Den innkalte vararepresentant for Oslo, Ann Kathrine S. Tornås, har tatt sete. Med hjemmel i forretningsordenens § 26 fjerde ledd vil presidenten foreslå at det oppsatte ukeprogram for inneværende uke endres med hensyn til morgendagens møteplan, slik at det i morgen, fredag 9. juni, etter stortingsmøtets slutt settes referatmøte i Odelstinget. – Ingen innvendinger er kommet mot presidentens forslag, og det anses vedtatt.
Etter ønske fra familie-, kultur- og administrasjonskomiteen vil presidenten foreslå at debatten blir begrenset til 45 minutter, og at taletiden blir fordelt slik på gruppene: Arbeiderpartiet 10 minutter og de øvrige partigrupper 5 minutter hver. Videre vil presidenten foreslå at det ikke blir gitt anledning til replikkordskifte etter de enkelte innlegg, og at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil tre minutter. – Det anses vedtatt.
By- og bygdelister er lokale grupperinger uten felles partiorganisasjon, etablert for å ivareta lokale behov. Det eneste regionale eller rikspolitiske fellestrekk ved by- og bygdelistene er at de er sammensatt av engasjerte mennesker i lokalsamfunnene, ofte tverrpolitisk. Det er ikke helt uvanlig at en kommunestyrerepresentant fra en bygdeliste er fylkestingsrepresentant for et parti. Men vi finner også kandidater uten forankring i et partiapparat. De som stiller opp på disse listene uten partiforankring, er mennesker med lokalt engasjement som ikke ønsker å være bundet av andre programmer enn de rent lokale. Statsstøtte til politiske partier er en nødvendig kostnad som vi betaler for å ha et levende demokrati med partier som skal ivareta mer enn et lokalsamfunns behov. De etablerte partiene har en tredelt organisasjon med lokal-, fylkes- og hovedorganisasjon, og partistøtten skal bidra til at arbeidet kan drives både på de ulike nivå og på tvers av disse. De etablerte partiene skal utarbeide en helhetlig politikk som ivaretar både lokale, regionale og rikspolitiske hensyn, og partiprogrammene skal distribueres i befolkningen. Programmene er velgernes grunnlag for å velge mellom de ulike partiene og derfor av den største betydning for et fungerende demokrati. Alt dette gir de etablerte partiene en kostnad som by- og bygdelistene ikke har. Derfor vil det være urimelig om denne støtten som skal sikre partiene økonomi til å gjøre dette overordnede arbeidet, skal utdeles likt til lokale grupperinger som ikke har eller tar ansvar utover lokalnivå. Det har vært raslet med sablene i Bygde-Norge. By- og bygdelistene har «truet» med å organisere seg i en landsdekkende sammenslutning for slik å tvinge frem stemmestøtte. Men da forsvinner det som er deres særpreg, det ensidig lokale engasjement som samler mennesker med ulik ideologisk plattform til felles innsats for lokalmiljøet. Demokratiet må ha plass til slike tverrpolitiske lokale grupperinger. Derfor gis disse gruppene støtte til det arbeidet de driver lokalt, men det er ingen grunn til at de skal gis støtte for et arbeid som de ikke driver, på regional- og riksplanet. På denne bakgrunn vil flertallet i komiteen avvise forslaget.
Sakens kjerne er at det er i dag en betydelig forskjellsbehandling mellom politiske partier og andre politiske grupperinger som lovlig stiller til valg. I 1999 var det 225 by- og bygdelister som stilte til valg. De gis i dag et representanttilskudd fra kommunene, men de mottar ikke stemmestøtte på lik linje med andre politiske partier. I den senere tid har det vært en omfattende debatt også her i huset om hvordan vi skal vitalisere befolkningen, få mer liv i lokaldemokratiet, ja rett og slett skape mer engasjement. Det har vært en stor bekymring over at andelen velgere som stemmer, er fallende, og at man på en måte ser en større grad av apati og av politikerforakt. På Hamar fikk by- og bygdelisten ca. 25 pst. av stemmene ved valget i høst. De fikk ordføreren, og det arbeidet de utfører i denne kommunen, har like mye kvalitativt i seg som det arbeidet som etablerte politiske partier utfører. Da synes jeg det er merkelig at et flertall i komiteen i innstillingen nøyer seg med å henvise til at man behandlet denne saken grundig i 1974. Man har altså ikke tatt seg bryet med å argumentere i forhold til lokaldemokratiske rettigheter, spilleregler osv., man har bare vist til denne innstillingen fra 1974. Og det er 26 år siden! Jeg synes det vitner om en form for monopolistisk lyst til å beskytte egne særinteresser. Vi burde ikke som etablerte politiske partier være redd for politiske grupperinger som aktivt engasjerer seg i lokaldemokratiet, som arbeider i kommunestyrene på lik linje med de etablerte partiene. Om man defineres som en politisk gruppering eller et politisk parti, så har man akkurat de samme oppgavene i det arbeidet man utfører i kommunestyret. Man må forholde seg til det samme budsjettet. Man må forholde seg til de samme sakene. Man må gjøre nøyaktig det samme arbeidet uavhengig av om man har de samme interessene hva gjelder rikspolitikk, eller ikke. Det dette dreier seg om, er hvorvidt man skal gi samme økonomiske behandling for samme utførte arbeid i kommunestyrene. Det vil altså ikke flertallet gjøre, noe jeg synes det er all mulig grunn til å reagere på. Det er en viktig prinsipiell debatt som vi burde tatt mye mer alvorlig enn bare å avvise forslaget med at man i 1974 mente sånn og slik. Det overrasker meg. Det overrasker meg også at dette åpenbart på en måte virker som en trussel mot etablerte partier. Jeg vil påstå at konsekvensen som dette eventuelt vil kunne få, er at disse by- og bygdelistene samler seg og etablerer et nytt politisk parti – hva det måtte bety, og hva det måtte være verdt. Jeg synes i alle fulle fall at for å hevde demokratiets rettigheter, styrke demokratiet, styrke velgernes oppfatning av hva de ønsker å stemme på ved valg, burde vi i denne salen være store nok til å likebehandle alle som har et engasjement i lokalpolitikken. Jeg synes det er veldig synd at dette forslaget blir avvist uten så mye som en begrunnelse fra komiteen. Jeg tar med dette opp Fremskrittspartiets forslag.
Representanten Siv Jensen har tatt opp det forslaget hun refererte til.
Venstre har stor sympati for mindretallets forslag og for den begrunnelsen som er framført i innstillingen, og som er uttrykt gjennom innlegget til Siv Jensen. Jeg er ikke skeptisk til likebehandling med partiene, som også har andre oppgaver. Det tåler partiene. Jeg er enig med Siv Jensen i at denne saken hadde fortjent å bli diskutert i lys av de utfordringer som lokaldemokratiet vårt i dag er stilt overfor. Vi har en felles oppgave i å vitalisere lokaldemokratiet, og der spiller disse listene vi i dag diskuterer, en viktig rolle, og de vil gjøre det også i framtiden. Det er ikke denne forsamlingen uvedkommende at forholdene legges til rette for at de kan videreføre sitt arbeid. Når vi likevel vil følge flertallets innstilling, henger det sammen med at de spørsmål som her diskuteres, berøres av Valglovutvalget, som er i innspurten av sitt arbeid. Valglovutvalget legger fram sin innstilling rundt årsskiftet, og det vil være naturlig å diskutere alle de spørsmålene Valglovutvalget berører, i etterkant av innstillingen. Det er Venstre beredt til å gjøre, og vi kommer til å gjøre det med utgangspunkt i den type tenkning som jeg her har redegjort for.
De talere som heretter får ordet, har en taletid på inntil 3 minutter.
Jeg må si at jeg stiller meg meget undrende til saksordførerens argumentasjon for å si nei til det forslaget som ligger i denne saken. Men de argumenter som hun fremførte, får stå for hennes egen regning. Mange by- og bygdelister har et håp om at Stortinget slutter opp om at alle grupper som stiller til valg, skal behandles på samme måte når det gjelder økonomiske forhold, som de etablerte partier. Dette er jo ikke et urimelig krav. By- og bygdelisteorganisasjonene har i lengre tid prøvd å få de partiene som er representert på Stortinget, i tale. Det ser ut til at dette har vært fånyttes, fordi det kun er ett parti som tar dette seriøst, og det er landets nest største parti, som har tilstrekkelig vilje til å behandle by- og bygdelistene på lik linje med partiene. Denne forskjellsbehandlingen som flertallet i komiteen legger til grunn, kan resultere i at by- og bygdelistene i stedet starter et nytt parti i ren skuffelse. I den sammenheng bør man være klar over at denne politiske gruppering samlet sett representerer godt over 100 000 stemmer. I dag har disse listene totalt 25 ordførere, 31 varaordførere og hele 1 000 kommunestyrerepresentanter. Når disse samlet sett er større enn enkelte partier på Stortinget som mottar økonomisk støtte i dag, blir det ikke bare diskriminerende – det blir nærmest parodisk. I dag får registrerte partier sågar økonomisk støtte selv om de ikke får representasjon verken i kommunestyre eller fylkesting. Slik er reglementet. Dessuten gjør by- og bygdelistenes representanter akkurat det samme politiske arbeidet som andre politiske grupperinger eller partier. Skal man ha noen troverdighet i dette spørsmålet, skulle man normalt ha kommet til at by- og bygdelister burde ha stemmestøtte på lik linje med de etablerte partier.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 1.[[Votering, se side 3460]]
Jeg har bare noen korte merknader. Dette er en enstemmig innstilling fra komiteen, og den er ikke mer kontroversiell enn at man slutter seg til konklusjonene i den rapporten som Riksrevisjonen har levert, vedrørende resultatoppnåelse i Arbeidstilsynet. Hovedkritikken som rettes mot Arbeidstilsynet fra Riksrevisjonen, dreier seg om at man ikke har vært utadrettet nok og drevet nok aktivt tilsyn i forhold til de oppgavene som Arbeidstilsynet er pålagt, og som for så vidt også er målsettingen for deres egen omstilling. Komiteen ser at det kan være mye som taler for at det tilsynet som Arbeidstilsynet nå bedriver, er mer krevende enn før, at det er en mer krevende kvalitetssikring som skal til, og at det derfor ikke er så lett å telle og sammenlikne hva som gjøres fra ett år til et annet. Komiteen har også merket seg at departementet sier at man er i en omstillingsprosess, og at man bestreber seg på å oppfylle de mål man selv har satt seg. Med disse kommentarer anbefaler jeg komiteens innstilling.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 2.[[Votering, se side 3460]]
Riksrevisjonens årsmelding for 1999 viser i likhet med tidligere år en omfattende virksomhet fordelt på mange områder. Hele 51 forvaltningsrevisjonsprosjekter har vært under arbeid, 43 saker er tatt opp under statsregnskapet, det er foretatt selskapskontroll i 24 heleide og 28 deleide aksjeselskaper, i 6 statsforetak, i 11 virksomheter organisert ved særskilt lov og i 26 studentsamskipnader – bare for å nevne noe. Riksrevisjonen har også gjennomført revisjonsoppdrag i internasjonale organisasjoner og på den måten tilegnet seg nyttig kunnskap om hvordan organisasjonene forvalter de midlene medlemslandene har bevilget. Bistand til Zambias riksrevisjon og oppdrag for OECD i tilknytning til utviklingsprosjekter for Bulgarias og Albanias riksrevisjoner er eksempler blant en rekke interessante prosjekter som Riksrevisjonen har engasjert seg i. Komiteen er generelt godt fornøyd med Riksrevisjonens arbeid. Når det gjelder de dokumentene som er oversendt Stortinget og behandlet i 1999, viser jeg til komiteens egne merknader og vedtak i Stortinget i de ulike sakene. Komiteen har med tilfredshet merket seg at det er små lønnsmessige forskjeller mellom kvinner og menn i Riksrevisjonen, og at det i toppledergruppen er en 50–50 fordeling mellom kjønnene. Og det er bra. Videre er det positivt at turnoveren i 1999 er langt lavere enn i 1998. Dette tyder på at Riksrevisjonen nå har mindre problemer enn tidligere med å beholde kvalifisert og etterspurt arbeidskraft. Det er avgjørende at Riksrevisjonen holder et revisjons- og kontrollfaglig høyt nivå. Den sterke satsingen på kompetanse/kompetanseutvikling er derfor en riktig og høyst nødvendig prioritering. Riksrevisjonen har i foregående år tatt opp flere saker som omhandler til dels betydelig svikt i rutiner for regnskapsføring og økonomiforvaltning. Mangler ved valgte regnskapssystemer og manglende regnskapskompetanse i virksomhetene har vært avdekket. Komiteen vil understreke at slike kritikkverdige forhold må følges opp av overordnet nivå i forvaltningen. Som sagt, kontroll- og konstitusjonskomiteen er meget godt fornøyd med Riksrevisjonens arbeid.
Jeg viser til komitelederens innlegg, og også i Høyre er man tilfreds med den måten Riksrevisjonen og Riksrevisjonens kollegium skjøtter sine oppgaver på på Stortingets vegne. I det store og hele virker det som om Riksrevisjonens kvalitativt kritiske og faglige standard og integritet har en svært god og disiplinerende virkning på departementene og underliggende etater, selv om man også i de senere dager har behandlet saker – jeg tenker på Nytt Rikshospital og Fatima – som viser at det gjenstår en vei å gå både i departement og underliggende etater når det gjelder store prosjekt. Men stortingsbehandlingen viser jo også at Riksrevisjonen og Stortinget har sammenfallende konklusjoner i slike store saker. At det gjennom Riksrevisjonens arbeid avdekkes svært kritiske og alvorlige forhold, bekrefter jo i og for seg at systemet virker. Det blir derfor en viktig oppgave for Stortingets kontrollorgan å tilse at overordnet og ansvarlig nivå i forvaltningen endrer praksis der det er nødvendig. Derfor vil jeg gjerne understreke at det er alvorlig når Riksrevisjonen i fjor høst så seg nødt til å ta opp med Statsministerens kontor og Finansdepartementet at det var avdekket for dårlig kvalitet på regnskapsarbeidet i flere statlige etater. Det er nødvendige tiltak som må settes i verk, og det har kontrollkomiteen også påpekt tidligere, og man har påtalt departementenes manglende prioritering innenfor regnskap og økonomiforvaltning. Dette kan nok til dels tilskrives svakhet i de regnskapssystemene som er i bruk, og til dels manglende kompetanse hos personalet som har ansvar for regnskapsføringen. Det er alvorlige svakheter, og Riksrevisjonens kontrollvirksomhet må derfor tilse at forbedring av kvaliteten i den statlige økonomistyringen er en løpende prosess. Og jeg har inntrykk av at dette har så høy prioritet i Riksrevisjonen at vi i Stortinget ganske raskt vil kunne konstatere at det går riktig vei, og at man vil få mindre og mindre av slike kritiske rapporter. For øvrig viser jeg til komitelederens innlegg og komiteens fellesmerknader.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 3.[[Votering, se side 3460]]
Årsmeldingen for 1999 fra Stortingets kontrollutvalg for etterretnings-, overvåkings- og sikkerhetstjeneste konkluderer med at tjenestene utfører sine viktige oppgaver på en tilfredsstillende måte. I så måte kan vi i dag med tilfredshet konstatere at disse tre svært sentrale og jeg vil karakterisere det som livsviktige tjenestene for Rikets sikkerhet både er under parlamentarisk kontroll og har den nødvendige tillit som gjør dem i stand til å fylle sin oppgave i forhold til lovgivning og når det gjelder behov for beskyttelse. Disse sentrale tjenestene er avhengig av både parlamentarisk tillit og tillit i folket, og vi kan konstatere at det arbeidet som Kontrollutvalget har gjort i samarbeid med tjenestene, gir positive resultater. Jeg finner også grunn til å bemerke at EOS-utvalget har utført sine oppgaver på en tilfredsstillende måte og i samsvar med instruksen. Det er betryggende å registrere at utvalget nå synes å ha funnet en arbeidsform med konstruktiv dialog både med storting og tjenester. Det tjener selvsagt alle til fordel. EOS-utvalget slår altså fast at det i 1999 ikke har vært saker hvor det har vært uttalt kritikk mot POT. De har heller ikke avdekket forhold ved FO/S" eller underlagte militære klareringsmyndigheters saksbehandling, arkivhold eller avgjørelser som har gitt grunnlag for kritikk eller anmerkninger. Det samme sier EOS-utvalget om Forsvarets etterretningstjeneste. Vi kan med andre ord kvittere ut at man har bak seg et år hvor det ikke har vært reist kritikk mot noen av disse tjenestene. EOS-utvalget tar opp behovet for å oppheve § 7 siste ledd i utvalgets instruks som en konsekvens av at kjæremålsadgangen er opphevet, jf. § 7 i kontrolloven. Til det sier komiteen at det er naturlig at det forholdet først blir tatt opp når ordningen med EOS-utvalget skal evalueres, hvilket Presidentskapet har fått i oppdrag av Stortinget å forberede innen utgangen av denne stortingsperioden. Så man vil komme tilbake til det ved den anledning. EOS-utvalget fikk i fjor høst nye lokaler i Nedre Vollgate i Stortingets eget bygg. Det har gitt utvalgets medlemmer og sekretariat gode arbeidsmuligheter. Men baksiden er jo da økte kostnader, og utvalget varsler økte utgifter på grunn av flytting og bedre arealforhold. Fjorårets utgifter beløp seg til 2 417 000, og jeg vil understreke at de tildelte budsjettmidlene selvsagt er den økonomiske ramme utvalget skal arbeide innenfor, uansett nye lokaler eller ikke. La meg også takke EOS-utvalget for det arbeidet de gjør på Stortingets vegne. Oppdraget er spesielt. Sakene er både arbeidskrevende og til dels spesielle, hvilket stiller store krav til utvalgets medlemmer. Jeg er glad for at en samlet komite, og dermed et samlet storting, uttrykker tilfredshet med den måten arbeidet blir utført på.
Jeg har bare lyst til å knytte noen korte kommentarer til denne saken fordi dette var en sak som det var betydelig politisk brudulje rundt i fjor da årsmeldingen for 1998 skulle behandles. Derfor er det ganske viktig at Stortinget også merker seg at når det gjelder det som var drakampen i fjor, nemlig om det skulle være grenser for utvalgets innsyn knyttet til Forsvarets etterretningstjeneste, rapporterer kontrollutvalget nå at man er i dialog. Man har gått grundig inn i de problemstillingene som foranlediget saken, og med utgangspunkt i Stortingets behandling arbeides det nå planmessig for å etablere et innsyns- og kontrollopplegg som er tilfredsstillende i forhold til de oppgavene som utvalget er pålagt etter lov og instruks, og som ivaretar særlige konfidensialitetshensyn i denne tjenesten. Det betyr at man når det gjelder det konfliktnivået som man så for seg på dette området for et års tid siden, har kommet inn i et mer konstruktivt spor, og det tror jeg det er viktig for Stortinget å merke seg. Det er også viktig å merke seg at de som kanskje stod igjen med dårlig rykte etter Lund-kommisjonen, nemlig POT, i denne rapporten fra EOS-utvalget får honnør for å ha fått ryddige systemer og ryddig praksis når det gjelder registrering og arkivering, og får støtte til den omlegging i retning av større konsentrasjon som POT selv har lagt opp til når det gjelder forebyggende arbeid særlig rettet mot ekstreme politiske miljøer der det også utøves politisk motivert kriminalitet. Det betyr etter min mening at EOS-utvalget, som er Stortingets – altså et parlamentarisk nedsatt – kontrollutvalg, bidrar til at tjenestene strekker seg i retning av å opptre mest mulig ryddig, og også at man kan si at kontrollen fungerer slik at folk flest kan ha tillit til at det ikke bedrives lovbrudd og blir gått over streken i forhold til det arbeidet som disse tjenestene gjør.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 4.[[Votering, se side 3460]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3460]] Vi er da kommet til sak nr. 6. Presidenten vil nå foreslå at formiddagens møte heves, og at nytt møte settes kl. 18.00 – av årsaker presidenten vil komme tilbake til. Det burde kanskje være noen flere som var til stede og fikk lyttet til denne gode forklaringen, så vi ringer litt før vi fatter det vedtaket. Etter at det var ringt i 5 minutter, uttalte
Presidenten har innkalt så mange av representantene for å gi en forklaring på hvorfor hun nå vil foreslå at møtet heves, og at nytt møte settes igjen kl. 18. Årsaken er at Stortingets administrasjon og utenrikskomiteen allerede lenge har vært klar over at utenriksministeren ikke hadde noen mulighet til å være i Stortinget før ved kveldsmøtets begynnelse, og vi har planlagt ut fra det. Nå har altså Odelstinget behandlet sine saker raskere enn forutsatt, og Stortinget har også vært veldig raskt i innledningen av dette møtet. Siden det er ønskelig at utenriksministeren er til stede når vi behandler sakene fra utenrikskomiteen, har presidenten kommet til at hun vil foreslå at vi hever møtet nå, og at nytt møte settes kl. 18. Ingen innvendinger er kommet mot det, og det anses vedtatt.