Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 24. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Tadeja Šuštar od 17. do 20. ure, Mihael Prevc do 14. ure, Eva Irgl, Franci Kepa, Anja Bah Žibert in Franc Rosec. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PROIZVODNJI IN PROMETU S PREPOVEDANIMI DROGAMI PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina petih poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Andrejem Rajhom. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za zdravstvo predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem podpredsedniku odbora dr. Francu Trčku za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa.
Dobro jutro! Lep pozdrav vsem skupaj! Odbor za zdravstvo je na svoji 14. redni seji 6. maja 2021 kot matično delovno telo obravnaval predlog omenjenega zakona. V poslovniškem roku niso bili vloženi amandmaji. Dopolnilno obrazložitev v imenu predlagatelja je podal kolega mag. Andrej Rajh, ki je povedal, da se s predlogom želi urediti uporabo in tudi gojenje ter predelavo konoplje v medicinske namene. Mnenje Vlade je predstavil državni sekretar resornega Ministrstva za zdravje mag. Franc Vindišar in – kot že kar nekaj vlad – smo slišali, da se išče neka sistemska rešitev in da zakon s stališča izvršilne veje oblasti, po mnenju resornega ministrstva ni primeren, je pomanjkljiv in da oni delajo na nečem, kar bo nedvomno boljše. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je s stališča pristojnosti in uzanc, ki jih imajo, opozorila na določene nejasnosti, nedodelanosti in pomanjkljivosti zakona. Predstavnik Državnega sveta, pristojne komisije le-tega, mag. Peter Požun je poudaril, da Komisija za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide ne podpira predloga zakona, in je izpostavil nekatera ključna vprašanja. Mnenje k predlogu zakona sta podala tudi predstavnika Nacionalnega inštituta za javno zdravje in Zdravniške zbornice Slovenije. V razpravi smo slišali nekaj, kar smo slišali že nekajkrat, da se to poskuša urejati že kakšno desetletje; da se želi s tem predlogom regulirati in odpraviti črni trg; da so bile oblikovane delovne skupine, ki so nekako vmes zaspale. Spet smo prišli do tega, da še vedno nimamo, po mnenju ne tako malega dela sodelujočih, ustreznega slovenskega prevoda Enotne konvencije o mamilih iz leta 1961 ter dopolnjenega Protokola iz leta 1972. S strani bolj koalicijskih poslancev se je slišalo, da je to treba sistemsko urediti. Na koncu se je glasovalo in se je z 10 glasovi »za« in 5 »proti« sprejelo sklep, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o proizvodnji in prometu s prepovedanimi drogami ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku predlagatelja predloga zakona mag. Andreju Rajhu za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, državna sekretarka, kolegice poslanke in kolegi poslanci! Rak, bolezen sodobnega časa, vsako leto za njim zboli več kot 12 tisoč Slovenk in Slovencev, žal jih okoli polovica bitko s to boleznijo izgubi. Rak je bolezen dolgožive družbe. Skoraj 60 % zbolelih je starejših od 60 let in tudi zato imamo v Sloveniji vsako leto približno 2 % več obolelih. Med nami praktično ni posameznika, ki ne bi poznal koga, ki je za rakom zbolel, ga uspešno premagal; a žal tudi takega, ki pozna koga, za katerega je bila bolezen usodna. Pravočasno odkrivanje prisotnosti bolezni je še vedno ključnega pomena pri spopadanju in okrevanju. Ob tem bolezen nikoli ne miruje. Predpisana močna zdravila in terapije povzročajo pri številnih bolnikih hude stranske posledice: izgubo apetita, bruhanje, slabost, mišične krče, osebno stisko. V skupino bolnikov, ki se soočajo s primerljivimi simptomi, spadajo tudi bolniki z Alzheimerjevo in Parkinsovo boleznijo ter številni epileptiki. Teh je po nekaterih ocenah več kot 10 tisoč, zato smo predlagatelji v zakonodajni postopek vložili Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o proizvodnji in prometu s prepovedanimi drogami. Z njim želimo nasloviti nevzdržno stanje. Številni najtežji bolniki so se priseljeni posluževati črnega trga in tako ogrožati svoje zdravje; pri tem pa v svojem najtežjem življenjskem obdobju sebe degradirati na nivo prestopnika in kriminalca. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o proizvodnji in prometu s prepovedanimi drogami, ki smo ga kot predlagatelj vložili v Poslanski skupini SAB, uvaja in določa pogoje za gojenje in predelavo konoplje v medicinske namene, natančneje določa pristojnosti glede izdajanja dovoljenj za proizvodnjo in promet s konopljo za medicinske namene ter celovito ureja nadzor nad izvajanjem omenjene dejavnosti. Pri nas je v medicinske namene že mogoče uporabljati sintetizirane pripravke iz naravnih ekstraktov konoplje, a je Slovenija večinoma odvisna od uvoza iz tujine. Uvoženi produkti, ki so na voljo, so zgolj sintetični, njihove koncentracije pa bistveno manjše, da bi dosegle željene vrednosti. Ob tem so težko dostopni in dragi. V Sloveniji moramo zagotoviti pogoje za gojenje ter na tak način bolnikom omogočiti dostop do kakovostnega in cenovno dostopnega zdravila iz naravno pridelane medicinske konoplje. Ker smo, kot rečeno, ta trenutek zgolj vezani na uvoz izjemno omejenih količin, saj je možna le uporaba medicinske konoplje, ne pa tudi gojenje in predelava, bi z novelo uredili zakonodajne postopke medicinske konoplje ter s tem bistveno izboljšali dostopnost surovine bolnikom ter seveda izboljšali varnost njenega uživanja. S predlogom zakona naslavljamo zgolj ozko področje, pri katerem obstaja zelo širok družbeni konsenz, da ga je treba nasloviti in rešiti. V stranki SAB se kot predlagatelj zavedamo, da obstajajo želje po širši regulaciji področja, ki pa odpira dodana vprašanja in je časovno in vsebinsko zahtevnejše. Že v preteklosti se je področje uporabe konoplje želelo večkrat nasloviti, a žal neuspešno. Iz razprav v dosedanjem postopku se v stranki SAB žal ne moremo znebiti občutka, da gre pri nekaterih strankah namesto za vprašanje koristi bolnika predvsem za vprašanje prestiža. Poudarjamo, da čeprav smo zakon poslali v pregled, pripomb k členom zakona kljub obljubam nismo dobili. Ob tem opozarjamo na stališče Vlade, ki zakona ne podpira, saj pripravlja svojega boljšega, sistemskega. Rok za izpolnitev teh obljub je potekel že za več kot en mesec dni. V stranki SAB se zavedamo in zavzemamo za regulacijo konoplje v medicinske namene z mislijo na vse posameznike in svojce, ki ste se trenutno primorani posluževati črnega trga in se tako izpostavljati ne samo organom pregona, ampak tudi nekakovostni pridelavi in nekontroliranim odmerkom. Zato v stranki SAB kot predlagatelj apeliramo na vse poslanke in poslance, da ne podprete sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Stališče Vlade bo predstavila gospa Alenka Forte, državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje.
Spoštovani gospod predsednik Državnega zbora, spoštovani poslanke in poslanci! Naj uvodoma poudarim, da predlog zakona, ki ga je vložila skupina poslancev, ne rešuje problematike gojenja konoplje v medicinske namene celovito in jasno. S predlaganim zakonom bi Slovenija kršila določbe Enotne konvencije o mamilih, ki pod jasno določenimi pogoji državam podpisnicam sicer omogoča gojenje konoplje v znanstvenoraziskovalne, učne in medicinske namene. Vlada Republike Slovenije nasprotuje predlogu zakona, saj je nedosleden pri konkretnih rešitvah. Naj vam slednje predstavim. Predlog zakona ne opredeljuje temeljnih pogojev gojenja, sušenja in preizkušanja konoplje v medicinske namene. V tehničnem in strokovnem smislu je tako gojenje medicinske konoplje še posebej zahtevno, saj je treba zagotoviti visoke standarde kakovosti pridelane in posušene rastline, od katere so odvisne varnost, kakovost in učinkovitost pripravkov in zdravil, ki bodo izdelani iz nje. Iz predloga zakona ni razvidno, ali je pridelava medicinske konoplje na šestih hektarjih predvidena na njivah na odprtem ali v zaprtih prostorih oziroma rastlinjakih. Tukaj je treba poudariti, da ustrezne kakovosti in stabilnosti pridelka s pridelavo na njivah ni mogoče zagotoviti. Poleg tega obstaja pri gojenju na prostem velika možnost lastne kontaminacije ter kontaminacije drugih rastlin in semen v okolju. Omeniti je treba, da je tudi tveganje odtujitve oziroma kraje konoplje bistveno večje pri gojenju na prostem kot pri gojenju v zaprtih prostorih, ki so ustrezno zavarovani. Določbe predloga zakona glede odkupa, nadaljnje prodaje in hrambe niso skladne z Enotno konvencijo, nedosledne so nadalje določbe glede pristojnosti organov, ki pristojnost izdajanja dovoljenj za gojenje konoplje nalaga tako Ministrstvu za zdravje kot Javni agenciji za zdravila in medicinske pripomočke. Slednja v tem trenutku nima niti kadrovskih niti prostorskih pogojev za izvajanje nalog zadevnega organa, zato bi izvajanje zakona v tem pogledu pomenilo povečanje javnofinančne obveznosti. Posebej je treba poudariti, da predlog zakona ne vsebuje kazenskih določb, predlog zakona določa tudi prekratko obdobje med uveljavitvijo in dejansko uporabo zakona. Strinjamo se, da v Sloveniji potrebujemo odprto in strokovno razpravo, v kateri so jasno predstavljena stališča stroke in vseh zainteresiranih. Današnja in druge razprave zanesljivo prispevajo k temu, da so odločitve glede gojenja konoplje v medicinske namene v Sloveniji utemeljene na mednarodnem pravu ter na strokovnih in znanstvenih utemeljitvah. Predvsem pa si želimo, da bi tako v današnji razpravi kot pri sprejemanju odločitev upoštevali predvsem znanstvena spoznanja in interes ljudi, še posebej tistih najbolj ranljivih, to so otroci, mladostniki in bolniki. Poudariti je treba, da nekritična promocija konoplje kot vsestransko učinkovite rastline prinaša številna tveganja, saj po podatkih iz letnega poročila o stanju na področju prepovedanih drog izhaja, da se število zastrupitev s konopljo v Sloveniji letno povečuje, prav tako med mladimi zaznamo velik delež tistih, ki konopljo zlorabljajo. V primerjavi z njihovimi vrstniki v evropskih državah daleč presegamo to stopnjo zlorabe konoplje. Zdravniki so in morajo ostati v obravnavi svojih bolnikov samostojni in avtonomni. Zdravnikom je znano, da pri obravnavi svojih pacientov lahko uporabljajo vsa zdravila, ki so na voljo, tudi kanabinoide, seveda če je to predvsem skladno s strokovnimi priporočili oziroma protokoli za zdravljenje bolezni. Tako kanabinoide pri zdravljenju uporabljajo pediatri, nevrologi, predvsem pa onkologi. Da zaključim. Ministrstvo za zdravje izvaja vse ukrepe in aktivnosti, ki so potrebni za zagotavljanje varnih, učinkovitih in dostopnih zdravil za bolnike, ki jih potrebujejo po medicinskih indikacijah, kar je ena naših najpomembnejših nalog in odgovornosti. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Jože Lenart bo predstavil stališče Poslanske skupine LMŠ.
Hvala, spoštovani predsednik. Državna sekretarka! Novela zakona o proizvodnji in prometu s prepovedanimi drogami na odboru ni dobila zadostne podpore. Koalicijski kolegi in kolegice so namreč sprejeli sklep, da vsebina ni primerna za nadaljnjo obravnavo. Sledili so pač mnenju Vlade, ki se – zanimivo – več let z enimi in istimi argumenti izmika pripravi predloga, ki bi omogočil gojenje, pridelavo, predelavo konoplje za medicinske namene. Ne glede na to, da je Državni zbor oziroma Odbor za zdravstvo kot zakonodajalec večkrat naložil pripravo analiz možnosti in pravnih podlag za gojenje konoplje, Ministrstvo za zdravje nadaljuje s svojo ignoranco in se požvižga na vse pozitivne rešitve, ki bi jih taka zakonodaja vnesla v Republiko Slovenijo. Res je, da gre za prvi poskus, vendar so predlogi rešitve podobni. Gre za predlog, ki v svojih rešitvah določa regulacijo gojenja, predelavo in uporabo industrijske konoplje v medicinske namene. Z njim bi natančno določili pravila pridelave, predelave in uporabo konoplje v medicinske namene na način, ki naj bi bil skladen z mednarodnimi smernicami in sprejetimi mednarodnimi dokumenti. V predlogu je bilo urejeno izdajanje dovoljenja za promet, za katerega naj bi bila pristojna Javna agencija za zdravila in medicinske pripomočke, področje odkupa pridelka in njegove nadaljnje prodaje. Predlagatelji so v predlog vnesli tudi nadzor nad pridobitvijo dovoljenja za promet in redno prijavljanje načrtovanih količin pridelka in nadzora nad kupci. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca podpiramo ureditev omenjenega področja, torej gojenja, pridelavo in predelavo konoplje v medicinske namene. Kolega Golubović je oktobra 2019 na takratno vlado Marjana Šarca naslovil pisno poslansko pobudo v zvezi z gojenjem medicinske konoplje. Izhajal je iz dejstva, da je Odbor za zdravstvo že aprila 2019 sprejel sklep, s katerim je pristojno ministrstvo pozval, da pripravi končno poročilo in ga predloži vladi do konca leta 2019, skupaj s predlogom pravnih podlag, ki bi v Sloveniji omogočile gojenje rastlin rodu kanabis za pridobivanje kanabisa, kanabisove smole in drugih kanabinoidov v medicinske namene ter analizo stroškov in koristi pravne ureditve gojenja konoplje za medicinske namene. Takratni odgovor vlade je bil pozitiven, saj je bilo jasno rečeno, da je delovna skupina že začela s pripravo poročila skupaj s predlogom pravnih podlag, ki bodo vse omenjeno omogočile. Do danes se Državni zbor z vsemi dokumenti ni seznanil. Dejstvo je, da je stroka že potrdila, da so pozitivni učinki konoplje znani na področju zdravljenja bolnikov z rakom, pomoči pri prehranjevanju bolnikov z aidsom, pri obravnavi nevropatske bolečine pri bolnikih z multiplo sklerozo, pri epilepsiji, glavobolu, paliativni oskrbi, Crohnovi bolezni, bolezni različnih nevroloških obolenj in drugih. V poslanski pobudi je bil izpostavljen tudi pozitiven pristop zdravniške stroke, ki bi lahko z dodatnim izobraževanjem in pripravo smernic za posamezna področja lahko predpisovala recepte za uporabo konoplje. In vse to, vsaj z vidika zdravja in pomoči bolnim, pristojnemu ministrstvu in Vladi ni dovolj. Vlade ne spodbodejo niti multiplikativni učinki, ki kažejo, da Slovenija te priložnosti ne bi smela izpustiti. Razvejana farmacevtska industrija v Sloveniji in njen ugled v svetu sta nedvomno garant, da bi Slovenija morala pohiteti z ustrezno ureditvijo gojenja in predelave konoplje v medicinske namene. Samo v Makedoniji, ki je ustrezno ureditev že sprejela, se v naslednjih nekaj letih v farmacevtski industriji načrtuje 2 tisoč do 3 tisoč novih visoko kvalificiranih delovnih mest, da ne omenjam tuje in domače investicije. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca zato predloga sklepa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, ne bomo podprli. Res je, kot je to zapisala Zakonodajno-pravna služba, predlog je pomanjkljiv, nedodelan, saj gre za kompleksno materijo, vendar pa gre za neko izhodišče, na podlagi katerega bi lahko Vlada oziroma Ministrstvo za zdravje končno začelo spoštovati zakonodajno vejo oblasti in izvrševati sklepe, ki so ji bili naloženi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Dejan Židan bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Gospod predsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospa državna sekretarka, vsi lepo pozdravljeni! Tudi Socialni demokrati sklepa, da zakon, ki ga je pripravil SAB, ni primeren, ne moremo podpreti. Sam zakon smo na odboru podprli, razlog je pa preprost. Kadar slovenska administracija nečesa ne želi, vloži izjemno dosti energije, časa, ustvari kupe papirjev, da dokaže, kako neka stvar ni dobra. Če bi vsaj 10 % tega truda vložila v to, da neko stvar premakne na bolje, bi nam res bilo bolje. Slovenska administracija je tudi že obljubljala, da bo pripravila vse, kar je potrebno, da bomo v Sloveniji monopol tujih proizvajalcev razbili. Kakšno pa je stanje sedaj? Jaz ne bom govoril o potrebi ali nepotrebi, nisem zdravnik, uporabe pripravkov, ki so posledica izvlečkov iz medicinske konoplje. To ni potrebno, o tem odločajo zdravniki. In kolikor mi je znano, tudi predpisujejo nekaterim bolnikom, pri katerih je to ustrezno zdravilo, da olajša, da pomaga, da to zdravilo tudi dobijo. Je pa povsem neumestno, da slovenskim proizvajalcem ne omogočimo, da naredijo korak naprej. Uspelo nam je v preteklosti, da smo vsaj toliko rigidno administracijo premaknili v pravo smer, da je slovenskim kmeticam in kmetom dovoljeno, da gojijo industrijsko konopljo, pa še tu so bile velike težave. Jaz ne razumem, zakaj slovenska kmetica in kmet ne bi smela gojiti – seveda pod predpisanimi pogoji, na predpisan način, pod nadzorom – tudi medicinsko konopljo za potrebe medicine? Zakaj ne? Ali bomo mi res ščitili monopole tujih proizvajalcev? Naša naloga je, da pomagamo našim ljudem. In če gremo korak naprej. Zakaj slovenski recimo galenski laboratoriji, ki jih imamo mnogo in so dobri, ne bi smeli od kmetov odkupovati medicinske konoplje pod predpisanimi pogoji in pridobivati ekstraktov, ki bi jih potem ustrezno zdravstveno osebje bolnikom, ki bi jim lahko pomagali ti ekstrakti, tudi pripravilo. Predlog, ki ga je predstavil SAB, ni edini, ki je bil v tem parlamentu. Verjemite mi, tudi ni edini v tej sestavi Državnega zbora. Prišli bojo novi. Je pa eden od poskusov. Zato mi je grozno, ko poslušam vlado, ki pove milijon razlogov, zakaj ni dobro; ne pripravi pa boljše rešitve. Jaz hočem, da ima slovenski kmet pravico, podobno kot kmet Makedonije in marsikje drugje, da ima tudi dejavnost proizvodnje medicinske konoplje na svojih njivah , pa tega ne more dovoliti kmetijski minister. Kmetijski minister nikoli ni bil tisti, ki je tu oviral. Zdravstveno ministrstvo ni dovolilo. Pa dajmo sedaj narediti korak naprej, dovolite novo dejavnost slovenskemu kmetu in kmetici. Dovolite novo dejavnosti slovenskim galenskim laboratorijem in v tej državi bomo naredili en majhen, a pomemben korak naprej, da razbijemo monopol tujih proizvajalcev. Poslanska skupina Socialnih demokratov ne more glasovati za predlog, da ta zakon ni primeren. Ravno obratno. Pa lep dan naprej!
Hvala lepa. Violeta Tomić bo predstavila stališče Poslanske skupine Levica.
Hvala za besedo. Tudi meni je grozno poslušati nevedna, zastarela in sramotna stališča predstavnice Vlade. Toliko o tem. V Levici si že dalj časa prizadevamo za legalizacijo konoplje v medicinske kot tudi v rekreativne namene; in tega se nismo lotili nepremišljeno in zaletavo in s pisanjem ad hoc zakonov, ampak smo legalizacijo začeli delati postopoma. Najprej smo poskrbeli za konopljo v prehranske namene, to minister Židan dobro ve, in potem smo šli naprej. V prvi vrsti pa smo želeli, da bi lahko pozitivni učinki te rastline koristili tistim, ki to najbolj potrebujejo – gre za rakave bolnike, epileptike, bolnike z aidsom in druge. In tako smo dosegli, da se je konoplja premaknila iz prve v drugo skupino prepovedanih drog, in to je bil nujen pogoj, da se rastlina začne uporabljati v medicinske namene. Ampak žal to ni bilo dovolj. Dovoljenje za vzgojo hibridov konoplje v medicinske namene je namreč prejela le Biotehniška fakulteta in nihče drug. Težko razumem, zakaj je temu tako. Eden od sklepov odbora, sklicanega na našo zahtevo v letu 2016, je namreč bil, da se v Sloveniji omogoči pridelavo in predelavo konoplje v medicinske namene, ampak to se še do danes ni zgodilo. S tega vidika pozdravljamo ta predlog zakona, ki bo pa vendar mogoče prisilil pristojno ministrstvo, da pospeši postopke. In kolikor je znano, tudi Ministrstvo za zdravje menda pripravlja nek zakon, ki bo sistemsko urejal to področje. Ampak nismo ga še videli. V naraščajočem številu držav se dovoljuje zdravniško predpisovanje rastline konoplje – in to bi predstavniki ministrstva morali vedeti – in tudi gojenje nadzorovane in omejene količine konoplje za lastno uporabo z receptom. Konoplja se v medicinske namene uporablja v večini zveznih držav ZDA, v Izraelu se zdravijo s konopljo, v Italiji, Nemčiji, Avstriji, Belgiji, Češki, Portugalski, Španiji, Finski, Franciji, Romuniji, Nizozemski je možno dobiti konopljo ali kanabinoiden recept. V Sloveniji pač ne, zato si želimo, da bi bili na tem področju samooskrbni. Od Ministrstva za zdravje pričakujemo, da bo pravilnik ali zakon o pridelavi in predelavi konoplje za medicinske namene pripravilo tako, da bo omogočilo pridobivanje dovoljenj več pridelovalcem. Pogoji morajo biti vsekakor postavljeni tako, da ne bodo ustrezali le eni farmacevtski multinacionalki, pač pa bodo pridelavo omogočili na takšen način, kot je to pri industrijski konoplji. Če bomo omogočili, da dovoljenje pridobi več domačih posameznikov oziroma podjetij, bomo lahko tako zagotavljali tako primerno ceno zdravil kot tudi preprečili popolno odvisnost od farmacevtskih multinacionalk. V Levici tako ne podpiramo rešitve, da bi odkup konoplje, ki se goji za medicinske namene, lahko vršil imetnik dovoljenja za promet s prepovedanimi drogami, ampak bi morala odkup izvajati javna institucija, ali novoustanovljena agencija za konopljo, ali pa javna agencija, ki bi izvajala takšne naloge. Po sedanji ureditvi bi to lahko bila Javna agencija za zdravila in medicinske pripomočke in takšno ureditev pozna recimo Nemčija in tako tudi določa Enotna konvencija o mamilih. Vlada je marca 2016 spremenila Uredbo o razvrstitvi prepovedanih drog in v medicinske namene je dovoljena tudi uporaba ekstraktov iz rastline konoplje. Ampak še vedno ne deluje uporaba same rastline. Na eni strani je rastlina še vedno uvrščena na listo prepovedanih drog, čeprav jo jemo; na drugi strani pa bolniki do različnih pripravkov in preparatov z ekstrakti rastline v lekarnah ne morejo dostopati. In zaradi tega je vsekakor treba zagotoviti, da se v Sloveniji legalizira tudi pridelava konoplje v medicinske namene. In le na takšen način je mogoče zagotoviti surovino za pripravo preparatov in ekstraktov. Da trenutna ureditev neupravičeno kriminalizira bolnike, ki so se še vedno prisiljeni zatekati na črni trg, opozarja tudi Zdravniška zbornica Slovenije. In tudi to bi ministrstvo moralo vedeti, kjer ugotavljajo, citiram, »da je v splošnem interesu bolnikov in stroke omogočiti zdravljenje z medicinsko konopljo, ki bi bila registrirana kot zdravilo. Tudi ZZS predlaga, da Ministrstvo za zdravje prilagodi obstoječo zakonodajo in druge pravne akte tako, da bo zdravnikom omogočeno legalno zdravljenje z medicinsko konopljo.« Iz navedenega jasno izhaja, da ni nobenih – ne strokovnih ne drugih – zadržkov, da se bolnikom čim prej ne omogoči zdravila, ki so veliko cenejša in učinkovitejša od legalnih sintetičnih pripravkov. Predlagani zakon je dobronameren, saj želi narediti to, česar vlada in pristojna ministrstva niso naredila. Leta nedela pristojnih organov se poznajo in narejena je ogromna, tudi gospodarska, škoda. Žal je zakon pomanjkljiv, ampak to še ne pomeni, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Andrej Černigoj bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati.
Spoštovani gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovana državna sekretarka, cenjeni kolegi! V Poslanski skupini Nova Slovenija – krščanski demokrati smo glede sprememb zakonodaje na področju proizvodnje in prometa s prepovedanimi drogami zelo previdni. Na eni strani preučujemo vse podane argumente, na drugi strani pa ne želimo državljankam in državljanom obljubljati več, kot priporoča stroka in dovoljujejo mednarodni predpisi. Enotna konvencija Organizacije združenih narodov o mamilih iz leta 1961, ki jo je zavzela tudi Slovenija, dopušča možnost gojenja konoplje za medicinske namene, če se vzpostavi strog nadzor države nad njeno pridelavo, predelavo in prometom. Zahteva se ustanovitev državnega organa, ki je zadolžen za nadzorovanje gojenja konoplje in zato izdaja dovoljenja, obenem pa ima izključno pravico do odkupa in prodaje pridelane konoplje. Pristojni organ mora imeti po konvenciji tudi izključno pravico uvoza, izvoza, trgovine na debelo in hranjenje zalog. Dovoljenje za gojenje konoplje lahko pridelovalcem omogoči zgolj gojenje, žetev in prodajo pridelka državnemu organu, kakršnakoli predelava konoplje ali pridobivanje izvlečkov iz nje pa pridelovalcu po konvenciji ni dovoljena. V Republiki Sloveniji je možen legalen dostop do zdravil iz konoplje, ko je to medicinsko utemeljeno. Najprej je leta 2014 takratna vlada omogočila dostop do sintetičnih kanabinoidov, leta 2017 pa se je spremenila še razvrstitev rastline konoplje, konopljine smole in ekstraktov iz konoplje, s čimer so bili za uporabo v medicini dovoljeni tudi cvetni in plodni vršički konoplje. Področje, ki se ga predlagani zakon le površinsko dotakne, je zelo zahtevno. Ni vse tako preprosto, kot je videti na prvi pogled, saj smo kot država zavezani k spoštovanju mednarodnih dogovorov. Mednarodna skupnost se lahko zaradi razsežnosti tega črnega trga le s skupnimi prizadevanji bori proti nezakonitemu trgovanju s prepovedanimi drogami, ne samo mi, ampak le skupaj z drugimi državami, saj se nedovoljena trgovina ne ozira na državne meje. V Poslanski skupini Nova Slovenija – krščanski demokrati se zavedamo tempa današnjega življenja in vseh bolezni, ki jih tak način življenja prinaša. Živimo v času, ko postaja rak v vseh različnih oblikah največji sovražnik življenja, ki ne izbira med mlajšo oziroma starejšo populacijo. Zavedamo se, da lahko imajo kanabinoidi v onkologiji paliativne učinke, po domače, zmožni so blažiti simptome, ki jih povzročata rak in kemoterapija. Žal nam je vsakega, ki se znajde v težki življenjski situaciji zaradi hude bolezni. Razumemo, da je v takih primerih zdravljenje z medicinsko konopljo lahko medicinsko utemeljeno. Pri tem pa se je treba zavedati, da medicinska konoplja nikoli ni bila prva izbira pri zdravljenju, temveč je le ena izmed alternativ, ko prva metoda zdravljenja ne pomaga, ali kot podporno zdravljenje. Medicinska konoplja sodi med zdravila in mora biti kot taka tudi podvržena zelo strogemu nadzoru, tako kot ostala zdravila tega ranga. Današnji predlog spremembe Zakona o proizvodnji in prometu s prepovedanimi drogami, ki ga je v parlamentarno proceduro vložila Poslanska skupina SAB, tega potrebnega nadzora ne predvideva. Predlagane novele na matičnem odboru v Poslanski skupini Nova Slovenija – krščanski demokrati nismo podprli. Nepodpora zakonu s strani treh ministrstev, Državnega sveta in številni pomisleki Zakonodajno-pravne službe potrjujejo, da je bila naša odločitev pravilna. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Mag. Andrej Rajh bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek.
Spoštovani predsednik, državna sekretarka, kolegice poslanke in kolegi poslanci! Konoplja je danes še vedno pogosto stigmatizirana in prevečkrat obravnavana zgolj kot droga. Ne glede na to dobršen del stroke meni, da je konoplja več kot to, da pomaga pri marsikaterih najtežjih boleznih, lajša kronične bolečine, blaži mišične krče, blaži simptome aidsa, raka, multiple skleroze, epilepsije, glavkoma, pozitivno vpliva tudi na depresijo in anksiozne motnje. Kljub temu pa je slovenska zakonodaja na področju konoplje ena najbolj zastarelih v Evropi. Od leta 2017, ko se je konopljo iz prve skupine prepovedanih drog premestilo v drugo, med rastline in substance, ki so sicer nevarne za zdravje, a se lahko uporabljajo v medicini, se ni zgodilo čisto nič. Zato smo v Poslanski skupini SAB v obravnavo vložili novelo zakona, ki je danes pred vami in katere osnovni cilj je pomagati najtežjim bolnikom, z določitvijo pogojev za gojenje, predelavo in uporabo indijske konoplje v medicinske namene. Z namenom pridobivanja kakovostnega in cenovno dostopnega zdravila iz naravno pridelane konoplje za medicinske namene na domačih tleh moramo tako najprej urediti pripadajočo zakonodajo. Ta trenutek smo namreč vezani zgolj na uvoz izjemno omejenih količin, saj je možna le uporaba konoplje za medicinske namene ne pa tudi njeno gojenje, predelava in proizvodnja. To preprosto ni več sprejemljivo. Poleg tega so uvoženi izdelki zgolj sintetični, kar pomeni, da njihove koncentracije zdravilnih snovi ne dosegajo željene vrednosti, so težko dostopni in dragi, posledično bolj ali manj nedosegljivi slovenskim bolnikom. Pri tem imamo v mislih predvsem vse posameznike, ki so se primorani posluževati črnega trga in so ne samo izpostavljeni organom pregona, ampak tudi nekakovostni predelavi in nekontroliranim odmerkom tovrstnih zdravil. Zato ponovno poudarjam, da z novelo urejamo regulativo za gojenje, pridelavo in proizvodnjo konoplje za zgolj medicinske namene; in ne njene legalizacije. Slednje vprašanje v javnosti odpira širšo debato in zamika sprejetje kakršnekoli rešitve na tem področju v nedefinirano prihodnost. Ob koristi za posameznike, ki prebolevajo hude bolezni, pa bi sprejetje zakona prispevalo k: zmanjševanju ali ukinitvi črnega trga, dodatnim prilivom v proračunsko blagajno, ustvarjanju novih delovnih mest, izdelavi strokovnega lekarniškega izdelka in k razbremenitvi sodišč in drugih organov, ki se ukvarjajo s pregonom prepovedanega gojenja konoplje za medicinske namene. Hkrati bi sprejeti zakon povečal možnosti izvoza namesto čakanja na uvožene majhne, težko dosegljive in drage količine. Izpostavljam in na tem mestu naslavljam predvsem vlado – v Državnem zboru smo o tem večkrat poglobljeno razpravljali, sprejeli tudi nekatere sklepe, ki pa še vedno ostajajo neuresničeni. Naš predlog morda ni idealen in morda ne ponuja sistemske rešitve, kot se radi izrazimo, a trenutno je edini, ki je veliko stisko ljudi z najtežjimi bolezni tudi naslovil in poskušal presekati gordijski vozel, ki je na tem področju še vedno trdno zavezan. V Poslanski skupini SAB bomo zato glasovali proti predlaganemu sklepu. Vlado pa ponovno pozivamo k čimprejšnji ureditvi te problematike, tako kot je v Državnem zboru že obljubila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Branko Simonovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Če pogledamo malo v zgodovino dela Državnega zbora, lahko ugotovimo, da je bilo s strani poslank in poslancev že kar nekaj poskusov ureditve področja konoplje tako v medicinske kot v industrijske namene. Zadnji poskusi urejanja medicinske konoplje segajo v leto 2018, ko sta bila različna predloga zakona vložena s strani dveh poslanskih skupin. Moramo pa ločiti, da gre pri vprašanju ureditve in regulacije konoplje za medicinsko uporabo za materijo, ki je bistveno drugačna od vprašanja legalizacije konoplje za rekreativno uporabo. Urediti to področje očitno ni tako enostavno. Govorimo namreč o snovi, ki se opredeljuje kot prepovedana droga, v tem smislu je potrebna izredna previdnost, zavezani pa smo tudi mednarodnim aktom s tega področja, zato konoplje ne moremo kar posaditi na odprtem prostoru. Za gojenje morajo biti izpolnjeni ustrezni pogoji, potrebno je preverjanje kakovosti, natančno določiti načine shranjevanja, pakiranja in distribucije. Gre za zdravilo in kot takšno mora dosegati vse potrebne standarde. Pravila, ki veljajo za druga zdravila, morajo veljati tudi za tista iz konoplje. Vsebnost posameznih učinkovin mora biti strogo določena in standardizirana. Zdravilo mora skozi obsežne klinične preizkuse in biti testirano glede varnosti, učinkovitosti in neželenih učinkov, odobriti pa ga mora tudi Javna agencija Republike Slovenije za zdravila in medicinske pripomočke. Med razpravo na matičnem delovnem telesu smo ugotovili, da predlog zakona, ki je danes pred nami, celovito ne rešuje problematike gojenja konoplje v medicinske namene. S predlaganim zakonom bi Slovenija nenazadnje celo kršila določbe Enotne konvencije o mamilih iz leta 1961, ki pod jasno določenimi pogoji sicer omogoča državam podpisnicam konvencije gojenje konoplje v znanstvenoraziskovalne, učne in medicinske namene. Ker vemo, da si Ministrstvo za zdravje skupaj z drugimi deležniki s področja prepovedanih drog in s strokovnimi inštitucijami v okviru svojih pristojnosti že dlje časa prizadeva za celovito ureditev področja gojenja konoplje v medicinske namene, predlagamo, da se ta prizadevanja pripeljejo h koncu, tako da Slovenija ne bo več vezana na uvoz konoplje za medicinske namene iz drugih držav, kar je slabo tako z vidika gospodarstva kot z vidika bolnikov, ki konopljo uporabljajo za zdravljenje. V Poslanski skupini Desus torej predlagamo, da pristojno ministrstvo v sodelovanju s stroko in zgledovanjem po dobrih praksah drugih držav pripravi celovit predlog in ga končno posreduje v zakonodajni postopek. Le tako bomo tudi preprečili delovanje črnega trga, kjer so cene, kakovost in samouporaba popolnoma nenadzorovani. Kupci so velikokrat bolniki, ki žal sploh ne vedo, kaj kupujejo. V Poslanski skupini Desus bomo ob dejstvu, da je predlog zakona pomanjkljiv in da so rešitve v predlogu zakona nedodelane in nejasne, glasovali, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala, da ste me poslušali.
Hvala lepa. Janja Sluga bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Matično delovno telo je odločilo, da je predlog novele Zakona o proizvodnji in prometu s prepovedanimi drogami, ki bi reguliral gojenje, pridelavo, predelavo in uporabo konoplje v medicinske namene, neprimeren za nadaljnjo obravnavo. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev odločitev delovnega telesa obžalujemo. Zavedamo se, da je Zakonodajno-pravna služba opozorila, da obravnavana problematika zahteva celovito ureditev in da so predlagane rešitve pomanjkljive. Kljub temu pa v poslanski skupini podpiramo vse predloge, s katerimi bi naredili korak naprej pri ureditvi tega področja. Področje uporabe konoplje v medicinske namene urejamo namreč že zadnja dva mandata, a smo obstali pri tem, da smo nazadnje leta 2017 omogočili uporabo predvsem sintetičnih zdravil, ki vsebujejo ekstrakte konoplje. Leta 2017 smo konopljo premestili iz prve skupine prepovedanih drog v drugo skupino. V prvi skupini so rastline in substance – zelo nevarne za zdravje ljudi zaradi hudih posledic, ki jih lahko povzroči njihova zloraba, in se ne uporabljajo v medicini. V drugi skupini pa so rastline in substance, ki so sicer nevarne za zdravje, a se lahko uporabljajo v medicini. S spremembami Uredbe o razvrstitvi prepovedanih drog je bilo omogočeno predpisovanje kanabinoidov v medicinske namene na zdravniški recept, a ta zdravila so bolnikom dostopna zgolj iz uvoza, saj sta pridelava in predelava konoplje v medicinske namene pri nas ostali prepovedali. Leta 2018 sta bila tako oblikovana dva različna zakonska predloga, ki sta obravnavala problematiko uporabe konoplje tako za rekreativne kot tudi medicinske namene, vendarle pa epiloga v zakonodajnem postopku nista dočakala. Predlagatelji so želeli z regulacijo preprečiti črni trg in omogočiti predvsem bolnikom in tudi drugim uporabnikom, da do konoplje z večjo vsebnostjo THC pridejo na legalen način. Zdaj jo morajo namreč kupovati na črnem trgu, to pa pomeni tudi veliko tveganje. Odbor za zdravstvo je že leta 2018 sprejel sklepe, ki pozivajo Vlado k ureditvi tega področja, a ustreznega odziva do danes še ni bilo. Prav tako Ministrstvo za zunanje zadeve do danes ni poskrbelo za ustrezni slovenski prevod Enotne konvencije o mamilih iz leta 1961. Dokler ne bo ustreznega prevoda oziroma predvsem razumevanja pojmovanja kanabisa, bo regulacija temeljila na napačnih predpostavkah. Na potrebo po koreniti in celoviti spremembi zakonodaje o rabi konoplje že več let opozarjata ozaveščena in vedno številčnejša civilna družba, zdravniki in znanstveniki. Ti podpirajo raziskovanje in ustrezno regulacijo konoplje v medicinske namene in opozarjajo, da je čas, da spremenimo okostenele poglede na uporabo te rastline. Zakaj? Zaradi njene vsestranske uporabe in pozitivnih učinkov ter številnih priložnosti za gospodarstvo, ki se v tem težkem korona obdobju sooča s številnimi težavami. Dejstvo je, da je slovenska zakonodaja na področju konoplje ena najbolj zastarelih. V Evropski uniji je konoplja večmilijardni posel, od katerega nima koristi le industrija, pač pa tudi medicina. V letu 2020 je bil evropski trg medicinske konoplje vreden 250 milijonov evrov. V naslednjem letu se bo vrednost predvidoma podvojila. Strokovnjaki ocenjujejo, da bo do leta 2024 zakonit trg medicinske konoplje v Evropi velik 2,1 milijarde evrov, zato je več kot 40 držav na svetu doslej legaliziralo medicinsko konopljo. Trenutno je v 19 državah po Evropi uporaba medicinske konoplje zakonita, če je predpisana s strani zdravnika. Prohibicija in neustrezna regulacija najbolj škoduje komu? Bolnikom. Zato so smelejši koraki nujno potrebni. Potencial medicinske konoplje v zdravstvu je za določene bolezni že prepoznan in je predmet raziskav za mnoge druge. Zato predstavlja to področje izjemen potencial in veliko tržišče. Slovenija ima znanje, ima podjetja, ki se ukvarjajo z medicinsko konopljo, ta pa pričakujejo le pripravo ustreznih pravnih podlag in podporo razvoju, ki ga potrebujejo za konkurenčen nastop na evropskem in svetovnem trgu. Kot veste, je bila za nas ureditev zakonodaje na tem področju ena prednostnih nalog in je bila na mojo pobudo vključena tudi v koalicijsko pogodbo aktualne vlade. Ne glede na to, da nisem več članica vladne koalicije, bomo s kolegi s prizadevanji za pripravo zakona o rabi konoplje nadaljevali tudi kot nepovezani poslanci.
Hvala lepa. Jani Ivanuša bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Lep dober dan vsem prisotnim v dvorani, še posebej državni sekretarki! Predlagatelj zasleduje plemeniti cilj regulacije gojenja, predelave in uporabe konoplje v medicinske namene. Tovrstno področje smo v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke vedno zagovarjali, da ga je treba urediti. Podpiramo uporabo konoplje v medicinske namene. Menimo pa, da je predlagatelj izbral napačen zakon, v katerem želi urediti to področje. Podprli bomo vladni predlog, in sicer zakon o gojenju in prometu s konopljo za medicinske namene, za katerega menimo, da je veliko bolj strokovno pripravljen in bo v praksi uporabnikom povzročal manj težav oziroma zapletov. Pomembno je, da se področje pravno in ustrezno uredi, za ljudi pa ni pomembno, kdo je predlagatelj samega zakona. Problem pa ostajajo ljudje, ki so konopljo v vseh teh letih naše samostojne države uporabljali v medicinske namene in so bili zaradi tega preganjani in tudi obsojeni. Za te osebe bi morali sprejeli zakon o amnestiji, da se jim izbrišejo izrečene kazenske sankcije. Tukaj je bila v preteklosti zagotovo storjena krivica, ki bi jo bilo treba nujno odpraviti hkrati s sprejetjem zakona, ki bo urejal to področje. Družbene razmere so danes po zaslugi znanosti tako napredovale, da se konoplja danes obravnava drugače kot v preteklosti. Se pravi, v milejši obliki. Temu je treba prilagoditi celoten kazenski sistem, predvsem pa amnestijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nada Brinovšek bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Prav lep dober dan vsem skupaj! V Sloveniji proizvodnja oziroma gojenje konoplje v medicinske namene ni dovoljeno, kot smo že danes čuli, prav tako pa je tudi zelo malo držav širom po svetu, kjer je gojenje konoplje dovoljeno. V Sloveniji je trenutno že omogočena uporaba zdravil iz konoplje v medicinske namene, vendar pa je Slovenija v celoti odvisna od uvoza tega zdravila iz tujine. V Slovenski demokratski stranki se strinjamo, da je to področje treba urediti, vendar je ob tako občutljivi temi treba sprejemati to spremembo zakonodaje korak za korakom in v širokem konsenzu, predvsem s stroko. Predlagatelj pa želi, da se s to spremembo zakona, in sicer po skrajšanem postopku, omogoči pridelava, predelava in pa promet s konopljo v medicinske namene, saj bo predlagana sprememba po predlagateljevem mnenju imela tudi pozitivne učinke na gospodarsko rast in pa državno blagajno. Obravnavana problematika po mnenju Slovenske demokratske stranke zahteva predvsem celovito ureditev in pa opredelitev subjektov, ki lahko pridobijo dovoljenje za gojenje konoplje, obveznosti imetnikov dovoljenja, opredelitev razlogov za odvzem dovoljenja, ureditev postopkovnih vprašanj, opredelitev vrste semen konoplje, ki se lahko uporablja v medicinske namene, opredelitev zemljišča, na katerem se lahko goji konoplja, dopustne letne količine, analiza kakovosti, vzpostavitev evidenc obveznega odkupa in pa fizičnega prevzema celotnega pridelka, pogoje za nadaljnjo prodajo in izvoz, nadzor in tudi inšpekcijske ukrepe. Da predlog sprememb zakona ni primeren za obravnavo, je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, ki je v svojem mnenju zapisala, da so predlagane rešitve pomanjkljive, nedodelane, nejasne in ne zadostujejo standardu načela jasnosti in pa določnosti. »Predlagane rešitve so tudi sporne z vidika usklajenosti z mednarodnimi pogodbami, ki zavezujejo Slovenijo,« dokončuje svoje mnenje Zakonodajno-pravna služba. Ministrstvo za zdravje je člane na matičnem delovnem telesu tudi seznanilo, da že pripravlja osnutek Predloga zakona o gojenju in prometu s konopljo za medicinske namene, ki seveda upošteva mednarodno pravo, vse strokovne zahteve, standarde in pa tudi predpise. Zaradi navedenega v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke na matičnem Odboru za zdravstvo predloga za spremembo zakona nismo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločili v petek, 9. 7., v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 32. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O ZDRAVSTVENEM VARSTVU IN ZDRAVSTVENEM ZAVAROVANJU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina osmih poslank in poslancev s prvopodpisanim Miho Kordišem. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 39 poslank in poslancev s prvopodpisanim dr. Matejem T. Vatovcem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja Mihi Kordišu.
Hvala za besedo, predsedujoči. Slovenski zdravstveni sistem je v krizi. Ne, ne govorim o epidemiji covida-19, govorim o stanju, ki je vladalo pri nas na zdravstvenem področju že pred nastopom koronavirusa. Razloga, zakaj je zdravstveni sistem v krizi, sta dva. Prvi se skriva v dejstvu, da se javna mreža, javni zdravstveni sistem že 30 let privatizacijsko oblega z raznoraznimi oblikami legalizirane korupcije in legaliziranim pretakanjem javnega denarja v zasebne žepe, od zdravnikov dvoživk do preplačil v nabavah in dopolnilnim zdravstvenim zavarovanjem na čelu. In drugi razlog se skriva v tem, da v Sloveniji nasploh za politični razred javno zdravstvo ni prioriteta kjerkoli drugod kot zgolj v prazni retoriki. Številke to potrjujejo. Zgolj 5,9 % BDP je višina javnih sredstev, ki jih Slovenija namenja za financiranje zdravstva. Primerjajmo to z najbolj razvitimi državami Evropske unije. Tu je številka 7,2 % BDP. Seveda je treba te prioritete, po katerih se zdravstveni sitem že desetletja zanemarja, obrniti. Treba je rezervirati proračunska sredstva za investicije v prostore in v opremo. Trenutno je tako, da prenekatera bolnišnica dela v prostorih, kjer okna ne tesnijo, v ambulantah, kjer voda ne teče, celo v 150 let starih stavbah se kakšni oddelki nahajajo. Kar v Levici predlagamo z današnjim zakonom, pa je še en korak naprej, to je proračunska varovalka zdravstvene blagajne, ki je plačnik materiala in storitev v slovenskem zdravstvenem sistemu. Torej javno zdravstvo je treba okrepiti ne le z neposrednim financiranjem iz proračuna v investicije prostora in opreme, ampak tudi z dodatnimi proračunskimi prilivi v material in storitve oziroma v material in kader, če želite. To dosegamo na način, da zdravstveno blagajno varujemo enako, kot je zavarovana že pokojninska blagajna v tej državi. Če z naslova prispevkov tej zdravstveni blagajni zmanjka sredstev, mora primanjkljaj pokriti proračun Republike Slovenije in brezpogojno zagotoviti primerno zdravstveno oskrbo vsem državljankam in državljanom v tej državi, ko jo potrebujejo. Zdravje ni blago, zdravje je človekova pravica, čeravno se slovenska politika s tem ne strinja in se obrača drugače. Proračunska varovalka zdravstvene blagajne je tudi nekaj, kar ta sama zdravstvena blagajna zahteva že dolgo časa. Še posebej pa se pomen proračunskega dofinanciranja zdravstvene blagajne izkaže v kriznih razmerah. Ker je naša zdravstvena blagajna odvisna od plačanih prispevkov, se seveda višina vplačanih prispevkov zniža vsakokrat, ko kapitalizem zapade v krizo; in kapitalizem v krizo zapade pogosto. Zato je ravno v času, ko so ljudje najbolj pod stresom, najbolj socialno, posledično tudi zdravstveno ranljivi, zdravstveni sistem oziroma zdravstvena blagajna tudi finančno najbolj podhranjena. Enako se je izkazalo tudi v krizi epidemije s covidom-19, saj do določene mere je celo vlada Janeza Janše razumela potrebo po proračunskem sofinanciranju zdravstvene blagajne in je z zakonom o izvrševanju proračuna v preteklem letu uvedla omejeno proračunsko sofinanciranje zdravstvene blagajne pač samo za izdatke, povezane z epidemijo covida-19. V Levici pa pravimo, da je to logiko, ki je dobra logika, ki je pravilna logika, treba posvojiti in razširiti na celotno zdravstveno blagajno za vse zdravstvene izdatke. Ljudje v tej državi ne smejo biti talec krize kapitalizma, naj se pogovarjamo o zdravstvenih katastrofah ali siceršnjih pokih gospodarskih balončkov. Njihovo zdravje mora biti prioriteta, njihovo zdravje mora biti človekova pravica, kar se v politiki preliva v številke; z našim konkretnim predlogom v proračunsko sofinanciranje javne zdravstvene blagajne. Hvala.
Hvala lepa. Uvodno predstavitev mnenja Vlade bo predstavila gospa Alenka Forte, državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje.
Hvala za besedo. Še enkrat lep pozdrav, spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci! Skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Miho Kordišem je v zakonodajni postopek vložila predlog dopolnitve Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, in sicer 23. 6. 2020. Predlagana sprememba predvideva uvedbo novega tretjega odstavka 45. člena, v katerem bi določili, da se primanjkljaj, ki je nastal v blagajni Zavoda za zdravstveno zavarovanje zaradi epidemije covida-19, pokrije z zagotavljanjem sredstev iz državnega proračuna. Kot veste, je bila v okviru interventne zakonodaje za omilitev posledic epidemije sprejeta vrsta ukrepov, na podlagi katerih je državni proračun prevzel obveznost financiranja določenih vsebin in s tem pomembno razbremenil zdravstveno blagajno. Iz državnega proračuna so bila zagotovljena sredstva za nadomestila za bolniške odsotnosti od prvega dne odsotnosti, nadomeščeni so tudi izpadi prihodka Zavoda za zdravstveno zavarovanje zaradi oprostitve plačil prispevkov za zdravstveno zavarovanje od nadomestila plače delavcem na začasnem čakanju na delo, zaradi višje sile ter za samozaposlene in kmete. Državni proračun je zagotovil tudi sredstva za cepljenje proti covidu-19, za prevoze bolnikov, obolelih za covidom-19, za zdravila za zdravljenje covida-19, za hitra antigenska testiranja in tudi za cepljenje proti gripi. V letu 2020 je bilo iz državnega proračuna na podlagi zakona o izvrševanju proračuna Republike Slovenije zdravstveni blagajni zagotovljenih 50 milijonov evrov za pokrivanje stroškov, povezanih s covidom-19, v letu 2021 pa je teh sredstev celo v višini 200 milijonov evrov. Naj ob tem pojasnim, da ministrstvo za mesečni ravni spremlja skladnost realizacije poslovanja zavoda s sprejetim finančnim načrtom in razpolaga z ocenami finančnih posledic vpliva epidemije covida-19 na poslovanje Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Predlog zakona ne naslavlja dolgoročne stabilnosti financiranja zdravstvenega varstva, saj morajo namreč vse javnofinančne blagajne v skladu z Zakonom o fiskalnem pravilu zagotavljati srednjeročno uravnoteženost prihodkov in izdatkov, niti ne določa časovnega okna, v katerem bi bil primanjkljaj zavoda krit iz državnega proračuna. Predlog zakona tudi ne vsebuje projekcij glede vplivov na fiskalno vzdržnost proračuna, zato ni mogoče trditi, da s takšno rešitvijo ne bi resneje ogrozili stabilnosti javnih financ. Ob trendu naraščanja izdatkov v zdravstvu moramo opozoriti, da lahko predlog zakona negativno vpliva na celotni fiskalni okvir. Za uresničitev fiskalnih ciljev v tem obdobju bi namreč morali zmanjšati tudi izdatke na drugih postavkah. Glede na vnaprej dogovorjen proračun pa bi to pomenilo reze v druge sisteme socialne varnosti. Glede na navedeno Vlada ne podpira predloga dopolnitve Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Kot do sedaj na podlagi podatkov o dejanskem poslovanju in vplivu epidemije covida-19 na poslovanje zdravstvene blagajne si bo Vlada še naprej prizadevala za izvajanje in sprejemanje ukrepov, ki bodo zagotovili stabilno in nemoteno poslovanje zavoda in s tem tudi izvajalcev zdravstvene dejavnosti. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvi bo stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov predstavil dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Še enkrat lep pozdrav vsem skupaj! Kaj so v bistvu sistemi javnega zdravstva in zdravja? To so sistemi znotraj generacijske in medgeneracijske solidarnosti. Ne glede na to, ali te blagajne polnimo na Bismarckov kontinentalni način ali polnimo na anglosaksonski način, velika večina držav in družb gre v smeri neke konvergence, če govorimo o financah, seveda tudi zavedajoč se razvoja medicine in starajočih se družb. Pred to covid epidemijo, ki nam je po veliki zaslugi ne ravno učinkovite vlade pandemično podivjala, je bil tisti proračunski del javne zdravstvene blagajne – zdi se mi, da je to naš kolega Samo večkrat izpostavljal – okoli 5 %. Jasno se zavedamo, da mora ta delež biti višji. Socialni demokrati se tudi strinjamo, da ne more na eni strani biti dejstvo, da se pokojninska blagajna, kot jaz to rečem, dofugira; zdravstvena se pa ne. Moram reči, da nekako me je zbodlo stališče Vlade, ki ga podaja gospa državna sekretarka. Po eni strani – Hu, nikoli se ni bilo tako lepo pa poceni zadolževati, se bomo zadolževali veselo, ne razmišljajoč, kako bodo to vnuki in vnuki naši vnukov plačevali. Po drugi strani, ko pa nekaj opozicija predlaga – U, glej ga zlomka, fiskalno pravilo. Verjetno bi tukaj morali potem enaki vatli veljati za vse, gospa državna sekretarka. Potem se reče – Ja, bodo trpeli drugi socialni transferi. Mi imamo problem, da se v zdravstvu daje in se bo dajalo še relativno ogromno denarja, sočasno pa se politika v ožjem smislu ne ukvarja s politiko slovenskega javnega zdravstva. Katerakoli vlada – leva, desna, vaša, naša, njihova, šarkoperkasta – ima tri ključne zadeve: zdravi ljudje, pametni ljudje in izhajajoč iz tega pametno, zdravo, inteligentno delo in ustvarjanje nečesa, da boš potem talal. Mi imamo tudi problem imeti eno in drugo blagajno, ker so šli penzioni tako dol. Mi imamo problem dolgotrajnih čakanj na penzion. To je tudi neka zgodba, ki bi jo bilo treba razrešiti. Ko sem še predsedoval temu zahtevnemu odboru, smo se pogovarjali s prvimi možmi obeh blagajn. Mi imamo nek problem poklicnih bolezni. Mi plačujemo nekim firmam, ki so večina v tuji lasti, določene zneske, da ohranjajo delovna mesta; sočasno pa nekje, kjer bi lahko bil robot pa imamo krasno tovarno robotov na Kočevskem, imamo nekega delavca, ki bo prijel 35 kil, jih ruknil pod štanco, pazil, ali mu bo odtrgalo roke in tako naprej. To so neke zgodba, gospa državna sekretarka in katerakoli vlada, ko je treba misliti s špago dosti širše; in tako Socialni demokrati kot nova levica smo sposobni tako misliti, potem pa se mi zdi, da se to žal že ustavi. Tako je treba gledati zdravstvo, tako je treba navsezadnje gledati, ker mi prepogosto pozabljamo, ker je pravilno, da imamo Ministrstvo za zdravje. Osebno mislim, da bi morali tudi odbor preimenovati v Odbor za zdravje, ne pa samo v bistvu neke gasilske vaje, če se tako izrazim. Seveda mi potrebujemo nek premik od tega, kot jaz večkrat rečem, ali bo vaš, naš ali njihov bratranec betoniral, k mišljenju nekih politik. Na tej seji bomo tudi obravnavali nek zakon – Hup, dajmo 2 milijardi v zdravstveni sistem. Katerokoli resno knjigo boste brali, o zdravstvenih sistemih, vam bo notri pisalo, da mora primarna raven obdelati štiri petine. Od dveh milijard bo pa okoli 50 milijonov za primarno raven, ker bo pač izgovor, da je to na plečih občin. Cel niz zadev je tukaj, ki bi jih bilo treba premisliti glede tozadevne zakonodaje. Socialni demokrati bomo podprli ta namen Levice. V tem kratkem stališču, ki sem ga povedal, kot bi rekli v angleščini, iz srca, pa sem nekako nazal, na kaj vse bi bilo tukaj treba misliti. Ampak za kaj takega bomo potrebovali Državni zbor, ki ne bo neko bevskališče, večinoma na Twitterju, ampak bo tisto, kar v osnovi politika v ustavno-parlamentarnih demokracijah kot dediščina razsvetljenstva je – javna raba uma. Hvala.
Hvala lepa. Željko Cigler bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica.
Predsedujoči, za besedo. Spoštovana gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi poslanci, spoštovani! Slovenski javnosti je jasno, da se je javni zdravstveni sistem v državi uspešno soočil s povečanimi potrebami in dodatnimi obremenitvami v času koronakrize. In v Raziskovalno-dokumentacijskem sektorju Državnega zbora so jasno zapisali, mi smo celo nekoč temu aplavdirali tukaj v Državnem zboru, tako zapišejo: »Trenutna kriza kaže na pomen univerzalnega zdravstvenega varstva kot ključnega elementa za stabilnost zdravstvenih sistemov.« Samo javno zdravstvo je lahko resnično univerzalno, to pomeni vsem dostopno po solidarnostnem principu, ki ga imamo uveljavljenega. In ker je slovenski javni zdravstveni sistem v pretežni meri financiran in temelji na financiranju prispevkov, je močno dovzeten za gospodarska nihanja, krize, za rast brezposelnosti, torej je izredno cikličen in neodporen na krize. Poleg tega je sistem postavljen tako, kot je, ne vključuje nikakršnih smiselnih varovalk, ki bi predstavljale eno varnostno blazino v primeru kriz. In to varnostno blazino naš javni zdravstveni sistem potrebuje; tudi za človeško stabilnost, ne samo fiskalnost naše države. Za življenja in zdravje gre, saj gre s tem za zagotavljanje temeljnih človekovih pravic dostopa do zdravstvenih storitev, ki ne morejo biti odvisne od gospodarskih ciklov. Odsotnost te varovalke je v resnici anomalija, ker – kot je bilo že pred mano povedano – večji drugi zdravstveni sistem v naši državi, to je pokojninski, to varovalko vsebuje. Republika Slovenija iz proračuna in drugih virov zagotavlja ZPIZ-u sredstva, če prihodki od prispevkov za obvezno pokojninsko in invalidsko zavarovanje ne pokrijejo odhodkov. Zakaj to ni samoumevno, ko govorimo o zdravstveni blagajni in zdravju ljudi, o njihovi možnosti, da se zdravijo v državi Sloveniji? Zdravstvene storitve ljudje potrebujejo prav tako, kot potrebujejo pokojnine; in prav nobenega razloga ni, da tudi tukaj ne bi bila javna zdravstvena blagajna sofinancirana iz proračuna. Slovenija je v Evropski uniji ena izmed držav, v kateri se bodo javni izdatki zaradi staranja populacije najbolj povečali; in prav to je populacija, oziroma smo ali bomo populacija, ki rabi največ kvalitetnih in hitrih zdravstvenih storitev. Zdravstveni sistem pa je žal postavljen tako, da se finančni pritiski rešujejo predvsem preko krčenja pravic pacientov pri nas in zniževanja odstotkov kritja zdravstvenih storitev iz obveznega zdravstvenega zavarovanja zdravstvenim izvajalcem. Vsako znižanje odstotkov vrednosti, v katerih so zavarovalnim osebam krite pravice do plačila zdravstvenih storitev, pa pomeni povečan delež kritja iz dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. To pa posledično vodi v dvig premij dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, v slabšanje položaja najbolj ogroženih in dejansko povečevanje neenakosti v Sloveniji. In kot ugotavlja Nacionalni inštitut za javno zdravje, citiram: »Trend manjšanja javnih virov pri financiranju zdravstvenega varstva beležimo v Sloveniji že od leta 2010, kar neposredno vodi k večanju zasebnih virov pri financiranju zdravstvenega varstva.« Skratka, vedno več moramo pacienti, ko pridemo k zdravniku, plačevati za te storitve. In tukaj vse bolj izstopamo v negativnem smislu kot eksemplarični primer v Sloveniji. Ali kot je analitično ugotovil dr. Velimir Bole iz Inštituta za ekonomska raziskovanja že leta 2017, pravi takole: »Potrebna je korekcija financiranja zdravstva. Najprej je potrebno prilagoditi dejansko financiranje formalno izkazanemu oziroma zakonsko predvidenemu. Nato je potrebno finančna sredstva za zdravstvo povečati, saj je nezadostnost sredstev ključen razlog za manjšo kvaliteto zdravstvenih storitev. In jaz dodajam – tudi dostopnosti zdravstvenih storitev. Naj zaključim. Kriza je povzročila znatno zmanjšanje prilivov v zdravstveno blagajno zaradi porasta brezposelnosti, upočasnila se je rast plač, povečal se je delež neaktivnih zavezancev. In makroekonomske napovedi kažejo, da se bo v prihodnjih letih sistem zdravstvenega varstva soočal s finančnimi pritiski. Povečanje števila upokojencev, kot sem že povedal, med drugim pomeni, da se v blagajno Zavoda za zdravstveno zavarovanje prispeva manj, saj je prispevek upokojencev nižji od tistega, kot ga dajo zaposleni. Izdatki za zdravstveno varstvo pa so tesno povezani s prispevki za zdravstveno blagajno. Kljub zmanjšanim virom se vsebina in obseg storitev v zadnjih nekaj letih pa nista spremenila. In da bi v okviru razpoložljivih sredstev ohranili obseg zdravstvenih storitev, so morali v zdravstveni blagajni uporabiti tri strategije. Najprej, zniževali so cene, zato so trpeli izvajalci zdravstvenih storitev, odlagali so plačila, tudi tu so trpeli izvajalci zdravstvenih storitev oziroma dobavitelji medicinskih pripomočkov in ostalih potrebnih zadev za zdravljenje. In prenašali so vse več stroškov na dopolnilno zdravstveno zavarovanje, s tem pa zaostrovali socialni položaj najšibkejših in ljudi z najmanj prihodki v naši državi, ki jih pa žal ni malo in njihov procent raste. In dolgoročno bo zaradi povečanih potreb in manjše rasti prispevkov nujno zagotoviti alternativne vire ali pa zmanjšati košarico pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja oziroma konstantno zniževati cene zdravstvenih storitev za ohranitev obsega in kakovosti storitev. Iz navedenega je več kot očitno, da so potrebne korenite korekcije sistema financiranja. Ključen in prvi korak k zagotavljanju stabilnosti financiranja in posledično zagotavljanja dostopnosti do zdravstvenega varstva pa mora biti prav uvedba proračunske varovalke. Kolegice in kolegi, izbira, pred katero smo poslanke in poslanci v Državnem zboru, je zelo preprosta; bodisi zagotoviti finančno stabilnost javnega zdravstvenega sistema bodisi prepustiti, da se v bodoče krčijo pravice ali prenaša dodatno breme na dopolnilno zdravstveno zavarovanje in s tem na ljudi, ki bodo morali plačati še višje položnice za dopolnilno zdravstveno zavarovanje. Javni zdravstveni sistem nas je ščitil pred krizo in naša dolžnost je, da ga ohranimo in krepimo. V Levici bomo glasovali za proračunsko varovalko javnega zdravstvenega sistema. Hvala lepa.
Hvala lepa. Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Eden najpomembnejših zakonov na področju zdravstva je med drugimi zelo pomemben Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. V Novi Sloveniji zadnjih pet let neprestano opozarjamo, da obstoječi zdravstveni sistem ne odgovarja več potrebam sodobne družbe, tako na organizacijski kot tudi na finančni, oziroma glede na način financiranja, zato ga je treba posodobiti. Včerajšnje razprave današnjih predlagateljev so jasno pokazale, da nimajo v ospredju človeka, bolnika in njegove kakovostne in hitre zdravstvene obravnave, temveč boj proti napredku, prosti gospodarski pobudi in skrajševanju čakalnih vrst. Iz sprejetih ukrepov v preteklih letih lahko ugotovimo, da zgolj povečanje finančnih sredstev za skrajševanje čakalnih vrst in za odpravo zadolženih in nelikvidnih javnih zavodov, tako bolnišnic kot zdravstvenih domov, ne prinaša pričakovanih učinkov. Še več, nekateri zavodi kljub nekajletni nelikvidnosti ne želijo spremeniti načina poslovanja in pričakujejo, da bo posledice njihovih napačnih odločitev nosila država in neupravičeno trošenje pokrila s sredstvi iz proračuna. In Levica želi ravno to. Z zakonom želi uvesti bianko menico Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije, kar pomeni, da bi šle v zdravstveni sistem neomejene količine denarja ne glede na njihovo upravičenost in učinkovitost; pri tem pa ni prav nobenega zagotovila, da bi za to bolniki dobili boljše in hitrejše storitve. Glede na pretekle izkušnje bi se zgodilo ravno obratno – čakalne dobe bi se podaljšale, bolniki pa bi se lahko na operacijo brezplačno odpravili na Hrvaško, v Avstrijo ali v katero drugo evropsko državo namesto k domačim ponudnikom s prostimi kapacitetami. Po včerajšnjem sprejetju amandmaja za kaskadno skrajševanje čakalnih vrst si upam trditi, da v prihodnjih treh letih na ta način v Sloveniji ne bomo skrajšali čakalnih vrst, še vedno bodo bolniki do brezplačnih posegov v okviru obveznega zdravstvenega zavarovanja prej prišli na poseg v tujini kot pa doma. To je žalostno. To ni rešitev, ki jo zagovarjamo v Novi Sloveniji. Želimo, da denar sledi ljudem, ki v Sloveniji plačujejo zdravstveno zavarovanje, davke; in ko potrebujejo storitev ali operacijo, jim je le-ta na voljo v zelo kratkem času ne glede na izvajalca, in to doma, v Sloveniji. Krščanski demokrati ne pristajamo na to, da je zdravje vseh državljank in državljanov Slovenije v rokah enega in edinega monopolnega ponudnika obveznega zdravstvenega zavarovanja, ker to predstavlja preveliko korupcijsko tveganje in ni učinkovito in prijazno do bolnika, ki čaka v vrsti na poseg preko dopustno dovoljene čakalne dobe. Levica želi to uzakoniti in v zdravstveno vrečo brez dna, brez kakršnekoli reorganizacije dela zgolj vreči še več denarja, zato bomo poslanci Nove Slovenije glasovali proti.
Hvala lepa. Marko Bandelli bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek.
Spoštovani predsednik, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Novela Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki jo je vložila Poslanska skupina Levica in je danes pred nami, predvideva proračunsko sofinanciranje Zavoda za zdravstveno zavarovanje v primeru, da obveznosti, ki se krijejo iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, ni možno pokriti iz prispevkov, zbranih iz tega zavarovanja. Na obravnavo predloga omenjenega zakona smo čakali leto dni in ravno v tem letu, letu epidemije, ki je naše zdravstvo močno zaznamovala, hkrati pa razgalila vse njegove pomanjkljivosti, smo ugotovili, kaj naše zdravstvo resnično potrebuje. V Poslanski skupini SAB menimo, da ne potrebuje novih finančnih injekcij oziroma v tem primeru vreče denarja brez dna, ampak ustrezno razporeditev tako kadrovskih kot obstoječih finančnih virov. Zdravstvena blagajna je namreč v zadnjih letih že prejela močne denarne injekcije, a pravega učinka ni bilo. Bolniki še vedno prepogosto ne prejemajo oskrbe, ki jo nujno potrebujejo in kot jo zaslužijo. Zato smo trdno prepričani, da tako imenovana proračunska varovalka po vzoru pokojninske blagajne ne bo prinesla pravega učinka. Prvič zato, ker se obsega izdatkov ne more jasno določiti tako kot pri pokojninskem zavarovanju, kjer tak sistem proračunske varovalke že imamo.Torej bi šlo pri zdravstvenem sistemu za jamo brez dna. In drugič. Dejstvo, da že obstoječih virov ne znamo ustrezno razporediti, nam ne daje upanja, da bodo nove finančne varovalke prinesle bistvene izboljšave, kvečjemu nasprotno, denar bi še bolj odtekal, kot odteka sedaj, saj bi za kopanje finančne luknje vedno imeli na voljo proračunsko kritje. Na tem mestu enostavno moram poudariti, da proračun ni čarobna skrinjica, iz katere lahko kar jemljemo in jemljemo ter si nalagamo nove obveznosti. Proračun deluje po principu uravnotežene tehtnice; če želimo, da je ta v ravnovesju, moramo strmeti k temu, da obveznost na eni strani ustreza obveznosti na drugi strani. Povedano drugače, če nekje dodamo, moramo drugje vzeti. In zaradi proračunskega načrtovanja te vlade, ko Slovenija beleži rekordni primanjkljaj državnega proračuna in rekordni javni dolg, si takšnih obvez, ki so povrh še neizmerljive, enostavno ne moremo privoščiti. V SAB, stranki socialnih liberalcev, ves čas poudarjamo, da je treba bolnika postaviti v središče zdravstvene oskrbe in mu omogočiti, da je slednje deležen takoj, ko jo potrebuje. A s takšnimi širokimi rešitvami, ki niso finančno podprte, tega absolutno ne bomo dosegli, le ogrozil bi stabilnost javnih financ. Zdravje je univerzalna vrednota, človekova pravica ter najpomembnejši del blaginje vsakega posameznika. Tako so tudi viri za zdravje za vsakega posameznika izredno pomembni. Državljani, ki vestno plačujejo v zdravstveno blagajno, zato upravičeno pričakujejo, da se bodo razpoložljivi viri za zdravje razporedili na način, s katerim bo zagotovljena kar največja kakovost, učinkovitost in odgovornost v zdravju. Delovanje organizacij zdravstvenega varstva mora biti takšno, da v največji meri dosega družbene interese, kot so enakopravnost dostopa do storitev, kakovost storitev, skrb za zdravje državljanov te vzdržno financiranje. To moramo imeti vselej pred očmi, zlasti v teh za zdravstvo težkih časih. Predloga zakona zato v Poslanski skupini SAB ne bomo podprli.
Hvala lepa. Branko Simonovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, predsednik. Lep pozdrav! Danes imamo na mizah še enega iz niza predlogov sprememb Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Predlog, o katerem bomo danes opravili splošno razpravo, govori o dofinanciranju zdravstvene blagajne in ponuja enostavno rešitev – primanjkljaj v zdravstveni blagajni bi se pokril z zagotavljanjem sredstev iz državnega proračuna. Zavedamo se, da demografske in tehnološke spremembe s posledicami za zdravstveni sistem narekujejo iskanje novih rešitev. Vse večja so tudi pričakovanja prebivalstva po kvalitetni zdravstveni oskrbi, nenazadnje pa se soočamo še z epidemijo. Vse to v veliki meri vpliva na vzdržnost zdravstvenega sistema, vendar ali je predlagana rešitev res odgovor na dolgoročno stabilnost financiranja zdravstvenega varstva v Sloveniji?! Tudi javnofinančne blagajne žal podležejo zakonitosti materialnega sveta, ki narekuje, da ob izdatnem izčrpavanju hitro naletiš na dno. Druga zakonitost pa je, da če nekje daš, moraš drugje vzeti. Država namreč deluje v kontekstu vnaprej določenih proračunskih sredstev. Seveda pa smo na drugi strani soočeni z dejstvom, da je javno financiranje zdravstva pa tudi dolgotrajne oskrbe zagotovilo za dostopnost do široke košarice pravic, kar prispeva tudi k zmanjševanju revščine in neenakosti, še zlasti med starejšimi. Dolžni smo torej zagotoviti finančno vzdržno in nemoteno poslovanje zdravstvene blagajne in slovenskega zdravstva. Statistika strukture tekočih izdatkov za zdravstvo po virih financiranja v Sloveniji kaže, da izdatki državnega in lokalnih proračunov za tekoče izdatke zdravstva znašajo 3,4 %, ostalo financiranje pa se v višini 68,8 % zagotavlja z naslova obveznih socialnih zavarovanj. Razlika se zagotavlja še iz prostovoljnega zdravstvenega zavarovanja in ostalih virov. Po celotni porabi za zdravstvo na prebivalstva smo tako v Sloveniji nekje pod povprečjem Evropske unije. Slovenija se pod povprečje Evropske unije uvršča tudi pri porabi za preventivo na področju zdravje, saj je evropsko povprečje 69 evrov na prebivalca, v Sloveniji pa zgolj 62. Na področju preventive bi bilo torej smiselno vlagati dodatne napore. Trenutno se soočamo s krizo, ki je prizadela tudi in predvsem zdravstveno stroko. Vlada je na tem področju sprejela niz ukrepov in interventne zakonodaje, na podlagi katerih se problematika rešuje predvsem s sredstvi državnega proračuna. Na sistemski ravni pa bo za dolgoročno finančno vzdržnost zdravstvenega sistema treba iskati širše rešitve. Poleg tega v Poslanski skupini Desus ponovno opozarjamo, da sprememb Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju ne gre delati brez misli na dolgotrajno oskrbo. Zdravstvo in dolgotrajna oskrba sta neločljivo povezana, oba sta namenjena vsem generacijam, torej ne samo upokojencem, temveč tudi mlajšim osebam, ki so zaradi bolezni, starostne oslabelosti, poškodb, invalidnosti, pomanjkanja ali izgube intelektualnih sposobnosti dlje časa ali trajno odvisni od pomoči drugih pri opravljanju osnovnih in podpornih dnevnih opravil. Na področju dolgotrajne oskrbe bo treba do sprejetja posebnega zakona, ki bo urejal zavarovanje za dolgotrajno oskrbo, manjkajoča sredstva zagotoviti iz državnega proračuna; torej bo proračun že tako v vsakem primeru dodatno obremenjen. Glede na vse navedeno Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju v Poslanski skupini Desus ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jani Ivanuša bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Lep pozdrav še enkrat vsem prisotnim! Zagovarjamo pravico do osnovnega zdravstva za vse državljanke in državljane, s tem da pri zagotavljanju osnovnega zdravstva ne smejo biti v prednosti marginalne skupine in skupnosti, še najmanj pa migrantske skupine. Slovenska nacionalna stranka brez zadržkov podpira svobodno iniciativo in zasebno delo v zdravstvu, zavzemamo pa se, da se bo nivo osnovnega obveznega zdravstva dvignil nazaj vsaj na tisti nivo, ki je bil že zagotovljen v preteklosti. Kadar se išče rešitve za zdravstvo, imamo vedno pred seboj predlog povišanja finančnih sredstev oziroma jamstev. Menimo, da ni vedno rešitev neke vrste dokapitalizacija zdravstvenega sistema, temveč je rešitev lahko tudi optimizacija oziroma racionalizacija sedanjih sredstev. Preplačila medicinske opreme, preplačila medicinskega materiala, nenadzorovana poraba medicinskega materiala, vse to povzroča dodatni minus, saj gre za evidentno zapravljanje denarja vseh. Se pa varčuje na račun bolnikov in tu je glavni problem. Treba bi bilo izvesti javna naročila za medicinski material na nivoju države oziroma Evropske unije, kot je bilo to storjeno z nabavo cepiva proti virusu, ki nam zadnje čase oziroma že leto otežuje življenje. Po drugi strani so pridobili zaposleni v zdravstvu v obdobju te zdravstvene krize neverjetne dodatke k plačam. Ne govorim o tem, da do njih niso bili upravičeni, vendar pa postavljam vprašanje, ali so bili vsi zaposleni v javnem sektorju enako obravnavani. Tovrstno višino dodatkov zagotovo kritizira privatni sektor, ki vzdržuje ekonomijo te države. Marsikje v privatnem sektorju delavci niso bili upravičeni do raznovrstnih kriznih dodatkov, spomnimo na primer trgovk in trgovcev. Imamo tudi nesorazmerne odhodke za podiplomsko izobraževanje zdravstvenega kadra. Tudi tu so ogromne rezerve, kjer bi zavod lahko naredil red. Predvsem pa naj Zavod poskrbi, da bo efektivni delovni čas zdravstvenega osebja dejansko 40 ur na teden. S tem bi se skrajšala marsikatera čakalna vrsta v obsegu dosedanjih sredstev. Ni normalno, da so zdravniki poleg službe sodni izvedenci, profesorji na fakultetah, pišejo članke in še kaj, vse to v službenem času. To ni efektiva zaposlitve in tega zavod ne bi smel plačevati. Če bi bil ustrezen nadzor nad porabo obstoječega stanja in bi se odprlo vprašanje dodatnih finančnih sredstev, se s tem predlogom takoj strinjamo. Sedaj, ko pa v zdravstvu, predvsem pri nabavi opreme, vladajo lobiji, pa dodatnega poroštva države za zdravstvo žal ne moremo podpreti, saj je javno zdravstvo preveč neurejeno. Po drugi strani pa želite naprtiti tej vladi tako velike finančne obremenitve. Ko ste imeli vse vzvode v rokah, pa s tovrstnimi predlogi niste prišli in zanje iskali podpore. Gre za podtikanje slabih predlogov rešitev trenutni oblasti pod pretvezo delovanja za malega človeka. Reforma zdravstvenega sistema ni v tem, da država neomejeno jamči za zdravstveno blagajno, saj bi s tem predlogom zagotovili še dodatno bogatenje zdravstvenih lobijev, bolniki pa bi bili ponovno prikrajšani. Bilo pa bi smiselno, da leva opcija enkrat predlaga tudi kakšne obveznosti v javnem zdravstvu, ne pa le dodeljevanja pravic in javnih sredstev. Ker je trenutno veljaven zakon še iz leta 1992, naj oblast, pa katerakoli že, zadevo sistemsko uredi na način, da bo dobro za državljane in državljanke. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Nada Brinovšek bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo. Lep pozdrav še enkrat vsem skupaj! Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju iz leta 1992 je bil večkrat noveliran, vendar pa skoraj v vseh teh 30 letih ni doživel korenitih in še kako potrebnih sprememb. Sprememba Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki jo predlaga predlagatelj, se nanaša na sedanji 45. člen, ki se glasi: »Sredstva za obveznost zavarovanja se zagotavljajo s prispevki, ki jih plačujejo Zavodu zavarovanci, delodajalci in drugi s tem zakonom določeni zavezanci. Prispevki se plačujejo od osnov, določenih s tem zakonom, po proporcionalnih stopnjah.« Predlagatelj spremembe tega zakona se v obrazložitvi sicer sklicuje na dve pomanjkljivosti določb obstoječega zakona, in sicer odsotnost proračunske varovalke, na podlagi katere bi se v času covid krize primanjkljaj zavoda financiral neposredno iz proračuna Republike Slovenije. Kot drugo pomanjkljivost predlagatelj navaja bojazen, da se povečano breme financiranja zdravstvenega varstva znova prenaša na posameznike, paciente in tudi bolnike. Zaradi navedenega predlagatelj meni, da je edina smiselna rešitev uvedba proračunskega kritja povečanih odhodkov Zavoda za zdravstveno zavarovanje iz proračuna Republike Slovenije. Izdatki za zdravstveno dejavnost res iz leta v leto naraščajo, sploh pa so narasli v času te covid krize. Vendar pa se zaradi epidemije covid krize v proračunu države zagotavljajo sredstva za financiranje ukrepov, sprejetih za omilitev posledic epidemije, ki se kasneje namenijo Zavodu za zdravstveno zavarovanje. Ob tem bi želela opozoriti, da smo v tem državnem zboru v zvezi z odpravo posledic te covid krize do sedaj sprejeli že kar 9 protikoronskih zakonov. Malodane vsak od njih vsebuje tudi določbe, na podlagi katerih se iz proračuna Republike Slovenije za odpravo posledic covid krize namenjajo sredstva Zavodu za zdravstveno zavarovanje, kot so na primer kritje nadomestila za bolniške odsotnosti, plačilo izvajalcem zdravstvene dejavnosti zaradi izpada opravljanja dejavnosti in tako naprej. Smo že v uvodnem stališču državne sekretarke slišali vse te ukrepe. Prav tako je bilo tudi z Odlokom o okviru za pripravo proračunov sektorja država za obdobje od 2020 do 2022 v mesecu aprilu letošnjega leta sprejeto, da se javnofinančni izdatki za zdravstveno blagajno povečajo za 200 milijonov. Upravičeno pa lahko tudi pričakujemo, da glede na neizvedene oziroma okrnjene programe izvajalcev zdravstvene dejavnosti v letu 2020 in tudi v letu 2021 ima Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije z doplačili storitev izvajalcem iz zdravstvene dejavnosti tako rekoč tudi manj obveznosti. S tega naslova Zavod nikakor ne bi smel imeti negativnega rezultata. Ob vsem tem naj še dodam, da nikakor ne morem pozabiti večkratne izjave bivšega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje gospoda Fakina, ki je na sejah matičnega Odbora za zdravstvo večkrat dejal: »Denarja v zdravstvu je dovolj, samo pravilno ga je treba razporediti.« Kot drugo, predlagatelj v predlogu spremembe zakona ne opredeljuje, v katerem časovnem obdobju in tudi v kakšni višini bi se primanjkljaj Zavodu za zdravstveno zavarovanje kril iz proračuna Republike Slovenije. Njihov predlog je torej bianko menica brez časovne omejitve in zaradi navedenega takšnega predloga v Slovenski demokratski stranki ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Preden dam besedo naslednji predstavitvi, naj vas samo opozorim, da potem sledi splošna razprava poslank in poslancev. Prišlo je do nekaj sprememb. Besedo bodo imeli najprej dr. Matej T. Vatovec, Marko Bandelli, Dušan Šiško. Sledi še zadnja predstavitev stališča Poslanske skupine Liste Marjana Šarca, stališče bo imel Jože Lenart.
Še enkrat hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovana državna sekretarka! V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca poudarjamo, da je ohranitev univerzalnega javnega zdravstva ključni element stabilnosti celotnega zdravstvenega sistema. To poudarjamo tudi zaradi subtilnega pristopa trenutne vlade Janeza Janše k tlakovanju v privatizacijo zdravstvenega sistema in pretakanju finančnih sredstev iz javnega v zasebno. Izvajalci javnega zdravstva morajo nuditi zdravstveno oskrbo vsem in pri tem ne smejo izbirati, koga in na kakšen način bodo zdravili. Javno zdravstvo je tako garant zdravega življenja za vse ljudi v Sloveniji. Tudi zloglasni koronavirus nas je opomnil, kako pomemben je robusten javni zdravstveni sistem. Ja, sistem, ki je v času razglašene epidemije nosil vse breme zdravljenja obolelih, žal tudi na račun dodatnih zdravstvenih storitev. In prav je, da vse te storitve kar najhitreje izvedejo vsi javni zdravstveni zavodi. Podatki kažejo, da je Slovenija ena izmed držav, kjer bodo zaradi starajočega se prebivalstva javni izdatki v zdravstvo do leta 2060 najbolj narasli; in tudi zaradi tega je pred nami pričujoča novela zakona. Kaj nam prinaša? Obrambo solidarnega univerzalnega sistema obveznega zdravstvenega zavarovanja, krepitev zdravstvenega sistema, zagotovitev večje odpornosti financiranja zdravstvenega sistema na spremembo gospodarske rasti, ohranitev dostopnosti do zdravstvenih storitev za vse, zagotavljanje ustavno zagotovljene pravice do zdravstvenega varstva, omilitev posledic regresivnosti, nepravilnosti in neprostovoljnosti. Za zagotovitev vsega naštetega je treba Zavodu za zdravstveno zavarovanje v primeru, da obveznosti, ki se krijejo iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, ni možno pokriti iz zbranih prispevnih stopenj, zagotoviti proračunsko financiranje. Gre za krepitev, ki smo jo v poslanski skupini v času vlade Marjana Šarca želeli uvesti ob preoblikovanju dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Spomnimo, takrat smo prvič v zgodovini pripeljali predlog novele do tretje obravnave, na koncu pa zaradi takšnih ali drugačnih političnih kalkulacij le-ta ni bil sprejet. Vlada v svojem stališču, ki mu bo verjetno sledilo tudi glasovanje koalicije in podpornikov, tega predloga ne podpira, saj naj ne bi zagotavljal dolgoročne stabilnosti financiranja zdravstvenega sistema in se pri tem sklicuje za fiskalno pravilo, po katerem morajo biti vse tako imenovane blagajne srednjeročno vzdržne, in da predlagatelj ne navaja časovnega okvirja, v katerem bi bil primanjkljaj zavoda krit iz državnega proračuna. Na drugi strani pa smo priča nebrzdanemu vladnemu trošenju in predlogom nove škodljive davčne zakonodaje, ki bo državni proračun v naslednjih letih prikrajšal za več kot 5 milijard evrov. Prav ste slišali, 5 milijard evrov. Bomo pač posamezniki sami, ker naj bi bila neto plača višja, to je sicer bil edini razlog za protiutež tem petim milijardam, tako iz svojih žepov plačevali zasebne zdravstvene storitve, če sem nekoliko ciničen. Iz mnenja Vlade bi prav tako lahko sklepal, da Zavod za zdravstveno zavarovanje sam, ne glede na podpisane dogovore, razpolaga s finančnimi sredstvi. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije denarja ne troši, kot se mu zdi. Vlada je namreč tista, ki predlaga mejo proračunskih sredstev za zdravstvo. Državni zbor pa potrdi Odlok o okviru za pripravo proračunov sektorja država, ki določa najvišje izdatke za zdravstveno blagajno. Pri tem imata torej ključno vlogo Vlada in Državni zbor. Ko Zavod za zdravstveno zavarovanje pripravi svoj finančni načrt, mora Vlada nanj podati soglasje, torej nenadzorovanega trošenja ne more biti. Gre zgolj za smiselno reševanje rastočih potreb na področju zdravstva, in to le izjemoma. Tudi analiza slovenskega zdravstvenega sistema Ministrstva za zdravje iz leta 2016 ugotavlja, citiram: »Pritiski na zdravstveni sistem se bodo nadaljevali kot posledica rastočih potreb in stroškov v času stabilizacije gospodarstva, stalnega uvajanja novih tehnologij, rastočega bremena kroničnih nalezljivih bolezni in hitrega staranja populacije.« Nadalje, slovenski zdravstveni sistem je izredno cikličen, kar pomeni, da je dovzeten za gospodarska nihanja in neodporen na krize, ne vsebuje pa nikakršnih varovalk. Vlada od takrat ni naredila nikakršnega koraka v tej smeri. Vsi se torej zavedamo ranljivosti financiranja zdravstvenega sistema, predvsem zaradi morebitnih izrednih razmer, in prav bi bilo, kolegice in kolegi, da to ranljivost odpravimo. Kdo bo v kriznih časih poskrbel za zdravje ljudi, če ne državni mehanizmi? Kdo? Vlada v svojem stališču zgolj opozarja, rešitev pa žal ne ponudi. Nekoliko nelogična je takšna odločitev Vlade, ki je v parlamentarno proceduro posredovala Predlog zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v slovensko zdravstvo v letih od 2021 do 2032, s katerim se bo v desetih letih v slovensko zdravstvo investiralo slabi 2 milijardi evrov, ki se bodo letno zagotavljali v proračunu. Cilj zakona naj bi bila dolgoročna vzdržnost infrastrukture zdravstva pa tudi, pozor, zadostno število ustreznega usposobljenega kadra, posebej zdravnikov, ki bo lahko odgovor na potrebe starajoče se populacije. Torej investirali bomo v material, ne pa v izvajanje storitev oziroma povečevanje potreb ljudi. Zanimivo. Z zakonom o nujnih ukrepih na področju zdravstva so ukrepi Vlade prioritetno usmerjeni v vključitev zasebnikov v zdravstvo, kar še dodatno slabi zdravstveni sistem. Pričakovali smo, da bo Vlada v prvi vrsti predlagala ukrepe v smeri vitalizacije javnega zdravstvenega sistema, da bi bolje izkoristili obstoječe resurse, postavili racionalno javno mrežo zdravstva po standardih in normativih, da bi tako dosegli večjo produktivnost zaposlenih, predvsem pa boljši dostop pacientov do zdravstvene oskrbe na račun seveda skrajševanja čakalnih dob. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca podpiramo vlaganja v celotno zdravstveno infrastrukturo, vključno z zdravstvenim varstvom. Zdravstvene storitve morajo ostati javne in dostopne v razumnem času vsakomur, ki jih potrebuje. Osnovni pogoj za to pa je stabilno financiranje, dobri pogoji za delo zdravstvenega osebja in skrbno kadrovsko planiranje za dolgoročno zagotavljanje primernega števila in strukture zdravstvenega osebja. Zato bomo v prvi obravnavi predlog novele o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju seveda podprli. Vabim vas, da to storite tudi vi, če si pač želite in želimo karseda veliko zdravih in pa srečnih ljudi. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Prvi pa ima besedo predlagatelj. Potem Marko Bandelli in potem Jože Lenart. Izvolite, Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Pozorno sem poslušal stališča poslanskih skupin in naj se zahvalim glasovom Socialnih demokratov in Liste Marjana Šarca, kjer so njihovi poslanci dejali, da bodo ta naš zakon za proračunsko varovalko zdravstvene blagajne podprli. Preden nadaljujem z dodatnimi obrazložitvami zakona, pa naj izrazim svoje razočaranje, da se znova na temo krepitve javnega zdravstvenega sistema glasovi delijo na enak način, kot je razpadla prejšnja koalicija okoli dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Socialisti v Levici, socialdemokrati in Lista Marjana Šarca smo takrat prišli do tega, da bi posegli v dopolnilno zavarovanje na nek način, kar bi eventualno vodilo v njegovo ukinitev, potem so pa zmanjkali glasovi druge politične sredine. Enako tudi tokrat. Dve stranki, ki se najbolj trkata po prsih, da sta za upokojence – ena je bolj koalicijska, druga je kao opozicijska –, ne podpirata proračunske varovalke Zavoda za zdravstveno zavarovanje, čeravno so točno upokojenci največji koristniki zdravstvenega sistema, kar je seveda normalno, ti si starejši, naberejo se ti zdravstvene tegobe. Ampak ti upokojenci sedaj čakajo na posege, ker zdravstvo ni primerno opremljeno, da bi dohajalo potrebe. Ni pa primerno opremljeno, ker nima primernega financiranja – bodisi neposrednih proračunskih investicij v prostorske pogoje delovanja bodisi mase sredstev za kader, za plače zdravnikov, za medicinske sestre, bolničarje in tako naprej, in materiale, ki so za posege potrebni. Vi ste pa tukaj se postavili na stališče, da se gre Levica neko finančno huliganstvo; v resnici pa samo na prvo mesto postavljamo interese državljank in državljanov in njihovo pravico do zdravljenja, da to ne bo več talec takšnih in drugačnih kriz kapitalizma, ko prihodki iz prispevkov v zdravstveno blagajno upadejo, ampak bodo sredstva vedno zagotovljena glede na potrebe, kot jih ljudje imamo. Točno tako kot to velja že za pokojninsko blagajno. Saj tudi pokojnine se ne gibljejo gor ali dol glede na to, kakšna je višina prispevkov, s katerimi se pokojninska blagajna polni, ampak ima pokojninska blagajna proračunsko varovalko. V prejšnjem letu je bil transfer iz proračuna v blagajno za pokojnine kar 1,15 milijarde evrov, zato da se tiste pokojnine, ki so odmerjene in zakonsko določene, lahko izplačajo. Ali boste sedaj upokojencem rekli, da je kar naenkrat zmanjkalo denarja za njihove pokojnine? Seveda ne boste. In prav je, da ne. Enako je treba narediti tudi na področju financiranja javnega zdravstvenega sistema. V nadaljevanju se bom odzval na nekatera stališča poslanskih skupin še v konkretnosti, ker so postregli njih predstavniki s precej za lase privlečenimi argumenti in se nekje argumenti nasprotovanja proračunski varovalki financiranja zdravstvene blagajne gibljejo od netočnosti, nerazumevanja do popolnih laži. Začel bi pri stališču, ki ga je podala gospa državna sekretarka. Dejala je, da naš zakon ne vsebuje projekcij proračuna. Ja, seveda jih ne vsebuje. Kako se bodo delila sredstva v slovenskem zdravstvenem sistemu, je stvar splošnega dogovora, kjer se blagajna kot plačnik materiala in storitev usede dol s posameznimi izvajalci zdravstvene dejavnosti in se dogovorijo, koliko posegov, kje, za kakšen denar. Mi predlagamo, da če se ugotovi obstoječe proste kapacitete, prostorske, kadrovske, ampak da ni dovolj financ, da bi se pokoristile za obravnavo bolnikov, skoči zraven država in to pokrije. Torej če kapacitete so, pa ni denarja iz prispevkov, to pokrije država, zelo preprosto, v okviru splošnega dogovora. To ni nekaj, kar ti lahko sploh vključiš kot finančno projekcijo v zakon. To je potem med zdravstveno blagajno, izvajalci zdravstvenih storitev in državo iz leta v leto, vsakič posebej, case by case. Druga trditev, s katero je postregla, gospa državna sekretarka, je, da bi lahko s to proračunsko varovalko zdravstvene blagajne ogrozili javne finance. Gospa državna sekretarka, vaša vlada si želi sprejeti davčno reformo, ki bi socialni državi, znotraj tega tudi pokojninski blagajni, tudi zdravstveni blagajni, vzela 1 milijardo evrov sredstev vsako leto in jih pretočila v žepe 15 tisoč najbolj bogatih ljudi v tej državi. Vi boste govorili o ogrožanju javnih financ, oprostite; ne pogovarjamo se o ogrožanju javnih financ, kot vi trdite, pogovarjamo pa se o političnih prioritetah. Vaša prioriteta je, da razdeljujete denar zasebnikom, da delate bogate še bogatejše na račun ljudi. Prioriteta nas socialistov v Levici pa je, da proračun najde finance, s katerimi bo pokril potrebe po zdravljenju državljank in državljanov. Podobno lahko rečemo ne samo za davčno reformo, ampak tudi za dolgotrajno oskrbo, naravnost poniglavo je vlada Janeza Janše v proceduro poslala Zakon o dolgotrajni oskrbi, ne da bi zraven predložila, kje pa bo na prihodkovni strani to dolgotrajno oskrbo zaprla. A tam je pa v redu, tam je pa lahko šel zakon naprej? Pa tam dejansko ne bi smel. Za to proračunsko financiranje zdravstvene blagajne sem povedal, zakaj ne vsebuje projekcij. Dolgotrajna oskrba bi morala te projekcije vsebovati, ampak se je vlada odločila, da se bo rajši šla ceneni piar, kot da bi upokojencem in potrebi po njihovem oskrbstvu dejansko pomagala. Če nadaljujem pri stališču Nove Slovenije, nekako smo lahko slišali, da bomo dali neomejeno denarja iz državnega proračuna. Lahko rečem, da samo želim si, da bi imel slovenski proračun neomejeno denarja in slovenska politika prioriteto, da to neomejeno denarja pretvori v skrb za zdravje državljank in državljanov. Žal to ni realnost, ki jo v slovenski politiki imamo, niti ni realnost to, da če kar damo denar, ni garanta, da bo oskrba. Kot sem že poudaril, to je denar, ki gre preko zdravstvene blagajne do bolnišnic, če te imajo kapacitete, prostorske, kadrovske, materialne, v primerih, ko se da te kapacitete mobilizirati, ampak za njihovo pokritje ni financ z naslova prispevkov. Tu se zagotovo ne pogovarjamo o neomejenem denarju, zagotovo se ne pogovarjamo o tem, da ni garanta. Če kaj nima garanta, potem je to nacionalni razpis, s katerim naj bi se skrajševale čakalne dobe, ki pa je v resnici samo inštrument vlade, s katerim želi javna sredstva vseh državljank in državljanov tovoriti v zasebne žepe raznoraznih espejčkov, kjer neki zdravniki popoldan delajo na pogodbe, namesto da bi korektno oddelali svoje dopoldansko delo, za katerega so polno zaposleni v javni bolnišnici. Prav tako je Nova Slovenija kar odpirala vprašanje korupcijskih tveganj, češ da naj tega se ne dotikamo. Seveda, pa saj to ni materija tega zakona. Vprašanje korupcijskih tveganj se reši recimo na področju preskrbe z medicinskimi pripomočki na način, da se oblikuje javno agencijo, ki neposredno od proizvajalcev kupuje material, na ta način zreže posrednike, korupcijska tveganja se zmanjšajo, stroški drastično padejo. Na tak način imajo tudi kakšne skandinavske države urejene zadeve, ampak seveda to je nekaj, čemur Nova Slovenija odločno nasprotuje. Veste, kje pa Nova Slovenija ne vidi korupcijskih tveganj? Tam, kjer dejansko obstajajo in so daleč najvišja – pri orožarskih poslih. Nikjer se provizije ne režejo tako redno, tako visoko kot pri orožarskih poslih, pa to vlado Janeza Janše, ministra Tonina iz Nove Slovenije ni ustavilo, da ne bi vrgel za orožje 780 milijonov evrov in to napisal v zakon. Denarja za zdravstvo [[…]], tu se pa zadeve zaustavijo takoj, ko gre za javno dobro, in ne zgolj za neko krinko, s katero se financirajo privilegiranci in zasebni interesi v slovenskem zdravstvu. S tega vidika prioritet je zanimivo tudi stališče Desusa, kjer je njihov predstavnik je povedal, da če damo denar v zdravstvo, potem moramo nekje vzeti. Ja, res je, zato imamo davke. Ampak vi ta denar, ki se v proračun zlije iz davkov, mečete za nakupe orožja, namesto da bi zagotovili pravico ljudi do primerne zdravstvene oskrbe kot človekove pravice, takrat in ko jo potrebujejo. Če nadaljujem s SNS, tu se bom zadržal zelo kratko, pri njihovi trditvi, da s takimi predlogi, torej s pobudo za proračunsko varovalko zdravstvene blagajne, nismo prišli. To pač ni res, to je laž, črno na belem. Vendar njihovi poslanci očitno bolj slabo opravljajo svojo službo, ne glede na to, kako dobro so zanjo plačani, da tega ne vedo. To smo predlagali že večkrat, tudi v kontekstu ukinitve dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Nacionalna stranka je dejala tudi nekaj v smislu, da ne pričakujemo obveznosti od ljudi, da bi mi samo dajali denar, mi smo samo za pravice. Ej, včeraj smo obravnavali uvedbo odgovornih nosilcev zdravstvene dejavnosti v zasebnih zdravstvenih praksah kot neko odgovornost, ki jo morajo zdravstveni zasebniki izkazati v obliki primernih delovnih izkušenj, licence, nekaznovanosti in tako naprej, kjer je iz teh pogojev odgovornih nosilcev vladajoča koalicija rezala najpomembnejšega, to so delovne izkušnje. Mi smo predlagali, da se tega ne naredi, da se obdrži enako raven odgovornosti in obveznosti, kot je bila že vpisana v zakon, pa je bila Nova Slovenija proti temu. Toliko o njihovem govoričenju o obveznostih. Za zaključek. Slovenska demokratska stranka je rekla, da je denarja za zdravstvo dovolj, samo primerno ga je treba razporediti. S tem bi se napol celo lahko strinjali, če ne bi vedeli, da Slovenska demokratska stranka nasprotuje ukinitvi dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja in je politično najboljši prijatelj komercialnih zdravstvenih zavarovalnic, ki si odrežejo 50 milijonov evrov vsako leto z naslova vplačil zavarovancev v dopolnilno zdravstveno zavarovanje. V krizi pa so zadržale kar 152 milijonov evrov denarja, ki so ga ljudje dali v dopolnilno zavarovanje, plačali so položnice v pričakovanju zdravstvene oskrbe, ki je nikoli niso dobili. Njihov denar so pa dobesedno zaplenile te komercialne zavarovalnice. In SDS na tem področju seveda ne želi ukrepati. Kako si pravilno razporeditev denarja SDS predstavlja, smo lahko videli tudi na področju dodatkov. Šlo je ogromno denarja za dodatke, žal ga zdravniški proletariat, bolničarji, kuharji, medicinske sestre niso videli kaj dosti. Neki privilegirani zdravniki, ki imajo že tako visoke plače – ne vsi zdravniki, da se razumemo, samo tista vrhuška –, tisti so ga videli pa več kot dovolj, čeravno so gledali covid paciente samo po televiziji in ne dejansko na delovnem mestu. Največji rekorder med temi zdravniki si je odrezal 8 tisoč evrov covid dodatka. Neka strežnica v domu starejših občanov pa je dobila borih 35 evrov, čeprav se je sukala med samimi okuženimi starostniki. To je primerna razporeditev denarja za SDS. Ko pa govorimo o tem, da je treba denar usmeriti v javni zdravstveni sistem, zavarovati zdravstveno blagajno in iz nje pokriti dodatne posege v javnem zdravstvu, takrat pa SDS kar naenkrat jeclja o tem, kako je denarja v resnici dovolj, samo treba ga je drugače razporediti. Kako so oni sami to pokazali? Na prvo mesto dajejo zasebne interese, v Levici na prvo mesto dajemo javni interes državljank in državljanov. Toliko zaenkrat.
Hvala lepa. Besedo ima Marko Bandelli. Pripravi naj se Jože Lenart.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Bom izredno kratek, saj tudi časa nimam dovolj na razpolago, ampak ne glede na to. Jaz dostikrat razmišljam in razumem in sem vedno bolj prepričan, da je tudi prav, da smo notri od sredine proti levici drugačne stranke. Pravilno, če ne bi bili SAB socialisti in bi bili Levica socialisti. SAB nismo socialisti, SAB smo socialni liberalci in zaradi tega smo tudi drugačni in določene vidike, na določene zadeve, ki jih imamo, vidimo drugačne. Kar pa ni rečeno, da je pravilno naše, vaše ali oboje; ali pa je oboje zanič. In to je tisto, kar je treba včasih razumeti, ker to je voda na mlin za tiste, ki vladajo sedaj. Tisto, kar si govoril, Miha, kolega moj, prej in si omenil spet tisto dodatno zdravstveno zavarovanje, je spet sprevržena zadeva. Ni resnično to, kar si govoril, oprosti, če ti rečem tako, ker vemo sami, zakaj je padlo. Se je delal en sistemski zakon, ki bi uravnaval to zadevo tukaj, vi ste pa hoteli takrat na horuk en zakon, ki ni mogel piti vode, in je bila 250-milijonska luknja. Samo to je bil problem. Ne da nismo bili proti temu, mi absolutno nismo bili proti temu, ampak smo bili proti sistemu, ki je bil nastavljen v tem zakonu. Če hočemo reševati te zadeve, je treba razmišljati o njih na drugačen način. Ne pljuvati vedno po kapitalu. Mi brez kapitala v Sloveniji tudi sociale ne bi imeli. V Ustavi piše, da smo socialna država, to je tudi naš cilj, tudi naše stranke, da ostane socialna država, da ostane. Ampak ta socialna država, ki jo imamo v tem trenutku, je treba tudi razumeti, da ni vreča brez dna. Mi nafte nimamo, nimamo nafte. In čakati, da bo iz proračuna se plačevalo vse in vedno, ne gre, ne gre iz enostavnega razloga, ker je tako velika in toliko gre ven. Se pravi, da je treba napolniti iz drugega kraja, saj to je logično. In kaj bomo napolnili, na kakšen način? Ker se protestira v eno določeno smer z enimi določenimi načini, ker to je en protest v bistvu, to ni zakon, to je en protest, protestiramo, ker zahtevamo, ker želimo. Je treba dati en predlog. Ja, damo obvezno zdravstveno zavarovanje spet z malhe, ampak kje pa bomo vzeli ta denar? Enemu moramo vzeti. Ko se bo končala ta vlada, mi se bomo dobili z neko gromozansko luknjo, tega se zavedamo, ogromno. In največji problem bo, kako bomo vzdrževali to luknjo, vzdrževanje tega minusa, ki bo nastal. Ali bomo mi zmožni financirati vse to, kar je šlo ven in kar so dvigali, kar so dajali vse te poviške na vse konce in kraje? To je realno gledano. Jaz se večkrat vprašam, jaz sem edini poslanec – podjetnik, delodajalec tukaj notri, edini. Niti eden poslanec tukaj ni delodajalec. So samostojni podjetniki, živijo, imajo svojo dejavnost, jih je nekaj notri. Delodajalec, ki razume, kakšen problem je. Osnovno zdravstveno zavarovanje plača delodajalec. Tisti, ki ne more plačati [[…]]Jaz sem bil župan in sem imel spisek od CSD-ja, tistemu, ki ni mogel plačati, je plačevala občina. In kaj se sedaj izmišljujemo tukaj?! Kakšno varovalko, ki ne moremo niti ovrednotiti te varovalke sedaj, saj to je bil naš problem. Če bi mi znali, da bi to stalo državo 50 milijonov na leto, bi rekli – dobro, okej, bomo videli, na kakšen način. Ampak tega niste dali notri in ni nobene varovalke tukaj, ni ovrednotenja, ne vemo, koliko bo to. Tukaj je treba tudi nekaj razumeti, za kaj se gre. Ne dajati na nas krivdo, da smo mi krivi sedaj, ker ni šlo dopolnilno zdravstveno zavarovanje. Tega ne prenesem več. Ne bom dovolil več tega govoriti. Verjetno bomo spet predstavili zakon in bo pil vodo verjetno, drugič, če bo, ne vem, kaj bo, saj ne moremo vedeti, kaj se dogaja. V zdravstvenem zavarovanju je največji problem samo ustrezna razporeditev sredstev, samo to, ki verjetno ne funkcionira, ne deluje. In nisem videl niti sedaj v tej garnituri, ki so eno leto tukaj, se ukvarjajo s pandemijo in s čimer je treba, ampak nisem videl konkretnih predlogov za popraviti ta sistem. Nisem videl in to čakam. In to čakam vedno. Krpati luknjo v gospodarstvu, pridobiti nazaj sredstva, sanacijske programe. Jih ni. To sem čakal jaz od desnice, ki so se toliko hvalili na vse načine, da so zmožni vse popraviti in narediti; koliko smo mi nesposobni. Niti enega predloga nisem dobil še na mizo, pametnega, konkretnega. Samo koliko gre ven. In to bomo morali vzdrževati, prijatelj Kordiš, bomo morali vzdrževati, zato bomo morali paziti, koliko je ta malha velika. Samo zato. In zato smo mi tukaj skeptični in zato ne moremo podpirati tega. Hvala lepa, predsednik.
Hvala lepa. Predlagatelj Miha Kordiš ima besedo.
Hvala. Zelo na hitro, ker mislim, da ni kolega Bandelli tisti, s katerim smo danes v ključnem sporu, pa vendarle je treba poudariti naslednje. Prvič, predlog ukinitve dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, kot ga je pripravila Levica, je bil v tehničnemu smislu usklajen z Ministrstvom za zdravje, z zdravstveno blagajno in z Ministrstvom za finance. To je bil tehnično dodelan, izbrušen predlog, ki je v celoti pil vodo in je bil ohoho na ravni oziroma ohoho čez raven, kot običajno prihajajo v proceduro opozicijski predlogi. Po kakovosti je celo presegel marsikaterega od vladnih zakonov. O tem, kaj se mi gremo, da je nedodelano, gore dole, to pač ni res. Smo se usklajevali tam pred kamerami in za zaprtimi vrati mesece in mesece. Ne drži. Enako ne drži, da bi naš predlog ukinitve dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja naredil 250 milijonov evrov luknje. To tudi ne more držati, če smo sredstva, ki jih zdaj zaplenijo komercialne zdravstvene zavarovalnice, prenesli na javno zdravstveno blagajno. Luknja je bila bistveno manjša, pa še tukaj ne moremo govoriti zares o luknji, ampak o tem, da proračun Republike Slovenije prispeva v zdravstveno blagajno enako oziroma podobno, kot sedaj skušamo s proračunsko varovalko javne zdravstvene blagajne vpisati v zakonodajo. In ni problem, da proračun prispeva zraven, več in več bo tega v prihodnosti, ker je naše javno zdravstvo drastično podhranjeno, podfinancirano že desetletja. V stališču predlagatelja sem vam povedal – 5,9 % BDP javnih sredstev gre v zdravstveni sistem, primerjamo se z razvitejšimi državami Evropske unije, kjer je ta številka 7,2 %. Tukaj bo proračun mogel odpreti mošnjiček, hočeš nočeš, če bomo želeli poskrbeti za zdravje ljudi v tej državi. Pika, konec. Od kod se pa polni državni proračun, to je pa druga stvar. Tukaj pa pridejo davki v igro. In pri nas se namesto pravične obdavčitve pojavljajo, celo izvajajo ideje, da se davki za najbolj bogate, ki imajo že zdaj vsega dovolj, in za kapital neprestano nižajo. Preden smo sploh vlado Janeza Janše dobili, sta prejšnji dve vladi, Cerarjeva in Šarčeva, z davčnimi razbremenitvami, davčnimi odpustki bogatih proračun socialne države oropali za 300 milijonov evrov na leto. Bilo je več različnih akcij, več različnih političnih potez, ampak skupni izpad iz proračuna zaradi teh razdavčitev bogatašev je bil 300 milijonov evrov na leto. Ja, denar je, če država poseže po svojih redistributivnih mehanizmih, in mora poseči, tako zbrana sredstva pa usmeri v skupno korist. In zagotovo je zdravje ljudi in financiranje javnega zdravstvenega sistema del, če ne celo na prvem mestu, ko se pogovarjamo o skupnih interesih in potrebah ljudi v tej državi. In še za zaključek. Mi ne moremo proračunskih projekcij vključiti v tak zakon zaradi tega, ker je to stvar zdravstvene blagajne, bolnišnic in hendlerjev proračuna, da se usedejo dol in identificirajo, kje so proste kapacitete. In država primakne sofinanciranje za uporabo teh prostih kapacitet, da se čakalne vrste skrajšajo, da bolniki prej pridejo na vrsto.
Hvala lepa. Besedo ima Jože Lenart. Pripravi naj se mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, za zadnjih šest minut, ki so mi na razpolago za to točko dnevnega reda. In namenjamo jo predvsem Vladi, spoštovana državna sekretarka, da opozorim na naslednje, kar tudi ni prvič v tem državnem zboru, da govorim kot poslanec tako preteklih vlad, kot tudi upam, da v kakšni bodoči, če bodo volivci tako želeli, bom sledil tej agendi Še enkrat, Slovenija namenja za zdravstvo okoli 8 % BDP. Avstrija 10 %, Nemčija celo 11 %, seveda pri njihovem več kot enkrat večjem nominalnem BDP-ju. Seveda to potem nanese, da v Sloveniji na prebivalca zberemo 2 tisoč evrov za zdravstvo, v Avstriji pa v Nemčiji pa dobrih 4 tisoč evrov. Od tega polovico namenimo plačam, zdravstvenemu osebju, kar seveda v Avstriji, Nemčiji pomeni 2 tisoč evrov, ker so gor enkrat višje plače in še več, pri nas pa tisoč evrov. V Nemčiji, Avstriji ostane 2 tisoč evrov potem za zdravila, opremo in seveda investicije v zdravstvu. V Sloveniji ostane pa samo tisoč evrov. In zdaj si zamislimo, kako naj slovensko zdravstvo za teh tisoč evrov zagotovi primerljiv standard, ki ga imajo v Avstriji, v Nemčiji. Ali se sprašujemo kdaj to? Včasih, ko toliko kritik in gneva posipamo po našem zdravstvu, se moramo zavedati, da ta sistem še sploh lahko deluje, se lahko zahvalimo zavzetosti in srčnosti zdravstvenih timov v okviru zdravstvenega javnega sistema, ki tako in tako seveda poka po šivih, ob 80-procentni odpisanosti opreme, investicij. Tako mi seveda ni jasno, zakaj aktualna vlada z ukrepi in politiko reševanja daje prednost vključevanju zasebnih zdravstvenih delavcev, namesto da bi vitalizirala obstoječi zdravstveni sistem, da bi znotraj tega sistema iskali te možnosti kapacitet, ki niso dobro izkoriščene. In trdim, da niso, kot sem že večkrat opomnil samo v teh dveh primerih. Ni mi jasno, da za en ultrazvok v zdravstvenem domu v Kranju dve leti ne moremo pripeljati zdravnice iz Srbije, ki si strašno želi priti sem, ob takem pomanjkanju kadra. In ni mi jasno, da recimo Splošni bolnišnici Slovenj Gradec, ki ima zastarelo gama kamero, ki praktično ni več uporabna, ne moremo zagotoviti tistih dveh milijonov, da bi preprečili potem, da te paciente pošiljamo v druge javne zavode v Maribor, Celje, Ljubljano in tam povečujemo čakalne vrste. Da ne govorim o stroških, ki jih pacienti imajo, ko morajo potem hoditi na tako daljavo in izgubljajo čas in tudi kdaj zamudijo kakšno zdravljenje. Tega ne morem razumeti. To je tista mreža, ki je ne znamo postaviti. Kot finančni analitik, ekonomist, ki sem štiri desetletja delal v gospodarstvu, tudi v javni gospodarski družbi krajši čas, in tudi krajši čas sem bil na Ministrstvu za finance kot davčni inšpektor, mimogrede, in zato si upam trditi, da ne smemo ponoviti napake, ki jo je gospodarstvo v času tranzicije privatizacije delalo. Vemo, kaj se je takrat dogajalo, da so znotraj teh gospodarskih družb privatizirali določene oddelke, določene dejavnosti in s tem slabili matično podjetje, zaračunavali potem te storitve podjetju. Znotraj pa seveda matično podjetje glede na fiksne stroške, ki so ostajali, ni moglo preživeti. In razumite, da se čisto podobna slika zdaj dela v tem zdravstvu. Javno zdravstvo slabimo, ker vključujemo privatne zdravnike, privatno prakso. Zakaj? Ker oni v glavnem ne delajo na opremi iz teh bolnišnic, javnih zavodov, ampak imajo potem svojo opremo. Zapomnite si, da po hodnikih bolnišnic se zdaj križajo, kaj se dogaja, ker se pogovarjajo, kako bojo vse privatizirali v velikem delu. In tisti, ki bojo ostali v javnem zdravstvu, bojo še bolj nastradali, če uporabim ta izraz, in tega se bojijo, ker vidijo, da sistem razpada. Določeni oddelki že praktično ne vejo, kako bodo delali. In na koncu izgube te bolnišnice se bojo zato povečevale. In kdo jih bo v prihodnjih vladah pokrival? Izgube bodo zaradi fiksnih stroškov, verjemite mi. In na koncu naj iz prakse povem še eno zadevico, da podkrepim to. Na sistematski zdravniški pregled, na katerega me je Državni zbor poslal pred nekaj meseci, seveda v zasebno ambulanto, ali je bila to koncesija ali kakorkoli, ni važno, ampak problem je v tem – šest obravnav je bilo, ena od teh obravnav, mimogrede, je potekala tudi v srbohrvaškem jeziku, kar je zame nedopustno. Želeli so opraviti dodatne preiskave, ker niso razumeli moč mojega športnega srca, zato mi je pa odpadla ena od drugih šestih preiskav. Pa sem rekel – Zakaj pa te ne moremo opraviti? So pa rekli – Ja, če prineseš dodatno naročilnico ali samoplačniško. S tem sem dojel, kaj to pomeni. Poglejte, po tej poti gremo. To je tisti primer, ki sem ga vam želel povedati. Tu, po tej poti bo nadaljevalo naše zdravstvo, če ne bomo znali racionalizirati znotraj sistema in ga krepiti in ga obdržati, kar tudi svet nam priznava, da ni slab. Pripravite žepe, spoštovane kolegice in kolegi [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojana Muršič. Pripravi naj se Violeta Tomić.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Že vrsto let se pogovarjamo in iščemo skupne rešitve. Jaz moram reči, da že nekako sedem let poslušam to zgodbo, kako bomo sistemsko spremenili Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, pa žal neuspešno. In tudi ko sem danes slišala stališče državne sekretarke oziroma Ministrstva za zdravje, češ česa vse ta predlog zakona ne upošteva, da ogroža javne finance, ni v skladu s fiskalnim pravilom, okviri, zmanjšati bo treba socialne transfere, se res vprašam in počasi izgubljam energijo, kam vse skupaj to pelje. Na ministrstvu bo treba enkrat reči bobu bob in nekako pripraviti zakonodajo, jo prinesti v Državni zbor, o kateri se bomo začeli temeljito pogovarjati. Pa ne prinašati takih zakonov zadnje leto mandata, kajti sistemske rešitve je treba iskati s čim širšim konsenzom. Če vse skupaj povzamem oziroma vzamem vse skupaj, čas neizmerno teče. In tudi epidemija, kateri smo bili priča oziroma kateri smo še priča, je pokazala, da sedanji sistem ni najbolj učinkovit. Ob tem je treba poudariti, da se je javni zdravstveni sistem v tem času korona krize pokazal kot edini, ki je izvajal kakovostne storitve in se soočal uspešno z zdravljenjem posledic epidemije. Državna sekretarka je tudi povedala, da z vsemi ukrepi, ki so do sedaj bili, se je dalo v zdravstveno blagajno v letu 2020 50 milijonov, v letu 2021 kar 200 milijonov. Ampak zakaj se je dalo? Dalo se je, kot je povedala, za nadomestila za bolniške od prvega dne odsotnosti, za oprostitev prispevkov samozaposlenim, za cepljenje, za prevoze covid bolnikov, zdravila, cepljenje in še kar nekaj stvari. Ja, za to se je dalo. Ker v bistvu če bi še s tem hromili zdravstveno blagajno, ne vem, kam bi vse skupaj to prišlo. V času epidemije se je zgodilo tudi to, da se je zmanjšalo število zaposlenih. Posledično s tem je zdravstveni sistem dobil manj sredstev iz prispevkov za zdravstveno varstvo, ker pač ta naš zdravstveni sistem, ki ga sedaj imamo, v pretežni meri temelji na prispevkih, ki so pa odvisni od gospodarstva in seveda od števila zaposlenih. Ne glede na to, da se število zaposlenih povečuje, se postavlja vprašanje, ali bo to vse skupaj zdržalo, kajti več brezposelnosti pomeni manj denarja v zdravstvenem sistemu. Žal pa bolni nismo čisto nič manj. To je največja težava. V tem času korona krize se je pokazalo in podaljšale so se čakalne vrste, seveda zaradi nedostopnosti tako na primaru, sekundaru in tudi terciaru. To bomo morali nekako urediti. Tudi bolniške odsotnosti, o katerih smo tudi včeraj govorili, gredo v breme zavoda in tudi bolniške odsotnosti so vpliv, kajti čakalne vrste so neizmerno dolge, nekateri čakajo na posamezne storitve res dolgo. Upam, da ta interventni nacionalni razpis za skrajševanje čakalnih vrst bo prinesel rezultate, in upam, da čim prej. Seveda se strinjam absolutno s tem, da imamo danes v obravnavi predlog zakona, ki ni sistemski, je parcialni, rešuje del problema, ampak rešuje vsaj en del teh težav, s katerimi se soočamo. Kajti zavedati se moramo, kar je že tudi kolega pred mano povedal, da Slovenija izjemno izjemno malo sredstev iz proračuna namenja za zdravstvo. Po oceni smo res na dnu in Socialni demokrati se zavzemamo, da bi se ta delež dvignil vsaj na 9 % bruto domačega proizvoda. Tudi menim, da predlagana novela zapolnjuje odsotnost proračunske varovalke, ki je nastala v času korona krize. Zavod za zdravstveno zavarovanje je jasno pokazal, da ne more pokrivati vseh izdatkov, ki izhajajo. To so nas obvestili tudi 29. 6., ko so jasno in glasno povedali, da enostavno se izkazuje precejšnji izpad prihodkov od prispevkov glede na načrtovane prihodke iz leta 2020, kar za 190 milijonov v primerjavi z letom 2019, kar nas lahko pošteno skrbi. Imamo edini ta zdravstveni sistem, ki v bistvu temelji zgolj na teh prispevkih in deležu sicer ostalega financiranja, imamo pa pokojninsko blagajno, ki jo pokriva državni proračun, kar je tudi pravilno, kajti v pokojninski blagajni je premalo denarja in državni proračun mora pokrivati izgubo ZPIZ. In potem se ti postavi vprašanje, zakaj ni samoumevno, da o takšnem pokrivanju izgub govorimo tudi na področju zdravstvene blagajne; še posebej zato, ker zdravstveno blagajno potrebujemo vsi – otroci, odrasli, upokojenci, vsi. In tudi če se še ozremo na statistiko, Slovenija je v Evropski uniji ena izmed držav, v kateri se bodo ti izdatki zaradi staranja populacije do leta 2060 najbolj povečevali. In treba bo iskati rešitve, ne moremo se pustiti in ta predlog zakona je korak v pravo smer. Današnji sistem, ki ga imamo, je postavljen tako, da se finančni pritiski odražajo preko krčenja pravic in zniževanja odstotkov kritja iz obveznega zdravstvenega zavarovanja. Moram reči, da si krčenja zdravstvenih storitev ne želim in tudi ostro temu nasprotujem, kajti mislim, da že sedaj preveč stvari doplačujemo, prvič, s stvarmi iz dodatnega zdravstvenega zavarovanja, če pa imaš še nekako več sredstev, pa postopaš tudi po teh zasebnih institucijah in si sam plačuješ posamezne storitve. In to so veliki stroški za posameznika, marsikdo si pa tega absolutno ne more; in kakršnokoli krčenje pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja je nedopustno. Tako kot sem že sicer omenila, v bistvu s sredstvi dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja tudi v času korona krize se je pokazalo, da smo vsi plačevali, večina vsaj, to dopolnilno zdravstveno zavarovanje; in upam, da bo res tako, kot je bilo predvideno, da se bodo ta sredstva komulirala in prenesla v nacionalni razpis za skrajševanje čakalnih vrst, da bodo ljudje pravočasno prišli do storitev, da ne bo prihajalo do tega, da bodo umirali v čakalnih vrstah, kar se zelo zelo grdo sliši, ampak tako je. In tudi v času korona krize, ko se je zdravila zgolj bolezen korona krize, se je dogajalo to, da so ljudje umirali; pa ne zaradi korone, ampak zaradi drugih bolezni. In to je skrb vzbujajoče. Ko slišiš s strani Zavoda za zdravstveno zavarovanje to, da bo pač treba finančne okvire potem prilagoditi in skrčiti storitve, res res se mi ne zdi pravilno. Mislim, da je izbira pred politiko povsem preprosta. Zagotoviti moramo finančno stabilnost javnega zdravstvenega sistema. Če na to ne pristanemo, bomo prišli do tega krčenja pravic ali pa celo prenašanja teh dodatnih storitev na dopolnilno zdravstveno zavarovanje, ki že danes ni majhen znesek za posameznika, ki ima zgolj minimalno pokojnino ali pa še bistveno manj, kajti vemo, koliko je teh upokojencev in koliko je ljudi, ki imajo minimalno plačo. To niso majhni zneski, zato je treba javni zdravstveni sistem zaščititi, ga dodatno financirati direktno iz proračuna. In če kaj, bi res morali za zdravstvo nameniti sredstva iz državnega poračuna, kajti zdravje je naša največja vrednota. Brez tega nam čisto nič ne pomaga, kajti če zdravja ni, potem tudi nas ni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima državna sekretarka Alenka Forte. Izvolite.
Hvala za besedo. Hvala poslancem za vso razpravo, vse sem pozorno poslušala, si bom tudi vse zapomnila. Bi pa ob tem opozorila, da mandat sedanje vlade še ni dopolnil eno leto in celih štirih mesecev; se pravi leto in štiri mesece. V tem času smo se soočili z največjo krizo, ki jo je pravzaprav cel svet doživel, torej pandemijo covida-19. Kljub temu smo na Ministrstvo za zdravje neprestano, kljub menedžiranju te velike krize, podvzeli ukrepe, ki bodo veliko tega, kar ste danes izpostavljali, naslavljali. Nekateri ukrepi so že zajeti v splošnem dogovoru za leto 2021. V parlamentarni proceduri smo imeli nedavno zakon o interventnih ukrepih za zdravstvo in sem izpostavila in žal so poslanci to pač nekako zlorabili, ker sem napovedala, da se zavedamo in da začenjamo naslavljati problematiko slovenskega zdravstva. In to smo naredili tako, da smo posebno pozornost namenili najbolj deficitarnim zdravstvenim poklicem in smo omogočili spodbude za specializacije iz družinske medicine, klinične psihologije in tudi uvedli štipendijsko shemo za zdravstvene poklice za naslednjih 10 let. Zavedamo se hudega deficita in zastarelosti opreme v vseh naših javnih zavodih. Ko se spomnim, ko sem šla kot študent na Medicinsko fakulteto in sem vstopila v UKC Ljubljana; in če grem danes po teh prostorih, se stanje od takrat ni nič spremenilo. Pacienti še vedno nimajo tiste osnovne sanitarne oskrbe, ki bi morala biti v 21. stoletju. Še vedno imamo bolnišnice, kjer imajo skupinske sanitarije, torej resnično v zadnjih tridesetih letih nismo dvignili standarda niti v bolnišnicah, še manj pa v domovih za starejše. Zato je tudi napovedan novi zakon o investicijah v slovensko zdravstvo v višini 1,9 milijarde sredstev in bomo naslovili praktično segmente zdravstva, od primarnega zdravstva, najvišjih institucij do raziskovalnih institucij. To je pač, mislim, pravi odgovor na zatečeno stanje. Vsi se strinjamo, da pravzaprav slovensko zdravstvo od leta 1992, ko je bilo postavljeno, vključno z zavarovalnim sistemom, ni doživelo neke resne prenove. Tukaj se strinjam z vsemi, da rabimo najširšo razpravo in pristopiti k temu in doseči, da bo slovensko zdravstvo učinkovito, pravično do tistih, ki delajo, da ostaja javno, solidarnostno. To bomo vedno zagovarjali. V parlamentarni proceduri je tudi Zakon o dolgotrajni oskrbi. Ta je doživel svojo sto in ne vem katero prenovo in je danes vendarle v parlamentarni proceduri. In kdor je pozorno ta zakon bral, se vlada zaveda tega manka, ki ga skozi proračun do sedaj ni naslovila, in je v investicijah oziroma v izpolnjevanju obveznosti ter pravic državljanov do dolgotrajne oskrbe tudi rezervirala oziroma predvideva znatna finančna sredstva iz državnega proračuna. Moram opraviti še eno manjšo korekcijo na izvajanje. Seveda je bil zastoj v zdravstvenih storitvah. Če se usmerim samo na Onkološki inštitut, dejansko so na Onkološkem inštitutu v teh preventivnih programih v letu 2020 opazili velik upad pri diagnostiki in operativnih posegih v dveh mesecih. Ampak po zagotovilih vodstva Onkološkega inštituta so to do konca avgusta povsem nadomestili. Danes je ozko grlo seveda število operacijskih dvoran, število kadrov, ki opravljajo delo tudi za področje onkologije. Vendar je to program, kjer ni čakalnih dob v tem smislu. Se pravi, ozko grlo so samo kadrovske zmogljivosti in prostorski resursi. Hvala.
Hvala lepa. Predlagatelj Miha Kordiš, izvolite.
Hvala. Ker argumenti gospe državne sekretarke, ki jih je predstavila ob predstavitvi stališča, ne pijejo vode in sem jih razmontiral po točkah in pokazal, kako mislim, da je treba javno zdravstveno blagajno zavarovati s proračunskim financiranjem, bi pričakoval od nje, da se na moje izvajanje, argumente, številke in vse ostalo odzove in brani neko pozicijo, za katero mislim, da je v luči argumentov postala nevzdržna; ne pa da se ukvarja z vsem ostalim. Pa vendar, če se želimo pogovarjati o splošnih investicijah v zdravstvo, v katerih je treba misliti, res je, tudi proračunsko sofinanciranje zdravstvene blagajne, potem povejmo naslednje: za investicije v prostorske kapacitete slovenskih bolnišnic, UKC-jev in tako naprej ne potrebujemo posebnega zakona, bi bil dobrodošel morda, je za razmisliti, sam sem zelo odprt za to, ni pa nujen. Kar je nujno, so projekti in proračunske postavke. Z nekdanjim ministrom za zdravje v vladi Janeza Janše gospodom Gantarjem je bilo tako, da je želel investirati v infekcijsko kliniko v višini 100 milijonov evrov, vendar smo bili sredi epidemije. Je pa hkrati tudi dejal, da bo ta denar, 100 milijonov evrov, sredi epidemije zelo težko najti. Toliko o vaši iskrenosti, koliko je vlada Janeza Janše dejansko pripravljena investirati v javno, solidarno, v osnovne prostorske kapacitete. Za to investicijo ne bi potrebovali posebnega zakona, ki ga zdaj napovedujete. Nasploh se pa pogovarjamo o financiranju materiala in storitev v zdravstvu skozi proračunsko sofinanciranje blagajne, niti ne o dolgotrajni oskrbi sami po sebi. Ko sem govoril o dolgotrajni oskrbi, sem to vzporejal s temi našimi rešitvami v zakonu, predvsem v delu, kjer dolgotrajna oskrba, kot jo je vlada Janeza Janše poslala v parlamentarno proceduro, nima zaprte svoje prihodkovne strani.
Hvala lepa. Besedo ima državna sekretarka Alenka Forte.
Mogoče bi samo še dodala, da na Ministrstvu za zdravje jasno vemo, da je največji problem pravzaprav slovenski kader v zdravstvu. In zato delamo analize in pripravljamo izhodišča za nacionalno strategijo o načrtovanju kadrov za področje zdravstva. Upam, da bomo lahko temu visokemu zboru predstavili to resolucijo, in jo bomo, če jo bomo uspeli s partnerji dodelati, ker tu ni vključeno samo ministrstvo za zdravje, temveč tudi ministrstvo za delo in ministrstvo za šolstvo.
Hvala lepa. Besedo ima Violeta Tomić. Pripravi naj se Andrej Černigoj.
Hvala za besedo, predsedujoči. Naj vas spomnim, da ste včeraj ravno z desnice, ko ste sprejemali Zakon o nalezljivih boleznih, ki povečuje represijo, največkrat izrekli besedo, da je zdravje prva človekova pravica. Danes pa poslušamo cel kup nekih prav čudnih izgovorov. Dejstvo, kako vroč kostanj sedaj pobiramo iz žerjavice, je seveda povezano z denarjem. V orožju in zdravstvu je največ denarja, predvsem pa največ provizij. In vemo, kdo v tej vladi to zagovarja in tudi obvladuje. Naslednje dejstvo je, da je vlada Marjana Šarca padla, pa kakor boste govorili o puškah v koruzi, padla na ukinitvi dopolnilnega zdravstvena zavarovanja. Naj vas spomnim, kako so si lobisti podajali kljuke in kakšna invazija je bila tukaj ravno lobistov, ki pa so premnogi tesno povezani z vodstvi določenih desnih strank. Nikakor se pa ne strinjam s kolegom Bandellijem in se bom samo dotaknila na hitro njega, da pač proračun ne more financirati vsega. Ja, ne more financirati vsega, vendar javno zdravstvo mora financirati proračun, zato ker zdravje ljudi, kot pravite, je prva človekova pravica, čeprav človekove pravice niso rangirane, da se razumemo. Ampak zdravje ljudi nikakor ne more biti biznis, ampak je ustavna pravica, je del solidarnostne sheme. Ne glede na to, ali si star, mlad, bogat, reven, moraš imeti pravico do enakovredne, enakopravne zdravstvene oskrbe. In to je tisto, kar mi v Levici ves čas branimo. In seveda se strinjam z gospodom Fakinom, ki pravi, da je denarja v zdravstvu dovolj, ampak da ga je treba pravilno razdeliti. In tukaj, vidite, v tem grmu pa tiči zajec. Seveda javno zdravstvo je pomembno in imamo tudi dva univerzitetna klinična centra v Mariboru in v Ljubljani. Izobraževanje zdravnikov se odvija tam. In vsi, tudi zasebniki, so bili brezplačno izobraženi tam, v univerzitetnem kliničnem centru in na fakultetah, dobili so znanje, dobili so prakso, dobili so tudi prve zaposlitve v javnem sektorju, dobre plače. Seveda pokojninsko blagajno in javni sektor polni bolniška nadomestila in potem je popolnoma nesprejemljivo, da pa v svojem prostem času preusmerijo svoje zdravnike v svoje zasebne ambulante. Vidite, to se nam dogaja in zato so čakalne vrste. Dodatki za obremenitve v času epidemije so se tudi delili, pa se vprašajmo, kako pravično. V prvih vrstah je stalo medicinsko osebje, medicinske sestre, ki sedaj masovno odhajajo, ker enostavno ne zmorejo več. Premnogi zdravniki, ki pa niso niti srečali nobenega okuženega bolnika, pa so dobili. Problem te vlade je, da želi uničiti vse pridobitve sociale in solidarnosti. Vso solidarnostno shemo, javno dobro, skrb za najšibkejše, v imenu vsezveličavne religije trga, neskončne rasti dobičkov posameznikov na račun državljanov, ki enostavno ne zmorejo več. In ko je kolega prej omenil 100 milijonov, infekcijska klinika, ki smo jo med epidemijo krvavo potrebovali, in ljudje ne bi umirali v domovih za starejše, kje bi dobili 100 milijonov. Leta 2019 so zavarovalnice, ki izvajajo dopolnilno zdravstveno zavarovanje, od nas pobrale 612 milijonov evrov in bolnišnicam plačale 514. Lani so zbrale 655 milijonov, v zdravstveni sistem so vplačale le 503 milijone in na poti do zdravstvenega sistema je pri njih ostalo 152 milijonov. Bi zgradili infekcijsko kliniko za ta denar? Seveda bi. Za zavarovalnice v času epidemije – pa vemo, da je vse skupaj stalo in so bile odpovedane operacije, druga zdravljenja in tako naprej – za zavarovalnice to ni bil čas epidemije in krize, ampak eno čudovito leto poslovnih priložnosti. In te poslovne priložnosti so tudi s pridom nekako izkoristili. V tem času sta Triglav in Sava Re kupila več centrov, le-ti se specializirajo za diagnostiko in ambulantno zdravljenje. Kupila sta Diagnostični center Vila Bogatin, MTC Fontana, zdravstveni center Aristotel v Krškem, Medicinski center Cardial v Ljubljani, mislim, da so že kupili Kirurški sanatorij Rožna dolina in tako naprej. Z našim denarjem, ki bi moral iti v zdravljenje ljudi. In po drugi strani sedaj slišimo o krčenju košarice pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, kar je popolnoma nedopustno. In zato je res treba dokapitalizirati zdravstvene in socialnovarstvene ustanove, zaposliti ves dodatni kader v javnih zavodih, proračunsko sofinancirati ZZZS, ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja in nikakor dovoliti, da se zdravstvene pravice krčijo. V Levici smo že aprila 2020 v pobudi vladi zahtevali, da se zamrzne plačilo premij dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja za čas trajanja epidemije in da vlada pozove te komercialne zavarovalnice, da te zbrane premije namenijo za zagotavljanje likvidnosti javnih zdravstvenih zavodov, seveda pa so našo pobudo zavrnili. Spet bojo rekli – ja, kje bomo pa vzeli. S PKP-jem pa so uzakonili nacionalni razpis, preko katerega se bo 60 milijonov zbranih premij preusmerilo iz zavarovalnic k privatnim izvajalcem zdravstvene dejavnosti, ki bodo morda, kot prej omenjeno, v lasti teh. istih zavarovalnic. Grozljivo, absurdno, nevarno. In veste, v javnem zdravstvenem sistemu so družinski zdravniki kregani, če napotijo preveč pacientov k specialistom, ker zavarovalnice šparajo na njih. Popolnoma nedopustno in čaka nas kolaps sistema in privatizacija vsega javnega, ampak ne bo šlo, kajti videli smo, da samo javno zdravstvo lahko rešuje takšne krizne situacije, katerim smo bili priča. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Andrej Černigoj. Pripravi naj se mag. Dejan Židan. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Ta razprava gre v take razsežnosti, da sem moral prav pogledati naslov te točke, ta točka se glasi Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Sem že mislil, da sem na kakšni drugi seji, ampak dovolite mi, da mogoče začnem tudi jaz malček bolj široko, kot se za moje predhodnike spodobi. Kar nekajkrat smo bili omenjeni in mislim, da mogoče kakšno besedo vrnem nazaj, predvsem kolegu Kordišu. Državljani so lahko veseli, da smo tako brutalno drugačni. Zakaj to govorim? Veliko ste povedali, malo malo pokazali. Če se zdaj ne motim, ste že drugi mandat v Državnem zboru in v prejšnji vladi ste bili nadkoalicijska stranka. Imeli ste možnost prevzeti, zakaj pa ne, z Ministrstva za zdravje in sprejeti Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki ga danes predlagate in dajete vsem na mizo. Zakaj tega niste naredili? Zakaj tega niste storili? Jaz mogoče – in tudi večina državljanov to ve in oni se tega seveda tudi zavedajo, da od njihove, vaše retorike ni mogoče živeti in tega tudi ne bi mogli udejanjiti. In verjamem, verjamem, da če nimaš argumentov, nenazadnje tudi vojska, vojska pride prav. Ampak tukaj bi rad povedal, da sedanja vlada vlaga v vse podsisteme in jih nekako tudi zagovarja in poskuša. Ja, mi nismo proti Slovenski vojski, so pa nekateri drugi na tej strani. Mi vlagamo v socialo. Očitali ste nam, da ne gradimo domov, začeli smo jih. Šolstvo, po desetih letih je nov razpis prišel, gradnja vrtcev in osnovnih šol je v polnem teku oziroma se bo začela. In tudi v zdravstvu smo pripravili načrt Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v slovensko zdravstvo v letih od 2021 do 2031. Vizijo imamo in tudi to bomo naredili. In v tej viziji bomo zgradili, bomo namenili v teh letih skoraj 2 milijardi evrov za Univerzitetni klinični center Ljubljana, splošne bolnice, negovalne bolnišnice, specialistične bolnice, psihiatrične bolnice, porodnišnice, zdravstveno dejavnost na primarni ravni, Nacionalni laboratorij za zdravje, okolje in hrano, Nacionalni inštitut, visokošolske zavode in še in še bi lahko naštevali. Vse to bi vi lahko že v prejšnji vladi, če bi imeli ministra za zdravje, naredili. Ste? Niste. Niste. Gremo lepo po vrsti. Ljudje plačujejo v blagajno in zaradi tega tudi nekako pričakujejo, da bodo v nekem razumnem času prišli na vrsto. Ta teden je že večkrat bila omenjena operacija nosu, pa ne lepotna operacija, da je ta oseba čakala več kot desetletje, da je prišla na vrsto. Eni nam pravijo, da bomo pretopili denar v žepe petnajstim ljudem. Jaz tega ne razumem. Lahko se pa poistovetim z zgodbo iz preteklosti, ko so nekateri pretopili res v žepe petnajstih ljudi, in to predvsem pri Factor banki in Probanki. Mogoče se z njimi poistovetite, mogoče iz njih črpate navdih, presodite sami. V Novi Sloveniji – krščanskih demokratih delamo za vse ljudi, pri nas je človekovo dostojanstvo na prvem mestu. Zelo cenimo svobodo, varnost in tudi pravičnost. Pa poznam en sistem, ki pa je v preteklosti, ki ga vi tako opevate, skrbel samo za svoje; in to je bil čas socializma. Ta čas smo pa 30 let nazaj tudi zavrnili. Mogoče še kar se tiče primerjave javnega zdravstva pa urejenega gospodarstva. Kolega Lenart, s katerim imava zelo podobne poglede na področju slovenskega lesa in kaj bi bilo treba z njim narediti, mogoče samo taka čisto mladostniška opazka, da urejeno gospodarstvo ureja prosti trg. Upam, da se tukaj strinjava. Urejeno zdravstvo se pa plačuje iz javne blagajne, iz zdravstvene blagajne in nek del tudi od vseh nas, ki vsak mesec plačujemo osnovno in dodatno zdravstveno zavarovanje. Na tem mestu strašiti ljudi s privatizacijo in na tem mestu uporabljati Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju in strašiti ljudi s privatizacijo ni na mestu, ker ti dve zadevi nista enaki. Najlepša hvala za pozornost. Nekaj časa si bom še pustil, mogoče za repliko. Hvala.
Hvala lepa. Predlagatelj Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala. Zelo na hitro. Ko je predgovorec iz Nove Slovenije začel govoriti, je imel na uri 6 minut, potem so prišli na 4 minute in 38 sekund, v vsem tem času je govoril o Levici, ne o slovenskem zdravstvenem sistemu. Potem je nadaljeval nekaj o Slovenski vojski z nekaj floskulami o sociali in zdravstvu, nato se je dotaknil investicij, ki nas, če nas sploh, čakajo pod vlado Janeza Janše kot plod nekega posebnega zakona. Gospe in gospodje, infekcijska klinika sredi epidemije, nujna investicija, višina 100 milijonov evrov. Tomaž Gantar, nekdanji minister za zdravje, brez kakšne posebne ljubezni do njega, je želel ta denar zagotoviti, pa je povedal javno za medije, da bodo to zelo težko storili, pač zaradi vladnih prioritet, kot so. Te prioritete pa pravijo, da je treba zdravstvo razsekati in privatizirati, namesto investirati v javno dobro in v javne bolnišnice. Posledica razkrajajoče se privatizacije v javnem zdravstvenem sistemu so navsezadnje tudi čakalne dobe. Edini način, da mi to obrnemo, je, da primerno investiramo v javni zdravstveni sistem, zato v Levici tudi danes predlagamo to eno stvar, o kateri pa gospod Černigoj ni govoril, to je proračunska varovalka za sofinanciranje zdravstvene blagajne, saj pravi, če imamo v javnih bolnišnicah proste kapacitete, prostore, kadre, material in tako naprej in bi lahko pomagali pacientom, le da za to ni denarja z naslova prispevkov, naj vskoči država, naj to financira. Zelo preprosto. Javno zdravje naj bo prioriteta. Proračunska varovalka gre v tej smeri, enako kot ima pokojninska blagajna varovalko, da se primanjkljaj financira iz proračuna in penzije lahko na TRR-je upokojencev vedno pridejo, ne glede na to, ali v gospodarstvu vlada kriza ali ne.
Hvala lepa. Repliko ima Andrej Černigoj. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Mislim, da smo se tukaj narobe razumeli oziroma sem bil narobe razumljen, da Nova Slovenija je v preteklosti že dokazala, da je marsikaj naredila in to tudi storila, in bo storila tudi v prihodnje. Na drugi strani pa žal imamo nekatere ljudi, ki veliko govorijo, ničesar pa ne pokažejo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dejan Židan. Pripravi naj se Željko Cigler.
Hvala, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Najprej bi se rad gospodu poslancu Andreju Černigoju zahvalil. Vi ste eden redkih na desni strani, ki veste, da smo bili v socializmu in ne v komunizmu pred samostojno Slovenijo. To cenim, upam, da ne boste deležni kakšne ostre obdelave od svojih političnih somišljenikov. Dejstvo pa je, da tisto, kar ste zgrešili, je pa naslednje. V socializmu je bil zdravstveni sistem kar korektno urejen, marsikomu tudi za zgled. In ljudje so čutili, da ko potrebujejo zdravnika, pridejo tudi do težkih operacij. In kot drugo, čutila se je neka enakost, ki si jo tako zelo želim. Torej težava je, da vseh teh pridobitev socializma nismo znali nadgraditi in izboljšati, ampak se jih zadnjih 30 let skuša razgraditi. Ob tem je slovenski zdravstveni sistem na marsikateri točki še vedno dober ali zelo dober in tudi zelo konkurenčen v primerjavi z drugimi. In jaz ne bi rad, da se kar naprej pljuva po zdravstvenem sistemu, po zdravnicah in zdravnikih, po medicinskem osebju, zdravstvenem osebju, medicinskih sestrah, tehnikih in podobno. Težava je pa naslednja. Prva težava, s katero se ubada tudi današnji zakon, je, da financiramo tudi v relativnem in absolutnem znesku relativno malo v slovenski zdravstveni sistem. O tem vse številke govorijo, to ni stvar ideološke debate, da levi in desni verjamemo ali ne. Malo financiramo. Ob tem je pa še eno dejstvo, da pa sploh država minimalno financira v primerjavi z državami, ki bi jim radi bili podobni. Če financiraš malo in premalo, pričakovati potem, da bo dolgoročno vrhunska usluga, enostavno ne gre. Saj nekaj časa zaradi dobrih praks iz preteklosti, tudi nakupljene opreme iz preteklosti, še gre, po tridesetih letih pa se je izkazalo, da tako naprej več ne gre. Torej financiramo premalo. Kar moram še povedati, zakaj tako opazujemo javno financiranje in zakaj imamo mi na tej strani toliko pomislekov proti zavarovalnicam. Poglejte samo odgovore na moja poslanska vprašanja, ki sem jih postavljal, kje je denar, ker se je lansko leto zbralo dosti denarja, storitev je bilo pa veliko manj financiranih s strani zasebnih zdravstvenih zavarovalnic. Potem sem, hvala bogu, odkril teh 62 milijonov, deponiranih na rezervacijah; jaz upam, da bo to v celoti izkoriščeno. Ampak še ena druga stvar. Če boste pogledali odgovore na poslanska vprašanja – so zelo korektni odgovori in tu se moram ministru za finance zahvaliti –, kaj razkrijejo. Razkrijejo, da če zbira državni zavod za zdravstveno zavarovanje denar in ga potem pošilja v zdravstvo za svoje delovanje, menedžiranje in vse ostalo, kar počne, potrebuje samo 1,3 %. Če kakšno promilo zgrešim, mi prosim oprostite. Izjemno malo ima torej teh režijskih stroškov in podobno. Velika večina denarja gre nazaj v zdravstvo ter za vse ostalo, za kar se denar nabira. Ko pa zbirajo zasebne zdravstvene zavarovalnice, saj mene ne moti dobiček, saj dobiček, ki ga prikazujejo, ni tako zelo velik, 10 ali 16 milijonov, pa še država, če je racionalna, pobere davek na dobiček. Težava je v tem, ker neverjetno velike številke uporabijo za lastno delovanje. In tu se ne pogovarjamo o 1 %, pogovarjamo se o več kot 8 % denarja, ki bi moral iti v zdravstvo, pa ne gre v zdravstvo. Zato je naš skupni predlog bil – in tudi to je bil eden od razlogov, pri tem se pa strinjam z Miho –, da je verjetno prejšnja koalicija razpadla, ker je vpliv na posamezne dele političnega prostora teh, ki želijo obdržati zasebne zavarovalnice, tako zelo velik. Pa mene ne motijo zasebne zavarovalnice, če se tam ljudje zavarujemo za neke dodatne usluge, ampak dopolnilno zdravstveno zavarovanje pri nas je v bistvu, pa če si priznamo ali ne, enostavno oblika obveznega. Vsak mora biti zavarovan, kajti če ni in če pride do resne bolezni, je enostavno financirati ne more. In je to torej neka oblika obveznega. Jaz ne vem, kaj je bilo v preteklosti, razen tega, da je takrat že zmanjkovalo denarja v splošni, torej v javni blagajni. In ker niso upali prispevka dvigniti, so uvedli to nesrečno obliko dopolnilnega, ki je pa obvezna oblika. Torej če bomo to uspeli rešiti; pri tej vladi sicer ne, ker ima drugačen ideološki predznak in bi rada vse dala na zasebne, pa pozablja, da potem zasebne bodo 8 % zbranega denarja porabile za menedžiranje, pa še njihov legitimni cilj je dobiček. Druga zadeva, ki jo želim povedati. Jaz sem prvi, ki se zavedam, da največji sovražnik javnega zdravstva je javno zdravstvo samo sebi. Saj to vsi vemo. Isto kot največji sovražnik javnega šolstva je javno šolstvo samemu sebi. Če bi javno zdravstvo delalo zelo učinkovito, bleščeče in ne bi bilo takšnih in drugačnih odklonov, bi splošna javnost, ki na koncu kljub vsemu odloča, bila velik pristaš javnega zdravstva kakor javnega šolstva še vnaprej. Z vsako afero, z vsako anomalijo, ki se ne reši, podpora javnemu zdravstvu pada, težava pa je naslednja, da tisti, ki potem ga več ne podpirajo, ne vedo, recimo kaj pomeni amerikanizacija zdravstva, ker nimajo izkušnje s tem. Ko pa prideš v amerikanizacijo zdravstva, pa več ni povratka nazaj. Jaz bi si silno želel, da bi se v bistvu več naredilo v to, da bi bilo javno zdravstvo bistveno bolj učinkovito. Vem, da na desni strani radi očitate – saj ste bili ves čas na oblasti. Pa mimogrede, jaz sem znotraj politike od maja 2010 pa ni bila vedno ta stran na oblasti, bila je tudi druga stran na oblasti. Nehajmo s tem. Ampak dejstvo je, da zadnji resni poskus, pa sem v tistih vladah, kjer sem bil, prosil ves čas, da to naredijo, je bil v času vlade Boruta Pahorja minister gospod Dorjan Marušič, ampak on ni bil pristojen za Zakon o zavodih, bila je pristojna gospa Irma Krebs Pavlinič – upam, da sem pravilno izgovoril oba priimka –, ki je zmogla, da je naredila spremembo Zakona o zavodih, da bi vodenje zavodov, tudi zdravstvenih, pa ne samo zdravstvenih, postalo bolj učinkovito ter da bi bili državljanke in državljani ponovno ponosni na delovanje slovenskih bolnišnic, univerz in vsega ostalega, kar ta zakon ureja. Tisti zakon je bil v veliki meri usklajen, so pa očitno bili tudi tam neki silni lobistični pritiski, da ni bil nikoli sprejet. Milojka Kolar, ki je bila naslednja zdravstvena ministrica, s katero sem se lahko pogovarjal, je imela željo, ni je pa realizirala, ker je videla, da ni neke splošne želje, da gre ta zakon naprej, da bi ga naredila za zdravstvo. Če bi to uspela narediti, bi veliko naredila. Če hočemo, pa mislim, da mora biti skupna želja, da javno zdravstvo utrdimo, mi bi morali narediti tako, da bi bilo bolj učinkovito. Torej ta zakon potegniti iz predala, pogledati tisto, kar je dobro, pogledati tudi tisto, kar ni dobro, ker tudi take stvari so v tem času, sigurno smo že tako daleč prišli, in potem s tem omogočiti, da bi se javne zdravstvene ustanove vodile bolj učinkovito. Tisto, kar mene definitivno moti in ne razumem, je pa naslednje. Ko mi financiramo v tisti del javnega zdravstva, ki niso koncesionarji, mimogrede, čeprav sem na levi strani, jaz do koncesionarjev nimam negativnega prizvoka. Poznam marsikoga, je pač izkoristil možnost, ki je bila, in moram reči, da kolikor sam poznam posamezne koncesionarje, dosti pa jih ne poznam, to pa le moram povedati, vidim samo številke, ugotavljam, da so izjemno učinkoviti, da recimo v neki enoti časa, ali je to en teden, en dan, pa še sedaj ne razumem, kako je možno, ker ljudje so ljudje, naredijo več kakor v javnem zdravstvu, v recimo državnih bolnišnicah, lahko rečem državne, ker država v njih financira. Pa so isti ljudje, dopoldne tukaj, popoldne tam. Ampak ali veste, kaj to pomeni? To pomeni, da v bistvu je vodenje pri koncesionarjih bolj učinkovito, so v končni fazi tudi manjše ustanove in seveda moraš nekaj narediti in dovolj, da moraš narediti. V državnih bolnišnicah pa je odvisno od lastne, osebne motivacije. To je tisto, kar je tudi gospod Samo Fakin ugotovil, kako velike razlike pri posameznih izvajalcih so, pa so enako plačani v resnici. Ampak tega mi ne bomo naredili in rešili na način, da bomo v bistvu denar javnemu zdravstvu odtegovali pa ga dajali v zasebno zdravstvo, tega ne bomo rešili. S tem bomo v javnem zdravstvu naredili samo še večjo krizo. Mi se moramo zavedati, da v bistvu dajemo v zdravstvo premalo denarja. Točka B, jaz se povsem strinjam, da glede na to, kar sem bral pa videl, okej, v parlamentu je večinoma tako ali tako politično preigravanje sem pa tja. Ko slišiš neke močne obtožbe, jaz ne vem, če držijo ali ne, ko včasih letijo, ampak ko pa bereš recimo časopise, strokovna mnenja in podobno, ugotoviš, da je treba javno naročanje urediti. In da v celoti sprejemam sistem, ki so ga predlagali zdravniki, mislim, da je osem ali devet zdravnikov; mislim, da so v skupini zdravstvo.si. Upam, da nisem napačno izgovoril, ampak ideja je fenomenalna. Veste, kaj so oni rekli? Oni so rekli, v bistvu vzemimo sistem referenčnih cen v nekih državah, ki jih cenimo, in referenčne cene pomenijo, da ko mi nabavljamo zdravstvene aparature, material, karkoli, v bistvu se morajo nabave v bolnišnicah, v domovih gibati znotraj teh referenčnih cen. Drugače so pa dali neko drugo rešitev. In meni ni bilo super, ko sem potem prebiral razloge, so jih tudi javno objavili, in sem potem tudi takoj, ko sem videl, da v bistvu jim ni uspelo prepričati vladne administracije, da je ta ideja dobra, sem jih javno preko pisnega poslanskega vprašanja podprl, vem, da so me potem dva ali trije celo podpirali. Na moji strani je bilo celo od koga slišati čudno vprašanje – Ej, pozitivno te omenja zdravnik, ki se je ves čas družil z desnimi. Ja, pa kaj, to pa meni res ni pomembno, ali je desni ali levi zdravnik, meni je pomembno, da je zdravnik, ki dela v skladu s svojo prisego in da dela dobro v korist pacientov, tako kot mora. In to, kar je zanimivo, ta sistem, ki so ga oni predlagali, in skozi moje oči je rešitev marsičesa, ni bil sprejet. Jaz upam, da o tem, ko zdaj v bistvu sprašujemo, pa je to postala tudi javna tema, da si bomo kot politika pa le premislili. Če kdo, imajo zdravniki, ki so opazovali vso korupcijo in potencialno korupcijo, včasih mogoče niti ni korupcija, ampak je samo nespretnost, neveščost dela, verjetno, če kdo, oni vidijo, kaj se dela narobe; in če so pripravljeni pomagati, dajmo jim prisluhniti. Ampak ponovno se vračam k javnim, k državnim ustanovam. Jaz sploh ne razumem sistema, da v bistvu se govori – Ja, dajmo k zasebnim izvajalcem, ob dejstvu, da imamo državne ustanove nepopolneje, da imajo kapacitete. Zdaj si zamislite, tudi z državnim denarjem so izgrajeni prostori, kupljene mize, operacijske, in ne vem kaj še vse, kakšne drage aparature naročene, kakšne stanejo tudi čez milijon evrov, so kupljene. In človek bi racionalno pričakoval, da potem v teh državnih prostorih so te aparature izkoriščene, ne vem, nekatere bi morale biti tudi recimo 80-odstotno. To v praksi pomeni, da bi redno delo, ena moja sorodnica je delala v kliničnem centru v Nemčiji in mi je nekaj zelo zanimivega povedala. Je rekla: Veš, pri nas zdravniki nimajo težave nabaviti aparaturo, ampak če je ne uporabljajo, so pa že bivši. Kaj je hotela povedati? V tem kliničnem centru, ne bom zdaj imena govoril, ker ni tako pomembno, ko nabavijo aparaturo, se točno ve, da dragi zdravstveni pregledi za ljudi, ki so v bolnišnicah, bodo potekali čez noč, redno delo pa poteka ves čas dopoldan in popoldan. In ko prebiramo v slovenskih bolnišnicah, kako so drage aparature izkoriščene samo, če so, eno izmeno, marsikdaj pa tudi to ne, potem mora biti kontra vprašanje, kaj v teh javnih ustanovah narediti, da če že imamo drage aparature, pa morajo biti, da so izkoriščene 60-odstotno, 80-odstotno. O tem bi jaz želel, da se pogovarjamo, pa se sploh ne pogovarjamo. Pogovarjamo se samo o tem, kaj narediti, da delo vzeti iz državnih bolnišnic in jih dati v zasebne roke. To je pa tako napačna pot, ampak ljudje, ker nimajo izkušenj z amerikanizacijo sistema, seveda mislijo, ker so nezadovoljni s kakšno obliko javnega dela – Ej, bo v privatnem boljše. Ne bo, poglejte v tujino in dajmo vsi skupaj narediti, da bo javni del, torej tudi državne bolnišnice delale maksimalno dobro, učinkovito naprej, pa bolj financirati bo treba. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Željko Cigler. Pripravi naj se Luka Mesec. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Prisluhnil sem posebej gospe državni sekretarki, ko nam je dajala odgovore, in še posebej me je zaskrbelo to, kar je povedala, da se 30 let nazaj pa v časih, ko smo študirali tako ona kot jaz, do danes se v prostorskem smislu oziroma tudi v potrebnih kadrih, če je potreba kadrov v javnem zdravstvenem sistemu, kar se dogaja, ni spremenilo nič, da so to kritične točke, ki jih je treba nasloviti. Moram reči, da se s tem strinjam, in upam, da sem pravilno citiral vaše besede. Čeprav, gospa državna sekretarka, jaz bom pa naprej rekel, za to, da pa zagotovimo dovolj kadra v javnem zdravstvenem sistemu, in kot je kolega Židan rekel, da bodo kapacitete polno funkcionirale 24 ur na dan, če so potrebe po zdravstvenih storitvah take v naši državi, je pa treba zagotoviti zdravstvenemu sistemu več denarja. In denar ne more biti odvisen samo od prispevkov pa dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Vir financiranja mora biti stabilen. Stabilen takrat, tudi če je kriza, če so zdravstvene potrebe velike, mora zagotoviti denar. Prioritetno, pred orožjem, pred dragimi zasebnimi zavarovalnicami, pred nepotrebnimi davčnimi reformami, ki bodo odnesle ogromno prihodkov javnim financam. Kot je razvidno iz podatkov Evropske komisije – pazite, Evropske komisije – in tudi našega NIJZ, denarja v slovenskem zdravstvu ni dovolj, to bi rekel gospe Brinovšek, ko je govorila prej, da je denarja dovolj, samo drugače ga je treba prerazporediti. Vsa sredstva za zdravstvo v deležu BDP vztrajno padajo že, kot sem rekel, od leta 2010, prav tako pa pada delež javnih virov, ki so namenjeni za zdravstvo. In glede na relativno rast BDP to pomeni, da je za zdravstvo namenjeno vse manj. Če smo leta 2010 dali 8,6 % BDP, damo danes 7,9 %, potrebe so pa večje pa še bolj stari smo. Tudi jaz. Javna sredstva so bila leta 2010 po evropskih podatkih v Sloveniji za zdravstvo 6,3 % BDP, danes pa 5,8 %; oziroma od 7,9 % BDP, ki ga damo za zdravstvo, 2,1 % moramo zagotoviti iz lastnih žepov, pri tem da je ogromna, celo velika večina ljudi v tej državi če že ne pod pragom revščine, ampak malo nad pragom revščine. Od kod naj si ti ljudje zagotovijo denar?! In rekel bi tole, na potrebo po finančno stabilnem financiranju zdravstva v Sloveniji nas opozarjajo ti podatki, predvsem potrebe po zdravju ljudi v Sloveniji, to je prva zaveza, ki si jo moramo zadati, da jo rešujemo, zdravje ljudi v Sloveniji in s tem tudi njihova življenja. Predvsem pa tudi Poročilo Evropske komisije o državi Sloveniji leta 2020, kjer piše, da se odhodki za zdravstvo povečujejo, financiranje pa je izrazito ciklično in pada in je premalo. Pazite, EU nas opozarja. Slovenska demokratska stranka, ali ste si tudi tukaj v nasprotju s Komisijo? In rad bi tole rekel, odvisnost zdravstvenega sistema od prispevkov pomeni, da je sistem na ravni financiranja izredno cikličen. Za sistem, kot je pa zdravstveni, ni pa nobene cikličnosti. Tam je treba zdravstveno dejavnost izvajati ali pa ugotoviti, da ljudem moramo vrata zapreti, tega pa verjetno v tej Sloveniji ne bomo naredili. Zato mislim, da je treba podpreti to proračunsko varovalko notri zaradi ljudi. In še tole, gospa državna sekretarka, ko ste rekli, zakon bo vplival na fiskalno vzdržnost. Bomo pa prerazporedili sredstva v proračunu Republike Slovenije. Na prvem mestu mora biti človek in da se mu zagotovi zdravstvena pomoč. V protikoronskih ukrepih se je vlada sklicevala vseskozi zlasti na to, da je izpostavljala, da moramo najprej upoštevati pravico človeka do zdravja, do življenja. Ja, zato pa zagotovimo denar, da bo to mogoče. In še samo tole bi na koncu rekel. Žal predstavnik Stranke Alenke Bratušek je rekel, da takšnih obvez v Sloveniji, kot jih zdajle v Levici predlagamo – ampak to predlaga stroka, to predlagajo vsi, ki se minimalno spoznajo na finančne razmere v zdravstvu –, je rekel, da tega si v Sloveniji ne moremo privoščiti. Jaz ga bom pa vprašal, z vsem spoštovanjem do njega. Kaj pa je alternativa tega, da si tega ne moremo privoščiti, da za javno zdravstvo ne bo dovolj denarja, da bo to nedostopno, da bo to preprosto razpadlo? Ali se zaveda, kakšne posledice temu sledijo? Zato mislim, da bi morali danes enotno v tem državnem zboru podpreti predlog, da se sistem zdravstvenega varstva v Sloveniji stabilno financira. To pa je, da je proračunska varovalka zadaj. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima državna sekretarka Alenka Forte. Izvolite.
Hvala. Ob razpravi poslanca sem vesela, da poznate podatke iz evropskih držav, da poznate poročilo OECD pa Evropske komisije; in upam, da ste to v celoti prebrali. Upam, da vam je to tudi podlaga za širše razmišljanje. Zdravstvene sisteme imamo različne, to je v pristojnosti države, vendar bi veljalo, da se Slovenija zgleduje po dobrih modelih, po evropski pravni praksi. Izpostavila bi Švedsko, Nizozemsko, Avstrijo. Imamo kup dobrih modelov in glede na to, da 30 let nismo naredili premika, bi res veljalo vse dobro preštudirati in izbrati najboljše modele, ki jih Evropa ima na dlani.
Hvala lepa. Predlagatelj Miha Kordiš, izvolite.
Hvala. Seveda je zdravstveni sistem razmeroma kompleksen, ampak spet se nam ni treba pogovarjati o raketni znanosti, če verjamemo v to, da je zdravje človeka njegova pravica, ne pa da gre za biznis, to kot prvo. Kot drugo; ena stvar, ki je ni treba preštudirati, se je pa treba po njej vzorovati, je, kje imajo razvitejše zahodne države postavljeno politično prioriteto financiranja zdravstva iz javnih virov. Prej sem vam navedel podatek – 5,9 % BDP je obseg javnih sredstev, ki ga v zdravstvu namenjamo v Sloveniji, 7,2 % BDP je obseg javnih sredstev, ki ga namenjajo v povprečju razvitih držav Evropske unije. Govorimo o odstotku BDP, se pravi, da ni na stvari, ali je neka država revnejša ali je bogatejša, ampak kakšno prioriteto in kakšen poudarek daje na financiranje zdravstva iz javnih virov. Če se hočemo z razvitimi primerjati na tem mestu in če jih želimo dohiteti, potem bi morali na letni ravni investirati v javni zdravstveni sistem dodatnih 500 oziroma 600 milijonov evrov iz proračuna. Toliko je razlika v odstotku BDP med 5,9 in 7,2, kolikor bi morali nameniti. Zakaj tega politični esteblišment ne dela? Ker mu zdravstvo ni prioriteta. V Levici bi radi ta trend obrnili, stvari postavili na svoje mesto, državljankam in državljanom zagotovili kakovostno zdravstveno oskrbo in s tega vidika tudi predlagamo proračunsko varovalko za financiranje javne zdravstvene blagajne, ki je plačnik materiala in storitev v slovenskem zdravstvu, da če je v bolnišnicah dodatni prostor, dodatna mašinerija in kader, pa se iz prispevkov v blagajno ne steče dovolj denarja, potem naj vskoči in dofinancira država. In čakalne vrste se bodo skrajšale.
Hvala lepa. Kot zadnji prijavljeni razpravljavec ima besedo Luka Mesec. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi v bistvu nadaljeval kar tam, kjer je Željko Cigler zaključil. Na prvem mestu mora biti človek; to je v bistvu srž našega predloga. Naš predlog, čeprav je debata šla zelo na široko, v bistvu predlaga eno stvar, in to je, da zdravstvo ne sme biti odvisno od gospodarskih ciklov, ker trenutno je situacija pri nas naslednja. Pride gospodarska kriza, firme odpuščajo ali pa se zapirajo, ljudje so brezposelni, manj je plačanih prispevkov in ker je manj plačanih prispevkov, se zoži zdravstvena blagajna. In zato zdravstvena blagajna zmore pokriti manj operacij, manj pregledov, kot jih je prej. Zdravje v naši državi pod sistemom, kot ga poznamo sedaj, je odvisno od gospodarskega cikla. V krizah je naša zdravstvena blagajna zmožna financirati manj kot v časih debelih krav gospodarskega razcveta. In to dvoje je treba razvezati, še posebej, ker vemo, da kriza prihaja. Imeli smo covid-19 v letu 2020, imamo covid-19 v letu 2021, ampak vsak, ki si lahko pogleda javno dostopne podatke o tem, kaj se je v tem času dogajalo v zdravstvu, lahko vidi, da se resna kriza na zdravstvenem področju šele pripravlja. Onkološki inštitut je že v prvi polovici lanskega leta poročal, da je bilo bistveno manj odkritih rakavih obolenj v letu 2020, kot jih je bilo leto prej, in vse številke gredo v to smer. V letu 2020 – pa govorim samo za prvo polovico, niti ne za drugo, kjer so se stvari še zaostrile – je bilo kar 19 % manj obravnav v specialistični ambulanti kot eno leto prej. Bilo je 13 % manj bolnišničnih obravnav kot leto prej. Če pogledate na zdravstvenem portalu ali pa v podatkih NIJZ, boste videli, da je praktično pri vseh boleznih za okoli 10, 15, 20, nekje tudi 25 % padlo število pregledov ali pa obravnav. Vemo, da zdravje ni stvar, ki bi se kar sama od sebe popravila. Ljudje, ki niso prišli pravočasno do pregleda, se bodo verjetno čez nekaj mesecev ali pa čez leto vrnili k zdravniku s hujšimi težavami, kot so jih imeli leto prej; in naše zdravstvo na to ni pripravljeno. Zato pravimo, da če hočemo ohraniti javno zdravstvo, če hočemo ohraniti to zdravstvo dostopno, je treba omogočiti, da se zdravstvo v naslednjem obdobju pokrije iz proračuna. Denar tukaj ne bi smel biti problem. Država je porabila do zdaj, v letu 2020 in 2021, okoli 7 milijard evrov za boj proti korona krizi in zdaj se tukaj pogovarjamo o tem, ali smo pripravljeni razpreti mošnjiček, zato da bomo zdravstvo ohranil javno in vsem dostopno. Jaz mislim, da tukaj mora biti odgovor enoznačen, na prvem mestu mora biti človek. Ne vem, kako si lahko predstavljamo državo, ki ima zapisano v svoji Ustavi, da je socialna, kjer vsi govorimo, da je ta država zgrajena na medsebojni solidarnosti, da bomo gledali, kako se nam čakalne dobe daljšajo, da bomo gledali, kako ljudje ne bodo prihajali do pravočasnih pregledov, obravnav, posegov, in da bomo rekli – oprostite, ampak proračun dodatnih stroškov za zdravstvo ne bo pokril. Mislim, da se to vsem, ne glede na politično barvo, mora zdeti enako nesprejemljivo. To se zdi nesprejemljivo konec koncev tudi Zavodu za zdravstveno zavarovanje, ki je naš zakon, prvič ko so začeli zvoniti ti alarmi, to je bilo junija lansko leto in smo mi ta zakon prvič vlagali, tudi javno podprl. Rekli so – potrebujemo dodatna sredstva, ker je jasno, da kriza v zdravstvu prihaja. Ljudje, ki v zadnjih dveh letih niso prišli do obravnav ali pa niso prišli pravočasno do obravnav, se bodo vrnil, naše zdravstvo pa ne bo imelo denarja, da bi jim preglede in posege zagotovilo. Vem, da denar ni edini problem v zdravstvu. So seveda tukaj tudi organizacijski problemi in ostale stvari, ki jih bomo morali rešiti, ampak denar konec koncev je nekako kontekst, znotraj katerega moramo tudi razumeti, kaj lahko naše zdravstvo nudi in česa ne. Kot je prej kolega iz LMŠ že zelo jasno povedal, v Sloveniji na prebivalca letno zberemo približno 2 tisoč evrov za zdravstvo, v Avstriji in Nemčiji zberejo enkrat več, 4 tisoč evrov za zdravstvo na leto, pri čemer gre pri nas tisoč evrov za plače, tisoč evrov za investicije, v Avstriji in Nemčiji gre 2 tisoč evrov za plače, 2 tisoč za investicije; in zato imajo tam seveda, primerjalno gledano, toliko boljše zdravstvene storitve za svoje prebivalce. Kakorkoli, kot rečeno, na prvem mestu nam mora biti človek, na prvem mestu nam mora biti družbena solidarnost in ne smemo si privoščiti, da se zbudimo v državi, kjer bomo zaradi pomanjkanja sredstev ljudem odtegnili osnovno človekovo pravico; in to je pravica do zdravja. Zato bom seveda tudi sam zakon podprl in apeliram na vse ostale, da ne glede na razprave in jasne opredelitve o svojih pozicijah do glasovanja še enkrat razmislite.
Besedo ima državna sekretarka Alenka Forte.
Hvala. Poslancu gospodu Luki Mescu. Obžalujem samo, da včeraj ob obravnavi interventnega zakona niste tako pogosto postavljali v središče človeka in njegovih potreb, da ste se bolj bojevali za status javnih zavodov in niste izpostavljali človeka in njegovih potreb. Hvala, da ste to naredil danes.
Hvala lepa. Predlagatelj Miha Kordiš, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ko v Levici rečemo, da je na prvo mesto treba postaviti človeka v zdravstvu, to pomeni, da je zdravstvena oskrba nekoga njegova pravica kot človekova pravica. Nekaj, kamor greš z zdravstveno kartico, ne greš tja z bančno kartico, nekaj, kaj izvajajo inštitucije zaradi tega, ker imajo družbeni mandat za zdravljenje; in ne da se zdravljenje opravlja kot biznis, na katerem bo nekdo zaslužil. Ko oblast govori o tem, da je v središče treba postaviti človeka, je to samo ena izmed različic variante, da mora denar slediti pacientu oziroma da se morajo javna sredstva pretovarjati v zasebne žepe. S proračunsko varovalko, vgrajeno v zdravstveno blagajno, se seveda zmanjša manevrski prostor, ki ga oblast ima za privatizacijo zdravstva, zato tudi tej varovalki nasprotuje. Ker če se v splošnem dogovoru ugotovi, da imajo bolnišnice proste kapacitete, kadrovske in prostorske, je tu država, da te proste kapacitete mobilizira in financira, to pomeni proračunska varovalka. Proračunska varovalka pomeni pa tudi to, da je financiranje slovenskega zdravstva bistveno manj na udaru takšnih in drugačnih kriz kapitalizma. Sistem financiranja zdravstvene blagajne bazira na vplačanih prispevkih. Ti prispevki so seveda vezani na zaposlitve, na število delovnih mest, na pogodbe o zaposlitvi, višino plač in tako dalje. In kaj se zgodi, ko pride kapitalizem v krizo? Gospodarstvo se skrči, število delovnih mest se zmanjša, vplačila z naslova prispevkov v slovensko zdravstvo pa zato upadejo. Pa to ravno v razdobju, ko so psihosocialne stiske ljudi najhujše in se naprej prevajajo tudi v potrebo po še močnejši zdravstveni oskrbi. Zato je treba poskrbeti za zdravstveno blagajno in za financiranje zdravstva na enak način, kot velja že za pokojninsko blagajno. To v slovenski zakonodaji že imamo za področje pokojnin, v Levici pravimo samo, da je enako dobro ureditev treba prenesti tudi na zdravstveno področje. Ne glede na to, kako gre gospodarstvu, v kakšni kondiciji je akumulacija kapitala, zdravstvo država mora financirati kot človekovo pravico, ljudje ne smejo biti talec kapitala in njegove akumulacije.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predstavnik predlagatelja. Želite besedo? Ne. Predlagatelj? Da. Izvolite, imate besedo.
Zaključna beseda. Proračunska varovalka, proračunsko financiranje javne zdravstvene blagajne v resnici ni nekaj, kar je zraslo na zelniku Levice kot nek nor socialistični ukrep, kot ga želijo nekateri v današnji razpravi slikati. To je pobuda, ki prihaja iz Zavoda za zdravstveno zavarovanje samega. Zavod za zdravstveno zavarovanje skupaj z bolnišnicami vsako leto sproti pripravlja splošne dogovore, v katerih se določi, kateri posegi se bodo izvajali, kje se bodo izvajali, koliko bodo te zadeve stale. Zato ima tudi približen pregled nad potrebami, ki v naši družbi obstajajo. In te potrebe so velike. Navsezadnje jih ugotavlja celo vladna koalicija, s tem ko želi na vrat na nos skrajševati čakalne vrste oziroma vsaj argumentira svoje zakonske akcije na način, kot da želi skrajševati čakalne vrste. Ampak te čakalne vrste se bodo skrajšale samo tako, da okrepimo javni zdravstveni sistem, kar pa pomeni dodatne investicije v prostorske kapacitete javnih bolnišnic, pomeni pa tudi dodatna sredstva za financiranje storitev, materiala, za kader in tako naprej. Od kod naj ta denar pride, če ne iz državnega proračuna. Koliko mi lahko zberemo iz prispevkov, to je neka omejena številka, poleg tega je odvisna od cikličnih gospodarskih gibanj. Proračun Republike Slovenije na drugi strani je pa veliko bolj robusten akumulator naših skupnih sredstev, vprašanje je le, kje so naše politične prioritete, da se ta naša skupna, iz davkov zbrana sredstva, investirajo. Vlada Janeza Janše pravi – zasebno zdravstvo in kupovanje orožja, Levica pravi – javno zdravstvo in zdravje kot človekova pravica.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ni interesa, zato splošno razpravo zaključujem. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v petek, 9. julija 2021, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O DODATKU K POKOJNINI ZA DELO IN IZJEMNE DOSEŽKE NA PODROČJU ŠPORTA, V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 12 poslank in poslancev s prvopodpisanim Matjažem Hanom. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja Gregorju Židanu. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči! Spoštovani državni sekretar! Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o dodatku k pokojnini za delo in izjemne dosežke na področju športa. Republika Slovenija z Zakonom o dodatku k pokojnini za delo in izjemne dosežke na področju športa vzpostavlja sistem nagrajevanja vrhunskih športnikov po končanju aktivne kariere, ki so s svojimi športnimi uspehi pomembno prispevali k mednarodnemu ugledu in prepoznavnosti države. Vrhunski športniki, dobitniki medalj z olimpijskih iger, s svetovnih prvenstev so tako upravičeni do dodatka k starostni in invalidski pokojnini. Pokojnina pa je sestavljena iz pokojnine kot seštevka vplačil v pokojninsko blagajno in dodatka. Socialni demokrati smo že ob sprejetju zakona leta 2017 v svojem stališču še posebej pozdravili, da so v tem zakonu med upravičence do dodatka k pokojnini vključeni tudi športniki invalidi. Poudarili smo, da njihovi dosežki ravno tako pomembno prispevajo k razvoju športa, saj so njihovi uspehi na športnem področju oplemeniteni z navdihujočimi zgodbami, ki pričajo, da je navkljub preprekam mogoče doseči tudi vrhunske rezultate. Ravno zaradi tega razloga smo vložili predlog novele Zakona o dodatku k pokojnini za delo in izjemne dosežke na področju športa, s katero odpravljamo diskriminacijo in neenako obravnavo vrhunskih športnikov invalidov. Z novelo zakona predlagamo, da se krog upravičencev do dodatka k pokojnini, ki je določen v prvem odstavku 3. člena zakona, razširi na vrhunske športnike invalide, dobitnike medalj s svetovnih prvenstev v paraolimpijskih kolektivnih in individualnih športnih disciplinah ter na dobitnike medalj s svetovnih prvenstev gluhih. Svetovna prvenstva namreč v sistemu športa invalidov in neinvalidov ne glede na sistem organizacije športnih panog in zvez zasedajo primerljiva oziroma enakovredna mesta. Da gre v tem primeru za diskriminacijo vrhunskih športnikov invalidov, je v svoji oceni o diskriminatornosti zakona ocenil Zagovornik načela enakosti. 2. člen Zakona o varstvu pred diskriminacijo namreč izrecno zagotavlja varstvo pred diskriminacijo na podlagi osebne okoliščine na področjih, povezanih s socialno zaščito, vključno s socialno varnostjo in socialnimi ugodnostmi. Da gre pri tem vprašanju za neenako obravnavo posameznikov, pa je razsodilo Vrhovno sodišče, saj je v reviziji postopka zoper sodbo Upravnega sodišča razsodilo, da se morajo športni dosežki športnikov invalidov s svetovnih prvenstev paraolimpijskih disciplin prav tako upoštevati pri odločitvi o dodatku k pokojnini za vrhunske športnike invalide. S sprejetjem predlagane novele bomo tako jasno zapisali zakonsko določilo, da so do dodatka za pokojnino upravičeni tudi športniki invalidi, ki so prejeli medaljo s svetovnih prvenstev paraolimpijskih disciplin, s svetovnih prvenstev gluhonemih, s čimer bomo odpravili diskriminacijo in zagotovili enako športno obravnavo športnikov in športnikov invalidov. Verjetno bo kaj kmalu dosežke z olimpijskih in paraolimpijskih iger moč gledati na televiziji in navijati za naše športnike, ki so v teh težkih časih najboljši promotor Slovenije v svetu. In upam, da boste s potrditvijo tega zakona to tudi dokazali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport dr. Mitji Slavincu.
Hvala lepa, predsedujoči. Lep pozdrav, poslanke in poslanci! V zvezi s predlogom dopolnitve zakona je Vlada Republike Slovenije pripravila mnenje, ki ga je obravnaval že pristojni odbor Državnega zbora, zato na tem mestu želim predstaviti samo nekaj osnovnih poudarkov. Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport vodi in vzdržuje evidenco upravičencev do dodatka k pokojnini za delo in izjemne dosežke; ta evidenca je objavljena na spletni strani ministrstva in je tudi javna. Iz te evidence se vidi, kar je ministrstvo tudi po analizi ugotovilo, da je 1. januarja 2021 do tega dodatka bilo upravičenih 58 upravičencev. Do tega dodatka k pokojnini je upravičenih in že prejema tudi 21 športnikov, ki so dobitniki paraolimpijskih medalj ali medalj z olimpijade gluhih, torej malo več kot ena tretjina vseh prejemnikov je takih. Ocenjujemo, da sprememba zakona v delu, ki ga predlaga predlagatelj, sicer je potrebna, vendar pa opozarjamo, da se bo zaradi tega zelo razširil krog prejemnikov. Vlada Republike Slovenije prav tako ugotavlja, da se pri izvajanju določb tega zakona, tudi v povezavi z različnimi sodnimi odločitvami, sodbami, pojavlja vedno več novih dilem. Zaradi tega je problematiko priznanja pravice do dodatka k pokojnini za delo in izjemne dosežke na področju športa – se zavedamo in poudarjamo – treba urediti, in to celovito urediti, spremeniti tudi ostale določbe zakona. Zato pristojno ministrstvo že pripravlja tudi preostale potrebne spremembe tega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Željko Cigler. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani gospod državni sekretar, kolegice in kolegi, poslanke in poslanci, spoštovani! S to dopolnitvijo Zakona o dodatku k pokojnini za delo in izjemne dosežke na področju športa se preprosto želi odpraviti diskriminacijo in neenako obravnavo vrhunskih športnikov invalidov ter njihovih vrhunskih dosežkov v paraolimpijskih kolektivnih in individualnih športih. Seznanjeni smo bili z oceno o diskriminatornosti, ki jo je na podlagi predloga prizadetega posameznika izvedel Zagovornik načela enakosti v državi. Zagovornik je ocenil, da je veljavni zakon diskriminatoren v prvem odstavku 3. člena, ki dodatka k pokojnini ne omogoča omenjeni skupini športnikov invalidov; oziroma gre za neposredno obliko diskriminacije posameznikov – vrhunskih športnikov invalidov, ki so prejeli medaljo na svetovnih prvenstvih in paraolimpijskih igrah v kolektivnih in individualnih disciplinah. In takšna ocena je bila podana tudi na podlagi dejstva, da svetovna prvenstva v sistemu športa invalidov in neinvalidov, ne glede na sistem organizacije športnih panog iz dveh zvez, zasedajo enakopravno mesto. Zagovornik je z oceno novembra 2020 seznanil ministrstvo za šolstvo in priporočil spremembo prvega odstavka 3. člena. Pri oceni diskriminatornosti je upošteval tudi mednarodno konvencijo o pravicah ljudi z invalidnostmi, katere sopodpisnica je tudi Slovenija. V Levici ocenjujemo, da je predlog zakona vsebinsko sledil priporočilu glede odprave diskriminatornosti vrhunskih športnikov invalidov, ki so prejeli medaljo na svetovnih prvenstvih v paraolimpijskih kolektivnih in individualnih športnih panogah oziroma disciplinah. Vlada predlogu zakona nasprotuje, kot je bilo pred mano povedano. Vlada sicer ugotavlja, da je na podlagi ocene Zagovornika in sodbe Vrhovnega sodišča o vsebinsko podobni zadevi z dne 24. februarja 2021, ki je ugodilo tožbi vlagatelja, predlagana sprememba zakona v 3. členu nujna. Ampak Vlada bi rada predmet celovito uredila in ustrezno spremenila ter dopolnila še ostale veljavne zakone, do takrat se pa naj nadaljuje diskriminacija športnikov invalidov, kar je za nas v Levici absolutno nesprejemljivo. In predlog spremembe smo seveda podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavil Andrej Černigoj. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani državni sekretar, cenjeni zbor! Slovenija vedno znova dokazuje, da smo narod vrhunskih športnikov, ki našo slovensko zastavo visoko nosijo doma in po svetu že celih 30 let. Z njimi se veselimo velikih dosežkov in sočustvujemo, ko ne gre vse po načrtih. Šport nas uči spoštovanja in dostojanstva pri vsakem posamezniku. Človekovo dostojanstvo vseh ljudi je enako in ni odvisno od osebnih lastnosti, dosežkov in uspehov, invalidnosti, zdravja ali mnenja drugih ljudi. Človekovo dostojanstvo je nedotakljivo in v enaki meri pripada vsem ljudem. V Zakonu o dodatku k pokojnini za delo in izjemne dosežke na področju športa, ki je bil sprejet leta 2017, je prišlo do neenakosti med športniki, ki so uspeli na najvišjih športnih tekmovanjih. Zakon o dodatku k pokojnini za delo in izjemne dosežke na področju športa zagotavlja enakost položajev športnikov invalidov ter neinvalidov zgolj na ravni najvišje rangiranega mednarodnega tekmovanja, v tem primeru olimpijskih iger ter paraolimpijskih iger. Zagovornik načela enakosti ugotavlja, da gre za po prvem odstavku 6. člena Zakona o varstvu pred diskriminacijo opredeljeno neposredno obliko diskriminacije posameznikov, v tem primeru vrhunskih športnikov invalidov, prejemnikov medalj s svetovnih prvenstev v paraolimpijskih kolektivnih ter individualnih športnih panogah oziroma disciplinah. Dosedanji zakon neenako obravnava vrhunske športnike invalide, dobitnike medalj na svetovnih prvenstvih v paraolimpijskih športnih panogah oziroma disciplinah, katerih položaj je v bistvenih dejanskih in pravnih prvinah primerljiv položaju vrhunskih športnikov neinvalidov, dobitnikov medalj na svetovnih prvenstvih v olimpijskih športnih panogah oziroma disciplinah. Ker v Novi Sloveniji spoštujemo vsakega posameznika, bomo Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o dodatku k pokojnini za delo in izjemne dosežke na področju športa v Poslanski skupini krščanskih demokratov soglasno podprli, obenem pa želimo vsem športnikom veliko srčnosti in uspehov v nadaljnji športni karieri. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Mateja Udovč. Izvolite.
Spoštovani! Leta 2017 je bil sprejet Zakon o dodatku k pokojnini za delo in izjemne dosežke na področju športa. V takratnem predlogu zakona, ki je bil vložen na podlagi predloga skupine poslank in poslancev, je bilo jasno zapisano, citiram, »da je vrhunski šport izjemno krut do športnikov, posebej tistih, ki ne nastopajo v športnih panogah, ki so komercialno zanimive«. Že takoj po končani karieri se jih večina sooči z eksistencialnimi težavami, še posebej potem, ko niso več v soju medijskih žarometov. Tedaj niso več na očeh javnosti in ta rada pozabi na njihove uspehe. Da ne omenjamo, da neredki na jesen življenja ugotavljajo, da jim njihove športne organizacije, za katere so nastopali dolga leta, niso korektno vplačevale prispevkov za pokojninsko zavarovanje ali pa so bili ti minimalni in imajo zato danes najnižje pokojninske osnove, kar pomeni, da so njihovi prejemki borni. Predvsem pa nanje pozablja politika in na koncu ostanejo sami tudi zato, ker mnogi ne končajo šolanja, so brez izobrazbe in tako dalje. Država pa po njihovi športni upokojitvi zanje nima rešitve v obliki službe, rente ali izjemne pokojnine, četudi so bili v času športne kariere po svetu ambasadorji Slovenije. Zakon je takrat vrhunskim športnikom, ki so s svojim delom in izjemnimi dosežki na področju športa trajno prispevali k razvoju družbe, ugledu in prepoznavnosti države, omogočil prejemanje dodatka k pokojnini, če so prejeli olimpijsko ali paraolimpijsko medaljo, medaljo z olimpijade gluhih, medaljo s šahovske olimpijade ali medaljo s svetovnih prvenstev v olimpijskih kolektivnih športnih panogah ali olimpijskih disciplinah, individualnih športnih panogah v članski konkurenci. Med upravičence do dodatka so bili uvrščeni tudi prejemniki Bloudkove nagrade za življenjsko delo ali vrhunski mednarodni športni dosežki. Vzpostavljena ureditev iz leta 2017 je izhajala iz sistema in organizacije športa na mednarodni ravni, kjer se določajo tekmovanja, ki imajo največjo mednarodno konkurenco in so ustrezno stopenjsko razvrščeni z namenom, da so lahko tudi primerno ovrednoteni. Premik v razumevanju smiselnosti dodatka k pokojnini in vrednotenje izjemnih dosežkov na področju športa je bil dosežen februarja letos za odločbo Vrhovnega sodišča Republike Slovenije. Ta pravi, da so izjemni športni dosežki določeni na podlagi dveh kriterijev – na podlagi ranga tekmovanja in na podlagi uvrstitve na tem tekmovanju. Ker so med upoštevana tekmovanja uvrščene različne olimpijade in svetovna prvenstva, je vzpostavljena zakonska primerljivost športnih rezultatov, doseženih na različnih športnih tekmovanjih in v različnih disciplinah oziroma panogah, na način, da vsi našteti dosežki ustrezajo skupnemu imenovalcu; in to je izjemnosti dosežka. Vse omenjene rezultate je zato treba obravnavati enako. Namen zakona je torej nagrajevati izjemne dosežke, enakost pred zakonom pa terja tudi enako uporabo kriterija na nivoju ranga tekmovanj na način, da če je pri športnikih neinvalidih upoštevano svetovno prvenstvo v določenih panogah oziroma disciplinah, mora enako veljati tudi pri športnikih invalidih. Danes zato odpravljamo diskriminatorno ureditev. V krog upravičencev do dodatka k pokojnini za delo in izjemne dosežke na področju športa vključujemo tudi vrhunske športnike, dobitnike medalj s svetovnih prvenstev v paraolimpijskih kolektivnih ter individualnih športnih panogah oziroma disciplinah. Z dopolnilom na matičnem odboru pa smo krog upravičencev razširili še na dobitnike medalj s svetovnih prvenstev gluhih. Na podlagi vsega povedanega, slišanega nas v Poslanski skupini Stranke modernega centra veseli, da bomo lahko o predlogu zakona odločali in ga seveda tudi z velikim veseljem soglasno podprli. Vnaprej pa srečno vsem, ki se ukvarjate s športom, in vsem športnikom hvala za njihove rezultate!
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, državni sekretar, kolegice poslanke in poslanci! V zadnjem času nemalokrat slišimo, kako smo Slovenci razdeljeni; in temu lahko pritrdim tudi sam, saj smo ob trideseti obletnici samostojnosti naše države razdvojeni kot še nikoli poprej. Kljub temu pa ostajajo trenutki, ko se Slovenci združimo in pokažemo, da znamo biti še kako enotni. To so uspehi naših športnikov. Šport ima namreč neverjetno moč, ki v nas vzbudi željo po medsebojnem sodelovanju, pripadnosti, navdihu, hkrati pa poskrbi za izboljšanje našega počutja ne glede na to, ali smo sami športno aktivni ali pa zvesti oboževalci. Leta 2017 je bil sprejet Zakon o dodatku k pokojnini za delo in izjemne dosežke na področju športa, ki je športnicam in športnikom omogočil podelitev pravice do dodatka k pokojnini, saj so s svojim delom in izjemnimi dosežki na področju športa znatno prispevali k razvoju družbe in ugledu Republike Slovenije. V takratni Poslanski skupini Zavezništva Alenke Bratušek smo predlog zakona brez oklevanja podprli, kajti redka so področja, na katerih Slovenci dosegamo takšne uspehe, ki nas ponesejo v svetovni vrh; in po športnih dosežkih sodimo prav tja. A noben zakon, pa naj ima še tako dober namen, ni popoln in pri tem zakonu se je izkazalo, da je pozabil na skupino športnikov, ki se morajo za vrhunske uspehe še bolj boriti, biti še bolj iznajdljivi in psihično močni. Govorimo o parašportnikih. Danes se parašportnice in parašportniki ukvarjajo s 35 različnimi športi v 172 društvih. Po oceni je v Sloveniji 2 tisoč 456 rekreativnih in vrhunskih parašportnic in parašportnikov. Na bližajočih se paraolimpijskih igrah pa bo Slovenija v igri za jubilejno 50. kolajno na največjem tekmovanju za športnike invalide. Diskriminacija žal predstavlja del vsake družbe. Tudi naša pri tem ni izjema. Številni posamezniki so vsakodnevno neenako obravnavani na podlagi rase, spola, spolne usmerjenosti, vere, gmotnega stanja in invalidnosti. Tako so prikrajšani za enakopravno priznanje, uživanje in uresničevanje pravic, ki so za ostale samoumevne. Zakon o dodatku k pokojnini za delo in izjemne dosežke na področju športa, ki ga je Zagovornik prepoznal kot diskriminatornega iz priznavanja pravice do dodatka, izpušča športnike invalide z medaljo s svetovnih prvenstev v paraolimpijskih športnih disciplinah oziroma panogah. Po kriterijih veljavnega zakona je enaka obravnava zagotovljena le dobitnikom medalj z olimpijskih in paraolimpijskih iger. Športniki invalidi so na mednarodnih tekmovanjih izredno uspešni v samem svetovnem vrhu, tako da če povzamem z besedami zakona – s svojimi izjemnimi dosežki na področju športa trajno prispevajo k razvoju družbe in ugledu Republike Slovenije. V Poslanski skupini SAB tako z veseljem podpiramo predlog zakona, s katerim se spreminja prvi odstavek 3. člena veljavnega zakona tako, da se med upravičence do dodatka k pokojnini za delo in izjemne dosežke na področju športa vključi tudi vrhunske športnike, dobitnike medalj s svetovnih prvenstev v paraolimpijskih kolektivnih in individualnih športnih panogah oziroma disciplinah. S to dopolnitvijo se odpravlja diskriminacija in neenake obravnave vrhunskih športnikov invalidov ter njihovih vrhunskih dosežkov v paraolimpijskih kolektivnih in individualnih športih. Če malo parafriziram besede režiserke Enye Belak, ki je za Zvezo za šport invalidov Slovenije – Slovenski paraolimpijski komite ustvarila video, s katerim je želela slovenski javnosti približati parašport: Športnika ne opredeljuje invalidnost ali neinvalidnost, spol, rasa ali starost. Parašportniki so vrhunski športniki, ki s svojo energijo, izrazitim fokusom in predanostjo niso prav nič drugačni. In ravno zato v Poslanski skupini SAB absolutno podpiramo predlagano spremembo. Menimo namreč, da si prav ti vrhunski športniki tak dodatek preprosto zaslužijo. Tako se bodo tudi na stara leta še raje spominjali igranja slovenske himne ob njihovem slavju in bili še bolj ponosni, da so nastopili za svojo državo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Franc Jurša. Izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem v dvorani! Zelo pogosto slišimo, da smo Slovenci silno razdvojen narod. A dejstvo je, da smo ob uspehih naših športnih junakov še kako enotni. Poglejte samo zadnje dogodke okrog naše košarkarske reprezentance, ki se je po tridesetih letih dejansko uvrstila na olimpijske igre. Na tak način, kot nas združuje dosežek naših športnih ambasadorjev, bi se morali poenotiti na marsikaterem področju družbenega življenja. Vrhunski šport in zavidljivi rezultati dvemilijonske države lahko delujejo povezovalno in kot nacionalna identifikacija ter vidno pozicioniranje države na zemljevidu sveta. Njegove pozitivne razsežnosti pa moramo znati dobrohotno izkoristiti tudi v širše javno dobro. Zgolj primeroma naj izpostavim področje turizma in s tem rasti gospodarstva. Zavedajoč se iz prve roke, da vse stoji na trdo prigaranih uspehih športnikov, je naš nekdanji kolega poslanec Peter Vilfan v prejšnjem mandatu vložil in uspel s predlogom Zakona o dodatku k pokojnini za delo in izjemne dosežke na področju športa. Bistvo sprejete zakonske vsebine je naslednje. Vrhunski športnik, ki je nosilec olimpijske, paraolimpijske medalje, medalje z olimpijade gluhih, medalje s šahovske olimpijade ali medalje s svetovnih prvenstev olimpijskih kolektivnih in individualnih športnih panog in dobitnik Bloudkove nagrade za življenjsko delo, lahko pridobi dodatek k svoji pokojnini. Dodatek k pokojnini je omejen in se giblje v višini 70–100 % razlike med pokojnino upravičenca, ki jo pridobi na podlagi pokojninskega zakona, in zneskom starostne pokojnine moškega, ki je odmerjena za polno pokojnino od največje pokojninske osnove. Bistvo namena dodatka k pokojnini je v zagotavljanju dostojnega življenja upokojenega športnika, ki si je večji obseg pravic, kot so mu šle na podlagi lastnega pokojninskega zavarovanja, dodatno pridobil s svojim izjemnim delom na področju športa. Priznati pa je treba napako ali, bolje rečeno, nekoliko neroden zapis določbe, ki opredeljuje, kateri športni dosežki so potrebni za izpolnitev kriterija za pridobitev dodatka k pokojnini. Invalidi, ki so dobitniki medalj s svetovnega prvenstva v športnih disciplinah paraolimpijskih, kolektivnih ali individualnih panogah, so bili namreč pri opisu in sprejemanju zakona v letu 2017 spregledani. To anomalijo, ki jo je izkazala sodna praksa, bomo danes odpravili in zakon popravili tako, da bodo vrhunski športniki invalidi obravnavani enako kot vrhunski športniki. Načelo enakosti pred zakonom je jasno in tudi v konkretnem primeru terja enako uporabo kriterija na nivoju ranga tekmovanja na način, če je pri športnikih neinvalidih upoštevano svetovno prvenstvo v določenih panogah oziroma disciplinah, mora enako veljati tudi za športnike invalide. S tega vidika se v Poslanski skupini Desus strinjamo, da je predlagana dopolnitev potrebna in jo bomo tudi seveda z veseljem podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil Jurij Lep. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi, vsem lep pozdrav! Šport posega v vse družbene pore življenja in vključuje posameznike v ožje in širše družbene skupnosti ter različne sloje prebivalstva. Še posebej pomembno je področje vrhunskega športa, ki tako kot druge oblike športnega udejstvovanja generira številne pozitivne družbene učinke. Seveda je doseganje najvišjih športnih dosežkov v prvi vrsti veliko dejanje za posameznika. Zaradi nacionalnega pomena in družbene odmevnosti pa je pomembno tudi za širšo tako nacionalno kot tudi mednarodno skupnost. V zadnjih dneh se spet veselimo izjemnih dosežkov naših košarkarjev in kolesarjev, ki s svojo vztrajnostjo, pogumom in hkrati ponižnostjo postavljajo našo državo na vrh svetovnega športnega zemljevida. Dejstvo je, da ima vrhunski šport v Republiki Sloveniji pomembno tradicijo. Državljani pa še posebej cenimo vrhunske rezultate naših športnikov in športnic. In prav je tako. Leta 2017 je bil storjen pomemben korak pri prepoznavi vrednosti vrhunskih športnih dosežkov s strani države. Vrhunskim športnikom, dobitnikom olimpijske ali paraolimpijske medalje, medalje z olimpijade gluhih, medalje s šahovske olimpijade ali medalje s svetovnih prvenstev ter dobitnikom Bloudkove nagrade za življenjsko delo ali za vrhunski mednarodnih športni dosežek je bila pod določenimi pogoji podeljena pravica do dodatka k pokojnini za delo in izjemne dosežke na področju športa. V času izvajanja veljavnega zakona od takrat, ko je bil leta 2017 sprejet, so se pokazale nekatere pomanjkljivosti, ki jih danes popravljamo. Na pobudo Zagovornika načela enakosti in prav tako potrjeno s strani sodne veje oblasti je bila ugotovljena diskriminacija, ki se kaže v tem, da paraolimpijci – prejemniki medalj na svetovnih prvenstvih niso upravičeni do dodatka k pokojnini. Racionalnih razlogov za takšno razlikovanje oziroma diskriminacijo ni. To ugotavlja tako sodišče v svoji sodni praksi kot tudi Zagovornik načela enakosti. In v Poslanski skupini nepovezanih poslancev se s takšno oceno strinjamo. Položaj športnikov invalidov in neinvalidov je v osnovi enak. V smiselu njihovega delovanja kot udeležencev športnih tekmovanj na svetovni ravni, na katerih dosegajo odličja, bi bilo prav, da se ta ugotovljena neenakost čim prej popravi in izenači njihov položaj. Vrhunski šport ima številne pozitivne vrednote do posameznika in na narod kot celoto, zato je pomembno, da kot država s posebnim interesom podpiramo športnike in športnike invalide pri doseganju vrhunskih rezultatov. In to tudi na način, kot to počnemo z današnjim zakonskim predlogom. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev bomo predlog zakona seveda podprli. Na tem mestu pa ponovno opozarjamo, da bi veljalo na zakonski ravni podobno urediti tudi dodatek k pokojnini za vse ostale pomembne, predvsem vrhunske umetniške ustvarjalce ter znanstvenike. V bližnji prihodnosti bo treba posebno pozornost usmeriti tudi tem družbenim skupinam, ki si, tako kot športniki, zaslužijo enako obravnavo. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Dušan Šiško. Izvolite.
Spoštovani vsi prisotni! Čestitka našim košarkarjem za uvrstitev na olimpijske igre! Naš slovenski narod je definitivno športni narod, sedaj imamo tudi odlične rokometaše, kolesarje, smučarje, plavalce, strelce, v tenisu se prebujamo in še drugi, da ne bom katerega izločil. Paraolimpijci menijo, da telesu in moči duha ni mogoče postavljati meja. Zato na športne invalide ne smemo gledati skozi prizmo invalidnosti, temveč kot na vrhunske športnike, ki na koncu dneva odgovarjajo z odličnimi športnimi rezultati. Trenutno veljavni zakon je bil sprejet štiri leta nazaj. Ocena Zagovornika načela enakosti je, da so vrhunski športniki invalidi in neinvalidi v primerljivem položaju, zato bi morali biti izenačeni tudi v pravicah, da se odpravi diskriminacija pri obravnavi vrhunskih športnikov invalidov, ki so prikrajšani pri pravici do dodatka. Da svetovna prvenstva v sistemu športa invalidov in neinvalidov zasedajo primerljivo oziroma neenakomerno mesto, ni čisto res. Novela zakona bi v krog upravičencev vključila tudi vrhunske športnike, ki so dobitniki medalj s svetovnih prvenstev v paraolimpijskih kolektivnih in individualnih športnih panogah oziroma disciplinah. Prav je tako. Spoštovani, vsi ministri se zelo radi slikajo ob uspehih športnikov, ko pa je treba za njih kaj postoriti, pa je njihov odgovor – mogoče se bo dalo, ampak se ne da. Poglejte, za ta zakon je treba iz naše državne blagajne nameniti dodatnih samo 24 tisoč evrov. Res je hecno, da se s tem ukvarjamo. Številke nam povedo, da je povprečno posamezni upravičenec prejel okoli 960 evrov na mesečni ravni, kar ni tako malo glede na naše nizke pokojnine, katere pa je treba uskladiti, saj so resnično prenizke, previsoki pa so denarni socialni prejemki, spoštovani na tej strani, ki ste jih takrat podprli. Praksa tudi kaže, da se v povezavi z raznimi zakoni vedno urejajo samo drobtinice pri vsakem zakonu, ne pa zakon v celoti, kar bi bilo treba pri našem zakonju urediti. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Jure Ferjan. Izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Zakon o dodatku k pokojnini za delo in izjemne dosežke na področju športa se je leta 2017 sprejel z namenom, da se vrhunskim športnikom, ki so trajno prispevali k razvoju družbe, k ugledu in tudi k prepoznavnosti Republike Slovenije, hkrati pa so uživalci pokojnine po splošnih predpisih, ki določajo pokojninske prejemke, zagotovi socialno varnost. V praksi se je namreč izkazalo, da mnogi vrhunski športniki kmalu po prenehanju oziroma zaključku svoje kariere padejo v določene materialne ali socialne stiske. Po zadnjih podatkih po obstoječem zakonu je bilo 57 upravičencev do dodatka k pokojnini za delo in izjemne dosežke na področju športa. V letu 2019 je bilo tako za ta namen iz državnega proračuna izplačanih dobrih 660 tisoč evrov, to pomeni, da je v povprečju posamezni upravičenec prejel 11 tisoč 600 evrov oziroma 960 evrov mesečnega dodatka k pokojnini. S tokratno spremembo se v krog upravičencev do dodatka k pokojnini za delo in izjemne dosežke na področju športa vključi tudi vrhunske športnike, dobitnike medalj s svetovnih prvenstev v paraolimpijskih kolektivnih in individualnih športnih disciplinah oziroma panogah ter tudi dobitnike medalj s svetovnih prvenstev gluhih. Spoštovane in spoštovani! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, kjer vedno podpiramo dobre predloge, bomo tudi tokrat podprli ta zakon, ki prinaša koristi za omenjeno področje. Torej Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o dodatku k pokojnini za delo in izjemne dosežke na področju športa bomo soglasno podprli. Naj pa zaključim z iskreno pohvalo in zahvalo, spoštovane športnice, spoštovani športniki, za vaš trud, za vašo promocijo naše domovine in seveda tudi z zahvalo za ponos, s katerim nas navdihujete ob doseganju zmag in vrhunskih rezultatov. Hvala vam!
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Aljaž Kovačič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Kolegice in kolegi, spoštovani državni sekretar! Politiki se radi zahvaljujejo športnikom, radi se ob njih slikajo, je pa država v vseh teh letih zelo malo naredila za slovenski šport in sploh za uspeh vseh teh športnikov, ki so ga dosegli. No, tokrat imamo, lahko rečemo, izjemoma pred seboj vseeno zakon, ki nekoliko izboljšuje položaj športnikov v Sloveniji. Kot je že bilo omenjeno, od leta 2017 so posamezniki državljani Republike Slovenije, ki so s svojim delom in izjemnimi dosežki na področju športa trajno prispevali k razvoju družbe in ugledu Republike Slovenije in so uživalci pokojnine po splošnih predpisih, upravičeni do dodatka k pokojnini. Dodatek k pokojnini znaša najmanj 70 % in največ 100 % razlike med pokojnino posameznika in zneskom starostne pokojnine moškega, odmerjene od najvišje pokojninske osnove za 40 let pokojninske dobe po splošnih predpisih. Prva alineja prvega odstavka 3. člena zakona o urejanju upravičencev do dodatka k pokojnini to zadevo ureja. Ta člen določa, da pravico do dodatka pridobi upravičenec, ki je z izjemnimi dosežki na področju športa trajno prispeval k razvoju družbe in ugledu Republike Slovenije, tako da je vrhunski športnik, ki je dobitnik olimpijske ali paraolimpijske medalje, medalje z olimpijade gluhih, medalje s šahovske olimpijade ali medalje s svetovnih prvenstev v olimpijskih kolektivnih športnih panogah ali olimpijskih športnih disciplinah, individualnih športnih panogah v članski konkurenci. Problem, ki pa ga trenutno imamo, pa nastane v členu, ki sem ga prej omenil, da pomeni neposredno diskriminacijo športnikov invalidov na podlagi invalidnosti, saj predpis neenako vrednoti vrhunske dosežke v športu invalidov in neinvalidov, kar mislim, da se lahko vsi strinjamo, da je nesprejemljivo. Tako kot Zagovornik načela enakosti tudi v Poslanski skupini LMŠ menimo, da je treba v izogib nejasnostim in posledično morebitni neenaki obravnavi vrhunskih športnikov invalidov pri pravici do dodatka k pokojnini dopolniti omenjeno alinejo in med upravičence v ključiti tudi vrhunske športnike, dobitnike medalj s svetovnih prvenstev v paraolimpijskih kolektivnih in individualnih športnih panogah oziroma disciplinah. Vrhunski športniki invalidi in neinvalidi so v primerljivem položaju, zato morajo biti izenačeni tudi v pravicah. Ker novela odpravlja omenjeno diskriminacijo pri obravnavi vrhunskih športnikov invalidov, ki so bili do sedaj prikrajšani pri pravici do dodatka, bomo v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca seveda novelo soglasno podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil mag. Marko Koprivc. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik za besedo. Spoštovani državni sekretar, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Teče četrti dan obširne julijske seje Državnega zbora, na kateri je pred ali pa za nami že kar nekaj pomembnih odločitev. Ob tem pa verjamem, da nas bo malokatera razprava in tudi glasovanje tako poenotilo kot to, da odločimo v prid naših vrhunskih športnic in športnikov. Spoštovane in spoštovani, izjemni dosežki naših športnikov so za Slovenijo in vse njene državljanke in državljane skupni imenovalec, ki nas navdihuje in povezuje ne glede na prepričanja in siceršnja razhajanja. Še več, po vsem, kar so nam pokazali in nas razveseljevali športniki v času vse od slovenske samostojnosti naprej in pred njo, bi lahko trdili, da je šport pogostokrat prvo in zadnje vezivo družbe, ki mu redkokdaj spodleti združiti vse naše državljanke in državljane. Ti pa dokazujejo ves čas, da za spodbudo naših šampionov ni kotička na svetu in ni časovnega pasu ali drugih ovir, ko ne bi ponosno vihrali s slovenskimi zastavami in vzklikali tistega ponarodelega vzklika Kdor ne skače, ni Slovenc. Upravičeno vsekakor, lahko smo ponosni na naše športnice in športnike. Samo dva milijona nas je in toliko uspešnih športnikov. Mnogo več jih imamo kot marsikatera večja država. In vsekakor prav je tako, prav je tudi, da so vrhunski športniki, ki so z garanjem in odrekanjem posegli po najvišjih lovorikah, ob zasluženi upokojitvi deležni tudi spoštovanja naše države, da se jim ta zahvali, nenazadnje pa nudi večjo socialno zaščito tudi takrat, ko je njihova aktivna športna kariera že končana in uživajo zaslužena upokojenska leta. Biti vrhunski športnik ni zgolj delo, je več kot to, je poslanstvo, ki terja ogromno odrekanja. Prav je, da država s tem poslanstvom ravna skrajno spoštljivo in odgovorno, zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov pozdravljamo vse dosedanje napore Državnega zbora in naših nekdanjih ali še aktualnih poslanskih kolegic in kolegov za sprejetje Zakona o dodatku k pokojnini za delo in izjemne dosežke na področju športa. Verjamemo, da je bil zakon leta 2017 sprejet v najboljši veri, da bo ta zaobjel vse vrhunske športnice in športnike in njihove dosežke brez specifičnih razlikovanj. Pa vendar današnji predlog novele zakona kaže, na kar je opozoril tudi Zagovornik načela enakosti in na kar opozarja sodba Vrhovnega sodišča, da zakon potrebuje popolnitev, da se vsaj umesti tudi vrhunske športnike invalide, ki so dobitniki medalj na svetovnih prvenstvih na paraolimpijskih kolektivnih in individualnih športnih disciplinah ter dobitnike medalj s svetovnih prvenstev gluhih. Pri tej spremembi ne gre samo za obvezo odpraviti ugotovljeno diskriminacijo športnikov invalidov z vrhunskimi športnimi rezultati v primerljivimi s tistimi, ki so že zapisani v zakon. Gre za odgovornost, ki jo nosimo ne glede na naše strankarske ali politične preference, da z vso skrbnostjo negujemo naš nacionalni ponos in seveda s tem podpiramo vse vrhunske športnice in športnike. In s tem, ko bomo danes, verjamem, enotno podprli to novelo zakona, verjamem, da ji bomo dali tudi ustrezno zakonsko podlago za to. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona amandmaji niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O USMERJANJU OTROK S POSEBNIMI POTREBAMI, V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 14 poslank in poslancev s prvopodpisanim Branetom Golubovićem. Predlog zakona je na 20. seji 16. 6. 2021 obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Ker po končani obravnavi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za prestavitev stališč. Najprej dobi besedo Tadeja Šuštar, ki bo predstavila stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Kolegice ni. Na vrsti je mag. Andrej Rajh, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, kolegice poslanke in kolegi poslanci! Današnjo razpravo o spremembi Zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami začenjam s pesmijo Drobtinice Toneta Pavčka. Takole gre: »Na svetu si, da gledaš sonce. Na svetu si, da greš za soncem. Na svetu si, da sam si sonce in da s sveta odganjaš sence.« Če boste vprašali starše otrok s posebnimi potrebami, vam bo nemalokdo odvrnil, da ima doma posebnega sončka. Sončka, ki je zasvetil po tem, ko so starši premagali sence – sence dvoma, skrbi, razočaranja. Ravno v tem je srž spremembe zakona, ki ga danes obravnavamo, da kot družba poskrbimo za pomoč najprej staršem pa tudi vzgojiteljem in učiteljem pri soočanju z vsemi čustvi in napori, s katerimi se srečujejo pri vzgoji in negi otrok s posebnimi potrebami. Veliko korakov v tej smeri je bilo že storjenih tako z osnovnim predlogom obravnavanega zakona kot z Zakonom o celostni zgodnji obravnavi predšolskih otrok s posebnimi potrebami, ki je otrokom s posebnimi potrebami in njihovim družinam zagotovil multidisciplinarni pristop k zgodnji obravnavi. Še bolj kot otroci namreč potrebuje družina ustrezno vodenje, da se sprijazni z drugačnostjo njihovega otroka in ga zmore podpreti v njihovem življenju in razvoju. Potem pa pridejo novi izzivi, izzivi vključevanja v izobraževanje in družbo. Ključni cilj predloga zakona je tako zagotoviti enako obravnavo otrok s posebnimi potrebami v vzgoji in izobraževanju na način, da so vsi otroci, ki to potrebujejo, upravičeni do stalnega spremljevalca. Trenutna ureditev določa, da so do stalnega spremljevalca upravičeni le slepi ter težje in težko gibalno ovirani otroci, ki so umerjeni v programe za predšolske otroke in na izobraževalne programe s prilagojenim izvajanjem z dodatno strokovno pomočjo. Ostali otroci s posebnimi potrebami pa so le izjemoma upravičeni do začasnega spremljevalca za izvajanje fizične pomoči. S spremembo 10. člena predlaganega zakona se otrokom s posebnimi potrebami, ki so usmerjeni v prilagojene programe vzgoje in izobraževanja, omogoča pravico do stalnega spremljevalca. Tako bi bili do spremljevalca upravičeni tudi dolgotrajno bolni, slabovidni otroci, otroci z avtističnimi motnjami ter otroci s čustvenimi in vedenjskimi motnjami, ki spremljevalca potrebujejo. Natančen obseg nalog in dejavnosti pa bi se uredil s podzakonskim aktom. To iniciativo ter to željo podpiramo tudi v Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek, zato smo izredno razočarani in jezni, da Vlada in koalicija nista zmogli toliko razumevanja, da bi predlog spremembe podprli. Prepogostokrat se moramo namreč zadovoljiti z odgovorom, da bo Vlada vse uredila na sistemski ravni in celovito uredila določeno problematiko. Teh sistemskih novel in sprememb pa žal nikoli ne dočakamo ali pa jih dočakamo žal prepozno. Zato ponovno pozivamo Vlado, da izpolni svojo obljubo in svoje rešitve takoj pošlje v zakonodajni postopek. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Franc Jurša. Izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo. Še enkrat vsem lep pozdrav! Človeška skupnost je socialna družba, ljudje smo soodvisni drug od drugega, danes jaz, jutri ti. Nikoli ne vemo, kdaj nas bo življenje spravilo v situacijo, ko bomo odvisni od pomoči drugega. Če ne prej, bo to takrat, ko bomo stari in onemogli. V skrbi za sleherno ranljivo skupino in posameznika, ki zaradi takšnih ali drugačnih razlogov v življenju potrebuje pomoč drugega, pa naj bo to ena ura na dan ali 24-urna oskrba, se Slovenija lahko kosa z marsikatero državo. Kljub temu pa je nujno permanentno nadgrajevanje nudenja pomoči nemočnim in prikrajšanim. Otroci s posebnimi potrebami so najprej in predvsem otroci. Že zaradi slednjega jim je treba nameniti več skrbi, saj komaj stopajo v življenje in se ga učijo živeti. Otrokom in mladostnikom s posebnimi potrebami je na tej poti treba nuditi še dodatno roko pomoči in pri nas že danes v veliki meri in zadovoljstvom prilagajamo organizacijo in obliko vzgojno-izobraževalnega dela. V okviru te skrbi se umešča tudi zagotavljanje spremljevalcev za fizično pomoč slepim otrokom, otrokom s težko gibalno oviranostjo, izjemoma in ko je to potrebno, pa spremljevalci poskrbijo tudi za slabovidne, dolgotrajno bolne otroke, otroke z avtistično motnjo in otroke z vedenjskimi in čustvenimi težavami. Poudarek pri tem pa je v veljavni zakonodaji na fizični pomoči. S predlogom spremembe zakona se je predlagala širitev zagotovitve stalne pomoči vsem naštetim kategorijam otrok, ki bi se razširila še izven fizične pomoči. V Poslanski skupini Desus se strinjamo, da je za vse skupine otrok s posebnimi potrebami, katerih narava ovire oziroma motnje je takšna, da ne upravičujejo zgolj takoj imenovane fizične pomoči v vrtcu ali šoli, treba zagotoviti še pomoč, ki je širšega pomena in se nanaša na asistenco tako otrok kot vzgojiteljev ali učiteljev. To bi dalo ogromno dodano vrednost v dobrem počutju in optimalnem, celovitem razvoju posameznika. Sami dobronamernosti predloga zakona torej ne gre oporekati, smo pa poslanci v naši poslanski skupini ocenili, da vprašanje ni tako enoznačno in enostavno rešljivo. Zahteva namreč temeljit strokovni premislek o potrebnih poklicnih kompetencah spremljevalca in o tem, kako zagotoviti ustrezno število kadrov in kako v mreži vzgojno-izobraževalnih zavodov organizacijsko in fizično poskrbeti za tak zalogaj. Pristojno ministrstvo je pojasnilo dosedanje izvajanje izbranih pilotnih projektov, iz katerih se že da povzeti določeni zaključek, in dokazane možne smernice za oblikovanje prenove vzgoje in izobraževanja učencev in dijakov, kar nas veseli. Hkrati pa pričakujemo, da se bo namera po celotnem, bolj enovitem in sodobnejšem pristopu nudenja tovrstnih pomoči čim prej uresničila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Branislav Rajić bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani! Z nezadostno podporo noveli Zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami na matičnem odboru, ki bi uredila pravico do stalnega spremljevalca vsem otrokom, ki takšno pomoč potrebujejo, moramo danes vsem staršem avtističnih otrok in otrok s drugimi težavami sporočiti, da vladna koalicija v Državnem zboru ne premore toliko razuma in pokončne drže, da bi se ta problem rešil. Žal. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev smo predlog zakona podprli, zavedajoč se sicer, da ne bo rešil vseh problemov, ki pestijo sistem usmerjanja otrok s posebnimi potrebami; a rešil bi in bo, vendar levji delež zahtevnih situacij, s katerimi se soočajo predvsem otroci s čustvenimi in vedenjskimi motnjami. Gre za otroke, ki jih sistem največkrat spregleda, in to predvsem zato, ker se dušijo v lastni zapletenosti in nekonsistentnosti. Stroka že vrsto let opozarja, da je obstoječi sistem prerasel samega sebe. Na nas, opoziciji in koaliciji, pa je, da v prihodnje premoremo toliko razumevanja in preudarnosti, da ga s prepozno reakcijo ne pahnemo v prepad. Področje usmerjanja otrok s posebnimi potrebami je prepomembno, da bi se ga prepustilo trenutnemu navdihu in milosti ali miloščini vladajočih. Zagotovo sta prvi dve zadevi, ki ju je nujno treba sistemsko urediti, revidiranje postopkov usmerjanja otrok s posebnimi potrebami in zagotovitev ustreznega kadra, ki se vsakodnevno s temi otroci ukvarja in jim pomaga pri spopadanju z njihovim hendikepom. Resorno Ministrstvo za izobraževanje je pri obravnavi zakona na matičnem odboru obljubilo, da bo z Vlado do konca tega leta v Državni zbor prineslo celovito zakonodajno prenovo sistema izobraževanja otrok s posebnimi potrebami. Če tega ne bo storilo, se bomo zavzeli za ponovno vložitev predmetne novele v zakonodajni postopek. Ob nedavnih nekaterih poskusih poprave krivic in nepravičnosti ranljivim družbenim skupinam, denimo zadnje spremembe na področju zviševanja invalidskih pokojnin in nadomestil, pri otrocih s posebnimi potrebami pa je vladi očitno zmanjkalo volje, da tudi tej skupini pomaga. Preprosto sledenje politični preračunljivosti, saj še nimajo glasovalne pravice, zato je na nas, da to popravimo, ne zaradi političnega prestiža, temveč zaradi izkaza družbene empatije in zavedanja, da moramo problematiko spremljevalcev otrok s posebnimi potrebami nujno rešiti. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev se nadejamo, da bo tega razumevanja v naslednjem poskusu vendarle in zadostno več. Hvala.
Hvala lepa. Dušan Šiško bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Spoštovani! Kot prvo bi se lahko vprašali za vzrok oziroma kaj vse vpliva na dejstvo, da imamo v naši družbi čedalje več otrok s posebnimi potrebami. Včasih, nekaj let, desetletij nazaj tega ni bilo, pač pa so se nekateri malce težje učili, zato so hodili k dopolnilnemu pouku, tisti bolj brihtni pa k dodatnemu pouku. Ni bilo govora o otrocih z avtističnimi motnjami, o otrocih s čustvenimi in vedenjskimi motnjami, o hiperaktivnosti otrok in tako naprej, kajti slednje se je smatralo za nevzgojene in neubogljive. V Slovenski nacionalni stranki imamo občutek, kot da se želi vse otroke nekam popredalčkati, kot recimo, v navednicah, na normalne in nenormalne, in jih diskriminirati, na nek način ožigosati za naprej. Na vse te stvari zagotovo vpliva tudi čedalje slabša hitra hrana, vsakodnevni stres otrok, težave v primarni družini, ločitev staršev in ostale reči. Perečih zadev ne gre spregledati, pa vendar imajo po trenutni zakonodaji pravico do stalnega spremljevalca le slepi ter težje in težko gibalno ovirani otroci, ki dejansko rabijo fizično pomoč. Slednjo jim nudijo spremljevalci s peto stopnjo izobrazbe, ki so velikokrat zaposleni preko javnih del za določen čas oziroma za štiri ure dnevno. O kakšni visoki strokovni usposobljenosti je težko govoriti, saj se premalo izobražujejo v tej smeri, prav tako imajo premalo izkušenj. Predlagatelj novele zakona želi zagotoviti enako obravnavo otrok s posebnimi potrebami v vzgoji in izobraževanju, kar je sicer všečno, populistično, pa vendar bi za to potrebovali veliko več ustreznega fakultativnega izobraževalnega strokovnega kadra; o finančnih posledicah niti ne bom govoril. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke menimo, da so zastavljene zadeve parcialne in premalo dorečene kljub priporočilu Varuha človekovih pravic, Zagovornika načela enakosti in protivladnim argumentom Zveze nevladnih organizacij za avtizem Slovenije. Zavedati se moramo, da spremembe za tako ranljivo in občutljivo skupino naj bi v bodoče bile pripravljene strokovno, utemeljeno in premišljeno. Hvala.
Hvala lepa. Mojca Škrinjar bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Pozdravljeni! Hvala za besedo. Danes se pogovarjamo o osebah s posebnimi potrebami, natančneje, o tistih, ki so vključeni v vzgojno-izobraževalni proces, o otrocih v vrtcu, osnovni ali srednji šoli. Ni naključje, da govorimo o besedi v množini, ne o eni posebni potrebi, temveč o posebnih potrebah. Teh je namreč več vrst in v resnici moramo reči, da ima vsak od nas delček neke posebne potrebe, neko posebnost v večji ali manjši meri, saj nismo standardizirani roboti. Trenutek, ko pa je posebnost otroka te vrste, da mu predstavlja težavo v učno-vzgojnem procesu, je tisti, ki kaže, da ga je treba podpreti z vsemi različnimi sredstvi, ki mu pomagajo, da lahko nastopa v mikro- in makrookolju, iz enakih izhodiščnih možnosti kot drugi, ki te težave nimajo. Kakovost družbe se izkazuje v njeni občutljivosti za ljudi in zlasti otroke s posebnimi potrebami. Verjamemo, da je namen predlagateljev spremembe zakona o otrocih s posebnimi potrebami skupine poslank in poslancev s prvopodpisanim Branetom Golubovićem dober. Menimo pa, da predlagana sprememba ne prinaša prave rešitve za težave, ki jih predstavljajo. Predlagajo rešitev, da se določi spremljevalca otrokom s posebnimi potrebami, ki bi pomoč potrebovali zaradi najrazličnejših primanjkljajev, ovir oziroma motenj. Mislimo, da gre za predlog, ki na hitro in všečno, predvsem pa nezadostno malo manj seznanjenim predstavlja rešitev problemov, ki jih zaznajo tako otroci, starši in stroka. Spremljevalec s srednjo izobrazbo, splošno ali nedoločno strokovno za vse primere pač ni rešitev. Veljavna zakonodaja s področja vzgoje in izobraževanja otrok s posebnimi potrebami omogoča, da se otrokom s posebnimi potrebami poleg usmeritve v ustrezen vzgojno-izobraževalni program potrebnih prilagoditev ter pripomočkov z odločbo o usmeritvi lahko dodeli stalni ali začasni spremljevalec, ki pa predstavlja zgolj fizično pomoč, kar je v nekaterih primerih zadostno, denimo spremljevalec slepemu učencu ali dijaku, ki je vključen v izobraževalni program. Treba pa je vedeti, da imajo vrste posebnih potreb različne stopnje in odtenke in svoje zahteve, pa naj gre za avtizem, čustveno-vedenjske težave ali primanjkljaje na posameznem področju. Gre pa tudi za kombinirane motnje in ovire. O ustreznih ukrepi za premagovanje težav, ki jih sprožijo taka stanja, presoja najprej strokovnjak v vzgojno-izobraževalnem zavodu, zunanje specializirane institucije ter končno komisija za usmerjenje otrok s posebnimi potrebami, ki pripravi strokovno ciljane in učinkovite ukrepe. Z zgolj dodanim spremljevalcem brez specifičnih znanj otroku s posebnimi potrebami bo pač le-ta pridobil malo ali nič. Dejstvo je, da je potrebna reforma na področju izobraževanja, ki v prvi vrsti vključuje individualizacijo in personalizacijo pouka za vse vključene v sistem izobraževanja, zlasti pa dopolnitev koncepta inkluzije otrok s posebnimi potrebami. V največji meri je treba izvajati vključevanje vseh otrok v standardne šole, ki jih podpirajo z individualiziranimi pristopi. To pa pomeni možnost sobivanja dveh različnih izobraževalnih programov v isti skupini otrok ali v isti učilnici. Nedvomno bi to zahtevalo tudi kadrovske okrepitve, zaposlene, ki pa bi morali imeti ustrezno izobrazbo, s katero bi dejansko nudili otrokom s posebnimi potrebami učno, socialno-komunikativno ter nekaterih primerih tudi fizično pomoč. V razpravi na seji odbora so predstavniki Vlade Republike Slovenije povedali, da pripravljajo rešitve, ki so se dobro izkazale v izvedenih pilotnih projektih, z vključenimi specialnimi asistenti v vzgojno-izobraževalno delo, kjer so pomagali otrokom s posebnimi potrebami slediti pouku, se z njimi za krajši čas, če so rabili umiritev ali počitek, odmaknili iz razreda, nudili pomoč strokovnemu delavcu. Izkušnjo iz teh projektov je treba vključiti v zakon, ki bo tako celostna podlaga za optimalno pomoč otrokom s posebnimi potrebami, zato tega zakona v Slovenski demokratski stranki ne bomo podprli, temveč bomo počakali na obljubljeni vladni predlog letos jeseni. Hvala.
Hvala lepa. Aljaž Kovačič bo predstavil stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, še enkrat za besedo. Kolegice in kolegi! Danes je žalosten dan za otroke s posebnimi potrebami v Republiki Sloveniji. Zaradi odločitve koalicijskih poslancev SDS, NSi, SMC in predstavnika narodnih manjših je končana pot novele zakona, s katero smo v Listi Marjana Šarca želeli omogočiti pravico do stalnega spremljevalca za vse otroke s posebnimi potrebami v času izobraževanja. Skratka, niti priložnosti ni bilo, da bi danes lahko o tej temi razpravljali in iskali dodatne rešitve. Kakšno je stanje danes? Danes so do stalnega spremljevalca za izvajanje fizične pomoči upravičeni le težje in težko gibalno ovirani otroci ter slepi otroci; ostali otroci s posebnimi potrebami, se pravi avtisti, otroci s čustvenimi in vedenjskimi motnjami, pa imajo le izjemoma omogočeno možnost do začasnega spremljevalca, se pravi začasnega in ne stalnega. Vsi, ki so kdaj delali z otroci s posebnimi potrebami, vedo, da je stalni spremljevalec ključen za njihov razvoj, saj se otrok čustveno naveže na njega in dejansko vpliva na njegov razvoj ne samo v času šolanja, ampak za celotno življenje. In zaradi tega smo v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca menili in še danes menimo tako, da morajo vsi otroci s posebnimi potrebami, ne glede na to, ali gre za gibalno ovirane otroke ali za otroke z avtističnimi motnjami, biti obravnavani enako. In žalosti me, da očitno v tem parlamentu sedijo ljudje, ki mislijo drugače. Ta zakon smo formalno vložili v Listi Marjana Šarca, vendar v imenu Zveze nevladnih organizacij za avtizem Slovenije, kjer se že več let trudijo, da bi spremenili ta 10. člen in dejansko vsem tistim, ki tega stalnega spremljevalca potrebujejo, to tudi uresničili. Ta zakon je bil pripravljen strokovno, ker ga je pripravila strokovna javnost. Pomembno je omeniti, da je bil podoben zakon, lahko rečemo enak, že vložen na koncu mandata prejšnje sestave parlamenta. Ampak zanimivo, da so ga tedaj podpirali tako Vlada Republike Slovenije, Državni svet kot tudi poslanci SMC in Nove Slovenije, ki so na odboru prispevali dejansko 12 glasov »za«. Se pravi, nihče predlogu iz leta 2018 ni nasprotoval. Najbolj zanimivo pa je to, da je leta 2018 med podpisnicami predlagatelji omenjenega zakona, za katerega pravim, da je danes enak, kot je bil tedaj, bila tudi dr. Simona Kustec, se pravi aktualna ministrica. Leta 2018 je ta zakon podpirala, najverjetneje zato, ker so se bližale volitve in je bilo primerno, da se mogoče lažje predstavi v javnosti. Danes kot ministrica za izobraževanje, znanost in šport, ki bi še toliko bolj morala zagovarjati te otroke, pa tega zakona ne podpira. Razumi, kdor more. Tudi razprava, ki smo jo imeli pred tremi tedni na odboru, je dejansko pokazala, da so ta zakon podpirali tako strokovnjaki, starši kot tudi ostali deležniki, ki dnevno delujejo s temi otroki. Povedali so, da je zakon več kot nujen in da je tudi primeren, da bo v praksi lahko tem otrokom pomagal. Zakaj se je koalicijski glasovalni stroj s podporo posameznikov odločil, da tega zakona ne spusti v naslednjo obravnavo, da bi lahko ga tukaj še izboljšali in ga nadgradili, si lahko odgovori vsak sam. Eden izmed izgovorov koalicije je tudi bil, da bodo pripravili moderen zakon. Sam si ne predstavljam, kaj pomeni moderen zakon za otroke s posebnimi potrebami, kajti ti otroci s posebnimi potrebami potrebujejo praktičen zakon. Potrebujejo stalnega spremljevalca, ki je ob njih, ne pa nekega modernega spremljevalca, če se lahko izrazim. Ker smo danes že zelo v mesecu juliju in da vsi ti strokovnjaki, starši, ki delujejo na tem področju, o tem zakonu niso vedeli popolnoma nič, se sprašujem, s kom ministrstvo tudi ta zakon usklajuje in v kakšni obliki bo sploh, če bo, prišel do nas v parlament. V Listi Marjana Šarca si bomo še naprej prizadevali za rešitev te problematike in za ureditev predolgo trajajočega nepravičnega stanja za otroke s posebnimi potrebami. In tudi na tem mestu napovedujemo, da bomo dejansko ponovno vložili predlog zakona, ki je več kot nujen. Kajti otroci s posebnimi potrebami ne zahtevajo nič več kot vsi drugi, hočejo le enaka izhodišča kot vsi državljani Republike Slovenije, da lahko uspejo kot vsi drugi. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Meira Hot bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Verjetno se prav vsi strinjamo, da je predlog tega zakona, ki so ga pripravili v opozicijski stranki LMŠ, imel dober namen. A žal se je zakonodajni postopek zanj zaključil, ker je zelo očitno, da vlada tega dobrega namena žal ni prepoznala. Predlog zakona bi razširil pravico do stalnega spremljevalca, tako da bi do njega bili upravičeni tudi tisti otroci s posebnimi potrebami, ki potrebujejo stalno ali začasno pomoč spremljevalca, in ne zgolj fizične pomoči. Do pravice do stalnega spremljevalca v vrtcu in šoli bi tako bili upravičeni tudi dolgotrajno bolni, slabovidni otroci, otroci z avtističnimi motnjami ter otroci s čustvenimi in vedenjskimi motnjami, ki potrebujejo spremljevalca. Ti so do sedaj izjemoma upravičeni zgolj do začasnega spremljevalca, ne pa do stalne pomoči. Stalni spremljevalec bi otrokom zagotovo olajšal šolanje. Lahko bi jim pomagal tudi pri nekaterih težavah, s katerimi se ti otroci soočajo. Pristojno ministrstvo pa bi v posebnem podzakonskem aktu natančno opredelilo vlogo spremljevalca, njegove naloge in dejavnosti. Vsekakor bi spremljevalci morali biti visoko strokovno usposobljeni ljudje, ki bi otrokom znali pomagati. Predlog zakona je podprla tudi Zveza nevladnih organizacij za avtizem, ki je bila tudi pobudnica sprememb zakona. V svojem mnenju je tako zapisala, citiram: »S to spremembo bi država končno zagotovila otrokom z avtizmom strokovne, premišljene in v korist otrok v vseh vzgojno-izobraževalnih programih enake možnosti do izobraževanja, ki jim pripadajo po Ustavi, a so jim sedaj še vedno in absolutno kršene.« Sedanji predlog zakona namreč otrokom z avtizmom omogočajo le pravico do začasnega in zato vsakič do drugega spremljevalca. Žal pa, kot že rečeno, Vlada predloga zakona ni podprla z izgovorom, da je treba vsebino bolj celovito nasloviti in da je treba pripraviti nov zakon z rešitvami, ki so jih več let testirali s pilotnimi projekti. Velikokrat smo seveda že slišali to zgodbo ali pa izgovore, da bo Vlada pripravila svoj bolj celovit predlog zakona, pa vendar potem vrsto let čakamo na ustrezne rešitve. Največja škoda pa se med čakanjem povzroča ravno uporabnikom zakona, v tem primeru otrokom, ki so že predolgo prikrajšani do stalne pomoči in v neenakem položaju v primerjavi z otroki s posebnimi potrebami, ki imajo pravico do stalnega spremljevalca. Zato pozivamo Vlado, da še v tem letu pripravi ta celovit predlog zakona, saj si otroci to zaslužijo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Željko Cigler. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Kolegice in kolegi, spoštovani! V Levici trdimo, da je nesprejemljivo, da se v Republiki Sloveniji že 8 let, ponavljam, 8 let pripravlja zakonodaja, na podlagi katere se bo otrokom s posebnimi potrebami nehalo kršiti ustavne zakonske pravice in pravice, ki gredo iz mednarodnih pogodb, ki jih je podpisala Republika Slovenija. Osem let. 598 učencev ima po podatkih ministrstva za šolstvo odobrenega začasnega spremljevalca in 39 dijakov. Vsem tem se kršijo pravice. Posledice do vseživljenjske in nesprejemljive za to kategorijo. Na šolah, kjer pa so si na takšen ali drugačen način svoja sredstva priskrbeli, da imajo stoodstotno zagotovljenega spremljevalca otroku, ki mu ga odločba odreja, pa so vidni napredki teh otrok. Zakaj se povzroča ta škoda, v interesu koga in zaradi česa? Ker Ustava v 57. členu Republike Slovenije pravi: »Osnovnošolsko izobraževanje je obvezno in se financira iz javnih sredstev. Država ustvarja možnosti, da si državljani lahko pridobijo ustrezno izobrazbo.« Skladno s 14. členom iste ustave se otroku s posebnimi potrebami na podlagi odločbe o usmeritvi in individualiziranega načrta, ki je pripravljen za delo s tem otrokom, ki je pripravljen na podlagi Zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami, dodeljuje začasni spremljevalec, da so lahko v enakopravnem položaju z drugimi otroki pri spremljanju pouka. Država žal tega ne izvaja. Odgovarja šolam, ki želijo imeti spremljevalca za otroka, ker je to zakonsko določena zadeva, ki se ne izvaja – odločbe o usmeritvi ne bomo izvajali, lahko pa vam po 39. členu Pravilnika o normativih in standardih za izvajanje programa osnovne šole, če je otrok avtoagresiven ali agresiven do drugih, zagotovimo spremljevalca v 0,25 % delovnega mesta, 0,50 ali 0,62 % delovnega mesta. Država že sedaj financira. Če bi bili ti spremljevalci visoko izobraženi, visoko, sedma stopnja, danes zaposleni, pravi država, da bi rabila 12 milijonov. Že sedaj financira te spremljevalce v nekem deležu in ta znesek je dosti manjši, ampak ne gre za to, koliko bo to koštalo. To ni vprašanje sredstev. Tukaj gre za to, da država izpolni svojo zakonsko obveznost do te ranljive kategorije, ki jim je spremljevalec prepisan v odločbi o usmeritvi. Odločba o usmeritvi pa je napisana na podlagi zakona. Ko smo v Levici poslušali odgovore vlade, zakaj se zadeva ne naredi, povemo le tole – pozivamo vas, vlada, da dokler sistemsko ne rešite problema, vsem upravičencev zagotovite spremljevalca, začasnega, za izvajanje fizične pomoči ali kako se reče, čeprav ta spremljevalec pomaga pri socializaciji otroka, skladno z odločbo o usmeritvi in individualiziranim načrtom, na podlagi 39. člena Pravilnika o normativih in standardih za izvajanje programa osnovne šole. To sedaj vlada že počne in ne vemo, ne razumemo v Levici, zakaj tega vsem otrokom, ki jim spremljevalec pripada, tega ne zagotovi. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA SPREMEMB IN DOPOLNITEV POSLOVNIKA DRŽAVNEGA ZBORA, V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog sprememb in dopolnitev Poslovnika je v obravnavo zboru predložila skupina enajstih poslank in poslancev s prvopodpisanim Vojkom Starovićem. Za dopolnilno obrazložitev Predloga sprememb in dopolnitev Poslovnika dajem besedo predstavniku predlagatelja Vojku Staroviću. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem prisotnim, drage poslanke, kolegi! Predlagane spremembe in dopolnitve Poslovnika državnega zbora, ki so danes pred nami, so plod dolgotrajnih priprav in usklajevanj med poslanskimi skupinami Državnega zbora. Predlog zasleduje dva cilja. Prvi cilj je sprememba 118. člena Poslovnika, ki predlagatelju zakona omogoča, da bo s svojim predlogom razpolagal ves čas zakonodajnega postopka. Tako ga lahko umakne tudi tik pred obravnavo, česar do zdaj ni mogel storiti in je bil predlog zakona kljub zadržkom predlagatelja vseeno obravnavan na Državnem zboru. Cilj je, da Državni zbor ni obremenjen s predlogi zakonov, pri katerih predlagatelj sam oceni, da so razlogi za njihov umik. Drugi cilj je poslovniška uskladitev ureditve poslanske imunitete z drugimi zakoni. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je ugotavljala, da obstaja določeno neskladje med Ustavo Republike Slovenije, Zakonom o poslancih in Poslovnikom državnega zbora pri ureditvi procesne imunitete poslancev Državnega zbora. Pri imuniteti gre za privilegij poslanca, da je izvzet iz uporabe posameznih pravnih predpisov, ki se sicer uporabljajo za druge državljane, vendar prvenstveni namen poslanske imunitete ni zaščita poslanca kot posameznika, temveč zaščita nemotenega dela Državnega zbora. Predlagane spremembe in dopolnitve poleg uskladitve prinašajo tudi bolj jasno razmejitev med predhodnim priznanjem imunitete, ki temelji na zahtevi pristojnega državnega organa, kadar so podani pogoji za odreditev pripora poslanca ali začetek kazenskega postopka, in naknadnim priznanjem imunitete, ki temelji na obvestilu pristojnega državnega organa. Podrobneje so opredeljene tudi bistvene sestavine, ki jih mora vsebovati zahteva oziroma obvestilo. Jasneje je opredeljena tudi dolžnost predsednika Državnega zbora glede posredovanja zahteve in obvestila Mandatno-volilni komisiji. Ključna novost pa je, da je Državni zbor obvestilo o začetku kazenskega postopka zoper poslanca, ki se na imuniteto ne sklicuje, obravnava fakultativno, torej takrat, ko obstajajo utemeljeni razlogi, da je odločanje o imuniteti potrebno za delovanje Državnega zbora. Postopek pa se izvede le, če to predlaga predsednik Državnega zbora, poslanska skupina, katere član je poslanec, na katerega se imuniteta nanaša, ali poslanec, če ni član nobene poslanske skupine. Predlagatelj mora o tem navesti razloge, s katerimi utemeljuje odločitev o naknadni imuniteti. Če nihče od upravičenih predlagateljev ne predlaga odločanja o imuniteti, Državni zbor o imuniteti ne odloča. Hvala.
Hvala lepa. Predlog sprememb in dopolnitev Poslovnika državnega zbora je kot matično delovno telo obravnavala Komisija za poslovnik. Za predstavitev poročila komisije dajem besedo podpredsedniku Borisu Doblekarju. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Komisija za poslovnik je na 11. seji 23. 6. kot matično delovno telo obravnavala Predlog sprememb in dopolnitev Poslovnika državnega zbora, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po skrajšanem postopku 25. marca predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Vojkom Starovićem. V skladu s prvo alinejo 37. člena Poslovnika državnega zbora Komisija za poslovnik obravnava Predlog poslovnika državnega zbora ter njegove spremembe in dopolnitve. V skladu s 94. členom Ustave Republike Slovenije ima Državni zbor poslovnik, ki ga sprejme z dvotretjinsko večino glasov navzočih poslancev. V skladu s 170. členom Poslovnika Državni zbor Poslovnik državnega zbora ter njegove spremembe in dopolnitve sprejema smiselno po postopku, ki ga Poslovnik določa za sprejem zakona. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 102. seji 20. aprila odločil, da se predlog akta obravnava po skrajšanem postopku. Na seji komisije so sodelovali predstavnik predlagatelja in predsednik Komisije za poslovnik Vojko Starović, predstavnica Zakonodajno-pravne službe, predstavnik Državnega sveta Franci Rokavec in predstavnik Vlade mag. Peter Geršak. Zakonodajno-pravna služba je predlog akta preučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo, pravnim sistemom in zakonodajno-tehničnega vidika ter k predlaganemu besedilu ni imela pripomb. Predstavnik predlagatelja Vojko Starović je v dopolnilni obrazložitvi na kratko predstavil predlagani akt in povedal, da se predlagane spremembe in dopolnitve nanašajo na spremembe prvega odstavka 118. člena Poslovnika ter na ureditev postopkov v zvezi s poslansko imuniteto. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je predstavila pisno mnenje, predstavnik Državnega sveta Franci Rokavec je povedal, da Državni svet podpira predlagane spremembe in dopolnitve. Državni sekretar na Ministrstvu za javno upravo je predstavil mnenje Vlade in povedal, da Vlada v smislu načela delitve oblasti ne more posegati v postopek in način organizacije dela Državnega zbora. V razpravi je prisotne poslance na seji podrobneje zanimalo, kaj dejansko pomeni predlagana sprememba od prvega odstavka 118. člena, v zvezi s čimer so nekateri menili, da taka sprememba ni ustrezna. V nadaljevanju komisija ni sprejela s potrebno dvotretjinsko večino glasov navzočih članov predlogov člana Levice za amandmaje komisije k 1. in 2. členu. Komisija je v skladu s 128. členom Poslovnika državnega zbora glasovala o vseh členih predloga akta skupaj in jih sprejela s potrebno dvotretjinsko večino glasov navzočih članov. Torej 11 članov je bilo navzočih, 10 za in eden proti. Ker k predlogu akta ni bilo sprejetih amandmajev, Komisija za poslovnik predlaga Državnemu zboru, da Predlog sprememb in dopolnitev Poslovnika državnega zbora v skrajšanem postopku sprejme v predloženem besedilu. Hvala.
Hvala lepa. Na vrsti je predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil Vojko Starović. Izvolite.
Ponovno hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav še enkrat! Vsak poseg v določila Poslovnika zahteva visok konsenz tako poslancev koalicije kakor tudi poslancev opozicije. Redko se zgodi, da se pod spremembo pravnega akta podpišejo vse poslanske skupine, z izjemo ene poslanske skupine. In ravno takšen predlog akta je danes pred nami. Gre za dva sklopa dopolnitev. Prvi sklop se nanaša na možnost umika predlaganega zakona iz zakonodajnega postopka. Trenutna ureditev predlagatelje zakona omejuje pri tem, da bi zakon umaknili ali ga nadomestili z novim. Po novem pa se predlagateljem omogoča, da z zakonodajnim predlogom razpolagajo ves čas postopka, in sicer na način, da ga v celoti umakne ali da ga nadomesti z drugim. Predlagana rešitev bo pomembno vplivala na zakonodajni postopek, da se ne bo po nepotrebnem obremenjeval. Drugi sklop sprememb se nanaša na spremenjeno ureditev postopka v zvezi s poslansko imuniteto, predvsem zaradi potrebe uskladitve z drugimi akti. Po novem bo Poslovnik tudi določneje urejal postopek predhodnega in naknadnega odločanja o poslanski imuniteti. Predhodno priznanje imunitete bo temeljilo na zahtevi pristojnega državnega organa, ki bo morala imeti vse predpisane sestavine, da je lahko predmet obravnave. Naknadno priznana imuniteta pa bo temeljila na obvestilu pristojnega organa. Velja pa tudi opozoriti, da bodo tako spremenjene določbe Poslovnika veljale tudi pri odločanju o imuniteti sodnika, varuha človekovih pravic in njegovega namestnika. Poslanska imuniteta ima svoj smisel in pomen. Njen namen je zagotoviti nemoteno delo parlamenta kot vrhovnega predstavniškega organa v demokratičnem sistemu, vendar ne vsakokrat in ne za vsako ceno. Imuniteta naj bo podeljena le za primere, ko pregon poslanca bistveno ovira normalno delo parlamenta, seveda ob pogoju, da ne teža ne vrsta kaznivega dejanja nista tako težki in zavržni, da bi priznanje imunitete demoraliziralo pravni red. Praviloma si težko predstavljamo, da bi poslanec počel huda kazniva dejanja, saj gre vendar za izvoljenega predstavnika ljudstva, zato bom skušal predstaviti bolj realistično možnost. Večje število posameznikov se odloči, da bo zoper nekega poslanca vložilo večje število kazenskih ovadb, recimo dvajset, ali odškodninskih tožb. Pri tem niti ni pomembno, ali so tožbe utemeljene. Tudi če vas kdo drug polije z blatom, ste še vedno vi tisti, ki ste blatni, mar ne, in to blato je treba izpirati, kar vsakomur jemlje čas in energijo. Čas, ki bi moral biti usmerjen v uresničevanje funkcije poslanca, za kar je bil izvoljen, ob zavedanju, da je obravnavanje lastnih privilegijev s strani politikov eden izmed pomembnejših pokazateljev stopnje razvitosti politične, kulturne in pravne kulture. V Poslanski skupini SAB predlagane spremembe podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ivan Hršak bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Poslovnik Državnega zbora za vse nas predstavlja ustavo v malem. Poudarjam, da to ni koalicijski akt in tudi ni opozicijski akt, kaj šele vladno gradivo. To je naša skupna mala ustava našega slovenskega parlamenta. Spremlja nas praktično na vsakem koraku in po njegovih določilih smo se dolžni ravnati. Tudi te spremembe, ki jih imamo sedaj pred seboj, niso niti koalicijske niti opozicijske. Te spremembe so rezultat skorajšnjega soglasnega konsenza nas vseh. Podpisniki in tako podporniki predlaganih sprememb so torej vse vodje poslanskih skupin tokratne sestave Državnega zbora, z izjemo Poslanske skupine Levica. Dve ključni zadevi sta vključeni v to novelo, in sicer možnost umika predloga zakona oziroma nadomestitev z novim besedilom do začetka obravnave na seji Državnega zbora oziroma do začetka obravnave na seji delovnega telesa, potem ko se je Državni zbor že seznanil z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, mnenjem Vlade in vloženimi amandmaji; ter natančnejša ureditev procesne imunitete poslancev, sodnikov, varuha človekovih pravic in podobno. Obe predlagani rešitvi poslanci Poslanske skupine DeSUS soglasno podpiramo. Glede tako imenovane podaljšane možnosti umika predloga zakona – zdaj veljavna ureditev namreč dopušča umik do uvrstitve predloga na sklic seje Državnega zbora oziroma delovnega telesa – smo v Poslanski skupini Desus prisluhnili tudi argumentom proti takšni ureditvi. Drži njihov argument, da v takšnem primeru izdelana mnenja Zakonodajno-pravne službe, morebitni amandmaji, mnenje Vlade in tako dalje v neki meri predstavljajo dodatne obremenitve. Vendar pa potencialen umik po pridobitvi teh dokumentov zagotovo predstavlja razbremenitev zakonodajnega postopka. Tudi možnost nadomestitve predloga z novim besedilom po našem mnenju predstavlja obravnavo celovitejšega predloga, tako s sistemskega, nomotehničnega kot tudi z vidika primernosti vsebinskih rešitev. Njihove trditve – gre za predstavnike Levice –, da predlagana ureditev pomeni nižanje demokratičnih standardov, da je preprosto nevzdržna in je njen namen zgolj in samo izčrpavanje opozicijskih poslancev, pa so evidentno pretirane. Številni predlogi zakonov po javni obravnavi ostanejo v predalih na ministrstvih, četudi v tem času potekajo aktivnosti v smeri proučitve predloga tudi v naših prostorih. Naj navedem kot primer zakonodajo s področja dolgotrajne oskrbe, ki se oblikuje že desetletja, pred dnevi pa je bil predlog formalno vložen v zakonodajno proceduro. Pa tudi sicer se proučevanje predlogov ne začne z dnevom vložitve predloga v Državni zbor; ali za nekatere pač. Glede na natančnejše ureditve procesne imunitete v naši poslanski skupini ocenjujemo predlagane rešitve kot smiselne in potrebne, saj navsezadnje odpravljajo neskladnost med Ustavo Republike Slovenije in Poslovnikom državnega zbora, na katere je opozorila tudi naša Zakonodajno-pravna služba. Ključna vsebina tega dela je ločitev med predhodnim priznanjem imunitete, ki temelji na zahtevi pristojnega državnega organa, in pa naknadnim priznanjem imunitete, ki temelji na obvestilu pristojnega državnega organa. Poslovnik državnega zbora se sprejema z dvotretjinsko večino navzočih poslancev, sestava slovenskega parlamenta je barvita in tako se Poslovnik ne sprejema samo z glasovi koalicije, ključni so opozicijski glasovi. Zato še enkrat poudarjam, kar sem navedel na začetku, Poslovnik državnega zbora ni niti koalicijski niti opozicijski akt, temveč naša parlamentarna skupna mala ustava. Vsega vanj res ne moremo zapisati, zato naj zaključim z apelom na vse poslanke in poslance – ne glede na naše različne poglede, nazore dajmo stremeti k strpnemu delovanju in predvsem spoštljivo do vsakogar. Hvala.
Hvala lepa. Janja Sluga bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
V Poslanski skupini nepovezanih poslancev bomo Predlog sprememb in dopolnitev Poslovnika državnega zbora seveda podprli. Kot veste, so predlagane spremembe in dopolnitve rezultat usklajevanj med vodstvom Državnega zbora, strokovnimi službami, Zakonodajno-pravno službo in poslanskimi skupinami ter članicami in člani Komisije za poslovnik, pri čemer so ta usklajevanja trajala skoraj tri leta. Prvi sklop poglavitnih rešitev predstavlja sprememba 118. člena Poslovnika, ki bo predlagatelju zakona omogočila, da bo lahko predlog zakona umaknil ali ga nadomestil z novim predlogom tik pred obravnavo na matičnem delovnem telesu, česar do zdaj ni mogel storiti. Predpogoj za takšno odločitev pa bo seveda ocena, da za to obstajajo dovolj utemeljeni razlogi, potem ko bo praviloma že seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, mnenjem Vlade in seveda vloženimi amandmaji. V poslanski skupini predlagano rešitev pozdravljamo, predlagatelj lahko do te točke zakonodajnega procesa že preuči mnenja in stališča do vloženega predloga in na podlagi teh oceni, da zanj ne bi dobil podpore, ali pa da ustreznih sprememb oziroma uskladitev predloga ne bi bilo mogoče doseči z amandmaji. Cilj tega je, da se razbremeni zakonodajni postopek, s čimer se nepovezani poslanci strinjamo. Drugi sklop sprememb pa se nanaša na ureditev procesne poslanske imunitete. Imuniteta predstavlja privilegij poslancev, da so izvzeti iz uporabe kazenskopravnih predpisov glede pregona, ki se sicer uporabljajo zoper vse posameznike, ki so osumljeni storitve kaznivega dejanja. Pri tem je treba opozoriti, da to izvzetje ni brezpogojno, ampak se uporablja zgolj v primerih, ko je namen zaščita nemotenega dela Državnega zbora. Treba je opozoriti, da gre v tem primeru zgolj za postopkovne spremembe. Poslovnik namreč ne ločuje postopkov, ko gre za odločanje o imuniteti na podlagi zahteve poslanca in ko gre za odločanje o imuniteti zgolj na podlagi obvestila pristojnega organa v kazenskem postopku, v katerem se je znašel poslanec. Državni zbor namreč o imuniteti odloča tudi, če se poslanec nanjo sploh ne sklicuje, in sicer na podlagi obvestila pristojnega organa, da je poslanec v priporu ali kazenskem postopku zaradi kaznivega dejanja z zagroženo kaznijo več kot pet let zapora. S predlagano novelo Poslovnika pa bi ločeno uredili postopek o imuniteti, ko se poslanec nanjo sklicuje, in postopek, ko se poslanec ne sklicuje na to imuniteto. Če nihče ne bo predlagal odločanja o imuniteti, Državni zbor o njej ne bo odločal. V nasprotnem primeru pa bo moral kvalificirani predlagatelj tudi utemeljiti, zakaj je odločanje o imuniteti potrebno za nemoteno delovanje Državnega zbora. V zvezi s tem želimo opozoriti tudi na naš doprinos k predlaganim rešitvam. Prvotni predlog služb je predvideval, da lahko predlog za naknadno odločanje o imuniteti poda poslanska skupina, katere član je poslanec, na katerega se obvestilo nanaša, ali poslanec, na katerega se obvestilo nanaša, če ni član nobene poslanske skupine. Sedaj pa se je možnost predlaganja tega postopka v predlogu razširila tudi na predsednika Državnega zbora. Slednji predlog smo utemeljili s tem, da je predsednik Državnega zbora kot prvi poklican, da skrbi za nemoteno delovanje Državnega zbora. Poleg tega pa mora skrbeti tudi za integriteto Državnega zbora in ugled poslanske funkcije. Na podlagi navedenih argumentov bomo v poslanski skupini omenjene spremembe podprli. Obžalujemo pa, da Državni zbor ni zmogel doseči soglasja o tem, da se institut poslanske imunitete ustrezneje uredi tudi na ustavni ravni, na kar že vrsto let opozarjajo nekateri strokovnjaki. Menimo, da bi morali razmisliti o preoblikovanju tega instituta, kar pa seveda ni moč storiti s spremembami Poslovnika, temveč zgolj s spremembo Ustave.
Hvala lepa. Na vrsti je Dušan Šiško, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Spoštovani! Eden izmed dveh poglavitnih ciljev predloga tokratne spremembe Poslovnika je, da lahko predlagatelj predlog zakona umakne do začetka obravnave predloga zakona in ne več le do sklica seje, na kateri bo obravnavan zakon. S tem se daje predlagatelju možnost, da s predlogom zakona lahko razpolaga ves čas postopka. Predlagatelju se omogoča več avtonomije, saj v primeru, ko oceni, da obstaja razlog za umik zakona, to tudi stori, pa čeprav tik pred obravnavo. Druga sprememba se nanašana na spremembe procesne imunitete poslancev. Smiselna bi bila sprememba, ki bi vključevala materialno poslansko imuniteto pred civilno odgovornostjo, saj slednja zagotavlja prosto izražanje mnenj, predlogov in stališč brez strahu pred kakršnokoli odgovornostjo. Takšno ureditev pozna veliko število držav iz Evrope. Ustavna ureditev, ki omejuje poslansko imuniteto zgolj na izjemo od kazenske odgovornosti in ne izključuje civilne odgovornosti poslanca za izrečene besede v parlamentu, postavlja pod dvom parlamentarne demokracije. Slednja mora zagotavljati polno neodvisnost zakonodajne veje oblasti od izvršilne sodne veje oblasti. Poslanska imuniteta pred civilno odgovornostjo bi omogočila, da bi se izognili določenim političnim farsam, saj imajo poslanci širok obseg svobode govora. Z njo bi zagotovili varovalko, da bi se vzdrževal določen nivo kulturnega političnega dialoga v parlamentu. Kljub temu pa tudi udejstvovanje poslancev v vsakršnih postopkih lahko bistveno ovira delovanje parlamenta, saj privede do tega, da poslanec ne more opravljati svojih nalog v parlamentu. Ovire pri delovanju se vidijo predvsem v tem sklicu, kjer je vsak glas pomemben in težave pri delovanju lahko nastanejo tudi že zaradi bolniških odsotnosti na kritični dan. Odločitve parlamenta so namreč tako pomembne za državo, da je za njihov sprejem nujno treba zagotoviti optimalne pogoje svobodnega in konstruktivnega izražanja mnenj poslancev.
Hvala lepa. Boris Doblekar bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala, predsedujoči! Pri tej spremembi in dopolnitvi Poslovnika državnega zbora gre za dve spremembi in pa za eno dopolnitev. Imuniteta na splošno pomeni pravico oziroma privilegij posameznika, da je izvzet iz uporabe posameznih pravnih predpisov, ki se sicer uporabljajo zoper druge osebe. Temeljni namen poslanske imunitete je, da se parlamentu kot najvišjemu predstavniškemu telesu v državi omogoči neodvisno in nemoteno delo ter zagotovi pogoje za polno in svobodno delovanje njegovih članov pri izvajanju funkcije, v katero so bili izvoljeni. Vse sodobne ustave zato praviloma priznavajo poslansko imuniteto kot jamstvo pravne varnosti in neodvisnosti poslanca pri opravljanju njegove funkcije. Osnovni cilj predlaganih sprememb in dopolnitev Poslovnika je zato določnejše razlikovanje med postopkom tako imenovanega predhodnega odločanja o poslanski imuniteti iz drugega odstavka 83. člena Ustave in postopkom tako imenovanega naknadnega odločanja o poslanski imuniteti iz tretjega odstavka 83. člena Ustave, saj gre za dve različni situaciji, ki zahtevata drugačno in podrobnejšo poslovniško ureditev samega postopka odločanja Državnega zbora o poslanski imuniteti. Predlagane spremembe in dopolnitve Poslovnika uvajajo jasnejšo, preglednejšo in ustreznejšo pravno ureditev obeh postopkov odločanja o poslanski imuniteti, v katerih Državni zbor obravnava zahtevo pristojnega državnega organa za dovolitev pripora zoper poslanca oziroma za dovoljenje Državnega zbora za začetek kazenskega postopka zoper poslanca in obvestilo pristojnega državnega organa o ureditvi pripora zoper poslanca oziroma obvestilo o začetku kazenskega postoka zoper poslanca. Predlog uvaja novo ureditev postopka obravnave obvestila pristojnega državnega organa o teku kazenskega postopka zoper poslanca in ustrezneje od veljavne poslovniške ureditve uresničuje ustavno določbo iz tretjega odstavka 83. člena. Dopolnitev Poslovnika se predlaga tudi v delu, ki se nanaša na imuniteto sodnika ter varuha človekovih pravic ali njegovega namestnika, saj sta predmet procesne imunitete sodnika odreditev pripora in vodenje kazenskega postopka; glede varuha ali njegovega namestnika pa le pripor. Zaradi predlaganih sprememb v zvezi z imuniteto poslancu, ki ločujejo med postopkom v zvezi z zahtevo in postopkom v zvezi z obvestilom pristojnega državnega organa, je potrebna dopolnitev, ki jasno določa, kateri postopek v zvezi z imuniteto poslancu pride v poštev v primerih odločanja o imuniteti sodnika, varuha in namestnika varuha. Predlagana sprememba prvega odstavka 118. člena pomeni, da bo lahko predlagatelj umaknil predlog zakona iz zakonodajnega postopka oziroma ga nadomestil do začetka prve obravnave predloga zakona na seji Državnega zbora oziroma do začetka druge obravnave predloga zakona na seji matičnega delovnega telesa, se pravi potem, ko bo praviloma že seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, mnenjem Vlade, vloženimi amandmaji in tako dalje. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo predlagane spremembe Poslovnika državnega zbora podprli, saj smo pri teh spremembah tudi aktivno sodelovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na vrsti je mag. Bojana Muršič, ki bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Predlog sprememb in dopolnitev Poslovnika državnega zbora, ki ga danes obravnavamo, prinaša dve pomembni vsebinski rešitvi. Prva se nanaša na spremembe Poslovnika v zvezi z imuniteto poslanca. Po novem bo Poslovnik predvidel dva ločena postopka, in sicer tako imenovani predhodni oziroma naknadni postopek odločanja Državnega zbora o imuniteti poslanca. Odvisno od tega, ali bo šlo za zahtevo pristojnega organa za dovolitev pripora oziroma za dovolitev začetka kazenskega postopka, ali pa bo šlo za obvestilo pristojnega organa o priporu oziroma začetku kazenskega postopka. Postopki v zvezi z imuniteto poslancev bodo racionalizirani na način, da bosta Mandatno-volilna komisija in Državni zbor o tovrstnih zadevah ažurno odločala, vendar le v tistih primerih, ko bo to po Ustavi in Poslovniku nujno potrebno in smiselno; ne pa v vseh primerih, kot je to veljalo do sedaj. Nova ureditev postopka v zvezi z imuniteto poslanca se bo v nekaterih poslovniških določilih smiselno uporabljala tudi v morebitnih postopkih odločanja o imuniteti sodnika ter varuha človekovih pravic oziroma njegovega namestnika. Druga sprememba Poslovnika pa daje možnost predlagatelju zakona, da le-tega umakne ali nadomesti z novim predlogom do začetka prve obravnave zakonskega predloga na seji Državnega zbora oziroma do druge obravnave zakonskega predloga na seji matičnega delovnega telesa, seveda ob pogoju, da o njem predhodno ni bila opravljena splošna razprava na seji Državnega zbora. Namen te spremembe je zlasti v tem, da se predlagatelju zakona omogoči umik ali nadomestitev besedila tudi po tem, ko je že sklicana seja Državnega zbora oziroma seja matičnega delovnega telesa, na kateri naj bi bil predlog zakona obravnavan, naknadno pa so bile nanj podane tehtne vsebinske pripombe, ki pa jih tudi z morebitnimi dopolnili k členom predloga zakona ni mogoče upoštevati oziroma jih upoštevati v zadostni meri. Zato bo predlagatelj zakona imel možnost zakonski predlog umakniti iz zakonodajnega postopka oziroma ga nadomestiti z novim predlogom, ki bo vseboval seveda ustrezne rešitve oziroma odgovore na predhodno izpostavljene pripombe. Predlagane spremembe in dopolnitve Poslovnika državnega zbora v Poslanski skupini Socialnih demokratov ocenjujemo kot koristne in potrebne, zato jim bomo dali tudi soglasno podporo. Je pa dejstvo, da nas v bližnji prihodnosti čakajo še nekatere nujne spremembe Poslovnika, nenazadnje vsaj glede postopka za sprejem avtentične razlage zakona, za katerega je Ustavno sodišče nedavno odločilo, da ni v skladu z načelom delitve oblasti ter načelom neodvisnosti sodnikov, zato je tudi ta v nasprotju z Ustavo Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Matej Tašner Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednik. Če začnemo morda z genezo tega predloga. Komisija za poslovnik je pred kar nekaj časa že ustanovila delovno skupino, zato da razreši vprašanje imunitete, tisto, kar je tudi kolega Starović na začetku izpostavil v imenu predlagatelja. Ta delovna skupina je te predloge zelo na hitro pravzaprav potrdila oziroma se strinjala s temi spremembami; in to je bil tudi namen, in sicer da se z novelo Poslovnika razreši vprašanje imunitete. A na predlog nekoga je prišel v to novelo tudi ta člen glede predčasnega umika oziroma nadomestila zakona, s katerim imamo v Levici probleme, zato nismo te novele Poslovnika sopodpisali. Komu je namenjen institut umika predloga zakona iz postopka? Predvsem vladam. Ne govorim o tej vladi, ne govorim o prejšnji vladi, govorim o katerikoli vladi, tudi o prihodnji, če želite. Vsaka vlada do zdaj je v Državni zbor poslala tak zakon, ki ga ni bilo mogoče popraviti z amandmaji. Usoda teh zakonov je bila, da so pač ostajali v predalih, kot se temu reče. To je problematično z več vidikov. Prvi je čisto iz dela Državnega zbora. Zakon, ki pride v Državni zbor, ki je slab, ga seveda vsaka poslanska skupina prebere, obdela, skuša popraviti z amandmaji, se pač na ta zakon pripravi. Prišli bomo do situacije, da bo prišlo do druge obravnave na matičnem delovnem telesu, pa bo vlada rekla – okej, dobro, zdaj pa se ne bomo tega šli, bomo to umaknili. Vse delo poslancev, strokovnih sodelavcev in tudi uslužbencev Državnega zbora, Zakonodajno-pravne službe, ostalih je šlo v tem trenutku v nič. To je obremenjevanje dela Državnega zbora. Še hujši scenarij je pa to, da bi vlada tak zakon nadomestila s popolnoma drugačnim besedilom. Bili bi v situaciji, ko bi pač morali pripravljati v nekem zelo kratkem času amandmaje za amandmaje odbora in v bistvu pod neko časovno presijo skušati preveriti ta spremenjen zakon. Ob vsej mašineriji, ki jo imajo vlade na voljo, od pravnih služb na ministrstvih do vladne službe za zakonodajo, je seveda vprašanje, zakaj sploh pride do takšnih zakonov. Kako lahko ena vlada pošlje v državni zbor zakon, ki je slab po njenih lastnih ocenah in potem seveda tudi po ocenah državnega zbora, ki ga ni mogoče popraviti? Zakaj pridemo do takšnih situacij? Druga stvar pri tem vprašanju je – Čemu služi javna obravnava? Javna obravnava je nek instrument, ki bi moral seveda v prvi vrsti vladi pomagati pri pisanju zakonov, pri tem da ji strokovna javnost v prvi vrsti poda konkretne pripombe in predloge. Ampak žal javna obravnava – in spet ne govorim samo o tej vladi, ampak o vseh vladah do sedaj – se prepogosto izrablja in tudi zlorablja. Ko se podajo predlogi k členom, se velikokrat zgodi, da v državni zbor pride zakon, ki je bistveno drugačen od tistega, ki je bil v javni obravnavi. Izgovor, da je treba uvesti ta mehanizem, da se do začetka obravnave lahko umakne zakon, je po moje neustrezen, ker imamo nek osnovni demokratičen mehanizem, da se takega zakona znebimo, to je preprosto glasovati proti. Ne pa da vsakokratna vlada in seveda vladajoča koalicija ne želi glasovati proti vladnemu zakonu. Ali pa poslovniški mehanizem, in sicer da se izglasuje, da takšen zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. In s tem je stvar rešena, zakonodajni postopek nepretirano obremenjen in se lahko zakon popravi oziroma pošlje nov predlog zakona. Velikokrat smo videli, da se raje, kot da bi se poslužili teh poslovniških in demokratičnih mehanizmov, vsakokratna večina potem odloči, da ta zakon na tak ali drugačen, seveda poslovniško dopusten način spravi z dnevnega reda in mize in potem tam vegetira do zaključka mandata oziroma mandatne dobe Državnega zbora, ker potem seveda avtomatsko propade. S tega vidika, ker je v tej noveli Poslovnika ta vrinjen člen, ta člen o umiku oziroma nadomestitvi predloga, v Levici te novele ne moremo podpreti, glede imunitete pa vsekakor to rešitev podpiramo.
Hvala lepa. Aleksander Reberšek bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci! Predlog omogoča, da bo lahko predlagatelj umaknil predlog zakona iz zakonodajnega postopka oziroma ga nadomestil z novim predlogom do začetka druge obravnave predloga zakona na seji matičnega delovnega telesa oziroma do začetka prve obravnave predloga zakona na seji Državnega zbora v primeru splošne razprave. Po veljavi ureditvi to lahko stori le do uvrstitve predloga zakona na sklic seje Državnega zbora oziroma matičnega delovnega telesa. V Predlogu sprememb in dopolnitev Poslovnika državnega zbora pa je tudi ureditev glede poslanske imunitete. Ustava razlikuje med dvema oblikama procesne poslanske imunitete. Poslanska imuniteta, pri kateri je začetek kazenskega pregona mogoč samo, če ga Državni zbor izrecno dopusti, zahteva predhodno odločanje Državnega zbora o imuniteti pred pregonom, za milejša kazniva dejanja, za katera je predpisana kazen zapora do vključno pet let, če se na imuniteto sklicuje. In poslanska imuniteta, pri kateri se kazenski pregon lahko nemoteno prične, Državni zbor pa lahko imuniteto prizna naknadno in s tem kasneje prepreči potek pregona. Mogoče je naknadno odločanje Državnega zbora o imuniteti po začetku pregona. Za hujša kazniva dejanja, za katera je predpisana kazen zapora nad 5 let, in za vse primere, ko se poslanec ne sklicuje na imuniteto. Zaradi različnih potekov pri obeh oblikah procesne imunitete je treba tudi v Poslovniku postopek za obe obliki različno in ločeno urediti. Novela prinaša predvsem na novo oblikovan postopek glede naknadnega odločanja Državnega zbora o imuniteti. Predstavitev prenovljenih postopkov, prvi primer, predhodno odločanje Državnega zbora o imuniteti. Pristojni državni organ pošlje zahtevo za dovolitev pripora ali za dovolitev začetka kazenskega postopka predsedniku Državnega zbora. Predsednik to posreduje Mandatno-volilni komisiji. Mandatno-volilna komisija lahko Državnemu zboru predlaga, da imuniteto prizna ali pa ne. Praviloma se šteje, da je priznanje imunitete lahko nujno potrebno za opravljanje poslanske funkcije v primeru, ko namerava pristojni državni organ poslanca pripreti ali ko ga je že priprl, ne pa tudi v primeru, ko namerava proti njemu zgolj začeti kazenski postopek ali ko ga je že začel. Enako Poslovnik določa tudi že sedaj. In končno odločitev sprejme Državni zbor. In drugi primer, naknadno odločanje o imuniteti. Pristojni državni organ pošlje predsedniku Državnega zbora obvestilo o priporu ali začetku kazenskega postopka. Predsednik to posreduje Mandatno-volilni komisiji. Predsednik Državnega zbora z obvestilom seznani poslansko skupino, katere član je poslanec, na katerega se obvestilo nanaša. Predsednik Državnega zbora ali poslanska skupina, katere član je poslanec, lahko zahteva, da to obvestilo obravnava Državni zbor. MVK lahko Državnemu zboru predlaga, da imuniteto naknadno prizna ali pa ne. Praviloma se šteje, da je priznanje imunitete lahko nujno potrebno za opravljanje poslanske funkcije v primeru, ko namerava pristojni državni organ poslanca pripreti ali ga je že priprl, ne pa tudi v primeru, ko namerava proti njemu zgolj začeti kazenski postopek ali ko ga je že začel. Enako Poslovnik določa že sedaj. Končno odločitev sprejme Državni zbor. Če Državni zbor naknadno prizna imuniteto poslanca, se kazenski postopek proti njemu ne sme več voditi oziroma se priprti poslanec takoj spusti na prostost. In začasna odločitev ob primeru s takojšnjim učinkom. Mandatno-volilna komisija bo po novem lahko v vsakem primeru takoj odločala tudi o priznanju imunitete glede pripora že ob zahtevi za dovolitev pripora. Po dosedanji ureditvi je bilo to mogoče šele v primeru, ko je poslanec že bil v priporu. Odločitev tako, kot do sedaj, učinkuje takoj, Državni zbor pa jo lahko kasneje tudi spremeni. Glede na različno naravo obeh oblik procesne imunitete je prav, da se postopek pri vsaki od njiju uredi ločeno. Tako se bo doseglo bolj jasno in predvidljivo ureditev pri postopanju pri vsakem primeru. Sprememba, ki podaljšuje rok, v katerem je mogoč umik predloga zakona, zmanjšuje pomembno administrativno obremenitev znotraj zakonodajnega postopka ter posledično birokratsko olajšuje delo Državnega zbora. Predlog bomo zato podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k Predlogu sprememb in dopolnitev Poslovnika Komisija za poslovnik ni sprejela nobenega amandmaja in ker amandmaji h končni določbi niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo. Odločanje o Predlogu sprememb in dopolnitev Poslovnika državnega zbora bomo v skladu s časovnim potekom seje opravili jutri, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PRAZNIKIH IN DELA PROSTIH DNEVIH V REPUBLIKI SLOVENIJI V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina treh poslancev s prvopodpisanim Zmagom Jelinčičem Plemenitim. Predlog zakona je na 29. seji 4. 5. 2021 obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Ker po končani obravnavi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Najprej dobi besedo Jurij Lep, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice, kolegi, lep pozdrav še enkrat! V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke so predlagali, da bi kot državni praznik uvedli 13. maj v spomin na prvi spopad z agresorjem na slovenskih tleh. Z njim bi se spomnili 13. maja 1941, ko so se trije vodilni tigrovci na Mali gori pri Ribnici spopadli z italijansko vojsko. Temu predlogu v Poslanski skupini nepovezanih poslancev nasprotujemo. Menimo namreč, da niti ni utemeljen niti ni podprt z zgodovinskimi dokaznimi dejstvi, saj ne ustreza ugotovitvam zgodovinske stroke. Če že, se nam bolj primerna zdi obeležitev 6. septembra 1930, ko so v Bazovici padli štirje bazoviški junaki. Ti so bili prve kolektivne žrtve v neenakem boju proti fašizmu. Ta dogodek lahko simbolično poveže odpor proti fašizmu in njegove žrtve, ob katerih se je takratna svobodoljubna Evropa v polni meri zavedala fašistične nevarnosti in nujnosti odločnega ter povezanega boja za njeno izkoreninjenje. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev se zavedamo zgodovinskega pomena TIGR-a, a bi o datumu praznika, posvečenega tej organizaciji, morali doseči široko soglasje s ciljem, da praznik ne bi znova vnašal delitve, o tem pa bi se morala izreči tudi zgodovinska stroka. Hkrati pa nasprotujemo temu, da dosedanjo praznino neobeleženega spopada na Mali gori, od katerega je minilo natanko 80 let, za lastno računico izkoriščajo nekateri, ki jim ni po godu, kako so se zgodovinska dejstva kasneje tudi razpletla. 13. maja 1941 je v resnici šlo za napad domačih ljudi na slovenske upornike proti okupatorju. To pa nikakor ne more imeti kakovosti in oznake državnega praznika. To niti ni bil dan prvega oboroženega spopada z okupatorjem na slovenskih tleh, saj se je pred tem okupatorju upirala že stara jugoslovanska vojska. Zato menimo, da gre za napačen predlagan datum, ki je namenjen predvsem preoblikovanju zgodovine ter razvrednotenju in zmanjševanju pomena Osvobodilne fronte in antifašističnega boja v Sloveniji. Predlagan praznik bi ustvarjal polemike v zvezi s praznikom 27. aprila, ko praznujemo dan upora proti okupatorju. Zaradi tovrstnih vladnih poskusov spreminjanja oziroma potvarjanja polpretekle zgodovine se nekateri vidni predstavniki naše države niti niso udeležili letošnje osrednje državne proslave na Mali gori nad Ribnico. Na državno proslavo niso bili povabljeni predstavniki Zveze združenj borcev za vrednote NOB, tako da proslava ni izražala dolžnega spoštovanja tistim, ki so odločilno prispevali k zmagi v 2. svetovni vojni na naših tleh. Na proslavi ni bilo slišati niti ene same besede o Osvobodilni fronti. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev se zavzemamo za ohranjanje pomena osvobodilnega partizanskega boja, ki nam je prinesel mir, prinesel nam je svobodo, prinesel nam je solidarnost, prinesel pa je tudi podlago za ustanovitev naše države, v kateri danes živimo. Nasprotujemo pa kakršnimkoli poskusom potvarjanja zgodovine. Narod, ki ne spoštuje svoje zgodovine, namreč nima prihodnosti. Le zavedanje o lastni zgodovini, njenih dobrih in slabih plateh je lahko temelj prijazne in spoštljive družbe ter prihodnosti, ki vseh nas, posebej pa mlajših generacij, ne bo obremenjevala z delitvami. Danes se soočamo z drugačnimi izzivi in drugimi nevarnostmi, ki vsak dan zahtevajo presojanje, kaj je prav in kaj ni prav. Pri tem je za pravilno odločitev pomembno zavedanje, da moramo pri upravljanju države zasledovati cilje in politike, ki stavijo na dolgoročno stabilnost in blaginjo državljanov, ščitijo naše temeljne pravice in svoboščine ter krepijo ugled Slovenije v mednarodni skupnosti. Zato smo prepričani, da je danes ponovno nastopil čas za poenotenje slovenskega naroda, ki mora združevati vse državljane, ki jim ni vseeno, kam gre ta država, ki jim ni vseeno, kam gre ta svet, ki jim ni vseeno, kam nas vodi oblast. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Dušan Šiško. Izvolite.
Lep pozdrav vsem prisotnim! TIGR je organizacija, ki je bila prva protifašistična organizacija na svetu. Kratica TIGR pomeni Trst, Istra, Gorica, Reka. TIGR je združeval protifašistične borce na ozemlju celotne dežele Primorske, to se pravi od Bovca pa do zadnjega primorskega otoka, do Lošinja. Na tem ozemlju so se zbirali protifašisti in že leta 1927 ustanovili organizacijo TIGR, ki je združevala slovenske domoljube, ki jim ni bilo vseeno, da italijanski fašistični škorenj tolče po naših ljudeh. TIGR je bil ustanovljen na Nanosu leta 1927. Treba je povedati, da so se 13. maja 1941 prvi z orožjem uprli italijanskim fašistom, in sicer na Mali gori pri Ribnici. Do danes, 80 let po tem dogodku, ki ga danes hočemo obeležiti kot državni praznik, do danes TIGR ni imel svojega mesta v slovenski zgodovini. Dejstvo je, da TIGR ne ločuje in ne izključuje. TIGR združuje vse Slovence, ki jim je nekaj do slovenske zgodovine, do tega, da smo lahko ponosni na 13. maj, ko se je tigrovec prvi uprl fašistom. Mislim, da je to simbol domoljubja, in to je simbol, na katerega ne smemo pozabiti. Mnogo tigrovcev se je priključilo narodnoosvobodilnemu boju in so v njem tudi sodelovali, vendar organizacijo so brisali iz slovenskega spomina. Žalostno je, da se že nekdaj želelo deliti slovenski narod, in žalostno je, da nekateri želijo deliti slovenski narod tudi sedaj. Treba pa je povedati, da naš predlog zasleduje cilj, da ne bo dela prost dan, da gospodarstvo ne bo v ničemer obremenjeno. Gre le za simboliko in tukaj ni nobene želje, da se bi kakorkoli zmanjševal pomen narodnoosvobodilnega boja. Slovenci moramo enkrat narediti nekaj in sprejeti nek datum kot praznik, ki bo dvignil naš nivo. Res pa nas žalosti, da zgodovinarji o TIGR-u govorijo le pristransko. Namesto da bi bili ponosni na nekaj, kar imamo, česar nima noben drug narod v Evropi; in naredili korak k objektivnemu zgodovinskemu dejstvu, hočejo pohoditi takšne svetle trenutke naše zgodovine. Ker zakon na matičnem delovnem telesu ni bil potrjen, se je s tem pokazalo, kdo ceni slovensko zgodovino, kdo je ponosen na dejanje TIGR-a, kdo je tisti, ki ga ni sram slovenske zgodovine.
Hvala lepa. Marijan Pojbič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvoli.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovani! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o praznikih in dela prostih dnevih, ki je bil obravnavan na Odboru za delo, družino in socialne zadeve in invalide, podprli. Predlagateljeva namera je obeležiti prvi spopad z okupatorjem na ozemlju Slovenije, ki je potekal 13. maja 1941 na Mali gori pri Ribnici med fašisti in takratnimi vodilnimi predstavniki TIGR. Temelj predloga je zgodovinska resnica, dogodek pa je pomenil velik korak v prizadevanjih Slovencev po avtonomnosti, zato si še kako zasluži biti umeščen med državne praznike. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke vedno v ospredje postavljamo simbole in obeležja, ki združujejo, takšen je tudi TIGR. Na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide smo se naposlušali ideologije tistih, ki vseskozi nasprotujejo zgodovinski resnici in so jo na vse možne načine poskušali prilagoditi, podrediti ali celo na ideologiji graditi svoj politični kapital. To je nedopustno in deli naše državljanke in državljane Republike Slovenije. V Slovenski demokratski stranki na takšen diskurz ne pristajamo in vedno znova in znova poudarjamo, da zgodovinske resnice ni mogoče prilagajati, je niti spreminjati; njena interpretacija pa je v pristojnosti zgodovinarjev in nikakor določenih političnih skupin, ki še vedno upajo, da bodo na podlagi ideološkega pristopa obdržali svoj privilegiran položaj v naši družbi ter s podtikanji, politikantstvom in zavajanji še naprej delili naše državljanke in državljane. Treba se je zavedati, da je zgodovina sestavni del naše družbe, našega vsakdana, naše kulture, zato se jo je treba spominjati, hkrati pa svojo prihodnost graditi na točkah, ki nas povezujejo in ne delijo. Imamo svojo državo, drago nam domovino Slovenijo; in imamo še izjemno veliko dela, da jo dogradimo, jo cenimo in skupaj naredimo boljšo. Če bi se vsi, katerim so ljudje zaupali svoj glas, zavedali dragocenosti lastne države, bi prepustili zgodovinska dejstva zgodovinarjem, mi pa bi se poenotili v prihodnosti in pripadnosti s svojimi simboli, kot so slovenska zastava, slovenski grb, slovenska himna in samostojna država Republika Slovenija. TIGR je organizacija, ki nikogar ne deli, nas zaradi svojih zgodovinskih dejstev povezuje in združuje ter je pomemben mejnik v naši polpretekli zgodovini. In prav zaradi tega smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlog zakona na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide tudi podprli.
Hvala lepa. Na vrsti je mag. Marko Koprivc, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi poslanci! Kar se tiče praznikov, na nek način bi bilo prav, da bi bili prazniki tisti, ki združujejo. In ko se jih na novo postavlja, sprejema, je prav, da obstaja glede upravičenosti določenega praznika najširši možen konsenz, pa najsibo to med državljankami in državljani, med strokovno javnostjo, med politiko in predvsem med tistimi, ki jih ta praznik na nek način najbolj tangira. Pri tem konkretnem poskusu vzpostavitve novega praznika, ki naj bi bil praznik TIGR-a, čeprav ga sama organizacija TIGR ni podpirala, nič od tega seveda ni držalo. Šlo je pa za eno zelo jasno intenco. Šlo je za to, da je poskušala širša vladna koalicija – namreč prvopodpisani so bili predstavniki stranke SNS, za katere vemo, da to vlado podpirajo – na nek način izničiti ali pa spremeniti zgodovinska dejstva, spremeniti vlogo Osvobodilne fronte in narodnoosvobodilnega boja pri borbi proti nacizmu in fašizmu, za katerega vemo, da je eden največjih zla tega človeštva. Enostavno so poskušali spremeniti zgodovino Republike Slovenije. To počenjajo ves čas. To je samo eden izmed poizkusov. Na to seveda nikakor ne moremo in ne smemo pristati. Kar je pa najbolj absurdno, ponavljam še enkrat, namreč jaz sam in naša stranka organizaciji TIGR pripisuje zelo velik pomen pri borbi zoper fašizem, ampak, spoštovani kolegice in kolegi, sama organizacija TIGR je bila mnenja, da ta datum ni primeren za obeležitev te organizacije, da gre dejansko za zgodovinsko netočen datum, da ne gre za datum, ki bi kakorkoli pomembno vplival na upor proti fašizmu in nacizmu. Jasno je, spoštovani kolegice in kolegi, kaj je bil vaš namen. Kot že rečeno, izničenje pomena narodnoosvobodilnega boja in partizanskega boja. Isto leto ste – le zakaj – čudežno tudi na Mali gori organizirali proslavo ob obletnici Osvobodilne fronte, proslavo, kjer niso smeli plapolati partizanski prapori, kamor ni bila povabljena Zveza borcev; proslavo, kjer niste z besedo omenili tega, kdo je bil zaslužen za osvoboditev Republike Slovenije nad nacifašizmom. Na srečo je v Državnem zboru na odboru prevladal razum in seveda tovrstna provokacija ni dobila potrebne večine. Je pa to revidiranje zgodovine zelo zaskrbljujoče. Enako kot delate za leta 1941–1945, delate tudi za leto 1991. Državljanke in državljani so za davkoplačevalski denar dobili pred dnevi v poštne nabiralnike izrazito politično motivirano brošuro, kjer prikazujete leto 1991 izrazito pristransko in pripisujete pomen za osamosvojitev zgolj prijateljem Ivana Janeza Janše, kar je zgodovinsko netočno in nesprejemljivo. Socialni demokrati se bomo borili tudi v prihodnje za zgodovinsko resnico, borili se bomo, da ostanejo vrednote antifašizma in antifašizem kot eden od temeljev slovenske državnosti, in ne bomo pristajali na to, da bo kolaboracija enaka uporu. Ni in nikoli ne bo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Matej Tašner Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala še enkrat, podpredsednik. Jaz sem kot Primorec bil v bistvu po eni strani vesel in žalosten, ko sem videl, da je bil ta zakon vložen v proceduro. Vesel, ker je končno v nekem aktu v tem državnem zboru bila omenjena organizacija TIGR. Žalosten pa, ko sem šel natančno prebrat zakon. Zakon je predvideval, na srečo je na odboru bil zavrnjen, da se kot dan, s katerim bi v naši državi obeležili organizacijo TIGR, postavi 13. maj. Izvor tega 13. maja je treba poiskati v slovenski skrajni desnici, ki že vrsto let uporablja ta datum, ki je tudi ustanovila neko satelitsko društvo TIGR – 13. maj – medtem ko imamo že praktično od osamosvojitve obstoječe društvo TIGR Primorske, ki skrbi za ohranjanje vrednot in spomina organizacije TIGR –, ki je začelo z neko prozorno akcijo deljenja ljudi; to, kar počnejo že ves čas predvsem v stranki SDS. Ta datum in ustanavljanje društva, ki bi naj sicer zagovarjalo vrednote TIGR-a, ampak v resnici imajo nek drug namen, želijo narediti nekaj, da se Osvobodilno fronto, narodnoosvobodilni boj in partizansko gibanje pokaže kot neko fronto, ki je bila na napačni strani zgodovine v naši državi, in da je bila na drugi strani organizacija TIGR, ki se je prva borila proti fašizmu, kar je res, ki pa je potem bila med 2. svetovno vojno s strani ravno Osvobodilne fronte izrinjena in dobesedno uničena, kar je gromozanska laž in tudi izkrivljanje zgodovine. Velik del pripadnikov TIGR-a se je namreč v času 2. svetovne vojne na Slovenskem pridružil partizanom, se je pridružil narodnoosvobodilnemu boju in skupaj boril proti nacizmu in fašizmu na naših tleh. Zakaj je bil ta predlog sumljiv že od začetka, je to, da v bistvu ravno predsednik Vlade, pa ne samo kot predsednik Vlade, ampak tudi kot zasebnik, že dlje časa na svojih socialnih omrežjih promovira ravno ta 13. maj. Lani je osebno šel obeleževat 13. maj na Malo goro. Letos pa smo videli, da je celo državna proslava ob dnevu upora proti okupatorju oziroma ob dnevu OF bila na nek način posvečena temu 13. maju; brez tega, da bi se omenilo niti z eno besedo Osvobodilno fronto in da bi se seveda tudi borcem, ki so še živi oziroma ohranjajo spomin na tiste čase, dovolilo dostop do te proslave. Zastriči moramo z ušesi, ker je pač naš predsednik Vlade tisti, ki se sicer brez zadržkov brati z neofašisti po Evropi, s Salvinijem na čelu, če želite, in tako naprej. In iskren namen tega predloga, predlagali so ga v Slovenski nacionalni stranki, ki je podpornica te vlade, vsi ti iskreni nameni, o katerih je govoril gospod Jelinčič, so zelo jasno splavali po vodi, ker je bilo očitno, da gre za nek drug namen v ozadju. Zakaj gre za nek drug namen in zakaj je ta datum napačen, so pojasnili številni zgodovinarji na odboru, zgodovinarji, ki so po poklicu zgodovinarji, razložili, da je bil TIGR v tistih letih 13. maja, ko bi se naj obeleževal ta praznik, praktično že v zadnjih izdihljajih. Spomnite se, da je TIGR začel delovati v začetku dvajsetih let in se boril proti fašističnemu dvajsetletju praktično od začetka do konca. Tu seveda ni govora o tem, da je kdorkoli proti temu, da bi obeležili TIGR kot neko organizacijo, neko institucijo, ki bi si zaslužila državni praznik v tej državi, ampak seveda na pravi datum in ne s skrivnimi nameni. Ne z izkrivljanjem zgodovine, ne z mešetarjenjem s polpreteklo zgodovino in ne s skrivnim namenom zaničevanja ostalih akterjev, ki so seveda omogočili osvoboditev naše dežele v zadnjih izdihljajih 2. svetovne vojne. V Levici tega zakona nismo podprli. Bomo pa absolutno podprli zakon, ki bo vzpostavil državni praznik za spomin na TIGR, ki pa bo na ustrezen datum. Ta je lahko, kot je omenil že kolega Lep, spomin na Bazovico ali pa recimo tudi datum ustanovitve TIGR-a na Nanosu.
Hvala lepa. Tadeja Šuštar bo predstavila stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite.
Hvala za besedo. 13. maja 2021 smo obeležili 80. obletnico prvega oboroženega spopada z okupatorjem na slovenskih tleh. Tigrovci so se leta 1941 na Mali gori pri Ribnici spopadli z italijanskimi fašisti. Organizacija TIGR – ki nosi ime po začetnicah krajev Trst, Istra, Gorica, Reka – je nastala septembra 1927, da bi se uprla italijanskemu fašističnemu zatiranju. Med drugim so tigrovci že pred začetkom vojne organizirali široko razpredeno obveščevalno mrežo na Primorskem, zbrane podatke pa so pošiljali obveščevalnemu centru poveljstva Dravske divizije v Ljubljani in pozneje tudi britanski obveščevalni službi. Kljub temu in dejstvu, da so se v vojni vključili v OF, pa so komunistični veljaki nanje že med vojno gledali s precejšnjim nezaupanjem, ki se je po njej le še okrepilo. Tigrovci so bili potisnjeni na stranski tir in izločeni iz kolektivnega spomina, zaradi česar je bilo treba na prvo obeležitev bitke na Mali gori čakati vse do leta 1991, na uradno slovesnost pa do leta 2005. S spremembo zakona se je predlagal nov državni praznik, 13. maj – dan prvega spopada z okupatorjem na slovenskih tleh, ki pa ne bi bil dela prost dan. V Sloveniji imamo že več državnih praznikov, ob katerih se spominjamo različnih zgodovinskih dogodkov, ki so bili bolj ali manj pomembni v naši preteklosti. Prvi oboroženi spopad z okupatorjem je eden od pomembnih dogodkov v zgodovini našega naroda, zato smo spremembo zakona na matičnem odboru podprli, vendar žal predlog ni dobil zadostne podpore. Tako novega državnega praznika žal ne bomo praznovali in se slovesno spominjali teh dogodkov. Vsekakor pa je prav, da ne pozabimo naše zgodovine in se iz nje kaj naučimo, da ne bomo ponavljali enakih napak, kot so bile že narejene, ampak naj nam bo zgodovina učiteljica življenja. Hvala.
Hvala lepa. Vojko Starović bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ponovno lep pozdrav! Poslanska skupina SNS je v Državni zbor vložila predlog novele, po kateri bi 13. maj praznovali kot državni praznik prvega spopada z agresorjem na slovenskih tleh. S praznikom bi obeležili 13. maj 1941, ko so se trije vodilni tigrovci na Mali gori pri Ribnici spopadli z italijansko vojsko. Po navedbah predlagatelja je šlo v spopadu na Mali gori za prvi spopad z okupatorjem na slovenskem ozemlju v 2. svetovni vojni. V njem je bil en pripadnik tigrovcev ubit, dva pa zajeta. Sočasno z obeležitvijo spomina na spopad bi z državnim praznikom počastili tudi spomin na protifašistično, domoljubno organizacijo TIGR, katere voditelji so pred spopadom na območju Ribnice pridobivali somišljenike zoper okupacijsko oblast, praznik pa ne bi bil dela prost dan. V Poslanski skupini SAB se pridružujemo mnenju predsednika društva TIGR Primorska, ki je izrazil številne pomisleke, da predlog zakona ni podkrepljen z zgodovinsko dokazanimi dejstvi in da bi bilo organizacijo TIGR in njeno delovanje bolj smotrno počastiti tako, da bi se smiselno zajelo celotno obdobje njenega delovanja, njenega antifašističnega boja, od njene ustanovitve do 2. svetovne vojne. Prav tako je dejal tudi član predsedstva zveze borcev NOB, da 13. maj 1941 ni bil dan prvega oboroženega spopada z okupatorjem na slovenskih tleh, da se je pred tem proti okupatorju upirala že kraljeva vojska in da je 13. maj napačno predlagan datum, saj ustvarja polemike v zvezi s praznikom 27. aprila. V Poslanski skupini SAB se dobro zavedamo pomena delovanja organizacije TIGR, a prazniki so zato, da nas kot narod združujejo in poenotijo, ne pa razdvajajo. Zato predloga novele tudi na matičnem odboru nismo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ČEZMEJNEM IZVAJANJU STORITEV V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti Mateji Ribič. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani poslanke in poslanci! Predlog, ki je danes pred vami, je bil pripravljen zaradi obveznosti Republike Slovenije, da v nacionalni pravni red prenese Direktivo 2018/957/EU. Ključne rešitve, ki se prenašajo s predlogom, so načelo uporabe enakih pravil glede plačila za opravljeno delo napotenih delavcev, kot to velja za lokalne delavce v skladu z zakonodajo in splošnoveljavnimi kolektivnimi pogodbami na ravni države napotitve, časovno omejevanje dolgotrajnih obdobij napotitev in obvezna zagotovitev spoštovanja načela enakega obravnavanja v primeru, ko čezmejno storitev opravljajo napoteni delavci, zaposleni pri delodajalcu za zagotavljanje dela. Poleg prenosa omenjene direktive predlog vsebuje še nekaj popravkov, ki so posledica predhodne ocene Evropske komisije slovenskih nacionalnih ukrepov za prenos Direktive 2014/67 o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja. Predlog sprememb zakona, ki je danes pred vami, tako predstavlja zgolj prenos direktive 2018/957/EU in s tem izpolnitev obveznosti, ki jo ima Slovenija kot država članica do Evropske komisije. Poleg implementacije direktive v nacionalni pravni red pa smo s spremembo odpravili tudi nesorazmerne ukrepe, na katere smo bili opozorjeni s strani Evropske komisije. Zakonsko gradivo tako ne vsebuje vsebinskih sprememb mimo določb direktive in predhodne ocene Evropske komisije. V okviru priprave sprememb zakona pa smo prejeli pozive po ureditvi še dodatnih področij, ki presegajo zgolj prenos direktive v nacionalni pravni red. Sam zakon bo zato tudi v nadaljevanju predmet nadaljnjih pogajanj in obravnave v okviru pogajalske skupine, ki je bila ustanovljena prav s tem namenom. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno delo obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide, zato za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku odbora gospod Marijanu Pojbiču. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovani! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o čezmejnem izvajanju storitev, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejem po skrajšanem postopku predložila Vlada, kolegij pa ga je potrdil. Na seji odbora so sodelovali predstavnica predlagatelja, predstavnik Državnega sveta in predstavnica Zakonodajno-pravne službe. Predstavnica predlagatelja je povedala, da je cilj predlaganega zakona uskladitev s pravnim redom EU, predstavnik Državnega sveta pa je povedal, da komisija predlog zakona podpira. Komisija v zvezi s predlagano časovno omejitvijo čezmejnega izvajanja storitev opozarja, da tovrstno časovno omejevanje lahko povzroči tudi precejšnje izvedbene težave, zlasti v primeru dolgotrajnejših postopkov, na primer izgradnja drugega tira, posamezne razvojne osi ali večje investicije in podobno, ter v povezavi s specifičnimi in težje dostopnimi storitvami, ki terjajo angažma posebej specializiranega kadra. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo, pravnim sistemom in z zakonodajno-tehničnega vidika. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da so podane pripombe v vloženih amandmajih od 1. do 6. člena ustrezno odpravljene, da pa napačnih sklicevanj v 23. in 25. členu zaradi poslovniških določitev ne bo mogoče odpraviti. V krajši razpravi je bilo poudarjeno, da je obravnavana novela tehnični zakon, ki v naš pravni red prinaša nekatere direktive Evropskega parlamenta in Sveta. Ob tem pa je bilo postavljeno vprašanje, zakaj je bila novela v javni obravnavi zgolj 14 dni, zakaj ni bila usklajena s sindikati in kakšne spremembe se predvidevajo na treh ključnih področjih, in sicer položaj voznikov v mednarodnem prometu, postopki izdaje potrdila A in spremembe v zvezi s čezmejnim izvajanjem storitev. Državna sekretarka je povedala, da je Vlada pripravila novelo po skrajšanem postopku zaradi nujnosti prenosa direktive in zato ni drugih sprememb, saj pogajanja niso prišla tako daleč. Glede drugih vsebin, ki so predmet pogajanj, se zato vnaprej ni želela opredeljevati. Odbor je glasoval o vseh členih predloga zakona ter jih sprejel. Pripravljen je dopolnjeni predlog.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi dobi besedo ponovno gospod Marijan Pojbič. Izvolite, predstavili boste stališče Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa. Spoštovani! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o čezmejnem izvajanju storitev, ki ga je v obravnavo predložila Vlada Republike Slovenije, podprli. S prenosom Direktive 2018/957/EU tudi Republika Slovenija sledi ciljem EU, s katerimi se želijo omiliti posledice različnih ureditev v nacionalnih zakonodajah na področju zagotavljanja temeljnih delovnopravnih pogojev za opravljanje dela napotenega delavca, ki pogosto rezultira v povečanju tveganja za socialni damping ter posledično izkrivlja pravilno delovanje podjetij na notranjem trgu EU. S prenosom zgoraj omenjene direktive z novelo zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o čezmejnem izvajanju storitev in novelo ZDR se v slovenski zakonodaji zagotavlja: načelo uporabe enakih pravil glede plačila za opravljeno delo napotenih delavcev, kot to velja za lokalne delavce v skladu z zakonodajo in splošnoveljavnimi kolektivnimi pogodbami na ravni države napotitve; časovno omejevanje dolgotrajnih obdobij napotitve, pri čemer se obdobja napotitev v primeru nadomestitev delavcev za opravljanja istovrstnih storitev na istem delovnem mestu seštevajo; obvezno zagotovitev spoštovanja načela enakega obravnavanja v primeru, ko čezmerno storitev opravljajo napoteni delavci, zaposleni pri delodajalcu za zagotavljanje dela. Kot sem povedal uvodoma, bomo v poslanski skupini Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o čezmejnem izvajanju storitev soglasno potrdili.
Hvala lepa. Naslednji bo stališče Poslanske skupine SD predstavil gospod Jani Prednik. Izvolite.
Spoštovani vsi, lep dober dan! S predlagano spremembo Zakona o čezmejnem izvajanju storitev Republika Slovenija prenaša v svojo nacionalno zakonodajo spremembe evropskih pravil, ki se nanašajo na delavce, ki so napoteni na delo v drugo državo članico, zato da tam začasno opravijo določeno storitev. Na ravni Evropske unije so se namreč spremenila pravila o napotenih delavcih z namenom, da se zagotovi ustrezno ravnotežje med pravicami delavcev in svobodo opravljanja storitev v drugi državi članici Evropske unije. Prav tako se s temi spremembami poskuša zoperstaviti zlorabam, kot je socialni damping, ki predstavlja prakso, pri kateri se za različne kategorije delavcev uporabljajo različna pravila v plačah in plačevanju socialnih prispevkov, kar povzroča nelojalno konkurenco na račun pravic delavcev. Splošni cilj novih pravil je tako zagotoviti enako plačilo za opravljeno delo napotenih delavcev, kot to velja za lokalne delavce v skladu z zakonodajo in splošnoveljavnimi kolektivnimi pogodbami države članice, v katero je bil delavec napoten; pri čemer se zahteva obvezno spoštovanje enakega obravnavanja vseh delavcev tudi v primeru, ko je na delo v drugo državo članico napoten agencijski delavec. Poleg tega se z novelo zakona popravljajo tudi tisti deli zakonodaje, ki jih je Evropska komisija v predhodni oceni prenosa direktive ocenila kot nesorazmerne glede na zahteve direktive. Evropska komisija je namreč Slovenijo opozorila na prekomerno administrativno obremenitev tujih ponudnikov storitev v Sloveniji v zvezi s prijavo začetka izvajanja storitev, predvsem v povezavi z zahtevanimi podatki o kontaktni osebi ponudnika storitev in podatki o naročniku storitev, saj sta po oceni Evropske komisije v postopku prijave storitev nepotrebna. Prav tako pa se spreminjajo pravila, ki so povezana z zahtevami o predložitvi delovnopravne dokumentacije, prevedene v slovenski jezik, saj je Inšpektoratu za delo že omogočen dostop do prevodov tuje dokumentacije preko informacijskega sistema za notranji trg. Socialni demokrati se zavedamo, da Republiko Slovenijo članstvo v evropski povezavi zavezuje k prenosu evropskih pravil v nacionalno zakonodajo na področju čezmejnega opravljanja storitev, zato predlogu zakona ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Naslednja bi morala biti na vrsti Poslanska skupina Levica, pa ne vidim predstavnika, ki bi predstavil stališče. Zato nadaljujemo z gospo Tadejo Šuštar, predstavila bo stališče Poslanske skupine NSi. Izvolite.
Hvala za besedo. Sprememba Zakona o čezmejnem izvajanju storitev prenaša evropsko direktivo v slovensko zakonodajo. Spremembe predvidevajo uporabo enakih pravil za plačilo napotenih delavcev, kot veljajo za lokalne delavce po slovenski zakonodaji in kolektivnih pogodbah. V celoti se uporablja institut plačila za delo in ne samo koncept minimalnih urnih postavk, delodajalci pa morajo upoštevati tudi določbe, ki urejajo delovni čas, odmore in počitke, nočno delo, minimalni letni dopust, varnost in zdravje pri delu, posebno varstvo delavcev in zagotavljanje enakopravnosti. Pomembno se ureja časovno omejevanje dolgotrajnih obdobij napotitev, pri čemer se obdobja napotitev v primeru nadomeščanja delavcev za opravljanje istovrstnih storitev na istem delovnem mestu seštevajo. Na primer trajanje z napotitvijo se omejuje na 12 mesecev z možnostjo podaljšanja na 18 mesecev. Če pa dejansko trajanje napotitve presega 12 oziroma 18 mesecev, mora delodajalec delavcu zagotoviti enake pravice po predpisih, ki urejajo delovno razmerje, oziroma v skladu s kolektivnimi pogodbami za dejavnost. V Novi Sloveniji – krščanskih demokratih podpiramo enoten evropski notranji trg in odpiranje trgov. Slovensko izvozno gospodarstvo je steber naše ekonomije. Naša država ima koristi od odprtih trgov, evropske gospodarske in monetarne unije ter od prostega pretoka blaga, storitev in kapitala. Svobodno in pošteno trgovanje vsem omogoča sodelovanje pri ustvarjanju vrednosti in pripomore k zmanjševanju revščine. Blaginjo bomo v prihodnosti lahko zagotavljali le z evropskim in svetovnim gospodarskim sodelovanjem, hkrati pa se zavedamo, da nam odprti trgi prinašajo potrebo po notranji pravni ureditvi in praksi, ki bo primerljiva ureditvi držav, sodelujočih na teh trgih. Močno gospodarstvo pomeni več sredstev in manj socialnih problemov. Podpiramo evropske standarde varovanja pravic delavcev. Delavci morajo za svoje delo dobiti pošteno plačilo, njihova zaposlitev jim mora nuditi ustrezno raven varnosti in stabilnosti. Podpiramo kolektivne pogodbe kot pomemben pravni vir in socialni dialog kot obliko sodelovanja in sporazumevanja, reševanja sporov. Prizadevamo si za odpravo birokratskih ovir pri iskanju različnih možnosti zaposlovanja. V Novi Sloveniji – krščanskih demokratih bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SMC bo predstavila gospa Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Lep pozdrav vsem prisotnim! Glavni cilj predlagane novele Zakona o čezmejnem izvajanju storitev je uskladitev z evropsko zakonodajo, to je spremenjeno Direktivo o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev. Direktiva vsebuje nujne spremembe, ki se nanašajo na vzpostavitev ustreznega ravnovesja med potrebo po spodbujanju svobode zagotavljanja storitev in enakih konkurenčnih pogojev ter potrebo po varstvu pravic napotenih delavcev na delo v drugi državi članici Evropske unije. Z implementacijo omenjene direktive se zagotavlja načelo uporabe enakih pravil glede plačila za opravljeno delo napotenih delavcev, kot to velja za lokalne delavce v skladu z zakonodajo in splošno veljavnimi kolektivnimi pogodbami na ravni države napotitve. Z njo se tudi urejajo odnosi med Slovenijo in tujimi ponudniki storitev, ki pri nas opravljajo delo za slovenskega delodajalca. Slovenska podjetja pa bodo morala v drugih evropskih državah s svojimi napotenimi delavci v skladu z direktivo prav tako upoštevati delovnopravne predpise in standarde v teh istih državah. Kot navaja sam predlagatelj, so zaradi nezadovoljive in velikokrat neustrezne uporabe skupnih pravil v državah članicah tudi po sprejetju in transpoziciji izvedbene ter osnovne direktive sledile nujne spremembe, ki jih danes obravnavamo. Osnovno vodilo sprememb je odprava socialnega oziroma plačnega dampinga, ki ga na ravni Evropske unije omogočajo različne nacionalne ureditve v posameznih državah članicah. Z obravnavano novelo se uvaja dodatne pogoje, na podlagi katerih lahko uporabnik izvaja storitve z delavci, ki so bili k njemu napoteni na podlagi dogovora z delodajalcem za zagotavljanje dela. Gre za določbe, ki izhajajo iz spoštovanja načela enakega obravnavanja, ko čezmejno storitev za uporabnika opravljajo napoteni delavci, zaposleni pri delodajalcu za zagotavljanje dela. Pri tem ne bi smelo biti nobene dileme, kdo so napoteni delavci. Gre za delavce, ki so zaposleni pri delodajalcu za zagotavljanje dela. Šteje se, da jih je na kraj opravljanja dela napotil njihov delodajalec in ne podjetje uporabnik, ki dejansko izvaja storitev za naročnika v Republiki Sloveniji. Z novelo se ureja tudi položaj napotenih delavcev v Republiko Slovenijo, ki jih na začasno delo napoti tuji delodajalec na podlagi pogodbe o zaposlitvi, ki je bila sklenjena po tujem pravu. Za napotene delavce se tako v celoti uporablja institut plačila za delo in ne samo koncept minimalnih urnih postavk. Prav tako se širi področje uporabe delovne zakonodaje v celoti tudi na delavce, ki jih delodajalci za zagotavljanje dela v okviru čezmejnega izvajanja storitev napotijo k uporabnikom. Urejajo se tudi primeri, ko dejansko trajanje napotitve presega 12 mesecev oziroma 18 mesecev v primeru podaljšanja v skladu s predpisi, ki urejajo čezmejno izvajanje storitev. V takih primerih bo moral delodajalec delavcu zagotoviti pravice po predpisih Republike Slovenije, ki urejajo delovno razmerje, in po določbah kolektivne pogodbe na ravni dejavnosti, če je to za delavca ugodneje. Napotitev delavca se praviloma omejuje na 12 mesecev, vendar jo je možno podaljšati na 18 mesecev le na podlagi obrazložene zahteve. Gre za časovno omejevanje dolgotrajnih obdobij napotitev, pri čemer se obdobja napotitev, ko gre za napotitev delavcev za opravljanje istovrstnih storitev na istem delovnem mestu, seštevajo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra menimo, da so rešitve ustrezne, in bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Vojko Starović, predstavil bo stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Pozdravljeni še enkrat. Spoštovani! Eno od pravnih področij, s katerim se v različnih vlogah srečujemo prav vsi, je delovno pravo. Način, kako ga država regulira, je zelo pomemben, saj ureja nasprotujoče interese. Na eni strani interese delodajalca, na drugi strani interes delavca. Ker je prvi nadrejen drugemu, se je kot temeljno načelo delovnega prava oblikovalo varstvo pravic delavca, predvsem z namenom uravnoteženja moči v razmerju med delodajalcem in delavcem. Tekom let so nastale razne mednarodne organizacije in se sprejemale resolucije in standardi, ki določajo minimalno stopnjo pravic delavcev, ki naj bi jih države upoštevale pri oblikovanju svoje nacionalne zakonodaje. In če so na tej ravni delovna razmerja v Evropi večinoma dokaj enakovredno urejena, pa je ob vse večjem čezmejnem pretoku storitev temeljna načela težje poenotiti. Eden od institutov, oblikovanih na ravni EU, je pravni institut napotitve delavcev, ki je bil izoblikovan z namenom, da na eni strani olajša pretok storitev in na drugi strani zagotovi tudi varstvo pravic delavcev. Gre za kompromis med določbami o prostem pretoku storitev in socialno varnostjo ter med ureditvijo na ravni EU in nacionalnimi ureditvami posameznih držav. S predlogom zakona, ki je pred nami, se tako uveljavlja prenos direktive EU, s katero se harmonizirajo učinki različnih nacionalnih zakonodaj glede delovnopravnih pogojev za opravljanje dela napotenih delavcev. Z njenim prenosom v nacionalno zakonodajo se po navedbah predlagatelja zagotavlja načelo uporabe enakih pravil glede plačila za opravljeno delo napotenih delavcev, kot to velja za lokalne delavce v skladu z zakonodajo in splošnoveljavnimi kolektivnimi pogodbami na ravni države napotitve. Ureja se torej odnos med Republiko Slovenijo in tujimi ponudniki storitev, ki v Republiki Sloveniji opravljajo delo za slovenskega delodajalca, medtem ko bodo morala slovenska podjetja v drugih evropskih državah pri napotenih delavcih prav tako upoštevati delovnopravne predpise in standarde v navedenih državah. Predlog zakona predvideva tudi obvezno spoštovanje načela enakega obravnavanja v primeru, ko čezmejno storitev opravljajo tako imenovani agencijski delavci, pri čemer se do sedaj veljavne minimalne standarde nadomešča s standardi v skladu z zakonodajo in kolektivnimi pogodbami, ki so veljavni na ravni države članice, v kateri se opravljajo storitve. Nova ureditev predvideva še to, da so napoteni delavci ves čas napotitve zaposleni pri delodajalcu in ne pri podjetju, ki izvaja storitev za naročnika v Republiki Sloveniji. V Poslanski skupini SAB o prenosu direktive nimamo večjih pomislekov, zato bomo predlog zakona podprli. Pri tem pa opozarjamo na odprta vprašanja. Pogajalska skupina na Ekonomsko-socialnem svetu ni uspela dogovoriti določbe, po kateri bi se kot osnova za plačilo prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje upoštevala plača, prejeta v tujini. Trenutno namreč velja, da se kot osnova šteje plača, ki bi jo prejel za enako delo v Sloveniji; ta pa je pogosto bistveno nižja od dejansko prejetega plačila. Ta dilema ne bi smela obviseti v zraku. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še kot zadnji bo stališče Poslanske skupine Desus predstavil gospod Branko Simonovič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Lep pozdrav vsem prisotnim! Namen zakonskega noveliranja je uskladitev ureditve čezmejnega izvajanja storitev in posledično materijo varovanja naših delavcev, ki za naš poslovni subjekt delajo preko meja, ali pa tujih in naših delavcev, ki delajo preko tujih poslovnih subjektov pri nas, torej na ozemlju Republike Slovenije, z evropsko zakonodajo. Države članice ugotavljajo, da svoboda izvajanja storitev in prosto gibanje oseb ter prosti pretok kapitala terjajo tudi spoštovanje pravil enake obravnave delavcev in konkurenčnih pravil. Slednje se zagotavlja skozi sprejeto novo direktivo Evropske unije in posledično s prenosom v nacionalne zakonodaje. Hkrati pa se želijo omiliti posledice različnih ureditev v nacionalnih zakonodajah na področju zagotavljanja temeljnih delovnopravnih pogojev za opravljanje dela napotenih delavcev. Zaradi vsebine direktive se z novelo zakona v naš pravni red vnaša načelo uporabe enakih pravil glede plačila za opravljeno delo napotenih delavcev, kot to velja za lokalne delavce v skladu z zakonodajo in splošnoveljavnimi kolektivnimi pogodbami na ravni države napotitve. Časovno se omejuje dolgotrajnost obdobja napotitve, pri čemer se obdobja napotitev v primeru nadomestitev delavcev za opravljanje istovrstnih storitev na istem delovnem mestu seštevajo. Dodatno novela namenja skrb večji zaščiti tako imenovanih agencijskih delavcev, odpravljajo pa se tudi prekomerne administrativne obremenitve v zvezi z določenimi podatki, ki so se pokazali kot nepotrebni. Na vsebino novosti v Poslanski skupini Desus nimamo pripomb, zato bomo predlog zakona soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona amandmaji niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o njem bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v petek, 9. julija, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O OROŽJU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za notranje zadeve dr. Božu Predaliču. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, poslanke, poslanci! Zakon, o katerem se boste danes oziroma jutri odločali, ima že dolgo brado. Nastajati je začel po sprejetju evropske direktive leta 2017. Takoj ko se je začel pripravljati, je bilo seveda precej različnih pogledov in interesov, tako da se je vleklo vse tja do leta 2019, ko je ministru Poklukarju uspelo, da je zakon pripravil do takšne mere, da ga je sprejela Vlada in da se je v Državnem zboru obravnaval v prvem branju in bil sprejet. Na ta osnutek je bilo seveda potem podano še nekaj predlogov amandmajev, opravljena je bila tudi javna predstavitev mnenj. Na podlagi tega in po odločanju na odboru imamo danes predlog, o katerem se boste odločali. Na ta predlog je bilo sicer podanih še nekaj amandmajev, do katerih bi se opredelil kasneje pri obravnavi, bi pa povedal, da si upam trditi, da je to eden redkih zakonov, ki je imel tako široko sodelovanje javnosti v procesu nastajanja, strokovne in laične javnosti, javna predstavitev mnenj je bila. Mislim, da je zakon, ki je danes tukaj na mizi, nekako zajel to možnost, da upošteva evropsko direktivo, hkrati pa vsem zainteresiranim skupinam omogoča še vedno dovolj manevrskega prostora, da izvajajo svoje aktivnosti in dejavnosti. Temeljni cilji, ki jih želimo doseči s predlogom zakona, so prenos Direktive o nadzoru nabave in posedovanja orožja v nacionalni pravni red. Ta direktiva je bila sprejeta leta 2017, kot sem že dejal, in Sloveniji grozijo drastične kazni, ker še vedno ni implementirala zakona. Do sedaj smo se opravičevali na covid-19, sedaj pa verjetno te možnosti ne bo več. Ravno tako se uvajajo spremembe pri izvajanju uredbe, ki se nanaša na nadzor za izvoz, tranzit in uvoz orožja v tretje države, hkrati pa zakon usklajuje z drugo slovensko zakonodajo, ki je bila sprejeta po sprejetju veljavnega zakona, ter odpravlja nekatere nejasnosti in nedoslednosti pri tem zakonu. Če naštejem nekaj poglavitnih rešitev. Ureja novo kategorizacijo orožja oziroma spremembe pri kategorizaciji, to je v skladu z evropsko direktivo, dopolnjuje opredelitve posameznih izrazov ter na novo opredeljuje izraze, med katerimi bi posebej izpostavil naslednje. Pojem dolgocevnega strelnega orožja se usklajuje s pojmom, ki je opredeljen v orožni direktivi, poimenovanje plinsko-signalnega orožja se spremeni v plinsko orožje, spremeni se opredelitev pojma plinskega orožja, jasneje se določa pojem plašilno-signalnega orožja in slepega streliva, spremeni se opredelitev pojma bistvenih sestavnih delov orožja enako kot v sedaj veljavnem Zakonu o orožju. Naprave za dušitev zvoka ne sodijo več v posebno opremo za orožje, kar pomeni, da jih bodo lahko športni strelci, lovci uporabljali ravno tako po streliščih, kajti verjetno je znano, da so veliki konflikti med športnimi in vojaškimi strelišči ter okoliškim prebivalstvom. Uporaba dušilcev bo te konflikte bistveno zmanjšala, hkrati pa bo zmanjšala onesnaženost s hrupom. S tem se bomo pridružili 17 evropskim državam, ki so dušilce že uvedle, in vsi imajo pozitivne izkušnje. Pojem muzeja se usklajuje s pojmom, ki je opredeljen v orožni direktivi, določajo se obveznosti upravne enote, da za imetnike orožnih listin po uradni dolžnosti preverja izpolnjevanje določenih pogojev vsakih pet let; določa izjemo za izkazovanje upravičenega razloga za izdajo orožne listine za varnostno orožje posameznikom, ki poklicno nosijo orožje v skladu s predpisi, ki urejajo nošenje orožja v državnih organih, to se pravi policija, vojska, Sova in podobni, kjer zaradi narave dela obstaja dejanska nevarnost ogroženosti tudi zunaj delovnega časa ali pa celo po prenehanju delovnega razmerja. Osebam, ki imajo dovoljenje za zbiranje orožja, zakon omogoča, da to orožje tudi razstavljajo širši javnosti, seveda v ustreznih prostorih in na način, da ga ni mogoče odtujiti. Jasneje se določa pravna podlaga za izdajo in odvzem dovoljenja izvajalcem usposabljanja o rokovanju z orožjem, jasneje opredeljuje pravice, ki se nanašajo na prenašanje, nošenje in posest orožja, dajanje orožja v uporabo ter posojanje orožja. Predvideva, da članu strelske organizacije lahko da orožje v uporabo tudi njegov športni strelski mentor, dokler trajajo strelske vaje in tekmovanja na strelišču; s tem izenačujemo s statusom pri lovcih. Določa rok petih letih, v katerem je obvezno, v katerem morajo imetniki veljavnih orožnih listin podati vlogo za razvrstitev orožja v ustrezne kategorije, kot jih zahteva direktiva in ta zakon, in predvideva legalizacijo orožja. To se nam zdi zelo pomembno, kajti v interesu vsake države in v interesu varnosti je, da je vsak kos, do zadnjega kosa orožja, ki se nahaja na prostoru Slovenije, popisan, registriran, da vemo, kje se nahaja. Nasprotovanje legalizaciji [[…]]
Gospod državni sekretar, jaz vas prosim, da zaključite, ker ste prekoračili že več kot minuto uvodne predstavitve. Prosim, da zaključite.
Hvala. Predsedujoča, predlagam tudi, da se v skladu s poslovnikom tretja obravnava predloga zakona opravi na isti seji.
Hvala lepa. Ker je zbor na 14. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Zato prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 7. julija. Ker so amandmaji poslanske skupine [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Prosim? Se opravičujem, gospod predsednik mag. Grims. Še prej seveda poročilo odbora, ki je kot matično delovno telo obravnaval predlog zakona. Izvolite.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav! Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na svoji 24. seji 16. junija 2021 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o orožju. To je storil po izjemno dolgi in obširni javni razpravi, ki je bila rezultat tudi tega, da je zakon pripravila že prejšnja vlada, potem je pristojni odbor Državnega zbora sprejel sklep, da se opravi javna predstavitev mnenj, vendar zaradi pandemije potem to preprosto ni bilo mogoče. Naredili smo to takoj, ko je bilo možno, do takrat pa smo že zbrali pisne pripombe, in sicer kar 32 zainteresiranih združenj oziroma organizacij, in potem tudi na tej osnovi opravili javno predstavitev mnenj. Javne predstavitve mnenj so se udeležili vsi, ki so bili povabljeni in enoglasno so izrazili željo, da se predlagani zakon amandmira tako, da se rešuje slovenski šport. Kajti v resnici, ko govorimo o tem zakonu, govorimo o slovenskem športu. Zakaj se sploh s tem zakonom ukvarjamo? Zato ker je Evropski parlament sprejel neko direktivo, ki naj bi na videz dvigovala varnost, vendar se tistega, kar je realno nevarno, to pa je nelegalno orožje, orožje, ki se tihotapi, ki se z njim prekupčuje na črnem trgu, ta direktiva sploh ne dotika. Posega pa v športno orožje, in sicer na način, ki bi ob tem, če bi vse sprejeli nekritično in ne bi poiskali variante oziroma kompromisov, pomenil, da kar nekaj zvrsti slovenskega strelskega športa praktično ugasne. Ob tem naj opozorim, da je slovenski strelski šport dosegel izjemne uspehe na čelu z Debevcem, zmagovalcem olimpijade, pa še številnimi drugimi, ki so dosegali na mednarodnih tekmovanjih in v okviru državnih in drugih prvenstev izjemne uspehe. Da bi bilo tako tudi naprej, smo na tej osnovi potem na odboru pripravljeni zakon na osnovi te javne predstavitve mnenj in pripomb, ki so jih dali že predhodno zainteresirana športna združenja, Olimpijski komite dvakrat, pa potem razne organizacije, ki se jih to pač dotika, sprejeli veliko število amandmajev, in sicer 30 amandmajev, ki so bili predlagani s strani koalicije, tri amandmaje s strani Slovenske nacionalne stranke ter en amandma odbora k 22. členu. Nismo pa sprejeli enega amandmaja Levice k 3. členu, amandmajev Poslanske skupine SNS k 9. in 17. členu ter predlogov za amandmaje odbora k 3. in 11. členu. Na koncu je Odbor za notranjo politiko, javno upravo in lokalno samoupravo glasoval o besedilu v celoti in ga z 12 glasovi za in dvema proti sprejel. Upam, da lahko v imenu vseh slovenskih športnih strelcev izrazim upanje, da boste tako dopolnjeno besedilo predloga zakona danes tudi izglasovali. Gre za slovenski šport.
Hvala lepa, mag. Grims Še enkrat moje opravičilo, ker sem vas iskreno nenamerno spustila iz procedure. Se opravičujem. Sedaj pa res prehajamo na obravnavo amandmajev, in sicer amandma k 3., 4. in 24. členu ter v razpravo dajem tudi novi 55.a člen. Ker so amandmaji Poslanske skupine LMŠ k 3., 4. in 24. členu vsebinsko povezani in ker sta vsebinsko povezana tudi amandmaja poslanskih skupin SDS, NSi in SMC k 3. členu in za novi 55.a člen, bomo o vseh amandmajih k navedenim členom razpravljali skupaj. V razpravo torej dajem dva amandmaja Poslanskih skupin SDS, NSi in SMC in tri amandmaje poslanskih skupin LMŠ k 3., 4. in 24. členu ter amandma za novi 55.a člen. Ker je interes za razpravo, sprožim listo. Prosim, prijavite se. Imamo štiri prijavljene razpravljavce. Prvi dobi besedo mag. Branko Grims, pripravi se gospod Predrag Baković. Izvolite.
Hvala za besedo. Podprl bom predlagani amandma, ki ga je vložila koalicija, iz preprostega razloga, ker gre za tehnično izboljšavo besedila, ki je nastala na osnovi pripomb pravne službe. S tem bi se odpravile še zadnje od pripomb, ki jih je pravna služba imela na osnovni zakon, številne pa smo s sprejetimi amandmaji odpravili že na odboru. Ko gre za ta amandma in pa za zakon v celoti, je treba opozoriti še enkrat, tukaj govorimo o slovenskem športu. Gre za to, da poiščemo kompromis, ki bo ustrezen, ki bo omogoča, da ohranimo v celoti slovenski šport. Ko govorimo o slovenskem strelskem športu, je treba nekaj vedeti, z legalnim orožjem slovenskih strelcev po dosegljivih podatkih ni bilo v času samostojne Slovenije nobenega težkega kriminalnega dejanja, nobene hude nesreče, ničesar. Obstaja en rek, rečejo ameriški marinci: Ne popravljal nekaj, kar očitno dobro deluje. Zakaj se potem sploh ukvarjamo s tem zakonom? Zato ker so v Evropskem parlamentu ljudje, ki se na to ne spoznajo, hiteli v tistem obdobju, ko so bili najhujši teroristični napadi s strani islamistov po celi Evropi, narediti vtis, da hočejo zagotoviti več varnosti. In so se spravil na športno orožje, kar je popoln absurd. V Evropi, tudi v drugih državah, je izjemno malo primerov, da bi prihajalo do nesreč ali celo do kriminala. Tisto, kar je vir kriminala pri orožju, je nelegalno orožje, je orožje, ki je na črnem trgu in praviloma gre tukaj itak za vojaško orožje, za avtomatske puške, mitraljeze, eksplozivna telesa, ki je tako in tako strogo prepovedano po naši zakonodaji in po zakonodaji oziroma pravnem redu Evropske unije. Da bi lahko ohranil slovenski šport, poskušamo v najboljši možni meri poiskati kompromise. Te kompromise so vsi, ki so se udeležil javne predstavitve mnenj, od Olimpijskega komiteja do trenerjev, do različnih športnih zvez, enotno podprli. Zadnjič, ko smo opravili to razpravo na odboru, smo jih povabili ponovno. Še enkrat so izrazili podporo tistemu, kar je bilo predlagano, in po končani seji odbora so tudi izrazili veliko zadovoljstvo nad tem, kar je bilo sprejeto. Tako da upam in pričakujem v imenu slovenskega športa, da se to besedilo tudi ohrani in da se sprejmejo tiste tri, štiri nujne izboljšave, ki pomenijo pravno izboljšavo besedila, da pa se ohrani tisti kompromis, ki omogoča, da se to neumnost Evropskega parlamenta vendarle prelije v slovensko zakonodajo, kar nas zavezuje in kar za povrh vsega še grozi, ker je rok za to že potekel in gre pravzaprav za to, da je bil podaljšan zgolj in izključno zaradi pandemije. V primeru, da se zakon zavrne ali pa da se ta postopek iz kateregakoli razloga še bistveno podaljša, lahko pride do zelo velikih denarnih kazni, ki bi jih plačevala Republika Slovenija. Kompromis, ki je pred nami, omogoča, da se to ne zgodi, da se glede na predlog, ki ga je dal predstavnik Vlade, opravi razprava, da se opravi glasovanje in tudi tretja faza obravnave že na tej seji. Potem bo do poletja zakon, ki mora počakati še mnenje Državnega sveta in vse ostalo, kar določa slovenska ustava, na to se praviloma pozabi, vendarle lahko objavljen še pred počitnicami, kar pomeni, da bomo v celoti zadostili pričakovanjem in zahtevam, ki jih na tem področju pri nas postavlja Evropska unija. Če bomo sprejeli besedilo, kot je bilo oblikovano na seji odbora, bomo tudi ohranili slovenski šport. In to je bistveno. Ko govorimo o tem zakonu, prosim, ne pozabite, govorimo o slovenskem športu, o tistem strelskem športu, ki je zmagoval na olimpijadi, in naj to vendar tako tudi ostane. Da se ne bi zaradi nekih birokratskih zapletov dogajalo to, kar se je na žalost že s tako imenovanim field target streljanjem, o tem lahko kdaj drugič razložim, za kaj gre, da je zaradi ene spremembe zakonodaje pred nekaj leti ta zvrst, ki je olimpijska zvrst, v Sloveniji praktično zamrla, pa je že dosegala tudi mednarodne uspehe. Gre za to torej, da ohranimo slovenski šport, da ohranimo možnost, da ponesemo ugled Republike Slovenije tudi v svet tudi na tem področju. In športniki in Slovenija si to zagotovo zaslužijo.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Predrag Baković, pripravi se gospod Igor Peček. Izvolite.
Predsedujoča, hvala lepa za besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Ja, državni sekretar je prav povedal, ta zadeva ima že dolgo brado in moram reči, da sam osebno sem že na začetku, v prvem predlogu tega zakona nasprotoval tistemu, kar se zdaj poskuša malo popravljati in urejati. Gre za dušilce oziroma moderatorje zvoka. Moram reči, da me nekako niso prepričali tisti, ki so imeli interes, da se to namesti na orožje. V prvi fazi so bili moderatorji ali dušilci – bom rajši uporabljal besedo dušilci, ker je bolj znana, čeprav strokovnjaki opozarjajo, da ne gre za klasične dušilce, to moram tudi povedati, ampak gre za to, da samo delno zmanjšajo pok, ne v celoti – namenjeni lovcem. V drugi obravnavi pa se je to razširilo tudi na športne strelce. Tako da bo popolnoma jasno, da se lahko uporablja ta dušilec tako na lovskem orožju kot tudi na orožju športnih strelcev, kar pomeni na pištolah. Splošno je znano, in če v prakso prevedemo ves zakon, ki ga uporabljamo, lahko zelo na kratko odgovorim na vprašanje, kako najlažje priti do pištole. Včlaniš se v nek športni strelski klub in potem stečejo postopki in tako tudi prideš do orožja. Tako so prišli do orožja tudi nekateri pripadniki romske skupnosti v romskih naseljih, kjer pogosto prihaja do nekontroliranih streljanj, do pogostih kršitev s tega področja. Moram reči, da je policija že pred nekaj časa nazaj opozorila, da zaznava problematiko, da tisti pripadniki romske skupnosti, ki imajo legalno orožje, potem lahko nabavijo večje količine streliva, ki ga tudi prodajajo tistim, ki imajo nelegalno orožje. Strinjam se z gospodom Grimsom, da pri tistih, ki imajo legalno orožje, zelo poredko prihaja do nekih kaznivih dejanj, sploh pa ne do hujših kaznivih dejanj, vendar ne v tej kategoriji. Tukaj prihaja do teh stvari in tukaj je pravzaprav tista problematika, na katero poskušamo opozarjati. Če bi se nekako še, bom rekel, sprijaznil s tem, da lovci dobijo te moderatorje oziroma dušilce, pa se mi je še toliko težje sprijazniti s to drugo kategorijo. Zakaj? Zaradi tega ker argumenti po moji oceni ne vzdržijo. Argumenti so naslednji: da se varuje sluh strelca, da se varuje sluh tudi psa, recimo lovca, da se vznemirja ljudi v bližini, da se vznemirja ostale ljudi in da se na splošno zmanjšuje zvočno onesnaževanje. Jaz se s tem lahko strinjam, vendar zlasti v delu, če bi to bilo potem obvezno, da se to postavi na vsa orožja in da se to potem tudi regulira. Amandma, ki ga je pripravil LMŠ, rešuje zdaj tisto, kar se bo zgodilo, da se bodo odprla vrata in bodo ti dušilci na velika vrata prihajali v državo. Zato bi bilo nujno in prav, da ta amandma sprejmemo, ki predlaga, da se na vsak dušilec da neka identifikacijska številka. Če se to ne bo dalo, ne bo nihče vedel, kakšen dušilec je, a je to tisti dušilec, ki nič ne prepušča, a je to dušilec, ki prepušča zvok. Ob nadzorih, ki jih bodo izvajali, policisti ne bodo imeli s sabo strokovnjakov s področja puškarstva, da jim bi povedali, koliko ta naprava prepušča zvoka in koliko ne. V praksi se bodo pojavile velike težave. Tukaj ne gre za to, da jaz a priori nasprotujem zakonu, ki ga je sedaj vložila koalicija, kajti nasprotoval sem tudi prej, ko smo bili mi v koaliciji. Resnično imam čisti namen in ne gre za neko nagajanje. Nenazadnje je treba opozoriti tudi na to, da tudi policija sama opozarja in problematizira uporabo teh moderatorjev, ker se s tem omogoča tudi lažja nabava kriminalnim združbam, ti dušilci potem tudi preprečujejo detekcijo krivolova in se nenazadnje tudi spodbuja krivolov. Če je sedaj lovec šel na jago, bom po domače povedal, in oplenil žival, ki je ne bi smel, ker se je pač zmotil, je strel nekdo slišal in pravzaprav ni mogel zatajiti tistega, kar je storil. Sledila je neka disciplinska kazen ali kakorkoli. Zdaj bo zadeva lahko drugačna. Nenazadnje policija opozarja, da ti dušilci zvoka spremenijo smer zvoka strela, ne samega strela, pač pa zvoka. Po domače povedano, če slišiš, da je strel prišel iz te smeri, če nekdo uporablja ta dušilec, se lahko zgodi ali pa se dogaja, da je pravzaprav strel prišel iz čisto neke druge smeri. Takšne moderatorje uporabljajo tudi specialne enote ravno zaradi tega, da preprečujejo lokacijo, od koder prihaja strel. Če policija sama, ki naj bi to nadzirala, to odsvetuje, se mi ne zdi modro, da mi rinemo v to smer. Vendar smo, kjer smo. Dejstvo je, da ti dušilci bodo, dejstvo je, da jih bodo imeli tako lovci kot športni strelci, zato menim, da poskušamo biti toliko modri, da poskušamo upoštevati amandma, ki ga je pripravila LMŠ, da bi se vrnila nazaj določba, da se naprave za dušitev zvoka štejejo za posebno opremo in da se tudi te naprave posebej označijo oziroma se da identifikacijska številka, kajti s tem bo veliko lažji nadzor. Ko se bo to namestilo, bo identifikacijsko številko nekdo moral dati in s tem bo tudi jamčil, da ne gre za takšen dušilec, ki popolnoma ali v znatni meri zaustavi zvok, ne pa da gre za takšen moderator, ki recimo 80 % zvoka še vedno dopušča. Jaz računam tukaj na malo zdrave pameti, kajti ko enkrat odpremo to Pandorino skrinjico, ko se bodo odprla vrata in bo to na vrat na nos prišlo v to našo državo, potem bo to za vedno ostalo. Če pa bomo dopustili, da bo to šlo svojo pot, potem nadzora ne bomo imeli, zlasti ker to lahko nekdo kupi, nekdo pa tudi ne. To neko varovanje okolja pred hrupom nam pravzaprav nič ne pomeni, če to ni uzakonjeno za vse. Za vse pa pošteno povedano ne more biti, kajti moderatorje zvoka nikoli ne moreš namestiti na orožje, ki izstreljujejo šibrene naboje. Lahko pa se nam bo zgodilo, da bo na strelišču nekdo imel ta dušilec zvoka, drugi ne, pa bo kljub temu prihajalo do motenj, kljub temu bo prihajalo do okvare sluha enega in drugega. Tudi lovci sami, nekateri imajo orožje, ki se bolj spoznajo še vedno na bockdriling in podobne stvari, kjer je kombinirano z oplaščeno kroglo in z šibreno kroglo, kjer ravno tako ne morejo namestiti. Imajo vložke in ravno tako ne morejo namestiti tega. To je eno polje, ki se je odprlo in ga jaz izredno problematiziram iz več razlogov. Za enkrat toliko. Hvala.
Hvala lepa. Z razpravo nadaljujemo. Besedo ima gospod Igor Peček, pripravi se gospod Nik Prebil. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Kot ste v uvodu povedali, osnovni zakon o orožju, ki je datiran že na leto 2000, je bil nujno potreben prenove. Tudi v letu 2009 je prišlo do delne prenove. Tudi vmes se je zakon spreminjal in prenos te zadnje evropske orožne direktive iz leta 2017 je pravzaprav posledica posodabljanja in prilagajanja trendom, ki jim mora po mojem mnenju slediti vsaka sodobna družba. Dejstvo je, da se želja po posesti orožja v zadnjih letih povečuje, zato obstajajo različni razlogi. Jaz se ne bi spuščal v osebne razloge. Zakaj? Ljudje pač kupujemo orožje, gre bodisi za željo po sodelovanju v lovstvu, športnih panogah, povsod tam, kjer je strelno orožje rekvizit, s katerim se določena aktivnost izvaja. Mislim, da je prav, da povemo, da je v Sloveniji trenutno registriranih okoli 150 tisoč kosov orožja, polovica tega orožja je v lasti lovcev. Lovcev pa je v Sloveniji približno 20 tisoč. To pomeni, da ima vsak lovec povprečno štiri kose orožja. Tudi za to obstajajo razlogi. Gre do določene mere tudi za zbirateljstvo oziroma za različne kategorije oziroma za različne dejavnosti, ki se z določenim orožjem izvajajo. Bi pa rad povedal, da se mi zdi mišljenje, ko uporabo strelnega orožja povezujemo zgolj in samo z lovstvom in streljanjem na divjad, vsekakor zmotno. Danes podoba in pa ravnanje lovcev že dolgo ni več takšno, kot je bilo mogoče pred leti. Sam osebno poznam veliko članov lovskih družin, ki malokrat ali pa sploh nikoli orožja ne uporabljajo za streljanje divjadi, pač pa gre za določene športne aktivnosti, bodisi za streljanje na glinaste golobe ali streljanje v tarče. Tukaj bi se rad navezal na amandma k 3. in 4. členu, ki ga je tudi že kolega Baković izpostavil. Mi smo s tem amandmajem predlagali, da se 3. in 4. člen dopolnita, tako da se blažilci oziroma moderatorji zvoka štejejo kot posebna oprema. Zakaj se nam to zdi smiselno? Govorimo o legalnem in nelegalnem orožju, poudarjamo, da delikti, tisti največkrat najhujši, nastajajo z uporabo nelegalnega oziroma neregistriranega orožja. Mi smo predlagali, da blažilca zvoka ne moreš kupiti kar prosto v trgovini, tako ko tudit ne moreš streliva kupiti prosto v trgovini, pač pa ga kupiš za točno določeno orožje, ki ima veljavno orožno listino. Brez te orožne listine streliva – in mi predlagamo, da tudi blažilca – ne moreš kupiti. To pa posledično pomeni tudi to, da se, potem ta moderator zvoka evidentira oziroma registrira. Če tega ne storimo, bomo moderatorje res lahko kupovali za takšen namen, kot je povedal kolega Baković, se pravi prosto tudi za tisto orožje, ki je nelegalno in neregistrirano. Sam menim, da posest orožja ne pomeni nujno tudi potencialne nevarnosti za družbo kot tako, se pa strinjam, da vsak kos orožja, registriran ali neregistriran, pomeni veliko nevarnost, bodisi zaradi nepravilne uporabe, neznanja rokovanja, da ne govorim o drugih vzgibih, ki nekatere vodijo k uporabi orožja. Glede na to, kar sem povedal oziroma kar je bilo tudi izpostavljeno, je treba poudariti ključne spremembe in pa tudi vsebino, ki jo iz direktive prinašamo v ta zakon. Dejstvo je, da bo nadzor, sledljivost orožja boljša. Kar se tiče ukrepov glede predelave orožja, tudi tega je pri nas kar nekaj, nakupa, posesti orožja, se ta nivo zahtev zvišuje. In to ocenjujem kot pozitivno. Poleg tega je v zakonu predlagana tudi prekategorizacija orožja, kar pa pomeni tisto, kar sem povedal malce nazaj, s tem se povečuje varnost. Bi pa poudaril oziroma izpostavil še eno stvar, za katero mislim, da je nujno potrebno, da jo ločujemo, ko se bomo odločali o tem zakonu oziroma tudi na sploh je dobro vedeti. Nabavna in orožna listina sta dva ločena dokumenta. Vsak, ki je bodisi član športne organizacije bodisi član Lovske zveze ali si s kakršnegakoli drugega namena kupuje, mora izpolniti šest pogojev, da pridobi najprej nabavno listino. Ko pridobi nabavno listino, lahko kupi orožje, ga ima v posesti, vendar streliva še ne more kupiti in ne more kupiti tudi dušilca, dokler ne pridobi orožne listine. Zato se nam tudi iz tega razloga nam zdi zelo pomembno, da se blažilci zvoka štejejo kot poseben del opreme, ki sodi na točno določeno vrsto strelnega orožja. Kar se tiče legalizacije bom še to povedal, da se potem še enkrat ne oglašam. Dva pogleda sta možna, če temu lahko tako rečem, na sam postopek in smisel legalizacije. Prvi je vsekakor, da z legaliziranim orožjem oziroma z možnostjo legalizacije omogočamo večjo varnost, ker je potem orožje evidentirano in točno vemo kdo je lastnik, ve se, kako se mora z orožjem ravnati. Tudi tisti, ki orožje ima, mora izpolniti določeno znanje pri uporabi. In ta izpit je kar zahteven. Druga stvar, ki me skrbi kot tistega, ki se bo na koncu odločal o samem zakonu, kar se tiče legalizacije, je pa, da sem nekako kar prepričan, da pomeni oziroma dopušča večji vnos orožja s črnega trga. Posledično zato, da bi se potem določeni kosi tudi registrirali, posledično pa zato, ker se potem spodbudi preprodajalce, kosi orožja pa še vedno ostanejo doma. Sploh imam dvome, kar se tiče legalizacije, tudi zaradi tega, ker je legalizacija orožja možna že danes. Vsak, ki želi orožje legalizirati, to lahko naredi. Je res, da postopek traja kar nekaj časa, kakršnokoli. najdeno, lahko tudi najdeno orožje je treba prijaviti policiji, ga odnesti na policijo oziroma mora policija sama opraviti prevzem. Izvede se postopek ugotavljanja izvora orožja. Po enem letu, če se ne najde lastnik, je treba celo proceduro, ki sem jo povedal na začetku, opraviti ponovno, da se ta kos orožja legalizira. To je možno. Glede na to, da smo že imeli dve legalizaciji v zadnjih osmih letih, še enkrat pravim, da glede tega zakona, ki omogoča ponovno legalizacijo, imam določene pomisleke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zadnji v tem krogu dobi besedo gospod Nik Prebil. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovana podpredsednica. Državni sekretar, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Ja, drži, zakon, ki je pred nami ima dolgo brado, pa ne samo za ta mandat, ampak tudi že za nekatere prej. Zakon je po dolgem času in po več opozorilih s strani Evropske unije pripravila vlada Marjana Šarca pod takratnim vodstvom ministra Poklukarja, pa bom tukaj pošten, z nekaterimi boljšimi, nekaterimi manj boljšimi spremembami. Zakon je vseeno imel dve smoli. Prva je ta, da smo vsi padli v čas pandemije. Kot drugo pa to, da se je zamenjala vlada in zakon ni zaključil zakonodajnega postopka. Smo pa takrat še kot največja vladna stranka prisluhnili pomislekom tako stroke kot tudi nekaterih opozicijskih strank in sklicali javno predstavitev mnenj, ki se je po mojem mnenju, kljub temu da je bila zamaknjena za skoraj leto in pol, izkazala za koristno. Pomisleki in predlogi s strani strelskih organizacij, društev so pomagali, da je zakon vsaj v tistem delu, ki se nanaša na športne strelce, morda do neke mere bolje izpopolnjen. Preden se navežem na 3. in 4. člen, o katerem govorimo, zgolj samo še nekaj splošnih informacij. Zakon smo začeli spreminjati zaradi sprejete direktive, ki je v prvi vrsti želela izboljšati varnost. Tukaj se mogoče s kolegom Grimsom strinjam. Tukaj je Evropska unija vsaj v enem delu verjetno malce zgrešila. Varnosti kot take sama direktiva, ne bom rekel zakon, ne izboljšuje. To je na državah članicah, da uredijo same. Seveda pa države članice lahko zakonodajo v določeni meri, glede na to da gre za direktivo, tudi prilagajajo. Ključno se mi pa zdi to, da tiste ključne ocene, torej prekategorizacijo orožja, spoštujemo. To je ključni temelj celotne direktive. Kot rečeno, pa na ravni Evropske unije še vedno morda nimamo dovolj stroge zakonodaje, ki bi posegla na črni trg z orožjem oziroma kaznovala in preganjala tiste, ki se s tem ukvarjajo. Zato moj poziv, državni sekretar, da vsaj na nacionalni ravni to zadevo okrepimo. Kar se mi zdi dobro pri zakonu o orožju, je to, da zaostruje pogoje na področju zdravstvenega stanja tistega, ki poseduje orožni list. To se mi zdi to zelo pomembno. Veste, da zdravstveno stanje lahko varira. Se pravi, nekdo dobi dovoljenje, a je lahko čez dve leti to zdravstveno stanje povsem drugačno, tudi psihično, fizično. Zato bi si samo želel, da so ti pregledi še bolj intenzivni, torej na prej kot 5 let, a vendar že to obdobje, ki ga določa direktiva, torej na vsaj 5 let, je ustrezno. Vseeno pa obstaja nekaj sprememb, ki jih je vladna koalicija pripeljala v ta zakon med odborom, ki mi niso najbolj všeč in ki po mojem mnenju tudi vplivajo na to varnost, o kateri smo prej govorili. Najprej ta 3. in 4. člen, pa posledično tudi tisti, ki se navezuje na preverbo, torej 24 člen. Dušilci kot taki oziroma naprave za dušitev zvoka po mnenju LMŠ ne morejo biti prosto dostopne v trgovini. Kot da bi šel kupit kruh, pa zraven kupiš še dva dušilca za orožje, ki ga sploh ne poseduješ. Jaz mislim, da se s tem strinjajo tudi številne strelske organizacije, ki so v okviru javne razprave mnenj in tudi že na odboru podale svoje mnenje, da se jim zdi takšen dostop presplošen. Tudi številne opozicijske stranke oziroma pravzaprav vse opozicijske stranke so to poudarile. Kar je pa ključno, je pa to, da so to poudarile tudi nekatere koalicijske stranke. Jaz se resnično nadejam, da bi tokrat koalicija prisluhnila, in ne zavoljo opozicije ali koalicije, ampak zavoljo varnosti in zavoljo logičnosti tega, ker vseeno govorimo o delu, ki je del orožja. Lahko ga kupiš zgolj in samo, če orožje za ta dušilec oziroma to napravo za dušitev poka seveda poseduješ. Zato predlagamo spremembo 3. člena, ki uvršča naprave za dušitev poka pod posebno opremo. V praksi bi to pomenilo, da bo oseba pred nakupom dušilca morala predložiti veljavno orožno listino za vrsto orožja, za katerega to napravo za dušitev poka tudi kupuje. Seveda bo to napravo za dušitev poka lahko kupila istočasno, če bo kupovala tudi recimo orožje, se pravi v kompletu. Zato naj bi veljala tudi za dušilc enaka pravila kot so že sedaj pravila za uporabo, souporabo in pa posojanje orožja. To se nam zdi ustrezno zaradi tega, da je točno jasno določeno, kateremu orožju pripada določen dušilec in kdo takšen dušilec in takšno orožje v kompletu lahko poseduje. S tem se spreminja tudi 24. člen, kot rečeno, ki uvaja, da morajo biti tudi dušilci in ne samo orožje jasno označeni s trajno in enotno oznako, predvsem pa mora biti razvidna najmanj tovarniška številka, kaliber, leto proizvodnje in ime proizvajalca. To se nam zdi ključno z vidika, ki ga je že omenil kolega Baković in tudi nekaj kolega Peček, da točno jasno vemo, kaj se uvaža v državo, kaj je bilo komu prodano. Nenazadnje so na te pomanjkljivosti opozorili tudi pripadniki Policije in številnih strelskih organizacij. Za primerjavo pa imajo točno takšno ureditev tudi v Nemčiji, Estoniji in pa na Danskem in še v nekaterih drugih evropskih državah. Kot rečeno, zdi se nam prav, da ta amandma sprejmemo. Upam, da bo ta amandma sprejet, torej k 3., 4. in pa 24. členu. Ti amandmaji so vsebinsko povezani in potem bo ta zakon vsaj v tem delu bistveno boljši. V nadaljevanju pa še k nekaterim drugim členom. Hvala.
Hvala lepa. Preden odpremo nov krog razprave, se je k besedi prijavil državni sekretar gospod Predalič. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Ker se je glavnina razprave nanašala na dušilce, gospod Baković, gospod Peček in tudi gospod Nik Prebil so razpravljali o tem, bi skušal morda še dodatno pojasniti nekaj stvari. Če pa dovolite, bi se pred tem dotaknil še legalizacije, ki jo je omenil gospod Peček. Jaz ne morem v celoti deliti njegovega mnenja, in sicer v tem, da če bi orožje legalizirali, da bi s tem spodbudili črni trg. Jaz mislim ravno nasprotno. S tem bomo zmanjšali število orožja na črnem trgu. S tem bomo registrirali tisto orožje, ki je že kupljeno, ki ga že imajo posamezniki. Jaz kot športni strelec ali pa lovec, če lahko kupim orožje, ga grem raje kupit v trgovino in kupim preverjenega, lahko imam garancijo, vse certifikate in podobno. In ne bi kupoval orožja na črnem trgu, zato da bi ga potem lahko legaliziral. To ni ravno modro. Tudi kar poznam druge strelce, ravnajo podobno. Raje kupimo orožje znanega proizvajalca, afirmiranega, ki ti nudi garancijo in vse, nima smisla kupovati na črnem trgu. Tisto, ki pa je že kupljeno, ki je v posesti ljudi, to orožje bi bilo pa potem registrirano in bi vedeli, pri kom se nahaja, kar se meni zdi z varnostnega vidika bistveno, bistveno bolje. Če pa se sedaj dotaknem dušilcev. Bili so nekateri pomisleki, lahko jih tudi razumem, rečeno je bilo, da če se bodo dušilci lahko prodajali prosto, da potem je nevarnost, da bodo vsi kupovali in podobno. Ti omejevalci zvoka so tudi danes, jaz bom potem naštel nekaj držav, kjer že uporabljajo dušilce zvoka. V nekaterih so ravno tako v prosti prodaji. Če ga jaz ne morem kupiti v Sloveniji v prosti prodaji, pa ga bom hotel imeti, ga bom šel pa v Francijo iskat ali pa v kakšno drugo državo, kjer jih imajo v prosti prodaji. Poleg tega ga vsak puškar naredi. Nobena umetnost ni narediti dušilca zvoka. Celo malo boljši drejer ga lahko naredi, na internetu se najdejo navodila, kako se naredi. Tako da kaj bistvenega ne bi povečali. Tu bi še nekaj dodal. Glejte, tisti, ki poznate, kako to zgleda, poznate pa verjetno tudi kompenzatorje odsuna, linearne kompenzatorje odsuna, ki v svojem bistvu niso kaj bistveno drugačni kot dušilci. In če linearnemu kompenzatorju daš noter v komore nekaj steklene volne, ravno tako deluje kot dušilec. Pa so v prosti prodaji, brez vsakih oznak. Ni res, da ne veš, na katero orožje gre kateri dušilec. Točno je določeno, kakšen ima mehanizem za vpenjanje, koliko zvoka zaduši in kaliber. Če boš dal napačnega imaš tako ali tako lahko nesrečo pri samem streljanju. Ti ne moreš dati manjši kaliber na večji kaliber. To je povsem normalno. Bi pa še nekaj v razmislek dejal, kar se tega tiče. Glejte, nek strah sem začutil pri dušilcih, da bo zaradi tega več krivolova, da bo zaradi tega, kaj jaz vem, varnost bolj ogrožena in podobno. Izkušnje evropskih držav ne kažejo tega. Ampak bom dal eno primerjavo. Nihče ne izraža pomislekov, da bi zaradi daljnogledov, zaradi optike na puškah, pa tudi na pištole se lahko namestijo, bilo več krivolova, da bi zaradi tega lahko bilo več, kaj jaz vem, terorističnih akcij, ne vem česa še. Pa ravno tako, če daš ti daljnogled na puško, lahko zelo daleč točno ustreliš, brez tega pa težko, bistveno težje. Sam dušilec sam po sebi ni nevaren. Nikogar ne ogroža, zmanjša pa hrup, to je vse. Zaradi tega ni tako kot pri Jamesu Bondu, da se nič ne sliši, kajti dušilec zvoka zaduši samo zvok do določene stopnje eksplozije smodniških plinov. Zvočni zid, ki ga povzroči izstreljena krogla, tega zvoka pa ne more zadušiti. Prebitja zvočnega zidu izstrelka ne zaduši, in to se sliši. Možno bi bilo edino z municijo, ki je podzvočna hitrost, vendar te normalne športne lovske puške niso prilagojene za to vrsto municije. Tako da s tega vidika jaz mislim, da ni kakšen poseben problem, ampak kar se tiče stopnje dušenja, je bilo rečeno, da bi policija težko preverjala. Saj vsak izdelek, ki ga danes kupiš, navadna žarnica, ki jo kupiš, piše, kakšno jakost ima in kaj vse ima. In tudi dušilci imajo certifikate zraven, ko ga dobiš. Je pa tako, da tisti, ki res veliko zadušijo, ki smodniške pline zadušijo pod 50, 45 decibelov, so izredno, izredno dragi in so specialna oprema. Noben športni strelec in nobeden lovec si tega verjetno ne bo privoščil, ker je predrago. Običajno pa dušilci zadušijo tam okoli 80 do 80 decibelov, 90 decibelov, kolikor je še za zdravje sprejemljivo. Bomo pa vsekakor, če bo to podprto, bistveno, bistveno olajšali življenje prebivalcev, ki živijo okoli športnih strelišč. Ravno sedaj smo imeli ene kup dopisov, osebno sem bil pri županu v Sevnici, kjer imajo težave zaradi zaradi hrupa strelišča, ogromno pritožb je. Povedal sem mu, da je v obravnavi zakon, ki te dušilce predvideva. Če bo sprejeto, se bo to bistveno zmanjšalo, če bodo pa še težave, bomo pa predlagali, da se tam pripravi nek nasip iz zemlje, da bodo prebivalci lažje živeli. Če se spomnite vojaških strelišč, kjer naša vojska, policija trenira, včasih omogočijo tudi športnim strelcem, da tam izvajajo določene treninge na daljše razdalje, kar na običajnih streliščih ni mogoče. Tam so imeli velike težave. Vem, da so kakšni dve leti nazaj hodili in merili hrup, ker so se prebivalci okoli pritoževali. Iz lastnih izkušenj vem, ko sem bil zadnjič v Gotenici, ko je imela vaje specialna enota policije pa so bili dušilci, ki so dajali zvok preko 70 decibelov, nižje niso omejevali, pa se je lahko brez slušalk streljalo. Bistveno lažje življenje bo. Manj bo sporov, manj bo konfliktov med prebivalci in športnimi strelci, manj med lovci. Jaz apeliram, da se ta zadeva podpre. Hvala lepa.
Hvala lepa. Imamo dve repliki. Najprej gospod Prebil, potem gospod Baković. Izvolite.
Hvala lepa. Saj bom kratek. Državni sekretar, jaz lahko razumem po eni strani vaš odgovor, po drugi strani pa bi vas samo spomnil, da ne nasprotujemo uporabi dušilcev, čeprav smo imeli hude napore že v času vlade Marjana Šarca, da smo pripeljali zadevo v zakon, glede na to, da nas je veliko strelskih organizacij opozarjalo na ustreznost in plus s strani, če lahko tako rečem, uporabe tega. Ko ste rekli, da greste lahko v Francijo kupit, ne ne morete, že sedaj v Francijo ne morete iti po dušilec, ker ga potem v Slovenijo ne morete prinesti, ker so tukaj prepovedani. To je tisto, na kar vas mi hočemo opozoriti, da tudi v Sloveniji ne morete kupiti tega tako, kot kupite kruh. Prvič je neumno, da posedujete dušilec za orožje, ki ga nimate, ker nimate z njim kaj početi razen če imate z njim drugačne namene, zato se nam zdi smiselno, da lahko kupite dušilec za orožje, za katerega imate veljavno orožno listino, bodisi ga kupite posebej, če to orožje sedaj imate, ali pa ga kupite skupaj z orožjem, za katerega vam je bila izdana orožna listina in to orožje slučajno kupujete. Vi sicer pravite, da ne gre na drugo orožje. To je sicer res, ampak videli smo, da so te predelave možne, ne glede na vse. Sem pa šel tudi jaz skoraj že dve leti nazaj na test na ljubljansko strelišče, kjer je bila ta demonstracija pokazana in strel se ravno tako sliši, in to močno, se pa ne sliši tako hudo močno, da bi poškodoval sluh. Tako da jaz še enkrat upam, da bo šel ta predlagani amandma Poslanske skupine LMŠ skozi. Ta amandma je drugačen od tistega, ki je bil v prejšnjem zakonu, ki ga je pripravila vlada Marjana Šarca. To pa moram poudariti, notri smo pa vseeno spremenili zadevo, da pravila za uporabo dušilcev ne veljajo takšna, kot veljajo za orožje, ampak veljajo pravila, kot veljajo za posebno opremo. To je bistvena razlika, da se kot del posebne opreme dušilci vežejo zgolj samo na orožno listino. Hvala.
Hvala lepa. Replika, gospod Baković. Izvolite.
Tudi sam sem se hotel odzvati na to, če je v Franciji dovoljena uporaba dušilcev, potem to ne pomeni, da jih lahko tam kupiš in prineseš k nam. Po trenutni zakonodaji pri nas so dušilci še vedno pod posebno opremo in nenazadnje gre za opremo, ko je fizičnim osebam dušilec trenutno prepovedano nabavljati. In če ga kdo ima, se mi zdi, da gre to pravzaprav za kaznivo dejanje, nedovoljen promet orožja ali razstrelilnih snovi, torej pomeni da si v kazenskem postopku, če trenutno uporabljaš ali pa če imaš doma v posesti takšen dušilec. Kar se tiče pa strahu pred krivolovom, da izražamo strah. Poglejte, to je policija napisala v predlog zakona, nenazadnje je napisala tudi, da moderator še vedno ohranja od 90 do 130 decibelov. Pok bi bil lahko zavajajoč, položaj strelca se lahko zgreši tudi za 90 stopinj, česar se poslužujejo tudi v specialnih vojaških taktikah. Pok se namreč ne sliši s strani, od koder je priletela krogla, zato ni mogoče določiti položaja strelca. Torej ne gre za strah, ki bi bil, ne vem, prisoten v meni, ampak ga je izrazila policija. In zdaj to problematiziram. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko je želel še gospod Peček. Izvolite.
Ja, hvala lepa. Glejte, očitno se gospod državni sekretar nisva razumela tam, kjer sem jaz govoril o razlogih za legalizacijo, čeprav ste me pa malo zmedli s to svojo razlago, pa bom povedal, zakaj. Vi ste rekli, da vsak raje kupi orožje pri legalnem prodajalcu. Jaz se pa s tem ne strinjam in to sem jaz želel tudi povedati. S tem, ko omogočamo legalizacijo, omogočamo tudi vnos orožja v Republiko Slovenijo s črnega trga. To je dejstvo. In to sem želel povedati. Jaz se strinjam s tem, da je čim večje število kosov orožja legaliziranega, zato ker imamo evidenco. In ko pravite pri dušilcih, da manjši kaliber ne gre na orožje. Ja, seveda ne gre, istočasno pa pravite, da vsak strugar lahko naredi dušilec. Kje je pa potem varnost? To, kar sem jaz poudarjal, sem tudi z vidika varnosti. Za točno določeno vrsto strelnega orožja se kupi točno določen, strokovno, tovarniško narejen blažilec zvoka, ki ima ustrezno označbo. S tem preprečujemo tudi to, da se blažilci zvoka uporabljajo za orožje, na katero ne sodijo, in tudi za takšno, ki sploh ni registrirano. To je pa še hujše. Želel sem samo pojasniti še enkrat tisto, kar sem prej govoril. Hvala.
Hvala lepa. K besedi se je ponovno prijavil državni sekretar, potem pa odpremo nov krog prijav. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Da se najprej dotaknem legalizacije. Morda sva se res nekoliko narobe razumela, ampak kakorkoli. Morda nekaj številk. Legalizacija je bila izvedena leta 2001. Takrat se je legaliziralo oziroma so občani prijavili nekaj čez 5 tisoč 800 kosov različnega orožja. Leta 2004 so prijavili 2 tisoč 200 kosov. Tretja legalizacija je bila leta 2009 in so prijavili nekaj čez 4 tisoč100 kosov orožja. To se pravi, da se kar vrti neka številka. Ker je od leta 2009 minilo že 12 let, je verjetno po raznih domovih še kakšno orožje, ki ga je morda nekdo celo nabavil, pa vedno bolj razmišlja, da ga ne bi imel na črno in bi ga prijavil. Nam je pa vsekakor v interesu, da je čim več orožja registriranega. Dogajalo se je tudi, da je morda oče nabavil orožje in je potem umrl, pa so ga doma našli, niso vedeli, kaj naj zdaj z njim, se valja nekje, so menili, da ga morda lahko komu prodajo. Če bo možna legalizacija, jaz verjamem, da bo vsaj del tega orožja registriranega. Tako da jaz osebno to zadevo podpiram. Vsekakor se boste pa na koncu sami odločali. Kar se tiče moderatorjev zvoka, o čemer smo prej govorili. Jaz sem prej napovedal, pa mi je potem ušlo, mogoče nekaj evropskih primerov. V Avstriji dušilci niso bistveni sestavni del orožja in zato ne sodijo med orožje. Bolgarija, posamezniki lahko posedujejo dušilce, ki zadušijo zvok do 45 decibelov, ne manj. 45 je relativno tiho. Potem Danska, tukaj imajo dovoljenje. Estonija, dušilec se ne šteje za bistveni sestavni del orožja. Finska, če oseba že poseduje orožje, ne potrebuje dovoljenja za nakup. Francija je dušilce uzakonila januarja 2018, to se pravi po terorističnih akcijah, ki so bile tam. Se pravi, niso imeli nekega hudega strahu, da bi uvedba dušilcev zmanjšala varnost v državi. Irska, potrebno je pridobiti enostavno dovoljenje za posedovanje in uporabo dušilcev. Latvija, dovoljeno je od leta 2014. Luksemburg, so dovoljeni so za lov in šport. Nemčija ima različno urejeno po posameznih regijah. Portugalska, dovoljeno, ampak ne smejo zadušiti več kot na 50 decibelov. Švedska, je tudi dovoljeno. Švica, dovoljeni so, če lovci, športni strelci in zbiratelji zaprosijo za dovoljenje, oni imajo dovoljenje. Na Norveškem so dovoljeni, navedeno je celo, da uporaba ni obvezna, to se pravi, da je relativno sproščeno. V vseh teh državah so dušilce uvedli. v zadnjem obdobju Jaz nisem uspel pridobiti podatka, da bi se zaradi tega bistveno zmanjšala varnost, da bi zaradi tega prihajalo do kriminalnih dejanj. Stališče policije v teh državah očitno ne nasprotuje uporabi dušilcev ali jih pa zakonodajalec ni upošteval. Ampak kakorkoli, v vseh teh državah jih imajo, imajo pozitivne izkušnje. Jaz verjamem, da tudi pri nas ne bo negativnih izkušenj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Če prav razumem, je še interes za razpravo, zato bom odprla nov krog prijav. Prosim, prijavite se. Imamo štiri prijavljene razpravljavce. Prvi dobi besedo gospod Janez Moškrič, za njim mag. Branko Grims. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! V luči teh vloženih amandmajev je ponovno treba poudariti to, da se je za omenjeni zakon pripravila javna obravnava. Sam smatram, da je bila res kvalitetna in so vsi udeleženci lahko svoje povedali. Predvsem smo pa imeli možnost poslanci kot nestrokovnjaki na tem področju poslušati in jih slišati. Sam smatram, da je bilo pravilno, da se je zakon s tistimi amandmaji, ki so bili vloženi na odboru in smo jih potrdili, do te mere uredil, da je sedaj omogočeno, da vsi, ki rokujejo z orožjem – to so pa v Sloveniji poleg javnih uslužbencev tudi lovci in športni strelci, lahko kvalitetno rokujejo in tudi zakon se bo potem lahko izvajal. Kar se tiče pripomb in vloženih amandmajev na te moderatorje zvoka, naj povem, da predstavnik Lovske organizacije nikakor ni na obravnavi imel nikakršnih pomislekov glede tega, da bi se tudi za lovsko orožje uporabljali določeni moderatorji zvoka, ki že obstajajo in bi s tem tudi to vznemirjenje, ki se včasih pojavlja pri lovcih v bližini naselij, kolikor je dovoljeno, bi se to tudi lahko izboljšalo. Vsem je verjetno jasno, moderatorja zvoka, ki bi ga nelegalno kdo uporabljal, se ne more kupiti za vojaško orožje v smislu tega, da bi določena trgovina moderatorje prodajala kar naenkrat samo za vojaško orožje. To gotovo ne bilo skladno s predpisi, ki veljajo na področju trgovanja z orožjem in z opremo. Videli smo že na samem odboru, kako so bili nekateri amandmaji nestrokovno vloženi. Recimo je bilo kar predpisano 60 centimetrov, ko vemo, da gre pri orožju za tisočinke tudi ko gre za dolžine. Tako da sam smatram, da je zakon pravilno in dobro pripravljen, predvsem v luči tega, da so se poslušala strokovna mnenja vseh udeležencev. S temi amandmaji, ki so vloženi s strani koalicije, pa popravljamo še nekatere pomisleke Zakonodajno-pravne službe, zato bom te naše amandmaje podprl. Za ostale pa mislim, da bi vnašali določene nepotrebne tudi birokratske ovire za tiste, ki uporabljajo orožje za lov ali pa strelstvo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo mag. Branko Grims, pripravi se gospa Nataša Sukič.
Lep pozdrav še enkrat! Če je bila kaj kvaliteta dosedanje razprave na odboru in pa javne predstavitve mnenj pa vseh predhodnih faz javne obravnave tega zakona, je to, da je potekala brez kakšne velike demagogije. Bilo je nekaj malega tega, ampak v glavnem je bilo brez. In to si slovenski šport tudi zasluži. Lepo bi bilo, če tudi danes to poteka na ta način. Ko se govori o orožju, je vedno prisotno malo strahu. Ljudje ne razumejo, za kaj gre ali pa se uporabljajo kakšne manipulacije. In konec koncev saj ta evropska direktiva o orožju je tudi sama po sebi demagogija. Oni so to sprejeli zato, da so se slikali, češ, da so nekaj naredili za varnost. Dejansko za varnost niso naredili nič, kvečjemu škodo. So pa zelo oškodovali evropski šport. Zato ker so to počeli ljudje, ki nimajo pojma, o čem govorijo, ali pa jim je vseeno, ker jim gre pač za nabiranje poceni političnih točk. In upajmo, da se ta razparava nadaljuje v slovenskem parlamentu brez demagogije. Zakaj to poudarjam? Ko govorimo o dušilcih, o čemer je bilo prej govora, si to ljudje predstavljajo filmsko. Saj veste, da nekaj »phh« naredi, pa eden tam v filmu pade. Seveda v praksi temu ni tako. To, o čemer govori ta zakon in kar je v igri, so zmanjševalci poka. Tako da je še vedno pok prisoten, pa še kako močan pok je to. Če bi tukaj vrgel na sredo eno petardo, bi bila približno ista moč zvoka, kot je lovska puška, ki ima že ta zmanjševalec zvoka vgrajen, brez tega pa adijo ušesa, pa še kaj zraven, ker je potem pok tako močan, da lahko tudi trajno poškoduje sluh. To je ta razlika. Zakaj je to treba sprejeti? Zaradi tega ker je marsikatera evropska države to že uzakonila. Obstajajo območja, obstajajo športne panoge, obstajajo lovska območja, kjer je celo obvezna uporaba zmanjševalcev poka. In sedaj si predstavljajte ta absurd za športnika v Republiki Sloveniji ali pa za lovca, recimo, da gre na eno tako tekmovanje, kjer je to obvezno. On to nabavi, v Sloveniji je zato storil kaznivo dejanje, tam pa brez tega nastopati ne sme. Kakšen absurd je to! Obstajajo razlike med evropskimi državami. In te so veliko večje, kot si večina predstavlja. Konec koncev dolgocevno, tudi ognjeno orožje lahko v nekaterih evropskih državah kupiš kar na priglasitev. Če si, recimo, polnoletna gospa greš do trgovca, kupiš eno šroto kalibra 12, to naredi takšno luknjo, mimogrede, in jo odneseš domov z naboji vred. On samo zapiše, kdo je to vzel, pa kam je odnesel. In to je to. To je v nekaterih evropskih državah. V Sloveniji ni bilo nikoli v času samostojne Slovenije tako in tudi sedaj ni. Zato je treba vedeti, ko govorimo o tej direktivi, da ta je bila namenja tudi temu, da se nekoliko zmanjšajo te razlike med evropskimi državami. V tistih državah, kjer je bila ta svoboda zelo velika, so storili vse, da jo tudi ohranijo, ne glede na to direktivo. Tako da v tem delu je ta direktiva popolnoma zgrešila svoj namen. Dela pa težave športu In sedaj če gremo nazaj na te odsune pa na pok. Poglejte, velikanska demagogija je, da bo sedaj kar nekdo šel pa lahko kupil karkoli. Ne more. A veste, zakaj ne? Zato ker ti ne moreš kar na, recimo, eno navadno pištolo, ki jo imaš doma, kar kjerkoli kompenzator zvoka oziroma dušilec namestil. Ja, pajade! Kako pa? To bi zahtevalo poseg. Recimo, da imaš doma legalno orožje in hočeš iti to kupit. Če boš ti hotel uporabiti dušilec, kot temu popularno rečete, v resnici je zmanjševalec zvoka, boš moral predelati cev. Če pa predelaš cev, je pa to bistven del orožja, kar zahteva postopek legalizacije oziroma ustrezen postopek predhodnega nakupa, če kupiš novo, ali pa moraš kupit drugo orožje, ki je prilagojeno temu. Tako da je ta varovalka, ki jo želite nekateri vgraditi, v resnici že s tem sama po sebi vgrajena. Na velikansko večino legalnega ognjenega orožja, ki ga imajo ljudje v posesti doma, sploh ni mogoče v tem trenutku neposredno kar vgraditi zmanjševalcev poka. Treba je izdelati navoj, to pa seveda zahteva spet svoj poseg, to pa je poseg na bistven del orožja, kar potem zadevo postavi v pravo luč. Tega brez ustreznega dovoljenja sploh ni mogoče naredit, zato, lepo prosim, dajmo se pogovarjati brez demagogije. In še nekaj, kadar se govori o zmanjševanju poka. Prej sem rekel, da si eni predstavljajo, da to samo malo »phh« naredi. Kje pa! Da je res pravi dušilec, zahteva to izredno kompleksno zadevo, ki je tudi izjemno draga in ki v praksi sploh nikjer na svetu ni v prosti prodaji. Takih dušilcev tudi nihče ne more uvoziti kar tako. To so specialne in namenske zadeve, ki jih tudi ni mogoče dobiti na civilnem trgu. Poleg tega je pa še nekaj treba vedeti. Tudi če bi nekdo to imel, tega ni mogoče uporabiti na normalnem orožju, ker zahteva še posebno cev in zahteva podzvočni izstrelek. Podzvočni izstrelek pa pomeni, da ima čisto majčken domet. To so v resnici tisti pravi dušilci, ki se potem uporabljajo za, ne vem, policijske ali pa vojaške posebne namene in tako naprej. Ampak tega ni in o tem tudi ta zakon ne govori. Govori o zmanjševanju poka. To je tista razlika, ali ti 160 decibelov raztrga ušesa pa ti trajno, ker si slučajno nerodno stal, ker nisi pazil, ali pa je to brez posledic pa ti samo malo zveni. Ampak še vedno je pa pok. In verjemite, ta pok je zelo hud. Kot je gospod Prebil prej povedal, kdor se želi sam prepričati, naj to proba, pa bo videl. Zato prosim, pri tej zadevi brez demagogije. Drugo, kar je, to narediti obvezno, kar ste tudi nekateri rekli. V teoriji se to tudi lepo sliši, tudi nekatere države so o tem razmišljale, pa kakor vem, so zdaj večinoma od tega odstopile. Ali veste, zakaj? Ker obstajajo nekatere specialne panoge, zlasti športnega strelstva, kjer pa lahko to spet vpliva. Za velikansko večino, ko je samo pok, tisto je okej. Se zmanjša pok, ne moti okolice. To je posebej v naseljih, kjer praviloma v zaprtih objektih, v kakšnih starih tovarnah, od Tržiča do Bele krajine, imajo strelska društva svoje prostore in potem morajo omejevati ure in paziti, da ne motijo sosedov, pa še jih jih grdo gledajo. Če bi lahko uporabljali zmanjševalce poka, se ven praktično ne bi slišalo, notri bi pa seveda še vedno veselo pokalo, da ne bi bilo nesporazuma. Drugo pa je, ko gre za izredno precizno streljanje na velike razdalje. Tam si navadni ljudje, ki tega sami ne počnejo, sploh ne predstavljajo, kaj vse vpliva na to preciznost. Recimo temperatura smodnika oziroma pogonskega sredstva ali pa razmerje med temperaturo streliva pa temperaturo samega orožja. To lahko pri streljanju na zelo velike razdalje odloči o tem, ali tarčo sploh zadeneš ali pa zleti vse skupaj 20 ali pa 30 centimetrov stran ali pa cel meter, če gre za zelo veliko razdaljo. Zato tu ni mogoče kar z enim ukrepom razrešiti in zato je smiselno, da to ostane prostovoljno, da se to uporabi, kjer je možnost, kjer je to v splošno korist, ne pa da se spet to predpiše, pa greš iz ene v neko drugo skrajnost. Zaradi tega se je dobro o tem pogovarjati brez demagogije. Verjemite pa, da nihče ne bo tega zlorabljal, ker tudi v državah, kjer so to zdaj uvedli, sploh ni primerov, ko bi se to zlorabljalo. Sem se pozanimal. Nihče ne zabeleži, da je zdaj to ne vem kaj porastlo. Še enkrat povem tisto, kar sem prej. Več, ko je nelegalnega orožja, več je nevarnosti, mi pa govorimo tukaj o legalnem orožju, o športnem, ki je zabeleženo. Zaradi tega tudi je nesporazum ali pa morda tudi nekoliko nerazumevanja, ko govorimo o legalizaciji. Še varnostne knjige, če ne verjamete, pojdite pogledat v knjižnico v Tacen ali pa kakšno drugo, boste videli, da govorijo o tem, da legalizacija pomeni izvzem ali pa, če želite, odvzem orožja iz obtoka na črnem trgu. Se pravi, varnost se s tem poveča, ne pa zmanjša. Zakaj? Zato ker tisti hip, ko orožje prijaviš, tisti hip, ko policija ve, ko MNZ ve, kdo nekaj ima − samo to je dovolj, da se ve − je velikansko zmanjšana možnost, da se to uporabi za kakršno koli kriminalno dejanje. Ker vsakdo ve, da je to potem izsledljivo. Strelno orožje je izsledljivo. Zaradi tega je tako pomembno, da se legalizira, da ne kroži po črnem trgu, kajti tisto pa je nevarno. Tisto se pa potem zlorablja, ker nad tistim ni nadzora, ni sledljivo, ne ve se, kdo kaj ima. Tisto pa je potencialna nevarnost. Zato je legalizacija smiseln projekt, in to ni zdaj prvič, kot ste nekateri pravilno ugotovili. Dve legalizaciji sta že bili. To je pomembno tudi zaradi tega, ker se ljudje dostikrat sami srečujejo z dilemami, kaj jaz vem, najdejo doma nekaj od mogoče nekoga, ki je umrl v družini, potem pa sami ne vedo, kaj bi zdaj s tistim naredili. Ali bi kar stran vrgli, ker oni nočejo tega imeti, bojijo se, da bo nevarnost, ne vedo, ali bi nesli na policijo, se bodo sami ovadili. Tako si sami delajo strahove in težave za brez zveze. Če se pa reče, da se to legalizira, bodo pač prinesli. Nato se oceni, ali je stvar takšna, da jo je sploh možno legalizirati, ker treba je tudi vedeti, da čisto vsakega orožja se pa ne da legalizirati. Potem se to ustrezno zabeleži, izvede ustrezen postopek in človeka, ki bi potem to tudi posestvoval, ustrezno preveri. Naši postopki so bili že doslej glede tega izjemno precizni in veliko bolj zahtevni kot v večini evropskih držav, zdaj se pa še dodatno zaostrujejo. Na to opozarjam, kdor je to prezrl. V Sloveniji ne samo da moraš opraviti tečaj, da moraš opraviti psihoteste, moraš opraviti zdravniški pregled, opraviti moraš tudi varnostni pregled, mora biti tudi potrditev o nekaznovanosti in tako naprej. Skratka, tukaj so stvari, ki so še kako zahtevne in jih ne more opraviti kar tako vsakdo. Vse to pa so varovalke, da ljudje, ki bi želeli te stvari zlorabiti, tega ne dobijo v roke. In to je dobro. Če je več legalnega, se zmanjšuje nelegalno, se zmanjšuje črni trg, se zmanjšuje možnost, da bi to dobil tisti, ki pa res želi storiti zlo. Pomislite, da vse te stvari, o katerih danes govorimo, se dotikajo športa, se ne dotikajo vsega drugega. Kako je pa z drugim, pa samo za premislek, kakšno srečo smo imeli, da je tisti fant, ki je imel malo čudne ideje, šel na darknet in mislil, da tam še vedno ni nadzora, pa so ga Američani prestregli in sporočili, in se ga je potem pravočasno zaustavilo, da se na Brezjah ni zgodilo kaj zelo zelo hudega. Če bi ubral kakšno drugo pot, bi bilo huje. Drugače pa, kar se tiče strahu pred strelnim orožjem. Tukaj se govori o športu, o lovu, o vsem tistem, kar praviloma, tako kot ste tudi sami povedali, ko gre za legalno orožje, nima nikoli slabih lastnosti oziroma posledic. Ko gre za nelegalno, je pa vseeno druga zgodba. Tudi v Sloveniji imamo žal nekaj zelo slabih primerov. Ampak še nekaj je treba vedeti, strašenje s tem ali pa pretiravanje. Glejte, če nekdo želi storiti zločin, bo šel po en velik nož ali pa po sekiro. Še celo en rek velja v Beli krajini, gospod Baković se bo gotovo strinjal, da dokler tisti, ki jih je on prej omenil, streljajo, ni nič hudega, po navadi se veselijo. Ko pa zagrabijo za sekire, takrat je pa hudič, takrat gre pa zares. Se boste strinjali, gospod Baković? En tak rek kroži tam in vsi vemo, zakaj je ta rek. Tako da tukaj je le treba imeti nek ratio in stvari speljati tako, da se, kot sem začel že na začetku, ohrani in okrepi slovenski šport. Ker za šport v resnici gre. Vse ostalo pa je treba izpeljati na tak način in v takem obsegu, da je zagotovljena varnost, da je zagotovljeno to, da se spoštuje tisto načelo, ki je v Evropi pravzaprav ne glede na te razlike, ki sem jih omenjal, vendarle v veliki meri doseženo: več kot je stvari legalnih, bolje je glede varnosti. Več kot je nelegalnih, je pa treba vedeti, večja je nevarnost za vse ljudi. Zaradi tega mora biti prvi cilj, da se stvari legalizirajo, da je nadzor, da je nadzor ustrezen, da so postopki predpisani. Tukaj ima Slovenija že ustrezno zakonodajo. Zdaj gre samo za to, da rešujemo slovenski šport.
Hvala lepa. Imamo dve repliki. Najprej gospod Baković. Izvolite.
Ja, hvala lepa. No, bom rekel, malce prelahkotno, spoštovani kolega, govorite o teh stvareh, da filmsko mislimo, da ti dušilci so pač fikcija in tako naprej. Presenečeni bi bili, resnično bi bili presenečeni, če bi vedeli, kaj sem vse jaz v življenju videl in kako so nekateri inovativni pri prenarejanju orožja, od banalnih, bom rekel, pretvarjanja zračne puške v malokalibrsko, do izdelave svinčnika pištole, do izdelave lovskih pušk za izstreljevanje šibernih nabojev in tako naprej. Resnično, če bi poznal to plat, bi se verjetno tudi spraševal okrog tega. Ampak ne gre tukaj za moj strah. Tukaj gre za skepso, ki jo je policija navedla v osnutek zakona. In če policija izrazi dvom ali pa če nasprotuje temu, potem se je treba vprašati. Samo toliko.
Hvala lepa. Gospod Prebil ima še repliko. Izvolite.
Ja, hvala lepa. Repliciral bom kolegu Grimsu in še nekaj državnemu sekretarju, ker sem prej nujno moral ven skočiti. Se opravičujem. Kolega Grims, jaz se tukaj ne strinjam povsem z vami. Ko govorite o dušilcih, moramo še enkrat poudariti, da nihče tukaj danes ne govori o tem, da jih prepovedujemo. Govorimo samo o tem, da ta amandma omogoča še večjo varnost. Nekdo, ki ima orožje legalno, danes tega orožja ne bo predeloval in si bo šel kupit ta dušilec oziroma moderator poka, skladno s papirji, v trgovino, ki omogoča to prodajo. Tisti, ki pa tega orožja nima legalno, pa bo mogoče to predeloval. Vi tega ne morete vedeti. Saj vi ne veste, kakšno orožje on poseduje, ampak dušilce bo pa lahko kupil za tisto svoje nelegalno orožje. To vam mi hočemo povedati. Zato želimo, da se nakup orožja − in mislim, da bo cilj še vedno dosežen − veže na veljavno orožno listino. In tudi, se opravičujem, ampak res ne mislim tukaj zdaj zahajati na politične napade ali pa karkoli, ampak, ko govorite o malo čudnih pogledih nekoga, ki je hotel pobiti pol šole, to niso ravno malo čudni pogledi. So hudo čudni pogledi, pa še kaj drugega zraven. Tako da te stvari so hude. Je pa res, da je šlo za nelegalno črno orožje, se strinjam. Zato pa je treba nadzor, kaznovanje na tem področju še okrepiti. Še enkrat, cilj amandmaja, ki ga vlagamo v LMŠ in ima, kot slišim, veliko podpore, je še povečati varnost. Tisti, ki orožje poseduje legalno, ga bo lahko posedoval še vedno. Zdaj pa samo še res kratek komentar glede legalizacije. Jaz imam tukaj zelo mešane občutke, bom povedal po pravici. Tisti, ki izpolnjuje pogoje že zdaj, bo seveda kupil orožje legalno po zakonu, drugače se itak ne more kupiti. Kdor pa tega ne more, pa ima nekatere zle namene, če ima te resurse, bo orožje kupil na črnem trgu. Ampak ta oseba vam seveda tega orožja ne bo prinesla v ta postopek legalizacije. Bo ostalo še vedno na črnem trgu. Če pa se že bo kakšen tak slučajno našel, mu pa vi potem naredite uslugo, ker mu dovolite, da kaznivo dejanje pretvori v legalno. In tukaj jaz vidim ta največji problem. Toliko.
Hvala lepa. Naslednja razpravljavka je gospa Nataša Sukič, pripravi se gospa Janja Sluga.
Hvala lepa. Lep pozdrav! Saj sem bila že zadnjič zelo kritična, pa bom danes ponovila pomisleke, ki niso samo moji. Kot smo slišali, so pomisleki tudi s strani policije pa še koga, pa tudi ne upoštevate, ne slišite. Logično, ja, seveda prenašamo direktivo. Problem takih prenosov direktiv, kjer se potem z amandmaji podtaknejo razne stvari in se poskuša s tem pripraviti pravna podlaga za marsikaj, pa je lahko problematično. V SDS, NSi in SNS ste nam predočili oziroma pritaknili nekaj zelo spornih amandmajev, zaradi katerih jaz mislim, da bi bilo ta zakon v taki obliki, kot ga vi si zamišljate, treba zavrniti. Tukaj kolega Grims ves čas govori, da gre za slovenski šport. Če bi šlo samo za slovenski strelski šport, super. Ampak dajte vi meni povedati, dobro, o liberalizaciji dušilca ste se zdaj na veliko razplamteli, ampak dajte vi meni povedati, kakšno zvezo ima s slovenskim strelskim športom legalizacija teleskopskih palic ali pa recimo omogočanje pridobitve orožnih listin za A-kategorijo za strelske organizacije, torej za nevladne organizacije s področja obrambe. A je to slučajno športna dejavnost? S tem zakonom bi vi omogočili zbirateljem zbiranje tudi najbolj modernega vojaškega orožja, kar do sedaj ni bilo možno. Do sedaj je bilo možno, da so lahko ti zbiratelji dobili orožje, ki ni bilo več v uporabi vojske ali policije. Po novem bo to mogoče, če bo to šlo skozi. Vi bi poenostavili postopke za pridobitev orožnih listin za bivše policaje, vojake in obveščevalce, kar itak bi lahko, že po tem zakonu si lahko uredijo. Jaz še zmeraj mislim, da bo to omogočilo legalizacijo črnega orožja, tako kot so to moji kolegi pred tem izpostavljali. Tukaj je kup zelo zelo zaskrbljujočih zadev. Ker se kar nekako pretvarjate, da jih ni, da je vse super in da gre samo za slovenski strelski šport, pa ni res, kot sem ravnokar povedala, smo v Levici vložili en amandma na tisto, kar se nam zdi najbolj sporno, to je za črtanje določbe, da lahko orožne listine za kategorijo A iz razloga športa dobijo strelske organizacije NVO s področja obrambe. Ampak o tem bom govorila pozneje, ko bomo prišli do 13. člena. Da še enkrat podčrtam, kaj je problem. Najhujši problem za naše pojme je to, da bodo torej prišli člani strelske organizacije, ki ima status nevladne organizacije v javnem interesu na področju obrambe, do orožne listine za A- kategorijo orožja. Vemo, za katero organizacijo v resnici gre. Vi pripravljate pravno podlago za vaše društvo VSO, ki je blizu stranke SDS. Potem so velik problem kovinske teleskopske palice, ki so znano priljubljeno orožje in orodje neonacističnih tolp ali pa rumenih jopičev, če želite, ki jih uporabljajo v uličnih pretepih. Po novem to ne bo več prepovedano orožje. Pa bi res rada, pojasnilo, zakaj, ker tega pojasnila recimo nisem dobila, čeprav sem to vprašanje postavljala. Kar se tiče dušilcev, pa tukaj nihče ne omenja, da bi vi legalizirali tudi nastavke za bajonete. Bajoneti očitno niso nobenemu problem, torej bo po novem lahko na vseh orožjih domnevnih športnih strelcev in lovcev. Torej ne samo dušilci, ampak tudi bajoneti. O dušilcih smo slišali zdaj že vse žive razlage, bi pa rada vedela, kakšna disciplina je športno streljanje z bajonetom. Jaz za tako športno disciplino še nisem slišala. Če ti želiš recimo obtežiti ali pa stabilizirati cev, za to uporabljaš verjetno uteži, ne pa bajonetov. Vemo, za kaj se uporabljajo bajoneti. Za zabadanje, ne pa za streljanje, zato bi rada pojasnilo, zakaj so se zdaj k temu pritaknili še bajoneti. Kar se tiče zbirateljev orožja, že sedaj kot edine civilne osebe lahko posedujejo tudi vojaško orožje iz najbolj strogo regulirane A- kategorije orožja, ampak pogoj je v sedanjem zakonu, in meni se zdi ta pogoj zelo v redu in ne razumem, zakaj bi ga spreminjali. Pogoj je, da se to orožje ne izdeluje več in ga ne uporabljajo obrambne sile ali policija. In zdaj bi vi ta pogoj črtali in bi zbiratelji naenkrat lahko posedovali tudi najbolj moderno vojaško orožje, hkrati bi pa še ukinili določbo, da morajo tisti, ki imajo več kot 10 kosov orožja B in C kategorije, policistom omogočiti nadzor nad tem, kako to orožje hranijo. Zdaj pa vi meni povejte, kje je tukaj varnost? Zakaj bi mi to počeli? Zakaj bi se ukinila ta določba? Zakaj bi ti ljudje naenkrat lahko prišli do nekega modernega orožja, ki ga uporabljata vojska in policija? Zakaj? Čeprav lahko hranijo tudi, recimo, ubojno orožje B-kategorije, recimo ostrostrelsko puško M76, ki jo je pred tem uporabljala Slovenska vojska. Jasno je, da tu ne gre za določbo, ki bi jo potrebovali muzeji ali zasebni lastniki zgodovinskega orožja, ampak gre, ne vem, za oboroževanje ljudi z nekimi modernim orožjem. Jaz tega ne razumem. Res bi rada vedela, zakaj. Poleg tega itak, kot sem rekla, poenostavljate postopek za izdajo orožne listine za policije, vojake in obveščevalce izven delovnega časa ali pa po prenehanju delovnega razmerja. Če vse to seštejemo, spoštovani, pa bom pozneje pri 13. členu naš amandma bolj podrobno razložila, nas lahko postane strah, sploh ob vaši nedavni retoriki o domnevni državljanski vojni. Tukaj se pa človek lahko vpraša, kakšne podlage in za koga vi pravzaprav pripravljate s temi raznimi amandmaji, ki ste jih pritaknili naknadno. Sedaj se hvalite, kako ste imeli javno razpravo. Seveda ste jo imeli, ampak ti vaši amandmaji so se pojavili pozneje po tej razpravi. In ti amandmaji so zelo nevarni. Ti, ki sem vam jih naštela. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Janja Sluga. Izvolite.
Hvala. Res je, meni spomin še seže v prejšnji mandat, ko smo na to temo imeli kar lepo število tudi sestankov raznoraznih pobudnikov, takšnih in drugačnih. Ampak tisto, kar je lahko nek povzetek vsega tega, vse te razprave, da ne bomo danes, ko se mi zdi, da nekam sedaj zahajamo, dajali nekega napačnega občutka, koliko je tega v Sloveniji in da so težave. Se mi zdi, da ne. Z nekim legalnim orožjem v Sloveniji po naši oceni ni posebnih težav, tudi ne s tistim orožjem, ki ga posedujejo zbiratelji, da se razumemo. Je pa zagotovo neko dogajanje na tem trgu v svetovnem in evropskem merilu prisotno, in prav je, da se zakonodaja prilagaja in odziva. Prav je, da si tudi Evropa prizadeva za večji nadzor, za neko večjo sledljivost, za povečanje varnosti in tako naprej in prav je, da se tudi mi potem ustrezno na to odzovemo. Nenazadnje tisti najhujši dogodki, ki se jih spominjamo iz bližnje preteklosti, govorim seveda o Parizu, o dveh dogodkih, ki sta bila tam, gre za orožje s črnega trga, ki je bilo predelano. Danes je bilo že enkrat rečeno, da v Sloveniji imamo registriranega približno 150 tisoč kosov orožja. Jaz sem šla gledat podatke, da se v bistvu to število kosov bistveno ne povečuje, tudi ne število lovcev, ko smo prej rekli, da je skoraj polovica tega orožja pri lovcih. Enako je tudi z zbiratelji, da se razumemo, se pa povečuje število športnih strelcev. Prej je kolega zelo lepo povedal, kako tudi ti potem pridobijo dovoljenje za orožje V Poslanski skupini nepovezanih poslancev ocenjujemo, da je v resnici trenutni zakon o orožju nekako dovolj restriktiven ali pa dovolj strog, kar zadeva pridobitev, uporabo, hrambo in prenašanje orožja, je pa treba odgovarjati tudi na izzive, ki so povezani s kriminalom, terorizmom, glede na vse trende in glede na proizvodnjo in ponudbo na trgu EU, na svetovnem trgu in tako naprej. Kljub temu se nam v resnici postavlja vprašanje, ali je direktiva, ki jo sedaj prenašamo, s tem pa tudi novela, ki jo imamo danes na mizah, v resnici primerno naslovila in rešila tisti glavni problem. To pa je, ali gre za nek primeren ali pa uravnotežen odgovor boja proti terorizmu, ekstremizmu in tako naprej. Še enkrat, to se pa verjetno vsi strinjamo v teh ugotovitvah, da ni problematično tisto orožje, ki je registrirano in legalno, da je tu treba najti neko pravo ravnotežje, da ne bomo z nekimi zelo strogimi ali restriktivnimi posegi v dosedanje pravice legalnih lastnikov orožja v bistvu potem povzročili, da se bodo pa umikali na tako imenovani črni trg in da se bo ta zaradi teh naših posegov potem tudi povečeval, da bomo nalagali tudi neka nesorazmerna in administrativna bremena in tako naprej. Tisto, na kar želim opozoriti, je, da se je treba odzivati na stanje, kakršno je, da pa je treba vedno tu najti neko pravo mero, da tako rečem, da zgolj z nekimi spremembami na področju zakonite nabave, zakonitega posedovanja strelnega orožja v resnici ne bomo stopili na prste ne teroristom, ne kriminalcem, ne ekstremistom in tako naprej. Nenazadnje tudi pri nas, kot je bilo tudi danes že omenjeno, smo imeli pred kratkim en tak primere fanta iz Krope, ki si je zamislil neke stvari in za take primere takšne spremembe v resnici niso rešitev. Treba se je tudi zavedati, da smo v relativni bližini Balkana ali pa nekih držav, kjer je tega orožja očitno na črnem trgu še precej. To orožje po nekih balkanskih poteh še vedno potuje tudi preko Slovenije, je pa res, da Slovenija ni ciljna država, da so ciljne države največkrat skandinavske, da so ciljne države Francija, Nemčija, Nizozemska in tako naprej. Je pa treba izvajati ukrepe za tisto, kar pa potuje preko našega ozemlja in se torej tudi proti temu boriti, to bolje odkrivati, preiskovati, zaseči in tako naprej. Kar zadeva tistega, o čemer je največ do zdaj potekala razprava, gre za amandmaje, ki se nanašajo na 3. in 4. člen v zvezi z dušilci zvoka. Mi bomo te amandmaje podprli, ker menimo, da ustrezno nagovarjajo problematiko. Se lahko tudi strinjam, če nekdo poseduje orožni list, če poseduje orožje, ni nobenega razloga, zakaj ne bi na en tak enak način posedoval tudi dušilca, da bo to vse zabeleženo, da se bo točno vedelo, kje je kaj in čemu dopuščati, da nekdo lahko nabavi dušilec, če orožja nima na legalen način pri sebi. S tem v zvezi jaz mislim, da je ta amandma pravi in ga mi že podpiramo. Ne nameravam se še v nadaljevanju oglašati, zato bi mogoče tudi rekla že kar na tem mestu, da bomo podprli vse vložene amandmaje in tudi zakon, kot sem že v samem predhodnem izvajanju povedala. Kar zadeva dušilce zvoka, so amandmaji ustrezni, nomotehniko, ki jo koalicija popravlja, tudi, lahko pa tudi povem, da bom sama, kar je kolega Sukič izpostavila, podprla tudi amandma Levice, ker se mi zdi popolnoma nepotrebno širiti ta krog, to pa je vendarle treba povedati. Ko sem prej govorila o neki pravi meri, pravi meri zaostrovanja in tudi pravi meri neke smelosti, pri urejevanju ne vidim nobene razloga, zakaj bi v bistvu širili te zadeve tudi na nevladne organizacije s področja obrambe, ne vidim razloga, prej je že kolega Peček zelo lepo povedal, kako v resnici poteka način pridobivanja dovoljenja za orožje za nekoga, ki je član neke športne strelske organizacije. To se mi zdi v resnici čisto ustrezno. Upam pa, še enkrat ponavljam, da bo cilj, ki je naveden tudi v evropski direktivi kot odgovor na neka dogajanja v zvezi z ekstremizmi in terorizmi, v resnici nekako naslovljen. Če ne bo, bomo zelo hitro našli odgovore tudi na te probleme in jih potem v nadaljevanju ustrezno naslovili tako mi kot tudi Evropa. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima državni sekretar dr. Božo Predalič. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Morda še nekaj besed. Izražena je bila bojazen glede zlorabe dušilcev za krivolov. Tisti poslanci, ki ste bili tukaj pred sprejemanjem zakona v prvem branju, se verjetno spominjate, da so prišli predstavniki Lovske zveze predstavit in predlagat, da bi se dušilci lahko uporabljali na lovu. Predsednik Lovske zveze je bil tukaj in predstavljen. Tudi mislim, da je Lovska zveza naredila demonstracijo na strelišču Rakovnik. Če lovci nimajo pomisleka glede krivolova in uporabe dušilcev, ga verjetno tudi vam poslancem in nam na ministrstvu ni treba imeti. Kar se tiče legalizacije, kar je že prej kolega Grims omenil. Morda bi samo toliko dodal. Legalizacija orožja ne pomeni, da ti zdaj prineseš nek kos orožja, češ, jaz bi želel to orožje registrirati in ga daš lepo v žep ter odkorakaš. Nikakor da ne. Najprej se sploh ugotovi, ali to orožje sodi v kategorijo, ki jo ima lahko posameznik. Če ne sodi, mu je odvzeto. Če ne izpolnjuje vseh ostalih pogojev za orožje, mu je odvzeto in uničeno. Če pa bi lahko posameznik imel to vrsto orožja, mora opraviti vse potrebno, kar zakon predvideva. To pomeni – od zdravniškega pregleda, psihotesta, izpita o varnem rokovanju z orožjem. Skratka vse, kar mora opraviti tudi vsi ostali strelci. Morda si kdo napačno predstavlja, da jaz prinesem legalizirati brzostrelko in jo nesem domov. Ne morem je, ker sodi v kategorijo prepovedanega orožja, ampak je odvzeto in uničeno, oziroma dano v muzej ali kaj podobnega. Če prinesem pištolo, bodo rekli: »Aha, lepo, fino, bomo zapisali, jo bomo spravili, napravite vse potrebno, uredite na upravni enoti, naredite izpit in potem jo boste lahko imeli.« Tako to zgleda, zato verjetno kakšnega groznega strahu glede tega ne more biti. O dušilcih smo veliko govorili. Tukaj bi morda zopet poudaril in izpostavil primer Avstrije. V Avstriji dušilci niso bistveni sestavni del orožja, zato ne sodijo med orožje, zato se jih ne vpišejo v te njihove dokumente. So v prosti prodaji. Nas skrbi, da če bomo pri nas jih tudi lahko kupovali, da bo potem ne vem koliko krivolova, črnega trga, zločinci bodo prišli do teh dušilcev, ker jih bo nekdo lahko kupil. Glejte, kaj pa je danes se v Celovec zapeljati, kupiti fasungo, pa še ta dušilec, in se nazaj odpeljati. Vsi zločinci lahko tako naredijo. Če jih bodo tudi pri nas lahko kupili, ne bo zato nič bistveno zmanjšana varnost. Se bo pa res, če bo treba vse to evidentirati, bistveno povečala po nepotrebnem nova birokracija. Da pa bi prišlo do pomote, vsak normalen strelec, ki kupuje, bo pogledal deklaracijo, navedbe, kaliber in vse ostale oznake in bo kupil, če mu ustreza. Če mu ne, pač ne bo kupil. Morda poskušam pojasniti še gospe Sukičevi, ki je govorila o bajonetih, to je že zadnjič omenila. Glejte, gospa Sukičeva, ne vem, ali veste ali ne veste, v Sloveniji nekatera strelska društva izvajajo, pripravljajo, organizirajo tudi tekme s starejšim orožjem, z zgodovinskim orožjem. Vse zgodovinske puške, tudi M48 in podobne, imajo nastavke za bajonete. Brez tega puška ni original. Če boš to odžagal ta nastavek, potem puška ni več to. Bi vam pa povedal, da bajoneti že nekaj časa ne sodijo v hladno orožje. Že v tem zakonu ne sodijo med orožje in zaradi tega se smatra, da bajoneti niso orožje. Je pa tako, če praktično pogledamo, če bo nekdo hotel nekomu nekaj hudega storiti. Recimo, če karikiram, da sem jaz, da imam puško in hočem vam kaj storiti, pa ne osebno jemati, v prispodobi govorim. Zakaj jaz ne bi enostavno sprožil strela, ampak bom odprl bajonet, tekel proti vam z bajonetom in vas špiknil. Po mojem to nima nobenega smisla. Tisti, ki ima puško, če bo hotel s puško storiti nekomu kaj hudega, bo verjetno ustrelil. Tudi če ne bi imel nastavka za bajonet ali bajoneta, ga lahko udari s kopitom, tako da verjetno zaradi tega ni kaj posebnega. Kot posebna kategorija je to zgodovinsko orožje, s katerim se izvajajo tekmovanja. Tudi Slovenska vojska, razen lansko leto, ko je bil problem zaradi covida, je imela tekmovanja z vojaško puško M48, znamenito mavzarico, in je pozvala vsa civilna združenja, celo gasilska društva so lahko svoje tekmovalce prijavila, da so tekmovali. Če bi bilo to tako, potem to ni več mogoče. Ko ste spraševali, imeli pomisleke glede avtomatskega orožja, ki bi ga lahko zbiratelji tudi zbirali. Poglejte, tukaj je zadeva takšna, imela ste pomislek tisto, ki se še izdeluje oziroma ki ga še uporablja vojska ali policija. S tem bi strašno omejili, če bi to veljalo. Recimo, kalašnikov, zgodovinska zadeva, poznam zbiratelja v Sloveniji, ki ima enega od kosov prototipa, zgodovinsko izredno pomembna stvar, pripravljen ga je dati tudi v muzej. Ampak glede na to, da sedaj vojska zopet uporablja kalašnikove pa tudi policija ima tiste kratke brzostrelke od Kalašnika, ga ne bi smel zbirati. In s tem bi omejili. Bi vam pa prebral, v tem zakonu, ki je danes na mizi, v 5. členu tretji odstavek pravi: »Za tretjim odstavkom se doda novi četrti odstavek, ki se glasi: Minister, pristojen za notranje zadeve, določi vrste in dovoljene kalibre kratkocevnega ali dolgocevnega strelnega orožja s posamičnim polnjenjem, repetirnim mehanizmom, polavtomatsko in avtomatsko orožje kategorije A, ki ga je izjemoma dovoljeno zbirati na podlagi drugega stavka prvega odstavka 48. člena.« ustanovljena je komisija, ki tudi sedaj in bo tudi v bodoče, zakon predvideva, da posebna komisija sestavljena iz predstavnikov ministrstva za notranje zadeve, mislim, da tudi vojske, ki gleda seznam, tudi sedaj obstajajo seznami, kjer točno piše, katere vrste orožja lahko zbiratelji zbirajo. Tistega, kar ni na tem seznamu, noben zbiratelj ne sme imeti. Če ga ima, ga ima protizakonito. In tudi v bodoče bo tako. Ne bo kar vse avtomatsko, ampak tisto, kar bo ta komisija dovolila. Orožje je že na tem seznamu. Če kaj takega še ni na seznamu, zbiratelji dajo pobudo, dajo prošnjo, če lahko zbirajo tudi to orožje. Potem se komisija o tem odloči. Ni to kar prosto, da bo sedaj vsak vse, kar bi želel. Mislim, da sem v kratkem povzel tisto, kar sem skušal pojasniti.
Hvala lepa. Repliko ima Nataša Sukič.
Hvala, da ste mi pojasnili. Niste mi pa vsega. Jaz sem že zadnjič spraševala, pa danes spet, zakaj bodo legalizirane teleskopske palice. Vemo, kdo jih uporablja za pretepe po ulicah. To so neonacisti ali pa rumeni jopiči, ki to uporabljajo. In zakaj bo sedaj to naenkrat legalno? Nas bodo lahko legalno tepli. To je pač moje vprašanje. Kar se pa tiče dušilcev na lovskih puškah za uporabo lova, bi pa samo pripomnila, to še danes tudi ni bilo izpostavljeno v razpravi, da je to kontraproduktivno. Če bomo zadušili zvok, se živali ne bodo splašile. Če zverjad sliši ali pa srnjad sliši pok, zbeži proč od vasi. Tako pa bo še zmeraj ogrožala vaščane, ker ne bo slišala teh pokov in bodo še zmeraj srne jedle zelenjavo, zverjad bo pa tudi ogrožala vasi. Tako da je to popolnoma nelogično s stališča varnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima državni sekretar.
Poglejte gospa Sukič, dušilci so prišli notri na pobudo Lovske zveze. Če lovci ne znajo presoditi. Tudi če se spomnite, ko so prišli predstavljat svoj predlog uporabe dušilcev in tudi demonstracijo smo naredili. To so bili predstavniki Lovske zveze, to niso bili športni strelci. Ampak ko so se je stvar razvijala, je bilo rečeno, da konec koncev je tudi tam hrup in je smotrno, da se tudi tam uporabljajo. Verjetno lovci morda bolj vedo, kaj je za divjad primerno, kaj ni, kot mi vemo, lahko pa da se motim. Kar se tiče teleskopskih palic, ko ste zadnjič spraševali. Slovenija bi bila vedno nekaj posebnega. Lahko greste v Avstrijo in jo kupite v trgovini, nobenega problema. Jaz osebno ne poznam nobenega primera v Sloveniji, ko bi nekdo s teleskopsko palico kogarkoli poškodoval.Zdaj ne vem, ali rumeni jopiči ali kdo to nosi, jaz jih nisem pregledoval. Ampak vem pa, da bistveno več, bistveno več nasilja je bilo narejenega z noži, pa nima nihče pomisleka proti njim. S krampi je bilo pobitih v Sloveniji ogromno ljudi tudi po drugi svetovni vojni, pa nihče ne predlaga, da se prepovejo krampi in podobno orodje. In glejte, teleskopska palica je v bistvu danes tudi za selfije delati. Če je iz jekla narejena, je isto. A bomo tudi to prepovedali, da ne bi imel slučajno kdo pretrdo to paličico, ki je za selfije delati. Dajmo se približati že Evropi enkrat pa imeti podobne kriterije, kot jih imajo ostale evropske države.
Hvala lepa. Repliko ima Nik Prebil. Izvolite.
Hvala lepa. Saj mogoče bi bilo fajn, da zaključimo ta del pa gremo še na naslednje amandmaje, gospod državni sekretar, ker se očitno ne razumemo. Kar se tiče legalizacije. Vi ste zdaj dobro in prav lepo povedali, kaj vse je treba izpolnjevati. Jaz to vem in se s tem strinjam. Samo ste s tem tudi dobro povedali, da nihče, ki poseduje orožje na črno, tega ne bo tega prinesel. In jaz se tukaj potem sprašujem, kakšen je smisel te ponovne legalizacije, ki je bila že itak od časa osamosvojitve trikrat speljana v Republiki Sloveniji. Samo toliko. Kar se pa tiče dušilca, pa samo še to. Point vsega tega je, da s tem povečamo varnost. Tudi ko vi govorite, da lahko greste v Avstrijo. Ja, seveda lahko greste, samo tega v Slovenijo ne morete pripeljati, ker je to zdaj prepovedano pri nas. In še vedno bo prepovedano pri nas tudi s tem amandmajem, ker boste to lahko posedovali, samo če boste imeli orožni list. Nima smisla, da to nekdo kupuje na zalogo ali pa nekdo kupuje to za druge, ki imajo orožje na črno, ampak da so zadeve ustrezno sproducirane. Nobene birokracije več ne bo, ker se tudi, kot rečeno, ne bo vezalo na način, kot je vezano v Avstriji, torej to ni del orožja, gre za posebno opremo, in boste samo izkazali, da imate orožno listino za določen kos orožja in za ta določeni kos orožja boste lahko kupili dušilec. Samo za to gre, za nič drugega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Branko Grims, replika. [[oglašanje iz dvorane]] Bom odprl še en krog. Želi še kdo razpravljati? Vidim, da je interes. Prosim za prijavo. Prijava poteka. Besedo ima dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala. Glejte, Bertolt Brecht je rekel: »Knjiga je orožje.« Kupujmo in zbirajmo knjige, ne pa orožja, pa bodimo na tem področju bolj evropski. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Branko Grims. Izvolite.
Hvala. Čisto na kratko, nekaj dejstev. Gospa Sluga je rekla, da dosedanji zakon je okej. Tukaj se pa popolnoma strinjam. In verjemite, da se vsi slovenski strelci strinjamo z vami. Na žalost je zakon treba spremeniti, ker si je nekdo v Evropskem parlamentu zmislil eno direktivo, ki je slaba za športnike, varnosti ne pomaga popolnoma nič, ravno nasprotno, ampak da so se malo slikali tam, da so nekaj naredili, so nekaj sprejeli, ne da bi sploh vedeli, kaj so naredili. Zdaj moramo mi zaradi tega zakon spreminjati. To je razlog, zaradi katerega v resnici spreminjamo zakon. Je pa dosedanji res dober, tukaj se popolnoma strinjam z vami, in sem prepričan, da bi bilo najbolje, če bi stvari lahko pustili take, kot so. Drugo, kar je, nekaj odgovorov. Še enkrat povem, če gre za predelavo, ko se je prej o tem govorilo. Vsaka predelava bistvenih delov orožja pomeni, da tisto orožje ni več legalno, razen če je izvršeno z dovoljenjem in po ustreznem postopku, drugače pa kakršna koli predelava, švasanje, ne vem, kaj vse je bilo omenjeno, recimo vrtanje navojev, pomeni, da potem, če gre za poseg na cevi, tisto orožje ni več legalno, ker ni takšno, kot je bilo prvotno prodano. To pomeni, da se odvzame, da je tudi posest takega orožja kazniva. Tukaj je treba te stvari zelo jasno povedati. Ko se govori o črnem trgu, še enkrat ponavljam, odvzem orožja iz črnega trga pripomore k varnosti. To dvigne raven varnosti. Zato je pozitiven. In to je treba pozdraviti. Ne samo zaradi tega, ker se s tem zmanjša število kosov, ki krožijo po črnem trgu, manj, kot jih je, večja je možnost nadzora. Večja je tudi možnost preiskav, če je samo število manjše samo po sebi. Kar je pa še bolj pomembno, če nekdo hoče nekaj legalizirati, se lahko oceni, za kaj gre, ali je sploh to možno legalizirati. Če je recimo predelano na poseben način, se odvzame, če gre za avtomatsko, ki je itak prepovedano, se odvzame. In kar je najpomembnejše, oseba, ki želi to legalizirati, je potem tudi predmet postopka, v katerem mora izpolniti vse pogoje, ki izhajajo iz zakona. To se pravi, nekdo, ki ni zanesljiva oseba, ki ima take ali drugačne okoliščine, ki bi lahko dajale dvom v njegovo zanesljivost oziroma bi kazale na možnost, da predstavlja grožnjo za okolico, da je, na primer, konflikten in tako naprej, saj veste, kaj vse to pomeni, se mu orožje odvzame, se lahko orožje da v muzej, če gre za kakšno brezpredmetno, se pa potem uniči. Se pravi, legalizacija pripomore k varnosti. To je treba pozdraviti. In potem še pok pa živali. Zakaj so lovci tudi za uporabo tega. Zato ker, z vsem dolžnim spoštovanjem, je treba poznati strel. Strel poteka iz lovske puške s hitrostjo 600, 800, tudi 1000 metrov v sekundi, če gre za stvari z veliko hitrostjo. Ko žival sliši pok, je krogla že skozi. Žival se nič več ne bo ustrašila poka. Poka se ustrašijo samo tiste živali, ki so slučajno v okolici, na tiste pa potem lahko deluje v določenih primerih negativno. Tudi to je eden od razlogov, zakaj se lovci nagibajo k temu, da bi dovolili to uporabo, kjer je to možno in kjer je smiselno. To ne gre za vse vrste orožja, še enkrat povem, zato tega ni možno kar predpisati. Ampak kjer pa je, je pa to v določenih primerih dobro tudi zaradi živali, da ne pride do nepotrebnega stresa in do potem včasih slabih posledic, ki se zgodijo. Po drugi strani pa je tudi treba povedati, da vloga lovcev v tem naravnem sistemu, ki je čisto sesut, je pomembna. Tudi oni imajo svojo vlogo. Če se to opusti, pojdite si pogledat, kaj so naredile gamsje garje, kako so takrat živali trpele, ker se stvari niso urejale pred tem na tak način, kot bi bilo treba. Pa jaz nisem lovec, mi lahko verjamete, imam preveč rad živali, ampak vem, kaj se zgodi, in sem na žalost to tudi videl. Moram reči, da je bilo izredno hudo. Zaradi tega je treba upoštevati tudi mnenje lovcev, ki vedo, za kaj gre. Oni spoštujejo naravo in trdno sem prepričan, da tudi v nobenem primeru z njihove strani ne bo prihajalo do zlorab. Danes je v lovskih društvih mnogo več reda, kot ga je bilo pred nekaj desetletji. Ko si lahko tudi videl, oprostite, v stari Jugi tipa z lovskimi puškami, ki je bil nabasan, pa je kar po strani ob kakšnem biciklu stal. Danes se to ne zgodi. Če pa bi se, bi mu bilo orožje odvzeto pa še kazen bi plačal, lovsko društvo bi ga pa naslednji dan vrglo iz svojih vrst. Glede tega so se danes stvari bistveno spremenile, in to je dobro, ker to pomeni več varnosti tudi na tem področju. Še enkrat pa povem, primarno je ta zakon glede športa. Glede športa pa tovrstnih dogodkov, sploh v Sloveniji, samostojni Sloveniji, ni bilo. Zaradi tega, tako kot je gospa Sluga rekla, bi bilo najboljše pustiti vse tako, kot je bilo. Ampak žal to ni mogoče. Danes gre za to, da poskušamo te stvari uskladiti čim bolj z evropsko ravnjo pa po drugi strani upoštevati to direktivo, zato da rešimo slovenski šport v največji možni meri in da ga ohranimo, da bo lahko še naprej dosegal ustrezne uspehe. Samo za to gre v resnici.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 10. člen ter amandma Poslanske skupine LMŠ. Želi kdo razpravljati? Da. Prosim za prijavo. Besedo ima Nik Prebil. Izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednik. K 10. členu smo v LMŠ vložili amandma, in sicer dodajamo k 14. členu, četrtemu odstavku, besedilo, ki je že veljavno v trenutnem zakonu in ni bilo z amandmajem koalicije izpuščeno, in sicer poleg lovskega in športnega orožja se sedaj doda še varnostno orožje, ker smo slišali kakšni pomisleki so, in so ustrezni, a vendar brez preverjanja pogojev do šest kosov takšnega orožja. V LMŠ se s tem ne strinjamo, saj smo mnenja, da v 4. točki se mora upravičen razlog za izdajo orožne listine vedno preverjati. Zato s tem 10. členom dodajamo stavek nazaj, da se brez preverjanja pogojev omogoča zgolj iz 1., 2., 3., 5. in 6. točke, iz 4. točke pa se upravičen razlog za izdajo orožne listine preverja vsakokrat. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima državni sekretar dr. Božo Predalič. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Morda bi tukaj pojasnil in verjetno gre za nesporazum, kakorkoli. Ta 4. točka zahteva ponovno preverjanje, če je še upravičen razlog. Pa vam morda odgovorim. Smatramo, da to ni potrebno in predstavlja nepotrebno birokratsko breme. Glede lovskega in športnega orožja lovske in športne organizacije, to verjetno veste, morajo ob vsakem prenehanju članstva obvestiti upravno enoto, da je članstvo prenehalo. Se pravi, da to preverjanje po 4. točki ni nujno, ker so po zakonu vse te organizacije dolžne obvestiti. Kar pa se tiče varnostnega orožja, mora pa posameznik že ob prvi vložitvi dokazati in izkazati, to je zelo strogo preverjanje, vem, kako teče, da je dejansko upravičen do takega kosa. Če ima še drugi kos, verjetno zaradi tega ni smiselno še enkrat dokazovati. Če izpolnjuje vse zakonske pogoje za prvi kos, jih verjetno izpolnjuje tudi za drugega. Verjetno pa ne nosi dveh ali pa treh hkrati ob sebi, tako kot lovci ne nosijo treh pušk na enkrat s seboj. Športni strelci včasih ja, če so tekmovanja, kjer ima različno orožje, pa tudi triatlon je s tremi kategorijami, s puško, polavtomatsko puško in šibrenico enkrat streljaš, tako da športni imajo večkrat. Lovca nobenega ne poznam, ki bi imel več kot dve s seboj. Nikogar ne poznam, ki ima varnostno orožje, da bi imel več kot en kos s seboj. Tako da izkazati je moral za prvi kos in verjetno isti razlogi ostanejo tudi za drugi kos. Zato smo smatrali, da lahko tako zadevo tako predvidimo.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 13. člen ter amandma Poslanske skupine LMŠ in amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Da. Ugotavljam, da je interes. Prosim za prijavo. Prijava teče. Besedo ima Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Saj jaz sem že prej povedala, kar nas najbolj skrbi, je ta 13. člen. Ta se nam zdi eden najbolj spornih amandmajev, sprejetih na odboru. Po novem, če bo to obveljalo, bodo orožne listine za orožje iz najbolj strogo regulirane kategorije A dobili tudi posamezniki, ki so člani strelske organizacije, ki ima status nevladne organizacije v javnem interesu na področju obrambe, in to s športom, oprostite, nima prav nobene zveze. Ker prej ste ves čas govorili, evropska direktiva pa tudi ne napotuje k takim rešitvam, tako da je to čisti podtaknjenec, ki je strogo ciljno naravnan. Pa bom povedala najprej, o katerem orožju se sploh pogovarjamo. Pogovarjamo se o avtomatskem strelnem orožju, ki je bilo predelano v polavtomatsko strelno orožje, pogovarjamo se o polavtomatskem strelnem orožju s centralnim vžigom naboja, polavtomatskem dolgocevnem strelnem orožju, s centralnim žigom naboja, se pravi, da gre za strelno orožje, prvotno namenjeno za streljanje z rame, ki se lahko z zložljivim ali teleskopskim kopitom ali kopitom, ki se lahko sname brez uporabe orodja, skrajša na manj kot 60 centimetrov skupne dolžine, ne da bi izgubilo svojo funkcionalnost. Poglejte, po prvotnem predlogu, ki ste ga vi nadgradili s tem amandmajev, bi orožne listine lahko dobili izključno člani strelske športne organizacije, ki je članica Olimpijskega komiteja Slovenije – združenja športnih zvez ali mednarodno in uradno priznane Športne strelske zveze. Po prvotnem predlogu bi to orožje resnično bilo namenjeno za razloge športa, kot je kolega Grims danes to poudarjal, in to bi dobili športni strelci. Ampak ne, v SDS in NSi ste vložili amandma, po katerem bodo to orožje lahko dobili tudi člani strelskih organizacij, nevladnih organizacij, ki se ne ukvarjajo s športom, ampak delujejo na področju obrambe. In za koga gre? Vsi vemo, da je ta amandma dobesedno napisan direktno na kožo za Strelsko društvo VSO, ki je blizu stranke SDS. To je čista zloraba tega zakona za nek partikularni cilj, za neko organizacijo, ki je blizu vladajoče SDS, in to je brez dvoma. Zdaj vam bom pokazala, kaj se še dogaja s to organizacijo. Ta organizacija gladko na svoji internetni strani, očitno so že toliko suvereni, objavlja zadeve, ki so zelo zanimive. Pa poglejmo prvo sliko. Dobro si oglejmo to sliko, pa poglejmo, za kakšno orožje gre. Na tej sliki mi vidimo dva strelca s puškama, katerih platforma je ogrodje ameriške vojaške puške M16, strelec na desni ima ob sebi še nabojnik za 60 nabojev in obe puški že padeta v kategorijo A in bi jo po pravilih lahko imeli samo člani športne organizacije, ki je članica Olimpijskega komiteja Slovenije – združenja športnih zvez ali mednarodno uradno priznane Športne strelske zveze, kar pa Strelsko društvo VSO ni. Ampak oni to že počnejo, četudi še ta zakon ni sprejet. Jim pa bo zdaj ta zakon dal pravno podlago, da bodo lahko to počeli. Pa poglejmo drugo sliko, ki je še bolj zanimiva, z njihove spletne strani. Vidimo VSO, člane, pripadnike, ki streljajo s polavtomatskimi puškami M59. Gre za puško, ki jo še vedno uporablja, poudarjam, še vedno jo uporablja garda Slovenske vojske. Torej gre za uradno vojaško orožje in ga oni nikakor ne bi smeli uporabljati. Ne samo to, vsi ti strelci imajo na puškah pritrjene tudi bajonete in tromblonske nastavke. Ustje cevi ima zunanji navoj. Gre torej za posebno opremo za orožje, ki po sedanjem zakonu spada v kategorijo A, za katero tako imenovani športni strelci orožnih listin sploh ne morejo v resnici dobiti. Ampak kako se to zaobide? Tako, da ti enostavno odšraufaš tromblon in bajonet, neseš puško na upravno enoto, jo legaliziraš, potem pa spet malo prišraufaš. To je po sedanjem zakonu absolutno prepovedano orožje, ki ga VSO že uporablja in to celo objavlja na svoji spletni strani. Tu vidimo dejansko celo falango VSO, ki rokuje s tem orožjem in imajo tudi bajonete. Kako zanimivo! In to lahko tudi delno pojasni, zakaj si SDS in NSi tako zelo z amandmajem prizadevata legalizirati tudi nastavke za bajonete, čeprav mi je bilo prej pojasnjeno, kako nekaterim puškam, ne vem, verjetno bi bile okrnjena njihova lepota, če teh bajonetov ne bi imele. Če še malo pogledamo, kaj pravi obstoječi zakon, ki ga VSO očitno krši, ki ga je kršil in ga krši še zmeraj, dokler ne bo sprejeta neka nova podlaga. Skratka, v posebno opremo za orožje spadajo tudi cevi z zunanjim navojem na ustju cevi in drugi nastavki, namenjeni namestitvi dušilca ali vojaške opreme, na primer tromblonski nastavki. Tu smo videli tromblonski nastavek. Tromblon je posebna oprema, ki spada pod kategorijo A in je po sedanjem zakonu, kot rečeno, prepovedano orožje. In bo prepovedano orožje tudi, če bo sprejeta novela. To se pravi, da VSO gladko rokuje z nečim, kar je absolutno prepovedano. Ti športni strelci bodo v nekaterih primerih, recimo, imeli možnost pridobiti tudi orožne listine za nekatere točke iz A kategorije, a ne za posebno opremo in ne za tromblone. Kar se tiče bajonetov sem pa tudi prej pojasnila, da jih še uporablja vojska, in to častna garda. Se pravi, da absolutno ne bi smela VSO tega uporabljati, torej deluje protizakonito. Spoštovani sekretar, vi ste predsednik tega društva VSO. Predsednik društva mora skrbeti za zakonito delovanje društva, je odgovorna oseba, ki skrbi za zakonitost delovanja društva. Nihče drug kot spoštovani sekretar Božo Predalič je predsednik VSO, ki že sedaj, dokazano, počne protizakonite stvari. In če mi ne verjamete, to je tretja slika. Tukaj ga vidite, tudi tam je prej ležal on na sliki, pa se ni dobro videlo. Tukaj ga sedaj vidite, kako stoji s svojimi kompanjoni, ki trenirajo in vadijo z orožjem, v resnici na protizakonit način, z orožjem, ki je prepovedano in si sedaj očitno ustvarjajo zakonsko podlago za to, da bodo lahko večino svojih dejavnosti legalizirali. No, tromblonov očitno še vedno ne. V teh razpravah se je zelo izpostavljalo, da so pri nas športni strelci zares disciplinirani, kako se spoštuje zakonodaja in tako naprej. Ves čas ste to poudarjali. Ampak tukaj res vidimo celo četico VSO, kako rokuje z orožjem, ki je po zakonu prepovedano. Pa me zanima, kaj boste na to rekli. Ali imate kaj za povedati? Kako boste pojasnili protizakonito dejavnost in jo prikazali kot zakonito? Boste kaj sankcionirani? Verjetno ne. V teh časih, pod to oblastjo gotovo ne, saj zato pa ste tako predrzni, da to kar objavljate. Športno strelstvo pri nas sicer ni tako zgledno urejeno, kot ste hoteli nekateri prikazati. Mi imamo resnično vrhunske športne strelce, ki so v sami svetovni špici. To vsi vemo. Nekaj izjemnih športnikov, na katere smo dejansko lahko ponosni in so v samem svetovnem vrhu. Ampak kje je problem v praksi? Da na vsakega športnega strelca pride cel kup takih, ki tekmovanj sploh nikdar videli niso, ki pa jim društva napišejo rezultate, da lahko dobijo orožne listine samo zato, da jim z velikimi kalibri ne bi razsuli in uničili tarčnega strelišča. To se dogaja. Smo se pozanimali, kaj se dogaja v praksi. In sedaj se še predlaga, da orožje iz najbolj strogo regulirane kategorije A bodo iz razloga športa, poudarjam, iz razloga športa, dobili sedaj naenkrat člani nekih kvazi organizacij na področju obrambe, kot je ta VSO, ki sem vam ga pravkar pokazala, ki sploh niso člani nobene mednarodne strelske športne zveze. Pa me zanima, po kateri logiki naj bi ti ljudje to dobili. Tudi zbiratelji, kot rečeno, bodo zbirali naenkrat najbolj moderno orožje. Lahko bodo imeli, ne vem, kaj vse doma. Zakaj bi zbiratelji imeli moderno orožje? Zbiratelji ponavadi zbirajo neko arhivsko orožje, nekaj, ki je malodane muzejske vrednosti, ne pa, da bodo imeli kar celo orožarno doma. Tole pojasnilo o teleskopskih palicah – lepo vas prosim! Jasno je. Demonstrante se danes kaznuje samo zato, ker imajo v roki leseno palico, na kateri imajo transparent. Pa je to že kaznivo. Ne vem, ali zaradi transparenta ali zaradi palice, ki je lesena, nedolžna palica, paličica, slamica proti temu, proti teleskopski palici, ki jo znano uporabljajo neonacistične skupine kot del svojega arzenala. In to bo sedaj legalno, ljudje moji! Oni bodo lahko nekaznovano mahali in paradirali s temi palicami, in to bo sedaj normalna stvar. To postaja normalizacija in legalizacija tovrstnih zadev, tako da oprostite, ti vaši podtaknjenci v prenosu evropske direktive so skrajno sporni in skrajno, skrajno nevarni. Zato je ta zakon treba v tej obliki zavrniti, ne samo zaradi 13. člena, 13. člen je sploh katastrofa, tudi zaradi številnih drugih stvari. Ampak 13. člen je pa resnično katastrofa. Zato jaz mislim da se spustimo na zemljo in nehajmo. Potem mi bo kolega Grims govoril, da smo mi demagogi. Vi ste demagog, ki govorite, da je to za potrebe športa. Ni, sem vam pokazala, na katerih točkah vse to absolutno ni za potrebe športa. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima državni sekretar dr. Božo Predalič. Izvolite.
Hvala lepa. Gospa Sukič, naj se odzovem na vaše navedbe. Prvič, zgrožen sem za tako čiste laži in obtoževanja, pa še manipulacija zraven. Če se najprej dotakneva slik. Ja, saj ravno o teh slikah bom govoril. Prvo orožje, ki ste ga kazali, je AR-15. To je dejansko izvedenka ameriške jurišne puške. Ampak očitno ne veste, da obstajajo civilne in vojaške verzije. Pri civilni verziji imaš lahko samo polavtomatsko streljanje in nič drugega. Vse te puške, tudi tista − ko ste za mene rekli, da sem bil na sliki, sem na sliki, − je legalna, po vseh zakonih vpisana v orožne listine po veljavni zakonodaji. Tu govoriti, da je to prepovedano orožje, je čista laž, in da se s tem krši zakon, je laž in natolcevanje. To je prvo. Druga slika, ki ste jo teatralno kazali, izvira pa iz še bistveno bolj nazaj in je iz Bloške Police. Vojska je tri, štiri, pet let nazaj vsem civilnim društvom, ki so sodelovala z vojsko v okviru civilnih gibanj, omogočilo obrambne dneve, kjer je predstavila orožje z namenom, da bi morda pridobila tudi mlade, da bi se zainteresirali in tako. In to orožje M-49 je prinesla vojska, vojska dala na preizkus, uporabo. Najprej jih je predstavila, potem je dala možnost streljanja, potem je učila, kako se to puca in poskušala pridobiti zainteresirane ljudi, da bi se vključili v Slovensko vojsko. Če je tukaj kaj protizakonitega, potem tožite Ministrstvo za obrambo, ne pa Strelsko društvo VSO. Tretja slika, ki ste jo kazali, je pa po tekmi, kjer so ravno tako vsi legalno streljali z legalnim orožjem, prijavljena tekma in ni bilo popolnoma nič spornega. Jaz ne vem, a smo tisti strelci, ki smo združeni znotraj VSO v strelski organizaciji, ki je legalno strelsko društvo, legalno registrirano na upravni enoti, z veljavnim statutom, deluje po statutu, vsi strelci imajo veljavne orožne listine za vso orožje, ki ga uporabljajo, ali smo mi črne ovce, smo garjavi, da mi ne smemo imeti strelskega društva in imeti tekme. To je meni nerazumljivo. Če je bilo karkoli nezakonitega storjenega, dajte prijavo, prosim vas, pozivam vas, prijavite tisto, kar je nezakonitega, potem pa obtožujte. Kar pa se tiče tega dela, ko ste govorili o strelskih organizacijah, ki naj bi dala potrdila, da strelci tekmujejo tudi s to vrsto orožja. Glejte, te kategorije orožja, to gre za 6-A, 7-A, 7-B in 8-A, to orožje je sedaj legalno. Določeni strelci ga imajo. Če se spomnite, ko je bilo prvo branje tega zakona, je bila največja polemika o tem, kjer je minister Poklukar zakon zaostril do te mere, verjetno v dobri meri, niti vedel ni, da je s tem celo strelsko panogo taktičnega strelstva izločil in enostavno sploh ne bi mogli več tekmovati. Zato je potem bila tendenca, da se to širi. Vi imate velike probleme s strelsko organizacijo, ki deluje v javnem interesu na področju obrambe. Glejte, strelska organizacija ni kar vsaka nevladna organizacija. Prvič mora biti strelsko društvo ali zveza strelskih društev, ki mora delovati po zakonu o društvih in izpolnjevati pogoje za strelsko društvo. To ni kar neka nevladna organizacija, tako kot so tam na Metelkovi ali pa na Rogu. Če pa to neko strelsko društvo izpolnjuje še pogoje, da je pridobilo status društva, ki deluje v javnem interesu na področju obrambe, in da tistim tekmovalcem, ki jih ima znotraj svojega društva, ne sme dati potrdila, da trenirajo in tekmujejo s to vrsto orožja, jaz ne vem, kaj je tukaj problem. Da vam morda povem, kaj vse spada. To ni samo VSO, to je Zveza slovenskih častnikov, ki ima znotraj sebe strelsko organizacijo. Oni imajo redno tekme in delujejo, imajo status društva, ki deluje v javnem interesu na področju obrambe − in Zveza slovenskih častnikov ne bi smela dati svojim članom potrdila, da trenirajo in tekmujejo s to vrsto orožja? Tukaj je tudi Zveza veteranov vojne za Slovenijo. Tukaj je Zveza MORiS. Precej športnih strelskih društev je znotraj Zveze MORiS, ki ima status društva in deluje v javnem interesu na področju obrambe. Je pa tudi VSO, ki vam je tako, kako bi rekel, trn v peti. Pa tudi druge organizacije so še tukaj. Glejte, če ne zaupamo Zvezi častnikov, veteranom in vsem tem, ki so ustvarjali to državo, ki so se borili za njo, jim danes ne bomo zaupali, da smejo trenirati s tistim orožjem, za katerega imajo uradno dovoljenje, ja, potem pa res ne vem. Če je samo VSO tak problem, potem pa napišemo zakon, dajte amandma, da lahko vse razen zveze VSO. Lepo vas prosim, bodimo demokratični in imejmo enake vatle za vse!
Hvala lepa. Repliko ima Nataša Sukič. Izvolite.
Ja, spoštovani sekretar, tromblona mi pa vseeno niste pojasnili. Tromblon je prepovedano, spada pod to kategorijo in bo prepovedan tudi po novem zakonu. Je na sliki. Tromblonski nastavek. Niste pojasnili.
Prosim, da spoštujemo govornika. Okej. Besedo ima Nik Prebil. Izvolite.
Hvala lepa. Tudi v LMŠ smo vložili amandma k 13. členu, ki je pravzaprav v osnovi enak temu amandmaju, ki ga je vložila Poslanska skupina Levica. Tudi nam se zdi izredno sporen ta del, ki je bil dodan. 17.a člen je ključen za to, o čemer smo govorili prej, torej za športne strelce. Uvaja upravičen razlog za izdajo orožne listine iz razloga športa. Strinjali smo se z amandmajem, ki je bil predlagan, da se nacionalna panožna zveza spremeni v to, kar je zapisano sedaj. Tako so nas opozorile tudi številne organizacije, ki bodo zdaj po novem imele možnost nadaljnjega udejstvovanja in sodelovanja na tekmovanjih športnega streljanja. Vendar naj opomnim, da 6.a, 7. in 8.a točka kategorija orožja po prekategorizaciji seveda sodi med prepovedano orožje. Ravno zato se uvaja ta 17.a člen, ki nudi upravičen razlog za izdajo orožne listine tudi za ta orožja iz razloga športa. Zato nam je nepojmljivo, da pravzaprav v ta del uvajate nevladne organizacije v javnem interesu na področju obrambe. Kaj ima takšna organizacija zveze z upravičenim razlogom izdaje športne listine iz razloga športa? Vsaka športna organizacija, ki tekmuje v okviru Olimpijskega komiteja Slovenije, Združenja športnih zvez ali pa mednarodne in uradno priznane Športne strelske zveze, bo imela možnost, da kupuje takšno orožje, s takšnim orožjem tekmuje in ga tudi uporablja. S tem pa obstaja določena bojazen, ki jo je izpostavila kolegica Sukič. Da ne govorim še o tistih morebitnih vardah in ne-vardah, ki bi jim lahko ministrstvo ali ne izdalo status organizacije na področju obrambe in bi to orožje − prepovedano orožje − lahko kupovali. Mi se sicer s 17.a členom v obliki, ki je bil zapisan, strinjamo, z izjemo, da se iz tega črta stavek, «ki imajo status nevladne organizacije v javnem interesu in delujejo na področju obrambe«. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, mag. Branko Grims. Izvolite.
Glejte, tole res postaja poligon, na žalost, v imenu vseh športnikov povem, za demagogijo. Ko govorimo o tem puškah, kar je bilo zdajle govora, ki jih je tako dramatično prikazovala gospa Sukičeva in zdaj gospod Nik Prebil nadgradil, je treba povedati, da po dosedanji zakonodaji, gospe in gospodje, je vsak športnik, ki je izpolnjeval pogoje za orožno listino in jo imel, lahko tudi tako orožje kupil, ne glede na to, v katerem klubu je bil. Zdaj je pa treba zaradi tega to zožiti. To se pravi, omejiti na tiste, ki bodo izrecno našteti v zakonu. Eden od kriterijev, ki so ga predlagali, je ta, da bi imel tudi tiste, to je dodatno zoženje, če kdo ne razume, ki delujejo v javnem interesu na obrambnem področju. Vi pa to problemizirate. Lepo vas prosim! Drugo, kar pa je, prej je bilo lepo povedano, tista tekma, ko ste kazali drugo sliko, je bila v organizaciji vojske, z vojaškim orožjem, ki ga je priskrbela Slovenska vojska. Zaradi tega je imela tudi vso to dodatno opremo. [[izklop mikrofona]]
Žal, čas je potekel. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 19. člen, ter amandma Poslanske skupine LMŠ. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 55. člen ter amandma poslanskih skupin SDS, NSi in SMC. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v petek, 9. 7. 2021, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 37. TOČKO DNEVNEGA REDA. TO JE PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ORGANIZIRANOSTI IN DELU V POLICIJI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 43 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Matjažem Hanom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade ministru Alešu Hojsu. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci, dovolite mi, da na kratko predstavim Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organiziranosti in delu v policiji, s katerim se po našem mnenju v največji meri odpravljajo pomanjkljivosti, ki so se pri dosedanjem izvajanju veljavnega zakona pokazale v praksi. Cilj tega zakona je zagotoviti fleksibilnejšo in boljšo organiziranost policije, tako da se bo ta lahko hitreje odzivala na vse varnostne izzive in da bo realizacija zahtev iz strokovnega sporazuma, to je iz tistega dela, kjer smo se dogovorili s sindikati, kako naprej, tudi de facto implementirana. Najpomembnejše predlagane spremembe in dopolnitve zakona bom predstavil zelo na hitro in bistvene rešitve so naslednje. Pri presoji postopka na podlagi pravilnika o usmerjanju in nadzoru policije obstaja dilema, ali gre za obliko nadzora in kakšno pooblastilo lahko nadzorniki uporabljajo. S predlogom se opredeljuje tako imenovana zahteva za poročanje kot del nadzorne dejavnosti, določajo se pooblastila nadzornikov in pravna podlaga za pridobivanje podatkov iz evidence dogodkov ter pravica javnim uslužbencem, ki opravljajo nadzorno dejavnost nad delom policije v obliki dodatka za stalnost. Zaradi različnih stališč glede pristojnosti ministra pri usmerjanju policije v predkazenskih postopkih se jasneje ureja situacija, v kateri je bil državni tožilec obveščen o kaznivem dejanju, vendar ni prevzel usmerjanja. V tem primeru ravnajo policisti samostojno v okviru zakonskih pooblastil in so podvrženi nadzoru nadrejenih. Zaradi spremembe uredbe o sodelovanju državnega tožilstva, policije in drugih pristojnih državnih organov in inštitucij pri odkrivanju in pregonu storilcev kaznivih dejanj ter delovanju specializiranih in skupnih preiskovalnih skupin, ki je izdana podlagi petega odstavka 160.a člena Zakona o kazenskem postopku in podrobneje ureja vse aktivnosti tudi glede prevzema usmerjanja dela policije v predkazenskem postopku, je v noveli predlagano črtanje različnih usmeritev oziroma različnih ureditev glede teh pristojnosti. Glede Nacionalnega preiskovalnega urada bi poudaril, da je to notranja organizacijska enota Uprave kriminalistične policije. Z zakonom se jasneje določa, da je urad avtonomen pri svojem preiskovanju kaznivih dejanj in način določanja, katere preiskave sumov kaznivih dejanj bo prevzel. Ne tako kot sedaj, kar sem povedal že včeraj, da ne more biti to samopostrežna. Prav tako se v predlogu zakona črtajo določbe o imenovanju in razrešitvi generalnega direktorja Nacionalnega preiskovalnega urada in je postopek enak kot za vse druge javne uslužbence. Določajo se notranje varnostne evidence, ki jih v upravljanju vzdržuje policija zaradi opravljanja policijskih nalog in zagotavljanja notranje varnosti, in dopolnjujejo določbe o varnostnem preverjanju ponudnikov, strank in oseb za opravljanje dela na policiji ali za opravljanje del v prostorih policije skladno s pogodbo, ki jo podpišejo, sklenjeno po predpisih, ki jih urejajo zakoni o javnem naročanju. Prav tako se opredeljuje omejitev za policista, ki v času trajanja delovanja razmerja ne sme biti član političnih strank in ne sme opravljati funkcije ne poklicnega župana ne poklicnega podžupana ali občinskega svetnika. Določa se postopek pridobitve položaja na delovnih mestih vodje organizacijskih enot prve ravni Generalne policijske uprave, direktorja policijske uprave in komandirja policijske uprave, ta ni več komandir, po novem se imenuje drugače, z začasno premestitvijo za obdobje petih let ter razlogi za prenehanje položaja. V skladu s strokovnim sporazumom se določa, da se lahko uslužbencem policije in javnim uslužbencem ministrstva, ki izvajajo podporne naloge za policijo, plača zaradi povečanega obsega dela in zaradi posebnih obremenitev poveča do 20 % osnovne plače. Določa se, da policisti nimajo pravice stavkati v času delovanja na podlagi drugega odstavka 107. člena Zakon o organiziranosti in delu policije v primeru delovanja policije ob naravnih in drugih nesrečah, v krizi, v vojnem ali izrednem stanju. S spremembami se določa boljša organiziranost policije pri uporabi pomožne policije, tako da se jasno določa, kdo v pomožni policiji ne more sodelovati. Ob izpolnjevanju pogojev se omogoča sklenitev pogodbe o pomožni policiji tudi po dopolnjenem 60. letu starosti, plačilo pomožnega policista in povračilo stroškov ter pogoji za prenehanje ali odpoved pogodbe s kandidatom. Spoštovani! Menim, da so predstavljene rešitve v Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organiziranosti in delu policije ustrezne in predlagam, da predlog zakona podprete.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Branko Grims. Izvolite.
Spoštovani, vsem še enkrat prav lep pozdrav! Danes je pred nami zakon, ki pomeni izboljšavo, in sicer bistveno izboljšavo glede na dosedanje stanje na področju policije. Pomeni, da policija postaja bolj povezana z lokalnim okoljem. Na nek način je to morda celo korak nazaj v primerjavi z nekim obdobjem pred časom, ko je bila policija dobro vpeta v lokalno okolje, pa si je to iz meni ne povsem razumljivih razlogov opustilo prav na tistih področjih, kjer bi bilo to pozitivno. In sedaj se ta zadeva vrača v prvotno stanje na tistem področju, kjer je to smiselno in potrebno. Drugo je, da se na ta način postavlja tudi bolj moderna policija. Policija, kjer ne bo nobena enota nekaj posebnega, ampak bo delovala enotno in bo zato zanesljivo bolj uspešna, kot je bila do sedaj. Konkretno. NPU ni razrešil niti enega samega odmevnega primera kriminala v Sloveniji. Kar je bilo na tem področju storjenega velikih uspehov, je vse dosegla kriminalistična policija. Zato je edino pravilno, da se končno naredi na tem področju red in da se tiste, ki so se celo nekateri javno hvalili, da niso razrešili ničesar, da niso raziskali nič in da je to pravzaprav bil njihov cilj, postavi na mesto, ki jim gre, da policija postane to, kar mora biti: učinkovita, enotna, apolitična organizacija v pregonu kriminala in v zaščiti državljank in državljanov Republike Slovenije ter njihove lastnine. Ta zakon je korak v pravi smeri, ker poenostavlja postopke, ker precizno določa pravila igre tudi ko gre za pošiljanje policistov v tujino, tudi ko gre za njihovo izobraževanje, ko gre za postopke napredovanja in notranjega izobraževanja, skratka, postavlja stvari na točko, ko bo mogoče v največji možni meri uveljavljati kot kriterij dejansko profesionalnost in ne morebitno nagnjenost k nekdanjim milicajem oziroma kakorkoli se je že v preteklosti reklo. Žal je bilo tega kar nekaj v minulih letih in tega je bilo preveč. Policija mora biti učinkovita, policija mora biti do vseh enotna, policija ne sme imeti v nobenem primeru dvojnih meril in policija mora biti ustrezno strokovno, tehnično, kadrovsko, finančno, vsestransko opremljena, da lahko v celoti zagotovi te naloge. Na področju organiziranosti in dela policije ta zakon to tudi postavlja na pravo mesto. S tega vidika ga zagotovo v celoti in brezrezervno v Poslanski skupini SDS podpiramo. Podpiramo tudi korake, ki vodijo v večjo depolitiziranost, ki predstavljajo točna pravila igre, tako da ne bo več mogoče da se bo govorilo, kot da je strankarstvo eno, delo v lokalnih organih, recimo kot župan, podžupan in tako naprej, to pa je nekaj drugega. Takrat ko se je postavljala slovenska ustava, so se določila postavljala tako zato, ker se je domnevalo, da bo politično delovanje poteklo primarno preko političnih strank. Danes, ko je poplava in morje list, je seveda apolitičnost potrebno razumeti tudi v tem pomenu besede. S tega vidika je to, kar je predlagano, pravilno, pošteno tudi do policistov samih, da ni tukaj dvojnih meril in da v bodoče na tem področju ne bi smelo biti nobenega konflikta več. V SDS bomo predlagani zakon enotno podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Rudi Medved.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani minister, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! V Listi Marjana Šarca smo izredno kritični do predloga zakona, ki je pred nami in marsičemu v tem zakonu tudi nasprotujemo. Bom podrobneje razložil, zakaj. Težko me boste prepričali, da ne gre za politično policijo, je pred dobrim letom rekel notranji minister in odstopil. Danes je še vedno notranji minister. Zakaj? Ker ni izpolnil misije, ker takrat še ni šlo za politično policijo, kot si jo je zamislila stranka SDS, stranka, ki vodi resor samovoljno ob nemem opazovanju ostalih koalicijskih podpornikov. Je pa res, po poldrugem letu vlade Janeza Janše se Hojsove besede kažejo kot preroške. Zdaj bo šlo za politično policijo. Z doslednim nastavljanjem strankarskih in stranki SDS zvestih kadrov na vsa ključna mesta v sistemu policije smo prešli v fazo, ko je policija praktično že politično obvladana, da se spreminja v podaljšano roko politike. Zdaj je treba to še uzakoniti. Predlagatelj sprememb zakona sicer priznava, da je bila doslej urejena normativna podlaga za sodobno policijsko organizacijo, njeno vodenje in usmerjanje. Tako piše v gradivu. Da je bila jasno razmejena pristojnost med Ministrstvom za notranje zadeve in policijo. To so zapisali v obrazložitvi. In to trdimo tudi v Listi Marjana Šarca, ki je vodila resor v vladi Marjana Šarca. Če je treba zakon spreminjati, ga je vsekakor treba v duhu povečanja zaščite avtonomnosti dela policije, preprečevanja političnega vmešavanja v delo in konkretne postopke policije ter vzpostavitve kariernega sistema policije. Cilj predloga tega zakona, je zapisano v gradivu, je zagotoviti boljšo organiziranost in delovanje policije, pravi predlagatelj. V Listi Marjana Šarca menimo, da gre pri tem za veliko zavajanje. Cilj je v celoti podrediti si policijo in njene uslužbence in tako popolnoma nadzorovati vsako potezo policije. To je korak do prave politične policije. Vodstveni kader v policiji bo odslej zaradi zakonske prisile v primežu političnih usmeritev, sicer bodo sledile takojšnje menjave brez preverljivih krivdnih razlogov. V Listi Marjana Šarca opozarjamo na nekaj ključnih namer vladajoče politike, za katere smo prepričani, da jih ne morete in ne smete podpirati tudi v koaliciji in podporniki te koalicije. Ne morete in ne smete, če nočete, da slovenska policija postane instrument za prikrivanje sumljivih poslov stranke SDS in nekaterih vladnih veljakov, proti katerim tečejo različne preiskave. V Listi Marjana Šarca odločno nasprotujemo črtanju ključne pravne norme o razmejitvi razmerja med policijo in državnim tožilstvom. To namreč pomeni predvsem širitev pristojnosti ministra za notranje zadeve. Ta bo tako prek nadzornikov Direktorata za policijo in druge varnostne naloge pridobil zakonsko možnost biti seznanjen z vsebino odprtih kazenskih zadev, še preden se bo vključil pristojni državni tožilec v točno določeni kazenski zadevi in na te bo minister lahko tudi vplival. Gre potemtakem za grob političen poseg v avtonomnost državnega tožilstva pri vodenju predkazenskega postopka, na kar so zelo glasno opozorili tudi državni tožilci. Sledi še en nedopusten in grob poseg v avtonomnost policije in tožilstva. Uradniki ministrove službe iz enote za usmerjanje in nadzor bi dobili pooblastila za nadzor nad tekočimi kazenskimi zadevami. Torej uradniki z ministrstva bi v konkretnem predkazenskem postopku lahko vstopali v prostore, ki jih policija uporablja pri svojem delu, vpogledovali v evidence policije in dokumentacijo ter opravljali pogovor s policisti, drugimi uslužbenci policije ali posamezniki. Politika bi imela na ta način direkten vpogled v konkreten kazenski postopek. V Listi Marjana Šarca to vidimo kot popolnoma nesprejemljivo. Po mrcvarjenju Nacionalnega preiskovalnega urada vse od nastopa te vlade zdaj sledi še demontaža te kriminalistične enote. Neposredna podreditev Nacionalnega preiskovalnega urada Upravi kriminalistične policije in njenemu direktorju pomeni konec avtonomije NPU. Direktor NPU ne bo odločal več o ničemer, tudi o tem ne, kaj bo NPU sploh preiskoval. V praksi NPU ne bo več, ostaja torej samo še na papirju. Potem ko je notranji minister, ki seveda naloge dobiva od predsednika vlade prek politično lojalnega vodstva policije, iz NPU odstranil kriminaliste, ki so preiskovali sumljive nabave zaščitne in medicinske opreme in financiranje stranke SDS, potem ko je politika obglavila Nacionalni preiskovalni urad, bo zdaj dokončno amputirala Nacionalni preiskovalni urad vseh pristojnosti odločanja o tem, kaj in kako bo ta preiskoval. To so ključne določbe tega zakona, ki po prepričanju Liste Marjana Šarca v nobenem primeru ne smejo biti sprejete, če hočemo ohraniti policijo, kot jo poznamo in kot jo spoštujemo, policijo kot javni servis vseh državljanov, ne pa kot orodje za obrambo vladajoče politike. V LMŠ sicer tudi ne vidimo nobene potrebe po še tretjem namestniku generalnega direktorja policije. To bo zgolj še eno mesto več za krepitev političnega vpliva na vrh policije, preurejanje položajnih delovnih mest pa ne napoveduje nič drugega kot politično čistko med vodstvenimi kadri v policiji na državni, regionalni in lokalni ravni, zato mu odločno nasprotujemo. Nasprotujemo tudi časovno določenemu mandatu vodij znotraj Policije z možnostjo podaljšanja mandata. To namreč omogoča veliko verjetnost za politizacijo Policije in klientelistično ter nepotistično izbiro posameznikov za vodstvena delovna mesta znotraj Policije. Popoln izgon policistov iz sodelovanja o javnih zadevah bo po našem prepričanju težko vzdržal ustavno presojo. Da policist ne sme biti član politične stranke, je tako ali tako ustavna zapoved. Da pa ne sme sodelovati v javnih zadevah niti na lokalnem nivoju, torej ne v organih lokalne samouprave, ne v nadzorstvenih organih, pa s članstvom v politični stranki niti nima nič skupnega. Pomeni pa diskriminacijo policista kot člana skupnosti, kar je seveda licemersko sprenevedanje, saj je direktor Policije prišel direktno s politične funkcije. Nov direktor Policijske uprave Maribor pa je občinski svetnik in je kandidiral za župana. Kakšne paralele. V prehodnih in končnih določbah je določeno, da se izbirne postopke vodij na položajnih delovnih mestih začne v treh mesecih po uveljavitvi tega zakona. To praktično legalizira možnost »zakonite zamenjave« vseh vodstvenih kadrov na položajnih delovnih mestih. Sedanje komandirje policijskih postaj bodo zamenjali z novimi načelniki policijskih postaj. Minister je rekel, da se bodo pač imenovali drugače, imenovali se bodo načelniki. Z uveljavitvijo teh določb se odpira možnost formalno zakonite menjave še vseh tistih vodij na položajnih delovnih mestih, ki jih do sedaj še niso uspeli zamenjati. Vse to se dogaja v razmerah, ko je vlada Janeza Janše poklic policista degradirala na najnižjo možno raven. Prisiljevanje policistov, izvrševanje celo nezakonitih ukrepov te vlade je povzročilo neugoden odziv med ljudmi. Zaupanje v policijo je na najnižji ravni v zgodovini te države. To je žalostno. Tako je ta vlada uničila ugled policije v vsega enem letu. Nepošteno in krivično pa je to do policistov, ki korektno opravljajo svoje delo in so bili ljudem vselej v oporo in pomoč, ne pa aparat za izvajanje represije nad narodom. Nepošteno, ker na drugi strani pa minister zaposlen z zmerjanjem državljanov in evropskih uradnikov, ne naredi prav veliko za reševanje kadrovskih stisk v policiji. To rešuje s povečevanjem prisotnosti pomožnih policistov, ki pa so trenutno najslabše plačana prekarna delovna sila v Sloveniji. Za nočno, nedeljsko ali praznično delo ne dobijo niti centa dodatka. Neto urna postavka tako za dnevno, nočno kot tudi nedeljsko, praznično delo pa le za malenkost presega 4 evre na uro. Ministrstvo za notranje zadeve in vodstvo Policije kadrovskega problema ne rešujeta z motiviranostjo kadrov in poštenim plačilom, ampak z zahtevami po povečanem obsegu dela. Zaradi vsega naštetega me boste težko, minister, prepričali, da ne gre za politično policijo. S tem zakonom gre točno za to.
Hvala lepa. Besedo ima Predrag Baković, ki nam bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Policiji oziroma policistkam in policistom, katerim poslanstvo v prvi vrsti je zagotavljanje varnosti posameznikov in skupnosti, varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter krepitev pravne države, je prebivalstvo Republike Slovenije vedno izkazovalo veliko spoštovanje in zaupanje. A žal se to zaupanje v zadnjem letu zmanjšuje. Najbrž ne zaradi policistk in policistov, temveč zaradi vodenja Ministrstva za notranje zadeve, vodenja policije in nenazadnje posledično zaradi nenehnega političnega poseganja v delo slovenske policije. Ta politični poseg se tako kaže tudi v nezadovoljstvu zaposlenih v policiji in nenazadnje tudi v zakonodaji, med katere sodi tudi današnji Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organiziranosti in delu v policiji. Četudi je vlada ob predlogu novele navedla, da se s predlaganimi rešitvami želijo odpraviti nekatere pomanjkljivosti, ki so se pokazale pri izvajanju zakona v praksi, in da je glavno vodilo sprememb učinkovitejše delovanje policije kot celote, dvomimo v te navedbe. Socialni demokrati menimo, da si vlada s predlagano novelo zakona predvsem želi policijo politično podrediti ter ji vzeti avtonomnost pri izvajanju njenih ustavnih in zakonskih dolžnosti. Še več, ocenjujemo, da posamezne predlagane rešitve izhajajo tudi iz čisto osebnih konfliktov med resornim ministrom in nekaterimi neposlušnimi pripadniki slovenske policije. Spoštovani! Socialni demokrati, policistke in policiste cenimo, njihovo delo pa spoštujemo. Zavedamo se, da opravljajo zahtevne naloge in da so zadnje leto še posebej podvrženi pritisku na eni strani zaradi vladnih odločitev v zvezi z obvladovanjem epidemije in na drugi strani podvrženim kritikam s strani prebivalcev, ki so, kot že rečeno, v preteklem obdobju imeli do policistk in policistov zelo pozitiven odnos. V policiji se spopadajo tudi z redčenjem policijskih vrst. Razlogov za to je več. Med mladimi poklic policista ni več zanimiv. Zaradi krize je sledilo varčevanje v javnem sektorju pri zaposlovanju v policiji. Mimogrede, to se negativno kaže tudi v drugih poklicih v javnem sektorju, medicinski kader, negovalni kader v domu starejših občanov in tako naprej in tudi v Slovenski vojski. Še več, hiteli smo s predčasnimi upokojitvami, danes pa bi jih ponovno zaposlili. V zadnjem času pa odhodu iz policije botruje tudi politični pritisk z vrha ministrstva in policije. Socialni demokrati smo in bomo podpirali rešitve, ki bodo usmerjene v boljšo organiziranost in delo policije tudi tako, da se v delo policije v večji meri vključijo pripadniki pomožne policije, njihovo delo pa se prav tako kot dela poklicnih policistov primerno ovrednoti. Prav tako Socialni demokrati podpiramo rešitve dogovorjene med Ministrstvom za notranje zadeve in Policijskim sindikatom Slovenije. Skladno s sklenjenim stavkovnim sporazumov se v predlogu novele zakona določa, da se lahko uslužbencem policije in javnim uslužbencem ministrstva, ki izvajajo podporne naloge za policijo, plača zaradi povečanega obsega dela in zaradi posebnih obremenitev poveča do 20 % osnovne plače. Vendar se je vlada poslužila manevra, da je v dogovorjene rešitve vnesla nekatere stvari, ki so problematične, kar na nek način kaže na neiskrenost vlade, vodstva ministrstva in policije, da se stavkovni sporazum ne uresniči. Še več, vlada skuša s predlagano novelo organiziranosti in delu policije odgovornost za morebitno nepodporo novele preložiti na opozicijo. Tega se zagotovo zavedajo tudi v sindikatu, ki so se dogovorili in podpisali stavkovni sporazum z ministrstvom. Ne glede na podpisani stavkovni sporazum bi se s sprejetjem predlagane novele delovnopravni status policistov poslabšal, kakor bi se poslabšalo sodelovanje med policijo in tožilstvom in kakor bi se poslabšalo samostojno in strokovno delo policistov. Novela, ki je pred nami, je v nekaterih delih izjemno problematična, zato je ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavila Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav! Danes je pred nami še eden v nizu zakonov, ki so strokovno neutemeljeni, škodljivi in po meri oblasti, ne ljudi. Tako kot STA, RTV, Računsko sodišče in drugi nepogrešljivi gradniki demokratične družbe je tudi policija talec Janeza Janše. Da se policija sooča s kadrovskim pomanjkanjem, je že leta dejstvo. Slabi delovni pogoji in nizke začetne plače so vsekakor razlog za takšno stanje. Vsekakor pa so stanje še dodatno poslabšale nenehne zlorabe policije v izključno politične namene, ki smo jim priča zadnje leto. Najprej kadrovska čistka in nastavitev zvestih političnih podpornikov na vse najvišje položaje v Policiji, nato interno obračunavanje z vsemi, katerih vidni barvni spekter sega širše od rumene in modre. Tiste, ki so za vlado moteči, napotijo v različne delovne skupine. Tacen naj bi se že spreminjal v oddelek za sankcioniranje drugače mislečih. Minister, ki to sploh ni, ker je že davno odstopil, vsak dan znova dokazuje, da je strokovno popolnoma nekompetenten za vodenje ministrstva. Najrepresivnejše ministrstvo vodi nekdo, ki ne razume, zakaj bi morali biti zakoni in z njimi represivni ukrepi objavljeni in javno dostopni vsem. Minister, ki bdi nad represivnim organom, katerega civilni nadzor je bistvena prvina demokratične ureditve, takšen nadzor ovira in uvaja svojega, ko takole čez palec oceni, da je to potrebno. Minister, ki ne razume osnovne poante neodvisnosti policije in ki misli, da usmerjanje dela policije pomeni dajanje navodil preko socialnih omrežij, želi vso to globoko nerazumevanje delovanja države, kaj šele demokratične in pravne države, sedaj prenesti v zakon. Današnji zakon le še utrjuje dejstvo, da je edina strokovno utemeljena odločitev, ki jo je minister Hojs v tem mandatu sprejel v obliki odstopne izjave, ostala neprebrana v predalniku Janeza Janše. Ker se je za praktično vsako dejanje ministra Hojsa v zadnjem letu izkazalo, da je v nasprotju z veljavno zakonodajo, se je minister odločil, da bo preprosto spremenil zakon. Ni prav, da se minister vsakodnevno vpleta v kadrovanje v Policiji? Ni zakonito, da minister daje Policiji navodila kar preko socialnih omrežij? Zakon določa, da je Policija pri svojem delu neodvisna? Nič več. Zakon bi vse našteto spremenil. Namesto da bi minister Hojs svoja ravnanja prilagodil veljavni zakonodaji, bo zakonodajo raje prilagodil svojim ravnanjem. Vse navedeno je zelo nazorno opozorilo tudi na to, kako hitro se lahko represivni organi obrnejo proti ljudstvu. To se je povsem očitno kazalo skozi celotno epidemijo. Policija bi morala ljudstvo varovati, ne pa se nad njim izživljati. Policija bi morala ščititi deprivilegirane skupine in manjšino in ne zganjati terorja nad njo. Da se je policija v zadnjem letu obrnila proti ljudstvu, ni kriva policija sama. Za to sta kriva Janez Janša in odstopljeni minister Hojs. Preko kadrovske čistke, v kateri je bilo zamenjano celotno vodstvo Policije, in preko internih obračunov in nadzorov nad vsemi, ki niso dovolj uslužni in ki niso dovolj podložni, si je trenutna vlada policijo v celoti podredila za doseganje ozkih političnih ciljev. Proti epidemiji se ni borila s strokovno utemeljenimi in nujnimi ukrepi, pač pa s pretirano uporabo represije. Policija ni poskrbela za zaprtje proizvodnih hal, v katerih se je skozi celotno epidemijo trlo delavcev. Ne, policija je te iste delavce oglobila, če so skupaj jedli malico ali se na delo peljali v istem avtu. Policija prav tako ni kaznovala delodajalcev, ki delavcem niso zagotavljali varnega delovnega okolja in ustrezne zaščitne opreme. Namesto tega je raje kaznovala prekarca, ki si je na praznem javnem stopnišču privoščil burek. Da ne bo pomote, v Levici smo in še vedno verjamemo v omejitvene ukrepe. Ves čas smo se zavzemali za omejitve in ustavitev javnega življenja, kjer je bilo to utemeljeno. A ta vlada je ukrepe uvajala približno tako, kot da bi jih izbirala s kolesom sreče. Ko je šlo za koristi kapitala, pa je nujno potrebne ukrepe preprosto ignorirala. Namesto da bi ljudi, še posebej ogrožene skupine, zaščitila pred epidemijo, jih je pahnila v smrt. Epidemijo je izkoristila za doseganje svojih političnih ciljev in uvedbo celega nabora represivnih ukrepov, uperjenih zoper splošno javnost, kar je še eden izmed eklatantnih primerov zlorabe epidemije in zlorabe oblasti. Pa da ne bo pomote, vse preveč represivna in nasilna orodja, ki jih policija pri svojem delu uporablja, sta Janezu Janši na pladnju ponudili vlada Mira Cerarja in vlada Marjana Šarca s paralizatorji, lovilcev IMSI in vojaškim orožjem, termovizijskimi kamerami in še bi lahko naštevala. Policije ni oborožil Janez Janša. Janez Janša je le poskrbel, da je policija to, kar sta ji podelila Miro Cerar in Marjan Šarec, namesto za varovanje ljudi uperila proti njim. Ko smo v Levici opozarjali, da se lahko masovni videonadzor zelo hitro zlorabi, na primer proti protestnikom, in omogoči masovno kaznovanje, smo bili deležni očitkov, da smo vedno samo proti vsemu in da gre za politično nagajanje. Danes je policijski kombi, oborožen z videokamero, prisoten na vsakih protestih. Na kakšen način bo ta videonadzor zlorabljen proti protestnikom, pa minister javnost sproti obvešča kar preko socialnih omrežij. Zaradi vsega navedenega smo v Levici sopodpisali zahtevo za splošno razpravo o noveli zakona o organiziranosti in delu v policiji. Nujno je, da ta zakon zaustavimo še danes. Pa poglejmo, zakaj. Zakon omogoča politično vpletanje v odprte kazenske postopke. Minister bi si rad zagotovil vpliv na potek kazenskih preiskav. Tožilstvo pri usmerjanju in vodenju preiskav ne bi bilo več neodvisno. Janez Janša in Aleš Hojs pa bi lahko poskrbela, da postanejo njuni pajdaši dokončno nedotakljivi. Na drugi strani bi lahko na tak način še lažje eliminirali politične nasprotnike. Zastraševanje in poskusi kazenskega preganjanja vseh, ki se z vlado ne strinjajo, bi se s tem institucionalizirali. Določbo, da usmerjanje dela policije v trenutku, ko je bil obveščen o kazenskem postopku, prevzame državni tožilec, bi se tako preprosto črtalo. S tem bi se v celoti odprle možnosti za politično vmešavanje in oviranje kazenskega pregona. V luči zagotavljanja nedotakljivosti kriminalcev pravih barv se zakon nanaša tudi na NPU. Da sta neodvisnost in strokovnost zadnji lastnosti, ki ju pri NPU želita videti Janez Janša in Aleš Hojs, je popolnoma jasno. Ker ni šlo drugače, je direktorja NPU slednji odstranil kar nezakonito. NPU pač mora delovati po meri SDS. Hojs in Kangler ga usmerjata kar na podlagi elektronskih sporočil, ki jima jih pošiljajo njuni prijatelji, takšni, ki jim kazenski pregon škodi pri, na primer, večmilijonskih poslih izkoriščanja prostitucije. Hojs in Kangler sta prijatelju želela le pomagati, kot da gre za manjši birokratko oviro. Saj veste, vrana vrani ne izkljuje oči. Podreditev NPU je tako visoko na spisku želja SDS, zato se bo omejil obseg delovanja, pri katerem je NPU avtonomen. Avtonomen ne bo več pri izvajanju vseh svojih nalog, ampak le še pri preiskovanju kaznivih dejanj. Pa še to ne brez da bi mu minister dihal za ovratnik. Interni akt, s katerim se določa, kaj bi preiskoval NPU, se na primer ne bo več sprejemal na predlog direktorja NPU, ampak bo moral tak predlog podati tudi direktor Upravne kriminalistične policije. Vpliv na to mora namreč imeti čim več uradnikov in funkcionarjev, ki se jih lahko kadruje izključno po političnih kriterij. Popravo zakona predlaga minister Hojs tudi glede imenovanja in razrešitve direktorja NPU. Ker je tudi sodišče potrdilo, da je bila razrešitev direktorja nezakonita in da minister direktorja tega pomembnega urada ne more nastavljati po mili volji, predlaga, da se ta ureditev preprosto spremeni. Še več, možnost kadrovske čistke in nastavljanje najzvestejših političnih kadrov se širi na vse vodilne položaje v policiji. Vodilni položaji se bodo zasedali kar s premestitvami brez javnega razpisa ali uporabe pravil, ki veljajo v celotni javni upravi. Posebna ureditev bo veljala tudi za razrešitve, glavno besedo pri tem pa bo imel generalni direktor policije, torej tisti, ki ga nastavi minister. Da bodo lahko nagrajeni najzvestejši podporniki Janeza Janše, pa sta v predlogu še dve novi dobro plačani delovni mesti: nov, še tretji, namestnik generalnega direktorja policije in policijski ataše. Poleg tega pa se omogoča dodatno zaposlovanje mejnih policistov. Če so se po veljavni zakonodaji začasne zaposlitve lahko sklepale le za nadzor zunanjih meja Evropske unije, se bodo po novem lahko za varovanje celotne državne meje.Gre za zaposlitve, za katere se zahtevajo nižji strokovni standardi in kjer ni potrebna javna objava ali javni natečaj. Za najbolj zveste kadre v policiji in na ministrstvu se omogoča tudi dodatek za stalnost in višje plače iz naslova povečanega obsega dela. O povišanju plače bo na predlog ministra odločala kar vlada, le tako je namreč mogoče zagotoviti, da se upošteva izključno kriterij pripadnosti in zvestobe SDS in ne kriterij strokovnosti in obsega opravljenega dela. Da se zaradi vseh spornih sprememb v policiji policisti ne bi preveč aktivno sindikalno organizirali in uprli, se z zakonom dodatno omejuje še pravica do stavke in dodaja še nekaj dodatnih možnosti za prekinitev pogodbe o zaposlitvi. Podaljšuje se tudi možnost suspenza policista, če to predlaga zdravstvena komisija, komisija, ki jo imenuje politično nastavljeni generalni direktor Policije. Čeprav se komu zdi, da so vse naštete sporne zakonske rešitve obsežne, verjemite, naštela sem jih samo nekaj. Že to bi moralo biti več kot dovolj, da ta zakon svojo zakonodajno pot zaključi že danes. Cilj rešitev je namreč povsem očitno en sam: dokončna in celovita podreditev policije političnim interesom Janeza Janše in Aleša Hojsa. Že tako obsežna represija, ki jo odstopljeni minister uperja zoper ljudi, se bo lahko na podlagi teh sprememb še zaostrila, medtem ko bo represivni aparat tepel ljudi, pa se bosta lahko predsednik vlade in minister neovirano vmešavala v odprte kazenske preiskave in zagotovila, da se ne preganja napačnih ljudi. Zavetje, v katerem delujejo kriminalci, zvesti SDS, bo s tem zakonom postalo le še bolj mirno in le še bolj varno. Dejstvo je, da je delovanje policije v zadnjem letu usmerjeno v popolnoma napačen cilj, in na to se nanašajo naši povsem utemeljeni očitki. Aktualna vlada je poskrbela, da so vsa razpoložljiva represivna sredstva uperjena ne za, ampak proti ljudem. Gre za eklatantno zlorabo represivnega aparata in za zlorabo oblasti, s tem zakonom pa bosta zloraba represije in oblasti postali povsem zakonito orodje za lustracijo in obračunavanje s političnimi nasprotniki, medtem ko bodo najbolj zvesti kadri dobili status nedotakljivih, represivni aparat pa bo še naprej udarjal po ljudeh. V Levici bomo vsekakor nasprotovali sklepu, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavil Blaž Pavlin. Izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani minister, kolegice in kolegi, lep pozdrav! Zakon o organiziranosti in delu v policiji je bil v osnovni obliki sprejet v letu 2013. Zaradi zagotavljanja večje učinkovitosti in racionalizacije dela policije je bil do sedaj noveliran kar šestkrat. Tako je to že sedma novela tega zakona. Interes Republike Slovenije je zagotavljati visoko stopnjo varnosti in s tem kakovosti življenja za vse prebivalce. Osnovna pogoja za to sta dosledno spoštovanje temeljnih človekovih pravic in svoboščin ter sistemsko preprečevanje nezakonitega poseganja v človekovo zasebnost in pravice. Na teh načelih temelji tudi politika zagotavljanja notranje varnosti Republike Slovenije, ki si prizadeva za vzpostavitev ter delovanje učinkovitega in racionalnega sistema notranje varnosti. V Novi Sloveniji se seveda zavzemamo za takšno politiko do notranje varnosti, ki bo državljanom zagotavljala visok nivo varnosti, kar je pogoj tudi za ustrezno kvaliteto življenja. Jedro sistema notranje varnosti je policija. Zavzemamo se za moderno in visoko odzivno policijo, ki bo delovala primerljivo z ostalimi evropskimi policijami. Eno od glavnih vodil policije naj bo spoštovanje človekovih pravic in sprejemanje nadzora, kot je zapisano v ustavi in zakonih. Policija naj bo v službi državljanov, naj bo njihova podpora in opora, ne pa zgolj kaznovalni organ, ki bo obremenjen z visoko birokracijo in nalogami, ki primarno niti niso njegove. V Novi Sloveniji se zavzemamo, da policija dela v dobrih pogojih s sodobno in učinkovito opremo. Za nemoteno in učinkovito delo slovenske policije je treba izboljšati predvsem pogoje za njeno delo. Potrebujemo policijo, ki bo imela ugled in zaupanje ljudi, narediti mora vse, da bodo ljudje slovenski policiji zaupali, da varujejo njihovo premoženje in zagotavlja mir. Predlog novele zakona področja organiziranosti in dela v policiji ureja bolj jasno. Omogoča se tudi bolj ustrezen nadzor nad samim delom policije. Državljani morajo v policiji primarno prepoznati oporo in podporo, ne le represije in kaznovanja. K izboljšanju ugleda policije se lahko prispeva z vidika organizacije in vodenja, ključni pri tem pa morajo biti policisti sami. Zato potrebujemo ureditev, ki bo, kolikor je le mogoče, upoštevala položaj in potrebe kadra v policiji. Posebej pozdravljamo, da se v noveli rešujejo nekatera praktična vprašanja, kar bo omogočilo bolj ugodno obravnavo zaposlenih ter pritegnitev usposobljenega kadra za delo v policiji. Sem spadajo denimo rešitve v noveli, kot so na primer, omogočena začasna premestitev uslužbenca policije na drugo delovno mesto zaradi zdravstvenega razloga, kar trenutno ni mogoče. Priznavajo se ure delovnega časa za oskrbo, recimo, službenega psa. Določa se, da je uspešno opravljeno praktično usposabljanje med izobraževanjem mogoče šteti tudi za uspešno opravljeno pripravništvo. Omogoča se imenovanje v isto stopnjo naziva in uvrstitev v isti plačilni razred kot pred prenehanjem delovnega razmerja v primeru ponovne zaposlitve v policiji. Ureja se plačilo pomožnega policista in povračilo njegovih stroškov. Poleg navedenega se tudi določa, da ima v času izvajanja pomoči posameznik, ki pomaga policiji, pravico do ustrezne oskrbe. Ta rešitev posebej nagovarja načelo sodelovanja med policisti in vsemi ostalimi državljani, kar pa ima poleg praktične vrednosti tudi poseben simbolen pomen. Novela upošteva tudi dejstvo, da se varnostna situacija v današnjem času lahko izjemno hitro spreminja, zato se omogoča vpoklic pomožnih policistov tudi v primerih zgostitve različnih varnostnih pojavov, pri katerih je potrebno večje število policistov. Iz vseh navedenih razlogov bomo v Poslanski skupini Nove Slovenije predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavil mag. Dušan Verbič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik Državnega zbora. Lep pozdrav minister s sodelavcem! Spoštovani poslanke in poslanci, tudi vam lep pozdrav! Danes imamo prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organiziranosti in delu v policiji, ki ga je v parlamentarno proceduro vložila Vlada. Namen predloga zakona je odprava nekaterih pomanjkljivosti, ki so pokazale se pri izvajanju zakona v praksi. Glavno vodilo pri pripravi sprememb pa je učinkovitejše delovanje policije kot celote. Naj navedem nekaj področij, ki so deležna potrebnih sprememb oziroma dopolnitev. Spreminjajo oziroma dopolnjujejo se določbe glede usmerjanja in nadzora nad delom policije. Posledično se dopolnjuje tudi člen, v katerem se opredeljuje tako imenovana zahteva za poročanje, in novi člen, ki določa pravice javnim uslužbencem, ki opravljajo nadzorno dejavnost nad delom same policije. Na podlagi prvega odstavka 3. člena uredbe policisti obvestijo državne tožilce o vseh zadevah, določenih s to uredbo, pri katerih obstajajo razlogi za sum, da je bilo storjeno kaznivo dejanje. V drugem odstavku 5. člena uredbe je določeno, da lahko pristojni državni tožilec po sprejetju obvestila takoj, najpozneje pa v petih dneh, predloži policistu pisna navodila in predloge za ukrepanje v predkazenskem postopku v skladu z 12. členom te uredbe. Če v tem času navodil in predlogov ne poda, se šteje, da ne bo usmerjal predkazenskega postopka, lahko pa se v obravnavane primere vključi naknadno. V tej uredbi je usmerjanje predkazenskega postopka urejeno od 10. do vključno 18. člena. V prvem odstavku 10. člena uredbe je določeno, da mora policist, ki obravnava konkretno zadevo, obveščati o izvedenih aktivnostih in rezultatih državnega tožilca, kadar ta usmerja predkazenski postopek. Če državni tožilec ne prevzame usmerjanja, ravnajo policisti samostojno v okviru zakonskih pooblastil, ki jih imajo za odkrivanje storilcev in kaznivih dejanj, ter lahko v tem okviru uporabijo vse zakonske ukrepe. Da bi se izognili zamenjevanju obveščanja in usmerjanja, ki je prisotno v obstoječi dikciji osmega odstavka tega člena, ter napačni predstavi in razlagi, da pristojni državni tožilec vodi usmerjeno delo policije v predkazenskih postopkih v vseh primerih, ko je bil obveščen o kaznivem dejanju, je predlagana formulacija primernejša in tudi omogoča ugotovitev, ali je pristojni državni tožilec res usmerjal oziroma usmerja delo policije v predkazenskem postopku za določeno kaznivo dejanje. S predlagano spremembo se ne spreminja pooblastilo ministra, saj Zakon o organiziranosti in delu v policiji in Pravilnik usmerjanju in nadzoru policije že zdaj urejata sistematično in načrtno dajanje obveznih navodil ter usmeritev za delo policije v smislu ocene zakonitosti, varstva človekovih pravic in dejanskega stanja na posameznem področju policijske dejavnosti. Skladno s kazensko procesno zakonodajo je v našem sistemu predkazenskega postopka izključno državni tožilec tisti, ki edini lahko policijo usmerja pri izvajanju policijskih pooblastil v predkazenskem postopku in predlagana sprememba tega v ničemer ne spreminja. Odpravlja se le situacija, v kateri je bil državni tožilec obveščen o kaznivem dejanju, vendar ni prevzel usmerjanja, posledično pa tudi usmerjanje ministra glede na veljavno določbo. Policija v teh primerih ni podvržena nobenemu nadzoru, kar je morda neustrezno in se s predlagano spremembo tudi odpravlja. Z novelo se tudi jasneje določata avtonomnost Nacionalnega preiskovalnega urada in način določanja, katere preiskave sumov kaznivih dejanj bo prevzel urad. Spreminja se tudi določilo, da je Nacionalni preiskovalni urad pri izvajanju svojih nalog avtonomen in natančneje določa, da je ta urad avtonomen pri preiskovanju kaznivih dejanj. Je notranja organizacijska enota Uprave kriminalistične policije, kar pomeni, da njegova avtonomnost ni absolutna, temveč sta enota in direktor urada podrejena direktorju Uprave kriminalistične policije. Nacionalni preiskovalni urad je avtonomen pri preiskovanju kaznivih dejanj iz prvega odstavka 21. člena zakona. Nadalje predlog novele ureja varnostno preverjanje ponudnikov, strank in oseb za opravljanje del za policijo ali za opravljanje del v prostorih policije skladno s pogodbo, sklenjeno po predpisih o javnem naročanju ali obligacijskih razmerjih. Vse ponudnike in osebe, določene v novem členu, je policija že do sedaj varnostno preverjala, vsakega skladno s členom Zakona o organiziranosti in delu v policiji. Na novo bo policija varnostno preverjala tudi stranko, ki ni ponudnik po predpisih o javnem naročanju in s katero namerava skleniti pogodbo za izvajanje del s policijo, zaradi zagotavljanja varnosti podatkov, uslužbencev, prostorov, objektov ali okolišev policije, kadar se ta varnost ne more zagotoviti z ukrepi iz načrta varovanja objektov, hišnega reda objektov ali drugimi varnostnimi ukrepi. To so primeri, v katerih Ministrstvo za notranje zadeve ali Policija sklene s stranko, na primer, avtorsko pogodbo za prevajanje, konkretno lahko rečemo tudi tolmačenje. Policija do zdaj strank, ki niso sklenile pogodbe po predpisih o javnem naročanju, ni mogla varnostno preverjati. Te stranke predstavljajo tveganje za varnost podatkov, uslužbencev, prostorov, objektov ali okoliša policije. S preventivnim ukrepom, se pravi z varnostnim preverjanjem, bo policija opravljala ugotovljena tveganja. Z novelo se določa tudi omejitev za policista, ki v času trajanja delovnega razmerja ne sme biti član politične stranke in ne sme opravljati funkcije poklicnega župana, poklicnega podžupana ali občinskega svetnika. S predlagano dopolnitvijo se uveljavlja načelo politične nevtralnosti policistov, ki ne smejo politično delovati. Policist mora že ob sklenitvi delovnega razmerja dati pisno izjavo, da ni član politične stranke, prav tako pa je članstvo v politični stranki razlog za odvzem pravice do izvajanja policijskih pooblastil. Ena od ključnih rešitev je tudi ta, da se v primeru ponovne zaposlitve bivšega policista v policiji daje možnost imenovanja v isto stopnjo naziva in uvrstitve v isti plačni razred, v katerega je bil bivši policist imenovan oziroma uvrščen pred prenehanjem delovnega razmerja v policiji. V sami policiji obstaja velik interes po ponovnih zaposlitvah bivših policistov, ki so v času zaposlitve z izobraževanji, usposabljanji in delovnimi izkušnjami pridobili in usvojili znanja, ki so specifična za poklic policista, in so tako usposobljeni za takojšnje samostojno opravljanje policijskega dela. Ker pa so bili policisti pred prenehanjem delovnega razmerja v policiji praviloma uvrščeni v višje plačne razrede, kot bi bili uvrščeni ob ponovni zaposlitvi, razlike pa so večinoma več kot pet plačnih razredov, to močno negativno vpliva na njihovo materialno finančno stanje, zaradi česar se potem kljub izkazanemu obojestranskemu interesu ne odločijo za ponovno zaposlitev v policiji. Z možnostjo uvrstitve v isti naziv in plačni razred ob ponovni zaposlitvi bi dodatno stimulirali morebitne nekdanje policiste z že usvojenimi zelo potrebnimi policijskimi znanji za ponovno zaposlitev v policiji, in to bi bilo zelo zaželeno. Z novelo se zagotavlja tudi boljša organiziranost policije pri uporabi pomožne policije ter se skladno s sklenjenim stavkovnim sporazumom določa, da se lahko uslužbencem policije in javnim uslužbencem ministrstva, ki izvajajo podporne naloge za policijo, plača zaradi povečanega obsega dela in zaradi posebnih obremenitev poveča do 20 % osnovne plače. Gre za rešitev, ki je po vsebini primerljiva s povečanjem plače zaradi povečanega obsega dela in zaradi posebnih obremenitev, ki je za pripadnike Slovenske vojske določena v Zakonu o službi v Slovenski vojski. Še na koncu. Z novelo se tudi določa, da se lahko policistu po upokojitvi podeli kratkocevno službeno orožje, ki ga je do sedaj imel v osebni zadolžitvi, ali drugo sistemizirano kratkocevno strelno orožje, ki je starejše od 12 let, če policist pred upokojitvijo pisno izrazi željo po posedovanju tega orožja in poda pisno izjavo, da bo v treh mesecih po upokojitvi vložil vlogo za izdajo orožne listine. O nameravani podelitvi strelnega orožja se izda potrdilo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra menimo, da so rešitve dobre, zato bomo glasovali za to spremembo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, državni sekretar, kolegice poslanke in poslanci! Zlagal bi se, če bi danes rekel, da me predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o organiziranosti in delu v policiji presenečajo. Od prvega dne nastopa mandata vlade Janeza Janše smo priča dejanjem, ki kažejo na izjemno močno ambicijo vlade po nadzoru. Že ob imenovanju ministra za notranje zadeve Aleša Hojsa smo v SAB opozarjali, da gre za osebo, ki ima veliko željo po avtoritativnem vodenju in željo po nadzoru nad tistimi inštitucijami, ki so po naši ustavi in zakonih avtonomne. Podrejanje in politizacija policije se odražajo tudi v vedno večjem nezaupanju ljudi, in to nas v SAB resnično skrbi. Policija mora biti servis državljanov, mora biti tisti organ, ki skrbi za varnost v državi in nikakor ne sme biti orodje v rokah vladajočih. V zadnjem letu in pol se je zvrstilo kar nekaj kadrovskih menjav na ključnih položajih v slovenskem varnostnem in obveščevalnem sistemu. Jasno je, da gre za povsem politično motivirano kadrovanje. Dvakrat je bil že zamenjan generalni direktor Policije, najbolj burnih odzivov pa so bile deležne kadrovske rošade na Nacionalnem preiskovalnem uradu. NPU je že od nezakonite razrešitve Darka Muženiča maja lani brez direktorja s polnim mandatom. Od oktobra ga namreč vodi že tretja vršilka dolžnosti Petra Grah Lazar. Težnje vladajoče politike po obvladovanju policije se kažejo tudi v predlaganem zakonu. V nadaljevanju se bom dotaknil nekaj najbolj spornih rešitev. Predlagano je črtanje zakonske določbe, ki je po mnenju Vrhovnega državnega tožilstva nosilna razmejitvena norma v razmerju med državnim tožilstvom in policijo. Gre za normo, v skladu s katero se šteje, da je državni tožilec prevzel usmerjanje dela policije v predkazenskem postopku v trenutku, ko je bil obveščen o kaznivem dejanju. Namen te določbe je ločiti pristojnost ministra v razmerju do pristojnosti državnega tožilstva. Policijski sindikat Slovenije opozarja, da bo posledično minister lahko posegel v strokovno delo policije z neposrednimi usmeritvami. Na nedopustno ministrovo vmešavanje v delo policije in odprte kazenske postopke smo v opoziciji že večkrat opozarjali, sedaj pa si bo za svoja ravnanja prilagodil celo zakonodajo. Predlagane določbe se nanašajo tudi na organizacijo in delovanje NPU. Trenutna ureditev določa, da je NPU v izvajanju svojih nalog avtonomen. V skladu s predlagano ureditvijo pa bo NPU avtonomen le še pri preiskovanju kaznivih dejanj. Da je NPU trn v peti aktualni vladi in ministru Hojsu, je že kristalno jasno, saj je delo organa večkrat celo javno diskreditiral. Nenazadnje je v pristojnosti NPU tudi preiskava v zvezi z afero z zaščitno opremo. Torej ne preseneča, da želi vlada omejiti avtonomijo organa, ki preiskuje njene najvidnejše predstavnike. Nadalje je predlagano tudi črtanje določb, ki urejajo imenovanje in razrešitev direktorja NPU. Spomnimo, maja lani je bil z mesta direktorja razrešen Darko Muženič, in sicer po postopku iz Zakona o javnih uslužbencih, čeprav postopek ureja Zakon o organiziranosti dela v policiji. Da je bila njegova razrešitev nezakonita, je nato potrdilo tudi Upravno sodišče, ki je ob tem zapisalo, da bi ga vodstvo policije lahko razrešilo zgolj iz krivdnih razlogov. Ni torej dvoma, da je predlagana rešitev glede imenovanja in razrešitve direktorja NPU povezana s primerom Muženič. Na ta način bodo še lažje na čelo NPU postavili sebi ustreznega človeka in s tem pridobili večji nadzor in vpliv na delo organa. V SAB smo izredno zaskrbljeni glede vplivanja in vmešavanja v vladajoče politike v varnostne in obveščevalne službe. S takšnimi zakoni si vlada ustvarja zakonsko podlago za svoja nedopustna ravnanja in s tem vehementno spreminja državo v drugo republiko. V Poslanski skupini SAB dvomimo, da bo koalicija pripravljena zakon prilagoditi in črtati najbolj sporne določbe, zato bomo glasovali, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil Robert Polnar. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Policija ima svoje poslanstvo, to je pomagati ljudem, skrbeti za njihovo varnost in varnost premoženja. V zadnjih 15 mesecih je epidemija covida-19 močno zaznamovala policijsko delo. Številni vladni ukrepi so vplivali na strukture, sisteme in procese v policiji, ki je poleg rednih nalog dobila tudi nove zadolžitve za nadzorovanje izvajanja številnih in hitro spreminjajočih se ukrepov za zajezitev epidemije. Zakon o organiziranosti in delu v policiji opredeljuje organizacijo, delovanje in vodenje policije, posebnosti delovnopravnih razmerjih zaposlenih znotraj policije ter njihove pravice in obveznosti. Sprejet je bil leta 2013 in je bil doslej že sedemkrat noveliran, praktično vsako leto. Pred nami je osma novelacija osnovnega zakona, ki je dokaj obsežna. Predlagane rešitve pa so oblikovane zlasti v smeri učinkovitejšega delovanja policije. Izmed vseh novosti, ki jih prinaša predlog novele Zakona o organiziranosti in delu v policiji in so zreducirane v šestnajst področij, bom poudaril tri ključne. Še prej pa kaže izpostaviti finančne posledice, ki v spremembah petih členov predstavljajo 16,5 milijona evrov dodatnih odhodkov na letnem nivoju. Zatorej prva sprememba, učinkovitejše opravljanje nadzorne dejavnosti uslužbencev, nadzornikov Ministrstva za notranje zadeve nad policijo ter razmerje med policijo in državnim tožilstvom. Po zakonodaji minister usmerja policijo s pisnimi usmeritvami in navodili, s srednjeročnim planom dela, letnimi usmeritvami in posamičnimi usmeritvami, kadar je potrebno takojšne ukrepanje. Glede posamičnih usmeritev pa je še posebej določeno, da minister nima zakonskih pooblastil za usmerjanje, če je zadevo že prevzel državni tožilec. Po sedaj veljavni zakonodaji se šteje, da je državni tožilec prevzel usmerjanje dela policije v predkazenskem postopku od tistega trenutka, ko je bil obveščen o kaznivem dejanju. V nadaljnjih petih dneh pa lahko policiji predloži pisna navodila za nadaljnje ukrepanje. Če državni tožilec tega ne stori, se šteje, da ne bo usmerjal dela policije. S predlagano spremembo se odpravlja situacija, v kateri je bil državni tožilec obveščen o kaznivem dejanju, vendar ni prevzel usmerjanja. V takem primeru tudi usmerjanje ministra ni bilo mogoče. S to spremembo se ne spreminja ali širi ministrovih pooblastil, temveč se zgolj ureja nadzor dela policistov tudi v primerih, kadar tožilstvo ne prevzame usmerjanja. Druga sprememba, ki jo izpostavljam, se nanaša na Nacionalni preiskovalni urad. Ta policijska organizacija ima osnovni smoter učinkovitejše in uspešnejše odkrivanje in pregon najhujših oblik gospodarskega kriminala, korupcije in ostalih resnih oblik kriminalitete. Namigovanja, da želi aktualna vlada ukiniti Nacionalni preiskovalni urad, da želi izničiti njegovo avtonomnost in si tako v celoti podrediti policijo, so popolnoma neresna. Predlog vključuje dikcijo, ki je nedvoumna. Nacionalni preiskovalni urad je pri preiskovanju kaznivih dejanj avtonomen. Dopolnjuje pa besedilo glede internega akta, s katerim se določi, katere preiskave sumov kaznivih dejanj bo urad prevzel. Po sedanju ureditvi ta akt sprejme generalni direktor Policije na predlog direktorja Nacionalnega preiskovalnega urada. Predvidena je sprememba. Predlagatelja bosta odslej dva, direktor Nacionalnega preiskovalnega urada in direktor Uprave kriminalistične policije. Ali bo dodajanje odločevalskih nivojev v izrazito hierarhični organizacijski strukturi, kakršna je policijska, pripomoglo k večji operativnosti dela, se bo šele pokazalo. V Poslanski skupini DeSUS v tem trenutku ocenjujemo, da je takšna razrešitev zadeve primerna, saj avtonomnost kateregakoli organa ne predstavlja absolutne samostojnosti in neodvisnosti. V sistemu parlamentarne demokracije mora biti vsak organ izpostavljan in izpostavljen medsebojnemu vplivu zavor in ravnovesij. Kot tretjo ne nepomembno spremembo pa v Poslanski skupini Desus izpostavljamo možnost določitve istega naziva in s tem istega plačnega razreda v primeru ponovne aktivacije bivših policistov. Dejstvo je, da se policija sooča z negativno fluktuacijo kadra. Policistov in policistk je premalo po številu. Pri starostni strukturi je zaznati naraščanje povprečne starosti. V zadnjem obdobju nasploh pa je prisotna preobremenjenost policistov. S tem so tudi povečane možnosti za nenamerno povzročanje napak v vseh vrstah postopkov. Konec leta 2009 je bila sprejeta možnost ponovne zaposlitve upokojenih policistov z namenom kadrovskih okrepitev z ljudmi, ki imajo strokovna znanja in izkušnje. Tokrat se omogoča ponovna vključitev tudi tistim, ki so iz policije odšli iz drugih razlogov, in sicer v isti naziv in plačni razred kot pred prenehanjem. Finančni učinek tega predloga pa je ocenjen na samo 12 tisoč evrov letno, in sicer na podlagi dinamike tovrstnih zaposlitev v preteklem obdobju. Predlagatelj gotovo ve, kaj predlaga, zato ta podatek ne vzbuja upanja v kakšne posebej oprijemljive učinke. Predlog vključuje še številne druge določbe: glede napotitve atašejev v tujino, glede kandidatov policistov pripravnikov, pomožne policije, postopka pridobitve položaja na določenih delovnih mestih v policiji na podlagi kariernega sistema napredovanja, glede možnosti dodatka za povečan obseg dela, v zvezi s prepovedjo članstva v političnih strankah in glede prepovedi stavke ob naravnih in drugih nesrečah, v krizi, vojnem ali izrednem stanju ter še mnoge druge določbe. Novela je v resnici izjemno obsežna. Pomembno pa je, da predlog še vedno ohranja osnovni namen zakona. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Živimo v odkrito agresivnem času, ko se viri ogrožanja varnosti razširjajo in pospešujejo. Državni organi moramo takšno stanje upoštevati in ravnati aktivno v prid njihovemu omejevanju, zato ukrepi v prid varnosti državljanov ne morejo imeti alternative. To je tudi poglavitni motiv, ki poslance Poslanske skupine Desus napotuje na to, da bomo glasovali za oceno, da je predlog zakona o organiziranosti in delu v policiji primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Janja Sluga bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Vlada oziroma minister Hojs je sprejetje te novele pospremil s skopim obvestilom, da se s predlaganimi rešitvami želijo odpraviti nekatere pomanjkljivosti, ki so se pokazale pri izvajanju zakona v praksi in da je glavno vodilo pri pripravi sprememb učinkovitejše delovanje policije kot celote. Kot veste, je bil Zakon o organiziranosti in delu v policiji sprejet v letu 2013, noveliran pa v letih 2014, 2015, 2016, 2017, 2019 in 2020. Ker bo noveliran tudi v tem letu, se kaže, da je bilo leto 2018 edino v teh osmih letih, ko zakon ni bil deležen bodisi sprememb ali pa dopolnitev. Najbrž tudi veste, da je bil prvotni zakon iz leta 2013 sprejet na predlog druge Janševe vlade oziroma takratnega ministra za notranje zadeve Vinka Gorenaka, ki sta mu asistirala državna sekretarja Marolt, državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje v prvi Janševi vladi in kasneje državni pravobranilec, ter gospa Barbara Brezigar, nekdanja generalna državna tožilka in kandidatka za predsednico države s podporo SDS. Zakaj to omenjam? Ker se nam zastavlja vprašanje, kako so prvotni predlagatelji in vaši strankarski kolegi, minister, kljub vsem svojim političnim izkušnjam in strokovnemu znanju tako slabo načrtovali organiziranost dela policije, da so potrebni vaši temeljiti posegi v njen ustroj, saj v nasprotnem primeru njeno delo, kot trdite, ne bo učinkovito. Še posebej zato, ker vaša novela spreminja in dopolnjuje skoraj polovico členov veljavnega zakona, 41 od 109. Od omenjenih preostalih novel sta bili namreč dve sprejeti na predlog poslancev in sta urejali položaj upokojenih policistov, vojnih veteranov, tri pa je predlagala naša bivša kolegica mag. Györkös Žnidarjeva, ki pa v samo bistvo organizacije in dela policije ni posegala. Ocenila je namreč, da je policija vzorno organizirana in da je pri svojem delu učinkovita. Zakaj torej vi, minister Hojs, ocenjujete, da sta dr. Gorenak in mag. Györkös delo policije organizirala tako slabo, da morate vi zdaj popravljati oziroma odpravljati njune napake? Pri tem bi rada opozorila tudi, da ste med drugim v obrazložitvi svoje novele zapisali, da se pojavljajo različna stališča glede pristojnosti ministra pri usmerjanju policijskih postopkov, katerih usmerjanje je prevzel pristojni državni tožilec. Vi torej ocenjujete, da je bilo razmerje med državnim tožilcem, ki je skladno s kazensko procesno zakonodajo dejanski gospodar predkazenskega postopka, in policijo, ki ga je pomagala uzakoniti bivša generalna državna tožilka Brezigarjeva iz vaših vrst, napačno in da je varovalka, ki jo je zagovarjal tudi vaš kolega Gorenak, ki je v svoji delavni karieri opravljal med drugim tudi delo komandirja policijske postaje in kot izredni profesor za področje upravljanja varnostnih organizacij predaval na Univerzi v Mariboru, ki ločuje in časovno zamejuje pristojnost ministra v razmerju do pristojnosti državnega tožilca, napačno, saj, kot to navajate vi, ne omogoča usmerjanja ministra in potemtakem policija v teh primerih ni podvržena nobenemu nadzoru. V bistvu pa ste s posegom v 4. člen, ki je nosilna razmejitvena norma v razmerju med državnim tožilstvom in policijo, za nazaj vzpostavili pravno podlago za sprejetje nezakonite spremembe uredbe, ki ste jo na vladi izsilili vi. Konec februarja je namreč vlada na vaš predlog spremenila uredbo, ki ureja sodelovanje državnega tožilstva in policije. Nato pa ste vložili še omenjene spremembe zakona, ki to nezakonito stanje legalizirajo. Več kot očitno je, da je vaša prava namera posegati v vlogo tožilcev v predkazenskih postopkih in pridobiti vzvode za vpogled v vodenje konkretnih preiskav. Do zdaj je veljalo, da delo policije v predkazenskem postopku usmerja državni tožilec. Ta po zakonu policiji daje ustna navodila in predloge za zbiranje obvestil in dokazov. To nalogo je tožilec prevzel takoj, ko ga je policija obvestila o kaznivem dejanju. V veliki večini primerov je policija tožilca obveščala ustno, saj je bilo tako najhitreje. Po novem bi tožilec moral najprej pridobiti pisno zahtevo policije, nato bi ji moral dati pisne usmeritve v konkretni zadevi, šele potem bi tožilec uradno prevzel usmerjanje dela policije v predkazenskem postopku. Zakaj je to pomembno? Ker možnost za usmerjanje preiskav do takrat daje tudi ministru. Nove pristojnosti boste dobili v času, ko policija vodi več preiskav, v katerih so osumljeni ali člani vlade ali pa njeni politični zavezniki. Omenila bi še, da si že vse od nastopa mandata prizadevate pridobiti vpogled oziroma vplivati na usmerjanje konkretnih kazenskih postopkov, saj ste takratnemu začasnemu generalnemu direktorju policije Juriču odredili nadzor petih predkazenskih postopkov, ki jih je v zadnjih letih vodil NPU, ki se niso končali po željah vaše stranke. Naj vas spomnim, da je takratni državni sekretar za nacionalno varnost v kabinetu predsednika Vlade Mahnič celo zapisal, da morajo kriminalisti, ki nalašč niso opravili svojega dela, odgovarjati. Včeraj ste na tiskovni konferenci predstavili izsledke nadzora nad izvajanjem policijskih nalog in pooblastil v NPU, ki je pokazal nekatere sistemske pomanjkljivosti, ni pa pritrdil očitkom vašim strankarskih kolegov, da njihove preiskave potekajo politično. Zakaj potem NPU, čeprav ste na njegovo čelo začasno postavili izbranko SDS Grah Lazarjevo, s predlogom jemljete avtonomijo in zakaj se črtajo določbe o imenovanju in razrešitvi direktorja NPU. Nekdanji direktor urada Muženič, ki ste ga nezakonito odstavili, še vedno išče pravico, tokrat tudi na Delovnem sodišču, čeprav je pred tem Upravno sodišče presodilo, da je bila njegova razrešitev nezakonita, Državno odvetništvo pa z revizijo na Vrhovnem sodišču ni bilo uspešno. Lani ste razveljavili Muženičevo imenovanje izpred več kot enega leta, kasneje pa objavili razpis za direktorja NPU, a je Muženič na sodišču dosegel zaustavitev. S to novelo boste lahko ta razpis odpravili in gospo Grah Lazar imenovali za vodjo s polni mandatom. Glede na omenjeni nadzor nad delom NPU se sploh ne čudim, da s to novelo nesorazmerno širite pooblastila nadzornikov nad delom policije, saj ste pred tem poskrbeli za kadrovske menjave v sektorju za notranje preiskave in integriteto, ki deluje v sklopu Službe generalnega direktorja policije. V bistvu ste že včeraj na tiskovni konferenci sami povedali, da se boste zaradi izsledkov nadzora zavzeli za kadrovske prevetritve NPU. Najbrž ni odveč opozoriti, da sta zaradi pritiskov pred kratkim Sektor za notranje preiskave in integriteto zapustila dolgoletni vodja in njegov naslednik. Z vami se lahko strinjamo, da so razmere v policiji daleč od idealnih, pa ne zaradi slabega zakona, temveč zaradi vašega poseganja v njeno delovanje in vodenja generalnega direktorja policije Olaja vašega izbranca, ki je vodenje prevzel z mesta državnega sekretarja. Najboljši indikator tega dejstva pa je kadrovska fluktuacija na najvišjih vodstvenih mestih, tako mesto direktorja kot tudi njegovih namestnikov in pa številne menjave na mestih policijskih uprav in kadrovske poteze v službi generalnega direktorja policije, pri katerih je glavni kriterij lojalnost. Da se bo vaš kadrovski strankarski vrtiljak za najvišja mesta v policiji lahko vrtel z višjo hitrostjo, pa ste poskrbeli z novima 49.a in 49.b členom, s katerima se določajo postopek pridobitve položaja na delovnih mestih vodje organizacijske enote prve ravni generalne policijske uprave, direktorja policijske uprave in načelnika policijske postaje z začasno premestitvijo za obdobje 5 let ter razlogi za prenehanje položaja. Gospoda Olaja zaradi slabega vodenja in dopuščanja politizacije policije zapuščata kar oba namestnika, pri čemer je eden od njiju na svoji funkciji zdržal komaj tri mesece. Med ključnimi razlogi za njuno nezadovoljstvo naj bi bil nadzor nad delom ljubljanske policijske uprave na alternativni proslavi. Nasprotovala pa naj bi tudi nekaterim spremembam zakona, ki ga danes obravnavamo. Tudi anketa o zadovoljstvu z delom policije je prinesla porazne rezultate. Da slovenski policiji ne zaupa, je odgovorila kar polovica tistih, ki so izpolnili spletni vprašalnik. To se v zgodovini slovenske policije še ni zgodilo. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev se zavedamo, da vsebuje predlagana novela tudi nekatere dobre rešitve, predvsem tisti, ki se ne dotika organizacije dela policije. Slednje bi bili pripravljeni podpreti, vendarle če bi jih predlagali v ločeni noveli. Tako pa ste uporabili preverjeno taktiko te vlade, da se v novelo vključijo še potaknjenci, ki ne uživajo podpore niti v vrstah policije. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev omenjenih predlaganih rešitev ne moremo podpreti. To pa zato, ker vemo, da jih boste kot SDS-ov minister za notranje zadeve uporabili, da boste neprestano sejali dvom delovanja policije in nekatere izmed njih žalili, vršili zamenjave preko noči, ne glede na strokovnost, odstranjevali neposlušne, nastavljali sebi [[…]]
Kolegica Sluga, čas se je že pred časom iztekel.
[[…]]oziroma SDS lojalne in še bi lahko naštevali.
Hvala lepa. Preden dam besedo še Dušanu Šiško, ki bo predstavil še zadnje stališče, in sicer stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, bom naštel še nekaj tistih prvih, ki so prijavljeni. Najprej Primože Siter, Janja Sluga, Rudi Medved, Predrag Baković. Kolega Šiško, izvolite, imate besedo.
Spoštovani! Predlog novele naj bi se prvotno obravnaval po skrajšanem postopku. Sedaj imamo pred seboj splošno razpravo, ki upam, da bo konstruktivna. V Slovenski nacionalni stranki si prizadevamo za močno in učinkovito policijo. Policisti morajo imeti pri svojem delu zagotovljeno kakovostno opremo, več pooblastil in primerno plačilo. Na mestu se nam zdi, da se bodo ravno sedaj v času predsedovanja Slovenije Svetu EU izboljšale določene pomanjkljivosti, ki so se pokazale tekom izvajanja zakona v praksi. Policija dela dobro, kljub temu da je še vedno prisotna velika kadrovska podhranjenost na tem področju, zato je pomembno, da se mlade motivira za ta poklic, ki pa ni fizično in tudi ne psihično lahek. Bistvo je, da se stremi k učinkovitejšemu delovanju policije kot enovite celote. Vlada Republike Slovenije je tudi nedavno sklenila, da se v luči zavarovanja državne meje nadomesti odsotnost večjega števila aktivnih policistov, kjer se pomožni policisti za opravljanje nalog pokličejo do konca tega leta. Večja pozornost se bo usmerila v nedovoljene prestope meje s strani nezakonitih migrantov, v varovanje dogodkov ob predsedovanju naše države. Meja mora ostati zaprta za nezakonite prihode migrantov, ki s seboj prinesejo kriminal in bolezni. Ne sme se pa zapreti za slovenske državljane. Nacionalni preiskovalni urad, ki je bil ustanovljen pred dobrimi 11 leti z velikim pompom, bi moral delovati drugače. Od njega pričakujemo, da bi bolj uspešno preiskoval huda kazniva dejanja s področja gospodarske kriminalitete, pranja denarja in delno tudi organizirane kriminalitete. Se spomnite, spoštovani kolegi in kolegice, ministrice Katarine Kresal, kako je prikazovala ta urad kot slovenski FBI? Moje mnenje je, da še ni dosegel napovedanih ciljev o slovenskem FBI. Določa se kup notranjih varnostnih evidenc, ki jih upravlja in vzdržuje policija. Vse to zaradi opravljanja policijskih nalog in zagotavljanja notranje varnosti. Med osebnimi podatki oseb ne bi bil odveč tudi podatek o narodnosti. V Slovenski nacionalni stranki vedno zagovarjamo to, a ostale stranke nam ne želijo prisluhniti. Strinjamo se s predlaganimi dopolnitvami 32. člena, da bi policisti smeli uporabiti policijska pooblastila za varovanje objektov, okolišev objektov in infrastrukture. Na primer v Tacnu, na Gmajnicah, v Gotenici, saj bi šlo za opravljanje nalog policije. S tem bi se jim dodatno izboljšala pravna varnost pri varovanju. Dober predlog je v 33. členu, ki je dokaj socialno naravnan, saj ima tisti posameznik, ki je pomagal policiji v času izvajanja pomoči, pravico do ustrezne oskrbe, ki jo določi vodja policijske enote. Nadalje se z dopolnitvijo 62. člena določa, da lahko zdravstvena komisija že ob prvi obravnavi policista poda oceno, da je slednji zaradi težav z duševnim zdravjem začasno nezmožen izvajati policijska pooblastila, kjer lahko ukrep že prvič traja največ 60 dni. Prav je, da se jim nudi ustrezna strokovna psihološka pomoč, kot je to ustaljena praksa tudi v tujini. V Slovenski nacionalni stranki smo naklonjeni temu, da se ob ponovni zaposlitvi bivših policistov v policiji določa možnost imenovanja v isto stopnjo naziva in uvrsti v isti plačilni razred, v katerega je bil bivši policist uvrščen pred prenehanjem delovnega razmerja. Policisti morajo imeti pri izvajanju svojih nalog popolno podporo svojih nadrejenih, saj bodo s tem na terenu veliko bolj učinkoviti. Noviteta je tudi, da se lahko uslužbencem policije in javnim uslužbencem ministrstva, ki izvajajo podporne naloge za policijo, plača zaradi povečanega obsega dela s posebnimi obremenitvami poveča do 20 % osnove plače. Opazili smo, da gre za vsebinsko primerljivo rešitev, kot je za pripadnike Slovenske vojske določeno v 59. členu Zakona o službi v Slovenski vojski. Menimo, da je za trdo delo potrebno dobiti pošteno plačilo, ki si ga vsekakor zaslužijo, saj delajo za varnost naših državljanov in državljank. Ampak, spoštovani minister, nikakor se ne morem strinjati, da so v času korone tisti, ki niso imeli neposrednega kontakta z državljani, dobili večji dodatek kot policisti na terenu in na mejnih prehodih, ki so se dnevno srečevali s potencialno okuženimi osebami. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Preden dam besedo poslancem, je za besedo zaprosil še minister, Aleš Hojs. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani poslanke, poslanci! Jaz se bom v tem odgovoru na predstavitve poslanskih skupin poskušal osredotočiti na tisto, kar je bilo v vaših razpravah povedano, pa ne drži, ali pa bom posebej poudaril, da se zahvaljujem za tisto, kar ste v svojih razpravah povedali bolj natančno, kot sem jaz imel časa v tistih svojih petih minutah. Tukaj seveda ne bi posebej izpostavljal, ampak razprave, kot so jih poslanec Verbič ali pa poslanec Pavlin, pa tudi predstavnik Desusa, so pravzaprav zelo natančno pokazale, kaj je tisto, kar je v tem zakonu pomembnega spremeniti, kaj je tisto, zaradi česar bodo s spremembo tega zakona policisti na boljšem, predvsem se je precej natančno opredelilo tudi tisto, zakaj se nekatere stvari morajo po moji oceni spremeniti, ker so v zelo veliki meri nedorečene. Če grem kar po vrsti, bi se mogoče najprej odzval na razpravo spoštovanega bivšega ministra iz vrst LMŠ. Začel bom s tem, da je pravzaprav njegov minister bil tisti, ki si je poskušal podrejati policijo. Ne pozabiti, da je minister Poklukar bil dnevno obveščan z vnosi v bazo OKC, dnevno je dobival poročila, kdo, kje, kdaj, po imenih se je v Sloveniji kaj zgodilo, kar je zelo velika možnost za potencialno diskreditacijo kogarkoli. Teh poročil od dneva mojega nastopa sam nisem dobival. Policija se je sama odločila, da tega meni ne bo posredovala. Tudi ko sem izvedel, da je bivši minister to dobival, nisem zahteval, da se to meni pošilja, ker me to ne zanima. Očitno pa je bivši minister bil tisti, ki je želel imeti političen nadzor nad tem, kaj se v policiji dogaja, in nenazadnje bolj kot političen nadzor imel možnost, da bi potencialno diskreditiral vse tiste, ki so bili tam navedeni z imeni in priimki. Bolj škandalozna stvar se mi zdi, se opravičujem gospod Medved, če sem si slučajno narobe zapisal, ker se vas je malo slabo slišalo, ampak če sem vas prav slišal, ste pa izjavili, da je vlada izkoristila nabavo zaščitnih sredstev za financiranje stranke SDS. Upam, da sem narobe slišal. Če sem pa prav slišal, je pa taka izjava po moje škandalozna in si jo lahko privoščite zgolj zato, ker veste, da imate v tem parlamentu imuniteto in da vas za te besede ne moremo ali pa ne bomo mogli tako ali pa drugače odškodninsko pa tudi kazensko preganjati. Kar se tiče avtonomije, o kateri ste govorili oziroma spremembe, to ste poudarjali pravzaprav mnogi, da smo želeli z drugačno rešitvijo statusa NPU avtonomijo temu organu odvzeti, je seveda ravno obratno. Do sedaj je bil direktor NPU tisti, ki je, kot sem že povedal, kot v samopostrežni povedal, katere primere bo obdeloval in katerih primerov ne bo obdeloval, ob tem da je vse ali pa večino svojih uslužbencev nagrajeval z oceno odlično ali pa prav dobro, praktično ni bilo drugačnih ocen na NPU. Kakšni pa so bili pa rezultati tega NPU, smo pravzaprav povedali že v teh dneh večkrat. Izjemno slabi. Nenazadnje se pravzaprav nobenega večjega primera jaz ne spomnim, ki bi ga rešil ali pa sprocesiral NPU, do tega, da bi bil uspešno prestal že prvo stopnjo, uspešno prestal presojo tožilstva, ali se lahko zadeva nadaljuje. Tiste ključne, največje kazenske zadeve so pa tako ali tako reševali kriminalisti s policijskih uprav. Konkretno TEŠ6, recimo, v Celju. Zelo zanimivo je tudi to, da vaša stranka nasprotuje, vsaj tako sem vas razumel – dobro, nasprotuje generalno sprejetju te novelacije – mandatom za direktorje policijskih uprav. To je zelo zanimivo. Kot zanimivost naj povem, da smo imeli v Sloveniji direktorje policijskih uprav, ki so bili na teh mestih tudi po 25 let. Ali pa komandirje policijskih postaj, ki so bili komandirji policijskih postaj tudi po 15 let. Jaz sem se z mnogimi župani pogovarjal o tej zvezi in mnogi župani so me opozorili, da so tako dolge dobe teh funkcij na teh mestih pravzaprav zelo dvorezen meč. To pomeni, da je nekdo v zelo dolgi dobi praktično nezamenljiv. Moramo povedati, da v tem trenutku so ti ljudje praktično nezamenljivi. Lahko se jih zamenja zgolj s tem, da odstopijo sami, da se ugotovi, da so naredili kakšno kaznivo dejanje, ali pa da se jih sporazumno premesti. Seveda pa ta sporazum pomeni, da bo vsak sporazumno s tega mesta odšel zgolj, če bo napredoval, torej da bo imel višjo plačo, večje ugodnosti in tako naprej. Če primerjamo delo v policiji z nečim drugim ali pa z delom v gospodarstvu, seveda ne moremo reči, da je to primerljivo, jasno, da ne. Gre za povsem drug način dela, za drug sistem. Je pa neverjetno, da se bojite ali da ste tako močan nasprotnik tega, da bi se tudi direktorji policijskih uprav in pa komandirji prijavljali na razpis, torej samo policisti, samo tisti, ki izpolnjujejo pogoje, samo tisti, ki lahko sploh to mesto zasedejo, in po dveh mandatih jih lahko v posamezni enoti ponovijo, bili onemogočeni, da znova kandidirajo v svojem lokalnem okolju. Celo predsednika republike imamo, ki ne more imeti več kot dva mandata. Imamo pa direktorje policijskih uprav, ki imajo štirikratne mandate predsednika republike. Ali pa imamo komandirje policijskih postaj, ki imajo trikratne mandate predsednika vlad ali pa predsednika republike. Neverjetno, da je sploh pravzaprav lahko misel, da je kaj takega problematičnega. Posebej bi rad izpostavil to, kar ste večkrat navedli, pa je očitno bil ta vaš opomnik slabo pripravljen, da se ne lotevamo kadrovskega vidika policije. Za razliko od vaše vlade, je treba povedati, da smo mi zagotovili dva višja razreda za rezervne policiste, ne vi, vi niste v tem primeru storili nič. Mi smo dvignili plače policistom, kolikor se je v okviru obstoječega sistema dalo. Mi smo zagotovili, da so rezervni policisti plačani tudi v tistem delu kot dodatki, tako kot ostali policisti, ne manj. In nenazadnje smo mi tisti, ki smo dvignili število vpisnih mest na policijsko akademijo za 50 %. V letošnjem letu se prvič po dolgih letih vpisuje v policijsko akademijo 300 novih kandidatov, torej tistih, ki bodo nekoč policisti. Vi od tega niste naredili nič, mi smo pa to naredili. In še odgovor gospodu Bakoviću, sicer bom kasneje prišel še na predstavitev oziroma na stališče glede na stališče stranke SD. To, kar je gospod Baković povedal, tudi ne drži. Govoril je o tem, da je zanimanje med mladimi za policijo vse manjše, da odhajajo. Res je, odhajajo, nekateri odhajajo, nekateri se radi vračajo. Glede na objavljene plače ste lahko videli, da plače policistov vendarle niso tako nizke, kljub temu da so v tem času imeli covid dodatke. Ampak čisto bi rekel eksemplarična številka, torej za 300 razpisanih mest v policijski akademiji se je letos prijavilo več kot 800 kandidatov. Skoraj trikrat toliko, kot je razpisanih mest, se je prijavilo kandidatov za vpis v policijsko akademijo. Torej nikakor ne drži, da bi bil ta poklic nezanimiv. Za razliko od stranke SD, ki je povedala, da policiste cenijo in spoštujejo, moram reči, da mi to počnemo ravno tako, poleg tega jim pa omogočamo še odlično materialno osnovo, izboljšanje plač, zagotovitev ustreznih pogojev za delo in nenazadnje, če naštejem samo nekaj tistih zadnjih zadev, ki smo jih znotraj policije naredili, smo tik pred podpisom nabave za nov policijski helikopter, torej poenotenje policijske flote. S strani vlade sem dobil pooblastilo, da v naslednjem tednu podpišem sporazum z DSU, kjer bomo rešili v naslednjih treh letih prostorsko problematiko, tako Policijske uprave Ljubljana, izselili Štefanovo, izselili policijo iz stavbe, kjer domujejo trije različni državni organi, to stavbo pa varuje − zamislite si − glavno stavbo policije v Sloveniji varuje privatna varnostna služba. Za moje pojme, ko sem to videl, ko sem tja prišel, nepojmljivo. V stavbi pa domuje tudi privatni ponudnik hitre prehrane, kamor lahko pridejo vsi, študentje iz okoliških študentskih blokov, zaposleni v drugih podjetjih in tako naprej. Saj ko to predstaviš tujim kolegom, se pravzaprav držijo za glavo. Ne bi rekel, kar je bilo nekako rečeno v tem smislu, da je sindikalni sporazum nekorekten. Daleč od tega. Mi smo se s sindikati pogovarjali zelo korektno. Tudi smo prišli po moji oceni do zelo ustreznih rešitev. Je pa seveda jasno, in to bom vedno povedal, da tisti, ki bodo glasovali proti temu zakonu, so tudi nasprotniki tega sindikalnega sporazuma. Če ta zakon ne bo ugledal zelene luči, bodo policisti na žalost tudi ob tistih 20 %, do katerih so po moje upravičeni, ki jih ta zakon definira. In bomo zopet priča policijski stavki. Sicer verjamem, da do tega ne bo prišlo, ampak vendarle je treba biti tukaj dovolj jasen in tudi slovenski javnosti dovoliti jasno povedati, kaj pomeni, če ne glasujete za ta zakon. Kar se tiče razprave poslanke Sukič, torej Poslanske skupine Levica, moram reči, da je v četrtini svojega nastopa večkrat izrazito poudarila, da jaz ničesar ne razumem in tako naprej. Tako da moram reči, da jaz njene razprave tudi nisem razumel, torej očitno ima prav, da nič ne razumem. Tako da njenega nastopa niti ne bom komentiral. Kar se tiče stranke SAB, bi pa rad povedal, glede na to da je gospod večkrat govoril oziroma tudi nekateri so govorili vezano na razmerje med tožilstvom in policijo, pa glede na to, da je v tej poslanski skupini tudi pravnica, katere razprave sam cenim, ker se mi zdijo, da so zmeraj zelo korektne, pa bi rad tole stvar zelo jasno povedal. Po obstoječi zakonodaji je v trenutku, ko je policist obvestil tožilstvo, tako je pisalo v našem zakonu, v Zakonu o organiziranosti in delu policije, usmerjanje predkazenskega postopka prevzel tožilec. Jaz mislim, da smo imeli štiri ali pet sestankov s tožilstvom, kjer smo razpravljali o tem, na kakšen način tožilec pravzaprav to prevzame, kje je to evidentirano, kako se to beleži, kako naj policist ve, da je to prevzel, in je, mislim, da je ona vrhovna državna tožilka, če se ne motim, predsednica društva tožilcev, tako nekako, ne vem točno, kako se društvo imenuje, gre pa za gospo Klinetovo, jasno povedala, da njih Zakon o organiziranosti in delu policije ne zavezuje in da nikakor ne drži, da oni prevzamejo vsak primer v trenutku, ko so bili o primeru obveščeni. To je bila za mene ali za naše kolege rdeča luč. In zgolj na podlagi tega sestanka, ki se je zgodil pred spremembo uredbe, o kateri ste govorili, smo spremenili uredbo in smo jasno napisali, da se bo tožilec izjasnil, ali je prevzel usmerjanje ali ni prevzel usmerjanje. Ne moremo namreč biti v situaciji, ko policist pokliče, zakonsko naj bi zadevo prevzel tožilec, tožilka pa govori, da ta obveza za njo ne velja, ampak da za njo velja ZKP in da bo ona sama povedala, kdaj bo zadevo prevzela ali je ne prevzela. S to novelo zakona želimo narediti samo to, da se bo ta dvoumnost ali pa, bolje rečeno, ne dvoumnost, to neskladje med ZKP in Zakonom o organiziranosti in delu policije razčistilo in da se bo jasno vedelo, kdaj tožilec zadevo prevzame. Nikakor pa s tem zakonom, kar je bilo večkrat rečeno, ne dopuščamo ali pa ne dovoljujemo kateremu koli notranjemu ministru, da bi usmerjal preiskavo, da bi to preiskavo on nadziral, da bi vpogledoval v katero koli preiskavo. Torej nič od tega ne drži, kar je bilo kasneje večkrat povedano. Naj dodam še besedo ali dve o razpravi, ki jo je imela gospa Janja Sluga. Moram reči, da visoko cenim delo, torej ravno obratno, kot je namigovala, visoko cenim delo tako predhodnika dr. Gorenaka kot predhodnice dr. Vesne Györkös. Mislim, da je pravzaprav Vesna Györkös bila ena tistih, ki je v prejšnjem mandatu želela s spremembami nekatere zakonodaje, posebej Zakona o migracijah in Zakona o tujcih in azilu, postaviti prave temelje, iti v pravo smer. Na žalost ji v tisti koaliciji, kljub temu da je bila stranka SMC tam izjemno močna, njenih idej ni uspelo spraviti pod streho. Mi smo v sprejetih teh dveh zakonih, ki sta pač luč sveta zagledala že pred časom, pravzaprav uporabili vse tiste njene ideje, z nekaj dopolnitvami, in oba zakona uspešno spravili pod streho. Verjetno gospa Vesna ni imela časa, da bi se lotila še tega zakona in nikakor ne držijo navedbe, da bi sam osebno ali pa kdorkoli v policiji želel diskreditirati njeno delo ali pa bi ga s tem, ker smo ta zakon predlagali v obravnavo zdaj, kazal s prstom na njo, češ, da kakšne od stvari ni izvedla dobro. Ena zelo zanimiva stvar, mislim, da sta jo izpostavila gospod Medved pa, če se ne motim, tudi gospod Baković pa tudi predstavnik SAB, je ta politična neodvisnost policistov. Zelo zanimivo je, da se zdaj kar naenkrat izkazuje iz vaših razprav, da policija bi vendarle rada bila politično aktivna. Večkrat ste povedali, da je treba pustiti policistom, da delujejo v lokalnem okolju. Zdaj bom čisto plastično povedal, kako ta zadeva zgleda, pa da ne bo pomote, ne gre za to, da policisti delujejo ali pa da bi želeli delovati samo v okviru levih strank. Imamo primere, ki so mi jih predstavili sindikalisti. Policist na lokalni ravni, glede na to, da ne more biti v politični stranki, ni v politični stranki, kandidira pa na listi politične stranke. Ko sem jaz tak primer prikazal sindikalistom in povedal: »Poglejte, to je nesprejemljivo, primer v tej in tej občini, gospod ta in ta, policist, kandidira na listi stranke SD, se vam zdi to primerno?« Moram reči, da sem dobil fantastičen odgovor. »Ja, res je, kandidira na listi stranke, ampak veste, oprostite, minister, ta isti gospod je pred osmimi ali pa dvanajstimi leti v isti občini kandidiral pa na listi stranke SDS.« Torej, še hujše. Ne kandidirajo na listi stranke, ampak kandidirajo na neodvisnih listah, seveda so vsi neodvisni, so neprofesionalni podžupani, morda je tudi kje kakšen profesionalen. Zato se mi zdi dikcija, ki smo jo v zakon vstavili, da je ta popolna depolitizacija policije nujna tudi na lokalnem nivoju, še kako potrebna. Vzpostavljale so se dileme, ali je to protiustavno. Po moji oceni nikakor ne. Vsak od policistov ima pravico, da kandidira, lahko postane podžupan, lahko postane mestni svetnik ali pa občinski svetnik, samo v tem primeru pač ne more biti več policist. Sam si bo izbral pot, ali želi delati v politiki ali želi delati v policiji. S tem smo zgolj dodatno zaostrili pogoje in na nek način tudi na nižjih, na lokalnih nivojih poskušali depolitizirati policijo. najbolj eksemplaričen primer politizacije policije je po moje bivši šef KRIM policije, kar je bil dolga leta, če se ne motim, ga je nastavila celo desna opcija kot visokega strokovnjaka. Na žalost so bili njegovi rezultati v času njegovega vodenja kriminalistične policije katastrofalni. Takoj po tem, ko se je pa upokojil, je pa, glej ga zlomka, kandidiral na listi SD in danes je eden od pomembnih županov slovenskih občin liste SD, kandidira kot kandidat na evropskih listah, slika se s Tanjo Fajon, ampak v času, ko je bil pa v policiji, je bil pa visoki strokovnjak vodja vseh kriminalistov v Sloveniji. Zakaj se je v tistih letih naredilo tako malo pri preiskavah gospodarskega kriminala, si lahko odgovori pravzaprav vsak sam. Mogoče bi povedal še besedo glede NPU. V nadzoru so bile nedvoumno ugotovljene hude nepravilnosti. V tem nadzoru so bile ugotovljene nepravilnosti, kot so kršenje človekovih pravic pri pridržanih, neustrezna uporaba zaseženih predmetov, iztekanje informacij do novinarskih hiš ali pa še kam drugam. Seveda je težko odgovoriti na vprašanje, ali smo ugotovili, da je nekdo politično motivirano delal. Če je v predalu vodje preiskave osnutek ovadbe za tožilstvo ležal 8 mesecev, v tisti ovadbi pa so bili gospodarstveniki blizu levice, pa se to iz predala ni vzelo, ne zaključilo, ne naprej dalo, po domače povedano, boste morali koga drugega prepričati, da to ni politično motivirano. Seveda pa vsak nadzor ne more ugotoviti, ker se to ne da s strokovnimi prijemi ugotoviti, da je nekdo v takem primeru politično motiviran. So pa to primeri, ki kažejo, da so se uporabljala dvojna merila. Sedaj še pojasnilo, vezano na zamenjave v sektorjih za notranje preiskave. Minister nima nobenih pristojnosti kogarkoli in kjerkoli v policiji zamenjati. Sektor notranjih nadzorov v policiji je pod domeno generalnega direktorja policije. On je tisti, ki se odloča o zamenjavah znotraj policije. Sam pa moram povedati, da na področju Direktorata za policijo in druge varnostne naloge, torej direktorata, ki je znotraj ministrstva zadolžen za nadzor policije, v času mojega mandata ni bil zamenjan niti en človek, celo direktor je ostal isti kot prej. Če ne motim je bil prej celo vede, v času našega mandata smo ga imenovali za direktorja. Edina kadrovska sprememba, ki je bila takrat tukaj v tem direktoratu narejena, je bila ta, da smo dodatno okrepili z enim ali pa z dvema človekoma njegovo službo, zato da se bo ta nadzor, če potreben, na policiji bolj intenzivno in v korist policije in državljanov izvajal. Čisto na koncu še odgovor gospodu Šišku. Jaz moram reči, da ne vem, kje bi policisti na mejnih prehodih oziroma na operativni ravni dobili večje dodatke kot tisti v pisarnah. Ravno obratno. Mi smo, preden smo začeli deliti covid dodatke, s kadrovsko službo večkrat sedeli, sam sem bil tisti, ki sem nekako predlagal razdelitev dodatkov. Osnovno merilo razdelitve dodatkov je bilo točno to, da je tisti, ki je v neposrednem stiku potencialno najbolj ogrožen, torej tisti, ki je na terenu, ki je v neposrednih stikih z ljudmi, ki pomaga vsem in tako naprej, dobi največji dodatek. Ti so imeli dodatek, drži, mislim da je bil ta dodatek 85 % plače za ure, ki so jih preživeli na terenu. Potem so pa bili ti dodatki, glede na to, kje je kdo delal, tisti v pisarnah, mislim da so imeli zgolj za tiste ure, ko so bili potencialno v stikih z okuženimi, mislim da je bil tisti dodatek pa 45 % ali nekaj takega, torej precej velika razlika. Kar se tiče upokojenih policistov oziroma rezervne policije, je treba povedati, da vse rešitve za njihovo delo gotovo v zakonu niso še ustrezne. Vsakič se kaj pozabi. Sam sem v preteklem tednu obiskal Gruškovje, ko sem tam s komandirjem govoril, zakaj jim ne pomagajo rezervni policisti pri kontroli prometa, torej da bi rezervni policisti gledali osebne izkaznice, covid potrdila tistim, ki prehajajo čez mejo, mi je komandir povedal, da to pa rezervni policisti ne morejo, ne smejo. In ko sem vprašal, zakaj ne, je rekel, da se je policija odločila, da oni teh pooblastil ne smejo imeti. Sam se sprašujem, torej nekdo, ki je v policiji bil 30 let, potem se je pa upokojil, potem smo ga vzeli kot rezervnega policista in on včeraj, ko ni bil v pokoju, je to lahko gledal, danes, ko pa je v pokoju, pa tega ne sme več gledati. Gotovo je v notranjih organizacijskih predpisih policije še vrsta nejasnosti, vrsta pomanjkljivosti, ampak te bomo reševali ali pa bo policija morala rešiti na drugih nivojih. Mi smo znotraj tega zakona seveda poskušali kar v največji meri izboljšati pogoje tako rezervnim policistom, rednim policistom in vsem, ki so na Ministrstvu za notranje zadeve v direktoratu, ki izvaja nadzor policije, zadolženi za njihov nadzor. Ljudje, ki so najbolj izkušeni, ki so iz policije, ki so v policiji naredili zelo pomembno in veliko kariero, niso pripravljeni priti na Ministrstvo za notranje zadeve in v zaključku svoje kariere delati nadzor nad svojimi kolegi, ker so v tem primeru ob precejšnji del zaslužka, ob vplačilo v drugi steber pokojninskega sistema in še nekaj dodatnih primanjkljajev, zato se mi je zdelo prav, da znotraj tega zakona uredimo tudi to, da tisti, ki bodo to počeli, ostanejo na plačnih razredih oziroma na tistih dodatkih, ki so jih imeli tudi znotraj policije. Hvala.
Hvala lepa. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima Primož Siter, ki ga ni. Naslednji je na vrsti Rudi Medved, za njim pa bo dobil besedo Predrag Baković. Kolega Medved, izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Bom poskušal iti po vrsti, tako kot me je nagovoril minister v svojem odzivu. Takoj je očital, kako je minister Poklukar politiziral, si podrejal policijo in zavrtel tisto priljubljeno staro ploščo, ki jo je že ničkolikokrat, kako je minister Poklukar prejemal ta poročila operativno-komunikacijskih centrov, ki so popolnoma nezanimiva za branja. To je bil avtomatizem, to smo razčiščevali že ne vem kolikokrat, ampak minister to še kar suče. To je bil avtomatizem, ki je trajal dolga leta. Jaz sem ministra Poklukarja, potem ko ste vi večkrat to očitali in je vaša priljubljena tema, vprašal in je rekel, da tega sploh ni bral. Ja, saj je popolnoma nezanimivo. Je pa čudno, to bi se pa vi morali vprašati, kako to, da je pa policija vam to odrezala, samovoljno ali na kak način se je potem odločila, da ravno vam, če je to prej ne vem koliko let teklo kot nek avtomatizem, da je ravno vam pa to odrezala. Ampak to je stara plošča in mislim, da se že počasi zatika. Saj poznamo vinilke tisti malo starejši. Ta se je zataknila vam. Ko ste nadaljevali – vi pa res hitro sklepate, saj sem jo še dobro odnesel, da ste tisto, kar ste si izmislili, da sem rekel, označili kot škandalozno. Lahko bi bil deležen kakšne hujše opazke. Ampak ste si to popolnoma izmislili, pa se me je zelo dobro slišalo. Jaz sem prepričan, da se me je dobro slišalo. Seveda nisem tega rekel. Ja, seveda nisem tega rekel. Boste si pogledali magnetogram pa boste videli, kaj sem rekel. Tega seveda nisem, nisem tega nikoli in tudi danes za to govornico ne. Ste pa tako, kot ste hitri, ste že kar posredno grozili, da me lahko zadene kakšna sankcija, ker sem to rekel, ker ste morda vi to slišali. No, dobro, samo škandalozno, to sem jo še dobro odnesel. Pravite, da avtonomija NPU ni odvzeta. Seveda mu je odvzeta na način, na kakršnega je zakonsko deloval. Dokler je lahko deloval, je bilo ključno, ključno, da se je NPU loteval zadev ne pod pritiskom, ne vem, ali ministra ali direktorja policije ali kogarkoli, ampak zadev, ki so bile v tistem trenutku potrebne obravnave. Pravite, da je bila to samopostrežba. Jaz ne vem, ko se tako slikovito izražate, se pravi, da zdaj iz samopostrežnega prehajate spet nazaj na pultni sistem. Ampak kdo bo zdaj tam za onim pultom na drugi strani, ki bo NPU delil zadeve, ki jih naj preiskuje, in jih tudi ustrezno presortiral? Seveda tudi ustrezno presortiral. Toliko o samopostrežbi. To sem se že včeraj v avtu, ko sem se peljal in slišal to slikovito primerjavo, nasmejal. Saj primerjave imate včasih pravzaprav duhovite, samo sama zadeva okoli NPU ni tako smešna in na način, na kakršnega zdaj zaključujete to zgodbo, seveda NPU kot takega ni več. NPU enostavno po tem zakoni ni več. Pravite, da ni nič rešil. Ja, kako bo pa rešil, v zadnjem letu in pol ste tako ali tako kriminaliste po vrsti umikali iz NPU in so se tisti, ki so se ukvarjali s preiskavami, da ne boste spet kaj narobe slišali, s preiskavami nakupov zaščitne opreme in medicinske opreme, so se nenadoma znašli tisti, ki so vodili to preiskavo, v nekih delovnih skupinah za šengen pa v glavnem za zaostanke, precej jih je tudi v Tacnu v pisarnah s fikusom. Saj je pravzaprav težko NPU kaj storil, če ste ga najprej večkratno obglavili, potem pa še pobrali kriminaliste in jih poslali v pisarne s fikusi. Kako naj potem NPU sploh kaj stori? Nič se ne bojimo za direktorje policijskih uprav, kot pravite. Jaz verjamem, da je notranji ustroj na policiji takšen, da ni nobene potrebe, da je nekdo 15 let nekje, ker sistem deluje tako, da ni nihče nenadomestljiv. Je pa res, da s temi mandati jih ustrezno prikleneš in so ustrezno poslušni, ker se bodo pač bali za naslednji petletni mandat. To je bil pomislek. Ne pa, da se mi zdaj bojimo za usodo komandirjev policijskih postaj ali pa za usodo direktorjev policijskih uprav. Je pa res, da imam sam izkušnje s kakšnim komandirjem policijske postaje, ki je morda tudi že več let, pa nič ne škodi in odlično deluje ta policijska postaja, pa je ta komandir tam že kar dolga leta, pa deluje, deluje. In nič ga ni strah za eksistenco, ampak preprosto dela. A propos temu, sem prej slišal poslanca Grimsa, kako boste vrnili lokalnemu nivoju policijo. Policija je že na lokalnem nivoju in verjemite, da policijske postaje na lokalnem nivoju funkcionirajo odlično, povezane z vsemi potrebnimi subjekti na lokalnem nivoju in predvsem v pomoč ljudem. Tako da policija je že tam, jaz ne vidim v tem zakonu, da jo boste na kakršenkoli način tja vračali. Od nekdaj je tam. Kar zadeva kadrovsko sestavo celotne policije, sem vam jaz samo povedal, spoštovani minister, in to sem slišal, da so policisti iz te rezervne sestave mizerno plačani, mizerno plačani brez vsakršnih dodatkov. Če je v zadnjem obdobju situacija kaj drugačna, me lahko tudi demantirate, ampak nobenih dodatkov, štiri evre na uro, z delom tudi po deset, dvanajst ur. Dva razreda, ki sta šla policistom, če tako rečemo gor, sta padla, kot veste, iz dogovora o plačah v plačnem sistemu v javnem sektorju in sta pač padla v vaš mandat, ker je bil ta dogovor z odlogom. Seveda je bilo tako, saj veste, da je bilo. Poleg tega ste pa pozabili na šengenski dodatek, ki so ga dobili policisti in se je na koncu malo razvodenel, ker kolikor sem jaz izvedel, je potem ta šengenski dodatek šel tudi mnogim po pisarnah, ki s šengnom niso imeli nikoli nič. Praktično je bil ta šengenski dodatek v tistem trenutku dvig plače v policiji, nanj ste potem pozabili in ga naknadno policiji tudi odobrili. To je čisto sprevračanje, da bi se mi, ki govorimo o preprečevanju politizacije policije, da bi se pa zdaj LMŠ nenadoma zavzemal to, da na lokalnem nivoju smo pa za politizacijo policistov. Jaz sem opozoril na en pomislek, s katerim se boste verjetno srečali tudi sami, ko bo ta zakon, če bo, sem pravzaprav prepričan, da v takšni obliki ne bo, se boste srečali s tem, ker bo slej ko prej na Ustavnem sodišču, ker takšna rigorozna prepoved delovanja v nekem družbenem okolju je ustavno sporna. Ne govorim o mestnih svetnikih, ne govorim o tem prikritem kandidiranju na nekih listah. Kot je dikcija v tem zakonu, ti ljudje ne morejo biti člani svetov javnih zavodov ali člani nadzornega odbora občin ali podobno, kar nima nobene zveze s politiko, je pa nek angažma v lokalnem okolju. O tem govorim. Kot sem jaz to videl, je pravzaprav to popolna prepoved vsega. Potisnjeni so v nek vakuum, kot da ne živijo v nekem olju. To je bilo moja kritika oziroma opozorilo. Minister, jaz se bom odzval še na to, kar ste sicer obrazlagali, ampak prepričali me pa še kar niste. Zdaj na koncu je prišlo pravzaprav do neke banalne situacije, da vam je ena tožilka rekla, da oni pa začnejo usmerjati postopek takrat, kot oni mislijo, in to je bil za vas tak alarm, da ste morali spreminjati ta 4. člen, ki je zelo jasen. Pa saj je tudi v uredbi iz leta 2010 silno jasno napisano, kakšen je odnos med policijo in tožilcem. Napisani so notri celo tudi ti časovni roki. Je pa res, da vsepovsod piše takoj, tožilec je obveščen takoj, ko policija zazna sum kaznivega dejanja. Tožilec prevzame zadevo takoj − in potem ste imeli navedeno − ali pa pisno odgovori v petih dneh. Po petih dneh se pa smatra, če ni odreagiral nič, da ni prevzel. Tako to mi tolmačimo, jaz ne vem, kako vam je tožilka to razložila. Mi ne moremo drugače brati črtanja drugega stavka osmega odstavka 4. člena kot v povezavi s petim odstavkom. Cel člen govori sicer o pristojnostih ministra oziroma usmeritvah ministra v zvezi z delom policije, peti odstavek pravi, »posamične usmeritve se nanašajo na izvedbo posameznih nalog in ukrepov policije, kadar je potrebno takojšnje ukrepanje za odpravo pomanjkljivosti«. Je zelo jasen. In če ga berete v celoti, je tudi osmi odstavek tega četrtega člena zelo jasen, zato vam mi očitamo, da za tem črtanjem ni dobrih namenom, ker tukaj pa piše, »pristojnosti ministra iz petega odstavka«, ki sem jih navedel,« tega člena ne veljajo za policijske postopke, katerih usmerjanje je na podlagi zakona, ki ureja kazenski postopek, prevzel pristojni državni tožilec«. Tu vi naredite piko in črtate to, kar piše, «ne glede na zakon, ki ureja kazenski postopek, se šteje, da je državni tožilec prevzel usmerjanje dela policije v predkazenskem postopku od trenutka, ko je bil obveščen o kaznivem dejanju«. To piše v zakonu in jaz ne vem, od kod je zdaj silna nejasnost, da se kar naprej zamenjuje v praksi, kaj je obveščanje in kaj usmerjanje. Jaz ne vem, kdo zdaj to tako neverjetno trpi in nenehno to zamenjuje, če je pa tako jasno napisano. Vi pa potem v ta postopek ob tem, ko so seveda te vlade polna usta debirokratizacije, ravno zabijate nek birokratski klin, da bo zdaj najprej policist pisal pa bo potem to tožilec bral, pa tožilec pisal, pa bo policist bral, čeprav je v uredbi zelo jasno vse napisano, da zadeve tečejo ustno, kdaj pa pisno, tudi jasno piše. Zato je ta utemeljen sum, da to niso čisti nameni, ampak da gre za načrtno utiranje poti za vplivanje na predkazenski postopek s strani politike prek vodstva policije. Zakaj? Ker je vmes ta prazen prostor, ko tožilec še ni prevzel, pa se ne ve, če bo prevzel. Tukaj pa pridejo potem do izraza te zadeve iz petega odstavka,« posamične usmeritve se nanašajo na izvedbo posameznih nalog in ukrepov policije, kadar je potrebno takojšnje ukrepanje za odpravo pomanjkljivosti«. Seveda bo politika prek različnih vodstvenih funkcij v sami policiji presodila, da zdaj je pa treba takojšnje ukrepanje za odpravo pomanjkljivosti v tem praznem prostoru, ko se še ne ve, ali je tožilec prevzel ali bo ali ni prevzel. Takrat pa nastopi ta peti odstavek in zato je ta drugi stavek osmega odstavka tako moteč, da ga je bilo treba črtati. To nismo ugotovili samo v LMŠ, saj smo že danes tukaj slišali iz več poslanskih skupin, da črtanje tega stavka vidijo enako, nič drugega kot tendenco vplivanja na predkazenske postopke oziroma usmerjanja, ker bo minister imel pravzaprav celo zakonsko podlago za to, saj peti odstavek 4. člena je pa ostal, ki daje zakonsko podlago za to. Težko nas prepričate, minister, da pa tako narobe beremo to, če enako berejo tudi tožilci, ki so tudi ostro nastopili proti tej zakonski določbi. Razen tiste tožilke, s katero ste govorili, po tistem pogovoru vam je pa zazvonil tak hud alarm. Podpiram marsikaj v tem zakonu. Jaz moram reči, da marsikaj podpiram v tem zakonu, ko govorimo o tem, da se izboljšuje položaj policistov, ampak ravno na teh ključnih točkah ste žal pogrnili in jih spet vrnili, da je celoten zakon potem talec teh [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil minister Aleš Hojs. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Glejte, spoštovani gospod poslanec Medved. Jaz bi se samo tega drugega dela dotaknil, zato da bi probal še enkrat to bolj natančno pojasniti. Jaz zdaj ne vem, verjetno si predstavljate, da pomanjkljivosti v policijskih postopkih ne ugotavlja minister. Tega ne ugotavlja minister. Napake v policijskih postopkih ugotavljajo za to pristojne službe, organizirane v direktoratu. Za ugotovitev teh napak je v vsakem primeru potreben nek čas. Ne pride nadzornik iz direktorata policije pa reče, da to pa to pa to si narobe naredil, ampak cel primer pogleda, ugotovi, kako se je vodil, kako so zabeležke, kaj je bilo prav narejeno in kaj ne. En tipičen primer bom povedal. Saj sem ga enkrat že tu omenjal, mislim, da sem ga gospodu Bakoviću takrat povedal. Ta nesrečna utopitev tega dečka v Soči. Mislim, da je bilo lansko leto. Takrat ste mi očitali, da se ne smem vtikati v predkazenske postopke. Jaz sem v tistem trenutku, ko sem za ta nesrečen primer zvedel, naročil direktoratu, da naredi nad postopki policije nadzor. Ta nadzor je trajal, jaz ne vem koliko, bo verjetno kolega direktor lahko povedal. V tem postopku, v odprtem postopku so bile ugotovljene nepravilnosti, nepravilnosti v postopkih policije. Te nepravilnosti sem jaz z novimi usmeritvami policije, ki niso vezane samo na ta konkreten primer, ampak generalno na take primere, poskušal z usmeritvami v bodoče odpraviti. Jaz ne razumem tega, kako nočete razumeti. Policist pokliče tožilca, da se je zgodilo to pa to, po našem zakonu je od tega trenutka naprej za vodenje tega predkazenskega postopka zadolžen oziroma zakonsko določen tožilec. Potem se pa v tem postopku naslednje leto in pol ne zgodi nič. Nič se ne zgodi. Tožilec ne da nobene usmeritve, nobenega ne pokliče. Policist ni nič zapisal. Po enem letu pa pol, ko to pogledamo, nihče več ne ve, kdo je zdaj tisti, ki je tukaj sploh kaj naredil. In ne drži to, kar vi pravite, da se je to naredilo zaradi tega, da bi hoteli karkoli prevzemati od tožilstva. Ravno obratno. Naredilo se je zato, ker se je na konkretnih primerih izkazalo, prvič, da kljub obvestilom tožilstev nihče v naslednjih korakih ni naredil nič, ni zapisal, ni uradnih zaznamkov, nihče ne ve, kaj je tožilec povedal, tožilec ni ničesar poslal. Zato je po moje edina možna rešitev ta, kot smo jo v tem zakonu predvideli. Policist obvesti tožilstvo, tako kot ga je do sedaj obvestil. Da ga je obvestil, mora narediti uradne zaznamke oziroma o tem tudi pisno obvestiti tožilca. Tožilec je pa to stvar prevzel, če pisno pove, da je to prevzel. Pa ni treba povedati sem prevzel. Pove naj, kaj naj naredi policist v naslednji fazi preiskave, da je treba narediti še to pa to. Ne pa, da policist tožilca obvesti, leto in pol se nič ne zgodi in na koncu vemo, da je tožilec to usmerjal, stvar pa stoji tam, kjer je bila pred letom in pol. Nobenega drugega razloga ni bilo kot ravno ta, da se razmeji odgovornost, da se ve, kaj dela tožilec, kaj dela policist, da ostajajo sledi tako na tožilski kot na policijski strani. In to, kar pravite, da je rdeča luč zasvetila po tem, ko je gospa Mirjam Kline povedala, da za njih ta dikcija o policijskem zakonu nikakor ne drži, da oni delajo po ZKP in da oni povedo, katero stvar bodo prevzeli in usmerjali, je ta njena izjava bila samo še triger, torej končni sprožilec, da smo se odločili, da je treba to spremeniti. To, da se pa v primerih nič ne zgodi, se je pa ugotavljalo skozi nadzore. Sedaj jaz ne bom ciničen ali pa ne vem kaj, pa bi rekel, ker se jim ne ljubi delati, ne morejo povedati, da so to prevzeli. Je pa gospa govorila v tej smeri. To pa moram povedati tukaj javno. Povedala je, koliko imajo obravnav, koliko so obremenjeni, kako oni tega ne morejo, kako jih je sto premalo. Kaj si pa sedaj mislimo, da bodo oni še povedali, da so to prevzeli! In to je bil edini razlog. Kar se pa tiče tistega prvega dela, kot sem že na začetku povedal, če sem vas narobe razumel, se vam opravičujem, bom pa pogledal magnetogram in bom videl, kaj ste pravzaprav povedali, vezano na SDS.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima Predrag Baković, za njim pa bo razpravljala Nataša Sukič. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovani minister! Zanimivo je bilo poslušati odziv na stališča poslanskih skupin. Jaz bi se najprej osredotočil na nekaj teh stvari, ki so bile izpostavljene tako z naše strani kot tudi potem z vaše. Malo me je zbodel očitek v stališču Poslanske skupine SDS kot potem tudi v vašem, da pravzaprav ni bilo nekih odmevnih primerov, ki jih je NPU preiskal. Pa se bom najprej opredelil do NPU. Ja, bili so odmevni primeri. Spoštovani minister, jaz verjamem, da vi to veste. Če ne veste, bi vas spomnil, odkrite preprodaje orožja, ki so se zgodile, odkrite večje količine zaseženih drog, ki so se zgodile, realizacija pripadnikov Kavačkega klana, ki je bila izjemno nevarna, realizacija prostitucije v, mislim, da je Marina, če se ne motim, kjer je bilo protipravno pridobljene premoženjske koristi preko 20 milijonov evrov. In ni korektno, da tako govorite. Ampak to razumem v nekem kontekstu vseskozi vašega javnega nastopanja, ko govorite o tem, kako je v NPU vse narobe, kako je ne vem kaj. Spremljam že dva dni vaše izjave glede nadzora, ki je bil opravljen na NPU. Potem se mi pojavi iz 12. aprila članek, kjer piše tako: Nadzorniki v reviziji kriminalističnih preiskav na NPU, ki jo je lani odredil minister za notranje zadeve, niso ugotovili strokovnih napak ali pomanjkljivosti, poročajo mediji. Mislim, da je 24 ur potem pridobil to poročilo, kjer ni bilo nekih večjih nepravilnosti. Sedaj ne vem, ali se je potem to zgodilo vse v tem času, ko ste vi minister ali kako, da je prišlo do teh velikih nepravilnosti, o katerih govorite. Jaz enostavno ne vem. Bi tukaj prosil, da ne govorimo povprek, kako je NPU slab in kako so ljudje slabi. Enostavno so naredili tudi lepe uspehe. Se strinjam, da bi nekatere stvari moral preiskovati NPU, se strinjam s tem. Pa vendarle s to spremembo, ki jo predlagate, da ne bodo več sami odločali, kaj boste prevzeli, niti nimam tako velikih težav, da bo nekdo drug odločal, kaj bo NPU delal. Imam pa velike težave s tem, da bo lahko nekdo drug odloča, česa pa NPU ne bo smel delati. To je tisto. Torej nekdo, ki odloča, kaj bo nekdo delal, bo lahko tudi odločil, česa ne bo delal. Zato ima palica vedno dva konca. Meni so te stvari seveda blizu, morda jih jemljem tudi malo preveč čustveno, glede na to, da sem bil vsa leta pripadnik te službe in zadeve poznam, pa vendarle bi pričakoval majčkeno več. Potem nenazadnje, ko tako veliko govorite o tem NPU, glejte, zopet drug članek, ki se je pojavil: Da bi diskreditiral preiskovalca NPO, si je poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti pomagal s članom kriminalne združbe, ki je balkanskemu mafijskemu kartelu v zahodni Evropi dostavljala orožje. Pri diskreditaciji je sodeloval tudi notranji minister Aleš Hojs, čeprav notranji nadzor v policiji obtožb zoper preiskovalca ni potrdil. Zdaj je sum zavrgla tudi specializirano državno tožilstvo. Jaz sem vam postavil takrat poslansko vprašanje, ali je res, da si je izposodil en policist 6 ali koliko že tisoč evrov od nekoga za navidezen odkup drog, pa ste izjavili, da izpovedbe neposredno oškodovanega potrjujejo resničnost dogodkov. In to so te intence, ki kažejo na to, da vam je NPU trn v peti in resnično dajmo tukaj stvari postaviti na dejstva. Če se usmerim samo na dve strani, nimam toliko časa. Prva je ta, o kateri ste že veliko povedali, gre za to, da se črta določilo, da se šteje, da je državni tožilec prevzel usmerjanje dela policije v predkazenskem postopku od trenutka, ko je bil obveščen o kaznivem dejanju. Umik tega določila v povezavi z uredbo o sodelovanju državnega tožilstva daje več manevrskega prostora notranjemu ministru, ki že zdaj lahko usmerja s pisnimi usmeritvami in navodili, vendar ne v predkazenskih postopkih. To, o čemer ste vi govorili, ne gre za usmerjanje, ampak gre za to, da vi odredite nadzor, ki ga potem določena služba opravi. Tukaj jaz nimam nobenih težav. Ampak zavedati se pa morate, da od trenutka, ko je policija izvedela za kaznivo dejanje, ne glede na to, če se tožilec odloči, da bo ali pa ne bo usmerjal, dela policist po ZKP. 148. člen mu je alfa in omega: prvi odstavek, kjer govori kaj mora, drugi odstavek, katera so ta pooblastila, in nenazadnje sedmi odstavek, v katerem ima tožilec nadzorstveno funkcijo in lahko sprejme pritožbo v treh dneh. In to njega dela za gospodarja postopka. V predlogu zakona pa je v obrazložitvi navedeno, da je ta predlagana sprememba v izogib zamenjavi obveščanja in usmerjanja oziroma napačni predstavi in razlagi, da pristojni tožilec v vseh primerih, ko je bil obveščen o kaznivih dejanjih, vodi usmerjanje dela policije v predkazenskih postopkih. Glejte, to se ne da zamenjati, pa bom povedal, zakaj ne. Ker je usmerjanje v izključni domeni tožilca. Ne more policist usmerjati tožilca, pač pa tožilec usmerja policista. Obveščanje je pa najpogosteje ali pa v 99,9 primerih naloga policije. In tukaj ni zamenjave, ker eno dela eden, drugi dela drugo. Naprej piše, da se odpravlja le situacija, v kateri je bil državni tožilec obveščen o kaznivem dejanju, ni pa prevzel usmerjanja, posledično pa tudi usmerjanje ministra glede na veljavno določbo ni bilo mogoče. Se pravi je intenca, da bi minister v tem primeru usmerjal postopke policista. Jaz ne vem, ali je, z vsem spoštovanjem gospod minister, ali je katerikoli minister, ne vi, bolj strokoven in kompetenten, kakor je policist, ki to obravnava, in lahko bolje oceni, kako se mora voditi določen konkreten postopek v kaznivem dejanju, kot ta policist ali celo tudi bolje kot tožilec. Jaz verjamem, da ne. Jaz sem uporabljal Zakon o kazenskem postopku mnoga leta, pa ne vem vsega. Pa verjamem, da tudi vi ne poznate te policijske zakonodaje tako, da bi si to pravzaprav lahko suvereno, tudi če bi bilo zakonsko določeno in kvalitetno, lahko privoščili. A je to nerodno zapisano, jaz ne vem, ampak v glavnem iz tega izhaja to, da naj bi v primeru, če državni tožilec ne bo prevzel usmerjanja, da ga potem lahko prevzame minister. Še enkrat poudarjam, ja, minister ima vedno možnost odrediti nadzor, ki ga ne opravi sam, ga opravi zato strokovna služba. Razumem tudi tisti primer, ki ste ga izpostavili. Pa vendarle, če piše v obrazložitvi, da nastaja neka praznina v tem, če ni prevzel usmerjanja, posledično pa usmerjanje tudi ministra ni mogoče. Minister ne more usmerjati, ne more usmerjati, ampak to notri piše. Zato se mi zdi to precej problematično. Pa na hitro bom še en del, ki se mi prav tako zdi problematičen. Gre za to, kar ste izjavili, da so nekateri direktorji po 25 let, nekateri komandirji po 15 let. To so zelo redki primeri. Jaz se direktorja policijske uprave ne spomnim, da bi bil 25 let. Lahko da je bil, ampak jaz se ne spomnim. Komandirji so nekje 10 let, eni so pet, odvisni od tega, koliko so pridni, koliko znajo, koliko obvladujejo situacijo. Ampak veste, kaj problematiziram? Komandirji se že zdaj menjajo, niso več kakor 10 let, mogoče kdo. Ampak se že zdaj menjajo brez te regulacije v zakonu. Kaj problematiziram? Problematiziram to, da se bo na presečni datum, če bo ta novela sprejeta, ustvaril pogoj, da bo vsem, tako na nivoju GPU, vodjem organizacijskih enot, direktorjem PU in načelnikom na presečni datum takoj ob veljavi prenehal položaj. To pomeni, da so vsi od takrat naprej samo še začasno tam, dokler ne pridejo novi. Lahko bodo ostali stari, jaz ne vem, kako ste si to zamislili. Ali se vam ne zdi, da katerakoli politika, katerakoli vlada, bodisi leva ali desna, da je to prehudo za njo in prevelika skušnjava, da bi zamenjala, tudi morda ne boste, ampak očitek vam bo vedno letel. Zato problematiziram to, da na presečni datum, ko bo začel veljati, vsem naštetim preneha položaj in so v milosti ali nemilosti subjektivne ocene, ne vas, morda vodje, morda njegovega neposredno nadrejenega, ali bo kandidiral ali ne bo kandidiral. In to problematiziram. Pa še enkrat ponavljam, ni nujno, da je to desna opcija, lahko je leva opcija, skušnjave bodo prevelike. Nekaj časa bi si še pustil, gotovo se boste odzvali, pa verjetno bova še kaj imela. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dobi minister, Aleš Hojs. Izvolite.
Hvala. Ja, seveda se bom odzval, gospod Baković, saj moram reči, da si bil sicer zelo korekten. Je pa dejstvo, da, glejte, jaz si ne znam drugače predstavljati, kakor da naredimo nek presečen datum. Ne moremo reči, v zahodni polovici Slovenije bomo to naredili v naslednjem letu, vzhodni pa, ne vem, v dveh letih. [[oglašanje iz dvorane]] Aja, v petih letih. Okej, ampak tudi če v petih letih naredimo, bo treba začeti postopke delati. Dejstvo pa je, da smo mi tukaj notri napisali, da se začnejo postopki za izbor v treh mesecih po uveljavitvi tega zakona. Jaz si tudi ne predstavljam, glejte, nekdo ki je bil dober komandir ali pa je dober komandir, ni nobenega razloga, da tudi naprej ne bi bil dober komandir. Nobenega razloga ni. Imam pa jaz osebno težave, moram povedati, se mi zdi, da če je nekdo 10 let komandir v neki občini ali na neki policijski postaji, da je to dovolj za tisto lokalno okolje. Če je dober, naj gre drugam in naj bo drugje 10 let komandir. Skušnjave, policija je preresna stvar, da bi lahko bil nekdo kar 20 let, vi sicer ne poznate, jaz jih poznam. Nenazadnje v vaši občini je bil ta primer, če se ne motim, ste iz Kočevja, ko se je ugotovilo na podlagi prisluhov, da je treba komandirja policijske postaje zamenjati, ki je bil tam ne vem koliko let že. Meni veliko županov reče, dajte narediti neko rotacijo. Ne more biti komandir oziroma zdaj načelnik, ni več komandir, kar po 15 let. Sprega oziroma občutek te moči, vsega vedenja je za lokalno okolje v tem primeru lahko za takega človeka velika skušnjava. Kar se tiče kataloga oziroma ne kataloga, glejte, noben ne bo, tudi to, kar je gospod Medved rekel, da bo potem pa pultna prodaja, ne samopostrežna. Nikakor ne. Narejen bo katalog, kjer bo jasno napisano, katere postopke mora voditi NPU. Ampak tega kataloga ne bo naredil samo direktor NPU, ker to je samopostrežna prodaja ali pa samopostrežna izbira, ampak ga bosta naredila on in direktor kriminalistične policije. Onadva bosta pripravila ta katalog. Na koncu je odobritev tega kataloga v pristojnosti direktorja policije. Direktor policije bo pa rekel ja, res je, to je v redu, ta katalog velja in od zdaj naprej bo NPU prevzemal vse tisto, kar je potrebno. Kar se tiče tega, gotovo je NPU naredil kakšno dobro stvar, posebej v tem primeru, ki ste jo omenili, pri preiskavah drog oziroma zasega drog in tako naprej. Tukaj je gotovo bil pomemben napredek narejen. Ampak tudi v teh primerih ali pa mogoče v tem primeru, ko je gospa Sukič govorila o Marini, češ, da sem jaz nekaj Marino in tako naprej. Nisem jaz delal in tudi jaz nisem naročil nadzora za Marino. Poglejte, na žalost je tam notri toliko strokovnih napak, kljub temu da je bilo dobronamerno vse narejeno, ampak da ta postopek na sodiščih pada, pa ne zaradi tožilca, ampak zaradi tega, ker so v teh postopkih visoko strokovno usposobljeni najboljši kadri na NPU naredili toliko napak, da to sedaj na sodišču pada. Po moji oceni je to katastrofa, ne morem drugače reči. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, Predrag Baković.
Spoštovani minister, saj drži, vendar morate vedeti naslednje. Ko ste izpostavili ravno komandirja Kočevja. Ja res je bil je zamenjan, ampak to pomeni, da sistem deluje. Sistem deluje, zaznali so in ta komandir je bil tam 6 do 7 let, potem je bil pa zamenjan oziroma karkoli se je že zgodilo. Kar se tiče kataloških kaznivih dejanj, kdo bo in kdo ne bo. To smo mi že poznali. Mi smo imeli na policijskih postajah in upravah določena kataloška kazniva dejanja, kaj bo obravnavala SKP PU, kaj bo obravnavala policijska postaja. Ali veste, kolikokrat je prihajalo do razlik! Pa smo potem mi podelali ali pa so podelali oni in tako naprej. Vedno je bil nekdo, ki je rekel ne, to pa ne boste vi delali, ne glede na kataloško kaznivo dejanje, bodo delali pa tile. In tega se jaz bojim. Bojim se, da se bo tudi v tem primeru zgodilo, da po kataloškem bi lahko to delal NPU, pa bo nekdo rekel, »ne, ne, to bo delal pa nekdo drug«. Pa ne govorim sedaj, da bo naredila to vaša opcija, kdorkoli. Za Marino ne vem, ali je padlo že ali samo vi ocenjujete, da bo padlo, ne poznam te zadeve, pa vendarle mislim, da je 20 milijonov odvzete protipravne premoženjske koristi in bo verjetno ostala, nekaj pa je tudi tukaj naredilo. Kar se tega tiče, ne poznam primera dobro, res pa bi želel, da vse povprek NPU ne pljuvamo. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo bo dobila Nataša Sukič, za njo pa Anja Bah Žibert. Kolegica, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Bom kratka niti mi ni dosti časa ostalo. Glejte minister, dejstvo je, da takega posega v policijo, kot si ga vi sedaj privoščite s tem predlogom zakona, še ni bilo, ni bilo. Dejansko je to politizacijo policije. Politično policijo delate. Včeraj ste pokazali politike, začeli rovariti proti moji stranki, prešli ste na Mladino, prišli na STA, na Računsko sodišče, na vse, ki vam ne pašejo. Jutri boste pa imeli kar pravno podlago, da boste s celo opozicijo obračunavali. To je to, kar vi pravzaprav sedaj delate. To, kar počnete, sploh s tem suspendiranjem, s tem vmešavanjem v sodno vejo oblasti, s tem prevzemanjem, da boste vi usmerjali predkazenski postopek, namesto tega, kot je bilo do sedaj, oprostite to je katastrofa, to je poseg v pravno državo. Pred Evropo se delate in nedolžno odkimavate in vedno s tem nedolžnim obrazom lažete nam dobesedno v obraz, lažete tudi Evropi, kako je vse v najlepšem redu in tako naprej. V resnici je to, kar se sedaj vi greste, eden izmed kamnov v mozaiku suspendiranja pravne države. To je res napad na pravno državo, to je resno vmešavanje v neodvisno vejo oblasti. Tožilci so proti, stroka je proti, ampak to vas ne briga. To vas sploh ne briga. Vi bi usmerjali in vodili preiskave, kot vam paše. In kaj? Tisti, ki so vam blizu, bi bili nedotakljivi, s tistimi, ki jih ne marate, bi obračunavali in na tak način bi vi eliminirali politične nasprotnike in tako naprej in tako naprej. To kar počnete, je golo zastraševanje. In vi bi to radi sedaj institucionalizirali. Saj to že itak počnete. Ti pritiski so neverjetni. Saj o tem beremo dobesedno vsak dan, kaj se vse dogaja, ampak vi bi sedaj radi imeli pravno podlago. Tako kot pri prejšnjem zakonu, ki smo ga obravnavali, pravno podlago za neke rabote tam pri zakonu o orožju. Ista stvar. Vi bi radi poskrbeli, da boste lahko rekli, da zdaj pa je pravna država, ker imamo pravno podlago. Določbo, da bi vi usmerjali delo policije, mislim, ko je obveščen o kazenskem postopku, mora to prevzeti državni tožilec in nihče drug. Vi nimate kaj tu zraven za delati, ampak ne, vi boste črtali to v 4. členu − in kaj se bo zdaj štelo? Kdaj bo tožilec začel z usmerjanjem dela policije? Kdaj bo začel on to delati? Dokler tožilec ne bo dal pisnih usmeritev − kdo bo to počel? Vi. Ali kdo bo to počel? Dokler ne bo začel tožilec, kdo bo to počel? To je noro, kar se greste, in to se ne dela. Tega ne smemo pustiti nikakor v tem državnem zboru. Potem dalje. NPU ste itak že čisto zmasakrirali. Zdaj predlagate spet popravo zakona glede imenovanja in razrešitve direktorja NPU. Vemo, kaj se je zgodilo s prejšnjim direktorjem, vemo, da zgodba še ni končana. Sodišče je pritrdilo, da je bila razrešitev nezakonita. Ampak glejte, vi bi zdaj to ureditev spet spremenili in tako naprej. Kadrovske čistke se bodo veselo nadaljevale, vse pač po vaši meri. Zanima me, zakaj rabite tretjega namestnika generalnega direktorja policije pa še policijskega atašeja. Kaj to pomeni, zakaj zdaj vi to rabite? A ker boste še kakšne svoje zveste kadre malo zaposlili ali kaj? Poleg tega me zanima, zakaj boste zaposlovali še dodatne mejne policiste. Prej ste sklepali začasne zaposlitve za nadzor zunanjih meja Evropske unije, po novem boste pa kar celo državno mejo varovali ali kaj? Zakaj se zahtevajo nižji standardi pri teh zaposlitvah, me zanima, ko niti ni potrebna javna objava niti javni natečaj? Kako si vi to predstavljate? A kar tako? O vsem boste vi odločali ali kaj? Kar malo po domače. Tako kot se vam zazdi. In nagrajevali vaše najbolj zveste pripadnike, ostale boste pa trpali − kam? V Tacen, kjer se baje kopičijo, da že sploh ne vedo, kaj bi. Zmišljevali si boste razne nove oddelke, kot je tista cestna policija, kamor trpate kvalitetne kriminaliste in kadre in tako naprej. In boste zaposlovali pač vaše? Privržence SDS ali kako? Skratka, noro, kar se greste, spoštovani minister. Mislim, noro, res! Da se ne pogovarjam o tem, da s tem zakonom dodatno omejujete pravico do stavke in dodajate še nekaj drugih možnosti za prekinitev pogodbe o zaposlitvi. Recimo podaljšujete možnost suspenza policista, če to predlaga zdravstvena komisija. Kdo pa predlaga zdravstveno komisijo? Ja, politično nastavljeni generalni direktor policije. Ves čas govorite, to ne dela minister, to dela generalni direktor. Ja kdo ga je pa nastavil? Koga se pa boji ta direktor, če ne vas, no? Lepo vas prosim! Saj če pa ne bo priden ta direktor, bo pa tudi on odletel, pa boste imeli novega direktorja. Tako da lepo vas prosim, nehajte nam lagati, pa se delati tako nedolžnega, ker to je res že smešno. Vi vedno, ko vam človek da dokaz na mizo, rečete, da nič ne veste o tem, da se mi motimo pa da mi to vse narobe razumemo in tako naprej. Popolnoma jasno je, kaj se greste, in kaj takega še ni dogajalo. Se še ni dogajalo v tej državi. In tega ne smemo pustiti. Ker to je pa katastrofa, kamor nas peljete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil minister Aleš Hojs. Izvolite, imate besedo.
Hvala, saj bom zelo kratek. Dva ključna odgovora iz te razprave. Kdo bo usmerjal policijo v tistem času, če tožilec ne bo prevzel tega usmerjanja? Usmerjal jo bo predstojnik enote, ki se s primerom ukvarja. Torej direktor NPU, direktor SKP, direktor UKP, vodja preiskave, nihče od politikov, nihče od ministrov, ker za to nima niti pristojnosti. Nima zakonskih pooblastil za to. Po zakonu o organiziranosti lahko minister daje zgolj splošne usmeritve, nikakor ne konkretnih. Tako da odgovor, kdo bo v tistem času, ko tožilec ne bo usmerjal oziroma prevzel usmerjanja, je jasen. To bo delal predstojnik enote, v kateri se preiskava v policiji odvija. In glejte, meni je sicer težko to še enkrat povedati, ampak zakaj se pa tožilstvo tako boji, da napiše, da je začelo preiskavo, da je začelo usmerjati. V čem je problem? V čem je problem, da tožilec, ki je bil o tem obveščen, v naslednjih petih dneh pove: prevzel sem preiskavo. V čem je tukaj problem? Dajmo, dajmo imeti jasne vatle, da bomo vedeli, kdo je, potem ko se po enem letu pa pol nič ne bo zgodilo, odgovoren. Ne pa, da tožilec ne napiše nič, nihče nič o tem ne ve, šef pravi, da tožilec je to prevzel, ampak v enem letu ni pa nič povedal, niti poklical jih ni, niti napisal jim ni nič in tako naprej. Kar se tiče pa policijskih atašejev, pa zgolj pojasnitev. Nič ne bomo spremenili, naredili bomo to, da bomo tiste, ki so že policijski atašeji, pa formalno nimajo tega imena, naredili primerljive z vojaškimi atašeji. Danes imamo policijske atašeje v Zagrebu, v Sarajevu, v Makedoniji, ne vem kje še vse. Vem, pa ne bom vseh našteval. S tem zakonom samo to naredimo, da imajo ti ljudje primeren status, ki je enakovreden vojaškemu atašeju. Čisto nič drugega. Postopki imenovanja tega atašeja se v ničemer ne spreminjajo. Postopek imenovanja atašeja je že zdaj določen. Lahko ga imenuje minister neposredno, tega se nisem jaz spomnil, to je že dolga leta. Lahko ga imenuje ravno tako minister na predlog direktorja policije. Niti ene spremembe v tej smeri nismo naredili. Samo poimenovali smo jih tako, kot se gre.
Hvala lepa. V vrstnem redu je manjša sprememba. Zdaj bo dobila besedo Maša Kociper, za njo pa mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa. Zakon, ki je pred nami, gotovo zahteva daljšo in bolj poglobljeno razpravo, ampak ker imam žal zelo malo časa na voljo, se bom dotaknila dveh stvari. Prva je ta, o kateri tudi danes najbolj govorimo, to je črtanje norme o tem, kdaj državni tožilec prevzame usmerjanje dela policije. Jaz, minister, s tem nimam problema, da se roki in pristojnosti jasno določijo. Mene nasploh moti, po ZKP imamo en kup prekluzivnih rokov, ki stranke zelo zavezujejo, odvetnike in stranke, osem dni zamudiš, gotovo. 15 dni zamudiš, gotovo. Tožilci in sodišče imajo pa velikokrat instruktivne roke, ki jih za leta prekršijo. Po ZKP je treba preiskavo zaključiti v šestih mesecih. Preiskave trajajo dve leti, tri leta. Ljudje so v postopku, ne vedo, kaj je z njimi, ne morejo delati in tako naprej. Tako da jaz za jasno določanje pristojnosti in rokov nimam težav. Če je tu nastalo eno slepo polje, da ni čisto jasno, kdaj in kdo prevzame, kdaj prevzame usmerjanje, je zame prav, da mora tožilec odreagirati. Jaz bom spomnila na en drugi primer. Moj bivši politični sopotnik, lahko govorim o njem, ker sva se razšla, gospod Janković –velik problem je bil, vsa javnost se je zgražala, ker je bil zavržen postopek proti njemu, ker tožilstvo tri leta po tem, ko so bili posebni ukrepi, ni naredilo nič. In potem, ko je Vrhovno sodišče reklo konec, zastavica je padla, smo si tukaj v parlamentu izmišljali neke avtohtone razlage poslovnika, ne vem, kaj vse. Tri leta specializirana tožilka za Jankovića, ki ga je v sto zadevah preganjala, ne kar ena tožilka, ni naredila nič. Tukaj bo pa moral nekdo vsake toliko, kolikor razumem, vsaj dati odredbo, naredite to pa to, v naslednjem času naredite to pa to. Tako da s tem jaz nimam problema. Problem imam s tem, kdo bo zdaj pri NPU − vem da ni direktno povezano, je pa povezano − kdo bo pri NPU določal, kaj NPU preganja. Če pravite, da je bila prej samopostrežna, se strinjam s Predragom, ki pravi, če ni več samopostrežna, kdo pa določa. Ker mi vemo, če so pristojnosti preširoko določene, potem je taka ureditev samopostrežna. Če so vse zadeve prednostne in si zanje pristojen, potem med temi zadevami lahko izbiraš. In tukaj ste delno že odgovorili, ampak tukaj je zame ključno, na kakšen način bo določeno, kaj dela, in kdo bo imel pravico, da reče, to pa to pa ne dela. Tu pa so možnosti za politične zlorabe vseh vrst. Ne samo vašo zlorabo ali te vlade, ampak za vsako drugo vlado. To, da nekdo določa, kaj se preganja in kaj ne, je nedopustno. Zato so te neke rešitve, da je NPU pri tem samostojen in tako naprej. Ampak kaj je pa prava rešitev, je pa vprašanje za milijon dolarjev. Jaz se strinjam, da neka avtonomnost nekega organa ne pomeni popolno avtonomijo. Sodniki so avtonomni pri svojem odločanju, niso pa avtonomni pri tem, kdaj bodo izpeljali razpravo, koliko časa bodo imeli postopek odprt in tako naprej. In to pričakujem tudi tukaj. Drugače pa v tej minuti, ki jo še imam, nismo mi rekli v tem našem stališču, da je to, da se črta, nedopustno in da gre za poseg. Policijski sindikat, na katerega se vi sklicujete, da ste z njim dosegli dogovor, opozarja, da bo posledično minister lahko posegel v strokovno delo policije z neposrednimi usmeritvami. To je rekel policijski sindikat in tudi Vrhovno državno tožilstvo, kot razumem, se s to rešitvijo ni strinjalo. Sedaj pa druga stvar. Omejeni mandati, bodisi za načelnike ali kako se jim že reče, o katerih ste govorili z gospodom Bakovićem, bodisi za direktorja NPU. Če ti direktorja NPU degradiraš na nivo enega državnega uradnika, ki ga lahko vsaka vlada v enem letu zamenja, potem si s tem bistveno bistveno omejil neodvisnost tega organa. To je dejstvo. Vedno ko je nekdo vezan na mandat, postane bolj prestrašen, bolj ustrežljiv in tako naprej. Zato so ti neki mandati, ki so vezani na določeno obdobje, zaradi varovanja integritete organizacije, ne posameznika. Hvala lepa.
Hvala lepa. Preden dam besedo kolegici mag. Bojani Muršič, bom samo še prebral, kateri razpavljavci so prijavljeni: Janez Moškrič, mag. Elena Zavadlav Ušaj in Branko Grims. Kolegica Muršič, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Na začetku moram povedati, da smo bili danes ponovno priča odi radosti. Pa ne odi radosti s strani poslanca, ampak s strani ministra. Takoj po stališčih poslanskih skupin je povedal, kako ta vlada in njegovo ministrstvo dela dobro, izboljšalo je plače policistom, pogoje za delo, rešuje policijske postaje, nakupi opreme. To je vse v redu in prav. Če ste res tako dobri, zakaj je bilo potem toliko nezadovoljstva s strani policistov ob objavi njihovih plač. In tudi ko nadalje minister pove, da le kako bomo lahko nasprotovali temu zakonu, ker so v bistvu v ta zakon vključene tudi sindikalne zahteve. Ja, seveda, saj smo v stališču poslanske skupine Socialnih demokratov povedali, da boste rekli, »ti, ti, grda opozicija, vi ste tisti, ki niste sprejeli zakona«. En dan ste to tudi povedali, kaj boste potem delali naprej. Pa nismo neumni, no! V bistvu tega podtaknjenca res ne bi bilo treba v tem zakonu. Res da boste potem kazali na nas, kako smo grdi, nas diskreditirali in še in še, res to se mi zdi, da ni prav. Ja, vedno smo dajali policistkam in policistom izjemno veliko spoštovanje in zaupanje. Žal so ljudje v zadnjem letu tudi to spoštovanje do policistov izgubili, kar nas, moram reči, pošteno skrbi. Žal sem to opazila tudi sama. Ko pričakuješ zaščito uradne osebe, policista, te le nemo gleda, opazuje, ne uporabi ne verbalne, ne neverbalne komunikacije, kaj šele kaj drugega. Le zakaj? Morebiti je čakal na kakršnakoli navodila ali nisem bila tista prava oseba, ki bi jo moral v tistem trenutku zaščititi. Absolutno, minister, s tem se z vami pa strinjam, da je treba organiziranost in delo policije izboljšati, ampak žal ta predlog, ki je v obravnavi, gre ravno v nasprotno smer. Jaz to vidim kot politično vmešavanje v delo policije. Povedali ste, da policistke in policisti ne smejo biti člani političnih strank, zato tudi ni političnega vmešavanja. A glej ga zlomka, kaj prinaša pa zakon. Če še danes velja, da minister, to ste trenutno pač vi, pa saj ni pomembno, a ste vi, ali je kdorkoli drug, ne sme dajati usmeritev policiji v kazenskem postopku, ki jih usmerja tožilstvo, predlog zakona to dikcijo črta. Upam, da vem pravilno. To pomeni, da bo minister kot politična funkcija vplival na predkazenske postopke. Tudi na najbolj občutljive. Zakaj? Do zdaj je vedno veljalo, da je bil gospodar kazenskega postopka v skladu z zakonom o kazenskem postopku državni tožilec, ki je edini, ki je policiji lahko dajal usmeritve. Nadalje. Bistveno in nedopustno se širijo tudi pooblastila uradnikom enote za usmerjanje in nadzor policije Ministrstva za notranje zadeve. S predlogom zakona se jim omogoča neposredni dostop do žive baze podatkov ter živih baz policijskih enot. To so pasti, ki so izjemno problematično naslovljene. S tem se uradnikom omogoči neposredni vpliv na izvajanje operativnih nalog policije. Še hujša neumnost ali pa, jaz bom rekla kar nedopustnost, ki jo zasledim v zakonu, pa je, da se s predlagano spremembo odvzema avtonomnost Nacionalnemu preiskovalnemu uradu. Zame je to nedopustno. Trenutna ureditev v tem delu je jasna, saj le-to onemogoča in izključuje kakršnokoli vplivanje na neodvisnost Nacionalnega preiskovalnega urada. Ne vidim nobenega utemeljenega razloga, da se komandirji policijskih postaj preimenujejo v načelnike policijskih postaj. Vi ste že danes kar nekajkrat rekli, da so že načelniki. Ja spoštovani minister, zakon še ni sprejet. Zakon še ni objavljen. Zakon še ne velja. A se motim mogoče? No, torej, danes so še komandirji policijskih postaj. Jaz razlog vidim zgolj in samo ideološki. Še ob tem, da boste lahko imeli možnost, pa ne govorim ravno o vas, ker govorimo o ministrih, naslednjih ali teh ali kakršnihkoli, v treh mesecih bodo lahko zamenjali vse sporne direktorje policijskih postaj, komandirje. Res, minister, ta zakon je zelo, zelo problematičen. In spoštovani minister, vse se vrača, vse se plača in vašega leporečenja [[…]]Res ste manipulator v besednih zvezah zelo velik in upam, res upam, da bodo že enkrat volivci tudi to spregledali. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil minister Aleš Hojs. Izvolite.
Ja, hvala. Jaz bom samo na začetku tole okrog tega komandirja razložil, potem bi pa prosil, če lahko besedo ima tudi direktor direktorata za nadzor, bil je tudi prijavljen. Tako da bi on pojasnil to, kar se v bistvu že cel večer v bistvu nekako ponavlja. Glejte gospa poslanka, ja, res je, danes sem večkrat povedal, načelnik, ne komandir. Ampak to sem povedal za govornico dvakrat, pa tukaj trikrat, ampak vsakič v povezavi z novim zakonom. V novem zakonu je tako definiran. To še ne velja, seveda ne velja, ampak govorim o tem, kaj je predlagano. Če je to ideološko, ja, morda je ideološko, glejte, se strinjam. Komandirji, to izhaja iz bivše Juge. Tam ste imeli komandirja v vojski, pa komandirja v policiji. Komandirji so se v Slovenski vojski spremenili v poveljnike, mislim da takoj v času prvega sekretarja, torej Janše. Takoj niso bili več komandirji, ampak so bili poveljniki. V policiji so ostali komandirji. Zdaj po tridesetih letih jaz mislim, da je čas, da jih imenujemo drugače. Poveljnik se meni ni zdel ustrezen izraz, ker poveljnik je precej, bi rekel, vojaški izraz za vodenje, zato smo pri pregledu tujih praks nekako prišli do tega imena, ki se mi zdi pravzaprav čisto ustrezno. Komandir pa komandant je pa bistvena razlika, če bi kdo hotel to enačiti s tem, kar imajo recimo v anglosaksonskem svetu. Zdaj pa bi prosil, če lahko še kolega Bradač pojasni to, o čemer se pravzaprav že ves čas pogovarjamo, vezano na usmerjanje oziroma to, kar je bilo vaše vprašanje, je po moje še bolj važno, da si direktorat za nadzor nad policijo s tem zakonom bistveno povečuje svoje pristojnosti oziroma da bodo lahko vstopali v prostore, gledali nezakonito stvari in tako naprej. Zdi se mi prav, da kolega pojasni.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Lado Bradač. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz mislim, da je prav, da pogledamo naprej obstoječi zakon. Ta v 7. členu govori o tem, kdo sploh lahko v bistvu upravlja nadzor nad delom policije. Opravljajo ga uradniki, zaposleni v notranji organizacijski enoti ministrstva, pristojni za usmerjanje in nadzor. To je pač ta imenovani Direktorat za policijo in druge varnostne naloge. Uradniki in zgolj uradniki te enote so uradne osebe s posebnimi pooblastili. Nihče drug ne more v bistvu opravljati tega nadzora. Uradnik iz prejšnjega odstavka se pri opravljanju nalog izkazuje s službeno izkaznico, ki pa jo izda minister. Za izvajanje določenih nalog posameznega nadzora lahko vključimo tudi posamezne policiste, ki so zaposleni v policiji. Gre zgolj za majhno peščico ljudi, ki so svoje izkušnje in znanje pridobili v policiji, del uradnikov pride iz drugih ustanov, tudi s tožilstva ali od kje drugje, da se te izkušnje menjajo med njimi. Je pa pomembno, da že sedaj pooblastila uradnika za usmerjanje in nadzor so zaradi učinkovitega nadzora, predvsem zaradi spoštovanja nadzora nad zakonitostjo, strokovnostjo, spoštovanja človekovih pravic, piše že v prvi alineji, da lahko zahteva podatke iz evidenc, ki jih vodi in vzdržuje policija. Nič novega torej. Že sedaj lahko zahteva podatke iz evidenc, ki jih vodi in vzdržuje policija. V tem konkretnem primeru smo na koncu želeli bolj jasno določiti, da takrat, kadar gre za dostop do te evidence in kadar je potrebno za izvajanje iz njihove pristojnosti, se pravi, najprej se mora izkazati potreba, potem mora biti pristojnost. Se pravi, gre za nek dogodek, ki ima odmev v javnosti, ki je pri nekem posamezniku sprožil zahtevo po preverjanju, pa ni to pritožba nad delom policije, nad izvajanjem nalog policije. Verjetno veste, da imamo še drug sektor, ki se izključno ukvarja le z izvajanjem pritožbenega postopka, kjer v bistvu tudi v odprtih primerih preverjamo posamezne nasprotujoče se ugotovitve, v okviru senata ali v okviru pomiritvenih postopkov, cel postopek je predpisan, kako to izvedemo. Ljudje se imajo pravico pritožiti tudi nad delom policista in izvajanjem njegovih nalog. V tem konkretnem primeru ne gre za nobeno širjenje pooblastil, ampak samo konkretno povemo, kdaj, kako in zakaj. Moramo pa to tudi opredeliti. Ti nadzorniki imajo pravico zahtevati vpogled v evidenco, dokumente, listine, odredbo, zapisnike, odločbe, sklepe, ki jih v skladu s svojimi pristojnostmi pridobiva, pripravlja in izdaja policija, in po potrebi zahtevati izročitev njihovih kopij in tako naprej, da pridobijo to dokumentacijo, na podlagi katere lahko potem tudi napišejo neko verodostojno poročilo. Razgovori, vstopiti v prostore, prisostvovati izvajanju nalog policije, od policije zahtevati posredovanje drugih podatkov in informacij iz njihove pristojnosti, ki so pomembne za usmerjanje in nadzor, vse to lahko ti ljudje s posebnimi pooblastili, ampak zgolj ti ljudje s posebnimi pooblastili, naredijo. Rezultat tega je, da je na koncu lahko napisano neko kvalitetno poročilo o nadzoru. To poročila o nadzoru se preda tej enoti, ki je bila nadzirana, lahko podajo pripombe na to poročilo, to je razlika med tistimi internimi nadzori, ki potekajo v policiji, kjer te možnosti ni. Skratka lahko oporekajo ugotovitvam, ampak to je že postopek preverjanja. In na koncu, ko je to poročilo zaključeno, ko se v bistvu s temi ugotovitvami več ali manj vsi strinjamo, pride to poročilo do ministra. Tako poročilo je minister zadnjič predstavil na tiskovni konferenci, ko se je v bistvu izvedel nadzor nad NPU. Je pa res, da nad NPU že dalj časa delamo nadzore in podobne napake v bistvu ugotavljamo že skozi čas, in upam, da bo sedanje vodstvo zmoglo, saj v okviru nadzora so v bistvu že odpravljene določene pomanjkljivosti in tudi naredili so nekatere sistemske korake, s katerimi sem prepričan, da bodo nadgradili delovanje NPU. Mislim, da je potreben in da ga v bistvu v slovenskem prostoru potrebujemo, da bomo imeli nek učinkovit organ, ki bo v bistvu za zgled in vzor vsem ostalim kriminalistom, ki preiskujejo kazniva dejanja. Mogoče jim bo nudil tudi kakšno strokovno podporo. Kar se pa tiče te zgodbe, je bila tudi s strani poslancev zelo lepo pojasnjena. Gre v bistvu za ta žep, ki se je naredil, ko v bistvu stvari stojijo, ko ugotavljamo, da po več mesecev ne gre nikamor. Želimo imeti v bistvu nek jasen, bolj transparenten sistem, kjer se bo ugotovilo, kdo je tisti, ki v bistvu ne dela, kdo je tisti, ki je zadevo spravil v predal. Če je bila usmeritev, če je bilo navodilo in če tožilec to prevzame in če je to pomembna zadeva, jaz mislim, da je prav, da napiše nekaj besed, nekaj stavkov, kaj želi, da se bo tukaj naredilo, in da potem tudi on zahteva, da se v bistvu to naredi. Saj so konec koncev vsi plačani za to delo,. Tako kot sem jaz plačan za to, da nadziram, rešujem pritožbene postopke, so tudi oni plačani za to, da preiskujejo kazniva dejanja. Če pa tožilec po tem obvestilu, ko ga je prejel, ne smatra, da je nujno, da bi moral on prevzeti in voditi in usmerjati ta postopek, potem je to dolžan storiti njegov predstojnik, pa najsibo to komandir ali pa načelnik policijske postaje ali pa direktor NPU. Ampak nekdo mora v bistvu skrbeti za to. Jaz vedno stojim za načelom, da ljudem zaposlenim zaupamo, jih cenimo, ampak je prav, da jih tudi nadziramo. Zato so te spremembe, da bo postopek transparenten in jasen.
Hvala lepa. Replika, mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa. Minister, me veseli, da ste povedali, da je preimenovanje komandirjev v načelnike policijskih postaj ideološko. Me izjemno veseli, ampak kot ste rekli, da to je bilo v času ne vem katerega časa. Ampak komandirje policijskih postaj imajo v Italiji, Franciji, Angliji. Jaz ne vem sicer, ampak dobro, pustimo. In kaj je še gospod Pavle Čelik leta 2002 zapisal v svojem članku: »Preimenovanje komandirjev policijskih postaj grobo posega v tradicijo slovenske policije in njenega večstoletnega ustroja, ki sega še v čase Avstro-Ogrske monarhije ter kasneje Kraljevine Jugoslavije vse do današnjih dni.« To je zapisal. Tako da strokovnih podlag za preimenovanje res žal ni. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima Janez Moškrič, za njim pa jo bo dobila mag. Elena Zavadlav Ušaj. Izvolite.
Lep pozdrav. Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Posebej sem vesel, da je kolega Rudi Medved prisoten. Sam kot član Slovenske demokratske stranke ali kot stranka, tudi minister, smo navajeni na veliko obtoževanj, žalitev in podobno, pa vendar smatram, da je v današnji razpravi stranke Liste Marjana Šarca prišlo tudi do velike žalitve policistov. 5 tisoč 644 uniformiranih policistov imamo in še tisoč 500 neuniformiranih, pa ste izjavili, ne samo enkrat, trikrat ste izjavili po mojem žalitev do policistov. Tisto, ki se tiče SDS, pa preslišim. Kaj ste izjavili? Prva izjava: zdaj bo šlo za politično policijo z doslednim nastavljanjem strankarskih in stranki SDS zvestih kadrov. To je prvi tak stavek, ki mislim, da je žalitev do policistov, ker policisti so strokovnjaki, usposobljeni in tudi izšolani za svoje delo. Druga izjava je bila taka: iz NPU odstranili kriminaliste, ki so preiskovali sumljive nabave zaščitne in medicinske opreme in financiranje stranke SDS. Tako da je minister kar prav slišal, gospod Rudi Medved. Se pravi, dvakrat je dosledno omenjeno SDS in politična policija in ostalo. Poglejte, ko govorimo o zakonih, lahko rečemo, da je ustava osnova. Koliko zakonov bi lahko imeli, da bi zadostili naši slovenski ustavi. Verjetno samo sto. Okoli 100 zakonov pa bi pokrili vse ustavne norme, kjer piše, da je treba imeti zakon. Pri nas imamo skoraj 900 aktivnih zakonov. Eden od teh je tudi današnji zakon, ki je bil sprejet že leta 2013 bil in potem skoraj vsako leto noveliran. Ko gremo na zakonodajno materijo in ko bolj natančno urejamo, bolj se nam dogaja, da so potem določene izjeme oziroma določeni momenti, ki jih ne moremo umestiti v zakon. Če bolj plastično povem, ko rečemo ne kradi, se ve, da se ne sme krasti in ni izjem. Potem pa vemo, a ha, za manjše prekrške je tako, do 50 evrov na bencinski črpalki je pa tako. In potem imamo izjemo od izjeme izjemo. Zato se v praksi dogaja, da moramo zaradi učinkovitosti določene zakone popravljati. Ta novela, ki je pred nami, je razdeljena po mojem prepričanju na dva dela. Se pravi, nekaj je tisto, kar se je pokazalo v delu, da je treba spremeniti, da bomo bolj učinkoviti. Odgovorno vodenje določenega resorja ne pomeni avtokratskega vodenja. Pomeni, da si ti aktiven, da želiš biti zraven. Ne pa, da prideš na ministrstvo v službo, malo vprašaš, aha, aha, tako, tako je, v redu, malo tiskovnih konferenc in karavana gre dalje. Ta vlada se tega ne gre. Ta vlada aktivno dela, želi, da se postopki izboljšajo na vseh področjih, na drugih ministrstvih kot tudi na tem ministrstvu. Zaradi tega je bilo ugotovljeno, da se določene stvari morajo izboljšati. Drugo področje pa je vezano na boljše pogoje in tudi organiziranost dela v policiji in na sindikalne zahteve. Nenazadnje je bilo danes že povedano, da je ta del težak 16,5 milijona. Se pravi, na letni ravni policisti, ki delajo, ki imajo eni večjo, drugi manjšo obremenjenost, bodo temu primerno tudi plačani. Predvsem pa je vezano tudi na predstavitve, kar je minister že tudi jasno povedal, zato se ne bom ponavljal. Bi pa povedal še glede zaupanja. V letošnjem dobrem letu, letu in pol je padlo zaupanje v policiste. Zakaj? Zato ker je padlo zaupanje še v marsikaj drugega, tudi v politike, tudi v vlado. Zakaj? Ker je bil povečan obseg dela na vseh področjih. Država se je morala bolj vključiti v delovanje kot pretekla leta. Epidemija je zahtevala več posegov in več ukvarjanja. Ravno tako je bilo pri delu policistov. Policisti so morali poleg svojih rednih nalog opravljati tudi nove naloge, ki so pa vezane na demokratičen proces varstva občanov in varstva javnega reda in miru. Vse to je bilo bolj povezano, več je bilo tega dela kot pa pretekla leta. Zato je padlo zaupanje, ker v osnovi policisti in pa tudi politika ni tista, kjer bi ljudje želeli, da jih srečajo. Poznamo tisti ljudski rek: Policista manj vidimo, rajši ga imamo. Važno je, da je tam nekje, da vemo, da skrbi od daleč, in to je za nas največ. Jaz podpiram vse predlagane spremembe. Želim pa, da se ne žali dela policistov in samih policistov, ki želijo s svojo odločitvijo za ta poklic poskrbeti za svojo državo in svoje sodržavljane. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Elena Zavadlav Ušaj, za njo kot zadnji dobi besedo mag. Branko Grims. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Prav lepo pozdravljeni, minister, predstavnik z ministrstva in vsi ostali kolegice in kolegi ter tudi policisti in policistke, ki nas prek ekranov spremljate, ker verjetno vas ta tematika zanima. Moram reči, da so te spremembe, ki jih imamo danes na mizi, več kot dobrodošle, glede na vse, kar se je v dosedanjem delu policije pokazalo kot tisti manko. Ne bom rekla, kot nekaj slabega, ampak kot manko, ki je odraz nekega zatečenega stanja, ki ga je pa treba tako kot na drugih področjih javnega sektorja tudi na tem področju sanirati. Vsi predlagani ukrepi oziroma predlagane spremembe gredo v smeri tega, kar smo vedno v Državnem zboru zagovarjali, in sicer da naredimo javni sektor čim bolj učinkovit. Učinkovitega pa lahko naredimo samo tako, da uvedemo neke motivacijske ukrepe, da presojamo o učinkovitosti med samim delom, zdaj v tem primeru znotraj policije kot tudi širše. Ne vem, zakaj se čudite temu, da se dejansko uvaja petletni mandat in preimenovanje v načelnika. Jaz mislim, da je tu enaka vzporednica kot je pri načelnikih upravnih enot, ki so tudi imenovani na mandat petih let, pa se nihče ob to ne obregne, da je dejansko tista funkcija politično imenovanje. Mislim, da je tukaj edino pravilno, da se uvede mandat tudi zaradi tega, da se da možnost zamenjave v primeru teh stalnih zasedb mesta, ker dejansko slišimo, da so nekateri 10 ali pa tudi 20 let na enem in istem položaju. Sami pa veste, da tak organ, pa naj si bo to znotraj policije ali pa znotraj širšega javnega sektorja, zaspi. Vsak ima en domet, vsak človek ima neko vizijo, prej ali slej se pa tudi iztroši. 20 let, jaz mislim, da ni nobena motivacijska doba, da bi lahko nekdo uspešno vodil nek organ. Zato je več kot dobrodošlo in sama podpiram to, podpiram pa tudi to, da se uvede mandat na delovnih mestih vodje organizacijskih enot prve ravni generalne policijske uprave. Zakaj? Zaradi tega ker smo se že pogovarjali o tem, mogoče nekateri niste tega slišali, ampak v javnem sektorju je bilo večkrat povedano, da bi bilo dobrodošlo, da tudi tiste, ki vodijo neke sektorje znotraj javnega sektorja, da zaradi učinkovitosti dela nekih sektorjev bi bilo potrebno imeti imenovanje na mandat. Ker se dogaja, da se potem samo zgodi neka premestitev in se v bistvu nekoga da na neko drugo delovno mesto in se zasede z novim, politično postavljenim človekom, če lahko tako rečem – tudi kadar so vaše vlade, da ne boste se sami jemali ven, ampak tudi kadar so leve vlade, se delajo te menjave, čeprav bi vi radi pokazali, da tega vi nikoli niste nikdar naredili. Dajte se enkrat sprehodit po ministrstvih. Jaz sem večkrat šla, preden sem prišla v ta državni zbor, zaradi same narave dela in kar naenkrat so bili ljudje zamenjani. Ampak ne, niso šli z ministrstva, odstranjeni so bili in postavljeni na drugo delovno mesto. S tem se je samo kopičilo število zaposlenih. Jaz mislim, da tudi zaradi tega da dosežemo boljšo učinkovitost znotraj nižjih hierarhičnih stopenj znotraj policije je to potrebno. S tem bomo dobili tudi nek nabor kadrov, ki dejansko res želi nekaj več narediti, da se dvigne kvaliteta nalog, ki jih opravljajo policisti in policistke, kot tudi zaupanje v samo delo policije. Nadalje podpiram to, kar je bilo podano v različnih predlogih kot motivacijski vzgibi, kajti v javnem sektorju vemo, da ne moremo razpolagati z motivatorji, ki so v gospodarstvu lahko bolje ocenjeni, bolj ovrednoteni. Tukaj je treba iskati v mejah možnega in v mejah, ki jih zakon dopušča. Moram reči, da to, da se nagradi z 20 % osnovne plače in da se lahko sprejme nekoga nazaj na delovno mesto, ki je zaradi različnih razlogov policijo zapustil in se ponovno vrača ter se umesti v isti naziv, kjer je bil v času, ko je zapuščal policijske vrste, kot tudi v plačni razred, ker vse to pripomore. Nam se tu mogoče zdi, da je to nepomembno, ampak verjemite, v javnem sektorju je vsak plačni razred, vsako napredovanje bistvenega pomena. Javnim uslužbencem to veliko pomeni in ogromno policistom in policistkam. To so take drobne nagrade, ki vsekakor bodo pripomogle k izboljšanju stanja. Kar se tiče začasnih premestitev policistov na drugo mesto zaradi zdravstvenih razlogov, je tudi dobrodošlo, da se nekoga, ki se na delovnem mestu pri opravljanju nalog poškoduje, da se mu da neka teža, da se mu prizna veljava in da pridobi primerno delovno mesto. En tak motivator se mi je zdel zelo pozitiven, in sicer za tiste, ki imajo službenega psa. Verjetno vsi tisti, ki imamo doma psičke, vemo, če želimo zelo dobro skrbeti za njih, koliko je treba nameniti časa in sredstev. In to je tudi ena izmed takih pozornosti, ki bodo tem policistom veliko pomenile. Pomembna je tudi evidenca, ki se vzpostavlja za vodenje dokazil usposobljenosti z namenom načrtovanja kariere nekega uslužbenca znotraj policije. Jaz mislim, da je to dobrodošlo. Apeliram pa na ministrstvo, da ne bo to samo sebi namen, ampak da se bodo res potem te evidence tudi uporabljale. Vemo namreč, da znotraj javnega sektorja marsikatera evidenca ostane nekje samo evidenca in se potem ne uporablja. Upam, da bo ta res služila svojemu namenu, za kar jo danes sprejemamo v zakonu. Zmotilo me je, kar sem že pred časom v prejšnjih razpravah večkrat povedala, ponovno ste se spotaknili ob kadrovsko čistko. Večkrat vam je minister že povedal, primerjave so bile na sejah državnega zbora in pristojnih delovnih teles, koliko ste vi in kako ste vi kadrovali takoj, ko ste prišli. Zato jaz mislim, da stalno eno in isto mantro glede kadrovskih čistk ponavljati, je res nizkotno, da bolj nizkotno ne more biti. Tacen ni nikakršen prostor, kjer se kaznuje drugorazredne ali pa drugače misleče policiste in policistke. Ne. Tacen se mogoče sedaj veliko bolj polni tudi zaradi povečanja varovanja zaradi predsedovanja Evropski uniji, ne pa zaradi nekih odpadnih kadrov, kar želite vi prikazati. To je zelo žaljivo za tiste, ki gredo tja. Na koncu bi samo še to rekla, da je pohvalno, da se je povečalo število vpisnih mest na Policijski akademiji, ker dejansko toliko časa ni bilo dviga tudi zaradi tega, ker verjetno ste tudi sami doživeli, videli ste, kaj doživljamo vsak dan, da nas morajo varovati pred Državnim zborom, enkrat zaradi petkovih kolesarjev, sedaj smo imeli dva dni spremstvo policistov, ker ste pripeljali nekateri protestnike zaradi določenih sprememb zakonodaje. In to se bo verjetno sedaj kar pogosto ponavljalo samo zaradi tega, da ustvarjate nek šov. Ampak žalostno je to, ker dejansko tisti protestniki niti vedeli niso, kateri smo koalicijski poslanci, kateri opozicijski in so napadali tudi vas, ne samo koalicijo. Tako da ste morali biti tudi sami potem varovane osebe. Žal je tako. Sami sebi odpirate neke fronte. Tudi v času epidemije, ko smo se v poznih nočnih urah vračali domov, ste se verjetno tudi vi pogovarjali s policisti in policistkami v vašem okolju. Meni je marsikdo rekel, da jih je malo, premalo, da bi pokrivali celo področje. In ko so mi povedali število, koliko jih je bilo na primer v tistem večeru zunaj, sem se jaz samo za glavo prijela. Zato je več kot dobrodošlo, da izobrazimo nove mlade kadre, pa tudi tiste, ki se bodo na račun ostalih prej povedanih sprememb nazaj vrnili v policijske vrste. Jaz bi se še enkrat zahvalila ministrstvu, da je se odločilo za te spremembe, ker mislim, da bodo prinesle pozitivno luč v delu policije. Hvala.
Hvala lepa. Kot zadnji dobi besedo še mag. Branko Grims. Izvolite.
Ja, hvala. Prej je spoštovana poslanka opozicije omenila nezadovoljstvo zaradi objave plač. Če je bilo res nezadovoljstvo, je bilo zaradi nesporazuma, kajti nihče ni trdil, da so tiste plače previsoke. Problem je čisto nekje drugje, da je sistem plač v javnem sektorju popolnoma sesut. Borut Pahor, predsednik države Republike Slovenije, je nekje okoli tisočšestotega mesta v sistemu plač v javnem sektorju. Ko bo on številka ena, takrat bom pa jaz štel, da je stvar urejena in da si bodo potem ostali tudi v nekem sorazmerju, kot bi ga država zaslužila, sledili. Tega se pa nihče ne loti, ker vsaka razprava na to temo se v tem državnem zboru pa tudi sicer v širši javnosti spremeni v eno samo tekmo z eno bedno demagogijo in zavistjo. Saj veste, če bi zavist gorela, bi imela Slovenija najboljši izvozni artikel na tem svetu. Upam, da se vsaj okoli tega vsi strinjamo. Kar se pa tiče policije, pa vsi dobro veste, da je skrajni čas, da dobimo res učinkovito policijo, da se te stvari, o katerih smo danes govorili, uredijo, da mora biti profesionalna, apolitična, učinkovita in da morajo veljati enaka merila za vse, ne glede na to, kdo je na kateri strani. Ampak zakon mora biti za vse enak in izvajati ga je treba na enak način. To konec koncev določa tudi slovenska ustava. Zakon, ki je pred nami, je s tega vidika korak zagotovo v pravi smeri. Stvari dela bolj enotne, bolj učinkovite, stvari postavlja na pravo mesto, enaka merila za vse. In to je tisto, kar Slovenija potrebuje in kar si Slovenija zasluži: učinkovita, dobra, moderna policija. Zato bom zakon seveda z veseljem podprl.
Hvala. Replika, Bojana Muršič. izvolite.
Ja, hvala lepa. Kolega Grims me ni po vsej verjetnosti v redu razumel, ker je rekel, da sem izražala nezadovoljstvo nad policijskimi plačami. Ni bilo tako mišljeno. Jaz sem povedala, da so policisti izražali nezadovoljstvo nad objavo njihovih plač. Nikakor ne govorim, da so njihove plače previsoke, absolutno ne. Tukaj se strinjava oba, da so plače prenizke za takšno delo, ki ga opravljajo tako policisti, kot tudi predsednik republike Pahor, ki je, kot ste povedali, na ne vem katerem že mestu. Pa tudi poslanci smo izjemno, izjemno nizko v tistem rangu lestvice. Tako da se nisva razumela. Policisti so izražali nezadovoljstvo. Jaz nad objavo plač niti slučajno nisem bila nezadovoljna. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še minister, če želi kaj dodati. Izvolite, imate besedo.
Hvala. Jaz ne bom kaj dosti več govoril. Moram reči, da mi je bilo v zadovoljstvo, da smo lahko danes to predstavili. Tudi vsa razprava se mi je zdela zelo konstruktivna. Posebej bi rad izpostavil, da upam, da smo v tem popoldnevu razblinili tisto najbolj pomembno dilemo ali pa tisti največji očitek tega zakona, ki se nanaša na usmerjanje oziroma čas, kdo v katerem času kaj usmerja. Torej to, kar upam, da bo sprejeto. Dokončno se mi zdi, da je piko na i tukaj v tem primeru dala gospa Kociprova, ki je povedala, da je res nesprejemljivo, da nekateri državni organi, vključno s tožilstvom pa sodniki, nimajo nekih rokov, v katerih bi bilo treba odgovarjati. Zato sem vesel, da tudi po pojasnilih, ki jih je dal kolega Bradač, upam, da smo razjasnili, da si ne želimo nobenega političnega usmerjanja, nobenega političnega vmešavanja v konkretne kazenske postopke, želimo pa, da se pri postopkih, ki jih vodita policija in tožilstvo, nemalokrat zelo povezano, kar je prav, opredeli jasna odgovornost, predvsem pa rokovno vidi, kako hitro je kdo odreagiral. Zaključil bom pa še s tem, kar je gospa Muršičeva povedala. Jaz se ne čudim, zakaj so bili policisti nezadovoljni z objavo plač. Jaz mislim, da so bili nezadovoljni zato, ker se je tam pokazalo, da vsaj v času covida plače niso bile slabe. Jaz se zavedam, da so plače izven časa covida drugačne oziroma bi policija morala zaslužiti več. Posebej bi morali zaslužiti več tisti, ki so na operativnih delih, ne zgolj šefi. Ko pa ste pogledali vi prvih 100 ali pa ne vem koliko, ste pa lahko videli, da imajo ti, bi rekel, šefi, če tako rečem, tri, štiri tisoč evrov bruto plačo višjo od predsednika države. In tukaj se popolnoma strinjam z njeno pripombo, da ste tudi poslanci verjetno prenizko vrednoteni. Jaz mislim, da bo enkrat v tej državi treba to plačno lestvico spremeniti tako, da boste tudi poslanci in nenazadnje tudi ministri ustrezno plačani. Kot veste, smo že napovedali, je bilo v okviru te vlade večkrat izpostavljeno, ali obstajajo deli državne uprave, ki bi si želeli izvzema iz plačnega sistema. Takrat so se eksplicitno za to odločili oziroma povedali na področju zdravstva, vojaki so tudi povedali, da bi radi šli iz plačnega sistema in moram reči, da tudi policija. To smo v bistvu s sindikati večkrat usklajevali. Sindikati so pritrdili temu našemu predlogu, da se izvzamejo iz plačnega sistema. Po moji oceni je treba narediti v bodočnosti poseben zakon, ki ne bo opredeljeval zgolj policije, ampak bo opredeljeval v tem segmentu kompletno Ministrstvo za notranje zadeve. Je pa seveda jasno, da tega zakona v času trajanja našega mandata ne bomo uspeli narediti, ker je pač premalo časa, da bi kaj takega naredili. Je pa to gotovo naloga tistih, ki bodo ali pa ki bomo v naslednjem mandatu imeli to priložnost, da se v bistvu ta segment policije ustrezno tudi vrednoti.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Ne. Vidim, da ni interesa, zato zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PRAVILIH CESTNEGA PROMETA V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade državnemu sekretarju na Ministrstvu za infrastrukturo Alešu Miheliču. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Cenjene poslanke, poslanci, ostali vabljeni! Naj uvodoma kot predstavniki Vlade Republike Slovenije kot predlagateljice Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora predlagamo, da se na tej seji Državnega zbora opravi tudi tretja obravnava predloga zakona. Slovenija je ena izmed evropskih držav, ki ji je v zadnjih 20 letih s širšim družbenim prizadevanjem uspelo zmanjšati število smrtnih žrtev v prometnih nesrečah s 335 v letu 1999 na 102 v letu 2019. Evropska komisija je konec aprila 2021 objavila predhodno poročilo o smrtnih žrtvah na cestah za leto 2020. PO ocenah je v letu 2020 v prometnih nesrečah umrlo 18 tisoč 800 ljudi, kar je 17 % manj v primerjavi z letom 2019. Na cestah v Evropski uniji je tako življenje izgubilo skoraj 4 tisoč ljudi manj kot v letu 2019. Manjši obseg prometa kot posledica pandemije covid-19 je imel očiten, čeprav po besedah Evropske komisije nemerljiv vpliv na število smrtnih žrtev na cestah. Evropska komisija je Slovenijo izpostavila kot državo med državami članicami, kjer je bilo zabeleženih najmanj smrtnih žrtev in najvišji delež zmanjšanja. Evropska komisija še navaja, da je 18 držav članic leta 2020 zabeležilo najmanjše število smrtnih žrtev na cestah. Število smrtnih žrtev na milijon prebivalcev po vsej Evropski uniji se je v primerjavi z letom 2019 zmanjšalo za povprečno 17 %. Največje zmanjšanje za 20 % ali več poleg Slovenije, torej na nivoju minus 42 beležijo še v Belgiji, Bolgariji, na Danskem, v Španiji, Franciji, na Hrvaškem, Italiji in Madžarskem ter na Malti. Pet držav članic je kljub pandemiji zabeležilo povečanje števila smrtnih žrtev. Kljub črnogledim napovedim prometnih strokovnjakov za letošnje leto nam ta trend še vedno uspeva nekako zadrževati. Po statističnih podatkih je v prometnih nesrečah od 1. januarja 2021 do 30. junija 2021 umrlo 47 oseb, v enakem obdobju lanskega leta pa 45. Vsak udeleženec cestnega prometa želi imeti prometni sistem, ki zadovoljuje njegove potrebe in pričakovanja. Kakovost življenja je v veliki meri odvisna tudi od varne mobilnosti, zato je varen cestni promet tudi odgovornost države, ki ima potrebne vzvode, s katerimi poleg posameznika posredno ali neposredno vpliva na to področje. Glavne cilje prometnovarnostne politike v državi zasleduje tudi predlagana novela Zakona o pravilih cestnega prometa, in sicer s strožjo obravnavo voznikov, ki ne upoštevajo pomena posebnih svetlobnih in zvočnih znakov, nameščenih na vozilih s prednostjo za spremstvo in v spremstvu; s strožjo obravnavo voznikov, ki se priključijo vozilu s prednostjo; s strožjo obravnavo voznikov, ki med vožnjo uporabljajo naprave, ki zmanjšujejo slušno ali vidno zaznavanje; z določanjem primerne bočne razdalje 1,5 metra pri prehitevanju kolesarjev, voznikov lahkih motornih vozil in voznikov mopedov; z določanjem pravil ravnanja v območju skupnega prometnega prostora in na površinah za pešce ter kolesarje; z določanjem pogojev za udeležbo lahkih motornih vozil v cestnem prometu; z določanjem pravil ravnanja ob rdeči luči na semaforju in prometnem znaku za vožnjo desno ob rdeči luči na semaforju ter z razširjanjem pooblastil občinskih redarjem in cestnih nadzornikov. To so ključne spremembe zakona, ki sledijo trendu v prometu in odgovarjajo na najbolj akutne probleme in pa spremembe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici Mateji Udovč. Izvolite.
Spoštovani! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 30. seji 17. junija 2021 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravilih v cestnem prometu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in odločanje po rednem postopku predložila Vlada. V uvodni dopolnitvi obrazložitve je v imenu predlagatelja državni sekretar na Ministrstvu za infrastrukturo Aleš Mihelič pojasnil, da predlog zakona spreminja oziroma dopolnjuje posamezne zakonske določbe, s čimer zasleduje glavne cilje prometnovarnostne politike v državi. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Špela Maček Guštin je pojasnila, da je ZPS v svojem pisnem mnenju opozorila na nedoslednosti v besedilu posameznih členov predloga zakona, zlasti z vidika jezikovne jasnosti, nomotehnične ustreznosti, pomanjkljivo opredeljenih pogojev za udeležbo posebnih vozil v cestnem prometu, na nekatera neskladja med obrazložitvijo in besedilom člena ter na nedosledno določanje smiselne oziroma neposredne uporabe določb zakona o pravilih cestnega prometa v podobnih primerih. Še posebej je izpostavila problem v skladnosti 2. in 8. člena predloga zakona z ustavo in zakonom o prekrških. Z vloženimi amandmaji koalicijskih poslanski skupin je bila sicer večina pomislekov iz pisnega mnenja ZPS odpravljena, vendar pa sta še vedno ostala sporna 2. in 8. člen,zato je predstavnica ZPS še dodatno predstavila pripombe ZPS k omenjenima členoma. Predstavnik Državnega sveta mag. Igor Velov je poudaril, da Državni svet predlog zakona podpira in izraža podporo predlaganim zakonskim rešitvam, s katerim se spreminjajo in dopolnjujejo prometna pravila z ciljem povečanja varnosti vseh udeležencev cestnega prometa. Predstavnica Agencije Republike Slovenije za varnost prometa Ana Marija Hren je poudarila, da predlog zakona podpirajo. Kot prednosti področja v predlogu zakona je izpostavila strožje sankcije za uporabo mobilnega telefona med vožnjo in uporabo e-skirojev. V razpravi so člani odbora iz koalicijskih poslanskih skupin poudarili, da predlog zakona podpirajo, ker je obširen, dobro pripravljen in z vidika varnosti v cestnem prometu zelo pomemben. V njem so zajete primerne rešitve, spremembe in dopolnitve, ki jih prinaša pa so strokovno utemeljene in bodo pripomogle k večji varnosti vseh udeležencev v cestnem prometu. Predpisane kazni, ki so določene v predlogu zakona, so primerne, predlagane višine glob za prekrške za prekoračitev omejitev hitrosti pa povsem primerljive z višino glob, ki so za tovrstne prekrške predpisane v Avstriji. Novo pravilo, to je vožnja desno ob rdeči luči na semaforju, ki mu je dodan prometni znak za vožnjo desno ob rdeči luči ob semaforju, če je smer prosta, so označili za koristen ukrep, ki bo nedvoumno pripomogel k boljši pretočnosti cestnega prometa. Pozdravili so tudi predlagano rešitev, s katero se zvišujejo kazni za uporabo mobilnega telefona med vožnjo. Po drugi strani pa so člani odbora iz opozicijskih poslanskih skupin poudarili, da predloga zakona ne podpirajo. Opozorili so, da se s predlogom zakona vpeljuje situacija, ki vodi do neustavnega položaja, ko bosta v koliziji Zakon o prekrških, ki je sistemski zakon, in Zakon o pravilih cestnega prometa. Poudarili so, da bodo s spremembami, ki so uvedene v 2. in 8. členu predloga zakona, sodišče in prekrškovni organi pri odločanju v dilemi, katero norma se v resnici uporablja. Po njihovem mnenju je spregledano, da je Zakon o prekrških krovni zakon in da so v njem opredeljene splošne predpostavke za ugotavljanje prekrškovne odgovornosti. Poudarili pa so tudi, da se ne strinjajo s predlagano rešitvijo v 16. členu predloga zakona, ki predvideva znižanje glob za prekoračitev nedovoljene hitrosti, saj bo ta rešitev povzročila znižanje varnostnih standardnih v cestnem prometu in povečanje števila tovrstnih prekrškov. Po opravljeni razpravi je odbor sprejel večje število amandmajev koalicijskih poslanskih skupin in amandma Poslanske skupine SNS k 19. členu. Odbor je sprejel tudi svoje amandmaje k 2., 8., 16. in 38. členu ter novi 35.a člen. Odbor je nato glasoval še o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Tina Heferle bo predstavila stališče Poslanske skupine LMŠ. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Lep dober večer vsem! Novela Zakona o pravilih cestnega prometa bi lahko bila zgleden primer, kako bi se v naši državi morala sprejemati zakonodaja. Besedilo novele je pripravila Vlada. Poslanke in poslanci smo vladni predlog proučili, ga obravnavali na matičnem delovnem telesu, o njem smo razpravljali in tudi pripravili amandmaje, s katerimi smo vladni predlog zakona še nekoliko popravili oziroma izboljšali. Na odboru so bili sprejeti tako amandmaji koalicijskih strank kot amandmaji opozicijskih strank in končno besedilo novelo je bilo po mnenju Poslanske skupine LMŠ primerno in ustrezno. Črtali so se sporni členi, na katere smo opozarjali v opoziciji in na katere je opozarjala tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Prav tako se je črtal člen, ki je zniževal denarno kazen za prehitro vožnjo. V LMŠ smo opozarjali, da ni strokovnih in argumentiranih razlogov, da se denarne kazni nižajo, sploh ob dejstvu, da se ob znižanju ne predpiše vsaj kakšna izmed drugih stranskih sankcij, recimo povečanje kazenskih točk ali pa začasni odvzem vozniškega dovoljenja, kar bi zagotavljalo, da se še vedno obdrži odvračilni učinek. V konstruktivni razpravi smo na koncu dosegli, da se je z amandmajem tudi ta člen črtal in brisal iz novele. Danes na žalosti in hkrati preseneča, da si je koalicija premislila in ponovno vložila amandma s katerim niža denarne kazni za prehitro vožnjo. Zakaj? Zato ker je previsoka hitrost, recimo v naselju, še vedno eden glavnih razlogov za prometne nesreče. Verjetno se vsi zavedamo, da v naselju, ko otrok steče po žogo na cesto, že samo za 10 kilometrov prekoračena hitrost lahko pomeni razliko med življenjem in smrtjo. V Poslanski skupini LMŠ res ne razumemo, kako in na kakšen način zasledujete odvračilni učinek kazenskih sankcij za prekrške prehitre vožnje, če recimo denarno kazen za prekoračitev hitrosti v naselju od 20 do 30 kilometrov na uro nižate s 500 na 250 evrov, ob tem pa ne povečate, recimo, kazenskih točk, niti ne predpišete stranske sankcije začasnega odvzema vozniškega dovoljenja, tako kot to poznajo v Avstriji. Noben izmed argumentov, ki smo jih slišali na odboru, ni bil vzdržen. Niste nas prepričali z argumentom, da visoke globe nimajo odvračilnega učinka, ker ste hkrati sami predlagali višjo denarno kazen za uporabo mobilnega telefona med vožnjo. Torej denarna kazen primerne višine vendarle ima odvračilen učinek. Niste nas prepričali niti s tem, da višino denarne kazni približujete avstrijskim, ker smo vam dokazali, da so v Avstriji pred kratkim dvignili globe na slovensko raven in hkrati še dodali stransko kazen začasnega odvzema vozniškega dovoljenja. Naj poudarim, v LMŠ nismo a priori proti znižanju denarnih kazni. Smo pa prepričani, da bi lahko nižje denarne kazni kar tako, ne da bi ob tem vključili druge stranske sankcije, ki bi imele odvračilne učinke, vplivale na poslabšanje varnosti v cestnem prometu. Človeško življenje je vendarle vredno več kot 250 evrov nižja globa. Zato upamo, da bomo še enkrat zbrali dovolj modrosti in nižanja denarnih kaznih za prehitro vožnjo v naselju brez drugih varovalk, ki bi zagotovile odvračilni učinek, ne bomo potrdili. Upamo torej, da besedilo novele ostane takšno, kot je bilo sprejeto na matičnem delovnem telesu. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani kolegice, kolegi! Lep dober večer! Vsaka poškodba ali smrtna žrtev, ki se zgodi na slovenskih cestah, je preveč. Vsako leto se različne institucije, društva in organizacije trudijo ozaveščati nas državljanke in državljane k odgovorni in varni udeležbi v prometu, saj bomo le tako prišli do cilja, ki si ga vsi želimo. In to je, nič žrtev na slovenskih cestah. Z namenom zvišanja varnosti v cestnem prometu in posodobitve ter aktualizacije pravil cestnega prometa je bil s strani Ministrstva za infrastrukturo spisan tudi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa. Glavni cilj, ki ga zakon zasleduje, pa je po mnenju predlagateljev zmanjšanje števila prometnih nesreč. Nabor predlaganih rešitev je širok, od rešitev, ki zgolj usklajujejo pomen izrazov, rešitev, ki zaostrujejo, omilijo nekatere kazni, ter rešitev, ki prinašajo povsem nova pravila cestnega prometa. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo zakonsko materijo skrbno proučili in prišli do zaključka, da so nekatere izmed predlaganih rešitev dobre, nekatere izmed predlaganih rešitev pa povsem v nasprotju z nekaterimi členi Ustave in še kako sporne. Predvsem nas je zmotila rešitev, ki je govorila o odgovornosti lastnika. Člen zakona, ki govori o odgovornosti lastnika, bi uzakonil domnevno odgovornost lastnika oziroma imetnika uporabe vozila za storjeni prekršek. Takšna zakonska rešitev je bila za nas sporna in nedopustna, saj ni v skladu z Ustavo Republike Slovenije. Veseli nas, da smo omenjeno sporno rešitev lahko umaknili iz zakona s pomočjo amandmaja na odboru, a kljub temu imamo v poslanski skupini še nekaj pomislekov in zadržkov pri rešitvah. Socialni demokrati ostajamo zadržani do predlaganih rešitev, ki gredo v smeri širitev pooblastil občinskih redarjev ter širitev pooblastil cestninskih nadzornikov, a ocenjujemo, da zakon kljub temu prinaša rešitve, ki bodo zvišale varnost na naših cestah in pripomogle k cilju, ki sem ga že povedala na začetku. V luči tega predlaganemu zakonu ne bomo nasprotovali. Slogan Agencije za varnost prometa pravi: kolikor kapljic, toliko nesreč. Socialni demokrati resnično upamo, da lahko dosežemo cilj: nič kapljic, nič nesreč. Srečno!
Hvala lepa. Mihael Prevc bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar s sodelavkama, spoštovane kolegice in kolegi! S Predlogom zakona o pravilih cestnega prometa se spreminjajo in dopolnjujejo prometna pravila s ciljem povečanja varnosti vseh udeležencev v cestnem prometu. Ministrstvo za infrastrukturo je pripravilo predlog zakona v okviru usklajevanj s številnimi deležniki in vanj vključilo tudi predloge lokalnih skupnosti, Javne agencije Republike Slovenije za varnost prometa in drugih resornih ministrstev. Kot enega od pomembnih instrumentov večje prometne varnosti se v zakonu predlaga strožja obravnava voznikov za ravnanje med vožnjo, ki zmanjšujejo slušno ali vidno zaznavanje ali zmožnost obvladovanja vozila. V okviru te spremembe bo uporaba mobilnih telefonov med vožnjo precej strožje sankcionirana. Predlagatelj zakona izpostavlja tudi strožjo obravnavo voznikov, ki ne upoštevajo pomena posebnih svetlobnih in zvočnih znakov, ki jih imajo vozila s prednostjo, ter strožjo obravnavo voznikov, ki se priključijo vozilu s prednostjo ali ga celo prehitijo. Glede na to, da se v zadnjih letih v promet vključuje vedno več kolesarjev, zakon z vidika večje varnosti pri prehitevanju določa primerno bočno razdaljo, in sicer 1,5 metra pri prehitevanju kolesarjev, lahkih motornih koles in voznikov mopedov, katerih konstrukcijsko določena hitrost ne presega 25 kilometrov na uro. Določajo se tudi pogoji za udeležbo lahkih motornih vozil v cestnem prometu, kamor sodijo invalidski vozički ter skiroji in rolke na električni pogon. Predlaga se, da jih lahko vozijo osebe, starejše od 14 let, ki morajo voziti po kolesarski poti oziroma ob desnem robu vozišča v naselju, kjer je hitrost omejena na 50 kilometrov na uro. K hitrejšemu odvijanju prometa v semaforiziranem križišču pa bo doprinesel predlog, da je dovoljeno zavijanje desno ob rdeči luči na semaforju, če mu je dodan prometni znak za vožnjo ob rdeči luči in če je smer prosta. Poleg ukrepov, ki zasledujejo temeljne cilje prometnovarnostne politike v državi, pa se s predlogom zakona ureja tudi odgovornost lastnika ali imetnika pravice uporabe vozila v primeru storitve prekrška na način, da uzakonja domnevno odgovornost lastnika vozila oziroma imetnika uporabe vozila za storjeni prekršek, če ni mogoče ugotoviti identitete storilca prekrška. In nenazadnje, predlog zakona znižuje nekatere globe za manjše prekoračitve dovoljenih hitrosti v območju umirjenega prometa, območju za pešce, v območju skupnega prometnega prostora, območju omejene hitrosti na cesti v naselju, na cesti zunaj naselja ter na avtocesti in hitri cesti. Ugotovljeno je bilo, da sama višina kazni nima vpliva na prometno varnost. Bistveno večji poudarek je treba dati izobraževanju, preventivi in varnemu ravnanju v prometu. Prepričan sem, da smo vsi poslanci tu v dvorani enotni, da je treba zmanjšati število smrtnih žrtev in težko poškodovanih v prometnih nesrečah. V Novi Sloveniji – krščanski demokrati zagovarjamo stališče, da prometna varnost mora zajeti najšibkejše v prometu. To so predvsem pešci, kolesarji in invalidi, zato je treba pospešiti izgradnjo in ureditev predvsem kolesarskih in pešpoti ter odpravljati arhitekturne in komunikacijske ovire na javnih mestih. Z veseljem ugotavljamo, da se prav na tem področju v zadnjem času ogromno dela. Še posebno pozornost pa je treba nameniti vzgoji otrok predvsem v smislu spoznavanja pravil cestnega prometa, obnašanja v prometu in jih usmerjati k zdravemu načinu mobilnosti. Poslanci Nove Slovenije – krščanski demokrati bomo zakon o pravilih cestnega prometa soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Mateja Udovč. Izvolite.
Spoštovani! V okviru te točke dnevnega reda odločamo o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa, ki spreminja in dopolnjuje nekatere zakonske določbe, s čimer sledi prizadevanjem v smeri zagotavljanja višje prometne varnosti. V luči zagotavljanja višje prometne varnosti pa predlog zakona ureja nekatera obstoječa razmerja med prekrški in globami. Pripravlja zakonsko podlago za uporabo sodobnih tipov vozil, širi pooblastila, pooblaščenih oseb ter spreminja nekatere druge omejitve, ki veljajo v našem sistemu cestnega prometa. S sprejetjem tega predloga zakona se bodo končno uredili pogoji za udeležbo lahkih motornih vozil v cestnem prometu. V besedilu predloga zakona so takšna vozila opredeljena kot vozila na motorni pogon, ki niso širša od 80 centimetrov in katerih konstrukcijska hitrost ne presega 25 kilometrov na uro. Med temi vozili gre zaradi množilnega porasta v njihovi uporabi še posebej izpostaviti električne skiroje. Dokument, o katerem odločamo, razumemo kot odgovor na potrebe po ureditve zakonodaje, ki bo po novem jasno definirala pogoje za participacijo teh vozil v cestnem prometu in natančno določila pravila za njihovo uporabo. Vozniki lakih motornih vozil bodo morali voziti po kolesarskem pasu, kolesarski stezi ali kolesarski poti, kjer pa teh prometnih površin ne bo ali pa te ne bodo prevozne, bodo smeli voziti ob desnem roku vozišča ceste, a le na območju prometa v naselju. V Poslanski skupini Stranke modernega centra pozdravljamo predlog zakona, ki med drugim predvideva tudi strožjo obravnavo porabe nekaterih naprav v cestnem prometu. Med njimi so naprave, ki imajo negativen vpliv na slušno ali na vidno zaznavanje voznikov in s tem zmanjšujejo njihovo zmožnost obvladovanja vozila. Verjamemo, da se morajo zakoni, ki veljajo v cestnem prometu redno posodabljati. V to nas nenazadnje ne silijo zgolj sodobni logistični trendi, temveč tudi tehnološke posodobitve, ki posredno vplivajo na obnašanje udeležencev v cestnem prometu. Pravila morajo slediti tem trendom na način, da posamezniku omogočajo, kar se da učinkovito logistiko, a ta se nikakor ne sme kompenzirati z zniževanjem splošnega nivoja varnosti udeležencev v cestnem prometu. Z dokumentom, ki ga imamo pred seboj, se urejajo tudi neskladja, vezana na obračunavanje sodnih taks v primerih prekrškov. Te so v preteklosti namreč povzročile, da so se celotni stroški ob prijeti kazni razlikovali glede na to, v kakšnem razmerju sta bila voznik in lastnik nekega vozila. Pri tem našem mnenju ne gre zgolj za nepotrebno razlikovanje pri obravnavi udeležencev, temveč za delovanje v nasprotju s sodobnimi trendi cestnega prometa, ki gredo v smeri tako imenovanega car sharinga oziroma deljene uporabe vozil med uporabniki. Zavzemamo se torej za to, da so udeleženci v cestnem prometu deležni enake obravnave in da tisti, ki upravljajo z vozili v lasti drugega lastnika, v primeru prejete globe nimajo dodatnih stroškov, stroškov v obliki sodnih taks. V Poslanski skupini Stranke modernega centra ocenjujemo, da predlog zakona vsebuje preudarne rešitve, ki do sodobnih problemov v cestnem prometu pristopajo na primeren način. Veseli nas, da so spremembe in dopolnitve, ki jih predlog zakona prinaša, utemeljene na mnenju stroke, saj to v nas še dodatno utrjuje prepričanje, da so njegovi snovalci resnično sledili osrednjemu cilju, zagotavljanju večje varnosti vseh udeležencev v cestnem prometu. Na podlagi navedenih dejstev bomo v poslanski skupini Stranke modernega centra predlog zakona soglasno podprli. Za konec pa samo v razmislek: kje je dokaz, da bodo nesreče preprečile višje globe? Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, državni sekretar, kolegice poslanke in poslanci! Obravnavani zakon prinaša številne dobre rešitve, ki bi morale na slovenske ceste prinesti več reda, pretočnosti prometa in nenazadnje varnosti. Velik del zakona je nastal že, ko je Ministrstvo za infrastrukturo vodila predsednica stranke SAB mag. Alenka Bratušek. Že tedaj sta se kot eni temeljnih rešitev omenjali spremenjen režim kaznovanja za tiste, ki med vožnjo uporabljajo telefone, in ureditev uporabe e-skirojev. Žal uporaba telefonov za volanom kljub številnim opozorilom in ozaveščanju o nevarnosti takega početja ne upada. Zato je bil zakonodajalec dolžan pristopiti k spremembam kazni v zvezi s tem. Prav tako je izjemno pomembna ureditev uporabe e-skirojev. Zaradi svoje praktičnosti so ta prevozna sredstva v zadnjih letih doživela izjemen razmah, zakonodaja pa temu ni sledila. V dopolnjenem zakonu so zdaj določeni pogoji za vožnjo lahkih motornih vozil, kamor spadajo tudi skiroji. Bo pa zanimivo spremljati, kako bodo te določbe zaživele v praksi, saj se pogoji precej razlikujejo od stanja, ki se je pri nas uveljavilo v zadnjem času. Vozniki lahkih motornih vozil bodo morali namreč voziti po kolesarskem pasu, kolesarski stezi ali kolesarski poti in ne po pločnikih in površinah, namenjenih pešcem. Ena od rešitev, ki so jo ljudje težko čakali, je zavijanje desno ob rdeči luči. Ministrstvo je tu prispevalo svoj del k pretočnosti prometa, zdaj pa je odgovornost za preudarno in pazljivo ravnanje na voznikih, ki bodo morali to določbo izvajati z določeno in zadostno mero previdnosti in absolutno brez objestnosti. Smo pa poslanci opozicije že na matičnem odboru opozarjali, da ne podpiramo uvajanja rešitev, s katerimi se skuša minister očitno prikupiti ljudem. Zmotilo nas je znižanje glob za prekoračitev dovoljene hitrosti v praktično vseh območjih in za skorajda vse omejitve. To ocenjujemo kot všečno rešitev, ki bi med ljudmi zagotovo požela navdušenje, a lahko tudi na račun varnosti. Na matičnem delovnem telesu je bil sicer izglasovan amandma, ki je znižanje glob odpravil, a jih želi koalicija z amandmajem znova vnesti v zakon. Že na odboru nas je skušal državni sekretar prepričati, da visoke kazni ne dosegajo svojega namena in so jih znižali prav zato. Tudi v obrazložitvi omenjenega amandmaja beremo, da se globe znižujejo skladno z načelom sorazmernosti, pri čemer je podana primerjava z Nemčijo. Nemške kazni so sicer res nižje od slovenskih, a se kompenzirajo tudi s krajšimi prepovedmi vožnje motornega vozila. Prav tako pa se moramo zavedati, da je bila Nemčija leta 2019 s 37 smrtnimi žrtvami na milijon prebivalcev predvsem pod povprečjem Evropske unije, Slovenija pa z 49 tik pod. Primerjava se nam zato ne zdi povsem na mestu. Oglejmo si še nekaj konkretnih primerov znižanja glob. Amandma predvideva znižanje globe, kadar nekdo v območju umirjenega prometa, kjer velja omejitev 20, to omejitev prekorači za 20 do 30 kilometrov na uro. Območje umirjenega prometa nosi takšno ime z razlogom, in nobenega razloga ni, da nekoga , ki pri omejitvi 20 pripelje 50, za takšno neodgovorno divjanje in ogrožanje svoje in tuje varnosti nagradimo z nižjo kaznijo. Državni sekretar nas je ob tem opomnil, da si ljudje z nizkimi dohodki takšno kazen težko privoščijo. Strinjamo se, da ne gre za nizke kazni in da jo marsikdo težko plača, toda stvar je resnici na ljubo zelo preprosta – potem pač ne vozi tako hitro. Ne gre za prekoračitve, ki se človeku zgodijo, ko se malce zamisli, ampak gre resnično za divjanje. Enako velja denimo za nižanje globe za prekoračitve dovoljenih hitrosti na cesti v naselju, kjer je omejitev 50, kadar se vozi do 100 kilometrov na uro. Se zavedamo takih posledic, se zavedamo kaj se lahko zgodi, kadar nekdo skozi naselje pripelje s tako hitrostjo? Zakon je, kot smo že povedali, dober, zato nam je žal, da se kvari s populističnimi rešitvami. V primeru sprejetja amandmaja koalicije ga poslanci SAB ne moremo podpreti, mu pa tudi ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Ivan Hršak bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Državni sekretar s sodelavkama, kolegice in kolegi! Prometna varnost je eden najpomembnejših vidikov cestnega prometa. Od stopnje varnosti prometa na cesti je odvisna kakovost življenja vseh nas. Varnost v cestnem prometu zagotavljamo s kakovostno in redno vzdrževano cestno infrastrukturo, varnimi vozili ter z ozaveščanjem in spodbujanjem k odgovornemu vedenju vseh udeležencev v prometu. Spoštovanje cestnoprometnih predpisov, vzdrževanje cestne infrastrukture in presoja njene varnosti ter izobraževanje in osveščanje javnosti glede uvajanja novih tehničnih standardov, rešitev ter drugih ukrepov veliko pripomore k večji prometni varnosti. Pravila v ravnanju v cestnem prometu so združena v osnovni Zakon o pravilih cestnega prometa, ki je bil sprejet leta 2000 in kasneje šestkrat noveliran. V Poslanski skupini DeSUS bomo tudi tokratni predlog novele Zakona o pravilih cestnega prometa podprli, saj menimo, da predlagane rešitve sledijo namenu temeljnih ciljev prometnovarnostne politike v Sloveniji, to pa je zmanjšanje števila prometnih nesreč, v kateri so osebe poškodovane, in zmanjšanje števila prometnih nesreč s smrtnim izidom. Vse preveč krvnega davka terjajo naše ceste. Poleg hitrosti je najpogostejši razlog za prometne nesreče tudi nepravilni premik z vozilom ter nepravilna smer vožnje. Najpogostejši vzroki za prometne nesreče s smrtnim izidom pa so nepravilna smer vožnje, neprilagojena hitrost ter neupoštevanje pravil v prednosti. Kot vzrok za nesreče nikakor naj ne gre zanemariti alkohola in do tega bi morali imeti ničelno toleranco. Predlagana novela je dokaj obsežna in vključuje vrsto sprememb, ki bodo vplivale na ravnanje vseh udeležencev v prometu in, upamo, tudi na prometno varnost. Spremembe se nanašajo na: strožjo obravnavo voznikov, ki ne upoštevajo posebnih svetlobnih in zvočnih znakov na vozilih s prednostjo za spremstvo in v spremstvu; strožjo obravnavo voznikov, ki se priključijo vozilu s prednostjo za spremstvo in v spremstvu ali jih prehitijo; strožjo obravnavo voznikov, ki med vožnjo uporabljajo naprave, na primer telefone; varnost kolesarjev z določitvijo primerne bočne razdalje 1,5 metra pri prehitevanju kolesarjev: pravila ravnanja v območju skupnega prometnega prostora in na površinah za pešce in kolesarje, na tem delu morajo vozniki voziti tako, da ne ogrožajo pešcev, ti pa ne smejo namenoma ovirati voznikov; na pogoje za udeležbo lahkih motornih vozil v cestnem prometu – tu gre za električne skiroje, ki predstavljajo novo obliko mikromobilnosti in ki so vse pogostejši na naših ulicah, kolesarskih stezah in tudi nekaterih manj prometnih cestah in so postali priročna, poceni in izjemno hitra alternativa dragemu prevozu, do sedaj to področje ni bilo urejeno, s predlogom pa se določajo jasna pravila in tudi kazni za neupoštevanje teh pravil; širitev pooblastil občinskih redarjev, in sicer glede nadzora območja skupnega prometnega prostora, približevanja križišču in razvrščanja pred križiščem, nadzora glede pogoja za udeležbo lahkih motornih vozil v cestnem prometu, sem sodijo tudi prej omenjeni skiroji, ter nadzora prepovedi vožnje na križišče pri zeleni luči na semaforju ter še vrsto drugih dobrih in pametnih ter strokovnih rešitev. Skratka, gre za zelo obširen zakon, ki je plod daljšega usklajevanja s strokovno javnostjo, zato je dobro oblikovan ter sledi ključnemu namenu, to je zagotovitvi večje varnosti vseh udeležencev v cestnem prometu. Poslanci Poslanske skupine DeSUS bomo predlog enotno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Predlagam, da opravimo še preostale tri predstavitve preostalih treh stališč poslanskih skupin, razpravo o amandmaju pa bi opravili jutri. Janja Sluga bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, za razumevanje, ker smo tako dolgo čakali. Tisti poslanci in poslanke, ki ste bili člani Državnega zbora že v prejšnjem mandatu, se najbrž spomnite novele zakona, ki jo je vložil naš bivši poslanski kolega Shaker. Žal se je takrat zakonodajni postopek za tisto novelo zaradi predčasnih državnozborskih volitev končal. Vendarle pa naj preberem eno od ocen strokovne javnosti o tisti noveli. Citiram: »Možnost, da bo predlog poslanca sprejet še pred zaključkom mandata sedanje sestave državnega zbora, je zelo majhna, pa čeprav je nekaj njegovih idej lahko s stališča razvoja prometa in udeležencev prav dobrodošlih.« Konec citata. Kaj je med drugim predvidevala tista novela? Prvič, vozila na nujni vožnji kategorij C1, CD1 in D bi lahko vozili tudi posamezniki z izpitom kategorije B, če takšno vozilo ne bi presegalo mase sedem ton in pol. Kot veste, se je ta določba v tem mandatu s sprejeto novelo zakona o voznikih uresničila. Drugič, z 1,5 metra bi na 1,4 metra zmanjšali mejo, pri kateri bi otrok že lahko sedel v vozilu brez obveznega zadrževalnega sistema, ki so znotraj štirih kategorij v resnici predvideni le do mase 36 kilogramov, po drugi strani pa so povprečne fizične lastnosti slovenskih otrok v zadnjih letih na podlagi športno vzgojnih kartonov pokazale, da otroci to maso dosegajo že pri telesni višini 140 centimetrov, pri 150 pa je v resnici že močno presegajo in dosegajo povprečje 43 kilogramov. Tretjič, zakonska podlaga za uvedbo testiranja avtonomnih vozil na slovenskih cestah, takšna vozila bi morala biti jasno označena in dodatno zavarovana odgovornost v primeru nesreče, voznik bi moral biti nared, da posreduje, najvišja hitrost na običajnih cestah 50 kilometrov na uro, na avtocesti pa do 100 kilometrov na uro. Četrtič, pogoji, ki veljajo v območju skupnega prometnega prostora, ki ga dosedanja slovenska zakonodaja kljub priporočilom stroke in pozitivnim zgledom iz tujine še ne predvideva; gre za območje, kjer si pešci, kolesarji in vozniki enakovredno delijo prometno površino, predvsem v središčih mest. Petič, predpisati smo želeli nov pogoj za zaseg motornega vozila, policist bi lahko vozniku zasegel motorno vozilo, s katerim bi bil voznik zaloten pri storitvi hujšega prekrška tudi v primeru, ko je voznik vozil z vozniškim dovoljenjem tistih kategorij, v katero spada vozilo, ki ga vozi, in katerega veljavnost je potekla. Vam te spremembe, ko berete sedanjo vladno novelo, zvenijo tako znano kot nam? V Poslanski skupini nepovezanih poslancev smo zadovoljni s tem, da je vlada povzela večino navedenih rešitev še iz prejšnjega mandata in jih nadgradila ter dodala svoje, kot so možnost dovoljenja za zavijanje desno pri rdeči luči na semaforju, urejanje vožnje z električnimi skiroji, uporaba zaščitne kolesarske čelade in tako naprej. Kar zadeva vožnje avtonomnih vozil oziroma preizkušanja avtomatiziranih vozil v cestnem prometu, velja opozoriti na ugotovitve AMZS Slovenije, ki se v projektu skupaj s partnerji iz tujih držav od leta 2017 ukvarja z raziskovanjem tega področja. Iz raziskav izhaja, da je odnos slovenskih udeležencev v prometu do avtonomnih vozil pretežno pozitiven. To pomeni, da Slovenci sledimo razvoju avtomobilnosti in da pričakujemo, da bo razvoj avtonomnih vozil v prihodnosti pozitivno učinkoval na prometno varnost. Kar zadeva smiselnosti zniževanja glob za prehitro vožnjo, o kateri je potekala glavnina razprave na matičnem delovnem telesu in se bo najbrž nadaljevala tudi jutri, pa smo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev prepričani, da sama višina kazni nima tolikšnega vpliva na prometno varnost, kot si to nekateri predstavljajo. Zato predlogu ministra za infrastrukturo ne bomo nasprotovali. Tudi glede na izkušnje iz tujih držav z višjo prometno varnostjo izhaja, da korelacije med visokimi kaznimi in prometnimi nesrečami s težjimi telesnimi poškodbami in smrtnim izidom ni. Enake učinke se da doseči z izboljšavo cestne infrastrukture, večjim nadzorom na kritičnih točkah, merjenjem hitrosti in pa tudi preventivo in vzgojo v cestnem prometu. Poleg tega kazni tudi po znižanju ostajajo primerljive s kaznimi v sosednjih državah. Zavedamo se, da so tudi epidemija covida in ukrepi za njeno zajezitev prispevali k zmanjšanju prometa na naših cestah, vseeno pa velja opozoriti, da je lani na cestah umrlo 80 udeležencev cestnega prometa, kar je 22 % manj kot leta poprej. Število umrlih in poškodovanih je bilo najnižje od leta 1954. Na podlagi navedenih argumentov, bomo nepovezani poslanci novelo podprli.
Hvala lepa. Dušan Šiško bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Spoštovani! V Slovenski nacionalni stranki menimo, da bi se morale pristojnosti redarske službe ožiti in ne širiti, kajti redarska služba je v rokah lokalnih skupnosti, županov. Takšnim službam je treba omejevati represivna in nadzorna sredstva, saj imajo za to delujočo policijo, in to dobro. Me res zanima, če so tudi redarji strokovno usposobljeni in seznanjeni z zakoni. Širijo se pooblastila redarstvu, določajo se nove izjeme za finančno upravo ter povišujejo se globe za uporabo mobitela med vožnjo, parkiranje na mestu za invalide. Strinjamo se, da gre za nedopustno razpolaganje proizvajalcev vozil z osebnimi podatki uporabnikov, kajti ustvarjajo se evidence uporabnikov vozil, ki jih po našem mnenju proizvajalci ne potrebujejo, zato gre za prekomeren poseg v varstvo osebnih podatkov. Načeloma smo proti povišanju glob, pri prebiranju predloga zakona pa imamo občutek, da gre za zelo represivno naravnan predpis, čemur izrecno nasprotujemo. Dejstvo je, da je Republika Slovenija tranzitna država, zato se problem ustavljanja tovornjakov verjetno ne nanaša na slovenske prevoznike, temveč na prevoznike iz tretjih držav oziroma zelo oddaljenih evropskih držav. Poraja se nam vprašanje o smiselnosti kaznovanja pravne osebe, predvsem tujih pravnih oseb, saj lahko prihaja do težav pri izvršitvi. V Slovenski nacionalni stranki smo proti temu, da se ravnanja državljanov podvržejo kaznovalni politiki, kajti že tako imamo ekspanzijo prekrškov, zato smo proti temu, da se ravnanja sankcionirajo z izrekom globe in bi bilo velikokrat primerneje izreči opomin. Na matičnem odboru za infrastrukturo, okolje in prostor smo bili deležni polemične debate predvsem z leve strani glede spremembe 46. člena, da se znižujejo nekatere globe za prekoračitev najvišje dovoljene hitrosti. Kazni naj bi bile primerne, če dosežejo svoj namen, učinek, če ne, je vse skupaj brezpredmetno. Z visokimi globami se mogoče kršitelja spametuje ali pa tudi ne. Primerneje se nam tudi zdi, da lahka motorna vozila uporabljajo izključno cestišče ter si pri vožnji ne delijo površine s kolesarji in pešci. Slednje utemeljujejo s tem, da gre za praktično neslišna električna vozila, ki so hitrejša od pešcev in povprečnega kolesarja, zato predstavljajo nepotrebno povečano tveganje na kolesarskih poteh predvsem v primerih, ko gredo pešci preko kolesarske steze. Načeloma ne nasprotujemo novim prometnim pravilom, pa vendarle so se določeni ljudje komaj navadili na navadna krožišča, začeli smo uvajati turbokrožišča. Pred kratkim so se spremenile table za obvoz, sedaj se dodajajo nove table z novimi pravili. V Slovenski nacionalni stranki smo mnenja, da je prometna varnost preveč občutljiva tema, da se tako parcialno na vsakih nekaj let spreminjajo in celo dodajajo pravila. Pomembna se nam zdi tudi pravočasna informiranost vseh voznikov v zvezi z novim pravilom za tako imenovano vožnjo desno ob rdeči luči na semaforju, ki jo toplo pozdravljamo. V Slovenski nacionalni stranki smo z amandmajem tudi dosegli to, da pravila ravnanja v cestnem prometu, določena v tem zakonu, in pravila ravnanja, določena z vzpostavljeno prometno signalizacijo, ne veljajo za vozila, ki jih uporablja policija pri varovanju oseb iz uredbe, ki določa varovanje osebe, kadar policisti izvajajo prevoz varovane osebe ali varovanja z varnostnimi vozili.
Hvala lepa. Kot zadnji bo dobil besedo Boris Doblekar, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo težko pričakovali nujne spremembe zakona o pravilih cestnega prometa. Spremembe so v realnosti, na cesti, v prometu tako bliskovite, da je zakon, ki ureja to področje, hitro zastarel in določeni členi niso več življenjski oziroma zaostajajo z napredkom in s spremembami v prometu. Novela zakona zasleduje temeljne cilje prometnovarnostne politike v Sloveniji, to je zmanjšanje prometnih nesreč s poškodovanimi in umrlimi. V predlogu zakona je poudarek na naslednjih načelih: načelo defenzivnega ravnanja, načelo zaupanja, načelo varstva šibkejših udeležencev cestnega prometa. Predlagane rešitve v zakonu se nanašajo na uskladitev pomena izraza kolo s pomožnim motorjem, uskladitev pomena izrazov indikator alkohola in etilometer, odgovornost lastnika vozila, razširitev pooblastil občinskih redarjev, razširitev pooblastil cestninskih nadzornikov, preizkušanje avtomatiziranih vozil, prenos ureditve parkiranja tovornih vozil na avtocestah in hitrih cestah iz Zakona o cestah v Zakon o pravilih cestnega prometa, pristojnosti pooblaščenih uradnih oseb FURS, območje skupnega prometnega prostora, uporaba zaščitne kolesarske čelade, uporaba mobilnega telefona med vožnjo, varno prehitevaje, ureditev instituta dnevne parkirnine, označitev živali ali črede, označitev oseb na avtocesti in hitri cesti, varnostni pas, pogoji za udeležbo lahkih motornih vozil v cestnem prometu, vožnja desno ob rdeči luči na semaforju, neupoštevanje pomena posebnih svetlobnih in zvočnih znakov vozila s prednostjo, preverjanje psihofizičnega staja voznikov, alkohol, vožnja pod vplivom psihoaktivnih zdravil ter sankcija za učitelja vožnje in spremljevalca pri vožnji pod vplivom prepovedanih drog, psihoaktivnih zdravil in drugih psihoaktivnih snovi. Zakon o pravilih cestnega prometa določa prometna pravila ravnanja v cestnem prometu ter pooblastila in sankcije, ki jih pri izvajanju zakona izrekajo pristojni organi. V Poslanski skupini SDS menimo, da mora biti zakon pisan po meri vseh udeležencev v cestnem prometu. Še posebej mora zasledovati cilj, da bo na naših cestah in prometnih površinah kar najmanj nepredvidenih dogodkov, predvsem pa kar najmanj prometnih nesreč, posebej tistih, kjer so udeleženi šibkejši udeleženci v prometu, kot so pešci, otroci, kolesarji in starejši ter invalidi. Menimo tudi ,da je vsaka povzročena prometna nesreča, še posebej tista s hudimi posledicami, kot so invalidnost in smrt, veliko breme za proračun in nepopravljiva škoda ter tragedija za svojce poškodovanega ali umrlega. V Poslanski skupini SDS zelo pozdravljamo način priprave novele zakona, saj so pri predlogih sodelovale tako lokalne skupnosti, kot Javna agencija za varnost prometa in mnogi drugi, katerih predlogi so bili v veliki meri upoštevani. Pozdravljamo tudi spremembe, ki znižujejo kazni za prekoračitev hitrosti, ki bodo po novem primerljive z drugimi evropskimi državami, ker smo mnenja, da zgolj višanje kazni ne prinese želenih učinkov, zato bomo podprli amandma koalicije k 16. členu. Zvišujejo se globe za uporabo mobilnega telefona med vožnjo, ker se s tem znatno zmanjša zbranost voznika. Zelo podpiramo zavijanje v desno pri rdeči luči, če je smer prosta, kar bo bistveno pripomoglo k boljši pretočnosti prometa. Končno se ureja tudi vožnja s skiroji oziroma lahkimi motornimi vozili. V prid invalidom se zvišujejo kazni za neupravičeno zasedbo njim določenim parkirnim mestom. Z na novo urejenim prehitevanjem s predpisano varnostno razdaljo bodo bolj varni tudi kolesarji. Ob bok sprejetju novele Zakona o pravilih cestnega prometa menimo, da bo ob tem potrebno še precej okrepiti vzgojno in preventivno dejavnost na področju prevelikih hitrosti vožnje in prisotnosti alkohola ter drog v prometu, s poudarkom predvsem pri mladih voznikih in hkrati pri večkratnih kršiteljih. Zakon, ki vključuje veliko novih in zelo dobrodošlih sprememb, bomo vključno z amandmajem k 16. členu, ki znižuje kazni za hitrosti, v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prekinjam 27. točko dnevnega reda. Z razpravo o vloženem amandmaju bomo nadaljevali jutri. Prekinjam tudi 24. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri, 9. julija 2021, ob 10. uri. Prijetno in varno pot vam želim, opozarjam pa, da so v veljavi še vedno obstoječi oziroma stari predpisi. Lahko noč.