današnjim profesorjem dr. Rajkom Knezom na Pravni fakulteti, ki je bil član Ustavne komisije, strokovne komisije, ki je sodelovala pri oblikovanju spremembe Ustave. Pomembno je in lahko vsak državljan prispeva k temu, da se zadeve v naši državi uredijo tako, da bo dobro za vse državljane. Hvala vam, kolegice in kolegi, ki boste to ureditev podprli, da bomo sprejeli pomembno spremembo za našo državo. Hvala.
Besedo ima dr. Franc Trček. Pripravita naj se gospa Marija Bačič in gospa Irena Grošelj Košnik. Dr. Trček, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ko poslušam to umirjeno razpravo, me na nek način podobno veseli kot gospo Murgel pred menoj. Oba sva v podobnih letih začela študirati, čeprav bi kdo mogoče rekel, da ne, ker Jasna veliko bolje izgleda od mene, verjetno je tudi manj dehidrirana kot jaz. Že večkrat sem rahlo metaforično, ampak tudi dejansko rekel, da prihajamo iz vode, če sprejemamo evolucijo, smo večinoma sestavljeni iz vode in brez vode nas najhitreje, kot se temu reče, vzame hudič. Onkraj tega, kar se danes dogaja in kar se bo zgodilo, pa si ne morem kaj, tudi če ne bi bil iz opozicije in tudi če se ne bi strokovno ukvarjal z infrastrukturnimi projekti, da bi si vzel besedo in opozoriti na neke zadeve, na katere opozarjajo ekološko bolj naravnani državljani in državljanke. Ta žal nujna ustavna sprememba – zakaj žal; ker živimo v takem svetu, kjer nekako to ni samoumevno – ne bo dovolj. Ne bo dovolj, če se okoljske in prostorske problematike ne bomo lotili na drugačen način, kot se ga loteva sedanja ministrica in ekipa, ki je na ministrstvu. Lahko bi govoril na dolgo in široko o noveliranju Zakona o varstvu okolja, lahko govorimo o nekih podzakonskih aktih, pravilnikih, kjer se omogoča večje onesnaževanje, kjer se po ovinkih skuša zmanjševati obseg hudo degradiranih, zastrupljenih površin, ki so posledica nekega nepremišljenega industrijskega razvoja. Lahko bi se vrnil v moje otroštvo in v Belo krajino in govoril o Krupi, lahko bi govoril o dotrajanosti vodovodnega omrežja, ker se izgubljajo prevelike količine vode. Resno bi bilo treba ob tem odpreti tudi vprašanje koncesij za industrijske rabe, tudi resno odpreti vprašanje koncesij na geotermalnem področju. Ko sem to poskušal, niti nismo dobili zadovoljivih osnovnih podatkov in odgovorov. Na tisti slavni korespondenčni seji 30. decembra preteklo leto je potem to vlada hitro požegnala. Zakaj to omenjam? Onkraj te ustavne, potrebne spremembe, vso patetiko, z vsemi retorikami ob tem, ki jih eni tako, drugi drugače ubiramo, je treba pogledati tudi stanje na terenu, ki ni razveseljujoče. In to, da bom jaz lahko dobil kozarec vode, kar je osnovna oblika človečnosti kamorkoli prideš – dobro, v Beli krajini pride še pogača zraven –, bo žalostna uteha, če bo ta voda dejansko onesnažena. In to je problematika, ki jo moramo ob tem nekoliko slovesnem trenutku nasloviti, in to je problematika, s katero bi se morali ukvarjati ne glede na to, kakšno je prečenje sestave vlade, koalicije versus opozicije, saj gre za osnovne potrebe po Maslowu ali pa po kom drugem, ki jih moramo na tej prostorski agregaciji, ki sliši na ime Slovenija, zagotavljati; ne zgolj državljankam in državljanom, ampak tudi dobronamernim obiskovalcem. In če sem zelo ekološki, moramo biti tudi manj antropocentrični in gledati tudi na floro in favno, kjer se nam dogaja, recimo, nepremišljeno izsuševanje podtalnice v Prekmurju zaradi določenih neustreznih kmetijskih politik. To so vse zadeve, ki jih moramo vzeti na znanje, ko bomo zaščitili vodne vire, ki so, upam si trditi, ob pameti, ki jo ta država in družba vseeno nekaj ima, naše največje bogastvo. In takrat, ko si Jasna ni mislila, da bomo to dajali v ustavo, čeprav jaz nisem obramboslovec, so nam, karkoli si že mislite, na FDV ali takratnem FSPN že predavali, da bodo v 21. stoletju vojne, hibridne in kakšne drugačne, tudi povezane s problematiko vode in vodnih virov. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Za besedo je prosil predstavnik predlagatelja dr. Mitja Horvat.
Najlepša hvala, predsedujoči. Do zdaj sem zlahka pustil to simpatično in umirjeno razpravo, po relativno turbulentni noči se to tudi zelo prileže. Zdaj pa se mi zdi, da je nujno, da nastopim, sicer ne v imenu Stranke modernega centra, ampak v vlogi predstavnika predlagatelja, torej Ustavne komisije; za kar moram enako, kot je kolegica dr. Murgel pred mano povedala, reči, da mi je bilo v veliko čast in zadovoljstvo sodelovati pri takem zgodovinskem trenutku, kot je spreminjanje ustave; čeprav se tudi sam nagibam k temu, da jo je treba spreminjati s tresočo roko. Zato je tudi žalostno, da ne bi v tem delu sledili samo 82. členu Ustave, da politiko pustimo ob strani, nabiranje političnih točk, vprašanje prestiža. To so stvari, s katerimi ne bi smeli obremenjevati in zlasti ne javnosti sporočati na ta način. Vendar sta me kolega iz Združene levice malo spodbudila v vsebinskem delu in zato moram kot predstavnik predlagatelja reči, da je bilo delo, ki je nastalo na podlagi predloga za spremembo ustave, ki je bilo malo bolj okrnjeno in potem kar precej živahno dogajanje od predloga dalje, da smo prišli do besedila, kakršnega predlagamo danes. Moram nujno odgovoriti na ta vprašanja, ki so bila postavljena in so seveda pomembna. Pri III. poglavju Ustave, Gospodarska in socialna razmerja, je bilo temeljno vprašanje, ali sploh potrebujemo zapis v ustavo, na kar so danes tudi nekateri opozorili; ali imamo zadostno zakonsko ureditev in ali je ta zakonska ureditev dobra. Zato bi morda v tem delu, ker so rekli, da se bodo iz teh razlogov vzdržali, ali pa nekateri, ki so rekli, da bodo še premislili, kakšno bo njihovo končno glasovanje, še enkrat poudarjam, mislim, da je prav in da moramo danes delovati na podlagi 82. člena Ustave kot predstavniki vsega ljudstva. V ospredju omenjene predlagane ustavne spremembe je prav položaj posameznika, za katere smo tukaj zbrani, smo bili izvoljeni in za katere interese moramo skrbeti. In v tem delu z vsem spoštovanjem, dr. Trček, kar se okolja tiče, že imamo ustavne določbe; in morda v odgovor zato nisem uporabil kar tako ta del. Naj povemo, da Ustava, kar se tiče okolja v širšem smislu in za naravna bogastva ter v smislu varstva, uporablja to tehniko, da se z zakonom, na podlagi zakona, v okviru zakona lahko izkorišča, izvaja aktivnosti. Zato moram reči, da nas je na Ustavni komisiji vodila misel, da se sedaj ukvarjamo z zagotovitvijo pitne vode za prebivalce, torej za posameznike in v širšem smislu tudi za gospodinjstva. Zato vprašanja varstva okolja v širšem smislu niso bila osrednja tematika te ustavne spremembe in se je med razpravo in med celotnim dogajanjem pojavilo veliko število pobud, predlogov, kaj vse bi moral ustavni tekst vsebovati. V imenu predlagatelja Ustavne komisije naj povzamem, da je bilo temeljno vodilo, da mora biti besedilo ustave kratko, zato nismo mogli vseh vprašanj, ki bi jih želeli, ki so povezana s tem osnovnim zapisom, je bilo to vodilo, da naj bo besedilo čim krajše, da naj v najožji možni meri pokrijemo vsa vprašanja. Seveda je vprašanje, kako bomo to ustavno zagotovilo v nadaljevanju uresničevali v praksi. Opozorila, ki so povsem na mestu in se z njimi absolutno strinjam, kar je povedal dr. Trček, podpišem v vsakem trenutku. Ta osnovni očitek, ki ga pa tudi nekako zaznavam v razpravi, da so te ustavne spremembe zelo antropocentrične. Seveda so, če jih pišemo za posameznika, za ljudi. Zakaj nimamo enako urejeno tudi za živali, za rastline, za vso našo naravo? Zaradi tega, ker verjamemo, da so ustavne določbe, ki jih imamo že danes in ki napotujejo tudi zakonodajalca, da naj v okviru Ustave uredi vprašanja, da bo naše življenje v našem okolju zdravo, da nam bo omogočalo dobro bivanje, visok nivo, ki ga relativno kljub ogroženim predelom in posameznim poškodbam na okolju zaznavamo in moramo vložiti napore. To so naši skupni napori, za katere velja ponuditi vsem tistim, ki odločajo, ki so pristojni, ki so odgovorni na tem področju, da odgovorno ravnajo in da storijo vse v smislu tega, kar pa danes obravnavamo – zagotovitve pravice do pitne vode za prebivalce in za gospodinjstva prednostno in trajnostno. In prav zaradi tega je ta beseda tudi v predlaganem ustavnem besedilu. To pa pomeni, da bodo morali vsi ob obstoječih ustavnih določbah glede okolja, glede javnega dobra ravnati tako, da bo zavarovano to, kar danes sprejemamo, kot rečeno, z velikim konsenzom. Takšni dogodki so res pravo praznično doživetje. Najlepša hvala.
Hvala lepa, dr. Horvat. Replika, dr. Trček. Izvolite, beseda je vaša.
Hvala za besedo. Zdi se mi, da je to vzdihovanje sedaj vmes bilo odveč. Jaz nisem pravnik, ampak mi je jasno, da ustave ne moremo pisati kot prosti spis. To je eno. Drugo. Moja profesionalna deontologija mi veleva, da sem opozoril na vse to, na kar sem opozoril. Kljub temu da nisem pravnik, sem že večkrat izrazil, da sem ustavni patriot; in lahko rečem, da ustavo kar relativno dobro poznam, mogoče za razliko od kakšnega poslanca ali poslanke. Je pa žalostno, da zlasti tisti del o gospodarski pobudi, kjer imamo tudi ekološki del vsebovan, pogosto nekako prešpricamo ali se pozabi nanj, neka zgodovina že prej omenjenih onesnaženj vodotokov in prsti in še česa drugega; pa nam veleva, da bi morali biti bolj ustavno patriotski. To je bila moja poanta. Hvala.
Gospa Marija Bačič je naslednja; pripravi naj se gospa Irena Grošelj Košnik ter gospod Danijel Krivec. Izvolite, gospa Bačič.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Danes govorimo o pitni vodi, o brezbarvnem zlatu bi lahko rekla, zato sem prepričana, da nam je vsem jasno, da so vodni viri in pitna voda naravno bogastvo, naravna dobrina, ki jo moramo varovati in ščititi tako, da se ne more privatizirati, in jo mora upravljati država preko lokalnih skupnosti. Zato pitna voda ne more in ne sme biti tržno blago in iz tega razloga je pomembno, da se zaščiti tako, da se to zapiše v Ustavo. Ker je voda nujno potrebna za življenje, saj pravimo, da brez vode ni življenja, mora biti dostop do zdrave pitne vode temeljna in splošna pravica vseh državljanov. Vodni viri morajo trajnostno in prednostno služiti prebivalstvu in zato morajo biti v prednosti pred uporabo drugih uporabnikov, na primer industrije, gospodarstva in tako naprej. Spoštovani, zavedam se, da je slovenska zakonodaja podrejena direktivam Evropske unije in mednarodnim pogodbam, ki so nad našimi zakoni. Dokument, ki pa se temu ne podreja, pa je ustava. Ker je ustavo težje spreminjati, je zelo pomembno, da vodne vire in oskrbo prebivalstva s pitno vodo zaščitimo z zapisom v ustavo. Socialni demokrati se zavedamo, če bomo s 60 glasovi, in prepričana sem, da jih bo več, podprli predlog Ustavne komisije, bomo na to dejanje lahko upravičeno ponosni. A s tem dejanjem bomo naredili le prvi korak. Menim, da bomo s skupnimi močmi in iskreno željo, da ustrezno zaščitimo vodne vire, našli rešitve, ki bodo v prid prebivalkam in prebivalcem Republike Slovenije. Pred nami je še veliko dela, da ustrezno zaščitimo naše vodno bogastvo, ki teče iz pip gospodinjstev, javnih in zasebnih zavodov, ustanov, podjetij in tako naprej. Res pa tudi je, da samo zapis v Ustavo ne bo dovolj, če se vsi državljani, uporabniki te dobrine ne bomo zavedali, da je pitna voda privilegij, s katerim je treba ravnati skrbno in varčno, da nam vodnih virov in upravljanja z njimi nihče ne bo mogel vzeti, tudi ob morebitnih določenih pritiskih ali v kriznih časih. Spoštovani, skrb za zdravo pitno vodo mora biti poslanstvo vseh nas, ker je to tudi naša dolžnost do sedanjih in prihodnih rodov, na katere prenašamo upravljanje s pitno vodo. Ker se zavedam pomembnosti vodnih virov in zdrave pitne vode, bom seveda dopolnitev 70. člena Ustave tudi podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Irena Grošelj Košnik; pripravi naj se gospod Danijel Krivec in gospod Jože Tanko. Izvolite, gospa Grošelj Košnik.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi ter vsi ostali prisotni! Slovenske vode so majhen vodni obroč dolge verige planetarnega kroženja vode. Zaradi svoje lepote in pomena v življenju slovenskih pokrajin in prednikov si v našem življenju kot izjemna naravna dediščina in neobhodna tekoča popotnica prihodnjim rodovom brez dvoma zaslužijo našo pozornost in najvišjo raven pravne zaščite. Na fotografijah Toma Križnarja lahko vidimo, kakšen je svet, kjer divja vojna za vodo. Hkrati vemo, kaj pomeni segrevanje ozračja, taljenje ledenikov, kaj pomeni na eni strani preveč vode, ki jo prinašajo na primer uničujoče poplave; na drugi strani pa njeno pomanjkanje, ko suša dobesedno umori številne otroke. Hkrati je voda tudi neizmeren vir užitka in radosti tudi za otroke do 99 let. Nadalje bi se želela osredotočiti na nov 70.a člen Ustave, ki govori o ukinitvi podeljevanja koncesij za oskrbo z vodo in neprofitnost opravljanja te dejavnosti, saj je bilo zoper te določbe na seji izrečeno največ očitkov. Želim opozoriti na tisto, kar je najbolj pomembno; da se oskrba prebivalstva s pitno vodo in vodo za potrebe gospodinjstev zagotavlja neposredno v obliki javne, neprofitne službe. To pomeni, da oskrba z vodo kot storitev ni tržna dejavnost in je izvzeta iz tržnih pravil in notranjega trga Evropske unije. Tako se oskrba z vodo ne bo zagotavljala preko koncesij, prav tako te storitve ne bodo upravljali zasebniki prek javno-zasebnega partnerstva. Izvajalci službe bodo morali biti v javni lasti. Namen neprofitnosti službe je tudi to, da bo morala biti cena določena na način, da bo omogočala izvajanje javne službe, potrebna vlaganja za razvoj. Morebitni presežki pa se bodo lahko namenjali zgolj za namene oskrbe; lastnik javne službe z njimi ne bo mogel prosto razpolagati in ga namenjati za druge namene. Sedanja ustavna ureditev glede oskrbe s pitno vodo je dokaj liberalna. Zakonodajalcu omogoča širok prostor za uveljavljanje koncesij ter prepustitev oskrbe s pitno vodo zasebnim pravnim in fizičnim osebam. Vedeti moramo, da takoj, ko omogočimo koncesije, privolimo skladno z ureditvijo tržnih odnosov v Evropski uniji v ureditev konkurence tudi na tem področju ter na sodelovanje tujih, zlasti multinacionalnih gospodarskih družb. Oskrbo prebivalstva s pitno vodo in izkoriščanjem vodnih virov je zato treba upravljati z javno službo na neprofiten način, kot sem že rekla. V današnji razpravi smo opozarjali tudi na direktivo Evropskega parlamenta in Sveta o podeljevanju koncesijskih pogodb in kasnejši odstop od tistih določb direktive, ki so liberalizirali tudi izvajanje oskrbe, češ da je javna lastnina neučinkovita, medtem ko naj bi zasebniki na trg prinesli boljše storitve, boljšo konkurenco ter nižje cene. Temu se je k sreči učinkovito uprla civilna iniciativa v Evropi in tudi v Sloveniji. Pretekla leta so pokazala, da privatizacija javnih storitev, kakršna je oskrba z vodo, dejansko predstavlja prenos moči od javnih oblasti v roke profitnih korporacij, ki so pogosto v tuji lasti. V Grčiji, Španiji, Bolgariji in Portugalski so velike korporacije že prevzele nadzor nad vodnimi viri in oskrbo z vodo ter poskrbele ne le za slabšo vodo iz vodovodov, ampak tudi za višje cene na račun večjih dobičkov. Zanimiv primer je v Italiji, ko so leta 2011 na referendumu z visoko udeležbo glasovali proti privatizaciji oskrbe z vodo. Italijanski premier Berlusconi je takrat doživel poraz; njegov poskus, da bi se izognil odločitvi, ki je bila izglasovana na referendumu, pa je leta 2012 zaustavilo sodišče. Zelo zanimiv je tudi primer Bolgarije, kjer je vlada, da bi se izognila stroškom obnove vodovoda v Sofiji, sistem prodala korporaciji, ki se ukvarja z upravljanjem vodnih virov in omrežij. Le-ta je ceno vode v slabih desetih letih podražila za več kot trikrat, do obnove vodnega omrežja sploh ni prišlo, medtem pa si je direktor korporacije odmeril letno plačo 400 tisoč evrov. Ko je korporacija s svojim bolgarskim poslom zaslužila okrog 1,5 milijarde funtov, je svoj delež sofijske vode prodala in se umaknila z bavarskega vodnega trga. Naši zanamci ne smejo biti v prihodnje odvisni od pakirane vode. Plastenka vode je že zdaj ponekod dražja od litra bencina in si jo lahko privoščijo le kupci iz višjih družbenih slojev. Ob obisku Slovenije nas je predsednik Evropskega združenja za vodo Károly Kovács opozoril na to, da se večinoma ne zavedamo, da vodo iz pipe plačujemo v kubičnih metrih; in ne v litrih kot ustekleničeno. Kubični meter najcenejše vode iz plastenk pri nas stane 600 evrov, cena vode iz pipe pa znaša 1 evro za kubični meter. Zato je treba zaščititi vodooskrbo iz javnega vodovoda in zagotavljati to storitev na neprofiten način. Zdaj vode še ne jemljemo za bogastvo, ko govorimo v Sloveniji o bogastvu. Slovenci sploh ne pomislimo, da je možna prihodnost, da bi si zjutraj nastavili budilko, da bi čim bolje izkoristili dan v tednu, ko iz pipe priteče voda, ker bi si želeli končno oprati oblačila, pomiti posodo, očistiti stanovanje. Daleč se zdi tudi to, da morajo ponekod, preden se lotijo gradnje hiše, najprej kupiti zadostne količine vode od zasebnih ponudnikov, saj bi sicer drugim prebivalcem porabili vodo za osnovne potrebe. Slovenci pravimo – Voda še za v čevelj ni dobra. Mora pa biti še nadalje dobra za pitje iz pipe in tudi za ustavo. Prepričana sem, da bomo danes dosegli to pomembno spremembo ustave, ter sem vesela in ponosna, da bom tudi sama prispevala k temu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. László Göncz. Pripravita naj se mag. Alenka Bratušek in dr. Matej T. Vatovec.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani prisotni, kolegice in kolegi! Naj začnem s tem, da že takrat, ko se je iniciativa pojavila oziroma ko smo začeli razpravo na Ustavni komisiji, še takrat na tisti prvi, neke vrste informativni seji o tem, kako se bo kdo opredeljeval, sem se odločil, da bom podprl ta predlog vnosa pravice do pitne vode v Ustavo. Takrat so se že pojavljale dileme z ustavnopravnega ter tudi s konceptualnega vidika, kje je pač ta razmejitev, do kje moramo zadeve urejati v zakonih in kaj sodi v ustavo; o tem je bilo veliko govora in v to se zdaj ne bi spuščal in se ne bi vračal. Verjetno so bili razmisleki in mnenja o tem upravičena, naj so bila takšna ali drugačna. Toda menim, da je kljub temu z mojega zornega kota vnos te pravice legitimno dejanje, in zato, kot sem že rekel, ga bom podprl. Predvsem dva vidika bi omenil, ki sta nedvomno vplivala na mojo odločitev. Prvi vidik je splošni pomen, ta dragocenost vode za obstoj človeštva. O tem bi lahko na dolgo in široko govorili, danes je bilo že veliko povedanega, zato ne bi trošil besed. Nedvomno gre za dobrino, ki je danes vsaj v našem okolju še dovolj prisotna, marsikje na svetu žal ne več; in vemo, da bo, dolgoročno gledano, ta problem večji. Zato menim, da je to simbolni vidik, ki se ga po svoje ne more obravnavati zgolj kot simbolnega, ampak tudi kot zelo pomembnega, vsebinskega; pa kljub temu, ko se zdaj vnaša v ustavo, je do neke mere le simbolni, torej je zelo pomemben. In to je bilo za mene odločilno. Druga stvar pa je druga vsebina, ki se tu pojavlja, da se preprečijo vse morebitne zlorabe, sedaj zelo široko gledano, v zvezi z uporabo vode ali pa zlorabo vode. Strinjam se s tistimi, ki tukaj opozarjajo na neko previdnost. Menim, da je bilo morda marsikaj preveč povedanega, morda tudi prepotenciranega z enega ali drugega zornega kota v preteklih mesecih; ampak celovito gledano je nedvomno pomembno, da se na to opozarja. Nočem biti dolg, moja dilema je zgolj v tem, ali bi se lahko zaustavili že po drugem odstavku predlagane vsebine. In če bi mene vprašali in če bi jaz moral odločiti, jaz bi se tam ustavil, torej ko zapišemo, da ima vsakdo pravico do pitne vode in da so vodni viri javno dobro v upravljanju države. Konec koncev s tem pokrijemo celotno vsebino in po moji presoji bi vse ostalo več kot ne sodilo bolj v zakonsko materijo. Ampak če je temu tako, kot je sedaj, in je ta konsenz nastal na osnovi brez dokaj dobro sestavljene strokovne ekipe, menim, da v tej fazi to ne more biti razlog, da bi svoje prvotno mnenje spremenil. Kljub temu da je morda nekoliko zaradi tretjega in četrtega odstavka Ustava preprecizirana z nekega ustavnopravnega vidika ali z vidika kompetenc, kaj sodi v ustavo in kaj v zakone, kot sem že rekel, bom vztrajal pri svoji odločitvi in bom predlog vnosa pravice do pitne vode v Ustavo podprl. Hvala lepa.
Hvala, dr. Göncz. Besedo ima mag. Alenka Bratušek. Pripravi naj se dr. Matej T. Vatovec in gospod Franc Jurša. Izvolite, mag. Alenka Bratušek.
Najlepša hvala. Seveda ni nobenega dvoma, da bom kot prvopodpisana pod predlog za spremembo Ustave to spremembo tudi podprla. In sem vesela, res iskreno vesela, da smo v državnem zboru uspeli zagotoviti potrebno število glasov za to spremembo. Postopek je bil dolgotrajen, postopek je bil, lahko rečem, na trenutke tudi turbulenten, mogoče malo problematičen; ampak stvari smo skupaj s strokovno javnostjo, z zunanjimi sodelavci, z občinami nekako utirili nazaj v pravo smer. Ali je zapis, ki je pred nami, najboljši, vam jaz ne znam povedati. Tisti, ki nismo pravniki, moramo zaupati pravnim strokovnjakom in tukaj smo jim. Res je, da naj bo ustava napisana čim bolj enostavno, ampak po drugi strani pa je vseeno nekaj treba povedati, če jo spreminjaš. Ključne stvari, to je, da je pitna voda pravica vseh, da se mora izvajati na neprofitni način; in na koncu dodano še to, da zagotavljanje s pitno vodo ostane v obliki, kot je danes, to je preko občin. Država upravlja z vodnimi viri preko občin. Ureditev ostaja takšna, kot je danes. Ne glede na pomisleke, ki se še pojavljajo in verjetno tudi upravičeno in bo treba odgovoriti v nadaljevanju na marsikatero vprašanje, mislim, da je pred nami velik korak. To kaže tudi to, da druge države tega še niso naredile. Dejstvo je, da v Sloveniji na srečo v tem trenutku problemov s pitno vodo nimamo; ampak to ne pomeni, da bo zavedno tako. To ne pomeni tega. Klimatske spremembe spreminjajo tudi zagotavljanje oziroma ustvarjanje vode na določenih območjih. To bi nas moralo skrbeti, to ne pomeni sprememb čez leto, dve ali pet; ampak čez 20, 30 pa že vsekakor. Res sem vesela, da smo prišli do te točke in da, kot kaže, bo danes Ustava spremenjena. Je pa res, da to ne pomeni konca. Vse skupaj nas čaka še veliko dela, da spremenimo zakonodajo, ki je potrebna, da razmislimo, ali ne bi bilo prav – mislim, da je kolega pred menoj že govoril o tem –, da delček sredstev, ki jih država oziroma občine pobirajo od vode, od zagotavljanja pitne vode, namenimo za prihodnost. Ali je to demografski sklad ali kakšna druga oblika, to je stvar pogovora in dogovora. Ampak tiste države, ki imajo nafto, del tega namenijo iz prodaje te naravne dobrine, mi, ker na žalost nafte nimamo, imamo pa drugo, mogoče v prihodnosti še bolj pomembno naravno dobrino. In kar se mi zdi res prav enako pomembno, je to, da moramo vsi skupaj ozaveščati ljudi, da voda ni samoumevna dobrina, da jo lahko tudi, ne bom rekla, zmanjka, ampak da je lahko tudi pomanjkanje, da je treba zagotoviti obnovo vodovodov tako, da ne bomo 40 % pitne vode spustili nazaj v zemljo, da je treba zagotoviti, da se vodni viri ne onesnažujejo, in še bi lahko naštevala. Vse to so naloge, ki jih moramo ravno tako kot danes to spremembo Ustave narediti skupaj; in to bolj kot za sedanjost, ampak za prihodnost.
Hvala lepa. Imamo nekaj odpovedi in odsotnosti, zato dajem besedo zadnjemu razpravljavcu gospodu Simonu Zajcu. Izvolite, gospod Zajc.
Hvala. Zakaj danes in zakaj vodo sploh v ustavo, se pri tem marsikdo sprašuje. Nekateri navajajo celo argumente proti, argumente, kot so recimo, da imamo danes vode v izobilju, da je Slovenija bogata z vodo, da je oskrba prebivalstva z vodo na zelo dobri ravni, da imamo že itak vodo in vodne vire zelo dobro zaščitene na zakonski ravni, da so naši zakoni dobri. Jaz pa mislim, da so ravno ti argumenti proti temu vpisu vode v ustavo lahko argumenti za vpis vode v ustavo. To, da imamo danes dovolj vode, je lahko razlog za to, da jo danes vpisujemo. Čez 30 let, ko bo pritisk na vodne vire za 50 % višji, kot se napoveduje, takrat bo težje doseči tak konsenz v parlamentu, težje bo doseči to, da se bomo ljudje strinjali, da voda ni od nikogar, da je v bistvu od vseh. Ker takrat bo imela voda zelo visoko vrednost in bo težko preprečiti to, da bi si nekateri, tisti, ki bodo imeli to možnost, na ta način kovali dobiček. Zato, ker vsi potrebujemo vodo, bodo nekateri služili. Takrat bo to težje, zato je argument, da imamo danes dovolj in preveč vode, ravno argument, da danes to storimo; in ne takrat, ko bo to veliko težje. Da je že danes na zakonski ravni voda in naši vodni viri odlično zaščiteni, to je argument za to, da spremenimo Ustavo in da dvignemo to ureditev, za katero se strinjamo, da je dobra, na višjo raven; torej Ustavo, ki jo je težje spreminjati. Nekateri so navedli razloge, da ne vedo, ali bi bili za to ali ne, ker bodo imele posledično s to spremembo lokalne skupnosti nekaj dela, ker bomo imeli posledično tudi mi v parlamentu nekaj dela s tem, pa vlada bo morala pripraviti zakone. Ampak če je to razlog, da si proti temu, da zavarujemo vodo, brez katere nihče ne more živeti, in proti temu, da jo zaščitimo za naše zanamce, potem mislim, da je to napačen razlog ob napačnem času. Če se kje splača zavihati rokave in se potruditi v teh osemnajstih mesecih, popraviti vse podzakonske in tudi zakonske akte, potem je to ravno pri vprašanju vode. In kaj se bo spremenilo naslednji dan po tem, ko mi to storimo, tudi ko zakonsko to uredimo? Ne bo se dosti spremenilo, vse bo ostalo v resnici tako, kot je v večji meri. Pri tem pa je pomembno, da se tudi čez 30 let za nas, Slovence, ne bo veliko spremenilo. Takrat se bodo druge države, ki danes temu ne posvečajo take pozornosti in take vloge, soočale s tem, kako zagotoviti vodo prebivalstvu po dostopni ceni; takrat se nam zaradi našega današnjega dela s tem ne bo treba ukvarjati, ker to delamo za tiste, ki pridejo za nami, za naše otroke in vnuke. Mislim, da je to, kar danes počnemo, dobra stvar, in tudi mene veseli, da smo vsi oziroma ustavna večina složni, kar se tega tiče. Si pa želim, da tudi tisti, ki omahujejo, na koncu vseeno pritisnejo tipko "za". Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del razprave o obeh razdelkih predloga ustavnega zakona, v kateri dobi besedo še predstavnik predlagatelja in predsednik Ustavne komisije dr. Mitja Horvat. Izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednik. Verjetno ne kot predsednik Ustavne komisije, bom pa v imenu predlagatelja povedal nekaj misli, ki sem jih pripravil, in nekaj odzivov na današnjo razpravo. Zdajle sem močno hvaležen obema predgovornikoma, mag. Bratušek in gospodu Zajcu, ki sta lepo opozorila, kaj je bilo v tem procesu. V tem procesu se je pokazalo, kako pomembno in kako dobro je, če strnemo sile in nekaj naredimo skupaj; in če nekaj naredimo skupaj ne za nas, posredno tudi, predvsem pa za tiste, ki prihajajo za nami. Torej da naši ozki osebni in zasebni interesi niso prevladali in niso bili v ospredju vprašanja pri pripravi besedila ustavnih sprememb glede pravice do pitne vode. Niti ne bom imenoval osebe, ker ni bistveno v tem delu, ampak prav za to je šlo – voda ni v lasti nikogar, brezlastninski temelj, kar je bilo v razpravi danes tudi slišati z različnih strani; torej zato, ker je to nujno potreben pogoj za življenje. Seveda obstajajo močni pritiski, močni interesi tudi za gospodarsko izkoriščanje voda. Zato je bilo to eno od vprašanj, s katerimi se je soočala strokovna skupina ter Ustavna komisija. To je bilo zelo pomembno vprašanje ter nismo želeli in ni bil naš namen, da bi onemogočili gospodarsko rabo, in sicer to, kar je bilo najpogosteje izraženo v tej razpravi – voda v plastenkah ali ustekleničena voda. Ne gre samo za to, to je samo en del gospodarske rabe voda. Ne pozabiti, da imamo na drugi strani zelo pomembno področje, to je področje kmetijstva, kjer v naši državi tudi pripravljamo vse potrebno, da bi lahko za intenzivnejše izvajanje kmetijske dejavnosti namakali kmetijska zemljišča. Seveda se voda uporablja od tega, da se jo daje v plastenke in ponudi na trgu, do tega, kar je bilo uvodoma povedano, da sledimo kot druga država v Evropski uniji; ampak na drugem temelju. Mi se ne ukvarjamo z osnovnim vprašanjem, ali ta voda lahko izgine z ozemlja Republike Slovenije, da mora ostati znotraj meja Republike Slovenije. Za nas so bistveni vsi, vsakdo! Tudi ne ponujamo spremembe ustave samo za naše državljanke in državljane – sam tega nisem nikoli izrekel, čeprav bi morda bilo to politično oportuno – za vsakogar, ki se znajde na tem območju, kajti tudi tujci imajo v naši državi enake pravice, kot jih imajo državljanke in državljani Republike Slovenije. Tu gre enostavno za temeljno vprašanje spoštovanja življenja, spoštovanja vsakega posameznika in enako obravnavo. Veseli me tudi, da lahko odgovorim še na določene dileme, ki so se pojavile. Ta tekst ne odgovori na vsa vprašanja, ki se nam porajajo, tudi morda nismo odgovorili na vsa vprašanja med pripravo besedila za spremembo oziroma dopolnitev Ustave, če sem natančnejši. Kar se tiče vprašanj, ki so se pojavljala in se porajajo, so bila morda tudi izražena v današnji razpravi, je treba opozoriti, da je sestavni del spremembe, ki jo ponujamo v sprejetje, tudi obrazložitev. Nisem se v svojih današnjih nastopih oprl na to obrazložitev zaradi tega, ker gre za štiri strani gosto tiskanega besedila. Je pa morda prav, da v imenu predlagatelja opozorim v času te razprave za magnetogram in za javnost, da, kot je pri nas v navadi, je sestavni del tega, kako je treba razumeti in uporabljati ustavne določbe. V tem primeru z dopolnitvijo Ustave s 70.a členom je sestavni del tega in napotek za vse, ki bodo ravnali ali ki bodo omejeni s to ustavno dopolnitvijo, da bodo spoštovali tudi obrazložitev, ki je sestavni del predloga spremembe oziroma dopolnitve Ustave. V tem delu je jasno vprašanje, ki se vedno poraja. Ali je besede mogoče drugače razumeti ali jih obrniti iz kakršnihkoli razlogov, manipulacije, nabiranja političnih točk, cinizma, diskreditacije? Za vse je mogoče vse zlorabljati. Pa tudi vprašanje, ali smo zdaj s tem besedilom, do kakršnega smo s skupnimi napori prišli, odpravili vse možne zlorabe. Sam, v osebnem imenu lahko rečem, da si tega ne domišljam, človeška domišljija je ena od zelo pomembnih ter tudi zelo nevarnih pojavov v družbi in se bo dalo zlorabiti tudi takšno besedilo, te besede, ki se bodo morda obrnile, ko bo to v nekem trenutku nekomu v ozkem osebnem, zasebnem, skupinskem interesu odgovarjalo. Upam in verjamem, da ne; verjamem, da nam je uspelo, veliko napora je bilo vloženega. Morda da ne nadaljujem, da tudi skupaj skrajšamo to točko dnevnega reda, ker nas čaka še kar veliko dela v nadaljevanju. Naj torej s tega mesta rečem, da se zahvaljujem vsem, ki so na Ustavni komisiji tvorno sodelovali bodisi s svojimi pisnimi prispevki bodisi osebnim angažmajem na sami seji Ustavne komisije; ali pa v mnogih dogajanjih v zvezi s tem postopkom. Najlepša hvala.
Zaključujem razpravo o obeh razdelkih Predloga ustavnega zakona. Prehajamo na razpravo o Predlogu ustavnega zakona v celoti. Zanima me, kolegice in kolegi, ali želi kdo razpravljati? Opažam, da je interes. Gospod Igor Zorčič, imate besedo, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Moram reči, da sem tudi sam zadovoljen, da bomo spremenili Ustavo v delu, ki nekako razširja naše pravice oziroma jih tudi krepi. Pravica do pitne vode je po moje v naši prihodnosti pomemben element družbenega življenja, mi se morda tega niti ne zavedamo, ker živimo v zelo vodnati državi; vendar je tudi pri nas opaziti, da so nekateri deli Slovenije že prizadeti z zmanjšanjem oziroma znižanjem podtalnice, da je ponekod tudi voda onesnažena; da voda, sploh pa pitna voda, ni nekaj samoumevnega. Če pogledamo širše, če se obrnemo recimo proti Daljnem vzhodu, tam je voda že geopolitični dejavnik, samo če pogledamo razmerja glede vode, ki prihaja iz rek Tigris in Evfrat, ki sta nekako zajezeni v Turčiji, pa potem sušna obdobja oziroma suša v Siriji, v Iraku ter Iranu in podobno. Več kot evidentno je, da voda ni samo, recimo temu, vir življenja, ampak postaja tudi vir konfliktov, vojn in drugih nevšečnosti, ki jih nekako želimo preprečiti in se pred njimi obvarovati. Sam nastanek tega zakona so spremljale določene spremembe, variante. Mene veseli, da ima končna varianta nekako zagotovljeno potrebno število glasov. Seveda se bo to danes pokazalo pri glasovanju. Bi pa morda vendarle opozoril na pomisleke, ki sem jih imel sam, morda so nekoliko bolj pravne narave, pa vendarle. Slišati je bilo očitke v tem smislu, da je ta pravica že urejena v 70. členu. To ne drži povsem. 70. člen Ustave pravi tako: "Na javnem dobru se lahko pridobi posebna pravica uporabe pod pogoji, ki jih določa zakon. Zakon določa pogoje, pod katerimi se smejo izkoriščati naravna bogastva. Zakon lahko tudi določi, da smejo naravna bogastva izkoriščati tudi tuje osebe, in določi pogoje za izkoriščanje." 70. člen se ne dotika konkretno pitne vode, ampak govori o javnem dobru, o naravnih bogastvih, o posebni pravici uporabe, tako da se mi zdi ta nova dikcija oziroma novi 70.a člen nekakšna nadgraditev v smeri zavarovanja prav konkretno pravice do pitne vode in morda tudi neka nadgraditev v smislu, kako ravnati z njo, kdo je pač tisti, ki upravlja s pitno vodo, kako jo prednostno namenjati za oskrbo prebivalstva in na kakšen način; se pravi neposredno preko samouprave in lokalnih skupnosti. V 70. členu, kot sem ga prebral, je bilo večkrat omenjeno, da se na javnem dobru pridobi posebno pravico pod pogoji, ki jih določa zakon. Potem nadalje, zakon določa pogoje, pod katerimi se smejo izkoriščati naravna bogastva. Tretji odstavek, zakon lahko določi to in ono. V 70.a členu mi tega določila nimamo in jaz sem to že večkrat izpostavil, da bi bilo morda smotrno, da je tudi v 70.a členu določimo, da se upravljanje, oskrba s pitno vodo in podobna vprašanja, ki jih ureja 70.a člen, uredi z zakonom. Nekateri so komentirali, saj kako se pa bo, če ne z zakonom; ampak jaz mislim, da to ni povsem samoumevno, da lahko zakon določi, da se nekatera ta vprašanja določajo tudi z nekimi nižjimi akti, s podzakonskimi akti, z uredbami vlade, odloki samoupravnih lokalnih skupnosti. Jaz bi se bistveno, recimo temu, počutil bolj na varni strani te pravice glede pitne vode, če bi bila dikcija takšna, kot sem jo večkrat omenil. Ne glede na to, poglejte, to je besedilo, ki naj bi imelo po nekaterih predvidevanjih zagotovljenih 60 glasov, tako da mene veseli, da je takšno, kot je. Vsako besedilo, sploh takšno, ki potrebuje takšen obseg glasov, zahteva določen kompromis, tako da ne glede na te pomisleke, ki sem jih izrazil, bom danes seveda spremembo Ustave podprl. Hvala lepa.
Hvala, gospod Zorčič. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in razpravo o predlogu ustavnega zakona v celoti. Glasovanje o prvem in drugem razdelku ter o predlogu ustavnega zakona v celoti bomo v skladu s časovnim potekom seje opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 24. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VISOKEM ŠOLSTVU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, in sicer ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Maji Makovec Brenčič. Ministrica, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani poslanke, poslanci! V noveli Zakona o visokem šolstvu, ki je danes v obravnavi, zasledujemo šest ciljev, ki so ključni za sodoben in odziven visokošolski sistem. Pri tem predvsem sledimo Nacionalnemu programu visokega šolstva do leta 2020, ki je bil sprejet v tem državnem zboru. V predlog zakona, ki je pred nami, zaradi tega umeščamo predvidljiv in stabilen sistem financiranja visokega šolstva, odprtost visokošolskega prostora navzven in navznoter, povečanje fleksibilnosti študijskih programov, tako imenovani prehod na institucionalno akreditacijo, vzpostavitev inkluzivnega sistema upravljanja visokošolskih zavodov, spremljanje zaposljivosti diplomantov, zmanjšanje osipništva študentov in hitrejše vključevanje na trg delovne sile ter posledično skrajševanje časa študija. Skupna točka vsega navedenega je zagotavljanje in razvoj kakovosti visokošolskih zavodov z vidika pedagoške in raziskovalne odličnosti, vpetosti v širši mednarodni prostor, zagotavljanje avtonomnosti, a hkratne odgovornosti v doseganju razvojnih ciljev visokošolskih institucij. To pomeni tudi prve korake k uresničitvi odločbe Ustavnega sodišča. Kot sem že večkrat navedla, bomo njeno udejanjanje izvedli v korakih, tudi na zakonodajni ravni. Sprememba zakona, ki je pred nami, je prvi, a zelo pomemben korak v tej smeri. Vzporedno, ko poteka proces te novelacije, poteka tudi priprava izhodišč sistemskega zakona; pa ne le visokošolskega, ampak tudi raziskovalno-inovacijskega. Področji imata kar nekaj skupnih elementov, povezanih vsebin; te so razvojno še kako ključne za prihodnost visokošolskega ter znanstveno-razvojnega prostora. Na ta način na ministrstvu tudi uresničujemo sklepe Odbora za izobraževanje, znanost, šport in mladino ter pripravljamo sistemski zakon, v katerem bo opredeljena javna služba, njen obseg, način opravljanja financiranja javne službe, pogoji za dostop posameznikov do visokošolskega izobraževanja in tako naprej. Vsem poslankam in poslancem, celotni strokovni in akademski javnosti ter vsem ostalim zainteresiranim deležnikom se ob tej priložnosti iskreno zahvaljujem za res konstruktiven dialog in prispevke pri obravnavi predloga tega zakona. Želim in verjamem, da bomo tako sodelovali tudi pri novem sistemskem zakonu in tako tudi ustvarili ključne razvojne podlage za razvoj tega področja. Hvala vam.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku odbora gospodu Janku Vebru. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem v imenu Odbora za izobraževanje, znanost, šport in mladino, ki je na 21. redni seji 5. 10. 2016 in na 22. redni seji 3. 11. 2016 obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. O predlogu zakona je bila na podlagi 122. člena Poslovnika Državnega zbora opravljena tudi splošna razprava, odbor pa je o njem opravil tudi javno predstavitev mnenj. Predloženi zakon je z vidika njegove skladnosti z Ustavo in pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika proučila Zakonodajno-pravna služba. Njena predstavnica je opozorila, da je temeljni cilj predloga zakona uresničevanje odločbe Ustavnega sodišča in urejanje financiranja v visokem šolstvu; vendar ta ne opredeljuje javne službe v visokem šolstvu, kar je v povezavi s financiranjem zahteva, ki izhaja neposredno iz navedene odločbe Ustavnega sodišča. Drugi pomemben del mnenja Zakonodajno-pravne službe pa se je nanašal na učni jezik v visokem šolstvu in v tem delu je Zakonodajno-pravna služba opozorila na ustavne določbe o uporabi slovenskega jezika. Mnenje je predstavil tudi predstavnik Državnega sveta, ki je med drugim opozoril, da se bo s spremembo 8. člena veljavnega zakona, ki opredeljuje učni jezik na visokošolskih zavodih, znižala kakovost poučevanja in raziskovanja ter da je to v nasprotju z Ustavo in Zakonom o javni rabi slovenščine. V poslovniškem roku so amandmaje vložile poslanske skupine koalicije ter Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti, Nove Slovenije in Združena levica. Po uvodni predstavitvi predloga zakona s strani ministrice je sledila razprava. V okviru obravnave na prvem delu seje odbora je član odbora na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe ter Državnega sveta in glede na dejstvo, da predlog zakona ne opredeljuje javne službe v visokem šolstvu, kar je v povezavi s financiranjem tudi zahteva odločbe Ustavnega sodišča, na podlagi 46. člena Poslovnika Državnega zbora predlagal, da se o predlogu zakona opravi javna predstavitev mnenj. Po razpravi, v kateri so bili predstavljeni argumenti za in proti predlaganemu sklepu, je odbor sklep podprl. Odbor je javno predstavitev mnenj opravil 13. oktobra 2016. Razprava po javni predstavitvi mnenj na drugem delu seje odbora, ki je bila 3. novembra, pa je potekala predvsem o 1., 27. in 43. členu predloga zakona ter vloženih amandmajih k omenjenim členom. Ne glede na to, da se je z amandmajem k 1. členu koalicijskih poslanskih skupin črtala določba spremenjenega 8. člena veljavnega zakona, ki na novo opredeljuje učni jezik v visokem šolstvu, je razprava potekala predvsem glede slovenščine kot učnega jezika. V nadaljevanju je razprava potekala še o 27. členu, ki določa financiranje iz proračuna, določa višino proračunskih sredstev, temeljna sredstva financiranja univerz, financiranje študijskih dejavnosti in drugo; ter o amandmajih k 43. členu, s katerim je bilo predlagano skrajšanje časa za postopno povečanje letnih proračunskih sredstev za študijsko dejavnost. Po razpravi je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin koalicije. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji in jih imate danes tudi na mizi. Hvala.
Hvala lepa. Ker je zbor na 21. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 24. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 20. točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O POTROŠNIŠKIH KREDITIH V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade; državni sekretarki na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo gospe Evi Štravs Podlogar.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni! Dovolite mi, da vam predstavim naš predlog zakona o potrošniških kreditih na drugi obravnavi. Pred vami je predlog zakona, ki nadgrajuje trenutno veljavni Zakon o potrošniških kreditih s pravili Direktive 2014/17/EU Evropskega parlamenta in Sveta o potrošniških kreditnih pogodbah za stanovanjske nepremičnine. Predlog zakona ureja kreditne pogodbe, pri katerih kot jemalec kredita nastopa potrošnik. Predlaga se sprejetje novega zakona, s katerim se na enem mestu urejajo potrošniške kreditne pogodbe za nepremičnino in ostale potrošniške kreditne pogodbe. Menimo, da smo v sodelovanju z vsemi deležniki, na katere se predlog zakona nanaša, s Službo Vlade za zakonodajo in Zakonodajno-pravno službo Državnega zbora pripravili zakon, ki bo zagotavljal visoko raven varstva potrošnikov, ne da bi gospodarstvu nalagali nepotrebna dodatna bremena. Ključni cilji, ki jih zasleduje predlog zakona v primerjavi z veljavnim zakonom, ostajajo isti in so naslednji: odgovorno dajanje in najemanje potrošniških kreditov s pomočjo pravočasnega informiranja potrošnika v glavnih značilnostih in tveganjih kredita ter s pomočjo skrbne predhodne ocene kreditne sposobnosti potrošnika; zagotavljanje preglednih, stabilnih in učinkovitejših potrošniških kreditnih trgov z ustreznim nadzorom nad dajalci kreditov in kreditnimi posredniki. Pri pripravi predloga zakona smo upoštevali številne prejete pripombe in predloge s strani neodvisne potrošniške organizacije oziroma Zveze potrošnikov Slovenije ter tudi s strani gospodarstva. V zakonodajnem postopku smo upoštevali številne vsebinske pripombe in pripombe nomotehnične narave, ki so pred vami v obliki amandmajev. Poglavitne rešitve predloga zakona so: na novo se opredeljuje kreditna pogodba za nepremičnino, ki širi obseg uporabe evropskih pravil in zagotavlja višje varstvo potrošnikov; odobritev kredita za nepremičnino potrošniku bo možna le, če bo ocena kreditne sposobnosti pokazala, da bodo obveznosti iz kreditne pogodbe verjetno izpolnjene; uvaja se nova kategorija tako imenovanih splošnih informacij potrošnikom ter prilagojen standardni obrazec za predhodne informacije o glavnih značilnostih kredita za nepremičnino; določa se pravica potrošnika do pretvorbe kredita za nepremičnino iz tuje valute v domačo valuto; uvaja se obvezna cenitev nepremičnine; določa se obveznost pridobitve dovoljenja za kreditne posrednike, ki posredujejo potrošniške kredite za nepremičnino; vzpostavlja se tako imenovani potni list za čezmejno opravljanje storitev kreditnih posrednikov, ki posredujejo potrošniške kredite za nepremičnino; odpravljajo se nekatere pomanjkljivosti sedanje ureditve potrošniškega kreditiranja. Menimo, da bomo s predlogom zakona zagotovili učinkovit nadzor na trgu potrošniškega kreditiranja z novimi strožjimi ukrepi v primeru ugotavljanja kršitev, ki se bodo lahko izrekle v okviru upravnega nadzora, in višjimi globami v prekrškovnem postopku. Spoštovani poslanke in poslanci! Predlagam, da zakon v drugi obravnavi podprete in s tem odprete pot večjemu zaupanju potrošnikov in lažjemu sprejemanju odločitev pri sklepanju kreditnih pogodb ter na ta način spodbudite delovanje potrošniškega kreditiranja. Hkrati predlagam, da se v primeru, da bodo izpolnjeni poslovniški pogoji v skladu s 138. členom Poslovnika Državnega zbora, še na tej seji Državnega zbora opravi tudi tretja obravnava predloga zakona. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku odbora gospodu Marku Ferlugi. Izvolite.
Hvala za besedo. Pozdrav državni sekretarki z ekipo! Odbor za gospodarstvo je na 21. seji 2. 11. kot matično delovno telo obravnaval omenjeni predlog zakona. Odboru je bilo predloženo naslednje gradivo: mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, ki predlog zakona podpira, naj poudarim; predlog amandmaja Trgovinske zbornice Slovenija, amandma Zveze potrošnikov Slovenije in tudi amandma Združenja bank Slovenije. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložile poslanske skupine SDS, Združena levica ter koalicijske poslanske skupine SMC, Desus in SD. Članicam in članom odbora so bili na seji predloženi tudi: predlogi amandmaja odbora poslanskih skupin koalicije in SD, ki jih je odbor v razpravi sprejel in so razvidni iz poročila odbora; spremembe amandmaja poslanske skupine k 49. členu Združene levice. Ob tem je na seji predstavnica Zakonodajno-pravne službe pojasnila, da so bile pripombe službe iz pisnega mnenja večinoma upoštevane z vloženimi amandmaji poslanskih skupin. V sami razpravi so članice in člani odbora na splošno izrazili podporo predlaganemu zakonu; bilo pa je izraženo mnenje, da bodo zakon in predlagane rešitve pripomogle k odgovornemu ravnanju kreditojemalcev in kreditodajalcev, k visoki ravni varovanja ekonomskih in pravnih interesov potrošnikov ter k zagotavljanju preglednih in stabilnih kreditnih trgov za stanovanjske nepremičnine. Glede vloženih amandmajev Poslanske skupine Združena levica je predlagatelj amandmajev poudaril potrebo po še dodatni zaščiti potrošnikov na področju samih stanovanjskih kreditov. V zvezi z amandmajem Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 7. členu pa je predlagatelj amandmaja poudaril potrebo po dodatni zaščiti tistih potrošnikov, ki najamejo kredite v tuji valuti. Po opravljeni razpravi je, kot rečeno, odbor v skladu z osmim odstavkom 131. člena Poslovnika Državnega zbora sprejel amandmaje odbora, in sicer na podlagi predlogov za amandmaje odbora poslanskih skupin koalicije. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval tudi amandmaje poslanskih skupin SMC, Desus in SD ter jih sprejel. Obravnaval je tudi amandmaje Poslanske skupine SDS k 7. členu ter amandmaje Poslanske skupine Združena levica k 12., 13., 23., 31., 34. členu ter za novi 36.a člen, k 42., 49., 52., 54., 57., 58., 60., 61. ter 91. členu; vendar odbor omenjenih amandmajev ni sprejel. Brezpredmetni so postali amandmaji Poslanske skupine Združena levica k 67., 68., 69., 70., 71. in 72. členu predloga zakona. Po vsem tem je nato odbor glasoval še o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, ki je sestavni del poročila odbora. Hvala.
Hvala lepa. Ker je zbor na 22. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni mogoča. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 16. 11. 2016. V razpravo dajem 7. člen ter amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Želi kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa. Če ni interesa, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 12. člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Dr. Franc Trček, izvolite.
Hvala za besedo. Vidim, da vas danes nekako zdeluje utrujenost te žalostne proračunske debate, ki smo, ste jo imeli v zadnjih dveh dnevih. Da malo osvežim spomin, o čem se sploh pogovarjamo. Zakon o potrošniških kreditih; v izhodišču tega noveliranja je direktiva EU, ki poskuša to področje urediti na takšen način, da bo v tem neenakopravnem odnosu tisti, ki jemlje kredit, vizavi ponudniku tovrstnih oblik financiranja. Zdaj lahko rečem, da je bila ta direktiva prenesena na način, kot to poimenujemo v jeziku, ki mogoče laičnim ljudem ni pretirano razumljiv, minimalne harmonizacije. V naš pravni red smo prenesli nekaj, kaj bi bilo minimalno potrebno; in temu nihče z malo soli v glavi ne bo nasprotoval, ker se še spomnimo zgodbe kreditov v švicarskih frankih. Če se spomnimo številnih zgodb tako imenovanega nebančnega financiranja sivega, če že ne črnega, trga, zavajanja, Poskusov, pogosto celo vsiljevanja nekih paketnih rešitev neukim kreditojemalcem, je več kot dovolj tehtnih razlogov, da bi ta zakon še bolj temeljito uredil to področje. Pri tem seveda ni izgovor to, da če gledamo znotraj Evropske unije, so naša gospodinjstva manj zakreditirana kot v drugih državah Evropske unije. Kdo mlajši od 40 let si lahko sploh privošči tovrstno zakonsko urejeno reševanje običajno stanovanjske problematike?! Problem tiči nekje drugje. Delno smo se o njem nekaj malega pogovarjali včeraj, ko je nek samostojni poslanec moral "potegniti ven" Venezuelo in je govoril, kako so zadruge relikt socializma in tako naprej; pa jih imate kar krepko število v izrazito kapitalističnih državah, kar navsezadnje Švica je, ki jih ima 5 tisoč. Greh leži tudi v tem, da po Jazbinškovem zakonu se misli, da se s to problematiko ni treba ukvarjati. Ampak da ne bom predolg, da ne bom pretirano razširjal teme, ker navsezadnje gre za razlago amandmajev. Mi smo tu ponovili vajo, ki smo jo izvedli že na seji odbora. "Ta koalicija", pravijo številni civilnodružbeni akterji, ki že desetletja sodelujejo z Državnim zborom, "slovi po neki dokaj veliki vehemenci." To je citat, konec citata. Zveza potrošnikov Slovenije, ki že vse to obdobje spremlja vso to problematiko, je poskušala ta zakon še izboljšati v dobrobit nas vseh, tudi v dobrobit bančnega in nebančnega sektorja, ki te storitve ponuja in hoče to ponujati na način poštenih bančnikov, če se tako izrazim. To jim je bilo onemogočeno. Zato smo v Združeni levici vložili celo vrsto amandmajev, ki so izhajali iz francoske, avstrijske in nemške prakse reševanja te problematike, vložili smo v bistvu te predloge Zveze potrošnikov Slovenije. Kot je korektno poročevalec povedal, smo bili v tem preglasovani. Pri ponovnem poskusu smo bili omejeni s tem, da so se določeni členi zaprli, taka je procedura. In mi smo ponovili to vajo še enkrat pri členih, kjer je bilo to možno. Ne bom zdaj šel skozi vse amandmaje, ampak dejansko gre za to, da ima tisti, ki nam ponuja kredit, tudi več obveznosti obnašanja na način poštenega bankirja in nezavajanja kreditojemalcev. Ob tem smo v odprtem členu želeli onemogočiti nebančno kreditiranje nekim šarlatanom, če se tako izrazim, za neko – nekomu bi se zdela mogoče visoka – definirano minimalno bilančno vsoto 50 milijonov. Še nadalje, omogočiti valutne pretvorbe, bolj izrazito informirati potrošnika, kaj se zgodi, ko se zgodi, na bančnih trgih glede obrestnih mer in podobno. To so v bistvu amandmaji, ki jih ponovno vlagamo. Ne bom se več oglašal. Želel bi si, da bi prevladal nek tehten razmislek, podobno kot pri predhodni točki dnevnega reda, ki je ustavna materija. Navsezadnje ima verjetno tudi marsikdo od nas kakšen kredit, tudi verjetno v švicarjih, imamo tudi izkušnjo iz te zgodbe, osebno ali na ravni ožjih ali širših družinskih članov, ali kdo pozna nekoga, kot radi v slengu rečemo, iz biznisa, ki so ga tovrstni krediti pripeljali do roba bankrota ali še čez; in da ne nizam te zgodbe. In zato se nam je zdelo nujno in več kot odgovorno, da ponovno amandmiramo odprte člene Zakona o potrošniških kreditih. Seveda pa je zdaj odgovornost na vseh nas in vas, kako bomo odločali. To je na kratko to glede te tematike. Upam pa, da se bomo končno začeli resno v tej družbi in državi po četrt stoletja pogovarjati tudi o stanovanjski politiki, ki je v veliki meri povezana s tem; in tudi o nekih bolj ustreznih podporah razvoju gospodarstva. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Vidim, da je še več želja za razpravo. Prosim, če se prijavite. Besedo ima gospa Vojka Šergan, izvolite.
Hvala za besedo. Sama se ne bom vračala k temu, čemur sledi zakon, ker je bilo že povedano, da sledi direktivi; preko direktive pa tudi zaščiti potrošnikov. Bolj se bom odzvala na kolega, ki si želi več zaščite za potrošnika, sama pa mislim, da je zakon dober in da nudi potrošniku zadostno zaščito. To pa bom podkrepila s tem, da ima zakon tudi izvedbene akte, kar pomeni, da ima dodane pravilnike in tudi same obrazce. Če te obrazce natančno preverimo in pregledamo, vidimo, da so zelo natančni v tem, kako mora kreditodajalec izpolnjevati informacijo o tem, ko potrošnik izrazi željo in potrebo po kreditu. Dajalec kredita je dolžan zelo natančno v to informacijo zapisati od višine kredita, obrestne mere, zavarovanja, stroške krediti. Ta informacija je po novem zakonu zelo obsežna, mislim, da ima tukaj okoli šest strani. Mi mislimo, da ni potrebe, da še dopolnjujemo s posameznimi amandmaji in še bolj natančno opredeljujemo, na kakšen način naj se izvaja, ker je to zelo natančno opredeljeno v pravilnikih in obrazcih, ki so priloženi zakonu. Zato tega amandmaja in teh amandmajev ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček, replika, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ker sem bil osebno izzvan, se moram oglasiti. Že na odboru smo imeli to debato, gospa Šergan je rekla, da sama prihaja iz bančnega sektorja, da je tudi nekoč v banki delala. Rekla je tudi, da več zaščite za potrošnike pomeni manj za potrošnike; dobro, to je politična platforma Stranke modernega centra, imajo vso legalno, legitimno pravico do tega. Potem smo imeli debato, ki se je pogosto vrtela in ponavljala, o dvanajstih straneh A4 formata, tisti A4 format je nekako prihajal do izraza. Resne mednarodne študije, v katere je vključena Slovenija že vrsto let, kažejo, da smo za tako razvito OECD-družbo izrazito funkcionalno nepismeni. Še bolj izrazito funkcionalno nepismeni smo na finančnem področju. Če nekdo verjame, da bo 12 listov ali pa ena plahtica nekih informacij rešila to problematiko in da bodo potem kreditojemalci dosti bolj podučeni, bodo razumeli, v kaj se dejansko, če se tako izrazim, spuščajo, je glede na prakse, ki smo jih imeli, glede na to funkcionalno nepismenost, glede na vse to, kar so nam povedali iz Zveze potrošnikov Slovenije in še kakšen drugi civilnodružbeni akterji, recimo združenje najemnikov kreditov v švicarskih frankih, blago rečeno naivno, da ne uporabim kakšne hujše, bolj sočne in žmohtne besede. Ampak na ta način dejansko skozi nekaj, kar bo verjetno tako formatirano, se bo porinilo čez računalnik, se bo nekako malo v neki finančni žlobundri, ki ni dosti drugačna od pravniške, človeku razložilo. Nekega blaznega haska ne bo in večina kreditojemalcev bo tudi še vedno neka gorila v megli, kljub tem prilogam in izvedbenim aktom, o katerih je govorila gospa pred mano. Ravno zato so ti naši amandmaji takšni, ki velevajo, da ljudem jasno razložijo zadeve v zvezi s krediti, ki imajo tudi varovalke, kot sem že prej rekel, da z neko klavzulo 50 milijonov izločimo neke šarlatane na sivem ali polsivem trgu, da imajo neke možnosti skozi to obdobje kreditne pogodbe do nekih sprememb tudi njim v dobrobit, da je to področje končno urejeno tako, da so tukaj oboji v tem odnosu v bolj enakopravnem položaju. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Vojka Šergan, ni replike na repliko. Prosim, če se prijavite potem za razpravo. Gospod Marko Ferluga, izvolite, beseda je vaša.
Hvala za besedo. Ugotovljeno je bilo, da je ta finančna kriza prinesla mogoče neko dvojno razmišljanje, in sicer neuk potrošnik, lahko rečemo tudi tako, kot je rekel Franci, ne dovolj finančno pismeni, če lahko rečem, ter na drugi strani bankirja, ki se predstavlja v nekem dvojnem interesu; enkrat, da bi oddal kredit, drugič, da bi moral paziti in pomagati potrošniku, kar se ni dogajalo. To neskladje nekako ta zakonodaja v tem delu poskuša popravljati. V preteklosti so bankirji svoje ravnanje opravičevali s tem, da so to počeli in niso videli v tem nič spornega. V tem predlogu zakona pa se to precej spreminja. In če dovolite, bi jaz samo na hitro naštel glavne prednosti zakona, da bomo vedeli, o čem se pogovarjamo. Zagotavljanje predhodnih informacij potrošnikov o kreditu in opozorila na tveganje, svetovalne storitve kot osebno priporočilo potrošniku, skrbna ocena kreditne sposobnosti potrošnika, cenitev nepremičnine po mednarodnih standardih, kar je zelo pomembno, tudi ta seznanitev s pravico potrošnika do pretvorbe kredita v domačo valuto, poklicna usposobljenost zaposlenih in vodstvenega kadra, plačilne politike in poslovne strategije dajalcev kreditov, ki zagotavljajo obvladovanje tveganj, in obvezna pridobitev dovoljenja za kreditne posrednike in čezmejno posredovanje. Odpravljene pa so bile konkretne pomanjkljivosti: zavajajoče oglaševanje kreditne obrestne mere, neprimerno obveščanje potrošnika o spremembi kreditne mere, oderuško kreditiranje, zavajajoče oglaševanje, nepopolno informiranje potrošnika o tveganjih. Mislim, da je to zelo pomembno. S temi amandmaji pa smo dosegli tudi neke dobre zadeve, ki niso bile prej v praksi. Naj začnem na začetku. Na naš predlog smo dali, kar je manjkalo v zakonu, splošno načelo vestnosti in poštenja v poslih kreditiranja potrošnikov. To je v smislu dobre vere in poštenja iz obligacijskega prava, nudi pa tudi možnost v sodni praksi za ustrezno oblikovanje standardnih odnosov do banke. Mislim, da je to zelo pomemben člen. In eden od takšnih pomembnejših členov je po mojem mnenju 45. člen, ki govori o cenitvi nepremičnine in hrambi evidenc. Do nedavnega je bilo tukaj vedno problematizirana, sploh pri najemanju teh hipotekarnih kreditov in stanovanjskih kreditov, ocena vrednosti nepremičnine. Sedaj se lahko uporabi Gurs baza posplošene tržne vrednosti nepremičnin in potem se na podlagi tega lahko dobi kredit. Mislim, da je to en od velikih plusov tega. In potem grem na eno tako, bom rekel, zelo šlager temo pri nas, Slovencih – povpraševanje potrošnikov po avtomobilih. Mi smo vsi nekako nagnjeni na avtomobilizem, lepe avtomobile in jih nakupujemo preko lizinga; da ne dodajam še ostalih pridevnikov, kaj pride zraven poleg lizinga. Sedaj je zakonsko urejeno, da bi se obvarovalo potrošnika, ki je dobil oziroma vzel v lizing avto, da lahko na koncu slednji ne izgubi avta iz razloga, ker je njegov lizingodajalec šel v stečaj; ampak se mu omogoči, da nekako on sam prevzame to in kupi avto brez strahu, brez odvzema vozila ali zaradi raznoraznih drugih poslovnih razlogov. Tudi ta pomemben člen za nas, Slovenčke, je prišel notri. Ena od dobrih rešitev v tem zakonu pa je tudi ta, da banka ne more več svojih terjatev do potrošnikov prenesti na katerikoli subjekt. Če se plastično izrazim, to pomeni, da ne bo več, vsaj naj ne bi, k vam prišel na vrata nek obritoglavec s pol kilograma zlata in v črni jakni, potrkal in vam rekel, da morate vračati kredite; ampak se bo to verjetno rešilo, upam vsaj, na nek bolj kulturen način. Jaz mislim, da je ta zakon za podpreti. Jasno, da so tudi vedno, kot je v koaliciji in opoziciji, raznorazni pogledi na to rešitev; ampak mislim, da je to zelo dobra rešitev za ta čas. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Vojka Šergan, boste razpravljali? Izvolite.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni! Kolega Marko je že zelo dobro predstavil, zakaj ni potrebe, da se amandma podpre. Jaz bi tu dodala še to, da vedno, ko se izpolnjujejo obrazci, tudi ko jih uradnik izpolnjuje, je zelo pomemben ta stik ljudi, da ni samo uradnik in samo grobo piše in ne pojasnjuje, zakaj zapiše kakšno stvar, in da se pogovarja s kreditojemalcem. Mislim, da je to izrednega pomena, tega pa v zakon ne moreš zapisati. Ta odnos kreditodajalca in kreditojemalca je zelo pomemben ob izpolnjevanju obrazcev. Če pa sledimo tem obrazcem, so pa kvalitetno pripravljeni, pravilniki so kvalitetno pripravljeni. Mislim, da se bodo v praksi tudi lahko izvajali. Tu vidim, da je tudi s te strani zakon dobro pripravljen, in mislim, da se ga bo dalo na terenu tudi udejanjiti tako, da bo prav tudi za potrošnike in predvsem za potrošnike. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Bom zelo kratek. Prvič gre za prenos Direktive 2014/17/EU v naš pravni red. Sicer z malo zamude, ker bi to zadevo že morali pod streho spraviti marca, ampak dobro, saj to ni edina zadeva, s katero malo zamujamo. Seveda podpiram, predlog tega zakona se mi zdi v redu. Kaj zasleduje? Zasleduje dve stvari. Prvič, zaščita potrošnikov, da ne bodo po nepotrebnem in preveč izpostavljeni takšnim ali drugačnim tveganjem. Drugič, kar je tudi pomembno, zagotoviti je treba nadzor nad dajalci kreditov, pa ne zgolj stanovanjskih, ampak tudi širše, nepremičninskih, čeprav verjamem, da je stanovanjski kredit tudi v prihodnje najpomembnejši oziroma se tudi odraža v največjem obsegu izdanih kreditov. Posledica enega in drugega je pregledno in učinkovito delovanje notranjega trga brez neke pretirane izkrivljenosti ali brez vsakršnega izkrivljanja konkurence. Mi smo bili oziroma jaz osebno sem pri teh zadevah še posebej pozoren na tisto šibkejšo stran, to je zagotovo kreditojemalec. Kreditodajalec se lahko tako ali drugače zavaruje, neprimerno bolj kot tisti, ki kredit jemlje. Vidim, da je zakon zapisan tako, da je rezime sodelovanja ene in druge strani lahko samo win–win sistem, torej da tu nihče ne izgublja. Kreditojemalec potrebuje neka finančna sredstva za reševanje svojega stanovanjskega problema; normalno, kreditodajalec, banka pa živi od kreditov. Jaz si ne želim nobenih novih dodatnih administrativnih ovir. Ne želim si tega, da banka ne daje kreditov, saj jih potrebuje tudi gospodarstvo, potrebujejo jih posamezniki. Če pa banka leži na denarju, pa je to najbolj negativno, kar je sploh možno. Prepričan sem, da bo ta zakon prinesel večji red na tem področju. Še posebej pa me veseli, kot lahko slišim in sem bil seznanjen, da so vsi deležniki – da zdaj vseh ne naštevam, predvsem Zveza potrošnikov Slovenije – menda bili upoštevani pri večini svojih predlogov in da bo, kot rečeno, v končni konsekvenci red na področju dajanja kreditov, ne bo izkrivljanja konkurence, krediti bodo šli, banke bodo tudi dobro živele na podlagi tega; predvsem pa šibkejša stran, to je kreditodajalec, ne bo po nepotrebnem in pretirano izpostavljen vsem tveganjem ter posledično izgubi sredstev in strehe nad glavo. Predloge tega zakona podpiram in mu dajem svoj glas. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dušan Verbič.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Državna sekretarka, predstavniki izvršilne veje oblasti, poslanke in poslanci, prav lep pozdrav! Uvodoma bi rad poudaril, da se v celoti strinjam z vsebino vloženih amandmajev koalicijskih strank in pritrjujem tudi besedam predhodnega govorca, ki je poudaril – in mislim, da je to pomembno za vsebino tega zakona –, da so zakon in amandmaji usklajeni z vsemi deležniki. Tudi sam se pridružujem temu, predvsem z asociacijo Zveze potrošnikov Slovenije. Vendar bi vseeno rad poudaril dvoje glede pomembnosti vsebine tega zakona. Marsikdaj v teh razpravah ne dajemo zelo jasnega poudarka vsebinskemu delu. Pogovarjamo se o potrošniških kreditih, ki jih poznamo pod tako imenovanimi predmeti v splošni rabi, pa se ne bi opredeljeval, kaj vse to pomeni, kajti menim, da je to splošno znano. Tisto, kar pa je v zvezi s tem zakonom o potrošniških kreditih, pa menim in se tu navezujem na besede spoštovanega dr. Franca Trčka, ki je poudaril, da pred tolikimi leti smo imeli slabo prakso v vzhodni Sloveniji predvsem s potrošniškimi krediti za nepremičnine. In tisto, kar je ta direktiva prinesla in je vgrajeno v ta zakon, menim, da je v zadostni meri, da se nekaj podobnega ne bo zgodilo, kajti preko potrošniških kreditov in posrednikov je bilo takrat zelo evidentno, da je bil marsikateri potrošnik zaveden. In posledično je v neki smeri tudi ta kriza ali bolečina pri posameznikih, verjamem, tudi po tolikih letih še vedno prisotna. To je tista tako imenovana slaba praksa, s katero bi se s prenosom Direktive 2014/17/EU preprosto moralo onemogočiti tovrstnim subjektom, ki bodo skladno s tem zakonom zdaj lahko nastopali v slovenskem prostoru. Rad bi še posebej poudaril naslednje. Prvič, da se s tem zakonom o potrošniških kreditih že v uvodnem delu zelo jasno in na dovolj preprost način za vse uporabnike opredeljujejo v 2. členu temeljni pojmi, da se čim bolj približajo posameznikom na dovolj razumljiv način. Vendar se pa pozablja nekaj, ko je govora o obrazcih ali toliko predhodnih postopkih, žal je tako, da tisti, ki si sposodi denar, se preprosto mora zavedati, da ga mora tudi vrniti. In popolnoma legitimna pravica je in to, kar je bilo tudi v razgovoru že rečeno, da je skladno z Obligacijskim zakonikom in še bi lahko našteval popolnoma razumljivo in logično, da se dajalec kredita želi zaščititi v neki obliki s tem, lahko rečemo na pravni način, v primeru, da se posojeni denar pač ne vrača. Ne bi se tukaj spuščal na drugo temo, kako je s tako imenovanim nevračilom denarja, predvsem na pravne subjekte, v Republiki Sloveniji zadnjih 20 let; ampak ko se tukaj pogovarjamo o potrošniških kreditih, se ugotavlja, da tako imenovani potrošniški kredit za predmete splošne rabe niti ni toliko problem, problem pa je za nepremičnine, kajti tukaj se dotikamo posebne kategorije s socialno noto. Glede potrošniških kreditov za nepremičnino lahko rečemo, da imamo dve vrste tako imenovanih interesentov, ki bodo koristili ali pa že sedaj koristijo neko obliko tovrstnih kreditov. Ena je tista, ki je najbolj občutljiva skupina, to so mladi, ki so zaradi svojega socialnega statusa in eksistence preprosto prisiljeni ali primorani, da tudi na ta način rešijo svoj stanovanjski problem. Ob tem pa imamo prav gotovo tudi skupino ljudi, ki pa si lahko tudi privošči nabavo neke nepremičnine s potrošniškim kreditom. Popolnoma razumljivo je, da si prav gotovo dajalec kredita želi v neki smeri zagotoviti v čim večji meri pravno varnost. Zaradi tega poznamo, da se tovrstni postopki že sedaj izvajajo; in tudi na podlagi tega zakona se izvaja zavarovanje, poznamo po Stvarnopravnem zakoniku, kjer se izvajajo sporazumi preko notarjev. Dejstvo je, da tisto, kar ta direktiva od vseh nas, sploh pa zakonodajalca, pričakuje, da se bo potrošnik, predno bo šel in sklenil tovrstne posle, imel možnost seznaniti z vsemi pogoji. Jasno, najpomembnejša pa je tudi višina stroškov ter tudi odplačila teh potrošniških kreditov. In če v tem kontekstu zaključim, menim, da ta zakon o potrošniških kreditih v zadostni meri s prenosom direktive zagotavlja na eni strani varstvo potrošnika in na drugi strani varstvo v tem primeru tistega, ki da denar. Želel sem na koncu omeniti še en primer slabe prakse, za katerega upam, da se ne bo zgodil tudi pri uporabi tega zakona o potrošniških kreditih. Prej sem navedel primer severovzhodne Slovenije pred dobrimi osmimi, desetimi leti. Drugi primer pa je, kot je znano, da so tisti, ki so vzeli potrošniške kredite za nepremičnine, nakazovali znesek na tako imenovane institucije ali pravne osebe, investicijske družbe. Upam, da se ta slaba zgodba v tem primeru ne bo zgodila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala za besedo še enkrat. Iz tega kar je kolega Dušan govoril, bi lahko nekdo celo predvideval, da velika večina tovrstnih kreditojemalcev ni imela resnega in dobrega namena vračati ta denar, kredite po domače povedano; kar seveda ni res. Drugič. Upam, da bomo z nekimi razvojnimi politikami, še vedno sem toliko optimist, v tej družbi in državi prišli v takšno agregatno stanje, da ljudje ne bodo najemali kreditov za avtomobile, ker bomo imeli dober javni potniški promet; in da ne bodo dolgoletno desetletje in pol ali dve desetletji ali celo 25 let zakreditirani za neko stanovanjsko luknjico, ki se potem izkaže za prevelik strošek, ker bomo to reševali z ustreznejšimi stanovanjskimi politikami. In upam, da se bo potem ta razlika, ta vrzel finančne sposobnosti raje namenjala za pridobivanje novega znanja ali za potovanje v tujino, da tudi v praksi vidimo, kako nekaj nekje funkcionira. Zelo pogosto slišimo, ko obravnavamo skoraj katerikoli zakon s strani koalicije, da so bile zadeve usklajene, najširše usklajene. Tako smo imeli neko obravnavo zakona, ki se je ukvarjal s sindikalnimi pravicami policistk in policistov, pa so bila na obravnavo vabljena vsa tri združenja občin, reprezentativna sindikata pa ne. To, kar smo s strani Stranke modernega centra slišali, kako je vse krasno usklajeno s civilnodružbenimi akterji; če bi temu bilo tako, potem jaz v imenu Združene levice tukaj ne bi razlagal teh amandmajev, ki smo jih ponovno vložili pri tistih členih, ki so bili odprti. In kot sem že rekel, smer tovrstnega noveliranja je prava, ni pa zadostna. To je neko sporočilo. Imam še nekaj časa, neukost, verjetno smo nekoliko krivični do ljudi, ki najemajo kredite, ker zdaj bi nekako tukaj zvenelo, da so le-ti vsi res mogoče pretirano nepismeni na tem ali katerem drugem področju; ampak velik del tega tiči v dejstvu, da so ljudje zaupali tistim, kamor so šli po kredit, zlasti v bančnem sektorju v klasičnem smislu. In ko govorimo o bančništvu, ne o bančništvu skozi neke izvedene finte, če tako se izrazim, finančnih lobijev; ampak o nekem resnem bančništvu in v nekem resnem gospodarstvu, na čem oboje temelji? Temelji na zaupanju, temelji na tem, da ne bomo izigrani. Poslanec Stranke modernega centra in jaz sva nanizala neko vrsto praks, ki smo jim bili priča v zadnjih dvajsetih letih. V tem noveliranju zakona je žal izvršilna oblast in koalicija nekako podlegla, ne morem drugega reči, nekemu bančniškemu lobiju. Materije ne bomo znovelirali tako, da bi prišli v nekoliko bolj enakopravni položaj obeh akterjev. In to je naš namen, ki pa, kot se kaže iz te kratke debate po utrujenem dnevu proračunskih debat, ne bo dosežen.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ne. Potem zaključujem razpravo. V razpravo dajem 23. člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 29. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 31. člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica in amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 42. člen ter amandma Poslanke skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 52. člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 57. člen ter amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 67. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 72. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Zaključujem razpravo v celoti. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 24. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O CENTRALNEM KREDITNEM REGISTRU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za finance gospe Ireni Sodin. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani poslanke in poslanci! S predlaganim zakonom se vzpostavi centralni kreditni register, ki bo vseboval podatke o zadolženosti fizičnih oseb in poslovnih subjektov. Gre za nadgradnjo obstoječe ureditve, kjer Banka Slovenije na podlagi Zakona o bančništvu že upravlja sistem za izmenjavo informacij o boniteti strank; vendar se v tem sistemu izmenjujejo le podatki o zadolženosti fizičnih oseb. Predlog zakona zato glede podatkov, ki se bodo zbirali v centralnem kreditnem registru, povzema nabor podatkov iz zakona o bančništvu; na novo pa določa nabor podatkov o zadolženosti poslovnih subjektov, ki se bodo lahko izmenjevali med člani sistema izmenjave informacij. Podatke za centralni kreditni register bodo Banki Slovenije kot upraviteljici registra sporočale banke in hranilnice ter drugi kreditodajalci, kot so gospodarske družbe, katerih prevladujoča dejavnost je opravljanje storitev kreditiranja ali opravljanje storitev finančnega zakupa in faktoringa; nadalje osebe, ki imajo dovoljenje za opravljanje storitev finančnega zakupa nepremičnin, ponudniki plačilnih storitev, Družba za upravljanje terjatev bank, Stanovanjski sklad Republike Slovenije in Eko sklad. Banka Slovenije bo podatke uporabljala za izvajanje nalog na področju vodenja denarne politike, zagotavljanja finančne stabilnosti, makrobonitetnega nadzora in upravljanja tveganj ter za izvajanje nadzora nad bankami. Predlog zakona ureja tudi sistem izmenjave informacij, na podlagi katerega se bodo podatki o zadolženosti fizičnih oseb in poslovnih subjektov iz centralnega kreditnega registra izmenjevali med kreditodajalci. Z dostopom do tovrstnih podatkov in informacij bodo kreditodajalci lahko ocenjevali kreditno sposobnost kreditojemalcev in učinkoviteje obvladovali kreditno tveganje. Ne bodo pa smeli teh podatkov uporabiti za neposredno ali ciljno trženje. Nadalje predlog zakona fizični osebi in poslovnemu subjektu omogoča, da se seznani z vsemi lastnimi podatki, ki se izmenjujejo v okviru sistema izmenjave informacij. S tem se zagotavlja kontrola pravilnosti podatkov in izboljšuje kvaliteta podatkov o posameznem kreditojemalcu. Vzpostavitev centralnega kreditnega registra je skladna tudi z aktivnostmi na evropskem bančnem področju. Evropska centralna banka si že od leta 2011 prizadeva, da se za članice evroobmočja vzpostavi enotna podatkovna baza s podrobnimi informacijami o posameznih bančnih posojilih v evroobmočju. To bazo bo mogoče vzpostaviti le s povezovanjem nacionalnih kreditnih registrov in poenotenjem nacionalnih poročevalskih okvirov o kreditnih tveganjih. K dopolnjenemu predlogu zakona je predlagan en amandma, s katerim se med obvezne člane sistema izmenjave informacij vključi še kreditodajalce, katerih prevladujoča dejavnost glede na ustvarjene prihodke preteklega poslovnega leta je opravljanje storitev kreditiranja fizičnih oseb. Vlada amandma podpira, saj se z vključitvijo teh kreditodajalcev zagotovi zadosten nabor podatkov za zagotovitev prave slike o zadolženosti potrošnikov. To bo prispevalo k še učinkovitejšemu izvajanju politik na področju varstva potrošnikov. Glede na vse navedeno predlagam, da Predlog zakona o centralnem kreditnem registru podprete. Za konec želim še izpostaviti, da Vlada v skladu s 138. členom Poslovnika zbora predlaga, da se na tej seji opravi tudi tretja obravnava predloga zakona, saj je k predlogu vložen samo en amandma. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici odbora gospe Vojki Šergan. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Na podlagi 42., 130. in 133. člena Poslovnika Državnega zbora je Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo pripravil poročilo k Predlogu zakona o centralnem kreditnem registru, druga obravnava, EPA 1447-VII . Odbor za finance in monetarno politiko je na 29. seji 26. 10. 2016 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o centralnem kreditnem registru, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Na seji odbora so sodelovali predstavnice in predstavniki Ministrstva za finance, Banke Slovenije ter Zakonodajno-pravne službe. Odboru je bilo poleg predloga zakona posredovano naslednje gradivo: mnenje Zakonodajno-pravne službe z dne 13. 10. 2016, predlogi amandmajev Zveze potrošnikov Slovenije z dne 20. 10. 2016 in mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance z dne 25. 10. 2016. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložile poslanske skupine SMC, Desus in SD, in sicer k 1., 2., 4., 6., 7., 8., 9., 10. (sprememba z dne 25. 10. 2016), k 12., 13., 15., 16., 19., 20., 22., 27., 28., 30., 33. in 35. členu z dne 20. 10. 2016. V dopolnilni obrazložitvi je državna sekretarka na Ministrstvu za finance predstavila poglavitne rešitve in cilje predlaganega zakona, s katerim se vzpostavlja centralni kreditni register kot centralizirana baza podatkov o kreditnih poslih s fizičnimi osebami in poslovnimi subjekti ter o kreditnih tveganjih in drugih izpostavljenostih do poslovnih subjektov. V nadaljevanju je predstavnica Zakonodajno-pravne službe ponovno opozorila na pripombe službe o jasnosti zakonskih določb in obrazložitvi predlaganih rešitev. Glede vloženih amandmajev koalicijskih poslanskih skupin je pojasnila, da sledijo pripombam službe, vendar posamezna vprašanja še vedno ostajajo odprta, in sicer glede 6., 7. ter 35. člena predloga zakona. V nadaljevanju je predstavnik Državnega sveta v dopolnilni obrazložitvi mnenja Državnega sveta pojasnil, da Komisija Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance predlog zakona podpira. V krajši razpravi je bila izražena podpora predlogu zakona ter opozorjeno na njegov pomen tudi z vidika zaščite potrošnikov. Opozorjeno je bilo na potrebo po upoštevanju pripomb službe pri prihodnji pripravi zakonskih predlogov ter postavljeno vprašanje glede pravne podlage za vzpostavitev sistema za izmenjavo podatkov o kreditnih poslih poslovnih subjektov in povezave s čezmejno zbirko podatkov v okviru projekta AnaCredit – analytical credit datasets. V zvezi s tem je predstavnica Banke Slovenije podala pojasnila. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval amandmaje poslanskih skupin SMC, Desus in SD, in sicer k 1., 2., 4., 6., 7., 8., 9., 10., 12., 13., 15., 16., 19., 20., 22., 27., 28., 30., 33. in 35. členu, ter jih sprejel. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Marko Pogačnik bo prestavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Slovenija je ena izmed tranzicijskih držav, v kateri smo davkoplačevalci že dvakrat sanirali bančni sistem. Prvič se je to zgodilo v začetku devetdesetih let, druga sanacija bančnega sistema v višini več kot 5 milijard evrov se je zgodila pred približno dvema letoma. Vprašanje je, ali je ta številka 5 milijard evrov sanacije za bančni sistem na račun davkoplačevalskega denarja tudi zadnja številka. Vlada predlaga zakon o centralnem kreditnem registru, ki ga je vložila v proceduro v Državni zbor. V Slovenski demokratski stranki Predlogu zakona o centralnem kreditnem registru ne bomo nasprotovali. Na nek način upamo, da bo ta predlagani zakon izboljšal stabilnost bančnega sistema, predvsem pa da bomo s tem zakonom zmanjšali tveganje, da bi morali davkoplačevalci že tretjič sanirati bančni sistem. Kot že povedano, cilji zakona so usmerjeni v pravo smer in od tega zakona pričakujemo, da bo zmanjšal to tveganje, da bi se v slovenskih bankah dogajale zadeve, kot so se dogajale pred časom, in da bi bile banke podležene kapitalskim neustreznostim, potrebam po dokapitalizacijam; predvsem pa upamo, da se bo s tem zakonom tudi bistveno zmanjšalo tveganje pri nastanku slabih terjatev.
Hvala lepa. Gospa Marija Antonija Kovačič bo prestavila stališče Poslanske skupine Desus.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav sekretarki. Spoštovani poslanci in poslanke! Pred seboj imamo predlog zakona, ki vzpostavlja centralni kreditni register, ki bo vseboval podatke o zadolženosti fizičnih oseb in poslovnih subjektov. Na novo se določa nabor podatkov o zadolženosti poslovnih subjektov, ki se bodo lahko izmenjavali med člani sistema izmenjave informacij. Evropska centralna banka se namreč že od leta 2011 prizadeva, da se za članice evroobmočja vzpostavi enotna podatkovna baza s podrobnimi informacijami o posameznih bančnih posojilih v evroobmočju. To bazo pa je mogoče vzpostaviti le s povezovanjem nacionalnih kreditnih registrov in poenotenjem nacionalnih poročevalskih okvirjev o kreditnih tveganjih. Z dostopom do tovrstnih podatkov bodo kreditodajalci lahko ocenjevali kreditno sposobnost kreditojemalcev in posledično učinkoviteje obvladovali kreditno tveganje. Ob tem se nam zdi pomembno to, da kreditodajalci teh informacij ne bodo smeli uporabljati za neposredno ali ciljno trženje. Predlog zakona določa Banko Slovenije za upravljavca centralnega kreditnega registra. Ta bo podatke uporabljala za izvajanje njenih nalog na področju upravljanja tveganj in za izvajanje nadzora nad bankami, vodenja denarne politike, zagotavljanja finančne stabilnosti in makrobonitetnega nadzora. Podatke ji bodo sporočale banke in hranilnice, kreditodajalci, kot so gospodarske družbe, katerih prevladujoča dejavnost je sklepanje kreditnih pogodb z drugimi poslovnimi subjekti ali ki opravljajo storitve finančnega zakupa in faktoringa, osebe, ki imajo delovanje za opravljanje storitev finančnega zakupa nepremičnin, ponudniki plačilnih storitev, DUTB in tako dalje. Predlog zakona bo sicer fizičnim osebam in poslovnim subjektom omogočal, da se seznanijo s podatki, ki se izmenjujejo v okviru sistema izmenjave informacij, s čimer bo zagotovil kontrolo pravilnosti podatkov in posledično izboljšanje kvalitete podatkov o posameznem kreditojemalcu. Zaradi vsega naštetega se nam zdi predlog zakona dober, zato ga bomo v Poslanski skupini Desus soglasno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. S predlaganim zakonom o centralnem kreditnem registru se vzpostavlja centralizirana baza podatkov o kreditnih poslih in kreditnih tveganjih do poslovnih subjektov. S tem se Banki Slovenije omogoča vzpostaviti in upravljati centralni kreditni register z namenom izvajanja statističnega raziskovanja za učinkovitejše izvajanje njenih nalog in pooblastil na področju vodenja denarne politike, zagotavljanje finančne stabilnosti ter makrobonitetnega nadzora; dodatno pa se z izmenjavo podatkov o informacijah iz centralnega kreditnega registra med članicami sistema, zlasti o zadolženosti pravnih in fizičnih oseb, vzpostavlja tudi učinkovitejše upravljanje s kreditnim tveganjem. To bi lahko povzeli kot odgovor na posledice svetovne in gospodarske krize, ki je prizadela tudi Slovenijo. Zaradi tega smo v Sloveniji v letih 2013 in 2014 izvedli obsežne ukrepe za krepitev stabilnosti bank, kar je tudi stabiliziralo bančni sektor in povrnilo kredibilnost države na mednarodnih finančnih trgih. To so tiste boleče izkušnje, ki se jih poskuša preprečiti tudi s takšnim centralnim kreditnim registrom. Ob tem da zakonska ureditev centralizacije podatkov o zadolženosti pomeni napredek v smislu celotnega vpogleda v stopnjo zadolženosti kreditojemalcev in s tem prevzetega kreditnega tveganja, je pozitiven vidik obravnavanja takšnih razmer, s katerimi smo se srečevali. Vendar pa se moramo zavedati, da obstaja tudi možnost nekaterih zlorab tako centralno zbranih podatkov. V okviru obravnave zakona je bila večina razprave usmerjena v zaščito zasebnosti uporabnikov, predvsem so bila vprašanja, kateri podatki bodo zajeti v kreditnem registru in kako dolgo bodo ostali zabeleženi v tem registru, kdo bo z njimi upravljal, kdo ter v kakšnem obsegu bo imel do njih dostop. Vsa ta vprašanja so nekako pripeljala tudi do dopolnitve predloga zakona. V 15. členu lahko menimo, da jasneje določamo, kateri kreditodajalci smejo imeti dostop do podatkov v kreditnem registru. Znotraj sistema najemanja kreditov bi želeli izpostaviti tudi naslednje dejstvo. Seveda si želimo in mislim, da bi resnično morali delati v to smer, da imamo čim več zaposlitev za nedoločen čas, kar pomeni tudi boljšo kreditno sposobnost. Ob dejstvu, da se to v zadnjem obdobju ne dosega v takšnem obsegu, kot bi bilo treba, je eden od pozitivnih vidikov uvedbe centralnega registra tudi ta, da se omogoča širši vpogled, kdo je kreditno spodoben. Velikokrat se izkaže, da tudi tisti, ki sicer nimajo možnosti zaposlitve za nedoločen čas, imajo dovolj drugih virov, s katerimi lahko zagotavljajo svojo kreditno sposobnost. To je ravno tako eden od tistih pomembnih vidikov, da se prenekatere investicije v Sloveniji začnejo odvijati tudi zaradi boljšega vpogleda v kreditno sposobnost tistih, ki morebiti nimajo zaposlitve za nedoločen čas. Pri vseh teh ukrepih pa ponovno opozarjamo na to, da gre pri vseh vpogledih poseg v človekovo dostojanstvo. To je tudi najvišja ustavna kategorija, zato je sorazmernost teh posegov res nujna. Budno spremljanje, kaj se bo dogajalo s temi registri, bo ena od nalog, ki bodo prisotne po sprejetju tega zakona. V tem trenutku ocenjujemo, po razpravi na matičnem delovnem telesu, da je ta sorazmernost dosežena, zato bomo tudi Predlog zakona o centralnem kreditnem registru podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Najlepša hvala za besedo. V Združeni levici osnovni namen zakona ocenjujemo razmeroma pozitivno in mu zato ne bomo nasprotovali. Po eni strani je treba ugotoviti, da prihaja prepozno glede na ravnanje v bančnem in finančnem sektorju v preteklem desetletju; hkrati pa smo lahko skeptični glede njegovega dejanskega vpliva oziroma pozitivnih rezultatov, ki naj bi jih takšen centralni kreditni register prinesel. Osnovni namen je vzpostavitev osrednje baze podatkov o kreditnih tveganjih in drugih izpostavljenostih podjetij in fizičnih oseb, kar naj bi omogočalo učinkovitejše obvladovanje kreditnih tveganj. To naj bi dosegli tako, da bi bankam in drugim kreditodajalcem omogočili dostop do podatkov o vseh dolžniških poslih stranke in povezanih tveganjih. Skrbnik centralnega registra je Banka Slovenije, ki je bila kot regulator bančnega sistema tista, ki je zatajila pred finančno-ekonomsko krizo oziroma je pred krizo spodbujala povsem napačno politiko. Ob spremljavi podobne usmeritve takratne prve vlade Janeza Janše je izvajala prociklično politiko, ki je vodila v pregrevanje gospodarstva. Centralni kreditni register za boljše ocenjevanje in pregled kreditne sposobnosti kreditojemalcev je relativno omejen mehanizem. Mnogo bolj pomembno je, kakšna je finančna politika, ki jo zasleduje regulator kot vlada. Zgolj ob smiselni politiki regulatorja je takšen register lahko koristen mehanizem. To niso edini pomisleki glede Zakona o centralnem kreditnem registru. Med drugim je Zveza potrošnikov Slovenije opozorila na varstvo osebnih podatkov in na pomanjkljivo regulacijo pri ponudnikih potrošniških kreditov. Kadar gre za velike centralne baze, še posebej pa kadar vsebujejo občutljive podatke, se je vedno treba vprašati glede nadzora in varstva teh podatkov. Pojavljajo se pomisleki, ali bo osebje posebej usposobljeno za ravnanje s temi podatki in ali zaradi prostovoljnega vstopa v bazo lahko do podatkov pridejo tudi podjetja oziroma posamezniki, ki bi informacije lahko zlorabili oziroma jih posredovali ali prodali naprej. Že ob obravnavi prejšnje točke, Zakona o potrošniških kreditih, smo lahko videli, da vlada Mira Cerarja prej prisluhne bančniškim lobijem kot potrošniškim organizacijam. Podobno velja za Zakon o centralnem kreditnem registru, kjer je potrošniško kreditiranje zapostavljeno, čeprav koalicija z amandmajem želi nekoliko izboljšati stanje. Potrošniki oziroma gospodinjstva so kot jemalci kredita v izjemno podrejenem položaju glede na banke in druge ponudnike kreditov, zato je naloga države, da področje zadostno regulira. Vendar pa bodo tudi pri centralnem kreditnem registru hipotetično podatke o fizični ali pravni osebi lahko videli tudi uslužbenci v lizinghišah ali ponudniki oderuških kreditov. Kot rečeno, v Združeni levici zakonu ne bomo nasprotovali, ker njegov osnovni namen ocenjujemo kot pozitiven; ob tem pa izpostavljamo omejitve in predvsem pomanjkljivosti, ki jih koalicija med obravnavo tega zakona ni odpravila. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka Irena Sodin, kolegice in kolegi! S Predlogom zakona o centralnem kreditnem registru se vzpostavi centralni kreditni register kot centralizirana baza podatkov in informacij o zadolženosti poslovnih subjektov ter fizičnih oseb z naslova kreditnih poslov. Register bi v skladu s predlogom upravljala Banka Slovenije. Ta bi podatke uporabljala za izvajanje njenih nalog, med drugim tudi za nadzor nad bančnimi institucijami. Za učinkovito uporabo podatkov iz registra bo Banka Slovenija vzpostavila elektronski sistem za izmenjavo podatkov o zadolženosti subjektov. Glede zadolženosti poslovnih subjektov zakon določa nabor podatkov, ki poleg splošnih podatkov o poslovnem subjektu obsegajo tudi informacije v zvezi z zadolženostjo z naslova kreditnih poslov. To so na primer vrsta posla, datum sklenitve, datum zapadlosti in zneski neodplačanih obveznosti. Poleg tega pa tudi podatki o izpostavljenosti do poslovnih subjektov glede na vrsto poslovnih instrumentov. Izmenjava informacij, zlasti tistih o zadolženosti subjektov, bi lahko pomenila doprinos za bolj učinkovito upravljanje s kreditnimi tveganji. Sprejetje predloga zakona pa bi lahko po navedbah predlagatelja predstavljal tudi izpolnitev pogojev za povezavo s čezmejno zbirko statističnih podatkov o kreditnih tveganjih v okviru projekta AnaCredit, kar krščanski demokrati pozdravljamo. Razprava o preprečevanju tveganj za nepravilnosti znotraj kreditnih institucij je povezana tudi z učinkovitim sankcioniranjem kaznivih dejanj, ki v procesih podeljevanja kreditov nastanejo. V Novi Sloveniji ob obravnavi nepravilnosti v bančnem sektorju opozarjamo na to, da je za učinkovit pregon kaznivih dejanj nujno specializirati sodišča, da se bodo lahko najbolj usposobljeni sodniki ukvarjali izključno z bančnim kriminalom. Prav tako potrebujemo specializiran oddelek za pregon bančnega kriminala znotraj specializiranega državnega tožilstva ter njegovo kadrovsko okrepitev. Preprečiti pa je treba tudi, da bi bile v nadzorne svet in uprave bank imenovane osebe, ki so se do zdaj pri podeljevanju kreditov izkazale za nadpovprečno neuspešne. Prav zato smo v Novi Sloveniji pripravili paket zakonov za pregon bančnega kriminala, ki vključuje vse te rešitve. Pri obravnavi Predloga zakona o centralnem kreditnem registru obravnavamo vzpostavitev registra, ki bo lahko omogočil boljšo informiranost vseh, ki so vključeni v procese podeljevanja kreditov. To lahko prinese bolj preudarno in bolj zanesljivo ravnanje pri odobravanju kreditov. Vendar pa ob obravnavi tega področja v Novi Sloveniji vedno znova poudarjamo, da je za odgovornejše ravnanje kreditnih institucij najboljša garancija prav njihovo zasebno lastništvo. Potrebujemo nove, dobre zasebne lastnike. Dokler bomo ohranjali državno lastništvo bank, državno bančništvo, tudi usklajevanje zakonodaje z evropskimi direktivami in vnašanje pozitivnih zakonskih rešitev po naši oceni ne bo prineslo ključnih in korenitih sprememb, ki jih v Sloveniji na tem področju nujno potrebujemo. V Novi Sloveniji bomo Predlog zakona o centralnem kreditnem registru podprli.
Hvala lepa. Gospod Franc Laj bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana državna sekretarka, dragi kolegice in kolegi; vsem skupaj še enkrat želim en lep dan! Nedavna finančna kriza je dodobra zamajala same temelje Evrope, marsikatere nacionalne države in tudi evra. Finančni sektor je bil na robu zloma, nekateri sistemi so tudi klecnili, vstopiti so morale države, tako tudi Slovenija z denarjem vseh davkoplačevalcev. Spomnimo se tudi grške tragedije, irskega in španskega zloma nepremičninskega trga, gradbenega sektorja in posledično zloma bančnega sistema. Seveda je to za seboj potegnilo varčevanje in tisto najhujše, marsikje je pod vprašaj postavilo socialno državo, ki ima v Evropi tradicionalno visoko mesto na lestvici vrednot. Pričujoči Predlog zakona o centralnem kreditnem registru, ki ga sedaj obravnavamo, pa tudi Predlog zakona o potrošniških kreditih, ki smo ga obravnavali pred nekaj trenutki, predstavljata neke vrste odziv na to finančno krizo; čeprav se pri nas na trenutke zdi, da je kriza minila, včasih tudi, da je nikoli ni bilo, pa je še vedno visok delež prezadolženih podjetij v Sloveniji velik problem. Večkrat smo se v preteklosti tudi upravičeno spraševali, kako je sploh mogoče, da že prezadolžena podjetja pridobivajo nova in nova posojila. Zanimivo. Evropska komisija je v svojih priporočilih v okviru postopka za preprečevanje in odpravljanje makroekonomskih neravnotežij zapisala, da bi prav vzpostavitev enotnega registra posojil zmanjšala tveganje čezmerne zadolženosti sektorja malih in srednjih podjetij, katerih raven slabih posojil je še vedno visoka. Predlog zakona, ki ga bomo v poslanski skupini podprli, daje pravno podlago Banki Slovenije, da vzpostavi centralni kreditni register, ki bo predstavljal osrednjo nacionalno zbirko podatkov o zadolženosti fizičnih oseb in tudi poslovnih subjektov. Namen tega registra bo izboljšanje procesov ocenjevanja in obvladovanja kreditnih tveganj kreditodajalcev, vzpostavljanje politik in ukrepov za odgovorno kreditiranje in vzdržno zadolževanje ter preprečevanje prezadolžitve fizičnih oseb in poslovnih subjektov ter za izvajanje nalog Banke Slovenije. Tukaj gre predvsem za upravljanje tveganj, makrobonitetni nadzor, vodenje denarne politike, zagotavljanje finančne stabilnosti in še kaj. Zavezanci za poročanje podatkov v centralni kreditni register bodo poleg bank in hranilnic tudi drugi kreditodajalci, kot so gospodarske družbe, katerih prevladujoča dejavnost je sklepanje kreditnih pogodb, opravljanje storitev finančnega zakupa ali faktoringa, kreditodajalci, ki opravljajo storitve finančnega zakupa nepremičnin, ponudniki plačilnih storitev, DUTB, Stanovanjski sklad Republike Slovenije, Eko sklad in Ministrstvo za finance oziroma Uprava Republike Slovenije za javna plačila kot upravljavec sredstev sistema enotnega zakladniškega računa držav. Verjamemo, da bo ta centralni kreditni register, ki je žal malenkost prepozno prišel na dnevni red, kot je predstavljen, pomembno prispeval k nastajanju, ki ga je nedavna finančna kriza razgalila, in bo učinkovito deloval kot zaščita na eni strani potrošnikov in na drugi strani posojilodajalcev. Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Mag. Dušan Verbič bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, sodelavec, poslanke in poslanci, kolikor nas je še tukaj prisotnih! S sprejetjem predloga zakona se daje podlaga za vzpostavitev centralnega kreditnega registra, ki bo vseboval podatke o zadolženosti fizičnih oseb in poslovnih subjektov. Gre za nadgradnjo obstoječe ureditve, ker Banka Slovenija na podlagi Zakona o bančništvu upravlja sistem za izmenjavo informacij o boniteti stranki, vendar le fizičnih oseb. V centralnem kreditnem registru pa se bodo po novem zbirali podatki o zadolženosti posameznikov ter tudi podjetij. To bo prispevalo k učinkovitejšemu obvladovanju kreditnih tveganj in to je tisto, kar se v Republiki Sloveniji že dolgo časa pričakuje. Z registrom bo upravljala Banka Slovenije, ki bo podatke uporabljala za izvajanje nalog na področju vodenja denarne politike, zagotavljanje finančne stabilnosti, makrobonitetnega nadzora in upravljanja tveganj ter za izvajanje nadzora nad bankami. V Poslanski skupini Stranke modernega centra podpiramo, da bodo podatke Banke Slovenije sporočale banke ter tudi hranilnice. Vsekakor pa je smiselno, da je posredovanje podatkov s strani čim več pravnih oseb. Tako bodo Banki Slovenije, kot že rečeno, podatke sporočali tudi drugi kreditodajalci, kot so na primer gospodarske družbe, katerih prevladujoča dejavnost je sklepanje kreditnih pogodb, ter tudi tisti subjekti, ki so bili predstavljeni in obravnavani v predhodni točki današnjega dnevnega reda. V zakonu je tudi smiselno določeno, da bodo lahko kreditodajalci pod določenimi pogoji izmenjavali podatke iz centralnega kreditnega registra. Lahko bodo ocenjevali kreditno sposobnost strank in posledično učinkovito obvladovali kreditno tveganje; ne bodo pa smeli teh podatkov uporabljati za neposredno ali ciljno trženje. V tem kontekstu je treba povedati in predstaviti, kaj natančno določa nabor podatkov, ki se lahko zbirajo in obdelujejo v okviru centralnega kreditnega registra. Zbirajo se podatki o kreditojemalcih, ki so fizične osebe, kot so osebni podatki o kreditojemalcu, podatki o kreditnih poslih, ki jih sklepajo kreditodajalci s fizičnimi osebami kot kreditojemalci, ter podatki o prevzetih poroštvih fizičnih oseb za obveznost kreditojemalca. V tem delu gre torej za prenos vsebin iz Zakona o bančništvu 2 (ZBan-2) v delu, ki ureja sistem izmenjave informacij o boniteti stranke. Vsekakor je smiselno, da je omogočeno fizični osebi ter poslovnemu subjektu omogočiti, da se seznani z vsemi podatki, ki se o njem obdelujejo v sistemu izmenjave informacij, s čimer se zagotavlja kontrola pravilnosti podatkov in posledično izboljšanje kakovosti podatkov o kreditojemalcu. V Poslanski skupini Stranke modernega centra razumemo potrebo po vzpostavitvi takšnega registra tudi na ravni evroobmočja. Tako bo imela Evropska centralna banka vzpostavljeno enotno bazo podatkov s podrobnimi informacijami o posameznih bančnih posojilih v evroobmočju. To bazo bo mogoče vzpostaviti le s povezovanjem nacionalnih kreditnih registrov in poenotenjem nacionalnih poročevalskih okvirov o kreditnih tveganjih. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo še posebno zadovoljni, da Zveza potrošnikov Slovenije poudarja, da gre za pomemben zakon za potrošnike, kajti ureja nadzor nad kreditiranjem potrošnikov v okviru centralnega kreditnega registra in izmenjavo podatkov. Zaradi navedenega bo Poslanska skupina Stranke modernega centra podprla Predlog zakona o centralnem kreditnem registru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju z dne 16. 11. 2016. V razpravo dajem 15. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam 24. točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 24. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 16. uri.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo Državnega zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 2., 20., 21., 24., 27., 28., 29., 40. in 1. točka dnevnega reda na koncu. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga ustavnega zakona o dopolnitvi III. poglavja Ustave Republike Slovenije. Prehajamo na odločanje o prvem in drugem razdelku ter o predlogu ustavnega zakona v celoti. Preden preidemo na odločanje, vas želim opozoriti, da je skladno s 169. členom Ustave Republike Slovenije za sprejetje predloga ustavnega zakona potrebna dvotretjinska večina vseh poslancev, to je 60 ali več poslancev. Enako velja tudi za sprejetje posameznega razdelka. Prehajamo na odločanje o prvem razdelku. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine italijanske in madžarske narodnosti ima gospod Roberto Battelli. Izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Se opravičujem, sem mislil v lastnem imenu.
Najprej bom vprašal, ali je kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, gospod predsednik. Mislim, da se je postopek za spremembo Ustave, za dopolnitev Ustave z novim 70.a členom začel z eno zelo preprosto težnjo oziroma z enim zelo preprostim ciljem. To je, da se pravico do pitne vode določi v sami ustavi kot človekovo pravico in da se jo kot tako naredi dostopno vsem; in to pod enakimi pogoji. Da bi lahko to v polnosti izpeljali, je bil cilj, ki ga je zasledovala Ustavna komisija in tudi strokovna skupina, da se jasno ob tem onemogoči privatizacijo vodnih virov in da se oskrbo s pitno vodo opredeli kot neprofitno javno službo, ki jo lahko izvajajo zgolj občine neposredno in, kar je ključno, brez podeljevanja koncesij. Argumenti nasprotnikov, ki smo jih večkrat slišali, da Ustava to že vsebuje oziroma da že ščiti vodne vire oziroma pravico do pitne vode, da so zakonski akti že dovolj urejeni, seveda ne zdržijo. Morda imamo dobro zakonodajo na tem področju; dejstvo pa je, da zakone lahko spreminja ta državni zbor z navadno večino in se to lahko zgodi kadarkoli. Edina varovalka, ki nam preostane in ki jo moramo vkomponirati v Ustavo, je ta, da se jasno zapiše, kakšen je status pitne vode v Republiki Sloveniji. Poleg tega obstajajo še bližnje ali pa nekoliko manj bližnje grožnje vodnim virom in tudi pitni vodi kot taki, to so neke zunanje nevarnosti, v prvi vrsti seveda apetiti multinacionalk, ki si že želijo in si bodo še veliko bolj želele privatizirati te vire in tudi vsebine, ki jih prinašajo prostotrgovinski sporazumi, kar so tudi izpostavili nekateri člani strokovne skupine. Pomemben faktor pa je tudi tisto, kar so neke notranje nevarnosti oziroma nevarnosti, ki jih je človeštvo povzročilo sámo; in to so podnebne spremembe. Dejstvo je, da se tudi v Sloveniji v prihodnjem obdobju lahko pričakuje zmanjšanje vodostajev, zmanjšanje količine vode, ki bo na razpolago. Zato tak zapis v ustavo pomeni ravno to, da na nek način prvenstveno zagotovimo vodo predvsem prebivalkam in prebivalcem in šele potem industriji. V Združeni levici ocenjujemo, da smo v tem postopku v tem dobrem letu pripravili ta zakon na ustrezen način z doseganjem vseh ciljev. Zaradi tega bomo v Združeni levici tudi podprli predlog ustavnega zakona in s tem jasno povedali, da vodni viri in voda niso nekaj, s čimer bi trgovali.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov ima gospod Jan Škoberne.
Najlepša hvala, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani podpredsednik Vlade, kolegice in kolegi! V globalnem svetu je razpolaganje z viri ena izmed ključnih prednosti, ena izmed ključnih lastnosti tistih, ki bodo prevzemali odgovornost za dolgoročni trajnostni razvoj ter tudi za ustvarjanje globalne klime v svetu. Pa ne govorimo samo o okoljskih vprašanjih, ampak govorimo tudi o odgovornosti za mir, ki še zdaleč ni samoumevna reč. Enega izmed najpomembnejših virov v tem pogledu predstavlja voda, še posebej kvalitetna pitna voda. In danes bomo, vsaj tako upamo Socialni demokrati, zaključili proces, ki se je, to je treba pošteno povedati, začel že v času predhodne vlade. Ob tem tudi z naše strani zahvala prvopodpisani gospe mag. Alenki Bratušek in vsem, ki ste v procesu sodelovali. Ključno, kar smo dosegli, je to, da smo v Republiki Sloveniji pripoznali, da obstajajo skupne vrednosti in viri, ki so nadstrankarski in predvsem nadkapitalski. Omogočiti je treba, da bodo tudi prihodnje generacije lahko ne glede na zahteve in težnje proste roke trga dostopali do kvalitetne pitne vode in da vprašanje osnovnih virov ter dostopa do temeljnih virov za življenje ne bo postalo vprašanje socialnega statusa oziroma vprašanje tega, kdo si lahko privošči kvaliteten življenjski prostor in kdo ne. Zato je posebej pomembno, da smo v okviru priprave te ustavne spremembe posebej pozorno poslušali tudi glas občin, lokalne samouprave, ker bodo župani in lokalne skupnosti tisti, ki bodo v resnici v najpomembnejšem delu izvrševali to, kar bomo, upam, danes sprejeli. V Poslanski skupini Socialnih demokratov verjamemo, da to še zdaleč ni dovolj in da moramo z okoljskimi naprednimi politikami nadaljevati. In če je bilo morda kot kritika slišati, da bo treba v nadaljevanju morda zapisati še kakšnega izmed ključnih virov kot temeljno ustavno človekovo pravico, se bojim, da razmere v globalnem svetu to narekujejo. Situacija, ki je že danes v Afriki pa še marsikje drugje, nam bo narekovala to, da na globalno segrevanje odgovorimo tudi z bistvenim spreminjanjem ustroja naše družbe in z drugačnim dojemanjem človekovih pravic. In kvalitetno življenje je človekova pravica, kvalitetno okolje je človekova pravica. Socialni demokrati bomo vpis vode v Ustavo podprli. Hvala lepa.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske? Ne. Potem sledi obrazložitev glasu v lastnem imenu. Gospod Roberto Battelli.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi, jaz ne morem podpreti tega predloga. V resnici ta predlog predpostavlja neodgovorno delovanje demokratičnih inštitucij države, predpostavlja, da niso zavezane k zagotavljanju pitne vode za vse prebivalstvo in tudi na nek način pozablja, da nas nobena ustavna norma ne more obvarovati pred lastnimi neumnostmi ali nečimrnostjo. Menim, da je ta predlog redundanten in želi rešiti problem – če gledamo celovito na ustavnopravno ureditev, ki velja –, ki sploh ne obstaja. Po nepotrebnem dodatno vznemirja ljudi, saj se bo sedaj začela debata o implementaciji te spremembe, ki je že urejena in je dojeta kot samoumevna.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Andrej Čuš.
Hvala za besedo. Ko se pogovarjamo o vpisu pravice do čiste pitne vode v Ustavo, moramo na to gledati z dveh vidikov. Prvi je po mojem mnenju nek okoljski vidik, jaz sem mnenja, da ta vpis vode v Ustavo na simbolični ravni, da se nekako tudi politika začne zavedati, da je treba do okolja gojiti trajnostno politiko; ampak zaradi tega ni potrebno spremeniti Ustave. Zato moramo mi v Državnem zboru sprejemati zakone, ki bodo upoštevali načela trajnostnega razvoja in zelenih politik. Ampak vseeno gledam na to pozitivno, z vidika simboličnega priznanja Državnega zbora, slovenske politike, da to priznamo. Po drugi strani, ko se pogovarjamo o privatizaciji naravnih virov, sem precej konservativen, tako da to podpiram. Kot zadnje pa bi povedal, da v ustavo lahko napišemo vse živo v tej državi in sprejmemo in se strinjamo; do tega, da bomo dali tisoč evrov pokojnine v ustavo, da lahko damo različne pravice. Malo si moramo tudi nastaviti ogledalo, ker sem bil prej spet izzvan, sem poslušal v pisarni, tudi v Venezueli imajo kar veliko stvari v ustavi napisanih, pa se tega ne izpolnjuje. Jaz sem predvsem za spremembo politik, ne pa dokumentov. Hvala lepa.
Še kakšna obrazložitev glasu? Ne. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 64, proti nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je prvi razdelek sprejet. Prehajamo na odločanje o drugem razdelku. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 64, proti nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je drugi razdelek sprejet. Prehajamo na odločanje o Predlogu ustavnega zakona v celoti. Glasujemo. Nisem videl, pardon. Obrazložitev. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra ima dr. Simona Kustec Lipicer.
Hvala lepa, predsednik. Kolegice in kolegi, državljanke in državljani! Danes desetič v zgodovini Državnega zbora in slovenske ustave spreminjamo slovensko ustavo. Poslanska skupina Stranke modernega centra bo namenila svojih 35 glasov za to spremembo. 35 glasov za zgodovino slovenske ustave in za prihodnost, za zdravo in zeleno okolje naše države. In kar malo tresoče se počutim ob tej priložnosti [[…]] [[smeh v dvorani]]
Tišina, prosim!
[[…]]tudi zaradi osebnih spominov, ki jih imamo na čas, ko smo se lahko zelo brezskrbno kopali v čistih rekah in potokih ter iz njih tudi pili čisto vodo. Tega naši otroci, naši vnuki danes ne morejo več. In to je odgovornost sedanjosti, da poskrbimo za to, da ohranimo pitno tekočo vodo. In hkrati skrb za prihodnost. Skrb za prihodnost, ki pomeni, da bomo našim prihajajočim generacijam zagotovili vsaj približno takšno kvaliteto življenja in narave, ki nam jo ponuja in ki jo imamo v izobilju in ki jo moramo spoštovati ter se do nje tudi odgovorno ravnati. Današnji glasovi so glasovi večine, velike večine vseh državljank in državljanov Republike Slovenije, civilne iniciative, neideološke, strankarske obremenjenosti, večinoma pri iskanju rešitev in zaščite prihodnosti in narave ter skrbi za to, da bo iz naših pip še vedno tekla zdrava pitna voda. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev mag. Alenka Bratušek.
Najlepša hvala. Seveda tudi naši štirje glasovi so za. Vesela sem, da nas danes čaka še zadnji korak, da na predlog Zavezništva vpišemo pravico do vode v ustavo. Hvala Desusu, Združeni levici in Socialnim demokratom, da nas podpirajo od samega začetka, in tudi Stranki modernega centra, da smo na koncu skupaj zagotovili zadostno število glasov za ta pomemben korak, kljub temu da se mogoče komu zdi nepomemben. Prepričan sem, da se bo v prihodnosti izkazal kot zelo zelo pomemben. Še enkrat, res hvala vsem.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine nove Slovenije - krščanskih demokratov mag. Matej Tonin.
Se opravičujem, mi je nerodno, ker bom očitno to praznično vzdušje nekoliko pokvaril. Ampak, če grem po vrsti. "Vsakdo ima pravico do pitne vode" – podpiramo v Poslanski skupini Nove Slovenije, da se vpiše v ustavo. "Vodni viri so javno dobro v upravljanju države" – podpiramo v Poslanski skupini Nove Slovenije. Tudi tretji odstavek, kjer piše, "Vodni viri služijo prednostno in trajnostno oskrbi prebivalstva s pitno vodo in z vodo za oskrbo gospodinjstev in v tem delu niso tržno blago", podpiramo. Ne podpiramo pa četrtega odstavka, ki govori, da vodno oskrbo zagotavlja država preko samoupravnih lokalnih skupnosti. S tem boste ukinili vaške vodovode. Jaz živim na podeželju, v krajih, kjer so vaški vodovodi dejstvo, so vsepovsod v Sloveniji in jih ne upravljajo občine, jih ne upravljajo javne komunale, ampak jih upravljajo fizične osebe, ki živijo v tej vasi. S to določbo bodo ukinjeni vaški vodovodi. Verjemite pa mi, da so zlasti zelo zainteresirane občine in komunale za prevzem vaših vodovodov tam, kjer delujejo dobro, oziroma tam, kjer imajo težave, jih dajejo komunalam, tam, kjer pa nimajo težav, so pa ljudje še naprej zainteresirani, da sami upravljajo vaške vodovode. To je stvar, ki nas moti, da ljudem ne pustimo, da se sami še naprej oskrbujejo z vodo. Še ena stvar, ki jo je ta ustavna določba pozabila in popolnoma zaobšla, na to so opozarjali tudi nekateri naravovarstveniki. Ničesar ne govorimo o varovanju vodnih virov, sicer je lepo, da smo zapisali oziroma bomo zapisali v ustavo, da ima vsakdo pravico do pitne vode, ampak kaj pa, če ta pitna voda ni ustrezno in pravilno varovana, če ni vodni vir varovan, potem tudi čiste pitne vode ne moremo zagotavljati. Še ena zadeva, ki se mi zdi tudi pomembna, da jo v tem prazničnem in slovesnem trenutku sporočimo ljudem. Ljudje, ki živijo po hribih, v odročnih krajih, ki se še vedno napajajo iz kapnice in tako naprej, tudi s to ustavno določbo ne bodo prišli do normalne pitne vode iz vodovodov, ker enostavno nimajo ne denarja, ne zmožnosti, ne znanja, da bi vložili neko ustavno pritožbo, da jim je sedaj po tej ustavni določbi država dolžna zagotoviti vodo. Se vam opravičujem, ker sem morda ta slovesni trenutek pokvaril, vam iskreno privoščim, da ga proslavljate. Kot sem rekel, v Novi Sloveniji smo za to, da je ta pravica zapisana v ustavo, smo pa proti temu, da se ukinjajo vaški vodovodi.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke mag. Branko Grims.
Spoštovani! Slovenska ustava, ki velja, že ščiti vodo. Ščiti jo na ustrezen način in dvakrat; ščiti jo kot naravno bogastvo in ščiti jo kot del varnega, zdravega življenjskega okolja. Vlada Republike Slovenije je dolžna spoštovati to normo in seveda Državni zbor pri oblikovanju zakonodaje, za katere tudi največji zagovorniki te spremembe sami priznavate, da je dobra, da je ustrezna. To se pravi, sprememba, taka kot je, je v bistvu bolj lepotne narave, je piar. Kajti tisto, ker je bistveno, gospe in gospodje, je bila podoba, ki smo ji bili priča danes zjutraj. Nič, še tako dobra formulacija v ustavi, nas ne more zaščititi pred brezvestno politiko, ki vehementno krši ustavo po dolgem in počez. Nobene varovalke tukaj ni, razen človeške, ljudske modrosti, ko gredo ljudje glasovat. Kakšna podoba je bila danes? Celotna Vlada Republike Slovenije z ustavnim pravnikom se je prišla slikat sem, ko je bila napovedana sprememba ustave. Včeraj je pa ta ista vlada svojo koalicijo v tem državnem zboru sprejemala proračun Republike Slovenije za naslednji dve leti na očitno neustaven način. Dvakrat. Kajti, prvič ni izpolnjen pogoj, ki je zapisan v sami ustavi, gospe in gospodje, pa je ustavni pravnik na čelu slovenske vlade, da je treba oblikovati posebno telo, ki bo bedelo nad izvajanjem fiskalnega pravila. Tega ni. Ta ustavna norma ni izpolnjena, zato je že iz tega razloga proračun sprejet na neustaven način. In še več, proračun je bil sprejet kot fiktiven proračun, kot tisto, čemur v računalništvu rečemo vaporware, nekaj o čemur vsi govorijo, ampak v resnici sploh ne obstaja. Zakaj? Zaradi tega, ker ni bilo končanih predhodnih pogajanj z javnim sektorjem, ni bilo uresničeno načelo socialnega partnerstva, ampak je bilo grobo kršeno, s tem ko se je sprejemalo proračun v neki obliki, o katerih sploh ne bo mogel dejansko veljati. To, gospe in gospodje, so pa kršitve več členov ustave. In pred tem še tako dober zapis v ustavo ne ščiti. Če spomnim še nekaj, ko gre za delanje videza varnosti, ampak še enkrat povem: voda je že zaščitena. Če je bilo karkoli narobe, je za to odgovoren tisti, ki ima vlado, ki teh norm ni izvajal na ustrezen način. Ampak ko gre za varnost, poglejte primer, lani je ta ista vlada kršila ne samo slovensko ustavo in zakonodajo, ampak še mednarodne predpise, ki po ustavi veljajo neposredno, ko je spustila čez Slovenijo pol milijona migrantov, med njimi tudi teroriste. In govorijo o varnosti in govorijo o ustavnosti. Gospe in gospodje, pred tem je še kako dobra [[izklop mikrofona]]
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, za besedo. Smo druga država v Evropski uniji, ki vpisujemo pravico do pitne vode za vse v ustavo. Torej, druga država za Slovaško, ki je to že storila, in mislim, daje to prav, da je to zelo pomembno in danes je zato tudi za nas v Desusu pomemben dan. Pravico do pitne vode moramo vpisati na novo v ustavo, kajti 70. člen govori o tem, da zakon določa pogoje, pod katerimi se smejo izkoriščati naravna bogastva. Zakon lahko določi, da smejo naravna bogastva, med katera spada seveda tudi pitna voda, izkoriščati tudi tuje osebe in določiti pogoje za izkoriščanje in tako naprej. Skratka, to je premalo, po našem mnenju in po mnenju vseh, ki smo se angažirali na tem področju, da vpišemo to pravico v ustavo. Kajti, ustavo je težje spreminjati, ker rabimo dvotretjinsko večino oziroma potrebujemo dvotretjinsko večino za to, medtem ko zakon lahko spremenimo z navadno večino. Torej, zelo pomembno je, da bomo vpisali v Ustavo 70.a člen, ki pravi, da "Vodni viri služijo prednostno in trajnostno oskrbi prebivalstva s pitno vodo in z vodo za oskrbo gospodinjstev in v tem delu niso tržno blago. Oskrbo prebivalstva s pitno vodo in z vodo za oskrbo gospodinjstev zagotavlja država preko samoupravnih lokalnih skupnosti neposredno in neprofitno." Pomembno je tudi to, da smo se v koaliciji dogovorili, odločili, da bomo zakone, ki bodo določili izvedbo tega 70.a člena, uskladili v roku osemnajstih mesecev, torej še v času te koalicije. Skratka, če zaključim, v Poslanski skupini Desus bomo prispevali enajst glasov za sprejetje tega zakona in spremembe 70.a člena, torej vpisa pravice do pitne vode v ustavo. Hvala lepa.
Smo. Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Simon Zajc.
Hvala, gospod predsednik. Seveda bom podprl ta zakon predvsem s tega stališča, ker se danes vsi lahko strinjamo, da imamo trenutno zakonsko to dobro urejeno, vse, kar delamo ta trenutek, je, da to dvigujemo na višjo raven zaščite in to se mi zdi dobro, pravilno in pametno. Moram pa tudi povedati, da mojega prazničnega vzdušja gospod Tonin ni pokvaril, namreč pri tem je treba, pri zakonu je treba brati tudi obrazložitve k zakonom, in če bi si gospod Tonin to prebral, bi videl, da se pravica do pitne vode izvršuje na dva načina, ali preko samooskrbe ali preko javnega vodovoda, kar pomeni, da ne bomo nobenega vašega vodovoda ukinjali. Poleg tega je poskrbljeno tudi za to, da se zaveže državo, da skrbi za kakovost vodnih virov, to je v točki ena napisano, država z vodnimi viri zgolj upravlja, seveda pa s tem nase prevzame tudi zaščito vodnih virov, in potem se še nadaljuje. Tako se lahko praktično vzdušje nadaljuje. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 64, proti nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je ustavni zakon v celoti sprejet. Skladno s prvim odstavkom 182. čelna Poslovnika zbora bo Državni zbor Ustavni zakon o dopolnitvi III. poglavja Ustave Republike Slovenije razglasil predvidoma osmi dan po njegovem sprejetju. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 20. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu, redni postopek. Ker k drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da je bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 21. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o potrošniških kreditih v okviru rednega postopka. Nadaljujemo z drugo obravnavo, z odločanjem o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 16. 11. 2016. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 7. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 47. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 12. členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 50. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 23. členu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 8, proti 58. [[Za je glasovalo 8.]] [[Proti 58.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 29. členu. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 68, proti nihče. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 31. členu pod številka 1. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti 53. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 53.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 31. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 70, proti 1. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 42. členu. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti 53. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 53.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 52. členu. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 5, proti 55. [[Za je glasovalo 5.]] [[Proti 55.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 57. členu. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 53. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 53.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 67. členu. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti 1. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 72. členu. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 68, proti nihče. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je predstavnica predlagatelja v dopolnilni obrazložitvi predloga zakona predlagala, da Državni zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti 3. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v torek, 22. 11. 2016, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bodo vključeni sprejeti amandmaji in členi, h katerim so bili amandmaji sprejeti. Amandmaje k tem členom lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 24. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o centralnem kreditnem registru v okviru rednega postopka. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 16. 11. 2016. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 15. členu. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 62, proti nihče. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmaju. S tem pa zaključujem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je predstavnica predlagateljev k dopolnilni obrazložitvi predloga zakona predlagala, da Državni zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 72, proti eden. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti eden.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v torek, 22. 11. 2016, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bo vključen sprejeti amandma, in člen, h kateremu je bil amandma sprejet. Amandmaje k temu členu lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI PROTOKOLA O SPREMEMBAH KONVENCIJE MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO REPUBLIKE INDIJE O IZOGIBANJU DVOJNEGA OBDAVČENJA IN PREPREČEVANJU DAVČNIH UTAJ V ZVEZI Z DAVKI OD DOHODKA, KI JE BILA PODPISANA V LJUBLJANI 13. JANUARJA 2003. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za finance gospodu Tilnu Božiču.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Blagovna menjava med Slovenijo in Indijo je lani znašala 310 milijonov evrov, je v porastu, za letos so tudi podatki spodbudni. Tudi to je eden izmed razlogov, zakaj je treba skrbeti za mednarodne pogodbe in jih tudi v skladu s trendi na tem področju nadgrajevati, posebej intenzivni so seveda na področju davčne politike. Med Slovenijo in Indijo se že od leta 2006 uporablja konvencija o izogibanju dvojnega obdavčevanja in preprečevanja davčnih utaj v zvezi z davki od dohodka. Konvencija namreč preko različnih mehanizmov omogoča odpravo dvojnega obdavčevanja, povečuje varnost davčnih zavezancev, preprečuje davčno diskriminacijo, omogoča reševanje davčnih sporov ter tudi izmenjavo informacij za davčne namene. S protokolom, ki sta ga Slovenija in Indija podpisali 17. maja 2016, se konvencija posodablja s spremembo člena, ki obravnava izmenjavo informacij za davčne namene, hkrati pa se dodaja nov člen o pomoči, ki si jo državi nudita pri pobiranju davkov. Ker je bila konvencija podpisana že v letu 2003, obstoječa različica ne odraža znatnega napredka na področju izmenjave informacij, člen, ki se nanaša na izmenjavo davčnih informacij med pristojnima organoma, je bil v vzorčni konvenciji OECD – ta se namreč uporablja pri sklepanje tovrstnih dogovorov – spremenjen že leta 2005. Besedilo člena se v primerjavi z besedilom člena vzorčne konvencije OECD iz leta 2003 razlikuje v tem, da omogoča širšo izmenjavo davčnih informacij v skladu z mednarodno sprejetim standardom, sprejetim na ravni držav članic OECD. Kot že omenjeno, je v konvencijo s protokolom vključen tudi novi člen, ki se nanaša na pomoč pri pobiranju davkov. Člen bo omogočal podpisnicama, da si nudita pomoč pri izterjavi davkov ter zavarovanju izterjav davčnih terjatev. Spoštovane poslanke in poslanci! Iz predstavljenih razlogov predlagam, da Predlog zakona o ratifikaciji Protokola o spremembah Konvencije med Slovenijo in Indijo o izogibanju dvojnega obdavčevanja in preprečevanju davčnih utaj v zvezi z davki od dohodka podprete. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejel nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni mogoče vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 78, proti nihče. [[Za je glasovalo 78.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 28. TOČKO DENVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI PARIŠKEGA SPORAZUMA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za okolje in prostor gospe Lidiji Stebernak.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Pariški sporazum predstavlja nov svetovno okvir v spopadu z negativnimi podnebnimi spremembami, ki so posledica človekovega netrajnostnega ravnanja in je verjetno zadnja priložnost, da prihodnjim generacijam zapustimo svet, ki bo stabilnejši in bolj zdrav, s pravičnejšimi družbami in uspešnejšimi gospodarstvi, je bil soglasno sprejet s strani skoraj 200 držav sveta na podnebni konferenci Organizacije združenih narodov decembra lani v Parizu in nato podpisan na slovesnem dogodku na dan Zemlje 22. aprila 2016 s strani večine držav sveta, vključno s Slovenijo. Po podpisu so sledili ratifikacijski postopi, ki so privedli do zgodovinsko nagle uveljavitve sporazuma. Odločilni prispevek k temu je podala Evropska unija, ki je v začetku letošnjega oktobra ratificirala sporazum in s tem pripomogla k izpolnitvi pogojev za uveljavitev sporazuma v manj kot enem letu po dogovoru. Do danes je sporazum ratificiralo 110 pogodbenic konvencije o spremembah podnebja. Zakon o ratifikaciji Pariškega sporazuma v imenu Slovenije je pripravljen v skladu s 175. členom Zakona o zunanjih zadevah. Sporazum mora poleg Evropske unije ratificirati tudi vsaka država članica Evropske unije. Listina o ratifikaciji sporazuma se nato deponira pri depozitarju konvencije pri generalnem sekretarju Organizacije združenih narodov. Sporazum zajema dolgoročen cilj svetovne podnebne politike in pomeni ohranitev porasta povprečne svetovne temperature občutno pod dve stopinji Celzija glede na predindustrijsko raven, kar je raven, ki nas lahko obvaruje katastrofalnih posledic podnebnih sprememb, hkrati pa se bodo nadaljevala prizadevanja za ohranitev svetovne temperature pod eno stopinjo in pol glede na predindustijsko raven. Za dosego tega cilja so pogodbenice pripravile svoje nacionalne zaveze. V skladu s sporazumom bodo od leta 2023 pogodbenice vsakih pet let na podlagi najnovejših znanstvenih dognanj in izvajanja sporazuma opravile pregled stanja na svetovni ravni, v okviru katerega bodo spremljale napredek izvajanja sporazuma in zagotavljanje pomoči za izvajanje mednarodne podnebne politike državam v razvoju. Evropska unija in države članice bodo Pariški sporazum za ciljno obdobje sporazuma od 2020 do 2030 izvajale preko izvedbene zakonodaje, ki zahteva vsaj 40-odstotno domače zmanjšanje emisij toplogrednih plinov v Evropski uniji do leta 2030 v primerjavi z ravnjo emisije v letu 1990. Novi podnebni sporazum zastavlja ambiciozen, a nujen načrt na poti v trajnostni razvoj in ogljično nevtralno gospodarstvo in družbo, je univerzalen, dolgoročen, pravno zavezujoč dokument, uravnotežen in pošten dokument in prvič vključuje vse države pogodbenice konvencije in ne zgolj razvite države. Tudi v Sloveniji bo novi sporazum spodbudil nove zelene investicije, nova delovna mesta, bolj zdravo in prijazno okolje, učinkovito rabo obnovljive energije in drugih naravnih virov, s postopnim opuščanjem rabe fosilnih goriv, s ciljem prehoda v ogljično nevtralno gospodarstvo na prehodu v drugo polovico tega stoletja. S samo ratifikacijo Pariškega sporazuma Slovenija ne prevzema novih ali dodatnih finančnih obveznosti, bodo pa le-te posredno vsebovane v izvedbeni zakonodaji za podnebno-energetski okvir Evropske unije do leta 2030. Za izvajanje sporazuma ter za usmerjanje in usklajevanje dolgoročne podnebne politike bo v Sloveniji skrbelo ministrstvo, pristojno za področje okolja in prostora, v sodelovanju z drugimi ministrstvi, lokalnimi skupnostmi in ostalimi deležniki na področju podnebnih sprememb. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je Državnemu zboru pisno poročal. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, predsednik. Pariški sporazum, ki ga ratificiramo danes, določa dolgoročni cilj zmanjševanja izpustov toplogrednih plinov v skladu z zahtevo, da se dvig globalne povprečne temperature zadrži občutno pod 2 stopinji Celzija glede na predindustrijsko raven. Še več, določa nadaljevanje prizadevanj, da dvig temperature ne preseže 1,5 stopinje Celzija glede na predindustrijsko raven. Za dosego cilja Pariškega sporazuma bodo pogodbenice v prihodnje pripravile, sporočile in ohranjale svoje zaveze oziroma tako imenovane nacionalno določene prispevke. Slovenija trenutno nacionalno določenih prispevkov še nima, vse, kar imamo, so skupni cilji Evropske unije. Ratifikacija sporazuma bo pomemben korak za Slovenijo, to je nedvomno, v boju proti podnebnim spremembam, vendar bo to šele začetek obsežnih naporov za uresničitev danih zavez. V zvezi s tem pa so prizadevanja te vlade šibka, če že ne kar slaba. Kot lahko preberemo iz predloga zakona o ratifikaciji, so neposredni finančni učinki izvajanja sporazuma do leta 2030 ocenjeni na 1,02 milijarde evrov. To je 400 milijonov manj kot investicija v TEŠ 6 in trikrat manj kot predvidena investicija v drugi blok nuklearke. Iz obrazložitve je tudi jasno, da nameravamo fosilna goriva nadomeščati predvsem z biomaso in gradnjo novih hidroelektrarn. Tu se pozablja, da se pri gradnji velikih hidroelektrarn bližamo stanju izkoriščenosti, ko brez izrazite okoljske škode kapacitet ne bo več mogoče večati. Solarna energija v obrazložitvi zakona nikjer ni niti omenjena, kljub velikim potencialom, tehnološkemu vzponu in vse večji cenovni dostopnosti solarne tehnologije. Očitno je, da bolj kot inovativne rešitve zmanjševanja izpustov CO₂ vladajoča garnitura z ministrico za okolje in prostor na čelu išče načine za izpogajanje čim manjših zavez znotraj Evropske unije. Veliko upov se vlaga v sistem trgovanja z emisijskimi kuponi, ki do danes dokazano ni prinesel pričakovanih učinkov, in fleksibilne mehanizme ogljičnih ponorov. Polega tega se zaradi padajočih cen električne energije v svetu vse bolj govori o subvencioniranju energije fosilnih goriv. Mednarodni denarni sklad je lansko leto izdal poročilo, v katerem je ugotovil, da države namenijo 5,3 trilijona dolarjev letnih subvencij industriji, povezani s fosilnimi gorivi. Slovenija pri tem ni nobena izjema, pri čemer sta gradnja in državno poroštvo za TEŠ 6 najbolj v nebo vpijoča primera. Poleg tega se v Evropi in pri nas vse bolj razmišlja o čisto direktnih podpornih shemah za pridobivanje energije iz fosilnih goriv, kar je ne nazadnje razvidno tudi iz zadnjega poročila o stanju energetike v letu 2015, ki ga je pripravila Agencija za energijo. To, da pustimo fosilna goriva tam, kjer so, pod zemljo, je najboljši imperativ prehoda na resnično brezogljično družbo. V Združeni levici bomo Predlog zakona o ratifikaciji Pariškega sporazuma podprli, od Vlade pa pričakujemo, da se v postratifikacijskih pogajanjih na ravni Evropske unije ne bo borila za čim večje podnebne popuste, ampak da se bo ambiciozno lotila podnebnih ukrepov tako v smeri zmanjševanja izpustov kot prilagajanja neizogibnim podnebnim spremembam. Tu ne gre samo za nacionalni interes Slovenije, ampak gre za nekaj, kar je veliko bolj resnično. Gre za dobrobit in preživetje človeštva. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo mag. Branislav Rajić.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani vsi, ki spremljate okoljsko problematiko! Čas, ki ga živimo, in stanje v mednarodni skupnosti nista več enaka vzdušju iz konca 20. stoletja. Minulo obdobje je bilo izrazito naklonjeno velikim temam za prihodnost, skupnemu delovanju, prevzemanju odgovornosti in pravični delitvi bremen. Namesto ideje kolektivizma in kozmopolitske zavesti so izzivi 21. stoletja v mednarodnem prostoru uveljavili partikularno ravnanje, usmerjeno v individualne koristi in v izogibanje bremenom na rovaš drugega. Soočeni smo z negativnimi posledicami globalizacijskih procesov, ki po naravi zaobjemajo vse kotičke našega planeta in ne le mesta njihovega nastanka. Posamični pristopi pri reševanju negativnih posledic globalizacije ne zaležejo, v najslabšem primeru jih celo potencirajo. Vzorčni primer tega so migracije, ki močno sovpadajo s podnebnimi spremembami. Za njih mednarodna skupnost še vedno nima pravega odgovora. Visok davek za malomarno ravnanje z naravo v enem delu planeta je izstavljen vsem Zemljanom. Papir sicer prenese marsikaj, ampak naravno okolje v realnem času pokaže posledice našega načina življenja, vodilo katerega je instant udobje namesto trajnosti. Prav vsakomur vidne posledice podnebnih sprememb so najbolj zaslužne za to, da se pariška konferenca o podnebnih spremembah ni mogla končati drugače kot z dogovorom. Nekateri mu sicer očitajo premajhno ambicioznost glede sprejetjih zavez. Med njimi izstopa omejitev dviga povprečne globalne temperature pod 2 stopinji Celzija do konca stoletja glede na predindustrijsko dobo. Če pa ga postavimo v sodobni kontekst, v katerem prevladuje tema grožnje varnosti držav, sklenitev pariškega podnebnega sporazuma 12. decembra lani kljub vsemu ni neznaten dosežek, dosežek mednarodne skupnosti 21. stoletja. Sporazum je stopil v veljavo pred trinajstimi dnevi. Potreben prag za njegovo uveljavitev je bil dosežen z ratifikacijami s strani dveh največjih emitorjev toplogrednih plinov, ZDA in Kitajske. Republika Slovenija se je z današnjo ratifikacijo, ki jo bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra nedvoumno podprli, pridružuje krogu 110 pogodbenic sporazuma, ki so pokazale jasno zavezo za naslavljanje podnebnih sprememb v usklajenem ravnanju z drugimi. Z zgodnjo ratifikacijo bo Republika Slovenija že tekom podnebne konference v Marakešu dobila legitimno pravico za sooblikovanje globalne okoljske politike za prihodnost. Čeprav se bo sporazum začel izvajati leta 2020, se delno začne že danes, odgovornost zanj pa v pripadajočem deležu nosijo vse države, od velikih do najmanjših. Poleg odgovornosti za zmanjšanje lastnih izpustov toplogrednih plinov razvite države prevzemajo obveznost za pomoč državam v razvoju za izvajanje dolgoročne podnebne politike. Republika Slovenija bo največji delež svojih obveznosti izpolnjevala v skladu z določili podnebno energetskega okvirja Evropske unije. V Poslanski skupini SMC pri tem poudarjamo pomen zavedanja, da teh obveznosti ne prevzemamo zaradi Evropske unije in njenih institucij, temveč zavoljo nas samih in naših zanamcev. Naj bo torej današnji slovenski dogodek potrditev našega trajnostnega razmišljanja. Prav tako naj bo uvertura v delovanje na vseh področjih in vseh relevantnih ravneh od individualnega odnosa do narave do tega, kakšen odnos do okolja razvijamo kot posamezniki, kot politika in kot družba v eni najbolj zelenih evropskih držav. Hvala.
Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona in prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev. Za je glasovalo 76, proti pa nihče. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 29. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O PRIDRUŽITVI MED EVROPSKO UNIJO IN NJENIMI DRŽAVAMI ČLANICAMI NA ENI STRANI TER SREDNJO AMERIKO NA DRUGI STRANI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmaja na seji zbora zato ni mogoče vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev. Za je glasovalo 72, proti pa nihče. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 40. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Prehajamo na obravnavo Predloga za imenovanje na sodniško mesto vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije Sodni svet je Državnemu zboru predložil predlog za imenovanje mag. Aleksandra Karakaša na sodniško mesto vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predsedniku Sodnega sveta dr. Marku Novaku.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Pred seboj imate predlog Sodnega sveta za imenovanje višjega sodnika mag. Aleksandra Karakaša z Višjega sodišča v Mariboru na mesto vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Sodni svet je kandidaturo omenjenega sodnika skrbno pretehtal. Pri tem je preučil dokumentacijo, iz katere izhajajo sodnikovi odlični rezultati, upošteval pa je tudi mnenje Kazenskega oddelka Vrhovnega sodišča in predsednika Vrhovnega sodišča, ki kandidata podpirata. Navsezadnje se je sodnik izjemno izkazal tudi na razgovoru s člani Sodnega sveta. Zaplet pa se je pojavil na Mandatno-imunitetni komisiji Državnega zbora, kjer je ena izmed strank predložila gradivo Odbora 2015, ki sodniku očita kršitev človekovih pravic. Kot predsednik senata Višjega sodišča v zadevi Kangler in Ježovita naj ne bi ustrezno upošteval pritožbe, ki je zahtevala izločitev dokazov zoper gospoda Kanglerja, ker naj bi bili ti pridobljeni s kršitvijo pravice do nepristranskosti sodnika, saj je prikrite ukrepe zoper gospoda Kanglerja odredil sodnik Žirovnik, ki naj bi bil z njim že prej v sporu. Mandatno-volilna komisija je posledično zahtevala od Sodnega sveta, naj se opredeli do teh očitkov zoper kandidata. Odgovor Sodnega sveta je bil, da ni pristojen odpirati konkretnih zadev in se spuščati v to, kako je nek sodnik odločil. Tega Sodni svet, ko odloča o sodniških imenovanjih in napredovanjih, nikoli ne počne. Uspešnost sodnika gledamo skozi statistiko, metodologijo dela, pritožbe in uspeh in podobno. Za presojanje pravne pravilnosti v konkretnih odločitev so na voljo redna in izredna pravna sredstva. V konkretno zadevo bi sicer lahko vpogledali le, če bi zaznali, da so popolnoma porušeni osnovni standardi strokovnega znanja. Tega pa v tej zadevi nismo ugotovili. Navsezadnje iz same sodbe tudi ne vemo, kakšno je bilo mnenje omenjenega sodnika, saj je bil podpisan pod sodbo, kot je vedno, predsednik senata, ne vemo pa, kako je kdo glasoval. Poleg tega omenjene kršitve človekove pravice ni ugotovilo nobeno sodišče: niti Vrhovno, ne Ustavno, ne Evropsko sodišče za človekove pravice. Očitke zoper sodnika upirata civilnodružbena organizacija, ki se razvija v politično stranko, in upokojeni ustavni sodnik s svojim mnenjem. Je torej prav, da v takšnem primeru spregledamo, kaj nam velijo pravna pravila? Smo se za takšno pravno državo borili in se vsakodnevno borimo, da jo tako zlahka povozimo? Spoštovani poslanke in poslanci! Zaplet na Mandatno-volilni komisiji se mi po prespani noči zdi pravzaprav nesporazum. Naše sporočilo ni bilo razumljeno pravilno. K temu je najbrž prispevalo tudi pomanjkanje časa, ko se je ta točka zaključevala pred nadaljnjim pomembnim delom poslank in poslancev. Če bi imeli več časa, sem prepričan, da bi se glasovanje izšlo drugače. Nikakor ni šlo za kakšno merjenje mišic med ustavnima organoma, saj so pristojnosti Državnega zbora glede sodstva v ustavi in zakonodaji jasna. Državni zbor ima zadnjo besedo. Toda to svojo pristojnost naj izvaja zadržano, modro in preudarno. Kandidata za sodniško mesto, ki ga podpre Sodni svet, bi, denimo, Državni zbor tudi lahko zavrnil, toda v zares posebej utemeljenih primerih. To pa iz že povedanega ta primer vsekakor ni takšen. Spoštovani poslanke in poslanci! Pred vami je izjemno pomembna naloga. Ustavni načeli o neodvisnosti sodstva in pravne države nista le navadni ustavni določbi, temveč sta ključni vrednoti naše državne pravne ureditve. Zahodne demokracije jih jemljejo nadvse resno, zato so tudi uspešne že toliko let. Seveda je pomembna tudi odgovornost sodstva, na kar, verjemite, vseskozi budno pazimo. Prek odgovornosti in neodvisnosti sodstva se gradi ugled sodstva. Kdo bo, na primer, še zaupal turškim sodnikom, ki jih je tako povozil erdoganizem. Tudi bližje nam, na Poljskem, se v bistvu že polnoletna demokracija bori s porodnimi težavami pravne države. Mi tja ne sodimo. Prepričan sem, da naša pravna kultura zmore biti na višjem nivoju. Spoštovani poslanke in poslanci! Verjamem v vašo treznost in preudarnost; verjamem, da zmorete ravnati državotvorno in podpreti naš predlog. Hvala lepa.
Postopkovno, gospod Andrej Čuš.
Hvala lepa za besedo. Kot vodja poslanske skupine samostojnega poslanca nimam možnosti prijave na razpravo, ampak malo za šalo, malo zares, jaz sicer cenjenega gospoda, ki je predstavil stališče Sodnega sveta, zelo spoštujem. Mislim, da je zelo strokoven. Je pa dejstvo, da pa mnenje, ki ga je pripravil Sodni svet – nekako zdelo se mi je, kot da smo šli v leto 1970, ko smo morali mogoče obračunavati z zunanjimi sovražniki. Mogoče bi predlagal Sodnemu svetu, da v prihodnje, ko pripravlja podobna stališča, da vseeno pogleda na koledar in vidi, da smo v letu 2016. Hvala lepa.
Sicer ne vem, kaj ima to s postopkovnim. Druga ugotovitev je dejstvo, da ste se imeli čas prijaviti včeraj do 12, tako kot vsak drug poslanec v tem državnem zboru. Ni treba izrabljati postopkovnih za to, da poveste mnenje, ki je sicer predvideno oziroma ki ste si ga namenili povedati. Poleg tega prosim tudi, da ne žalite tudi drugih vej oblasti. Ustavno ravnotežje pomeni, da imamo normalno komunikacijo in to, kar je bilo povedano, marsikaj razjasni, vsaj meni osebno je pač relevantna informacija. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisije kot matično delovno telo, ki je Državnemu zboru predložila predlog sklepa ter Državnemu zboru predlagala, da ga ne sprejme. Za predstavitev poročila komisije dajem besedo predsedniku komisije dr. Mitji Horvatu.
Najlepša hvala za besedo, predsednik. Spoštovani predsednik Sodnega sveta, poslanke in poslanci! Mandatno-volilna komisija je na 26. seji 13. 10. 2016 in njenem prvem nadaljevanju 10. 11. 2016 kot matično delovno telo obravnavala Predlog za imenovanje na sodniško mesto vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije, ki ga je Državnemu zboru 15. 9. 2016 predložil Sodni svet. Sodni svet na podlagi 130. člena Ustave Republike Slovenija, 28. člena Zakona o sodiščih in tretjega odstavka 21. člena Zakona o sodniški službi predlaga Državnemu zboru v imenovanje mag. Aleksandra Karakaša na sodniško mesto vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Pristojnosti Sodnega sveta, ki je med drugim pristojen predlagati Državnemu zboru kandidate za izvolitev v sodniško funkcijo in odločati o napredovanjih sodnikov, pogoje za izvolitev sodnika in imenovanje na sodniško mesto, določa Zakon o sodniški službi v členih 7 do 14. Predlagani kandidat mag. Aleksander Karakaš je bil v sodniško funkcijo izvoljen leta 1997. Če Sodni svet izbere na sodniško mesto kandidata, ki je že izvoljen v sodniško funkcijo, ga v skladu s prvim odstavkom 21. člena Zakona o sodniški službi imenuje na razpisano sodniško mesto in premesti na sodišče, pri katerem je to mesto razpisano, če gre za višje sodniško mesto, šteje imenovanje za napredovanje na višje sodniško mesto po 24. členu tega zakona. Ne glede na slednje določbe odloča o imenovanju kandidata na mesto vrhovnega sodnika in njegovi premestitvi Državni zbor na predlog Sodnega sveta. Sodni svet je pri izbiri kandidata na razpisano sodniško mesto vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije s predvideno razporeditvijo na kazenskopravno področje upošteval določbe 18. in 28. člena Zakona o sodniški službi in se ravnal po kriterijih, določenih v tem zakonu. Na podlagi njih je ugotavljal kandidatovo strokovno znanje, sposobnosti za opravljanje sodniške službe oziroma ali izpolnjuje pogoje za napredovanje. Iz predloga Sodnega sveta izhaja, da je izbirni postopek vodil v treh fazah, ki so si sledile v naslednjem zaporedju: preverjanje izpolnjevanja razpisnih pogojev kandidatov, ocena primernosti kandidatov, ustna razgovora s prijavljenima kandidatoma. Na seji komisije je kot predstavnik predlagatelja sodeloval dr. Marko Novak, predsednik Sodnega sveta, ki je predlog dodatno obrazložil. Izpostavil je, da gre za kandidata s poglobljenim in širokim strokovnim znanjem s kazenskega področja. Statistični podatki preteklih let kažejo, da gre tako po obsegu kot vsebini dela za dobrega sodnika, saj po številu rešenih zadev ter nizkem odstotku razveljavljenih odločitev pozitivno odstopa od povprečja ostalih sodnikov. Članice in člani komisije so se ob obravnavi predloga Sodnega sveta seznanili z dopisom Odbora 2015, ki ga je kot dodatno gradivo k obravnavi te točke posredovala Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. V dopisu Odbor 2015 Državni zbor opozarja na neprimernost kandidata za imenovanje na sodniško mesto vrhovnega sodnika ter ob tem navaja, da je kot predsednik senata pritožbenega sodišča v zadevi Franc Kangler storil hujše kršitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Člani komisije so menili, da je treba izključiti vsakršen dvom o primernosti kandidata, zato je Mandatno-volilna komisija sprejela sklep, da obravnavo točke prekine in pridobi od Sodnega sveta opredelitev do dopisa Odbora 2015 z dne 12. 9. 2016 v zvezi z navedbami, ki se nanašajo na predlaganega kandidata. Sodni svet je v odgovoru Mandatno-volilni komisiji z dne 4. 11. 2016 opozoril, da odločanje poslancev o imenovanju sodniku ne sme temeljiti na njihovi oceni ustreznosti kandidatovih odločitev v konkretnih zadevah. Pri tem se je skliceval na mednarodna priporočila, po katerih se vsebino sodnikove odločitve lahko preizkuša preko rednih in izrednih pravnih sredstev. Člani komisije so menili, da Sodni svet ni podal vsebinskih odgovorov na izpostavljene očitke glede primernosti predlaganega kandidata, temveč le splošno stališče in napotilo Državnemu zboru, da mora pri odločanju o izvolitvi in imenovanju sodnikov spoštovati temeljna pravna načela in delitev oblasti. Menili so, da je slednje mogoče razumeti kot poduk poslancem v zvezi z njihovo prisotnostjo pri volitvah in imenovanju sodnikov. Izpostavili so, da so od Sodnega sveta pričakovali pojasnila, na podlagi katerih bodo lahko odločili v skladu s svojo ustavno pristojnostjo, in sicer argumente, ki bi jih prepričali, da gre za sodnika, ki svojo funkcijo opravlja pošteno in v skladu z ustavo in zakoni. Ker Sodni svet tega ni storil, so člani komisije menili, da nimajo zadostnih informacij o predlaganem kandidatu, vodja poslanske skupine Stranke modernega centra pa je ob tem napovedala, da bodo člani njihove poslanske skupine glasovali vsak po svoji vesti. Mandatno-volilna komisija je po opravljeni razpravi glasovala o Predlogu sklepa o imenovanju na sodniško mesto vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije, s katerim se na sodniško mesto vrhovnega sodnika imenuje mag. Aleksander Karakaš, in ga ni sprejela. Glasovanje je bilo: en glas za in dvanajst glasov proti. Upoštevaje navedeno, Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da Predloga sklepa o imenovanju na sodniško mesto vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije, s katerim se na sodniško mesto vrhovnega sodnika imenuje mag. Aleksander Karkaš in je priložen temu poročilu, ne sprejme. Se iskreno opravičujem, gospod predsednik, poslanke in poslanci, ampak zaradi odmevnosti zadeve sem več časa, kot sem ga prvotno namenil, porabil in se bom poboljšal. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Ksenija Korenjak Kramar.
Spoštovani predsednik, spoštovani kolegice in kolegi! Pomembna značilnost naše ureditve je delitev oblasti na zakonodajno, izvršilno in sodno vejo. Prav slednjo, sodno torej, pa praviloma najbolj pomembno določa njena samostojnost ter neodvisno odločanje in sojenje po ustavi in zakonu. Za neodvisnost sodstva je pomembna trajnost sodniške funkcije ter ne nazadnje tudi način postavitve sodnikov. Po naši ustavni ureditvi sodnike voli Državni zbor na predlog Sodnega sveta, ki kot neodvisen organ bdi nad strokovno usposobljenostjo kandidatov in zagotavlja sodelovanje med zakonodajno in sodno vejo oblasti pri postavljanju sodnikov. Ureditev, po kateri Državni zbor voli sodnike, je neobičajna in brez primere v evropskih kot tudi drugih državah. V primerljivih ustavnih ureditvah namreč sodnike praviloma imenuje bodisi predsednik republike na predlog Sodnega sveta ali pa kar Sodni svet sam. V Stranki modernega centra se zavedamo in ponovno opozarjamo na problem našega sistema, da sprejema končno odločitev o postavitvi sodnika organ, ki je po svoji naravi političen. Tak način slabi načelo delitve oblasti in v postopek vnaša elemente politične izbire, ki pri sodnikih ne bi smela biti prisotna. Sodniška funkcija ni politična, temveč strokovna funkcija, z vidika sodnika pa služba in profesionalna kariera. Razmislek o ustreznosti pravne ureditve načina imenovanja oziroma izvolitve in napredovanja sodnikov ter relacija v odnosu Sodni svet in Državni zbor so torej nedvomno potrebne celovitega premisleka, a nikakor ne na plečih kandidata, o katerem odločamo danes ali v prihodnje kateregakoli kandidata ali kandidatke. Nobenega dvoma ni, da se mora Državni zbor odločati samo o kandidatu, ki ga predlaga Sodni svet, kot tudi, da je pri odločanju samostojen. Ta samostojnost pa ne bi smela pomeniti, da lahko Državni zbor zavrne kandidata, ki izpolnjuje vsa strokovna in druga merila. Državni zbor pa seveda ne samo sme, temveč tudi mora zavrniti kandidata, ki teh meril ne izpolnjuje. V konkretnem primeru sodnika Aleksandra Karakaša je Sodni svet ugotovil in podal svojo strokovno oceno, da kandidat izpolnjuje vse predpisane pogoje in ga predlagal v izvolitev Državnemu zboru. Poslanke in poslanci Stranke modernega centra sprejemamo predlog, obrazložitev in argumentacijo Sodnega sveta v konkretnem primeru in ugotavljamo, da kandidat izpolnjuje predpisane pogoje za izvolitev v funkcijo vrhovnega sodnika. Skladno s tem bomo podprli kandidata za izvolitev v navedeno funkcijo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani gospod predsednik Sodnega sveta! [[oglašanje iz dvorane]]
Prosim mir v dvorani!
Najprej naj rečem, da vaš današnji nastop, gospod predsednik Sodnega sveta, je ponovno dokazal, kakšen prefinjeno aroganten način izbira sodni sistem do zakonodajne veje oblasti, ko želi izsiliti imenovanje kandidatov na določene funkcije. Sicer pa Sodni svet je za novega vrhovnega sodnika predlagal višjega sodnika gospoda Aleksandra Karakaša, ki ni dobil podpore ne koalicijskih ne opozicijskih poslancev na Mandatno-volilni komisiji, danes pa mora o tem predlogu odločiti še Državni zbor. V Slovenski demokratski stranki opozarjamo vedno znova, da je pravosodni sistem potreben korenitih sprememb, tako v vsebinskem kot v kadrovskem smislu. Predvsem pa je pravosodni sistem povsem brez samorefleksije, ki pa je, spoštovane kolegice in kolegi, predpogoj za izboljšanje delovanja sodnega sistema. Tudi če pogledamo širše na pravosodni sistem, lahko vidimo, da več kot 70 % ljudi ne zaupa v pravosodni sistem, obenem pa nam tudi mednarodne lestvice kažejo padec v delovanju pravne države in spoštovanju človekovih pravic. Na to nas je opozorilo tudi Evropsko sodišče za človekove pravice, ki v svojem poročilu pove, da je Slovenija tista država, ki je največkrat kršila človekove pravice, zlasti pravico do sojenja v razumnem roku. Obenem vedno znova tudi opozarjamo, zlasti zaradi vseh teh kadrovskih problemov in težav, ki jih imamo vedno znova na Mandatno-volilni komisiji, da je treba premišljeno in pretehtano predlagati kandidate za tako odgovorne funkcije, zlasti pa predlagati takšne, ki niso ob svojem delu kršili človekovih pravic. Kandidat za vrhovnega sodnika gospod Karakaš je najbolj znan iz primera gospoda Franca Kanglerja. Je namreč tisti sodnik, ki je potrdil sodbo, ki jo je kasneje Vrhovno sodišče razveljavilo, gospodu Francu Kanglerju pa so bile ob tem kršene človekove pravice. Na to je ves čas opozarjal tudi sedanji sodnik na Evropskem sodišču za človekove pravice gospod Marko Bošnjak, pa tudi nekateri drugi ustavni pravniki, kot na primer, kot je prej dejal, upokojeni ustavni sodnik dr. Ciril Ribičič. Slovenska demokratska stranka je bila vedno glasnica tistih, ki so jim bile kršene človekove pravice. In vedno smo se borili za pravico teh ljudi in vedno se bomo za pravico takšnih ljudi, ki so jim kršene človekove pravice, borili tudi naprej. Zato smo mnenja, da sodnikom, ki so kršili človekove pravice, ni mesta na najvišjih sodnih instancah. Tudi odgovor Sodnega sveta, posredovan na Mandatno-volilno komisijo v zvezi s sodnikom gospodom Karakašem ter kršitvami človekovih pravic, je nedostojen bil in tudi aroganten. V zadnjem odstavku ste namreč v Sodnem svetu zapisali naslednje: "Zato Sodni svet v celoti vztraja pri danem predlogu in poudarja, da postopki imenovanja vrhovnih sodnikov v Državnem zboru ne smejo izzveneti v sporočilo, naj bodo sodniki previdni pri odločanju, saj jim bo napredovanje na Vrhovno sodišče onemogočeno, če ne bodo odločali tako, kot si želijo posamezne politične opcije." Ampak spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani predsednik Sodnega sveta, vsi najverjetneje vemo, da morajo sodniki odločati le na podlagi ustave in le na podlagi zakonov. Mi tega predloga v Slovenski demokratski stranki ne bomo podprli. Hvala.
Zaključili smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o predlogu. Besedo ima dr. Anže Logar.
Hvala, predsednik Državnega zbora. Rahlo sem v zadregi. Namreč, ali ji gospod Horvat ali kolegi iz SMC prijavil lobistični stik? Namreč, poglejte, odločitev četrtkove seje Mandatno-volilne komisije je bila več ali manj enoznačna, samo kolega Zorčič je podprl gospoda Karakaša, vsi ostali so bili proti temu predlogu. V vmesnem obdobju se ni zgodilo nič in na spletni strani Protikorupcijske komisije ni prijavljen nobeden lobistični kontakt s Stranko Mira Cerarja s strani Sodnega sveta. V vmesnem času se je mnenje SMC obrnilo za 180 stopinj. Naredili tako imenovani U obrat. Po avtocestnih prometnih predpisih je to prepovedano, vas lahko oglobi policaj. Tu pa očitno politika spreminja stališča, kakor kdo napiše kakšen komentar v kakšnem dnevniku ali pa kot verjetno kdo koga pokliče. Kako nekdo potem še zaupa realni odločitvi Mandatno-volilne komisije, ki je tako soglasna, če potem brez razloga to telo ali pa največja stranka v tem telesu popolnoma spremeni stališče? Zakaj je potem ta tema sploh na Mandatno-volilni komisiji, če se v vmesnem času potem člani SMC popolnoma preokrenete? Poglejte, v politiki velja načelnost. Mi na Mandatno-volilni komisiji nismo Sodni svet vprašali čisto nič drugega, kot da se samooceni, kot da naredi samoocenitev izpostavljenih očitkov in da na podlagi te samoocene sodstva potem mi sprejmemo odločitev. Kot odgovor na to soglasno odločitev Mandatno-volilne komisije smo prejeli precej neprijetno in neprijazno pismo Sodnega sveta. Mislim, da takšnega pisma v Državnem zboru še ni bilo. Mislim, da takšnega odnosa s strani Sodnega sveta člani Mandatno-volilne komisije še niso bili deležni in na podlagi tega so se potem vsi člani Mandatno-volilne komisije, z eno izjemo, ki sem jo prej omenil, odločili, da tega predloga ne podprejo. Kajti, nam je bilo zaukazano, da nimamo kaj odločati o tistem, kar nam sicer omogoča ustava, da izvolimo sodnike, ampak da moramo preprosto potrjevati. Potem pa mine nekaj dni in moralno-etični standardi se vklopijo, verjetno se je vklopila prej tudi kakšna telefonska ali elektronska linija, in danes imamo popolnoma drugačno stališče. Poglejte, kako naj povprečen državljan potem zaupa taki politiki, taki koaliciji, ki v roku nekaj dni popolnoma spremeni stališče? To, kar danes ni sprejemljivo, je kar naenkrat jutri sprejemljivo. Razen, če je bil za vas uvodna predstavitev predsednika Sodnega sveta tako prepričljiva, da ste pozabili na vse pomisleke, ki so bili izraženi prej, in da ste kar naenkrat objeli ta predlog in ga boste moralno-etično podprli. Potem pa ne vem, če ti zvočniki pri govornici na levo, centralno in desno ne sporočajo drugačnih sporočil, kajti mene gospod ni prepričal. Hvala. Zato ne morem podpreti takega predloga.
Repliko imajo samo razpravljavci. Postopkovno dr. Simona Kustec Lipicer.
Hvala lepa, predsednik. Lepo bi prosila, da opozorite poslanca Logarja, da ne ocenjuje tega, kaj in česar ni storila Poslanska skupina Stranke modernega centra na Mandatno-volilni komisiji. Stranka modernega centra je na omenjeni Mandatno-volilni komisiji problematizirala odnos Sodnega sveta do Državnega zbora in do mandata, ki ga ima Državni zbor v ustavni funkciji imenovanja sodnikov. Problematizirala ga je iz istega razloga kot SDS, to pa je iz nedostojnega, poniževalnega odnosa, ki ga je Sodni svet pokazal skozi dopis, ki smo ga dobili na poziv Sodnemu svetu, da dopolni z vsebinskimi argumenti referenčnost omenjenega kandidata. Ta dopis je nakazoval na to, da mi želimo politizirati, da želimo s svojo politično funkcijo in nekimi strankarskimi preferencami vplivati na to, kdo bo izvoljen sodnik, kdo ne bo. To je tisto, kar smo obsodili in iz tega razloga, odnosa Sodnega sveta do Državnega zbora, povedali, da bomo glasovali po lastni vesti in da bomo svojo dokončno odločitev sprejeli danes, tukaj, zdaj. Obžalujem, ker na Mandatno-volilni komisiji v veliki dvorani na Tomšičevi ni glasovalnih naprav, ki bi lahko pokazale, da smo se z izjemo poslanca, ki je bil že omenjen, ostali člani Mandatno-volilne komisije Stranke modernega centra glasovanja vzdržali in ne tako, kot govorite, da smo glasovali proti [[…]] [[nemir v dvorani]] Tako še enkrat, na točki končnega odločanja mi vsekakor zaupamo in tudi moramo zaupati strokovni presoji Sodnega sveta, ker je to njihova funkcija, vendar pa še vedno problematiziramo, žal tudi – in tudi tokrat se strinjam s kolegico Irgl – o odnosu, ki smo ga tudi danes še enkrat slišali s strani Sodnega sveta do Državnega zbora. To pa je stvar, na katero opozarjamo tudi že od začetka tega mandata in zelo pozdravljam tudi to, da se bomo vsi pristojni končno usedli enkrat skupaj za mizo in se pogovorili o tem, ali ta sistem imenovanja, kot je bil vzpostavljen leta 1992, še drži potrebo razvoja demokracije v naši državi ali ga je treba premisliti in vzpostaviti drugačen sistem. Še enkrat poudarjam, nikakor Stranka modernega centra ne bo dovolila, da se bo na plečih referenčnega, usposobljenega, strokovnega kandidata odločalo o dilemah, ki jih ima Državni zbor [[izklop mikrofona]]
Najprej bom odgovoril na prvo postopkovno, preden boste dobili možnost drugega postopkovnega. V postopkovnem je bilo opozorilo na vsebino, glede na to, da je bilo to izraženo, v bistvu z, recimo, tremi četrtinami zlorabe razprave, ki mislim, ne rabi dodatne intervencije z moje strani. Dejstvo pa je na drugi strani, da je tudi razprava bila predvsem ne o temi, ampak o odnosu nekoga do teme. To ni ravno ista zadeva. Tudi to prepoznavam kot takšno. Vsi ste povedali tisto, kar ste želeli povedati, domnevam, da bo naslednje postopkovno namenjeno istemu. Kdo ima postopkovno? Postopkovno ima dr. Anže Logar.
Hvala lepa, predsednik. Prvo postopkovno je namenjeno vam, namreč prosim vas, da uporabljate enaka merila za vse. Sam sem uporabil razpravo, nisem imel proceduralnega in v razpravi lahko poveš, kar želiš. Nisem imel obrazložitve glasu, ampak sem imel razpravo, na katero sem bil pravočasno prijavljen. Torej, lahko v tej razpravi, razen če so sedaj novi moralno-etični standardi, govorim vse, kar v tem hramu demokracije lahko govorim kot predstavnik Slovenske demokratske stranke in kar želim sporočiti našim volivcem. Drugič, drugi proceduralni je, da vaši vodji poslanske skupine sporočite, da v dvorani na Tomšičevi obstaja nek sedežni red in da obstaja neka tabla, kjer je glede na ta sedežni red potem vizualno obrazložen vrstni red oziroma seznam glasovanja. Zelena lučka pomeni, da glasuješ za, in tam, kjer je sedel gospod Zorčič, je bila zelena lučka, rdeča lučka pomeni, da glasuješ proti. In skupni rezultat za in proti, kot je povedal predsednik Mandatno-volilne komisije, je pokazal, da je Mandatno-volilna komisija ta predlog zavrnila. Pa kakorkoli poskušate obračati ta rezultat, ste obrnili samo svoje lastno stališče. Samo to sem v svoji razpravi povedal in samo to prosim, da vaši poslanki poveste, da naj ne zavaja oziroma da ne uporabim še hujše besede, da naj ne laže. Hvala.
Sedaj bom pa tudi na vaše odgovoril. Obstajajo omejitve v tem državnem zboru. Prva osnovna omejitev je tema, ki jo imamo. Tema je predlog za imenovanje v sodniško mesto vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. To je prva osnovna zadeva, ki je. Druga stvar, ki je jasna, zato da lahko pridemo sploh do tega, da lahko to obravnavamo, Mandatno-volilna komisija naredi svojo nalogo. Neodvisno od tega, kaj naredi Mandatno-volilna komisija, pa je teža odločanje vedno na Državnem zboru na plenarki. Tisto, kar ste v svojem pristopu mi skušali naložiti, da naj pravzaprav sporočim vodji svoje poslanske skupine, je, da jo naj opozorim na dve zadevi. Vi ste zraven še – in to pa ni laž, ampak to je zabeleženo in to sem dobro poslušal – insinuirali, zakaj je do tega prišlo. Ta način, zakaj je do tega prišlo, je pa očitno tisto sporno, kar je vodjo poslanske skupine pripeljalo do tega, da je zahtevala postopkovno. Vsi ste zaenkrat povedali tisto, kar ste želeli. Prosil bi, da prenehamo sedaj s postopkovnimi. Vi imate še štiri razpravljavce, potem se bo lahko oglasil tudi predsednik Sodnega sveta dr. Marko Novak, da nekako reagira na to, kar je danes tako postopkovna kot očitno tudi vsebinska razprava, ker teh dveh zadev ne znamo razločevati, kar pa govori tudi o tem, kaj je v tem državnem zboru pač mogoče. Kdo ima sedaj postopkovno? Najprej dr. Mitja Horvat, potem [[…]]
Najlepša hvala, predsednik, za besedo. Zgolj za potrebe postopka bi želel ponoviti to, za kar mi je malo časa zmanjkalo in za kar sem se tudi opravičil, ker sem šel preko časa, ki sem ga najprej predvidel za predstavitev, zaradi odmevnosti pa sem porabil nekaj časa več. Namreč, spoštovanemu kolegu Logarju in vsem ostalim, glede na to, da je v svoji razpravi, kjer lahko govori ozirom sporoči, kar želi, sporočal, da smo [[…]]
Prosim, da se obnašate dostojno!
[[…]]soglasno sprejeli sklep. Več kot očitno me ni dobro slišal, zato za vsak slučaj in za vse ostale, za potrebe tega postopka naj povemo, da je Mandatno-volilna komisija po opravljeni razpravi glasovala o Predlogu sklepa o imenovanju na sodniško mesto vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije, s katerim se na sodniško mesto vrhovnega sodnika imenuje mag. Aleksander Karakaš, in ga ni sprejela. In sem povedal: 12 glasov proti, en glas za. V ostalem je pa to, kar je vodja Poslanske skupine Stranke modernega centra govorila, da je bilo nekaj članov na Mandatno-volilni komisiji vzdržanih. Temu primerno sem korektno za konec resda, in se še enkrat opravičujem, povedal, da po predvidenem času je, upoštevaje navedeno, Mandatno-volilna komisija predlagala Državnemu zboru, da Predloga sklepa o imenovanju na sodniško mesto vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije, s katerim se na sodniško mesto vrhovnega sodnika imenuje mag. Aleksander Karakaš in je priložen temu poročilu, ne sprejme. Mislim, da sem dovolj korektno sporočil, da ni bilo soglasno. Mandatno-volilna komisija je skladno s sprejetim sklepom na Mandatno-volilni komisiji odločila in jaz za Mandatno-volilno komisijo kot predsedujoči, kot predsednik sem to poročilo korektno predal. In to poročilo imamo pred seboj. Kako se bo odločil pa Državni zbor, 90 poslancev, je pa seveda stvar vseh poslancev, po 82. členu Ustave in ostalih členih, vse ostalo nikjer ni napisano. Bi si pa na nek določen način želel, če bi imel takšno moč, da če bi sprejeli nek sklep na Mandatno-volilni komisiji, da ga potem mora sprejeti tudi celotni Državni zbor. Najlepša hvala.
Ne. Ni bilo postopkovno v celoti, čeprav je bilo namenjeno pojasnjevanju zadev. Ampak, itak so pravila za vse. So pravila za vse. Postopkovno, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Postopkovno se vedno nanaša na predsedujočega, kolega Logar, mimogrede. Jaz pogosto zlorabljam postopkovno, priznam, naučil sem se to od starejših poslancev, zlasti od doktorja postopkovnih, ampak to je pa sedaj že vsako zdravo mero prešlo, ne. Če so si v SMC, kot je rekel en koalicijski poslanec, zaštrikali, če niso najavili časa za razpravo, je to njihova nerodnost po skoraj dveh tretjinah mandata. Vas, predsedujoči, pa prosim, da končno ta parlament deluje po poslovniku, da je postopkovno postopkovno, in vi, tudi navsezadnje kot predsedujoči, ste sedaj začeli kar nekaj vsebinsko razlagati. Vi s tega mesta vodite sejo, gospod predsednik Državnega zbora; s tistega mesta pa tudi lahko zlorabite postopkovno, kot ste storili v torek. Zato prosim, če seja ne bo šla naprej, tako kot naj bi Državni zbor delal, bom to sejo zapustil, ker te šlamastike ne bom več prenašal. Hvala.
Rekel sem, da odgovarjam na vsako postopkovno, to pravico pa imam kot predsedujoči [[oglašanje iz dvorane]] odgovoriti na postopkovni predlog, ki ga je dal. Sedaj tisto, kar lahko edino odgovorim, da sem obakrat oziroma pri vseh postopkovnih predlogih zaenkrat opazil in tudi povedal, da je šlo za zlorabo. [[oglašanje iz dvorane]] Ne! Za prvo zlorabo niste dobili opomina. Spomnite se včerajšnje razprave. Zelo dolgo sem čakal na to. Postopkovno gospod Jože Tanko.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Ta poslovnik, ki ga imamo, in sicer je že zelo star, velja pa samo za nekatere. Nekateri so kasta v tem državnem zboru in lahko govorijo pri posebnih vprašanjih, kot so postopkovna, ali pri replikah, ali pri obrazložitvah glasov o vsem. Vi največkrat te seje vodite, tudi današnjo, in to dopuščate vedno takrat, kadar gre za vaš politični prostor in vaše poslance. Veste, če vodja Poslanske skupine SMC ne obvlada pravil, pa tisti, ki sedi na njeni desni ali levi, saj je vseeno, tudi ne, in zlorabljajo pravila Državnega zbora in vi to razlagate po svoje, je to problem. Na tak način si naredite nov poslovnik, napišite, kakšna so pravila za koalicijo, ki jo preferirate, in to je vidno povsod, in kakšna so pravila za opozicijo, kaj sme, česa ne sme, še posebej za našo poslansko skupino. To je ta del. Drugi del je pa to, da bi rad, gospod predsednik, dobil magnetogram seje Mandatno-volilne komisije, kjer smo to točko obravnavali. Sedaj razpravljamo o tem, kaj je kdo rekel, kako je kaj izjavil, stvari se v temelju spreminjajo, kar zadeva največjo koalicijsko stranko, kar je sicer že običaj v tem državnem zboru, ampak zdaj bi rad pa magnetogram, da lahko preberemo, imamo vnaprej prijavljene razprave, in tudi povemo, kaj se je v tem času spremenilo. To pa zahtevam. To ste nam dolžni omogočiti pri tej točki dnevnega reda. Če nam tega ne omogočite, pri obravnavi tega kadrovskega predloga niso izpolnjeni pogoji za točko. Poročilo je ta trenutek premalo – od Mandatno-volilne komisije. Predlagam, da prekinete sejo, nam date magnetogram Mandatno-volilne komisije, da to pogledamo, tudi vaši poslanci, da ne bodo govorili kar nekaj, in da potem nadaljujemo z razpravo pri tej točki dnevnega reda.
Bomo o vašem predlogu glasovali. Glasujemo torej o predlogu, da prekinemo, dokler ne pridobimo magnetograma Mandatno-volilne komisije. Ja. Torej, sklep je oblikovan pozitivno, glasujemo, dokler ne pridobimo tega. Glasujemo. [[oglašanje iz dvorane]] Prekinjam! Še enkrat razlagam. Tako kot je predlagal kolega Tanko, da glasujemo o sklepu, da prekinjamo obravnavo te točke, dokler ne pridobimo magnetograma, na katerega se je skliceval. Postopkovno gospod Jani Möderndorfer.
Spoštovani predsednik, če pristanemo na takšno [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Lahko?
Načeloma bi morali najprej glasovati, ker smo to dali na dnevni red [[oglašanje iz dvorane]] .
Prav, potem bomo imeli pa na vsaki seji šest postopkovnih, da bomo kar naprej prekinjali.
Najprej prvo postopkovno, ki smo ga imeli, tega smo dali na glasovanje, da prekinemo, dokler ne pridobimo magnetograma. Nismo še glasovali. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 28, proti pa 41. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 41.]] Torej smo zavrnili ta predlog, da čakamo, dokler ne pridobimo magnetograma. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa, predsedujoči. Čeprav kljub številnim opravičilom predsednika Mandatno-volilne komisije ne morem mimo tega, da je pač lahko za govornico govoril krepko čez danih 5 minut in ob tem povedal, "ker gre za pomembno reč". Lahko se z njim strinjam, da gre res za zelo pomembno reč, ampak upam, da v prihodnje bo vsak poslanec lahko za to govornico povedal, da gre za pomembno reč in bo izkoristil dodatne minute. Samo tako ne bo dvojnih meril v Državnem zboru. Kar se tiče mnenja oziroma predloga Sodnega sveta in obrazložitve s strani gospoda Novaka. Moram priznati, da sem bila začudena, ker ste kar nekako vehementno obračunali s civilno družbo. Vaš nastop je bil vehementen v tistem delu, delovalo je, kot da gre za povsem šalabajzerje, ki se dobivajo, za nekoga, ki se na nič ne spozna, ampak je včasih dobro kakšno sestavo tudi pogledati. Dejstvo je, da se bolj kot to, da se vi ukvarjate, kaj takšna iniciativa spiše, ukvarjate s tem, zakaj v družbi sploh nastajajo. Nastajajo zato, ker je nekaj v našem pravosodnem sistemu močno narobe in en pomemben del je zagotovo delo sodnikov. Kršitev človekovih pravic je bilo v Sloveniji preveliko. Prej je kolegica, sicer vodja poslanske skupine, gospa Simona Kustec Lipicer dejala, da "danes se počutim tresoče, ker sprejemamo spremembe ustave". Se mar zdaj počutite tresoče, ko boste sprejeli sklepe, ki dajejo podlago tistim, ki kršijo ustavo? Malo bolj si preberite stvari. Tako, da roko na srce, zdaj pa se resno že kar malo osebno sekiram, kaj se v tej državi dogaja. Imamo tresoče roke, spreminjamo ustavo, zavajamo narod, kaj bomo s tem dosegli, jim obljubljamo, ne zagotavljamo pa osnovnih načel demokracije. Eno je tudi to, da se kršitve človekovih pravic ne dogajajo, še najmanj pa v sodni veji oblasti. In ni res, da jih ni bilo, kajti posamezne odločitve sodnika, ki bo prišel na vrh sodnega sistema, rednega sodnega sistema, so bile takšne, ki na to kažejo. Ki na to kažejo. Nekdo, ki ima takšne preference, kot ste jih vi povedali, toliko znanj, da tega v postopkih ni ugotovil, kaže zgolj to, da je deloval namenoma. Če bi šlo za nekoga, ki je mlad, na novo, prvič, bi lahko mogoče nekdo zamižal na oko in bi rekel, poglejte, je nov v sistemu, so še stvari, ki mu manjkajo. Ampak, vi pravite in obrazlagali ste kar lep del o vseh referencah tega sodnika – potem pa sprejema takšne odločitve. To je namenoma. Če kdo in nekdo v takšnem sistemu deluje namenoma in za nagrado pride še na vrh tega sistema, potem je nekaj zelo narobe. Predsedujoči Sodnemu svetu, kar ne morem verjeti, da glede na vaše številne reference lahko takšnemu senatu oziroma sestavi sploh še predsedujete. Namreč, jaz bi se res vprašala, kaj je še vodilo te države v okviru sodne veje oblasti. Ali pošteno sojenje, ali sojenje na podlagi zakonov in ustave ali na podlagi političnega obračunavanja? Iz njegovega dela, sodnika, je vidno ravno slednje; in to je največji problem.
Besedo ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Predlagatelj dr. Novak, tako vam bom rekel. Do danes sem bil prepričan, sodeč po branju vaših strokovnih člankov in vsega, in sem verjel v tisto, da korektno [[…]]
Mir v dvorani!
[[…]]da gre za eno zelo korektno osebo in sem bil vesel, ko ste prišli na čelo Sodnega sveta. Na Mandatno-volilni komisiji sem bil prepričan v to, da ste prebrali nekaj, kar je sprejel Sodni svet, potem vse razumem, ne more biti drugače, in da je vaše mnenje drugačno. Sodeč po vaših reakcijah in nastopih tukaj, predvsem gospe Kustec, pa v to nisem več prepričan. Potem tudi ne bom več prepričan v vse tisto, kar ste do zdaj pisali. Gremo naprej. Mi se zdaj vsi spravljamo na SMC, kaj pa tisti tam na oni strani. Kaj bo pa tam? Nihče ni povedal nobenega stališča! Ali so tisti na nasprotni strani SD, Desus, Združena levica – niti ne vem, ali ima člana v Mandatno-volilni komisiji ali ne – ali je tudi tam sprememba stališča? [[oglašanje iz dvorane]] Ne, ne, ne, rezultat glasovanja bo pokazal, ali je [[…]]
Tišina!
[[…]]tudi tam sprememba stališča ali ni. Na Mandatno-volilni komisiji pa, gospa Kustec, jaz vam bom tako rekel: ne vem, kako se boste lahko pogledali v ogledalo. Petindvajsetega bova verjetno šla oba v stolnico k maši, kot sva bila lani, svetujem vam, da greste prej k spovedi. Ja, resno. Iz temeljnega razloga, ker to, kar ste govorili, ni bilo res, tega na Mandatno-volilni komisiji ni bilo. Mi smo videli eno lučko, ki je bila zelena, vemo, čigava je bila, ostale so bile rdeče. Gremo naprej. Vsebina. Ne spuščam se v odločitve konkretnega sodnika, čeprav moram vzeti v obzir, da je odločitev konkretnega sodnika v zadevi Kangler popolnoma razcefral nekdo, ki je bil ustavni sodnik. In to ne ustavni sodnik desne politične usmeritve, ampak ustavni sodnik skrajno leve politične usmeritve. To je dr. Ribičič. Ne morete reči, da je to pa že en upokojenec napisal. Ne morete tega reči. To je napisal dr. Ribičič, ki je bil ustavni sodnik. Pika. Gotovo. Tu nimamo kaj. Gremo naprej. Gospe in gospodje poslanci, govorim sedaj vam. Poglejte, Sodni svet je ustavna kategorija. Sodni sistem kot tak je neodvisen. Poslanci smo tudi neodvisni. In vi ste rekli, gospa Kustec, vi ste rekli, da je bil dopis, nič mi ne kažite, da je bil dopis, ki ga je poslal Sodni svet, ponižujoč. Jaz se z vami strinjam. Sodni svet nas je ponižal. Namreč, rekel je, ni pomembno – torej, ne ukvarjajte se s sodnikom, s tem smo se ukvarjali mi, vaša naloga je, malodane dolžnost, da glasujete in ga potrdite. Prej ste bili vsi vehementni in ne vem kakšni, vzhičeni ob spreminjanju ustave. Ja, poglejte, 82. člen Ustave je jasen: poslanec je neodvisen pri glasovanju. S kakšno pravico nas torej Sodni svet ponižuje – to ste vi rekli, vaš izraz je to. In sedaj ne boste uveljavili 82. člena in svoje volje, ampak voljo Klemenčiča in nekoga [[…]]
Tišina, prosim!
[[…]]nekoga, ki vam je opral možgane. Namreč, na Mandatno-volilni komisiji ste imeli možgane, vemo kakšne, torej ste glasovali proti kandidatu, tudi vi ste govorili proti kandidatu, tudi vi – gremo naprej –, danes ga pa podpirate. To pomeni, da vam je od ponedeljka do danes ali od Mandatno-volilne komisije do danes nekdo opral možgane in 82. člen Ustave več ne velja. Potem spremenite Ustavo in recite - tam drugi odstavek tistega 82. člena –: razen, če vam kdo opere možgane. Se pravi, poslanec je samostojen, razen če mu kdo opere možgane. Te možgane je danes vsaj SMC nekdo opral. Kako bo pa tam, bo pa glasovanje pokazalo. Se opravičujem, ne mislim nobenega obsojati, ne vem, kaj bo tam pokazalo. Skratka, pozivam vas, da ne pustite, da nas neodvisna veja oblasti žali, ker smo tudi mi neodvisna veja oblasti. In to, kar počnete, da se pustite žaliti enemu delu neodvisne oblasti, da žali nas, ki smo v enakem položaju, je sramota.
Besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Državni zbor se je sedaj znašel v neki situaciji, ki ni častna, pa ne Državni zbor, ampak največja stranka te koalicije. Če se kdo spomni razprave iz Mandatno-volilne komisije, ki jo je imel Jani Möderndorfer, ko je skoraj dobil živčni zlom, ko je predsednik Sodnega sveta predstavljal ponovno ali naknadno mnenje Sodnega sveta. Skoraj živčni zlom je dobil. Tako arogantno je odreagiral in tam tolkel po mizi, da njemu pa že ne bo nihče nič ukazoval, kako bo on glasoval in kako je prav. Po njem ali pa morda vmes je vodja Poslanske skupine SMC povzela mnenje in tudi na tak način to povedala, čeprav je res dejala, da bodo glasovali po vesti. Ampak Mandatno-volilna komisija ima 19 članov, glasovalo je 13 članov. SDS ima samo 5 članov v Mandatno-volilni komisiji, pa mislim, da Nova Slovenija, pa celo na glasovanju niso bili takrat, če se ne motim, pa še kakšnega ni bilo, ki je član Mandatno-volilne – recimo, iz Združene levice ga tudi ni bilo –, tako da so nekateri glasovi, spoštovana gospa Simona Kustec Lipicer, ki so bili proti, aktivno proti, kandidaturi Karakaša, kandidaturi Sodnega sveta vaši. Nedvomno! Ker vseh glasov tam je bilo – koliko? Pač, samo 13 in od tega ste jih večino prispevale koalicijske stranke. Tu se vidi tudi druga zadeva. Nekaterim mojim kolegom sem dejal, da se zna ta odločitev do seje plenarke spremeniti. Ne pozabiti, da je bil gospod Miro Cerar včasih tudi predsednik Sodnega sveta. Je bil predsednik Sodnega sveta pred Maslešo, Masleša je bil potem za njim predsednik Sodnega sveta. Vse te igrice, ki se dogajajo v zvezi s pravosodjem, so povezane tudi z vsemi temi funkcijami, ki so jih nekateri, kot kaže, uporabljali in zlorabljali za določena imenovanja v sodnem sistemu. Kar zadeva stališče predsednika Sodnega sveta, ki ga je prišel predstaviti danes, in tudi tisto, kar je bilo povedano na obeh sejah Mandatno-volilne komisije, moram reči, da je škandalozno. Gospod predsednik Sodnega sveta in Sodni svet misli, da nismo mi veja oblasti. Prišel je ukazati, kako naj odločamo. Ukazati. V mnenje so si dovolili zapisati, da bi moral Sodni svet odločati in predlagati predloge, tako kot si želijo posamezne opcije. Mi nič ne želimo, da Sodni svet predlaga kakšnega, ki si ga mi želimo. Mi samo želimo, da Sodni svet predlaga kandidate, ki so – ne previdni pri svojem delu, kot ste zapisali tudi v tem mnenju, ampak ki so pravični. Se pravi, da ljudje, ki opravljajo sodno funkcijo na katerikoli instanci in si želijo priboriti naslednji rang, da so pri svojem delu pravični, da spoštujejo ustavo in zakone. Tako sem povedal tudi na Mandatno-volilni komisiji. Nič drugega, gospod predsednik mi ne pričakujemo od kandidatov Sodnega sveta za napredovanje. Za kandidata, ki ste ga predlagali, pa je ugotovljeno, tako s strani sedanjega predsednika Evropskega sodišča za človekove pravice gospoda Marka Bošnjaka, ki je bil zagovornik gospoda Kanglerja v sodnem postopku, kot tudi enega izmed ustavnih sodnikov, gospoda Cirila Ribičiča, ki je to napisal v svojem pisnem pravnem mnenju, da temeljne pravice, človekove pravice, v tem sodnem postopku pri gospodu Kanglerju niso bile izpolnjene. So bile Kanglerju v sodnem postopku pravice kršene in tak sodnik, gospod predsednik Sodnega sveta, ne sodi pravično, ne sodi po ustavi in ne po zakonu. Ker se je ta postopek izpeljal dovolj daleč, je Kangler izgubil mandat Državnega svetnika. Sedaj vi pravite, da niste dolžni presojati nič pri svojem delu, mi pa še manj, ker smo v Državnem zboru. Vse te stvari, o katerih govorimo, so bile javno objavljene, so javno znane in če Sodni svet ni sposoben odreagirati na javne objave, potem je nekaj hudo narobe in dolžnost nas poslancev, ki smo zadnji filter v tem postopku, je, da pač na to opozorimo in [[izklop mikrofona]]
Besedo ima predlagatelj, predsednik Sodnega sveta dr. Marko Novak.
Vsem skupaj se seveda, če je ta naša komunikacija bila poniževalna, žaljiva, opravičujem, to nikakor ni bil namen. Naš namen je bil, – tudi pri tem dopisu odbora in vprašanjih in diskusiji, ki se je dogajala na Mandatno-volilni komisiji – prvič, smo tukaj začutili pravzaprav tudi neko grožnjo določenim elementarnim načelom ustave, pravne države, neodvisnosti sodstva in tako naprej, kajti zahtevati od sodnikov, da všečno odločajo – čakajte, to je pa lekcija iz samih začetkov človečnosti, če lahko tako rečem. Seveda, če pa je ta naša komunikacija vendarle bila malce poniževalna, tukaj se pa opravičujemo in morebiti to potem kasneje izboljšamo; ampak seveda, tukaj je treba tudi pogledati malo, kaj tuje prakse tukaj govorijo. Primerjajmo se z razvito Zahodno Evropo, ne pa s Poljsko, kot sem rekel, kjer enostavno predsednik ne priseže sodnikov brez razlogov. Potem prihajajo opozorila s strani Evropske komisije, uvede se mehanizem za kršitev pravne države. Še nekaj bi rad poudaril, pa tega nisem želel izpostavljati, da spet ne bi mislili, kako smo žaljivi in tako naprej. Greco, vsi poznamo Greco institucijo, edina točka pripomb Greco, ki še ni bila upoštevana s strani Slovenije, je bila ta, da je treba popraviti postopek volitve vrhovnih sodnikov, ker obstaja nevarnost politizacije. Preberite si, tega si nismo mi izmislili. Tako upam [[…]]Saj tudi ta moj nagovor je bil, da pustimo zdaj neko ponižanje, ne vem kaj, ravnajmo nečustveno, ravnajmo racionalno, ravnajmo trezno, kajti gre za naše sodstvo. konec koncev, in se strinjam, da se morebitno merjenje moči – če je bilo tako mišljeno, pa sploh ni bilo, to sem tudi poudaril –, da se to ne lomi na hrbtih nekih sposobnih kandidatov. Mislim, da je pa to, če pač imamo takšno ureditev, imamo ustavo, imamo zakon, tukaj so tudi priložnosti za izboljšanje neke komunikacije. Toliko.
Najprej zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o predlogu sklepa. [[oglašanje iz dvorane]] Bom, samo da preberem do konca. Na glasovanje dajem Predlog sklepa o imenovanju mag. Aleksandra Karakaša na sodniško mesto vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. In da bo jasno, kako odločamo: imenovan bo, če boste volili za, ne bo imenovan, če boste volili proti. To mora biti pojasnjeno, ker iz same dikcije to ni jasno izraženo. Resno. To sem za vsak slučaj povedal. Zdaj pa dajem postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Mi delamo v Državnem zboru po pravilih, ki veljajo, tudi imenovanje sodnikov poteka po pravilih, ki veljajo. Tudi imenovanja ustavnih sodnikov poteka po pravilih, ki veljajo in tako naprej. Dileme o tem, kateri sistem imamo in katerega nimamo, to je irelevantno, je pa ta parlamentarni sistem edini, ki omogoča, da se karkoli znotraj vseh teh napak, ki se dogajajo v pravosodju, opozori. Nimamo drugega in nobene druge možnosti ni. Za tranzicijsko državo, kot je Slovenija, je ta model najboljši, če to pošteno povem, ker drugače se regenerira samo tisto, kar se bere tam in pred Vrhovnim sodiščem, ko se berejo kršitve človekovih pravic v sodnih postopkih. Tega ne želimo in ko pride do takšnih stvari, pač je dolžan Državni zbor na to opozoriti. To je drugi primer v tem mandatu, ko se je enkrat opozorilo na kolizijo in v tem primeru na kršitev, konkretno, v postopku obravnave enega izmed državljanov pred sodnimi instancami. Žal se Varuh človekovih pravic na takšne primere sploh ne odziva, kar je škandalozno. Da pa ne bom zavlačeval, predsednik, predlagam 45 minut odmora pred odločanjem.
Pred tem, da gremo na 45 minut, ki ga kot vodja poslanske skupine imate na voljo, najprej obrazložitev glasu. Kakšna obrazložitev s strani posameznih poslanskih skupin? V imenu poslanske skupine najprej, potem individualna, ker tisto zadaj sem videl individualne. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Gospod predsednik, morate malo tudi v desno pogledati ne v levo. Vem, verjamem vam, da vas nese na levo, ampak jaz sem na desni, morate me videti. Seveda ne moremo podpreti predloga, po katerem bi omenjeni gospod postal vrhovni sodnik. Zakaj? Zaradi tega, ker spoštujemo tisto, čemur se reče ravnovesje med vejami oblasti. Vsi poslanci imamo pravico glasovati po 82. členu Ustave, tako kot mislimo, da je prav. In mi mislimo, da je prav, da ne podpremo tega kandidata, ker je tako naš sedanji, torej sodnik na Evropskem sodišču za človekove pravice rekel, da kandidat krši človekove pravice. Ne nazadnje to rekel ustavni sodnik Ribičič, ki ne sodi v ta politični krog, ampak politični krog Združene levice ali pa SD, torej na levo. Sedaj je situacija preprosto taka, da je Sodni svet na stališču: vi ne smete razmišljati – sedaj bom poenostavil, predlagatelj, to, kar ste vi napisali, ampak v vašem dopisu, ki je žalitev, kar je rekla tudi gospa Kustec Lipicerjeva, piše naslednje: Mi presojamo vse, mi delamo najboljše, vaša naloga je, da brez uporabe 82. člena in vaših možganov pritisnete gumbek plus. To je rekel Sodni svet. To je ponižanje vseh poslancev. Tudi če bi kandidat bil daleč najboljši kandidat, si poslanci ne morete, ne moremo privoščiti, da nas kdorkoli žali. Kdorkoli! Še najmanj pa neka veja oblasti, ki jo po ustavi enaka nam. Po ustavi enaka nam! Torej neodvisna. In s pritiskom, torej s potrditvijo tega kandidata boste naredili – kaj? To, da boste omogočili, da te žalitve in ta ponižanja se nadaljujejo tudi v bodoče. Poniževanje tega državnega zbora je pa že tako – ker tako ali tako sami sebe ponižujemo, to je tako jasno kot beli dan –, je pa že v taki fazi, da po moji oceni ogroža neko stabilnost in ravnovesje oblasti v državi. In mi preprosto, tako kot sem rekel, ne moremo podpreti sklepa, po kateremu bi omenjeni kandidat postal vrhovni sodnik. Pričakujem, zlasti od tisti, ki so nasproti meni, da bodo ravnali enako, ampak to je vaša stvar. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra gospod Igor Zorčič.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Mislim, da je naša pravna ureditev v zvezi s tem vprašanjem precej jasna. Na Mandatno-volilni komisiji smo že večkrat postavili vprašanje obrazložitve predlogov za imenovanja ali izvolitev sodnikov in vendar se tu nekako s Sodnim svetom res ne ujemamo. Ampak moramo vedeti, da je izhodišče za to sodelovanje zakon, poslovnik in podobno in ta ni v ničemer tako jasen, da bi veleval Sodnemu svetu, da nam predlaga oziroma da nam obrazloži svoj predlog bolj, kot je bil obrazložen v konkretnem primeru. Zaradi tega sem se osebno že na sami Mandatno-volilni komisiji odločil, da podprem tega kandidata, ker res nimamo nekega argumentiranega razloga, če slišimo, da je strokoven in podobno, da temu nasprotujemo. Bi pa morda opozoril, glede na to, da letijo očitki na našo poslansko skupino, tudi na to, da Mandatno-volilna komisija je delovno telo, tam je samo določeno število članov vsake od stran in tudi tam je bilo jasno povedano, da bomo glasovali po svoji vesti, tako da očitki o neki preusmeritvi za 280 stopinj in podobno so popolnoma neutemeljeni. Rad bi opozoril na še nekaj. Pri vsaki od teh obrazložitev, ko se nasprotuje določenim sodnikom, je vedno slišati neke konkretne primere, konkretne sodne primere, pa ne o nekem gospodu, ne vem, Lojzetu Novaku, ali komerkoli, ampak o nekih znanih politikih, ki so se znašli v kazenskih postopkih. Vesel sem, da tisti, ki ni kriv, da je bil oproščen in podobno, ampak to, da bi ta državni zbor prestopil svoje meje in da bi šel v nekakšno diskreditacijo sodnikov, ki so sodelovali v tem postopku, se mi zdi neumestno in ustavno sporno. Zaradi tega mislim, da je danes ustava – poleg tega, da smo spreminjali ustavo zaradi pravice do pitne vode – in vprašanje ustavnosti že drugič na dnevnem redu, predlagam, da se mogoče v tem 45-minutnem času tudi druge poslanske skupine malo povpraša, kakšno bo sporočilo, če ta kandidat danes ne bo izvoljen oziroma imenovan. Kot je bilo pa že rečeno, bomo pač v naši poslanski skupini kandidata podprli. Hvala lepa.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Ne. Potem v lastnem imenu. Prosim, da se prijavite, ker vas je več. Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa za besedo. Moje prepričanje je nekoliko drugačno kot morda nekaterih drugih, pa vendar je prav, da tudi utemeljim, zakaj ne morem takšnega predloga podpreti. Ne morem ga, ker je omenjeni sodnik – še enkrat povem –, ker prihaja na vrh rednega sodnega sistema, sodeloval pri tem, da so bile posamezniku kršene osnovne človekove pravice. Bila mu je kršena tudi pravica, zapisana v ustavi. Da je temu tako, nas je na nek način opozoril tudi sodnik, ki je danes član Evropskega sodišča za človekove pravice. Skratka, ne gre za tako majhno reč. Zame ni pomembno, ali je šlo v tem primeru za politika ali kogarkoli drugega v državi, šlo pa je za osebo, ki mu je bila ne glede na vse, odvzeta možnost [[…]]
Mir v dvorani!
opravljanja funkcije, na katero je bil izvoljen. Se pravi, tukaj je pa šlo za posledice, ki so mnogo širše in večje. Ni šlo več za kršitve samo posamezniku, ampak tudi vsem tistim, ki so temu posamezniku namenili svojo podporo. Se pravi, razsežnost tega problema je mnogo večja in ima širše dimenzije. Nekdo, ki naj bi imel takšne avtoritete, kar se tiče vsebine in znanja, si kaj takšnega ne bi smel privoščiti. In da takšne ljudi postavljamo na vrh sodne veje oblasti, vsaj kar se tiče rednega sistema, je nekaj z nami močno narobe. Mislim, da je prav, da se primemo za glavo, kajti zagotovo bo še veliko stvari prihajalo iz Evropskega sodišča za človekove pravice, ki bodo kazale na to [[izklop mikrofona]]
Obrazložitev glasu v lastnem imenu dr. Jasna Murgel.
Spoštovani, hvala lepa. Glasovala bom za imenovanje sodnika mag. Aleksandra Karakaša za vrhovnega sodnika. Lahko se sicer ne strinjamo z odnosom Sodnega sveta v tem konkretnem primeru do Državnega zbora, ampak nikakor to ne more biti razlog, da zavrnemo imenovanje konkretnega sodnika, sploh sodnika mag. Karakaša. Zakaj? Zato, ker je sodil politiku. To bi bil neposreden poseg politike v sodstvo. Mi lahko zakonodajo spremenimo, lahko razmislimo o tem, ko bomo odločali o Zakonu o Sodnem svetu, koliko je Sodni svet še dolžan obrazložiti svojo odločitev, ampak sedaj imamo ureditev, kot jo imamo, in Sodni svet je obrazložil, kolikor je obrazložil. Ne moremo pa mi iz političnih razlogov, zato ker nam neka organizacija reče, da je nekdo kršil, da je kandidat kršil pravice, reči, da zaradi tega ga zavrnemo. Ne moremo zaradi tega, ker je nekdo rekel, da je kandidat kršil pravice, reči, da ga zato zavrnemo. Kdo je ugotovil to kršitev? Edini pristojen, da to kršitev ugotavlja, je Sodni svet. Kje, v katerem postopku je bila ugotovljena ta kršitev? In tudi če bi bila ugotovljena, je Sodni svet tisti, ki ocenjuje, ali je to razlog, da ta kandidat ne more biti izvoljen za sodnika. Torej, glasovala bom za izvolite tega kandidata. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Jani Möderndorfer.
Ja ta zadeva se vleče že od začetka mandata, in ni res, kar je rekel gospod, da se je prvič zgodil ta primer odnosa Sveta do Državnega zbora. Vaš predhodnik, gospod Vlaj, na začetku mandata, ko sem dal jasno sporočilo in sem povedal stavek, da nisem angleška kraljica, ki mi nekaj prinesejo, zato da bom glasoval samo zato, ker so mi to prinesli; če mogoče to dela angleška kraljica, jaz ne. In to velja za vse poslance po 82. členu. Se pa ne opredeljujem do vprašanja, ali je sodnik strokovno usposobljen in upravičen, da zaseda to mesto. O tem nisem nikoli razpravljal, ampak sem razpravljal samo o tem, da je treba razmisliti o spremembah, da se ta imenovanja prenese na funkcijo predsednika države, ker ne nazadnje tudi nekateri ustavni pravniki so pred kratkim opozorili na ta problem, in to je problem Državnega zbora, ki smo ga zdaj v praksi začutili. Jaz nisem shizofrena oseba in vem, kako sem glasoval; glasoval sem proti zaradi vašega odnosa, ker sem napovedal na začetku mandata, če boste to naredili še enkrat, ne bom več glasoval za vaše kandidate, ker ne verjamem v vas, v odnos, v iskrenost; to, kar bi pravzaprav morali delati. Veste, tisto, kar dajete, to tudi dobivate. Tukaj morate predvsem pri sebi najprej spremeniti. Nima pa to veze s kandidatom, ki je pa zdaj žrtev cele zgodbe; ampak žrtev je zaradi vas, ne zaradi nas. Vse ostalo, kar leti s tiste strani, pa mene ne zanima. Zato to pot ne bom glasoval ne za ne proti. Predlagam pa, da čim prej pride minister s spremembo Zakona o Sodnem svetu, in upam, da bomo toliko zreli, da bomo enkrat spremenili tudi ustavo in kaj prenesli kam drugam, to odločanje, ker ne sodi v ta prostor. To se je večkrat izkazalo.
Še kakšna obrazložitev? Ne. Potem odrejam 45- minutni odmor. Sejo nadaljujemo ob 19. uri in 10 minut.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo prekinjeno sejo Državnega zbora. Sprašujem vodjo Poslanske skupine SDS, ali želi predstaviti stališče poslanske skupine na podlagi drugega odstavka 73. člena Poslovnika. Prosim, besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. V poslanski skupini smo pač vse te argumente, ki so bili povedani, malo pogledali, proučili. Očitno je, da je sedanji sodnik Evropskega sodišča za človekove pravice dr. Marko Bošnjak, ki je branil gospod Kanglerja v sodnem postopku, očital sodstvu, da krši človekove pravice v postopku gospodu Kanglerju, približno isto je ugotovil v svojem elaboratu tudi nekdanji ustavni sodnik dr. Ciril Ribičič. Ko pa pogledate to mnenje, ki ga je ob kandidaturi predložil Sodni svet, in to je tisto prvo mnenje, ki je prišlo 15. septembra, pa piše, da se je sodnik kandidat, ki ga predlaga Sodni svet v izvolitev, uveljavil že kot prvostopni sodnik, še posebej pa kot pritožbeni kazenski sodnik. Prav očitek, glavni, ki se usmerja proti temu kandidatu Sodnega sveta, je napačna odločitev na pritožbeni stopnji, ki jo je potem razveljavilo Vrhovno sodišče in je oprostilo gospoda Kanglerja. Pravi tudi, da zna ta kandidat tudi to teoretično znanje prenašati v prakso, sodeluje v izobraževalnih postopkih. Zdaj pa sprašujemo tudi predstavnike Sodnega sveta, kako to izgleda, da takšni kandidati pač sodelujejo v izobraževalnih postopkih. Drugo, kar je in na kar je treba posebej tudi opozoriti, pa je to, da je več kot očitno, da je v tem kazenskem postopku proti Kanglerju Kanglerju nastala velika škoda, izgubil je funkcijo, posledično tudi – najbrž – mu je bila onemogočena zaposlitev, in karkoli bo hotel početi, bo moral preko sodnih postopkov. Kar zadeva funkcijo, je zadeva nepovratna. Eden izmed tistih, ki pa je sodeloval v kazenskem postopku, na pritožbeni ravni sicer, sodnik, pa napreduje s pozitivnim mnenjem Sodnega sveta. Sprašujem zdaj, v kakšni državi, sprašujem se, v kakšni državi živimo. Tisti, ki so bili v sodnem postopku oškodovani, nimajo nobenih satisfakcij, noben se jim ne opraviči, tisti, ki pa so sodelovali v teh postopkih kot arbitri, kot sodniki, pa dobijo izkaznico za napredovanje. Moram reči, da mnenje, s katerim ga je pospremil v ta kandidacijski postopek Sodni svet, je eno najlepših mnenj, kar smo jih lahko prebrali. S tega vidika poslanska skupina svoje odločitve ne bo spremenila in bomo glasovali proti imenovanju kandidata za vrhovnega sodnika.
Na glasovanje dajem predlog sklepa o imenovanju mag. Aleksandra Karakaša na sodniško mesto vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 36. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju predsednika in članov Državne volilne komisije ter njihovih namestnikov. Predlog sklepa je obravnavo Državnemu zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Za dopolnilno predstavitev predloga sklepa dajem besedo predsedniku komisije dr. Mitji Horvatu.
Najlepša hvala, predsednik. Poslanke in poslanci! Zakon o volitvah v Državni zbor v 32. členu določa, da imenuje Državno volilno komisijo Državni zbor. Sestavljajo jo predsednik in pet članov ter njihovi namestniki. Za predsednika in njegovega namestnika se imenujeta sodnika Vrhovnega sodišča, dva člana in dva namestnika članov se imenujeta izmed pravnih strokovnjakov, trije člani in namestniki članov pa se imenujejo po predlogih poslanskih skupin, pri čemer se upošteva sorazmerna zastopanost političnih strank. Ker Državni volilni komisiji 14. 12. 2016 poteče štiriletni mandat, moda Državni zbor imenovati nove člane. Glede na navedeno je Mandatno-volilna komisija na 24. seji 15. 9. 2016 določila kandidacijski postopek za imenovanje predsednika, petih članov Državne volilne komisije ter njihovih namestnikov. V skladu s svojimi pristojnostmi, ob upoštevanju 32. člena Zakona o volitvah v Državni zbor je tako Mandatno-volilna komisija objavila javni poziv za vlaganje kandidatur za predsednika in namestnika predsednika Državne volilne komisije izmed sodnikov Vrhovnega sodišča. Objavila je javni poziv za vlaganje kandidature za dva člana in dva namestnika članov Državne volilne komisije izmed pravnih strokovnjakov in pozvala poslanke skupine k predlaganju kandidatov za tri člane in tri namestnike članov Državne volilne komisije, pri čemer se upošteva sorazmerna zastopanost političnih strank. Rok za posredovanje prijav oziroma predlog kandidatov je potekel 17. 10. 2016. Vse prijave oziroma predlogi so bili pravočasni in popolni. Mandatno-volilna komisija je na 27. seji 10. 11. 2016 na podlagi prejetih prijav oziroma predlogov določila kandidata za predsednika in namestnika predsednika Državne volilne komisije, kandidata za dva člana in dva namestnika članov izmed pravnih strokovnjakov ter kandidate za tri člane in tri namestnike članov na predlog poslanskih skupin. Vse to je storila na podlagi 32. člena Zakona o volitvah v Državni zbor in 112. člena Poslovnika Državnega zbora in predlaga – Mandatno-volilna komisija – Državnemu zboru, da sprejme sklep o imenovanju predsednika in članov Državne volilne komisije ter njihovih namestnikov v naslednji sestavi: za predsednika – Anton Gašper Frantar, za namestnika predsednika – Peter Golob, za člana izmed pravnih strokovnjakov – dr. Franc Grad in mag. Milena Pečovnik, za namestnika članov izmed pravnih strokovnjakov – Mitja Šuligoj in dr. Saša Zagorc, za člane na predlog poslanskih skupin – mag. Nina Brumen, Ksenija Vencelj in Drago Zadergal, za namestnike članov na predlog poslanskih skupin – Iztok Majhenič, dr. Janez Pogorelec in Miroslav Pretnar. Upam, da sem se poboljšal. Najlepša hvala za dano priložnost.
Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa o imenovanju predsednika in članov Državne volilne komisije ter njihovih namestnikov. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 62, proti nihče. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o spremembah Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije o ugotavljanju zlorab v slovenskem bančnem sistemu ter ugotavljanju vzrokov in odgovornosti za že drugo sanacijo bančnega sistema v samostojni Sloveniji Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa o spremembah Sklepa o sestavi, imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije o ugotavljanju zlorab v slovenskem bančnem sistemu ter ugotavljanju vzrokov in odgovornosti za že drugo sanacijo bančnega sistema v samostojni Sloveniji. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 77, proti nihče. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda – Vprašanja poslank in poslancev. Pregled predlogov sklepov poslank in poslancev za razpravo o odgovorih predsednika Vlade, ministric in ministrov z dne 15. 11. 2016 je objavljen na e-klopi. V skladu s predlogom poslanca gospoda Jožefa Horvata bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje gospoda Jožefa Horvata v zvezi z odgovornostjo Vlade za vzpostavitev pravne podlage za uspešno delovanje organov pregona in sojenja pri iskanju odgovornosti za bančni kriminal. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev. Za je glasovalo 20, proti pa 48. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke mag. Alenke Bratušek bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje mag. Alenke Bratušek v zvezi z denacionalizacijskimi postopki. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev. Za je glasovalo 10, proti pa 62. [[Za je glasovalo 10.]] [[Proti 62.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Branka Grimsa bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje mag. Branka Grimsa v zvezi s parlamentarnim nadzorom obveščevalnih in varnostnih služb. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke mag. Branko Grims.
Spoštovani, temeljno vprašanje vseh demokratičnih držav je, kdo nadzira nadzornike. V danem primeru smo se znašli v absurdni situaciji, da kot tisto edino parlamentarno telo, ki opravlja nadzor v javnem interesu, ne dobimo, ne moremo dobiti, ker nam to odrekajo policisti, na vpogled dveh dokumentov, ki urejata en del pravnega področja, ki ga tudi mi nadzorujemo. Zato je seveda tam naše delo onemogočeno. Tudi danes smo zjutraj imeli sejo, nismo prišli nikamor, edino še bolj se je izkristaliziralo prepričanje vseh, ki smo na seji bili, da bi ti akti morali biti zelo dobro pregledani, da se v njih verjetno skriva vsaj eden, ki bi moral biti celo javno objavljen, in da to odpira številna vprašanja o razmerjih med institucijami v tej državi. Kljub temu da ni bilo niti enega glasu na seji proti, smo se srečali s popolno odbojnostjo. Rečeno je bilo, da pač oni mislijo, da to ni naša pristojnost in da ne moremo tega pogledati. Ne glede na to, da so tudi sami priznali, da z zadevo Ornik ni bilo vse v redu, da je očitno tam prišlo do kršitve pravnega reda Republike Slovenije. Tudi sami so potrdili, da je celotna zadeva disciplinsko zastarala in da torej zadeva sploh ni doživela epiloga, kot bi ga v normalni državi morala. Vprašanje, ki ga je postavil eden od članov, to je dr. Trček, je, kaj se skriva in koga se tukaj krije, ker zadeva preprosto ni več racionalno obrazložljiva, zakaj se te stvari ne pokaže pod pogoji, ki seveda urejajo tajne dokumente v naši državi. Dosledno spoštovanje teh na naši komisiji ne more biti predmet dvoma kogarkoli, kajti niti en dokument v času, kar jo vodim, ni kakorkoli prišel v javnost. To se pravi, tukaj gre kvečjemu za nekaj drugega, trdno pa sem prepričan, da je velika napaka to, kar se dela. Napaka je za vse; tako za sam parlament kot tudi za policijo in tudi za predsednika Vlade, ki je včeraj nekritično prebral tisto, kar so očitno napisali v sami policiji. Ustavnopravna sodna praksa je tukaj namreč zelo ostra in trdno sem prepričan, da je prav tako, saj tisti, ki smo bili zraven, ko se je vsaj v širšem krogu, ko se je pisalo slovensko ustavo, vemo, da je bila pisana prav s tem namenom, da se nikoli ne more vzpostaviti nek pravni red, ki bo sistematično pripeljal do kršitve, kot jo je predstavljajo nepooblaščeno vdiranje v več sto osebnih računov na Facebooku oziroma elektronsko pošto s strani gospoda Ornika. To ne sme postati sistem. Iz tega razloga predlagam, da [[izklop mikrofona]]
Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 17, proti 48. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Mihe Kordiša bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za okolje in prostor gospe Irene Majcen na poslansko vprašanje Mihe Kordiša v zvezi s postopkom izdaje okoljevarstvenega soglasja družbe Ekologija, podjetje za zbiranje in predelavo sekundarnih surovin, d. o. o. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. V moji domači Škofji Loki se širi obrat za predelavo nevarnih odpadkov, ki naj bi semkaj prihajale iz velikega dela Evrope. Predelava nevarnih odpadkov je v vsakem kontekstu, v vsakem primeru rizična dejavnost. Zmeraj lahko pride do nepredvidljivih naravnih nesreč, lahko pride do potresa, kar seveda pripelje v razlitje, v zastrupljanje okolja in tako naprej. Pa tudi če ta del odmislimo, se že sedaj ta predelava nevarnih odpadkov v Škofji Loki dogaja pod zelo sumljivimi varnostnimi standardi: od kanalizacije do fizične zaščite dostopa strupenih produktov in tako dalje. To podjetje je tudi v preteklosti celo delovalo brez ustreznih dovoljenj; meni nič, tebi nič so se šli okoljsko rizično dejavnost brez formalnega blagoslova. Zato sem gospo ministrico povprašal, kakšne so dejavnosti Agencije Republike Slovenije za okolje v tem primeru. Namreč, za to da lahko imenovano podjetje razširi svojo proizvodnjo, poveča kapacitete, potrebuje dodatna dovoljenja Arsa. Ministrica mi vsebinsko ni odgovorila, bolj ali manj se je zadrževala pri vseh postopkih izdaje dovoljenja. Je pa izpostavila zelo zanimivo izhodišče, njeno ideološko izhodišče, s katerega nastopa; da se moramo kratko malo odločiti, ali bomo varovali okolje ali pa nam bodo na voljo delovna mesta. Socialisti tako pozicijo seveda zavračamo, ker je treba zlasti v 21. stoletju, ko ni več tehnoloških izgovorov, ustvarjati delovna mesta, ki bodo okolje varovala, ne pa ogrožala. To je neka tema, ki vsekakor sodi v ta državni zbor. Navsezadnje smo se danes pogovarjali tudi in glasovali tudi o Pariškem sporazumu, tako da neke industrijske prakse, ki ogrožajo okolje, ki so sporne z več kot samo enega vidika in se nam dogajajo na domačem pragu – zelo konkretno v Škofji Loki s to predelavo nevarnih odpadkov –, tudi zaslužijo razpravo in intervencijo Državnega zbora kot vrhovnega odločevalskega telesa v tej državi. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 50. [[Za je glasovalo 207.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Andreja Širclja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za finance mag. Vraničar Erman na poslansko vprašanje mag. Andreja Širclja v zvezi z zaustavitvijo izvrševanja državnega proračuna za leto 2016. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 16, proti 50. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Tomaža Lisca bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za okolje in prostor gospe Irene Majcen na poslansko vprašanje gospoda Tomaža Lisca v zvezi z izgradnjo hidroelektrarn na spodnji Savi. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 17, proti 49. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Ljuba Žnidarja bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za infrastrukturo dr. Petra Gašperšiča na poslansko vprašanje Ljuba Žnidarja v zvezi s projektom tretje razvojne osi. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke gospod Ljubo Žnidar.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Kolegice in kolegi! Ministra za infrastrukturo in prostor sem vprašal, kakšne so aktivnosti na odseku tretje razvojne osi v srednjem delu, na odseku od Velenja do Slovenj Gradca. Vemo, da je ta odsek od Velenja do Slovenj Gradca z uredbo v letu 2013 bil umeščen v prostor in da je v juniju lanskega leta bilo pridobljeno tudi okoljevarstveno soglasje. Skratka, izpolnjeni so vsi pogoji, da se lahko aktivnosti na tem projektu nadaljujejo. Spoštovani minister je odgovoril, da se še pridobiva študija ekonomske upravičenosti. Rekel bi, da takrat, ko ne želimo, da projekt napreduje s takšno dinamiko, kot bi si želeli, takrat začnemo, bi rekel, dodajati še raznorazne študije, kajti na tem odseku bi se že aktivno moralo izvajati projektiranje in aktivno bi se morali izvajati odkupi zemljišč. Kajti po izgradnji, vemo, da ta celoten projekt, ker gre za cestninski del ceste, je v upravljanju in vodenju Darsa in po izgradnji odseka Draženci–Gruškovje Dars tako rekoč nima pripravljenega niti enega večjega projekta, ko bo ta odsek Draženci–Gruškovje gotov. Tako gre tu za pripravo projekta, za predpridobitev gradbenega dovoljenja, za kar vemo, da postopki odkupov niso tako hitri in da zahtevajo svoj čas. Dejansko se tu zgublja tisti dragocen čas, ker se ti postopki ne izvajajo in Dars tako rekoč čez dobro leto dni ne bo imel v rokah niti enega pripravljenega projekta. To je za razvoj prometne infrastrukture v Sloveniji problem in predlagam, da se o tem opravi javna razprava.
Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 44. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke Ljudmile Novak bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kulturo Antona Peršaka na poslansko vprašanje Ljudmile Novak v zvezi z nedavnim obiskom ministra za kulturo na Dunaju. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 13, proti 49. [[Za je glasovalo 13.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke Violete Tomić bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anje Kopač Mrak na poslansko vprašanje Violete Tomić v zvezi s simboli sodelavcev okupatorja na prekopu žrtev iz Barbarinega rova. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica Violeta Tomić.
Hvala za besedo, predsednik. Najprej želim razčistiti, da v Združeni levici s pieteto in prekopom žrtev nimamo nobenih problemov, imamo pa izrazito velik problem, ko se najvišji predstavniki države pojavijo na dogodku, kjer vihrajo domobranske zastave, kjer so venci z napisi Slava junakom, kljub temu da so ravno Socialni demokrati obljubili Zvezi borcev, da ne bodo spreminjali zgodovine s tem dogodkom. To, da somišljenike dočaka poslanec SDS Franc Breznik, jih kliče za brate in se slika objet z znanim ustaškim novinarjem Bojancem, ki obožuje uniforme s kljukastim križem, je eno, to pa da se najvišji predstavniki te vlade pojavljajo ob takih obeležjih, pa je po mojem mnenju popolnoma nedopustno. Najmanj, kar pričakujemo državljani, se pravi potomci antifašistov v srcu Evrope, ki je zgrajena na antifašizmu, in potomci premnogih žrtev fašizma; najmanj kar je, da v smislu pietete do vseh žrtev, ponavljam vseh žrtev, tudi tistih, ki so bili pobiti s strani ustaških enot in drugih kvizlinških vojsk, ki se ni nikoli predala vse do danes, in naj vas spomnim, da je Matjaževa vojska tja do leta 1950 izvajala izvensodne poboje po Sloveniji – vse tiste, ki so uspeli konclagerje preživeti in vojno, so še vedno ubijali. Skratka, najmanj, kar pričakujemo, je, da najvišji predstavniki Vlade in oblasti zahtevajo, da se taka obeležja umaknejo, preden pridejo na pieteti pokop. To je v smislu pietete do vseh žrtev, kajti v smislu sprave res ne smemo odpirati vrata fašizmu. Spoštovane kolegice in kolegi, naj vas znova spomnim, da zla nikoli ne povzročijo slabi ljudje, ampak dobri ljudje, ki ob zlu gledajo stran. Zato vas v imenu vseh žrtev fašizma prosim, in v imenu pietete do vseh mrtvih, da podprete razpravo o tej temi. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 12, proti pa 49. [[Za je glasovalo 12.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Luke Mesca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o ministrice za zdravje gospe Milojke Kolar Celarc na poslansko vprašanje Luke Mesca v zvezi s problematiko razpisovanja in odobravanja specializacij zdravnikov. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica Luka Mesec.
Hvala za besedo. Kot splošno razpravo sem predlagal vprašanje specializacij zdravnikov v Zasavju oziroma še bolj točno v Splošni bolnišnici Trbovlje. Problem, ki se tam pojavlja, je naslednji; v Zakonu o zdravniški službi – Zasavje kot regija spada v ljubljansko regijo, kar pomeni, da nima avtonomije pri odmerjanju specializacij in zato v Zasavje napotujejo zdravnike iz Ljubljane, kjer nastaneta dva problema. Prvi problem je ta, da tisti zdravniki oziroma študenti medicine, ki so Zasavčani, ne pridejo na vrsto in namesto njih dostikrat vzamejo zdravnike iz drugih krajev po Sloveniji, kar pa pomeni, da ti zdravniki, ki pridejo, počakajo na konec specializacije, potem se pa v precej primerih čim prej preselijo ali v Ljubljano ali pa kam drugam, bližje svojega kraja bivanja. Tako ta bolnišnica zdravnike specializira, ampak potem ostane brez kadra. Zato sem ministrico za zdravje pozval k rešitvi tega problema in konkretno k temu, da se ta krovni zakon, se pravi Zakon o zdravniški službi, v 18. členu, kjer so te regije, kako naj bi se določale specializacije, določene, spremeni, da bo Zasavje dobilo možnost avtonomnega izbiranja specializantov, da se to ne bo več dogajalo. Se pravi, da ne bo več prihajalo do tega, da se zdravnike specializira, potem pa odidejo drugam. V tem smislu vas prosim za podporo splošni razpravi, ker problem s tem obstaja že več let in so ga do sedaj na ravni ministrstva, Zdravniške zbornice in drugih neuspešno reševali. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 47. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Andreja Čuša bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za zdravje gospe Milojke Kolar Celarc ter ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anje Kopač Mrak na poslansko vprašanje gospoda Andreja Čuša v zvezi s sodelovanjem pri gradnji urgentnega centra Ptuj. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 15, proti 49. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Mihe Kordiša bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo gospoda Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje Mihe Kordiša v zvezi z deregulacijo cen naftnih derivatov. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica gospod Miha Kordiš.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Vlada se je odločila, da nam bo zvišale cene bencina, dizla, kurilnega olja. To bo naredila na tak način oziroma je že stopila na to pot, da bo odstranila zgornjo omejitev marž za naftne trgovce. Račun bomo plačevali vsi; plačevali ga bodo porabniki z višjimi cenami goriva, plačali ga bodo ostali sektorji gospodarstva in ne nazadnje bo zaradi upada prihodkov nastradal tudi proračun. Ta ukrep je popolnoma iracionalen s praktično kateregakoli družbenega vidika. Edini namen, ki ga zasleduje, je dvig dobičkov oligopolnih naftnih trgovcev. Gospod minister Počivalšek je ob nastopu svojega mandata zaprisegel, da bo deloval za blaginjo ljudi v tej državi, ampak s svojimi neoliberalnimi politikami deluje izključno za blaginjo naftnih trgovcev. V Združeni levici mislimo, da je to popolnoma nezaslišano, da taka politika vodi v energetsko revščino, zlasti za najranljivejše skupine naših sodržavljank, sodržavljanov. V ta namen smo postavili že več poslanskih vprašanj, sklicali smo dve seji Odbora za gospodarstvo, na Vlado smo naslovili celo pisno pobudo, pa je bilo vse skupaj zgolj bob ob steno. Argumentov seveda vladna stran, ki zagovarja deregulacijo, tukaj nima. Če ste poslušali odgovor gospoda Počivalška na moje poslansko vprašanje, je na veliko operiral s floskulami prostega trga. Govoril je o tem, da misli, da do dviga cen ne bo prišlo, pa da verjame, da bo konkurenca opravila svoje delo in tako naprej, medtem ko edina resna študija – vladna študija, mimogrede – kaže ravno nasprotno. Deregulacija cen naftnih derivatov pomeni dvig dobičkov za naftne trgovce, pomeni tudi do stoodstotni dvig marž in pomeni skratka, da bo velika večina naših sodržavljank, sodržavljanov potegnila kratko, tudi državni proračun, tudi ostali sektorji gospodarstva. Tako proti temu ukrepu nismo spregovorili samo v Združeni levici, oglasila se je celo Gospodarska zbornica, svoje je povedala Zveza potrošnikov, praktično vsi deregulaciji naftnih derivatov nasprotujejo, ampak minister Počivalšek gre z glavo skozi zid, račun pa bomo plačali ljudje v tej državi. Zato bi želel razpravo v Državnem zboru [[izklop mikrofona]]
Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 17, proti 51. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da Državni zbor sklepa ni sprejel. V skladu s predlogom poslanke Violete Tomić bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za javno upravo Borisa Koprivnikarja na poslansko vprašanje Violete Tomić v zvezi z anomalijami v sistemu plač v javnem sektorju. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 50. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Luke Mesca bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za infrastrukturo dr. Petra Gašperšiča ter ministrice za okolje in prostor Irene Majcen na poslansko vprašanje Luke Mesca v zvezi z možnostmi poteka trase tretje razvojne osi čez Zasavje in Prebold. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica Luka Mesec.
Hvala za besedo, še zadnjič. Veliko se govori o severnem kraku tretje razvojne osi, se pravi o tistem, ki je nad avtocesto med Ljubljano in Mariborom, in tam je bilo veliko razpravo o tem, ali naj gre čez Braslovče ali tam čez Arjo vas, veliko manj pa se govori o srednjem kraku tretje razvojne poti, to pa je ta, ki je pod avtocesto. Tam so v glavnem tri možnosti. Ena bi bila, da gre ta krak od Celja navzdol pri Laškem, druga je tam nekje pri Zidanem Mostu, tretja pa je čez Zasavje. V tem smislu sem spraševal ministra Petra Gašperšiča glede poteka srednjega kraka. Namreč, po trenutni izbiri naj bi ta srednji krak obvozil Zasavje, pri čemer nastane problem, da je Zasavje, ki je že tako ali tako prizadeta regija zaradi deindustrializacije, propada rudarstva, propada termoelektrarne in tako naprej, ena od najbolj ogroženih regij, tako gospodarsko kot socialno, brezposelnost je tam nad 17 % in bi nujno potrebovali neko spodbudo za razvoj. Če bo tretja razvojna os obvozila Zasavje, kot je v planu zdaj, to se pravi, da se bo priključila šele tam nekje pri Zidanem Mostu, bo to pomenilo, da Zasavje od tega ne bo imelo veliko koristi, ker se nihče ne bo peljal v Ljubljano preko Zidanega Mostu, ker bi naredil velik obvoz, in s tem imamo problem, da lahko ta regija ostane nekako slepo črevo v slovenski prometni shemi. Minister Gašperšič mi je odgovoril, da razprava o tem še ni končana, torej da se še da razpravljati o tem, kje naj bi ta krak potekal, in glede na to, da do zdaj resna javna razprav o tem, kje naj ta pot teče, ni bila opravljena, predlagam, da se o tem pogovorimo v Državnem zboru. Tako vas prosim za podporo splošni razpravi na to temo. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 46. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Andreja Čuša bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anje Kopač Mrak na poslansko vprašanje gospoda Andreja Čuša v zvezi z zaposlovanjem in ukinjanjem revščine. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 15, proti 50. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 24. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri.