Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 30. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Violeta Tomić, Erika Dekleva do 17. ure, Andreja Potočnik, dr. Simona Kustec Lipicer od 17. do 19. ure, Irena Kotnik od 15.30 dalje, Vojka Šergan od 15.30 dalje, Suzana Lep Šimenko, Marjana Kotnik Poropat od 14. ure dalje, dr. Jasna Murgel od 18. ure dalje, dr. Milan Brglez od 17. ure dalje, Luka Mesec od 16. ure dalje, mag. Aleksander Kavčič, mag. Matej Tonin od 16. ure dalje, Dušan Radič, mag. Marko Pogačnik, Franc Jurša, Tomaž Gantar od 17. ure dalje, Bojan Podkrajšek, Franc Breznik, Ivan Hršak od 15. ure dalje in Jožef Horvat od 16. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA – PREDLOG ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O OMEJEVANJU UPORABE TOBAČNIH IN POVEZANIH IZDELKOV, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 23 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Sašem Tabakovićem. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagateljev gospodu Saši Tabakoviću.
Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki ministrstva, dobro jutro! Danes obravnavamo Zakon o omejevanju uporabe tobačnih in povezanih izdelkov, ki bi nastopajočim v kulturnih ustanovah izključno na odru za časa predstave omogočil uporabo zeliščnih cigaretnih nadomestkov za potrebe njihovega umetniškega izražanja in produkcije. Kar nekaj poslancev tako koalicije kot opozicije nas je ocenilo, da je v primeru gledališč ob zadnji novelaciji ZOUTPI, ko se je prepoved uporabe zeliščne cigarete v zaprtih prostorih izenačila z navadno cigareto, prerestriktivno poseglo na področje umetniškega delovanja – na to smo opozarjali že ob sprejetju zadnjega ZOUTPI. Zavedati se je treba, da velikega dela slovenske in svetovne dramatike iz 19. ali 20. stoletja, ki so jih slovenska gledališča po ustanovitvenem statutu dolžna izvajati, sploh ne bi mogli primerno uvrščati na repertoarje sezon. Nekatera gledališča so tudi že napovedala umik, nekatera so tudi že umaknila določene predstave iz tekočega repertoarja, saj režijski poseg oziroma sprememba na podlagi veljavnega zakona ne bi bila mogoča, zato ker dramska dela iz tega obdobja enostavno izhajajo iz časa družbe, ko je kajenje bilo sestavni del življenja oziroma družbenih vzorcev, ko ozaveščenost v smeri škodljivih posledic uporabe nikotina še ni bila razširjena. Še več, v določenih družbenih trenutkih je bila tudi pomemben del emancipacije družbenih skupin, oznaka položaja in predvsem tudi osebnostnih karakteristik posameznika in temu so seveda sledile tudi dramske predloge. Umetnik pa te situacije na odru samo še dodatno izrazno podčrta. Zato je kajenje cigaretnih nadomestkov v teh predstavah dramaturška nuja in ne kaprica umetniških ustvarjalcev, kot je bilo lahko večkrat slišati s strani določene civilne javnosti. Uporaba ostalih nadomestkov pa je odvisna tudi od estetike same predstave, kar je bilo tudi že razloženo na matičnem odboru. Naj povem, da od leta 2007, ko je bil sprejet ZOUTPI, v gledališču kot javnem prostoru ni dovoljeno kaditi. Izjema je oder, kjer so se uporabljali za potrebe umetniške produkcije zeliščne cigarete. Na tak način se ni krnila repertoarna izbira gledališč, hkrati pa se je premosorazmerno spoštovala odločitev skupnosti k zmanjševanju porabe tobaka na javnih mestih. Z novelo zakona v resnici samo ohranjamo stanje iz leta 2007, ki se je glede sorazmernosti izkazalo za potrebo umetniškega ustvarjanja kot nekako optimalno predvsem pa kot najbolj primerno v praksi. Poudarjam, da nastopajoče nihče ne sili k uporabi cigaretnih nadomestkov. Gledalci pa so na predstavo, kjer se je na odru kadilo, bili tudi primerno obveščeni z napisom pred vhodom v dvorano. S to izjemo nismo na Slovenskem nobeden unikum, tudi ostale evropske države, nekatere so naštete v samem predlogu zakona, za potrebe umetniškega izražanja kljub implementaciji evropske direktive, ki je podlaga omenjenega tobačnega zakona, omogočajo uporabo cigaretnih nadomestkov. Naj še za konec dodam, da je res, da ima vsak pravico do zdravega okolja, in dejstvo je, da temu nihče ne oporeka. Tudi podpisniki te novele ne, ampak gledališče z vsemi prvinami, ki ga spajajo, je v prvi vrsti prostor družbenega konsenza med nastopajočim in publiko. Naj tako ostane tudi v bodoče, zato vas v imenu vseh podpisnikov prosim za podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zdravstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Branku Zormanu. Izvolite.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Poročilo Odbora za zdravstvo je sledeče. Odbor za zdravstvo je na svoji seji 10. 5. 2017 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o omejevanju uporabe tobačnih in povezanih izdelkov, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejem po skrajšanem postopku predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Sašo Tabakovićem. Kolegij predsednika Državnega zbora je na svoji 91. seji dne 13. 4. 2017 sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. V poslovniško določenem roku je bil k predlogu zakona vložen amandma poslanca Saša Tabakovića k 1. členu. Uvodno dopolnjeno obrazložitev predloga zakona je podal Saša Tabaković. Poudaril je, da je cilj predlagane spremembe omogočanje uresničevanja ustavno varovane pravice do svobodnega umetniškega ustvarjanja in izražanja ter umetniške svobode. S predlagano spremembo se omogoča kajenje v zaprtih prostorih, ki so namenjeni dejavnostim na področju kulture s pomočjo zeliščnih izdelkov za kajenje, če je kajenje del predstave s področja scenskih umetnosti. Scenska umetnost je skupni naziv za umetniški izraz za govor, gesto, zvok, gib, s katerimi se umetnik predstavlja v predstavi na odru in vključuje balet, ples, opero, pantomimo in igro. Kajenje je dovoljeno zgolj na odru in v času trajanja predstave. Dopušča se le kajenje zeliščnih izdelkov, ki ne vsebujejo tobaka ali nikotina in ki nimajo škodljivih vplivov na zdravje nastopajočih in gledalcev. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je predstavila njihovo pisno pravno mnenje in povedala, da je svoboda umetniškega ustvarjanja, ki je zagotovljena v 59. členu Ustave, posebna oblika svobode izražanja iz 39. člena Ustave. Ustavna določba vsebuje vrednostno načelo in zavezuje k vzdrževanju in pospeševanju umetniškega ustvarjanja brez zakonskega zadržka, vendar to ne pomeni, da je svoboda umetniškega ustvarjanja popolnoma neomejena. Dopustne so tiste omejitve, ki jih določa Ustava sama in varstva pravic drugih. Mnenje Vlade Republike Slovenije je predstavila državna sekretarka Ministrstva za zdravje. Poudarila je, da se Vlada Republike Slovenije s predlagateljevo oceno o manjši škodljivost zeliščnih cigaret, ki ne vsebujejo tobaka, ne strinja. Vlada pri tem tudi opozarja, da je poleg pravice do svobodnega umetniškega ustvarjanja z Ustavo varovana tudi pravica do zdravega življenjskega okolja in zagotovljeno enako varstvo temeljnih pravic in svoboščin ter enakost pred zakonom. Mnenje Državnega sveta Komisije za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide je predstavil mag. Peter Požun. Poudaril je, da komisija predloga zakona ne podpira in ugotavlja, da predlaganim spremembam nasprotujejo tudi nevladne organizacije. V nadaljevanju so svoja stališča do predloga zakona podali predstavniki nevladnih organizacij in Nacionalnega inštituta za javno zdravje. V razpravi je predlagatelj zavrnil očitke o plačani reklami s strani tobačne industrije, ki so jih izrekli predstavniki nevladnih organizacij. Predlogu zakona je bila s strani članov odbora izražena podpora. Odbor je glasoval o amandmaju k 1. členu in ga sprejel. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade gospe Jožici Maučec Zakotnik, državni sekretarki na Ministrstvu za zdravje. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Predlagana dopolnitev Zakona o omejevanju uporabe tobačnih in povezanih izdelkov omogoča izjemo od prepovedi kajenja v vseh zaprtih javnih in delovnih prostorih. Dovoljuje namreč kajenje zeliščnih izdelkov za kajenje na odru v času trajanja predstave v zaprtih javnih prostorih, ki so namenjeni dejavnostim na področju kulture, če je kajenje del predstave s področja scenskih umetnosti. Glavni cilj predloga zakona je po navedbah predlagatelja omogočanje uresničevanje ustavno varovane pravice do svobodnega umetniškega ustvarjanja. Ministrstvo za zdravje meni, da veljavni zakon ne predstavlja omejevanja umetniške svobode, saj na trgu obstajajo rekviziti, namenjeni uporabi v gledališču. Z uporabo teh rekvizitov je mogoče v predstavah verodostojno prikazati kajenje. Da je temu tako, dokazujejo primeri držav, kjer prav tako velja prepoved kajenja tobačnih in zeliščnih izdelkov na odru, kot so Avstrija, Finska, Škotska in Wales. Spreminjanje zakona v tako kratkem času po njegovi uveljavitvi je neutemeljen pritisk na revizijo ureditve, ki jo je brez glasu proti sprejel Državni zbor. Zakonske rešitve se v praksi še niso začele uveljavljati v celoti in zato ni mogoče oceniti njihove primernosti oziroma učinkovitosti. Na to opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, ki je v svojem mnenju zapisala, da predlagatelj v obrazložitvi ne pojasni, zakaj ni mogoče prek rekvizitov ponazoriti kajenja in na ta način zagotoviti tako svobodno umetniško izražanje kot zdravo okolje. Ob tem poudarjamo tudi, da ima veljavna ureditev visoko podporo javnosti, saj je nedavno objavljena javnomnenjska raziskava pokazala, da veljavni zakon podpirata več kot dve tretjini vprašanih, ne podpira ga le 20 %. Gledališča, skladno s prej veljavnim zakonom, niso imela določene posebne izjeme, ki bi omogočale uporabo zeliščnih izdelkov za kajenje, kot trdi predlagatelj. Zakon iz leta 2007 je namreč obravnaval samo tobačne izdelke, zeliščni izdelki pa v določbe zakona sploh niso bili vključeni. Danes vemo, da je kajenje zeliščnih cigaret ali izpostavljenost dimu zeliščnih cigaret enako škodljivo za zdravje. V dimu zeliščnih cigaret so podobno kot v tobačnem dimu ogljikov monoksid, katran ter številne rakotvorne in zdravju škodljive snovi. Opozarjamo, da je poleg pravice do svobodnega umetniškega ustvarjanja z Ustavo Republiko Slovenije varovana tudi pravica do zdravega življenjskega okolja in zagotovljeno enako varstvo temeljnih pravic in svoboščin ter enakost pred zakonom. Igralci imajo, tako kot vsi ostali zaposleni na drugih področjih, pravico do zdravega delovnega okolja, v katerem niso izpostavljeni škodljivim učinkom tobačnih in povezanih izdelkov. Predlagana sprememba posega v ureditev nadzora nad tobakom na način, da določeni skupini zaposlenih krati pravico do s tobačnim dimom neonesnaženega zraka in jo celo sili v kajenje škodljivih zeliščnih nadomestkov cigaret. Vlada Republike Slovenije je v svojem mnenju opozorila na škodljive učinke uporabe zeliščnih cigaret in poudarila, da je poleg pravice do svobodnega umetniškega ustvarjanja z Ustavo Republike Slovenije varovana tudi pravica do zdravega življenjskega okolja. Pristojna komisija Državnega sveta tudi ni podprla predlaganih dopolnitev zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Zakon, ki ga danes obravnavamo, ni v veljavi niti pol leta, pa se je že izkazal za pomanjkljivega. Ko smo govorili o pomanjkljivosti takrat še predloga zakona, Socialni demokrati smo imeli takrat vrsto težav in bili celo označeni z lobiranci. Predlagatelj predlaga spremembo člena, s katerim dopolnjuje svobodo umetniškega izražanja in le-to omejuje na točno določene prostore, tako kot je to veljalo do spremembe. Gre za ponovno uveljavitev izjeme, ki je bila uzakonjena v prejšnjem zakonu. Po našem mnenju je predlagatelj predlagano spremembo dovolj dobro utemeljil, zato jo bomo tudi podrli. A ko že odpiramo pomanjkljivosti tega zakona, ne moremo mimo tega, da smo skozi celoten postopek sprejemanja zakona opozarjali, pa ne samo mi, da definicija zaprtega prostora ni ustrezna, ker bo prinesla zahteve po spremembi obstoječih gostinskih vrtov in teras. Takrat nam je bilo zatrjevano, da temu le ne bo tako, da se za nikogar ne bo nič spremenilo. Še posebej je bilo izpostavljeno, da tisti gostinci, ki so imeli urejene terase oziroma gostinske vrtove po starem zakonu, ne morejo biti kaznovati, ker ne bo sprememb, ker spremembe, ki jih bo prinesel nov zakon, so še vedno znotraj zakonskih okvirov. Pa temu le ni bilo tako, kar se vse bolj dokazuje tudi v praksi. Že v prvem tednu po uveljavitvi določb so gostince obiskali naenkrat zelo aktivni inšpektorji in so začeli pisati kazni. Pa ne 100 ali 200 evrov, tudi 3 tisoč 500 evrov kazni dobijo zaradi tega, ker danes nekdo tolmači, da so posode za rože del stene ali tako zaprtega prostora. Ker nekdo tolmači, da sedaj pol metra v višino segajoča plastična ali lesena ograjica, ki razmejuje teraso od ceste, je polna stena. Takih absurdnih primerov je še več in takšne gostince se kaznuje s 3 tisoč 500 evrov kazni. Se sploh zavedamo, kaj to pomeni za majhne gostince, ki za ta denar morajo pošteno in trdno delati? Na takšne anomalije smo opozarjali ves čas sprejemanja zakona. Da je absurdnost še večja, so zanikana ta dejstva in se še kar naprej trdi, da se nič ni spremenilo. Pa se je. Ker če bi bilo res, kar se trdi, potem ljudje za terase, ki so identične, kot so bile pred sprejemom zakona, danes ne bi plačevale tako visokih kazni. In sedaj bomo po vsej verjetnosti spet največji lobiranci, ko bomo zahtevali, da se to popravi, izdajo obvezna navodila inšpektorjem, na katera smo sicer tudi opozarjali, in se jim razloži, da nov zakon v to materijo ni posegel in da očitno ravnajo v nasprotju z zakonom, ko izdajajo kazni. Če pa se te anomalije ne bodo rešile, bomo tudi mi razmislili in vložili novelo, ki bo, tako kot ta danes, vrnila staro ureditev, ki ni dopuščala absurda. A škoda, ki je bila storjena, je nepopravljiva. A žal pred nekaj meseci nismo bili uslišani. Upam le, da smo slišani vsaj danes, da zaradi take nekomunikacije spreminjamo dva meseca star zakon. Še enkrat: dva meseca! Zakon bomo seveda podprli v Poslanski skupini Socialnih demokratov, ker ne vidimo razloga, da k temu ne bi pristopili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združene levice. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Združeni levici podpiramo predlagano novelo tobačnega zakona. Februarja sprejeti tobačni zakon je v večjem delu dobro zamejil možnost promocije in prodaje tobačnih izdelkov in vpeljal boljši nadzor nad sestavinami tobačnih izdelkov in z njimi povezanih izdelkov. Zakon pa je v nekaterih točkah posegel v svobodo umetniškega ustvarjanja, na kar smo v Združeni levici opozarjali že tekom njegovega sprejemanja in vložili ustrezne amandmaje, žal pa so bili takrat, dva meseca nazaj, zavrnjeni. Novi tobačni zakon je omejil tudi uporabo zeliščnih izdelkov in ohranil prepoved kajenja v zaprtih prostorih ter s tem prepovedal uporabo zeliščnih nadomestkov v gledališču. Današnji predlog, ki je dobil podporo tudi na matičnem delovnem telesu, pa igralcem ponovno dovoljuje uporabo zeliščnih nadomestkov za uprizoritev likov, ki zahtevajo kajenje. Pri tem predlog natančno določa, da izjema velja samo za gledališče, se pravi, za prostore, ki so namenjeni izključno dejavnostim s področja kulture in samo za igralce med izvajanjem predstave. Predlog varuje ustavno varovano pravico do svobodnega umetniškega ustvarjanja, pri tem pa ne ogroža legitimnih ciljev prepovedi kajenja in oglaševanja cigaret. Kajenje v sklopu scenskih umetnosti se namreč ne izvaja v vlogi promocije tobačnih izdelkov, ampak ima umetnosti lastno funkcijo in pomen. Lahko služi predstavitvi lika, pokaže na njegovo razredno pripadnost, predstavi družbene navade in uprizori življenje določenega časa. S tem zakonom se predlaga, da se dolgoletna praksa uporabe nadomestkov cigaret v gledaliških predstavah ohrani, saj predstavlja pomemben element za izvajanje predstav, ki pa ne spodkopava namena izvirnega zakona. Poudarjam, da zakon v svojem 29. členu prepoveduje tako imenovano posredno reklamiranje, kar pomeni, da igralec ne sme prikazovati škatlice cigaret z napisom proizvajalca. V Združeni levici smo novo tobačno zakonodajo podprli predvsem zato, ker je stopila na prste velikim tobačnim multinacionalkam in omejila njihove profite v korist javnega zdravja. Pri tem pa smo opozarjali, da je problem zasvojenosti v veliki meri posledica socialnih razmer in družbenih odnosov. Ljudje ne umirajo toliko zaradi cigaret, kolikor umirajo zaradi socialne izključenosti in revščine. In nikakor česa takega ne moremo obesiti na gledališke predstave. V Združeni levici opozarjamo, da lahko pretiravanje s prepovedmi in moraliziranje diskreditira tovrstne ukrepe za izboljšanje javnega zdravja in doseže ravno nasprotne učinke. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jernej Vrtovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov.
Spoštovane kolegice in kolegi, lep dober dan vam želim! Zagotovo tobačni izdelki terjajo svoj davek, visok davek, zato nekaj statistike za uvod. Letno zaradi tobaka umre 6 milijonov ljudi, v Sloveniji na dan 10, kar pomeni 3 tisoč 600 na leto. Vsak četrti umre pred 60. letom starosti, mnogi že med 30. in 44. letom. Lahko bi to statistiko še naprej naštevali, tako kot so predlagatelji, ministrstvo in koalicija nam naštevali, ko smo opozarjali na napake pri sprejemanju tistega zakona v prvi obravnavi – mislim, da februarja – in na problematiko. To je ta pomembna statistika, smo se tedaj tudi mi strinjali. Zagotovo smo tedaj preveč hiteli s sprejemanjem tiste zakonodaje in potem so se dogajale anomalije. Poudarjali smo, da je odgovornost posameznika tista, ki naj odloča. Februarja smo torej v Državnem zboru sprejeli Zakon o omejevanju uporabe tobačnih in povezanih izdelkov, ki v 39. členu določa prepoved kajenja oziroma uporabe tobaka, tobačnih izdelkov in povezanih izdelkov v vseh zaprtih javnih in delovnih prostorih. V tretjem odstavku tega člena so navedene tudi izjeme, ki pa ne dopuščajo izjem za področje umetnosti. Tudi tedaj smo v tem primeru v Novi Sloveniji opozarjali na problematiko. Tudi na problematiko, na katero se danes gostinci na nas obračajo, ali je mogoče ali ni mogoče kajenje v pasažah in tako dalje. Se pravi, v Novi Sloveniji opozarjamo na to, da smo izjemno previdni, ko se sprejema zakonodaja. V določeni meri lahko človek razume predlagatelja, ki svoj predlog utemeljuje s pravico do svobodnega umetniškega ustvarjanja in uveljavitve izjeme, ki naj bi jo, po navajanju predlagatelja, že poznali oziroma iz prejšnjega zakona iz leta 1996 do 2007, ko je dopuščal uporabo tobačnih izdelkov oziroma zeliščnih pripravkov v gledaliških predstavah. Državna sekretarka Ministrstva za zdravje je na matičnem delovnem telesu povedala, da veljavni zakon, po mnenju ministrstva, ne predstavlja omejevanja umetniške svobode, saj na trgu obstajajo rekviziti, namenjeni uporabi v gledališčih. Z uporabo teh rekvizitov je, po njenih besedah, možno v predstavah verodostojno prikazati kajenje. To dokazuje primer držav, kjer prav tako velja prepoved kajenja tobačnih in zeliščnih izdelkov na odrih, kot so Avstrija, Finska in Škotska. Ampak ključno pri tem zakonu, ko se odločamo za da ali ne, je zagotovo to, da spreminjanje zakona v tako kratkem času, se pravi v kratkem času po njegovi uveljavitvi, je dejansko neutemeljen pritisk na revizijo te celotne ureditve, ki jo je sicer brez glasu proti sprejel Državni zbor. Zakonske rešitve se v praksi v bistvu še sploh niso začele izvajati v celoti, zato v določenih primerih sploh ni mogoče oceniti njihove primernosti oziroma učinkovitosti, dobivamo samo opozorila s strani javnosti, ki jih je ta zakon bodisi nagradil ali pa na drugi strani prizadel. Tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je v svojem mnenju zapisala, da predlagatelj v obrazložitvi ne pojasni, zakaj ni mogoče preko drugih rekvizitov ponazoriti kajenja. Državna sekretarka je tudi poudarila, da gledališča, skladno s prej veljavnim zakonom, niso imela določene posebne izjeme, ki bi omogočale uporabo zeliščnih izdelkov za kajenje, kot trdi predlagatelj. Zakon iz leta 2007 je namreč obravnaval samo tobačne izdelke, zeliščni izdelki pa v določbe zakona sploh niso bili vključeni in danes jih prvič spoznamo. Kljub nasprotovanju Vlade, stroke, nevladnih organizacij je bil na seji odbora delovnega matičnega telesa za zdravstvo ta predlog sprejet, torej Zakon o omejevanju uporabe tobačnih in povezanih izdelkov je bil podprt. V Novi Sloveniji iz navedenih razlogov, iz ključnega razloga, torej premalo časa je minilo, da bi lahko videli učinke prejšnjega zakona, ki je bil sprejet v bistvu meseca januarja, februarja, premalo časa je od tega minilo, zaradi česar tega zakona ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Janja Sluga.
Hvala lepa. Namen novele zakona o dopolnitvi Zakona o omejevanju uporabe tobačnih in povezanih izdelkov je omogočanje uresničevanja ustavno varovane pravice do svobodnega umetniškega ustvarjanja in uveljavitev izjeme, ki smo jo že poznali oziroma jo je prvotni zakon iz obdobja leta 1996 do 2007 dopuščal. Od leta 2007 je v gledališčih veljala popolna prepoved rabe tobačnih izdelkov, dovoljena pa je bila raba tako imenovanih nadomestnih zeliščnih cigaret. Zakon takrat namreč ni obravnaval zeliščnih in drugih povezanih izdelkov. Prevladalo je mnenje, da je, na primer v gledališčih in drugih predstavah scenske umetnost, kajenje cigaret, pip in cigar sestavni del umetniškega izražanja. V gledališčih je bilo torej prepovedano kajenje tobačnih izdelkov, razen za potrebe predstav, pri čemer so lahko nastopajoči uporabljali nadomestke za tobačne izdelke, gledališča pa so za zaščito pred z dimom onesnaženim zrakom z opozorilnimi sporočili primerno opremila prostore, v katerih so nastopajoči za potrebe predstav kadili, novi zakon pa je prepovedal tudi rabo takšnih kadilskih nadomestkov. S predlagano dopolnitvijo zakona se omogoča izjema glede kajenja v zaprtih prostorih, in sicer kajenje zeliščnih izdelkov v zaprtih javnih prostorih, ki so namenjeni dejavnostim na področju kulture. Predlagatelji ne nasprotujemo novemu zakonu, ne nazadnje smo ga tudi podprli, opozarjamo pa, da je bilo pri obravnavi prezrto dejstvo glede omenjene izjeme ter da omejitve, ki so sicer zaradi javnega interesa na področju zdravja povsem na mestu, lahko posegajo v sporočilno vrednost umetniških del. Slednjega sicer v razpravi zaradi množice pomembnejših vprašanj nismo želeli izpostavljati in s tem oteževati sprejetja zakona, ki je bil že tako ali tako izpostavljen močnim pritiskom. Z novelo se v besedilo veljavnega zakona dodaja nov 39.a člen, ki uvaja izjeme glede kajenja v zaprtih prostorih. Skladno z načelom sorazmernosti bi dopustili le kajenje zeliščnih izdelkov, torej primernih nadomestkov tobačnim izdelkom, ki ne vsebujejo tobaka ali nikotina in nimajo takšnih škodljivih vplivov na zdravje nastopajočih in gledalcev. Izjema pa je, skladno z načelom sorazmernosti, v ožjem pomenu omejena zgolj na oder in zgolj na čas trajanja predstave. Ta izjema se namreč ne bo uporabljala za vaje. V predstavah scenskih umetnosti je kajenje lahko del avtorskega izraza, prepoved pa bi tako posegla v samo bistvo oziroma integriteto umetniškega dela. Če bi veljavni zakon veljal v nespremenjeni obliki, bi morali posegati v umetniška dela oziroma v njihovo sporočilno vrednost. Strokovna javnost pa opozarja, da slovenska gledališča uprizarjajo pretežni del klasičnih del prejšnjega stoletja, ko ozaveščenost v smeri škodljivih posledic uporabe nikotina ni bila razširjenja in da bi prepoved kajenja na gledaliških odrih znatno osiromašila repertoarje, saj bi z brisanjem delov prizorov v nekaterih delih okrnili oziroma uničili sestavine avtorskega dela. Velja opozoriti, da je predlagana ureditev primerljiva z ureditvami v nekaterih ostalih članicah držav Evropske unije, ki tako kot mi kljub restriktivni zakonodaji za področje umetnosti dovoljujejo izjeme; bodisi dovoljuje kajenje tobačnih izdelkov ali pa nadomestnih izdelkov. Opozoriti velja, da sprememba ne krni prepovedi, ki omejuje reklamiranje tobaka in tobačnih izdelkov, saj umetniška dela niso namenjena promociji kajenja. Na primer številne drame ali prizori so pogosto vezani na kajenje, ker opisujejo takratne družbene navade in podobno. V scenskih umetnostih se namreč uprizarja življenje, kot je, in del tega je tudi kajenje. Dovolite mi, da za konec predstavitve stališča uporabim razpravo enega od mojih poslanskih kolegov, kolege Ivana Preloga na odboru, ki je v podporo noveli podkrepil z naslednjimi besedami: »V obrambo kolegi gospodu Tabakoviću moram izraziti bojazen, da bodo takšna oziroma tovrstna pretiravanja pripeljala do neslutenih absurdov, ki nam bodo še kako zagrenili življenje. Sam stavim na normalno življenje in sem prepričan, da nisem edini.« Zato bomo v Poslanski skupini SMC predlog novele podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Nada Brinovšek.
Hvala za besedo, predsednik. Lep dober dan vsem v dvorani! V februarja letošnjega leta smo tukaj v Državnem zboru sprejeli tako imenovani tobačni zakon. Zakon je imel v proceduri visoko podporo tako v javnosti, stroki, koaliciji kot tudi v opoziciji. A glej, že po dobrih dveh mesecih je skupina 18 kolegov, se pravi poslancev iz vrst Stranke modernega centra, vložila predlog za spremembo zakona, in sicer z namenom zagotavljanje umetniške svobode in pa svobode izražanja. S predlagano spremembo naj bi se omogočilo kajenje s pomočjo zeliščnih izdelkov za kajenje v zaprtih javnih prostorih, ki so namenjeni dejavnostim na področju kulture, če je kajenje del predstave s področja umetnosti. Predlagatelji svojo zahtevo utemeljujejo, da so to izjemo omejili zgolj na oder in čas trajanja predstave, da bi s tem kar v največji meri zaščitili nastopajoče kot tudi gledalce. Predlagatelji navajajo, da je kajenje v predstavah scenske umetnosti seveda sestavni del umetniškega izražanja in da se zna zgoditi, da bo prepoved kajenja v predstavah okrnila avtorski izraz, sporočilnost in da bi prepoved posegla v samo bistvo umetniškega dela; in to verjetno tudi drži. Vendar pa na drugi strani je potrebno upoštevati tudi pravico posameznika do zdravja in do zdravega življenjskega okolja, kar določa ne nazadnje tudi Ustava Republike Slovenije in od zakonodajalca zahteva ustrezne ukrepe za njihovo zagotovitev. Prav tako je v ustavi tudi zagotovljena svoboda umetniškega ustvarjanja brez zakonskega pridržka, vendar to ne pomeni, da je svoboda umetniškega ustvarjanja popolnoma neomejena. Dopustne so tiste omejitve, ki jih določa ustava in omejitve, zaradi varstva pravic drugih oseb. Pri sprejemanju tobačnega zakona v mesecu februarju smo v tem državnem zboru zavrnili amandma Združene levice, ki je predlagala črtanje sedmega odstavka 29. člena tega zakona, ki govori o oglaševanju, ampak ta sedmi odstavek 29. člena obstoječega zakona prepoveduje prikazovanje ali pa uporabo tobačnih izdelkov v okviru televizijskih vsebin in javnih nastopov, ki so namenjeni osebam, mlajših od 18 let, razen v filmih, nadaljevankah in nanizankah. Vendarle gre to samo za prikazovanje na TV-sprejemnikih, dejstvo pa je, da so obiskovalci gledaliških predstav tudi mlajši od 18 let. Ne nazadnje se nam v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke postavlja tudi vprašanje, katera skupina umetnikov ali pa neke zainteresirane javnosti se bo kot predlagatelj spremembe tega zakona seveda v bodoče še tudi oglasila. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo glasovali vsak po svoji vesti. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Dober dan vsem. O noveli zakona omejevanju uporabe tobačnih izdelkov v Poslanski skupini DeSUS ne bomo glasovali enotno. Gre namreč za dopolnitev tako imenovanega tobačnega zakona, s katero bi na gledaliških odrih dovolili kajenje zeliščnih cigaret. Del poslancev naše poslanske skupine je bil med sopodpisniki predloga zakona in jasno je, da bodo tudi sam zakon podprli, saj menijo podobno kot predlagatelj, da s prepovedjo kajenja na odru med gledališkimi predstavami lahko krnimo umetniško svobodo, še posebej, ker bo izjema dovoljevala le uporabo zeliščnih cigaret. Igralci sami pa se bodo lahko odločili, ali bodo kadili zeliščne cigarete ali pa uporabljali nadomestne rekvizite, ki verodostojno prikazujejo cigarete in so namenjeni predstavam v gledališču. Del poslanske skupine, ki predlogu novele ni naklonjen, se strinja z mnenjem Ministrstva za zdravje in nevladnimi organizacijami, ki ostro nasprotujejo izjemam h komaj sprejetemu proti tobačnemu zakonu, ki je bil, mimogrede, deležen široke podpore tudi s strani javnosti in celo Svetovne zdravstvene organizacije. Največji problem uporabe zeliščnih cigaret predstavlja predvsem prikazovanje kajenja kot nekaj privlačnega, mističnega, odraslega. Ravno to pa je lahko tista spodbuda, ki ima pomemben vpliv na mlade, ki lahko v najbolj občutljivem obdobju odraščanja kaj hitro posežejo po tej dokazano zdravju škodljivi razvadi. Da glede podpore predlogu novele zakona, ki prinaša na videz neškodljive spremembe, obstaja velika dilema, dokazuje tudi mnenje Vlade, ki je na nas, poslance direktno preložila odgovornost, da se odločimo, ali imajo večjo težo zdravo okolje in interesi javnega zdravja ali pravica do umetniške svobode. Ministrstvo za kulturo namreč predlog novele podpira, medtem ko mu Ministrstvo za zdravje odločno nasprotuje. Tako različno je tudi mnenje v naši poslanski skupini in, kot sem že omenil, bo naše glasovanje o predlogu zakona zato neenotno. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v okviru glasovanj v torek, 30. 5. 2017. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 29. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZDRAVSTVENI DEJAVNOSTI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, ministrici za zdravje gospe Mariji Milojki Kolar Celarc.
Spoštovani gospod predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred vami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki bo na področju zdravstva pomembno prispeval k ohranitvi socialne države. Zakaj? Ker z njim ohranjamo solidarno javno zdravstvo. To pomeni, da je temelj našega zdravstva mreža javnih zdravstvenih zavodov, koncesionarji oziroma zasebniki pa v javni sistem vstopijo tam, kjer ljudje zdravnika potrebujejo, pa javna mreža tega ne zagotavlja. Moram poudariti, da ta zakon posebej ne ureja statusa zasebnih zdravnikov, za katere državljanke in državljani sami plačujejo storitve. Kar nekaj ministrom je spodletel poskus sprememb Zakona o zdravstveni dejavnosti. Zato sem še posebej vesela, da je moji ekipi in tej vladi ter ministrstvu uspelo zakon pripeljati pred vas, poslanke in poslanci, v Državni zbor, kjer imamo priložnost, da pojasnimo, kaj zakon v resnici pravzaprav prinaša. Kajti nasprotovanja in kritike zakona so bile zelo intenzivne in mnogokrat neupravičene, včasih tudi zavajajoče, zlasti takrat, ko so tisti, ki se z zakonskimi rešitvami ne strinjajo, poskušali javnosti prikazati, da sprejetje zakona pomeni razpad zdravstvenega sistema. Ravno nasprotno! Ta zakon je zakon o zdravstvu za ljudi. Pa ne le zato, ker Slovenci dajemo zdravje na prvo mesto vrednot, ampak predvsem zato, ker zdravstvo v Sloveniji v s tem zakonom ostaja javno, dostopno vsem ljudem, ne glede na višino dohodka. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstveni dejavnosti ureja organizacijo in izvajanje zdravstvene dejavnosti v Republiki Sloveniji, kar ni bilo spremenjeno že 25 let, to je od sprejetja zakona, in naša država in mi smo se v tem času zelo spremenili. Kaj prinaša zakon? Najprej določa, kdo in pod kakšnimi pogoji lahko v naši državi dobi dovoljenje za opravljanje zdravstvene dejavnosti. Nadalje natančno določa, kdaj se lahko podelijo koncesije. Naj znova poudarim, da po novem podelitev koncesije ne bo odvisna od želja zasebnih zdravnikov, tako kot je bilo doslej, ampak od potreb prebivalcev Slovenije. Nadalje zakon ureja zdravstveno dejavnost določenih socialnovarstvenih in vzgojno-izobraževalnih zavodov, ki so bili v sedanjem zakonu izpuščeni. Uvaja različne oblike nadzora nad vsemi izvajalci zdravstvene dejavnosti, kar tudi ni bilo urejeno. In nazadnje ureja, kakšne oblike oglaševanja zdravstvene dejavnosti in zdravstvenih storitev so v Republiki Sloveniji dovoljene; naj vas samo spomnim, koliko je bilo raznih zavajajočih oglasov. Spoštovane poslanke in poslanci! Prepričana sem, da bodo predlagane spremembe za paciente pomenile večjo kakovost in varnost zdravstvenih storitev in da bo naš javni zdravstveni sistem bolj pregledno urejen ter da bodo imeli ljudje dostop do zdravnika v javnih zdravstvenih zavodih. Dovolite mi, da ob tem izpostavim primer Avstrije, ki je sicer v mnogočem pred Slovenijo, pa smo jih prav pri dostopu do osebnega zdravnika prehiteli. Ravno iz teh razlogov je Vlada vztrajala pri tem zakonu, čeprav je bilo od trenutka, ko smo predlog predstavili, mnogo nasprotovanj. Proti je bil tudi del strokovne javnosti in nekatere zdravniške organizacije. Eden njihovih glavnih očitkov je bil, da dajemo prednost javnim zdravstvenim zavodom v razmerju do zasebnikov pri pridobivanju pravice do izvajanja zdravstvenih storitev iz javnih sredstev. Zato še enkrat ponavljam – iz javnih sredstev. Naš odgovor je, država in na lokalni ravni občine z ustanavljanjem javnih zdravstvenih zavodov opravljajo svojo pristojnost in odgovornost za izvajanje zdravstvenega sistema kot enega izmed nosilcev socialne varnosti oziroma socialne države. Spoštovane poslanke in poslanci, verjamem, da boste v zakonu prepoznali prave rešitve za naše ljudi in ga podprli. Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Združene levice, zanjo Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. V zadnjih letih se je dostopnost do zdravstvenih storitev poslabšala, kar se najočitneje kaže v podaljševanju čakalnih dob. Kdor ima nadpovprečne dohodke, si lahko privošči samoplačniške storitve, vsi ostali morajo čakati, kar lahko resno ogrozi njihovo zdravje. To stanje koristi eni sami ozki skupini – to so lastniki zdravstvenih podjetij in zavarovalnice, ki ponujajo zavarovanja za samoplačniške storitve. Vsem ostalim takšno stanje škodi. Škodi bolnikom, ki predolgo čakajo na preglede in na zdravljenje v javnih zavodih; škodi samim javnim zavodom, ker izgubljajo prihodke in kader: škodi pa navsezadnje tudi samoplačnikom, ker morajo plačevati nekaj, kar bi moralo zagotoviti obvezno zdravstveno zavarovanje. Če hočemo rešiti ta problem, moramo narediti dvoje. Takoj moramo ustaviti pretakanje sredstev in kadrov iz javnega sistema k zasebnikom, srednjeročno pa moramo tako sredstva kot zdravnike pripeljati nazaj v javni sistem, zato da bojo prebivalci dobili tisto, kar potrebujejo, in to pravočasno. Naslednje ukrepe bi morali sprejeti, da zagotovimo takšno stanje v zdravstvu. Prvič, odpraviti bi morali pojav zdravnikov dvoživk, zato da bi zdravniki opravili več dela v javnem sistemu. Na tak način bi povečali dostopnost zdravstvenih storitev, ki so brezplačne za vse prebivalce. Drugič, uvesti bi morali moratorij na nove koncesije in odpraviti vse obstoječe koncesije, ki so bile podeljene brez javnih razpisov. Na ta način bi v javni zdravstveni sistem vrnili precejšnjo količino sredstev, ki v tem trenutku iz njega odtekajo. Tretjič, v zdravstvenih domovih in bolnicah bi morali zaposliti čim več novih zdravnikov in zagotoviti sodobno opremo. Na ta način bi odpadli izgovori za podeljevanje novih in novih koncesij. Vladni predlog vsega tega ne zagotavlja. Vlada pravi, da ureja področje koncesij in popoldanskega dela. Na žalost je to res, ampak na najslabši možen način. Vladni predlog ne omejuje koncesij in ne odpravlja pojava zdravnikov dvoživk. Ta predlog samo legalizira slabe prakse, ki se v tem trenutku dogajajo v sivi coni. V razpravi bomo socialisti izpostavili konkretne določbe, ki bi jih bilo treba spremeniti, v grobem pa lahko rečem, da Vlada ni naredila nič od tega, kar bi bilo nujno, zato da bi zdravstveni sistem normalno opravljal svojo funkcijo. Popoldansko delo zdravnikov iz javnega sistema v zasebnem sektorju. Kako ta predlog to ureja? Namesto da bi imeli na mizi ločitev javnega od zasebnega, Vlada predlaga, da lahko zdravnik dela pri zasebniku do osem ur na teden, kar je 20 % njegove delovne obveznosti, in s tem naravnost spodbuja, da v javnem sistemu naredijo manj, zato da bodo lahko v zasebnem sistemu zaslužili več. Na takšen način se bodo čakalne dobe samo podaljšale. Naprej, koncesije. Vlada predlaga, da bi se koncesije podelile za 15 let in da bi se lahko potem podaljšale še za 15 let in to po poenostavljenem postopku. Koncesionarjem še vedno ne bo treba plačati koncesijske dajatve in bodo lahko prosto razpolagali z dobički. Zdravstvene deooje bo lahko ustanovil kdorkoli, še huje pa je to, da ni jasnih meril, kdaj se lahko koncesija sploh razpiše. V neki normalni družbeni ureditvi bi državni organi najprej preverili, ali je dovolj zdravnikov na število prebivalcev, in potem namenili dodatna sredstva v zdravstveni dom ali ambulanto določenega področja. No, pri nas je pa praksa postavljena na glavo. Razpis si zlobira nek privatnik, ki hoče pridobiti koncesijo. Čisto konkreten primer: lani avgusta so se, recimo, zobozdravniki v Zdravstvenem domu v Ljubljani kolektivno odločili, da bi radi postali koncesionarji, in od občine so zahtevali, da razpiše koncesije in da jim zdravstveni dom odda v najem njihove sedanje ordinacije. Na srečo je ta pobuda zaradi odpora javnosti propadla, ampak v aktualnem zakonu ni nobenih varovalk proti tovrstnim zlorabam. Krepitev javnega sistema. Kaj moramo postoriti? Če hočemo privabiti zdravnike in bolnike, navsezadnje, nazaj pod okrilje javnega oziroma jih tam zadržati, bo potrebno veliko investirati v kadre in v sredstva, mimo tega preprosto ne gre. Žal pa vladni načrti peljejo v nasprotno smer. Vlada po eni strani načrtuje zmanjševanje izdatkov za javni sektor kot celoto, hkrati pa povečuje izdatke za vojsko. Matematika je žal neusmiljena. Več za oborožitev pomeni manj za socialno politiko, manj za razvoj in navsezadnje manj za zdravje, zato socialisti zahtevamo, da se ustavi zapravljanje za Natovo staro železo in da se zagotovijo sredstva za vlaganje v zdravje vseh državljank in državljanov pod enakimi pogoji, nediskriminatorno. Na koncu te uvodne opredelitve se bom še enkrat zadržal pri bistvu problema, se pravi, pri tistem, kar mora vsak državljan vedeti o tem zakonu. Koncesije in popoldansko delo zdravnikov so se razpasle do te mere, da so načele zdravstveni sistem, kar občutimo kot podaljševanje čakalnih dob, ki ga žal večinoma potrjujejo tudi uradni podatki. Trenutno stanje koristi izključno lastnikom privatnih zdravstvenih podjetij in zavarovalnicam, ki tržijo zavarovanja za samoplačniške storitve, vsem drugim občanom pa tako stanje škoduje. Zagovornika tega stanja sta v prvi vrsti Zdravniška zbornica in Fides, ki ščitita ozke interese koncesionarjev in majhne skupine zdravnikov zaslužkarjev in za te ljudi bo tudi najmanjša omejitev koncesij ali pa popoldanskega dela nesprejemljiva. Šli bodo proti vsakemu zakonu, ki ne omogoča popolne liberalizacije in neomejenih zaslužkov v zdravstveni dejavnosti, zato je popolnoma nerazumljivo, da Vlada teh slabih praks ne poskuša omejiti, ampak jih samo legalizira. Poglejte. Zdravniške organizacije in privatniki bodo enako goreče protestirali, če jim omejite popoldansko delo na osem ur ali pa, če ga preprosto prepoveste. Enako so nasprotovali omejitvi koncesij na 30 let kot sedaj nasprotujejo omejitvi koncesij na 15 let. Zakaj bi se torej omejevali mi, zakonodajalci na kozmetične popravke? Zakaj ne bi posegli korenito in naredili to, kar je treba narediti? Za koalicijo, za vladajočo koalicijo obstaja možna razlaga, za katero verjamem tudi, da je prava, in sicer to je, da SD in Desus prostovoljno zastopata interes privatnikov in interes komercialnih zavarovalnic na škodo javnega interesa. Socialisti takega predloga seveda ne moremo podpreti. Smo se pa odločili, da ne bomo pritisnili na tipko proti. Zakaj? Cilji tega zakona, deklarirani cilji tega zakona so pravi in v drugi obravnavi jih lahko z amandmaji tudi dejansko dosežemo, seveda pod pogojem, da bo koalicija ravnala v javnem interesu, namesto da bo, tako kot do sedaj, ščitila interese zdravniško-zavarovalniškega lobija. Danes bomo tekom te razprave poslušali napade SDS in NSi z desne. Ves čas bo desna parlamentarna tribuna trdila, da zakon preveč omejuje koncesije in popoldansko delo zdravnikov. Vse to ne pomeni, kot radi rečejo v koaliciji, da je zakon nekako uravnotežen. SDS in NSi sta ves čas odkrito na strani kapitalizma v zdravstvu in s tem na strani zavarovalnic in privatnikov. Zastopata iste, identične interese, kot jih zastopata Fides in Zdravniška zbornica. Tovrstne dinamike od Državnega zbora ne moremo vzeti za nobeno merilo. Ponavljam pa, koalicija ima dovolj glasov, da sprejme zakon in zavrne veto Državnega sveta. Na ta način je sprejela že marsikaj škodljivega, milo rečeno, od drugega tira do privatizacije pogrebne dejavnosti. Kaj pa, če bi, dragi koalicijski poslanski kolegi, enkrat za spremembo to svojo moč in to svojo večino uporabili v korist ljudi, namesto v korist ozkih profitnih interesov? Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovane kolegice in kolegi! Predlog zakona o zdravstveni dejavnosti, ki ga je pripravila Vlada, naj bi sodil torej v področje reformne zakonodaje, reformne zakonodaje na področju zdravstva, ki jo tako opevano poslušamo, da bo prišla in da jo bomo kaj kmalu imeli. Že na začetku poudarjam, da v Novi Sloveniji ne bomo podprli tega zakona in mu nasprotujemo, saj ta zakon ne krepi javnega zdravstva, ta zakon res ne krepi javnega zdravstva. Le-to se krepi, če bi dopuščal določeno mero konkurenčnosti, ta zakon pa konkurenčnost popolnoma izpušča. V Novi Sloveniji bi prav tako pričakovali, da bo ministrica prinesla sveženj zakonov, da bi si lažje ustvarili celotno sliko zakonodaje, ki jo želi doseči s spremembami v zdravstvu. Tako menimo, da bi morali pred tem zakonom obravnavati zakon o upravljanju in vodenju, na primer, vodenju javnih zdravstvenih zavodov, ki se, mimogrede, utapljajo v velikih izgubah in se nahajajo v krizi vodenja. Že pri sami pripravi zakona je največ nasprotovanja strokovne javnosti kot tudi znotraj koalicije sprožilo področje urejanja koncesij in uvedba instituta odgovornega nosilca. Dejansko se zdi, da gre ministrica v tem primeru v boj proti vsem in želi uveljaviti svoj prav. Ampak ključno vprašanje je, ali bomo dosegli s tem nasprotovanjem končne cilje. Kdo vse zakonu nasprotuje? No, zakonu nasprotuje koordinacija zdravniških organizacij, katerih članice so Zdravniška zbornica, Slovensko zdravniško združenje, Fides in Strokovno združenje zasebnih zdravnikov in zobozdravnikov Slovenije, ki je izrazilo podporo mnenju Mladih zdravnikov Slovenije. In ni dobro, da sprejemamo zakonodajo, pri njej trmarimo in vztrajamo, ki ji nasprotuje tako veliko strokovne javnosti. Mladi zdravniki Slovenije so jasno opozorili na nepopravljive posledice za bolnika in nerazumljivo degradacijo mladih specialistov, ki jih sprejetje zakona lahko prinese. Predlagani zakon torej jasno kaže na to, da cilj predlagatelja ni skrb za bolnika, da problematika obravnava pravice iz obveznega zdravstvenega zavarovanja ter da ta slabo ureja odnose med ZZZS in izvajalci zdravstvenih storitev in povsem jasno izključuje zasebne izvajalce iz javne zdravstvene mreže, zato ga krščanski demokrati resnično ne moremo podpreti, zlasti v skrbi za bolnike. Zakon je namreč osnovan na konceptih, ki so v nasprotju s trendi sodobnega zdravstva. Sodobno zdravstvo stremi k decentralizaciji in s tem večji dostopnosti zdravstva, h krepitvi primarnega nivoja, racionalizaciji porabe sredstev in pravici vseh državljanov do enake oskrbe. Predlog zakona je kljub dopolnitvam zaradi posledic, ki jih bo imel na zaposlovanje mladih specialistov, v nasprotju z vsem naštetim. In na tem mestu prosim, da ne govorimo o javnem zdravstvu, ampak dajmo govoriti o državnem zdravstvu, kajti del javnega zdravstva so tudi zasebniki. Z uvedbo novega instituta odgovornega nosilca zdravstvene dejavnosti je predlog zagotovo posegel tudi v ustavno pravico mladih zdravstvenih delavcev do svobode dela in svobodne gospodarske pobude, tudi po mnenju Zdravniške zbornice. Predvidene spremembe zakona bodo namreč v trenutku ohromile določene segmente zdravstvenega sistema. Predvsem gre za deprivilegirane regije, ki so že sicer kadrovsko podhranjene in povečini slonijo na delu posameznih zdravnikov. Kljub povečanemu prilivu mladih specialistov, ki ga pričakujemo v naslednjih letih oziroma se ponekod že dogaja, mladi specialisti namreč ne bodo smeli opravljati dela povsem samostojno, kljub pridobljeni specialistični licenci, in vas sprašujem, ali je to dobro. Ali je to dobro ali to ni dobro? Zagotovo gre za degradacijo mladih specialistov in tako se bo zgodilo, da bodo področja, kjer so leta čakali, da se pomanjkanje kadra izboljša ali pa so ravnokar uspešno nadomestili odhod upokojenega specialista z novim mladim specialistom, ponovno izgubili nosilca zdravstvene dejavnosti in s tem tudi zdravstveno dejavnost. Kakšne bodo torej posledice izgubljene zdravstvene dejavnosti za ostalo zdravstveno osebje, katerih zaposlitev je vezano na delo tima, ki ga vodi zdravnik? Kakšne bodo posledice pri sprejemanju te zakonodaje, žal ne vemo, ampak lahko pa le pomislimo, kaj pomeni izguba zdravstvene dejavnosti zlasti za bolnike, ki so tako v neenakem položaju z bolj privilegiranimi območji, ki so praviloma locirana v večjih središčih. Torej, ker predlagane spremembe dodatno slabijo dostopnost zdravstvene oskrbe na primarnem nivoju, in sicer predvsem v že deprivilegiranih regijah, so lahko posledice resnično slabe, katastrofalne. Bolniki bodo namreč prisiljeni iskati pomoč drugje, na sekundarni ali celo na terciarni ravni zdravstvene oskrbe, kar bo: prvič, neizogibno podaljšalo čakalne dobe na sekundarni in terciarni ravni; drugič, povečalo število hospitalizacij; tretjič, zaradi precej dražje oskrbe na višjih ravneh bo poraba sredstev znatno porastla; četrtič, prekinjena bo kontinuiteta oskrbe bolnika, ki sledi primarni oskrbi in ki dokazano zmanjšuje dodatno obolevnost in umrljivost bolnikov; in petič, porastla bo obolevnost in umrljivost bolnikov. Torej, zakon s temi posledicami posredno krši pravico do enakopravne in varne zdravstvene oskrbe državljank in državljanov. Poleg tega neposredno krši pravico do prostega pretoka delovne sile, v tem primeru zlasti zdravnikov. Omejuje avtonomijo zdravnikov in bolnikov, omejuje tudi prosto izbiro zdravnika in z omejevanjem, ki je in pod kakšnimi pogoji bo zdravnik opravljal zdravniško prakso, pa je ta poklic dodatno diskriminiran v primerjavi z vsemi drugimi poklici. Popolnoma nerazumljiva je tudi dodatna degradacija mladih specialistov, torej do pet let po specialističnem izpitu, s katero se odvzema pravica do osnovne dejavnosti vsakega licenčnega zdravnika, da je lahko nosilec zdravstvene dejavnosti. Kljub podiplomski specializaciji, ki traja, pozor, ki traja do šest let in se zaključi s specialističnim izpitom, ki je strokovno formalno dokazilo o usposobljenosti za samostojno delo, se mladim specialistom odvzema pravica do samostojnega dela in se jih omejuje v načinu zaposlovanja in tipu ustanov. Tovrstni restriktivni ukrepi so nam glede na prakso v Evropi in razvitih državah sveta popolnoma neznani in nerazumljivi. Če bo zakon sprejet, potem pričakujemo na eni strani zagotovo zmanjšan interes in upad vpisa na Medicinsko fakulteto v Ljubljani in Mariboru ter na drugi strani zagotovo dodaten razlog, kar je najbolj zaskrbljujoče, za odhod mladih specialistov iz Slovenije v tujino, namesto da bi naredili vse, da mladi strokovnjaki ostanejo v državi. Mladi zdravniki iz Slovenije si želijo delati v urejenem sistemu, kjer bodo bolnikom omogočali varno in kakovostno oskrbo, ki bo v skladu z načeli enakopravnosti, pravičnosti in tudi z načeli solidarnosti. In še, če bo do teh sprememb prišlo v zvezi z mladimi specialisti in zdravniki ter tudi s tem, da se omejuje nekoga, koliko lahko dela, potem bodo najboljši kadri, tisti najboljši strokovnjaki, ki želijo delati, odšli seveda ven iz državnega zdravstva. Veliko jih bo šlo tudi v tujino. Če nekdo torej želi delati in s tem tudi zaslužiti, naj dela. Naj dela. Od tega, da nekdo dela in da nekdo dobro zasluži, imamo vsi več. Predlagane spremembe zakona, vsega naštetega, na kar v Novi Sloveniji opozarjamo, na kar opozarja tudi stroka, ne omogočajo. Vsi smo bili, smo, ali bomo bolniki in smo ali pa bomo potrebovali kakovosten zdravstveni sistem; zdravstveni sistem, ki deluje, ki ni napisan le na papirju, ampak ki deluje, je dejansko v uporabi bolnikom. Lahko na eni strani poslušate ministrico, ki ta zakon predlaga. Verjamem, da ste v koaliciji in tudi v največji vladni stranki do tega predloga skeptični. Torej lahko na eni strani poslušate ministrico in Združeno levico in dobili boste zdravstveni sistem tipa Venezuela. Sam si takšnega zdravstvenega sistema ne želim. Tak zakon ne prinaša izboljšav in mu v Novi Sloveniji nasprotujemo.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Branko Zorman.
Spoštovani gospod predsednik, predstavniki Vlade, kolegice, kolegi! Predlog novele Zakona o zdravstveni dejavnosti je bil predmet širokega in dolgotrajnega usklajevanja. Primarni cilj teh sprememb je ohranjanje in krepitev zdravstvenega sistema, ki temelji na javnem zdravstvu na način, da krepi javnozdravstveno službo in prinaša spremembe, ki pomenijo izboljšanje izvajanja zdravstvene dejavnosti v smeri zagotavljanja večje transparentnosti, učinkovitosti, strokovnosti in učinkovitejšega nadzora. Novela odpravlja podnormiranost in pomanjkljivost sedanje ureditve na področju izdaje dovoljenj za opravljanje zdravstvene dejavnosti. Z določitvijo pogojev in postopkov izdaje dovoljenja ter z natančno določenimi pogoji za odvzem dovoljenja bodo prvič vsi izvajalci zdravstvenih storitev obravnavani enako. Pogoji za pridobitev dovoljenja bodo namreč veljali za vse enako, tudi za zasebne zdravstvene delavce in zasebne zdravnike, ki dovoljenje za opravljanje zdravstvene dejavnosti pridobijo z vpisom v register zasebnih zdravstvenih delavcev oziroma register zdravnikov. Ena poglavitnih in v javnosti tudi najbolj odmevnih rešitev se nanaša na področje podeljevanja koncesij. Predlog zakona sledi cilju krepitve javnega zdravstva na način, da vzpostavlja sistem, ki bo omogočil podeljevanje koncesij na transparenten in enoten način. Koncesionarji so po tem predlogu zakona še vedno pomemben del javne zdravstvene mreže, saj to mrežo dopolnjujejo v primerih, ko javni zdravstveni zavodi določenih zdravstvenih storitev ne morejo izvajati oziroma jih ne morejo izvajati v potrebnem obsegu. Predvideno je strateško načrtovanje tako na primarni kot na sekundarni ravni, saj je podlaga za javni razpis koncesije predhodno sprejet koncesijski akt, ki mora med drugim vsebovati obrazložitev in ugotovitev pogojev za razpis koncesije. S tem se zagotavlja podeljevanje koncesij za izvajanje zdravstvene dejavnosti na transparenten in konkurenčen način, kar sta dva osnovna načela koncesijskih razmerij. Dopolnjuje se tudi ureditev pogojev za opravljanje zdravstvenih storitev zdravstvenih delavcev, zaposlenih v javnih zdravstvenih zavodih izven javnega zavoda. Določa se splošno pravilo, da zdravstveni delavec, zaposlen v javnem zdravstvenem zavodu ali drugem javnem zavodu, ki opravlja zdravstveno dejavnost, lahko opravlja zdravstvene storitve pri drugem izvajalcu zdravstvene dejavnosti le pod točno določenimi pogoji. Ureditev pogojev je različna glede na to, ali gre za opravljanje zdravstvenih storitev pri drugem javnem zavodu, torej javnem zdravstvenem zavodu ali drugem javnem zavodu, ali pa drugem izvajalcu zdravstvene dejavnosti. Različnost ureditve izhaja iz dejstva obstoja elementov konkurenčnosti dejavnosti ter obstoja tveganja za nasprotje interesov in korupcijskih tveganj, ki jih iz obstoječih praks zdravstvenega sistema predobro poznamo. Predlog zakona tudi celovito ureja vse oblike nadzora nad izvajalci zdravstvene dejavnosti, inšpekcijski nadzor nad izvajanjem zakona ter področje oglaševanja zdravstvenih storitev, kar do sedaj ni bilo urejeno. Z novelo Zakona o zdravstveni dejavnosti sledimo koalicijskemu cilju krepitve javnega zdravstva v smeri jasnejšega ločevanja izvajanja javne in zasebne zdravstvene dejavnosti. Kakovostno in učinkovito zdravstvo je še vedno naša prioriteta, saj menimo, da mora zdravstveni sistem ohraniti svojo univerzalnost in dostopnost, kar lahko zagotovimo samo z jasnejšo mejo med javnim in zasebnim izvajanjem zdravstvene dejavnosti. Predlog zakona prinaša prav te pomembne korake v smeri krepitve javnega zdravstva, zato ga v Poslanski skupini Stranke modernega centra podpiramo. Več o sami vsebini pa potem med samo razpravo.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Nada Brinovšek.
Hvala za besedo, lep pozdrav še enkrat. Dejstvo je, da je naš zdravstveni sistem v globoki krizi, vse to pa se odraža v dolgih čakalnih vrstah, krizi vodenja javnih zdravstvenih zavodov, aferah, sistemski korupciji, političnem kadrovanju, ni javne mreže, ni standardov, ni konkurence, bolniki pa tako kot tudi mladi zdravniki odhajajo v tujino in ta vlada v treh letih ni bila sposobna sprejeti nobenega ustreznega ukrepa. Pričakovali smo sistemske spremembe, dobili pa smo predlog zakona, katerega osnovni namen je seveda omejiti koncesije, in podobno kot drugi zakoni, ki pridejo s strani Ministrstva za zdravje, je tudi ta zakon škodljiv za državljane. Ministrica, v uvodni obrazložitvi ste rekli, da ste nam prinesli zakon in da bo ta zakon pomenil neko zdravje ljudi, jaz pa mislim, da je ta zakon napisan za zdrave ljudi, ki ne potrebujejo zdravnikov. Novelo Zakona o zdravstveni dejavnosti, če rečem bolj po domače zakon o koncesijah, je ministrica za zdravje torej dala v enomesečno javno razpravo konec septembra leta 2015. Novela Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki je bila takrat v javni razpravi, je obsegala 13 členov; pazite, 13 členov. In koliko členov vsebuje danes ta predlog, ki ga imamo pred sabo? 47 členov. 13 členov 2015, danes 47 členov, torej trikrat več, pa se ministrici ni zdelo vredno, da bi dala ta zakon ponovno v javno razpravo. Zdravniška zbornica je v skladu z 71. členom Zakona o zdravniški službi ministrici v oktobru 2015, torej v času javne razprave, poslala protest in takrat tudi zahtevala umik zakona iz javne razprave, ker zbornici ministrstvo pač ni omogočilo nikakršnega sodelovanja v postopkih oblikovanja predloga besedila tistega zakona. Pravzaprav zbornica z dejstvom, da ministrstvo v letu 2015 pripravlja spremembo Zakona o zdravstveni dejavnosti sploh ni bila seznanjena. Da spomnim, 71. člen Zakona o zdravniški službi določa, citiram, »Zbornica ima naslednje naloge: sodeluje pri pripravi zakonov, planskih dokumentov, kadrovskih načrtov in drugih predpisov s področja zdravstva." Vlada pa je na ta očitek zbornice v svojem mnenju 7. januarja 2016 odgovorila, bom tudi citirala, »Glede sodelovanja z Zdravniško zbornico po 71. členu Zakona o zdravniški službi je potrebno upoštevati, da je Vlada regulatorni organ, ki oblikuje in udejanja politiko v zdravstvu, ter ima pravico in tudi obveznost oblikovati delovno gradivo in pri tem upoštevati splošne cilje in koristi ter slediti tudi zastavljenim političnim ciljem.« Vse, kar v tej navedbi Vlade drži, je to, da Vlada seveda sledi zastavljenim političnim ciljem, ki pa so daleč od potreb naših državljanov in daleč od potreb, ki jih nujno potrebuje naš zdravstveni sistem. V Slovenski demokratski stranki smo po zaključeni razpravi novembra 2015 v proceduro vložili Predlog priporočila v zvezi s predlogom Zakona o zdravstveni dejavnosti, s katerim smo predlagali, da Državni zbor priporoča Vladi in ministrstvu, da ponovno prouči pripombe in da če pride do ugotovitev, da je predlog zakona v nasprotju z zakonodajo EU, predlog umakne in pripravi novega. Seveda tukaj ni treba poudarjati, da so bila naša priporočila novembra 2015 tukaj v Državnem zboru zavrnjena. V začetku leta 2016 je ministrica začela prepričevati javnost, stroko in Vlado s svojimi obljubami, da bodo sistemske spremembe na področju zdravstva zagledala luč sveta septembra 2016. Seveda sprememb do septembra ni bilo, zato je ministrica predsedniku Vlade in pa koalicije ponovno obljubila, da bo zdravstvena reforma pripravljena in javnosti predstavljena 12. 12. 2016. Vsi se dobro spomnimo, 12. 12. 2016. Ni treba posebej poudarjati, da smo vsi pričakovali Zakon o zdravstveni dejavnosti, Zakon o zdravstvenem varstvu in zavarovanju, zakon o vodenju in upravljanju javnih zavodov in pa Zakon o pacientovih pravicah. Ampak čakali smo spet zaman; ne samo koalicija in opozicija, tudi naši državljani, ki seveda plačujejo za ta zdravstveni sistem. Decembra 2016 smo dobili spet samo obljube, tokrat da bo zakonodaja pripravljena in usklajena s koalicijo januarja 2017. Danes je pa maj 2017, torej leto in pol obljub in pretvarjanj. In leto in pol koalicijskega usklajevanja, ki pa ni šlo v smeri dobrobiti izboljšanja zdravstvenega varstva naših državljanov ali pa zdravstvenega sistema, temveč v dobrobit posameznih strankarskih interesov koalicije, ki nemalokrat niso imela seveda nič v zvezi z zdravstvom. Vlada je v uvodni obrazložitvi k tej točki navedla seznam deležnikov in pripomb, ki so bile podane v okviru javne razprave v letu 2015 na tistih 13 členov, in to moram reči, da je milo rečeno, smešno. Predlog ima pa danes, ki ga imamo na mizi, kot sem že prej rekla, 47 členov. Ministrstvo je v uvodni obrazložitvi k temu predlogu zakona zapisalo, da pri pripravi zakona niso sodelovali zunanji strokovnjaki. Po domače bi lahko to rekli, da ni sodelovala stroka. Ampak to za področje zdravstva tako ali tako ni nič novega, to je ustaljena praksa tega ministrstva, stroka se ne upošteva, v ospredju pa so le želje in težnje lastnih in seveda tudi zakulisnih dogajanj, ki prevladujejo nad stroko. Nedvomno je zaradi obsežnosti in dejstva, da stroka ni sodelovala pri pripravi zakona, potrebno opraviti javno razpravo in to bomo v Slovenski demokratski stranki v nadaljnji proceduri tega zakona tudi predlagali. V gradivu oziroma v obrazložitvi k tej točki je še navedeno, da pri pripravi zakona niso sodelovali zunanji strokovnjaki oziroma stroka, temveč samo sodelavci Ministrstva za zdravje. Prav bi rada vedela, kateri so tisti sodelavci, notranji sodelavci ministrstva za zdravje, in kakšne so njihove poklicne sposobnosti. To bo v nadaljevanju prav zanimivo slišati. Tem sodelavcem ministrstva pa je uspelo pripraviti zakon, ki nas pelje nazaj, v čas pred 25. leti. Naši javni zavodi so bili in so še unikum v Evropi. Mislim, da to že zdaj vsi vemo. Javni zavodi bi se morali preoblikovati v skladu s pravom EU v javne gospodarske službe oziroma družbe, ampak taka oblika javnih zavodov kot je, seveda naši vladi odgovarja, saj omogoča, da javni denar odteka v privatne žepe. Ampak to zaenkrat še nikogar ne moti. Če se še spet dotaknem uvodne obrazložitve Vlade k tej točki. Kot prikaz ureditve v drugih pravnih sistemih so navedene države Danska, Nemčija in pa Švedska. Zakaj v tej primerjavi Vlada ni podala oziroma prikazala drugih zdravstvenih sistemov držav, ki sodijo med uspešne zdravstvene sisteme? Na primer, Nizozemska, Švica, Belgija, Norveška. Pri vsej tej primerjavi je pa Vlada spregledala, da v primerljivih državah – se pravi, Danska, Nemčija in Švedska – beležijo porast koncesionarjev. Na primer na Švedskem, Nemčija ima javno-zasebni sistem zdravstvene dejavnosti, prav tako na Danskem zdravstveno dejavnost opravljajo zasebni zdravniki in zdravstvene službe, financirajo pa se iz javnih sredstev. Torej, če je Vlada v obrazložitvi navedla prikaz ureditve v drugih pravnih sistemih, bi pričakovala, da bodo te rešitve tudi v predlogu zakona vsaj primerljive z njimi. Da sploh ne govorim zdaj o tem, kaj imam v mislih, s katerimi državami se bomo lahko primerjali oziroma ta zakon primerjali; verjetno veste, da imam v mislih, recimo, Venezuelo ali pa Severno Korejo. Rada bi poudarila, da vsa Evropa pod javno zdravstvo razume kot financiranje javnih zdravstvenih storitev, ki jih opravljajo javni in zasebni izvajalci. Samo pri nas so tu težave z razumevanjem javnega. Pričakovali smo torej zakon, ki bo izboljšal zdravstvene storitve, dobili pa smo zakon, pri katerem je edini cilj ministrice omejitev koncesij. Kar je naravnost absurdno, pa je zapis Vlade k presoji posledic uvedbe tega zakona, kjer je v obrazložitvi tega gradiva navedeno, citiram, »Zakon bo imel pozitiven vpliv na kakovost in strokovnost izvajanja zdravstvene dejavnosti in s tem na javno zdravstvo.« Pozitiven vpliv na kakovost in strokovnost! Tu se sprašujem oziroma sprašujem pripravljavca tega zakona, kateri so ti pozitivni vplivi, ki bodo vplivali na kakovost in strokovnost. Ali je tu mišljeno kakšno pametno načrtovanje, boljše vodenje javnih zdravstvenih zavodov, reorganizacija dela in izvajalcev, učinkovitejši procesi, boljša izkoriščenost kadrov, prostorov in opreme, večja kakovost, varnost, konkurenca – definitivno ne, ker teh določb v spremembah tega zakona ni! Še boljša ali pa bolj smešna pa je navedba, da se bo dostopnost do zdravstvenih storitev s tem zakonom izboljšala. Moram reči, da take navedbe še nek tak papir težko prenese, kaj šele mi, ko smo brali te obrazložitve Vlade. Zanima me, kako se bo izboljšala dostopnost in kako se bodo skrajšale čakalne vrste, če pa omejujete koncesionarje, ki nedvomno rešujejo ta sistem pred še daljšimi čakalnimi vrstami. Postopno zmanjšanje koncesionarjev bo seveda pomenilo podaljšanje čakalnih dob, bolniki pa bodo prisiljeni iskati pomoč pri zasebnikih kot samoplačniki ali pa bodo odhajali na zdravljenje v tujino, kjer pa jim bo naša zdravstvena zavarovalnica povrnila stroške, pa kljub temu da bodo v tujini obiskali zasebnika. Zdaj ne vem, zakaj ministrstvo to tako težko razume in govori o izboljšanju zdravstvenih storitev. V tem zakonu pa ni niti besedice o javni mreži. Niti besedice! Javna mreža je temelj, na katerem bi morali graditi ta zakon. Kako bo ministrstvo vedelo, koliko zdravnikov potrebuje, če pa nima kriterijev in oblikovane javne mreže na primarcu in tudi ne na sekundarcu. Upam, da ne bo te potrebe ministrstvo ocenjevalo na podlagi vaši in naši. S tem predlogom zakona bo definitivno slovensko zdravstvo pahnjeno nazaj v socialistični sistem državnega zdravstva. Dostopnost do zdravstvenih storitev se bo še naprej zmanjševala, čakalne dobe podaljševale in odhajali bodo tako bolniki, kot sem že prej rekla, kot tudi mladi zdravniki v tujino in še naprej se bodo polnili žepi posameznikov znotraj celega sistema, ki jo seveda omogoča sistemska korupcija. Torej stroka, kot smo lahko ugotovili pri pripravi tega zakona, ni sodelovala. Pa poglejmo, kaj pa meni stroka. Zdravniška zbornica, ki pri pripravi 13 členov dolgega zakona v letu 2015 ni bila povabljena, je pri predlogu zakona, ki ga danes obravnavamo s 47 členi, sodelovala. Ampak zbornica navaja, da pa nobena, niti ena njihova pripomba ni bila upoštevana. Zdravniška zbornica je svoje pripombe posredovala na 22 straneh. Vsi smo prejeli te pripombe in v teh pripombah je zbornica opozorila predvsem na notranje neskladje med členi zakona ali, po domače bom rekla, na neumnosti, ki so v predlogu tega zakona. Na zaprosilo Zdravniške zbornice je podal svoje mnenje glede neskladnosti tega predloga z evropskim pravom tudi Inštitut za javno upravo pri Pravni fakulteti. Naj navedem njihove zaključke, ki sta jih pripravila dr. Rajko Pirnat in Boštjan Zuljan, citiram: »Predlog sprememb zakona temelji na napačni podmeni, da je mogoče javno zdravstveno službo z zakonom označiti s pojmom negospodarska dejavnost splošnega pomena. Ta pojem izhaja iz prava EU, ki ga je predlagatelj zakona napačno apliciral na javno zdravstveno službo, zato da bi na njegovi podlagi opravičil izvzetje iz tega področja v celoti iz dosega evropskega prava. V smislu prava EU je treba javno zdravstveno službo, kot je organizirana v Republiki Sloveniji, pravilno obravnavati kot gospodarsko dejavnost oziroma kot storitev splošnega gospodarskega pomena. Posledično je zaradi te napake povsem napačno opredeljen tudi odnos sprememb do tega zakona oziroma tega zakona do prava EU, saj predlog zakona ne upošteva zavezujočih določb, ki izhajajo neposredno iz direktiv. Ena od bolj očitnih posledic napačne usmeritve je, da predlog sprememb zakona postopek podeljevanja koncesij v določenem delu ureja v nasprotju z zahtevami EU direktiv. Napačno je zapisano, da je mogoče pogoje za izvajanje javne zdravstvene službe urejati različno za javne zdravstvene zavode in koncesionarje. Predlog sprememb zakona javnim zavodom dovoljuje prednostno pravico do upravljanja javne zdravstvene službe, kar je v nasprotju z direktivo. Poleg tega je tudi že sam postopek ugotavljanja pogojev za podelitev koncesije v predlogu zakona premalo jasen in neobjektiven in v nasprotju z merili evropskega prava. Vztrajanje pri napačni opredelitvi javne službe kot negospodarske dejavnosti ima tudi številne negativne posledice za državo kot druge udeležence.« To so torej zaključki, spoštovani kolegi, dr. Pirnata, ki ga v koaliciji večkrat seveda citirate in izpostavljate. Dalje. Sindikat zdravnikov družinske medicine PRAKTIK.UM je poslal priporočilo, da se predlog sprememb zakona zavrne. Oglasili so se tudi mladi zdravniki, ki v svojem pisanju navajajo, da zakon prinaša seveda posledice, ki bodo nepopravljive za zdravje najbolj ranljivih skupin naših državljanov. Strokovno združenje zasebnih zdravnikov in zobozdravnikov izraža najostrejši protest nad predlogom tega zakona in opozarjajo – pa bom spet navedla –, da se bodo s postopno ukinitvijo koncesij čakalne dobe le še podaljšale, vedno več pacientov pa bo prisiljenih storitve iskati v samoplačniških ambulantah. Predlog zakona je zaradi neenakopravne obravnave slovenskih zasebnih zdravnikov in zobozdravnikov do javnih zavodov, diskriminacije mladih zdravnikov in zobozdravnikov ter omejevanje dela zaposlenih zdravnikov in zobozdravnikov v očitnem nasprotju z Ustavo Republike Slovenije in evropskim pravnim redom. Torej, Vlada sistematično ignorira evropski pravni res. Strokovno združenje navaja, da z omejevanjem konkurence med izvajalci zdravljenja predlog pod vprašaj postavlja tudi neovirano izvajanje ustavne pravice zavarovanih oseb do zdravstvenega varstva in javnih sredstev. Strokovno združenje nasprotuje uzakonitvi prednostne pravice javnih zavodov do izvajanja zdravstvenih storitev. Naštela sem le nekaj njihovih pripomb, sicer pa smo te njihove predloge in pripombe dobili tudi vsi poslanci tu v Državnem zboru. Dalje, če še grem. Fides upa, da predlog sprememb zakona ne bo sprejet in da se bo sprememb tega zakona lotila neka druga vlada, seveda, ki bo imela izdelano vizijo. Protestirali so tudi v Zdravniškem društvu, kjer opozarjajo, da se stroke ne sliši. Navedla sem le nekaj pripomb, na katere opozarja stroka. Teh pripomb je še ogromno. Če se dotaknem še vsebine samega zakona. V Slovenski demokratski stranki trdimo, da je zakon, milo rečeno, neumen in da vsekakor ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Bom navedla dva plastična primera, zakaj tako mislim. Poglejte, predlog zakona ni določil niti enega pogoja glede prostorov in opreme, v katerih se bo opravljala zdravstvena dejavnost. V 26. členu tega zakona pa je podrobno urejeno, kaj mora biti napisano na tabli, kjer se opravlja zdravstvena dejavnost. Se pravi, zakon je torej podrobno uredil, kako mora biti označena stavba, nič pa ni povedal o sami stavbi in opremljenosti teh prostorov. In drugi primer. Naši mladi zdravniki po tem predlogu zakona pet let po pridobitvi licence ne bodo mogli odpreti zasebne ambulante. Seveda pa bodo lahko v Sloveniji skladno z načelom prostega pretoka storitev zasebne ambulante ustanavljali mladi zdravniki iz drugih evropskih držav. Mislim, da to je nedvomno nek presežek neumnosti teh strokovnih sodelavcev Ministrstva za zdravje, ki so pripravljali ta predlog. Mislim, da kaj takšnega si je težko izmisliti in da misliti. V Slovenski demokratski stranki seveda Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstveni dejavnosti ne bomo podprli. V nadaljevanju postopka pa bomo seveda zahtevali javno razpravo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratična stranka upokojencev Slovenije, zanjo gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa za besedo. Še enkrat vsem lep pozdrav! Dolgo smo pričakovali predlog novele Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki je ključen za zagotovitev boljše in bolj učinkovite organizacije zdravstvenega varstva na način, da bi naše zdravstvo ponovno povzdignili iz sivine evropskega povprečja, predvsem pa omogočili postopno odpravo nakopičenih težav v javnem zdravstvenem sistemu. Novela ZZZD jih žal ne rešuje in to je razlog, da sprejetja zakona na Vladi nismo pospremili s takšnim navdušenjem kot sama ministrica. Kljub temu da zakonu ne bomo nasprotovali, pa imamo vsaj pri nekaterih rešitvah več pomislekov. Res je, da so bila usklajevanja dolgotrajna, naporna in da je vsaj pri nekaterih točkah bilo uslišano tudi naše mnenje. Ni pa dobra popotnica predlogu, da je bil predvsem za strokovno javnost izključujoč in brez argumentirane razprave, ki bi privedla vsaj do približanja stališč med ministrstvom in strokovno javnostjo. Gotovo ni spodbuden odziv mladih zdravnikov, ki menijo, da predlog zakona temelji na konceptih, ki so v nasprotju s trendi sodobnega zdravstva. Zastavlja se logično vprašanje, ali to pomeni napoved nadaljnjega odhajanja za javni sistem nujno potrebnih mladih zdravnikov v tujino. Skrbi nas njihovo mnenje, da bodo bolniki s podeželja v neenakem položaju s tistimi iz večjih središč, in le upamo lahko, da se pri tem motijo. Ugotavljamo, da si je Ministrstvo za zdravje žal kot cilj in prioriteto sprememb izbralo področja, ki niso ključna za odpravljanje v javnem sistemu nakopičenih težav. Veselilo bi nas, če bi lahko danes po več kot dveh letih in po analizi, ki je bila opravljena s strani strokovnjakov Svetovne zdravstvene organizacije obravnavali celovit nov predlog Zakona o zdravstveni dejavnosti in ne le nekaterih sprememb in dopolnitev obstoječega zakona, medtem ko ključna področja ostajajo zaenkrat nespremenjena. Seveda se lahko strinjamo, da je smiselno urediti podeljevanje koncesij in pozdravljamo urejanje oglaševanja na področju zdravstva. Tudi sam nadzor nad delom zdravstvenih delavcev je smiselno nadgraditi z možnostjo sistemskega nadzora, vendar pa sam predlog ne rešuje problema neučinkovitega izvajanja nadzorov. Predlog zakona je žal tudi v tem delu premalo ambiciozen. Še precej več težav v omenjenem predlogu zakona pa predstavlja razmejevanje med javnim in zasebnim zdravstvom, ki še vedno ne sledi vsem ciljem koalicijske pogodbe ter urejanju dela zdravnikov izven javnih zdravstvenih zavodov. Prav tako smo se v koalicijski pogodbi zavezali k zagotovitvi enakopravnega položaja med javnimi in zasebnimi izvajalci zdravstvene dejavnosti. Glede na burne odzive iz zdravniških vrst se bojimo, da s sprejemom v noveli predlaganih rešitev predvsem odpiramo nove možnosti pravnih sporov in zaostritev, ki gotovo ne bodo v korist bolnikom. Ob tem verjamemo zagotovilom Ministrstva za zdravje, da zakon ni v nasprotju z zakonodajo Evropske skupnosti. Resno velja jemati tudi opozorila, da lahko nekatere rešitve kljub poudarjeni skrbi za javni zdravstveni sistem zamajajo ravno temelje slednjega, česar pa si, verjamem, nihče od nas ne želi. Odgovornost za predlagane in morda ne dovolj premišljene rešitve ter vztrajanje pri njih je tako v celoti na strani ministrice in pristojnega Ministrstva za zdravje. V Poslanski skupini Desus menimo, da predlagana novela Zakona o zdravstveni dejavnosti ne predstavlja potrebnih reformnih sprememb, odpravlja pa nekatere nedorečenosti obstoječe ureditve. Zadovoljni smo lahko s predlogom, ki odpravlja krivice na račun delitve dela med srednjimi in diplomiranimi medicinskimi sestrami. Predolgo časa po sprejetju sicer pomanjkljivega zakona o plačah javnih uslužbencev so bile namreč močno prikrajšane tiste izkušene srednje medicinske sestre, ki so kompetentno opravljale delo na deloviščih, namenjenih diplomiranim medicinskim sestram. To pa je tudi eden pomembnejših razlogov, da bomo predlog novele Zakona o zdravstveni dejavnosti v prvem branju večinsko podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa za besedo. Vsem, še enkrat, lep pozdrav! Pričakovanja Socialnih demokratov glede tega zakona so znana širši javnosti že kar nekaj časa. V svojih programskih dokumentih smo zapisali, da želimo jasno razmejitev med javnim in zasebnim izvajanjem zdravstvene dejavnosti, dokler pa tega ne bo mogoče doseči, pa zaustavitev izdajanja koncesij in prenosa koncesij s fizičnih oseb na pravne osebe oziroma deooje. Tako smo koalicijske partnerice na našo zahtevo v koalicijski sporazum zapisale, da bomo pripravile nov Zakon o zdravstvenih dejavnosti, ker želimo med drugim razmejiti javno od zasebnega izvajanja zdravstvene dejavnosti, določiti jasna merila za mrežo javne zdravstvene dejavnosti in urediti področje podeljevanja koncesij na način, da jih bomo podeljevali na podlagi razpisa za določen čas zgolj tam, kjer javni zdravstveni zavodi ne morejo zagotoviti predvidenega obsega storitev. Poudariti je treba, da ta današnji predlog le delno sledi koalicijskemu dogovoru, ker je bila naša zaveza pripraviti nov Zakon o zdravstveni dejavnosti, ne le spremembe in dopolnitve, da bodo spremembe zakona temeljile na oceni stanja ter mreži javne zdravstvene službe. S tem predlogom se dotikamo zgolj področja podeljevanja koncesij in kar je za nas ključno, tudi ureditve statusa medicinskih sester. Pa mi dovolite, da se v naši predstavitvi dotaknem podeljevanja koncesij. Pri podeljevanju koncesij vsi po vrsti ugotavljamo, da je nenačrtovano, na podlagi želja, ne pa na podlagi zdravstvenih potreb ter demografskih sprememb prebivalstva. Tudi doslej je bil mogoč prenos koncesij s fizičnih na pravne osebe, pri tem pa gre za pojav, ko so bile koncesije podeljene posameznim zdravnikom za nedoločen čas oziroma za čas, ko bodo lahko to dejavnost izvajali samostojno. Sedaj pa želijo nekateri koncesionarji prenesti koncesije na pravne osebe, tako imenovani deooje, ki so jih sami ustanovili. Tako podeljeno koncesijo za nedoločen čas je po sedaj veljavnem zakonu praktično nemogoče odvzeti, skupaj s podjetjem pa jo je mogoče prodati, dedovati, kar tako, mimo vseh možnih meril. To je po našem mnenju nedopustno. Novela Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki je danes v prvem branju, je bila dolgo časa v javni razpravi, kjer so imeli vsi možnost podati svoje pripombe. Večji del zakona je tako tehnične narave in govori o postopkih, vsebinskih sprememb pa v bistvu ni tako veliko. Kot sem omenjala, je področje koncesij v zdravstvu v tem trenutku pomanjkljivo urejeno, kar je pripeljalo do različnih praks pri podeljevanju koncesij. Sedanji sistem dopušča izrazita korupcijska tveganja, saj ni nobenih meril, kdaj in pod kakšnimi pogoji se lahko podeli koncesijo, zato je mogoče dobiti vtis, da se koncesije podeljujejo na podlagi prijateljskih in drugih povezav in ne dejanskih potreb vse bolj starajočega se prebivalstva. To po sprejetju tega zakona naj ne bi bilo več mogoče. Kako pa bo to, bo pokazala praksa sama. Zakaj tako? Ker še vedno nimamo mreže javne zdravstvene službe. Predlog zakona pa nikakor ne postavlja koncesionarjev v slabši položaj kot javne zdravstvene zavode, ampak nasprotno, postavlja vse potencialne koncesionarje v enak položaj za možnost pridobitve koncesije, prednosti ne bodo imeli niti tisti z boljšimi povezavami. Novela zakona tudi ne ukinja obstoječih koncesij, še najmanj čez noč, prav tako ne prinaša novih finančnih obveznosti. V praksi lahko iz blagajne Zavoda za zdravstveno zavarovanje plačamo takšen obseg storitev, kot imamo razpoložljiva finančna sredstva, denar pa pod istimi pogoji dobijo tako javni zavodi kot koncesionarji. Koncesionarji torej s predlogom zakona ne bodo v ničemer postavljeni v slabši položaj kot javni zdravstveni zavodi, saj bodo še naprej opravljali zdravstveno dejavnost pod enakimi pogoji. Prav tako pa bodo oboji financirani pod enakimi pogoji kot doslej. Edino, kar predlog zakona prinaša, je, da se bo koncesije podeljevalo glede na potrebe po zdravstvenih potrebah prebivalstva, ki jo nudi obstoječa mreža izvajalcev, za določen čas, na podlagi razpisov, vsem pod enakimi pogoji. Novela, ki jo danes obravnavamo, torej prinaša naslednje rešitve: enotno ureditev dovoljenj za opravljanje zdravstvene dejavnosti, kar je v sedanjem veljavnem zakonu ugotovljena pravna praznina, ker ni določenih pogojev postopka za izdajanje dovoljenj za opravljanje zdravstvene dejavnosti; ureditev instituta odgovornega nosilca za izvajanje zdravstvene dejavnosti in njegove zaposlitve za polni delovni čas oziroma za krajši delovni čas – a pri tem želimo opozoriti, da bomo v nadaljevanju zakonodajnega postopka iskali rešitve v smeri odprave morebitnih negativnih posledic za koncesionarje, ki izvajajo storitve v mreži javne zdravstvene mreže –; ureditev pravnih podlag za opravljanje zdravstvene dejavnosti za javne socialnovarstvene zavode in javne vzgojno-izobraževalne zavode; ureditev koncesij za izvajanje zdravstvene dejavnosti; dopolnitve ureditve glede dela zdravstvenih delavcev izven zdravstvenih zavodov; oglaševanje zdravstvene dejavnosti; nadzor nad izvajalci zdravstvene dejavnosti in zdravstvenimi delavci in sodelavci; in implementacijo direktiv. Več o tem na tem mestu bomo pojasnjevali in bomo o konkretnih rešitvah spregovorili v razpravi. Poudariti pa še moramo, da novela v prehodnih in končnih določbah končno prinaša rešitev tudi za status medicinskih sester, kar je za našo poslansko skupino zelo pomembno in je bil tudi eden izmed ključnih momentov zagotovitev naše podpore temu zakonu. Novela je torej korak v pravo smer, a kot opažamo, bomo kljub dolgotrajnemu usklajevanju poskušali zakon glede na precejšnje število pripomb izboljšati, da ga bo moč izvajati v praksi. V naši poslanski skupini bomo predlog, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima mag. Julijana Bizjak Mlakar, pripravita naj se Luka Mesec in gospa Ljudmila Novak.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, poslanci, ministrica z ekipo in ostali prisotni! Ko govorimo o zdravstveni zakonodaji, naj najprej povem, da gre letno za zdravstvene izdatke več kot 3 milijarde 300 milijonov evrov, kar je v obsegu okoli tretjine državnega proračuna. Od tega je okoli 2 milijardi javnih izdatkov, zasebne zavarovalnice poberejo skoraj pol milijarde evrov tega kolača, ostalih več kot 400 milijonov pa plačajo prebivalci za zdravstvo neposredno iz žepa, kadar nimajo sklenjenega dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, pa rabijo zdravstvene storitve, kadar kupujejo zdravila v lekarnah in to ni krito iz obveznega zdravstvenega zavarovanja ali kadar se zdravijo pri zasebnih izvajalcih zdravstvenih storitev v samoplačniških ambulantah. Kako velika sredstva predstavlja skoraj milijardo evrov, ki se vsako leto za zdravje, ki ni krito iz javnih zdravstvenih sredstev, prelije iz žepa državljanov za tržno zdravstveno dejavnost in v zasebne zavarovalnice, ki so prav tako profitne gospodarske družbe, si običajno ljudje sploh ne znamo predstavljati. Zato ni čudno, da se marsikomu lahko zvrti od apetitov po teh sredstvih. Podobno se pojavljajo apetiti po javnih zdravstvenih sredstev iz blagajne Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Zato se zgodi, da nekateri pozabijo na osnovni cilj zdravstvenega sistema, ki je v ohranjanju in vzdrževanju zdravja ljudi, ne pa v ustvarjanju dobička celo na račun zdravja ljudi. Pozabi se lahko na etiko in moralo. Glede na količino denarja, ki se pretaka v zdravstvu, ni čudno, da nas predstavniki različnih zasebnih interesov, Zdravniška zbornica, zasebni zdravniki, celo pravnik Pirnat in celo ameriška zbornica v Sloveniji ob spreminjanju ključne zdravstvene zakonodaje zasipajo s pošto, s pozivi in s predlogi v smeri komercializacije in privatizacije zdravstvenega sistema. V časopisih pa se podobno pojavljajo navijaški članki v isto smer, s čimer se želi v igri interesov zasebni interes ponovno in kot običajno postaviti pred javnega, pred interese pacientov. Pri Zakonu o zdravstveni dejavnosti grobo trči javni interes ob zasebnega. Javni interes na področju zdravstva, kot ga razumejo razvite države, je torej v ohranjanju in vzdrževanju zdravja ljudi. Pri zagotavljanju tega pa igrajo pomembno vlogo pravičnost financiranja zdravstvenega sistema, univerzalna dostopnost do za zdravje ljudi potrebnih zdravstvenih storitev, kakovost in učinkovitost zdravstvenega sistema, odpravljanje nepravičnih razlik v zdravju ljudi, odzivnost zdravstva na upravičena pričakovanja ljudi in še kaj bi lahko navedla. Za vse to pa bi morala poskrbeti država in ta pri zagotavljanju potreb ljudi v preteklosti ni bila preveč uspešna. Zasebni interes posameznih deležnikov v zdravstvu pa se običajno kaže v interesu po večjih zaslužkih, žal pogosto tudi na račun zdravja ljudi. Država zadnjih 20 let interesov pacientov oziroma javnega interesa ni ustrezno varovala, pa če začnemo s tržno reformo v letu 1991 in nadaljujemo zgodbo do zakona, ki ga danes obravnavamo. V upanju, da bo v nadaljevanju obravnave zakona še prišlo do številnih potrebnih sprememb predloga zakona, zakonu v tej prvi obravnavi ne bom nasprotovala. Zaradi omejenega časa bom v nadaljevanju opozorila le na najbolj sporne določbe tega predloga zakona. Prvič. Kljub obljubi o razmejitvi izvajanja javne od zasebne zdravstvene dejavnosti v uvodnem delu zakona predlog zakona tega cilja, žal, ni izpolnil. S tem se ni upoštevalo opozoril Komisije za preprečevanje korupcije o obstoju nasprotij interesov zaradi hkratnega opravljanja dela v javni službi in izven nje, kar povečuje korupcijska tveganja. Prav tako se ni spoštovalo obljube v koalicijski pogodbi, da se bo razmejitev dejavnosti opravilo. Ker obljubljeno ni narejeno, bo brez ustreznih sprememb predloga zakona javni zdravstveni sistem še naprej izpostavljen tveganju korupcije, izgubi finančnih sredstev, slabšanju učinkovitosti zdravstvenega sistema ter posledično večanju neenakosti v zdravju ljudi. Po predlogu zakona se namreč še vedno omogoča zdravnikom, ki so javni uslužbenci, in prav tako zasebnikom s koncesijo, ki opravljajo javno zdravstveno službo, sedenje na dveh stolih. To je hkratno opravljanje dela v javnem zdravstvenem sistemu in v zasebnih, samoplačniških ambulantah, ki so profitne gospodarske družbe. Omogoča se torej tako imenovano dvoživkarstvo, z vsemi problemi, ki jih takšna ureditev prinaša. Zdravniki bi se morali odločiti, ali bodo javni uslužbenci oziroma zasebniki s koncesijo, ki bodo opravljali javno službo, ali pa naj izvajajo zdravstveno dejavnost kot čisto zasebno zdravstveno dejavnost. Sporne so tudi dolge 15-letne koncesije z možnostjo podaljšanja za 15 let, kar je praktično doživljenjsko. S tem bi se onemogočilo zaposlitve v javnih zdravstvenih domovih in bolnišnicah mladim zdravnikom. Vemo, da naj bi do leta 2022 prišlo v zdravstveni sistem kar 35 % novih zdravnikov. Doživljenjske koncesije, kot so urejene danes, seveda niso v javnem interesu. S tem zakonom bi se nadaljevalo razgrajevanje javnih zdravstvenih zavodov s prenašanjem programov in finančnih sredstev z javnih zdravstvenih zavodov na zasebnike s koncesijo. Ti izvajajo dejavnost v profitnih gospodarskih družbah. Zdravnik iz zdravstvenega doma se, na primer, odloči za zasebno dejavnost, odpove zaposlitev v zdravstvenem domu in država mu podeli koncesijo. Pri tem mu podeli program in finančna sredstva, ki jih vzame zdravstvenemu domu, lahko celo tistemu, iz katerega novopečeni koncesionar prihaja. Omejitev v zakonu ni. Tako že dolga leta država vztrajno pomaga razgrajevati zdravstvene domove in bolnišnice. Pa bi se dalo zdravstveni sistem urediti tako, da bi zasebniki, ki opravljajo javno zdravstveno službo, resnično le dopolnjevali javno zdravstveno dejavnost, ne pa uničevali nepridobitni javni zdravstveni sistem, zdravstvene domove in bolnišnice. Tako pa se vztraja pri sistemu, ki deluje kot boj za preživetje med javnimi zavodi in koncesionarji, v katerem zmagujejo zasebniki. Največ pa seveda izgubljamo pacienti. V nadaljevanju naj povem, da zdravstveni dom po novi definiciji iz 6. člena predloga zakona ne bo opravljal vseh tistih zdravstvenih dejavnosti, kot jih je opravljal doslej. Torej, ponovno bo oropan laboratorijskih storitev in druge diagnostike. To se nam dogaja že vrsto let. Namesto da bi krepili zdravstvene domove in bolnišnice, se zakonodaja samo prilagaja vedno bolj osiromašenim zdravstvenim domovom oziroma storitvam, ki se jih opravlja v zdravstvenih domovih. To je seveda v nasprotju z obljubami ministrice o krepitvi zdravstvenih domov in bolnišnic. Nadalje predlog zakona ne ponuja rešitve za sedaj neustrezen strokovni nadzor, ki ga z javnimi denarji izvaja Zdravniška zbornica. Zbornici je treba pooblastila za strokovni nadzor odvzeti, nadzor pa prenesti na neodvisno agencijo, ki bo lahko učinkovito opravljala nadzor nad izvajalci zdravstvenih storitev. Zdravniška zbornica je namreč ustanovljena za varovanje interesov zdravnikov. Jasno je, da je v konfliktu interesov in zaradi tega ne more opravljati ustreznega strokovnega nadzora, da bo ta tudi v interesu pacientov. Naj na tem mestu omenim še nevarno širjenje mreže zdravstvenih institucij, o kateri naj bi odločal vsakokratni minister. To lahko zamaje javni zdravstveni sistem. Gre za širitev mreže zdravstvene dejavnosti s hibridi, to je z zavodi s področja sociale in izobraževanja, da ne omenjam svetovalnih centrov, ki naj bi vsi lahko po novem opravljali širok nabor zdravstvenih dejavnosti. Po predlogu zakona bi lahko nekatere institucije, ki sploh niso zdravstvene, opravljale vse dejavnosti, ki jih opravljajo zdravstveni domovi, in tudi vso specialistično ambulantno dejavnost. Razen domov za starejše ostale, v zakonu omenjene institucije, nimajo zakonskih omejitev glede vrst osnovnih zdravstvenih in specialističnih dejavnosti, ki jih bodo lahko izvajale po novem za svoje varovance. Najbolj pa so odprta vrata svetovalnim centrom, ki naj bi po novem za prebivalstvo lahko opravljali vso osnovno zdravstveno dejavnost in vso ambulantno specialistično dejavnost. Ohlapnost zakonskih določb, s katerimi država uvaja hibride zdravstvenih institucij, je sporna, saj ima lahko dolgoročne učinke na varnost pacientov, na razpršenost javnih sredstev ter lahko posledično povzroči finančno slabitev sedanjih javnih zdravstvenih zavodov. Dobivamo torej novo mrežo zdravstvenih domov v obliki svetovalnih centrov, zato se sprašujem, komu je v interesu ustvarjanje vzporedne mreže zdravstvenih domov, hibridov in s tem finančno še bolj oslabiti zdravstvene domove, saj ti že tako dihajo na škrge. Pomemben, če ne skoraj edini večji dosežek tega predloga zakona, je – razen ureditve statusa medicinskih sester, o čemer smo danes že slišali – prepoznava javne zdravstvene dejavnosti kot negospodarske dejavnosti splošnega pomena, ki se izvaja na nepridobiten način. Stroka s področja javnega zdravstva in zdravstvene ekonomike je enotna, da je treba področje zdravstva urediti na nepridobiten način, zato je večina razvitih držav s komercialnega trga umaknila zdravstvene storitve, ki so pomembne za zdravje ljudi. Želim si, da bi bilo ministrstvo sposobno delovati v interesu pacientov, žal trenutno ni, in bodo v nadaljnjem parlamentarnem postopku sporne določbe zakone, na katere sem opozorila tudi v današnji razpravi, spremenjene v smislu zdravstvenih potreb bolnikov; torej, v javnem, ne pa v zasebnem interesu. Hvala lepa.
Besedo ima Luka Mesec, pripravita naj se gospa Ljudmila Novak in gospod Jani Möderndorfer.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Naše zdravstvo, bi lahko rekli, boleha za tremi kroničnimi boleznimi. Prvo je pomanjkanje sredstev; drugo je nepregleden sistem koncesij, ki je obrnjen na glavo; namesto da bi javna zdravstvena ustanova dala razpis tam, kjer je izražena potreba, imamo sistem, po katerem si večkrat privatnik, ki bi rad pridobil koncesijo, razpis zlobira sam; in tretja je tako imenovan sistem dvoživk, v katerem se zdravnike dobesedno spodbuja, da ob tem, da imajo delo v javnem sektorju, delajo popoldan še v privatnih ambulantah. Posledica teh treh kroničnih bolezni ali pa najbolj vidna posledica so čakalne dobe. In čakalne dobe so tiste, ki zaradi zgrešenih politik vlad vse te tri kronične bolezni, ki sem jih naštel, še poslabšujejo. Namreč, ker imamo čakalne dobe, so bolniki, vsaj tisti, ki si to lahko privoščijo, bolniki z nadpovprečnimi dohodki, spodbujeni k temu, da se, namesto da bi se postavili v vrsto v javnem sistemu, poslužujo privatnega zdravstva. To pa pomeni naslednje. Sredstva, ki bi morala biti namenjena za javno zdravstvo, odtekajo v privatno zdravstvo. Po drugi strani javno zdravstvo s tem izgublja zdravnike, ker se ustvarjajo poslovne priložnosti v privatnem sektorju, s tem pa se šibi javne zavode in krepi privatne. Če hočemo ta trend zaustaviti, ker ta trend je trend počasne privatizacije zdravstva in sočasnega razpadanja javnega sistema, moramo storiti dvoje. Prvo je ustaviti pretakanje sredstev in kadrov iz javnega v privatni sistem. In drugo, trend obrniti, se pravi sredstva in kadre pripeljati srednjeročno nazaj v javni sistem, zato da bomo lahko uresničili tisto, kar je konec koncev zapisano tudi v naši ustavi, da bodo vsi prebivalci dobili zdravstveno oskrbo, ki jo potrebujejo, in to pravočasno. Sicer bomo počasti dobili nekaj takšnega, kar imajo v ZDA; torej, da si bogati lahko privoščijo zdravnika, ampak seveda za visoko ceno. Revni, ki si tega ne morejo privoščiti, pa so odvisni od zelo ošibljenega in slabo delujoče javnega sistema, ker so najboljši zdravniki, največ sredstev in najboljša tehnologija, pač, akumulirani v privatnem sistemu. To je posledica take logike, kot se je zgodila pri nas. Zakon o zdravstveni dejavnosti nam prinaša precej priložnosti, da te stvari začnemo popravljati. Lahko bi nemudoma začeli odpravljati pojav zdravnikov dvoživk, ampak zakon, na žalost, tega ne zasleduje. Namreč, namesto da bi Vlada ločila javno zdravstvo od zasebnega, Vlada sedaj predlaga, da bi lahko zdravnik pri zasebniku delal 8 ur na teden, ker je 20 % njegove delovne obveznosti. S tem, oprostite, naravnost spodbuja zdravnike, da v javnem sistemu naredijo manj in da v zasebnem zaslužijo več. Drugo, morali bi uvesti moratorij na nove koncesije in odpraviti vse obstoječe koncesije, ki so bile podeljene mimo javnih razpisov ali z zlobiranimi javnimi razpisi, kar sem opisoval prej. Naj spomnim samo na lanski primer. Lani avgusta so, recimo, zobozdravniki v Zdravstvenem domu Ljubljana se kolektivno odločili, da bi radi postali koncesionarji. Hoteli so, da jim občina enostavno razpiše koncesije in da jim zdravstveni dom odda v najem njihove sedanje ordinacije. Ta pobuda je sicer zaradi odpora javnosti na srečo propadla, ampak v tem zakonu, ki ga imamo pred seboj, ni popolnoma nobene varovalke proti tovrstnim zlorabam. In tretja zamujena priložnost so sredstva, ki so pa nekoliko širša. Pa bom sedaj začel z enostavnejšo pobudo. Namreč, nobene logike ne vidimo v Združeni levici v tem, da se na teh točkah, ki sem jih opisal, popušča Fidesu in Zdravniški zbornici, ki sta, seveda, profesionalni organizaciji zdravnikov in ne tudi ostalih zaposlenih v zdravstvenem sistemu. Se pravi, medicinske sestre in ostali so iz teh organizacij izločeni. Pač samo vrhnji sloj, vrhnja kasta zdravnikov, ki vidi priložnosti za dodaten zaslužek v propadanju javnega sistema in krepitvi privatnega sistema, pač, si želi takih politik, kot sem jih opisoval. Moje vprašanje za ministrstvo je, zakaj ne bi stopili na prste tem interesom s tem zakonom in zakaj ne bi takoj začeli odpravljati sistema dvoživk in neupravičenih koncesij. Koalicija trenutno ima absolutno večino v tem državnem zboru. Slišal sem razprave tako Socialnih demokratov kot Desusa, ki tudi govorijo v tej smeri, kot jo sam trenutno zagovarjam, in če se tega lotimo, vam na tem mestu obljubljam, da boste dobili tudi podporo Združene levice k temu zakonu. Se pravi, želimo bolj ostre varovalke proti sistemu dvoživk in proti koncesijam v javnem sistemu. Druga zadeva, ki bi jo rad tukaj odprl, pa so sredstva za zdravstvo. Namreč, sredstva lahko v zdravstveni sistem pripeljemo po dveh kanalih. Eno je, da moramo povečati prihodke in to na pravičen način, prihodke v proračun, Cerarjeva vlada je na žalost do zdaj delala nasprotno. S spremembama dohodninske lestvice v korist 10 % prebivalcev z najvišjimi dohodki je zmanjšala prihodke v proračun za 80 milijonov evrov letno in zdaj Ministrstvo za finance celo navaja to kot argument proti temu, da bi teh 10 % privilegiranih po ukinitvi dopolnilnega zavarovanja plačevalo višjo dajatev za zdravstvo. Ampak to, da so oni dobili dodatna sredstva na račun izpada proračunskih sredstev, bi moral biti dodaten argument za to, zakaj morajo bolj premožni več prispevati v javno zdravstveno blagajno. Druga stvar, na katero bi rad malo širše opozoril, pa so prioritete te vlade. Se pravi, nekaj se da pripeljati v zdravstvo tudi skozi to, kaj namenjamo za ostale sektorje. Tukaj bom zdaj v prvi vrsti izpostavil obrambo. Zakaj jo bom izpostavil? Glejte, v Sloveniji imamo trenutno približno 6,7 % bruto domačega proizvoda namenjenega za zdravstvo. Vsi si želimo imeti tako kakovostno zdravstvo, kot ga imajo, recimo, v sosednji Avstriji, ampak malokdo pa pove, da v Avstriji namenjajo bistveno več denarja za zdravstvo, in sicer 8 % njihovega bruto domačega proizvoda, ob tem da je seveda njihov bruto domači proizvod bistveno višji. Se pravi, pri nas je osnovni problem zdravstva to, da je zdravstvo podhranjeno in tega se seveda zaveda tudi ta vladana koalicija, ki je konec koncev v svoji koalicijski pogodbi zapisala, da je zdravstvo eno od prioritet. Problem pa je, kaj v resnici dela. Namreč, sredstev za zdravstvo ne povečuje, nasprotno pa nima problemov s povečevanjem sredstev za obrambo. Poglejte, 22. decembra lani je Vlada potiho sprejela sklep, da bo vsako leto povečala izdatke za vojsko za 20 do 30 milijonov evrov letno. Pred dnevi, 11. maja letos, je ta vlada spet mimo javne razprave sklep spremenila, ki se zdaj glasi, da bo povečala ta sredstva za najmanj 30 milijonov letno. Potem je nenadoma pač dobila 24 milijonov evrov v letošnjem letu za to, da bo kupila patrie, in to še letos. Generalmajor, general Osterman pravi, da bi za opremo bataljonskih skupin za Nato rabili kar dodatno 1,2-milijardno investicijo. In temu Vlada ne nasprotuje, po drugi strani pa ni sredstev za zdravstvo in sredstva za zdravstvo stagnirajo. Po drugi strani pa vidimo, da se bodo izdatki za vojsko, recimo, povečali z 0,9 BDP na 1,2 BDP v kratkem, kar v številkah pomeni s 400 milijonov na 560 milijonov. Da dam eno primerjavo. Ministrstvi za zdravje in finance načrtujeta, da bi v zdravstvu nekatere storitve, recimo, specializacije zdravnikov po novem namesto iz zdravstvene blagajne plačevali iz proračuna. Mi smo postavili poslansko vprašanje, kje bi dobili ta dodatna sredstva, ampak odgovora ni. Proračun Ministrstva za zdravje je trenutno namreč okrog 100 milijonov evrov, če bi želeli doseči to, kar Ministrstvo za zdravje obljublja, bi bilo treba v naslednjih treh letih zagotoviti do 240 milijonov evrov. Odgovora ni, ampak po drugi strani je pa zelo jasen odgovor, kako in do kdaj se bodo povečala sredstva za obrambo. Skratka, naš apel koaliciji gre malo mimo tega zakona, ampak je pa z njim povezan, je preprost: nehajte zapravljati za Nato in obrambo in začnite investirati v tisto, kar je res v interesu vseh državljank in državljanov, in to je pravočasna in kakovostna zdravstvena oskrba. Če želimo slediti sodobnemu razvoju medicine in če želimo našim državljanom zagotavljati zdravstveno oskrbo, ki lahko sledi temu, kar vidimo v sosednjih državah, bomo morali s 6,7 % BDP, ki ga zdaj namenjamo za zdravstvo, priti na 8 %, vsaj 8 %. Zato bo treba nehati dajati davčne odpustke premožnejšim in zato bo treba jasno začrtati prioritete; ne krepitev represivnih aparatov, ne zapravljanje denarja za eskapade Nata v tujini, ampak investicije v zdravstvo. Druga zadeva, ki jo lahko začnemo zdaj odpravljati. Začnimo delati na tem, da pripeljemo sredstva in kadre iz privatnega zdravstva, ki se je zdaj ob robu našega javnega zdravstva začelo razraščati, nazaj v javni zdravstveni sistem. To je edini način, da na dolgi rok zagotovimo stabilnost in pošteno zdravstveno oskrbo vseh državljank in državljanov. V tem zakonu imamo dve priložnosti, da to začnemo delati nemudoma. Prva je, da resno omejimo zdravniške dvoživke, in druga, pridimo na čisto, končno že enkrat, z zdravniškimi koncesijami. To so naši pozivi. Kot je kolega Miha že na začetku povedal, se bomo v tem branju zaradi pomanjkljivosti zakona pri glasovanju vzdržali, obljubljamo pa, da bomo v drugem branju prinesli amandmaje, ki bodo šli naproti ciljem, ki jih opisujem. Če bodo naši amandmaji sprejeti, smo pripravljeni zakon na koncu tudi podpreti. Tukaj še enkrat, predvsem SMC govorim, da sem slišal vsaj dve stranki, ki tukaj sedita ob nas, ki sta govorili, razpravljali v podobno smer, kot jo zagovarjam sam – vaši koalicijski partnerici.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Ljudmila Novak. Pripravi naj se gospod Jani Möderndorfer. Izvolite, gospa Novak.
Spoštovani, gospod predsednik, ministrica, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni. Vsi si želimo dobro zdravstvo, predvsem pa si želimo, da bi bili zadovoljni pacienti in tudi vsi tisti, ki delajo v zdravstvu. Kaj zanima pacienta? Pacienta zanima, ali bo prišel kmalu na vrsto, ali bo storitev dobro opravljena, ali bo diagnoza dobro postavljena, ali se bo čim prej lahko primerno zdravil, ali mu ne bo treba iti predaleč na neko zdravljenje in tako dalje. To vse zanima pacienta, ali bodo zdravniki, osebje prijazno z njim, torej, ali bo zadovoljen. Torej, dobro zdravstvo postavlja v središče pacienta. Kaj pa mi ves čas tukaj poslušamo? Razumem Luko Mesca in Združeno levico, ker se deklarirajo za socialiste, ne morem pa verjeti, da ministrica iz stranke, ki spada med evropske liberalce, zagovarja pa popoln socialistični sistem. Če govorimo o javnem zdravstvu, vemo, da so tudi zasebniki s koncesijo del javnega zdravstva, tukaj pa enostavno ne gre za to, da bi imeli dobro zdravstvo, v središču katerega je pacient, ampak gre za boj med državnim in zasebnim. Edina poanta tega zakona je v tem, na žalost. Če bi bili pametni, bi si celo želeli, da je čim več zasebnikov in da ima država državne zavode tam, kjer dejavnosti niso pokrite z zasebnim, ker zasebnik mora sam vzdrževati prostore, mora sam nabavljati material in mu je v interesu, da ga nabavi po čim ugodnejši ceni, po kvaliteti, kar pa se v javnih zavodih ne dogaja, zato imamo žilne opornice in drage operacijske mize in ne vem kaj še vse, zato ker se pri tem mastijo nekateri drugi. Ni rečeno, če je zelo draga operacijska miza, da je tudi dobra. Torej, nek zasebnik, ki nima koncesije, bo pridobival paciente tako rekoč na trgu. K njemu ne bodo mogli iti tisti pacienti, ki si tega ne morejo privoščiti, ker ne bo imel koncesije. Ta zasebnik si bo prizadeval, da bo imel dobre aparature, da bo kvalitetno delal, da bo učinkovito delal. Žal, tega v državnih zavodih velikokrat ne zasledimo. Kdo plačuje izgube bolnišnic – davkoplačevalci! Zakaj so dolge čakalne dobe – ker Zavod za zdravstveno zavarovanje ne odobri več posegov! Kje je prišlo do zlorab v zdravstvu – v javnih, državnih zavodih! Ko govorimo, kako je treba dati več denarja, ne pa narediti tudi nekaj za racionalizacijo, bomo vrgli denar stran, tako rekoč. In ko govorimo o tem, kako je treba vsem vzeti koncesije pa vse spet dati v državne zavode, zdaj si pa predstavljajte, da nek podjetnik – vem pa, da ste tudi nenaklonjeni podjetnikom, ker so to spet sovražniki države, čeprav ustvarjajo delovna mesta in plačujejo davke –, torej, če bo nek podjetnik, neko družinsko podjetje nabavilo stroje, zgradilo hale, zaposlovalo ljudi, potem pa ne bo smel naslednik, sin ali hčer, nadaljevati njegovega dela – zakaj bi on to počel? Potem mora to prodati ali karkoli. Družinska podjetja so najbolj uspešna podjetja, vi pa pravite, dajmo koncesijo za 15 let, če ne bo priden, mu vzamemo in dajmo spet vse v državni zavod. Zakaj bi on potem nabavljal drage aparature, če sploh ne ve, ali bo še naprej lahko opravljal te storitve? Torej, tu enostavno ne gre za to, da bi bili zadovoljni pacienti in tudi osebje, ki dela z njimi, ampak gre za enostavno podržavljanje zdravstva, kjer se vrti veliko denarja in kjer so apetiti veliki. Na žalost moram to ugotoviti. Kako se mi pogovarjamo o zdravnikih. Ko jih potrebujemo, smo zelo hvaležni, če nam pomagajo, ko govorimo o njih, kako zaslužijo, smo pa zelo nesramni. Sama imam priložnost spremljati, koliko časa, koliko truda, koliko znanja mora imeti zdravnik, in sem zelo zadovoljna, da svoji hčerki nikoli nisem rekla, naj gre študirat medicino, ker se je sama tako odločila, ker vem, koliko truda je potrebnega. V ta poklic gredo ljudje z najboljšimi ocenami na srednjih šolah, torej so inteligentni, če tako rečem, sposobni ljudje, veliko truda morajo v to vložiti, na koncu se pa iz njih norčujemo in bi morali delati zastonj. Mene nič ne motijo dvoživke, ampak v državnih zavodih postavimo jasna pravila – to in to moraš narediti v tem in tem času, potem pa tudi če delaš nekje drugje, mene to nič ne moti, ker me ne moti, če ljudje zaslužijo, če delajo. Zelo me pa moti, če ljudje zaslužijo, pa niso delali za to, ampak so si zaradi drugih razlogov pridobili premoženje. Torej, ti mladi zdravniki, ki se bodo specializirali, poleg rednega študija šest let pripravništva, specializacije, potem ne bodo smeli biti nosilci zdravstvene dejavnosti, kot nam pišejo Mladi zdravniki. In ko hodimo po terenu, obiskujemo tudi različne bolnišnice, domove za ostarele in tako naprej, in kaj slišimo – kako so tamkajšnji zdravniki izven centrov obremenjeni, kako nimajo otroških zdravnikov, kako nimajo [[…]]Spomnimo se, pred kratkim smo govorili, najbolj z otroki obdarjene občine, Gorenja vas, Žiri in tisti konci, tudi otroškega zdravnika niso imeli, so morali hoditi v Škofjo Loko. Torej, komaj čakajo, celo občine financirajo take specializacije, da dobijo te zdravnike, zdaj pa ne bodo smeli biti nosilci dejavnosti. Nekje, kjer je samo en tak zdravnik, sploh ne bo smel tam delati. Kam bo šel? Šel bo nazaj v večje centre, kar pomeni, da spet ta dejavnost tam ne bo omogočena, bodo morali ljudje iti v večji kraj, v bolnišnico in tako naprej. To pa nam spet povečuje stroške. Ni čudno, če bodo najboljši zdravniki počasi odkorakali v tujino. Take že poznamo. Ko govorim z njimi – sem govorila z enim zdravnikom, priznanim specialistom za srce, kirurgom, pravi: »Tam ob štirih, ko se mi delo konča sredi operacije, pride nova ekipa, me zamenja, jaz lahko grem domov. Pri nas pa nikoli ne vejo, kako in kaj.« Ob slabih plačah! Ni čudno, če so tudi odnosi v bolnišnicah tako porušeni. Ni čudno, ker vsako tako zahtevno delo zahteva tudi dostojno plačilo. Seveda je treba kontrolirati, za to pa sem, da za tisto, kar je zadolžen, opravi svoje delo, potem pa me nič ne moti, če gre tudi drugam. Torej, najboljši strokovnjaki bodo odšli. Kaj pa potem? Uvažamo druge, iz drugih držav, kjer pa je včasih tudi vprašljiva kakovost njihove izobrazbe, pogosto tudi znanje jezika, pa nikogar ne omalovažujem. Hvala bogu, da smo jih dobili, če jih potrebujemo, ampak to se nam dogaja. Mi izobražujemo, imamo kvalitetne izobraževalne ustanove, potem pa lepo odidejo, pa ne samo po svoji krivdi ali pa, ker so zaslužkarji, ampak zato, ker jim tukaj ne damo dostojnih pogojev. Kot sem rekla na začetku, zelo me čudi, da je v stranki SMC takšen socializem – liberalna desna stranka, pa s takšnim socialističnim zakonom, ki bo škodoval vsem, tako pacientom kot tudi zdravstvenemu osebju, ki dela tam, in tudi državni blagajni. Če so vsi, ki bodo morali ta zakon izvajati, nezadovoljni s tem zakonom – kako bodo potem zadovoljni na svojem delovnem mestu? Kako bodo potem pacienti zadovoljni? Ne bodo! Zato, gospa ministrica, pa tudi ostali, mislim, da ta zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Celo govorila sem celo z ljudmi, ki so pripravljali prejšnji zakon, toliko let nazaj, in so rekli, da ta zakon gre pa še bolj nazaj. Da je bil tisti zakon pisan kot prehodni zakon iz časov socializma, ta zakon gre pa spet nazaj v stare čase. Zato bom jaz glasovala proti temu zakonu.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jani Möderndorfer, pripravi naj se gospa Marija Bačič.
Hvala lepa, podpredsednik. Ne vem, kje sem več neumnosti poslušal ali pri svoji predhodnici ali pri razpravljavcih ali pri samih predstavitvah stališč. Namreč, takšno posploševanje, takšno podcenjevanje sistema, zdravstva, zdravnikov in potem vse skupaj vržemo notri v en velik lonec, zalijemo z vodo in ne nastane niti čorba, ker postane neužitna, če me razumete, kaj ste naredili s svojimi razpravami in diskusijami, iz enega preprostega razloga, zaradi tega ker manipulirate. Ves čas delate samo to, ampak to je v politiki na nek način celo dovoljeno, kajti tega se poslužujemo že ves čas. Vsi. Danes imamo splošno razpravo z enim preprostim namenom, saj bila je sklicana na zahtevo opozicijske stranke, drugače bi imeli danes odbor in na odboru bi tudi imeli Zakonodajno-pravno službo, ki bi že imela svoje mnenje. Tako ga pa danes nimamo in lahko kar na pamet flancamo in govorimo, kako je vse v nasprotju s pravnim redom in kaj jaz vem, kaj še vse; skratka, potujemo kar na prazno. Zdaj bom šel k dejstvom. Kdo vse [[…]]Namreč, pojdimo od začetka. Ta zakon nima nobene veze z reformo, smo rekli. Tako sem poslušal na začetku nekaj posameznikov. Če je temu res tako, zakaj toliko viharja? Zakaj toliko viharja z vseh strani, če nima nobenega učinka? Pravzaprav ni nič posebnega, v resnici gremo samo malo nazaj, nekaj korakov v čisti socializem. Mimogrede, moja predhodnica še zdaj ne razume, da SMC ni liberalna stranka desnega pola. Ampak okej, to je pač njen problem, ki ga je spet tu politično uporabila za neke svoje lastne potrebe pri svojem izvajanju. Namreč, dal vam bom primer. Najpogostejši kritiki, ki so kritizirali Zakon o zdravstveni dejavnosti, so, pa mi jih našteje [[…]]Konrad Kuštrin, predstavnik Fidesa – vemo, kaj je to, sindikat. Zdenka Čebašek Travnik, Zdravstvena zbornica Slovenije – vemo, kaj zastopa. Helena Mole, predsednica Odbora za zasebnih zdravnikov pri Zdravstveni zbornici Slovenije – tudi vemo, kam spada. Marjan Mačkošek, predsednik Gospodarske zbornice Slovenije. Prej smo slišali, da je zdravstvo gospodarski sistem. Okej. Verjetno se je tu zato znašel notri in tako, bom rekel, je postal velik kritik. Samo Hribar Milič – njega raje sploh ne komentiram. Slovensko zdravniško društvo – tudi jasno, katere interese zagovarjajo. Združenje zasebnih zdravnikov in zobozdravnikov Slovenije – vemo, koga zastopajo. Gospodarska zbornica Slovenije v celoti. Je to legitimno? Seveda je! Absolutno. Samo ena majhna zloraba. Kdo od teh naštetih zastopa paciente? Kdo od teh naštetih? Samo to mi povejte! Nihče! Zastopajo in morajo po svojih dokumentih, ustanovnih dokumentih zastopati interese svojega članstva in ne me farbati tu v Državnem zboru in mi govoriti, kako stroka govori, kako Zakon o zdravstveni dejavnosti ni dober. Meni je ena druga stvar zanimiva pri celi zgodbi. Ko govori levica, skrajna levica, ko govori, da ni v redu zakon, in ko govori desnica, da ni v redu zakon, postanem vedno bolj pomirjen. Ampak, pojdimo k tistemu, kar vedno rečem, da je treba upoštevati. Eno leto in pol že poslušam, da ne bo nesporazumov, dobrega zdravnika, strokovnjaka na svojem področju, vrhunskega, gospoda Gregoriča, dr. Gregoriča, ki je slovenski zdravnik v Teksasu. V zadnjem letu in pol je postal vrhunski strokovnjak za zdravstveni sistem v slovenskem prostoru in podučuje od A do Ž vsakega po vrsti, kaj pravzaprav bi morali v slovenskem prostoru narediti. In kaj on reče? Koncesije je treba ukiniti! Kar takoj, ker je to največji nesmisel. To reče legitimno? Seveda, zakaj pa ne? Saj on jih sam osebno nikoli ni doživel, jih pa, seveda na način kot vrhunski zdravnik, ki zelo dobro opravlja svoje delo in ima izvrstne rezultate, razlaga v nekem drugem sistemu, z nekim drugim konceptom, kaj pravzaprav naj se zgodi tu; in potem bo postal sistem boljši. In dela v sistemu, kjer 30 milijonov državljanov Združenih držav Amerike nima dostopa do zdravstvenega sistema! In to mi govori nekdo, ki ima predsednika države, ki sesuva Obamacare zdravstveni sistem in govori, naj čim prej uvedemo nekaj, kar kako dobro funkcionira v Ameriki. In naj to uvedemo tu! Oprostite, za to logiko in za to idejo nisem in tega ne morem podpirati in zato, oprostite, en dr. Gregorič pač ne bo svetovalec, kaj se bo pravzaprav zgodilo v slovenskem prostoru. Žal ne. Kar se zdravstvenega sistema tiče, ne. Tisto, kar je pomembno pri celi zadevi, pa je seveda naslednje. Kup nekih obtožb, kaj vse se pravzaprav ni zgodilo in bi se moralo zgoditi, je, recimo, predstavnica stranke SDS v svojih stališčih omenjala in danes vidim tudi že v razpravljavcih – vsaj dvakrat, trikrat je bilo omenjeno –, kako zdravniki ne bodo mogli več opravljati po končanem študiju in specializaciji svojega dela v zdravstvenih ustanovah. Ne nazadnje smo dobili tudi pismo Mladih zdravnikov, ki pravijo, da jim Zakon o zdravstveni dejavnosti to delo onemogoča. Oprostite, temu ni res! Ali ne znamo brati zakona, ali ga znamo, pa ga ne razumemo, ali pa namenoma zavajamo – tako kot vedno, tako kot to simpatično počnemo. Mimogrede, samo en vložek, prej sem pozabil povedati, tudi tako imenovana ameriška zbornica, ki deluje v Sloveniji, AmCham, neverjetno prikazuje svoj zdravstveni sistem in kakšne spremembe bi morale biti in to prav sistematično načrtno, zato da bi se ja kaj spremenilo v čisto privatizacijo. Ali je privatizacija slaba? Ne. Zakaj pa, sploh ne! Ampak potem se mora cel koncept spremeniti. Mi pa se moramo najprej vprašati, ali so ljudje res za cel koncept, da se spremeni. Jaz osebno ne, zaradi tega ker mi ti koncepti privatizacije nakazujejo, da bo še manjša dostopnost, kot jo imamo danes v slovenskem prostoru. Zato je za mene izredno nevarna in zato, seveda, desničarji povsod v svetu seveda zagovarjajo privat, privat, privat. Zdravstvo je kar naenkrat postala gospodarska dejavnost in to huda gospodarska dejavnost, kjer mora biti huda konkurenca, da bo ja – seveda, po tako imenovani znani zlati besedi – pacient imel odločati, kam gre njegov denar. To je ta prvenstvena logika. Po drugi strani pa, veste, to pomeni nekaj zelo pomembnega. Če bomo kompletno sprivatizirali zdravstveni sistem, zakaj bi država še vlagala v bolnice, v zdravstvene domove? Zakaj? Ne! En gros denarja v zdravstveni blagajni, zavarovanje naj plačuje, vse ostali naj si financirajo sami. A ne, v slovenskem prostoru imamo drugo mentaliteto. Država naj plača vse, kar je drago. Vse, kjer se da pa zaslužiti in seveda ti samo vstopaš kot zasebnik bom pa jaz, seveda, na nek načinkasiral. Da si bomo na jasnem: noben javni zdravstveni sistem ne more preživeti brez pomoči zasebnikov. Noben. V svetu to ne more in ne zdrži. Zato imamo sistem, zgrajen in koncipiran na temeljih, da imamo mrežo, kjer seveda delujejo koncesionarji; in zato jih ne moremo ukiniti. Ja pa nekje drugje problem. Zdravniki si nekaj drugega predstavljajo za koncesijo, kot seveda govori zakon in kot je bila, seveda, osnova in namen, zakaj so bile koncesije uvedene. Koncesija je dopolnilni program tam, kjer javni sektor v resnici ne more opraviti vse svoje naloge. In seveda zato mi potrebujemo koncesionarje. Zdravnik si predstavlja pa drugače koncesijo. On si pa predstavlja, da je to za njega dovoljenje in vstop v financiranje njegovih zdravstvenih storitev. Ampak samo to vidi, ne vidi pa širše slike in to je ključen problem. Tu nastane konflikt dveh različnih interesov, kar seveda posledično tudi pomeni konceptov in zato ni slučaj, ko reče dr. Gregorič naslednjo stvar in reče: koncesije ukiniti, naredimo razpis in javna zdravstvena blagajna naj plačuje vsem, ki izpolnjujejo pogoje, da so zdravniki, da so specialisti in konkurirajo s svojo prakso, kdo bo koliko opravil, potem pa naj zavarovalnica pove, kdo je dober, kdo ne, kdo opravlja storitve in tako naprej in konkurenca bo naredila in očistila svoj trg. To je sprememba koncepta sistema. Za spremembo koncepta sistema, oprostite, seveda ta koalicija ne stoji. Zato je vse vaše prigovarjanje in razlaganje in ne nazadnje dostikrat manipuliranje in zavajanje seveda brez tega pojasnila nasprotno. Sedaj se vračam pa še k tej razlagi: Mladi zdravniki ne bodo imeli možnost dostopa oziroma ne bodo mogli delati in ne bodo enostavno prišli do dela, ker jim to zdajšnji zakon to onemogoča. Meni je žal, oprostite, ampak marsikdo meša, kaj je nosilec zdravstvene dejavnosti, kaj pa pomeni nekdo, ki opravlja zdravstvene storitve. Imam problem in že dostikrat sprašujem tudi zdravnike in predstavnike, ki so v preteklosti zagovarjali, da je treba specializacije v prvi vrsti najprej prenesti na Zdravniško zbornico, kasneje pa še, da se je drastično podaljšala. Ampak, kje imamo mi problem? Zdravnik oziroma študent medicine konča medicinsko fakulteto, jo konča tako kot vsi ostali, ki v izobraževalnem sistemu funkcionirajo, s to razliko, da študent medicine oziroma diplomant medicine pravzaprav po končanem študiju ne more nikjer opravljati dela, zaradi tega ker potrebuje specializacijo. Mi smo to strašansko zakomplicirali, niti najbolj osnovnih enostavnih stvarni ne more delati. In zato imamo problem! Mislim, da bi tukaj morala Zdravniška zbornica znotraj svoje stroke drastično spremeniti in kakšne korake popraviti, kar so zakomplicirali do onemoglosti. Potem so naredili to, da imamo predolgo specializacijo. Danes imamo 6 let specializacije, ki je ena najdaljših. To je čisto absurd, še delovne pogoje, ki jih zahtevamo, med drugim tudi za zdravnika, je 5 let, je krajše od specializacije. Mislim, da bi zdravnik moral že vsaj po dveh ali treh letih specializacije biti usposobljen za neka določena opravila, če že vztraja na šestih letih in šele po šestih letih potem lahko opravlja neko specializacijo. Marsikje bi rešili problem zaradi tega, ker bi na ta način dobili tudi prej zdravnika v smislu nekega pogona znotraj zdravstvenega sistema. Potem pa seveda nastane problem, ko reče, aha, zdaj bom moral pa še pet let delati. Kje bo pa delal? Eni so to razumeli, da lahko dela samo v javnih zavodih, eni razumejo, da sploh nikjer ne more delati oziroma ne more iti delat k zasebniku ali h koncesionarju, kar seveda ne drži. Lahko dela kjerkoli. Mladi zdravnik ko konča specializacijo, lahko dela kjerkoli, ne more pa biti nosilec zdravstvene dejavnosti, kar pa ne pomeni, da ne more opravljati zdravstvenih storitev. To pa je drastična razlika, kar pomeni, da je lahko zaposlen in lahko dela in ga nihče ne omejuje prav nikjer. [[oglašanje iz dvorane]] Ne, ni res, danes je bilo to dvakrat izrečeno. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, dejavnost. Kaj pa pomeni dejavnost? V zdravstvenem domu, dam konkreten primer, bom zdaj pa zelo natančen, to pomeni, da ta zdravnik po končani specializaciji ne more odpreti espe ali deoo, definitivno ne, ker potrebuje najprej prakso, da bo sploh lahko delal. To je razlika. To pa ne pomeni, da ne more delati. Seveda lahko dela! Ampak, kaj bi danes radi? Ali bi radi, da zdravnik, ko konča specializacijo, kar odpre espe in že kar začne delati, ni pa nobenega pacienta še samostojno pregledal oziroma obdeloval, razen tisto, kar je delal v času specializacije? No, in to mu pa zakon onemogoča, kar je seveda logično. Ampak o tem se naj pogovori stroka. Stroka naj se pogovarja. In stroka je tudi dorekla, da potrebuje delovne izkušnje. Pika! In tukaj lahko končamo. Naslednja stvar, ki se mi zdi še nujno pomembna, pa je seveda ta gospodarska dejavnost, negospodarska dejavnost, o kateri bi mi tako radi govorili. Ena od zadev, ki smo jo tudi nekaj časa znotraj koalicije razglabljali in se pogovarjali, kako pravzaprav to vprašanje urediti, je seveda, ali bomo imenovali gospodarska dejavnost zdravstvene dejavnosti. Zakaj protagonisti tako želijo, da se to imenuje gospodarska dejavnost? Namreč Evropska unija nikjer, nikdar, nikjer ni zapisala in zapovedala, da je zdravstvena dejavnost gospodarska dejavnost. Nikjer! Bi jo pa seveda tisti, ki bi opravljali zasebniški del, in bom rekel, ki imajo drug koncept, da bom bolj jasen, seveda še kako želijo, da postane zdravstvena dejavnost gospodarska dejavnost. Zaradi tega, ker po tej logiki seveda odpade marsikatera zadeva, kar se tiče tudi koncesij. Naslednja zadeva, ki je zelo pomembna, je, da smo v naši državi že zdavnaj rekli, da – in to je tudi v 3. členu jasno zapisano, ni pa nikjer omenjena nobena direktiva, tako kot so nekateri to danes razlagali – »zdravstveno dejavnost kot javno zdravstveno službo pod enakimi pogoji opravljajo javni zdravstveni zavodi, drugi izvajalci iz 8. člena tega zakona na podlagi odločbe o opravljanju javne zdravstvene službe ter druge pravne in fizične osebe na podlagi koncesije. Javna zdravstvena služba se izvaja kot negospodarska dejavnost splošnega pomena na nepridobiten način.« Ja, glejte, tukaj je pa razlika. Vsi se strinjamo, da v zdravstvu je nepridobiten način, ampak nekateri mislijo, da če bo do spremenili v gospodarsko dejavnost, da bo tudi čez noč postala logika v glavah, da je to pridobiten način. Še zavarovalnice svojih storitev na področju zdravstva ne smejo ustvarjati dobička! Pa ga! Tukaj imamo resen problem in to pa je dorečeno v Evropski uniji, ampak nekateri bi radi v slovenskem prostoru to obrnili na glavo. Zato mi ta razprava danes, razen tega, da se bomo dogovarjali in se pogovarjali o konceptih, ne bo pripeljala dlje od tega, kot da seveda se je treba odločiti na konceptu. Mislim, da koncept je bil določen, prepričan sem, da koncept je in seveda to je eden od zakonov, ki tovori tudi reformno spremembo tudi v procesu miselnosti in gledanja na posamezne korake, ki jih bomo imeli znotraj zdravstvenega sistema. To, da je vsem skupen jezik, da mora pacient – in se strinjam s tem, kar je gospa spoštovana kolegica Ljudmila Novak na začetku povedala – pacienta res ne zanima, kdo ga bo v resnici zdravil, ampak ga predvsem zanima, da ga bo zdravil, da bo lahko hitro, učinkovito in kvalitetno prišel do storitve, in na koncu, kar je najbolj pomembno, da bo zaupal temu zdravstvenemu sistemu. Danes pa sem imel prvo uro občutek, da se pogovarjamo o tem, da nihče več ne zaupa temu zdravstvenemu sistemu in da produciramo praktično najslabši kader v tej državi karseda. Ene stvari preprosto ne grejo skupaj. Jaz razumem politični boj, jaz razumem prepričevanje v koncepte, ne razumem pa, da smo pripravljeni iti tako daleč, da gnojnico polivamo sami po sebi. Jaz preprosto v to ne verjamem. Treba bo zdržati, treba bo zdržati in seveda predvsem tudi verjeti. Bo pa še veliko vroče krvi in besed, kar seveda mene osebno nič ne moti. Daleč od tega. Tudi spoštujem vse, ki so drugačemisleči in so prepričani v svoj prav. To cenim, spoštujem, ampak, prosim, argumente. Na zavajati in ne posploševati. To je najbolj ključno pri celi zadevi, kajti na koncu koncev pacient ne bo bral tega zakona, ko bo šel k zdravniku, ampak ga bo zanimala samo storitev in da bo zaupal in verjel v to, kar mi danes počnemo. Hvala bogu, sem vesel, da lahko še vedno preberem članke in pa nenazadnje tudi odzive, da imamo zdravnike, ki opravljajo tudi vrhunske posege v naši državi. Ene stvari se tepejo – imamo dobre zdravnike, imamo poštene ljudi, vsi dobro delajo, ampak imamo pa zanič državo, zanič bolnice, zanič zdravstvene domove. To ne gre skupaj, preprosto ne gre. Ekscese bomo imeli pa vedno, tudi ko bomo imeli najboljši zdravstveni sistem, po enem konceptu ali drugem konceptu, vedno bojo ekscesi. Vendar ekscesov ne posploševati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima gospa Ljudmila Novak.
Najprej bom replicirala. Nikoli nisem trdila, da ste vi desni liberalci, nisem uporabila tega izraza. Liberalci, liberalna stranka – za liberalne stranke pa velja, da je v ospredju svobodna gospodarska pobuda. V Novi Sloveniji smo liberalni po gospodarskem programu in konservativni po vrednotah. Vi ste v svoji razpravi zdaj natresli toliko nasprotij, da je res bila solata. Kdo je trdil, da so zdravniki slabi? Jaz sem celo rekla, da so zdravniki zelo dobri, pa grdo ravnamo z njimi. Vi ste pometli z zdravniki tako pof-pof, oklofutali ste jih. Kar so napisali mladi zdravniki, to ni nič vredno. Kar je napisala Zdravniška zbornica, to je blef. Kar je gospod Milič napisal, to ni nič vredno. Edini vi ste razsvetljevalec tega parlamenta in Slovenije in vi vse veste. Hkrati pa ste toliko nesmislov in nasprotij povedali. Tam ste pa govorili o tem vašem članku, to je zdaj zveličaven, pa niste vse resnice povedali, mogoče vam bo gospod Horvat še kaj povedal, ker je tudi ta članek prebral. Skratka, govorili ste o predolgi specializaciji, hkrati pa zagovarjate, da mora pet let še opravljati to dejavnost, preden lahko postane samostojen. To je spet veliko nasprotje – dolgo časa traja in še potem ne more. In kaj to pomeni? Da ne bo mogel v nekem oddaljenem kraju, kjer pa nimajo treh zdravnikov specializantov, delati, ampak bo lahko spet šel v eno večje mesto, kjer jih je pa več in kjer bo lahko opravljal svoje dejavnosti. Še to. Imate prav, treba je spremeniti koncept, in prav to mi pričakujemo. To, kar je pa ta predlog zakona, pa ni sprememba koncepta, ampak samo korakanje nazaj.
Hvala lepa. Upam, da ne bo zloraba postopkovnega. Izvolite, gospod Jani Möderndorfer.
Spoštovani, podpredsednik, saj postopkovno je vam namenjeno, ne kolegici. Vi bi morali ukrepati. Povejte mi, po katerem členu Poslovniku je tekla ta razprava, glede na to, da nisem bil nikjer omenjen, da sem bil kje narobe razumljen, ampak je bilo z mano polemiziranje. Niste posegli, niste je ustavili, zato vas lepo prosim, ne govorite, da zlorabljam, ampak mi zdaj vi odgovorite: Po katerem členu Poslovnika niste odreagirali zaradi tega, ker ste ji dali možnost, da je opravila repliko in z mano polemizirala s tem, da jaz v postopkovnem nimam več možnosti z njo polemizirati? To je nekorektno in nefer. Zato prosim, podpredsednik, vi meni zdaj to odgovorite: Na podlagi česa niste odreagirali? Namreč člen v Poslovniku je jasen: »Replika na razpravo je v tistem delu, ko mora povedati poslanec, na koga in na kaj replicira in kje je bil narobe razumljen.« Jaz tega danes nisem zaznal v tej repliki, ampak je bila čista zloraba.
Če bi se tako striktno držali, kot vi pripoveduje, te nerazumljenosti, potem replik praktično v Državnem zboru ne bilo že tri leta. Izvolite postopkovno gospod Jani. Ali imate tudi vi postopkovno? Izvolite, gospa Novak.
Ja. Takoj v prvem stavku sem povedala, kje sem bila narobe razumljena. Ko sem trdila, da ste liberalci in ne desni liberalci. Še celotna moja razprava se je nanašala na to, kar ste vi trdili oziroma ste replicirali pravzaprav na mojo razpravo, zato je bila replika upravičena.
Gospod Jani Möderndorfer, postopkovno.
Potem ste mi odgovorili. S postopkovnim bom seveda razložil, kako pravzaprav je razpravljala moja kolegica. Prvič [[…]]
Kakšen je postopkovni predlog?
Bom povedal, ima časa tri minute, podpredsednik, ker drugače ne bo pogovora, ker potem se ne bi mogli pogovarjati, tako ste sami povedali, zato zdaj to uporabljam. Prvič. V ALDE v Evropi v Združenju liberalnih strank imamo tako leve kot skrajno desne opcije, vse je notri namešano, vsi so liberalni. Jaz sem v vaši razpravi zelo jasno slišal, vi ste liberalna stranka desnega pola. To ste vi izjavili, pojdite si magnetogram pogledati. Ja pri vas, prav pri vas, tako da žal. Ali pa se ne zavedate kaj govorite, ampak to je vaš problem. Drugič. V svojih razpravah se navezujem tudi na razprave ostalih, v čemer ne vidim nič slabega. V parlamentu smo zato, da parlamentiramo in da v bistvu omenjamo koncepte, razlike in zato sem razpravljal tudi na vas. Ne vem, kaj je tu slabega. Če se to ne sme več delati v Državnem zboru, potem se zaprimo v svoje sobe in si pošiljajmo maile in na koncu tukaj en zaslon naredimo in priklopimo in bomo videli, kaj bo ven iz tega prišlo. Ampak ali vidite, arhitekt je predvidel, da smo v okrogli mizi, da se pogovarjamo. Kot tretje. Nesmisli. Oprostite, ogromno sistemskih nesmislov je v našem zdravstvenem sistemu, zato ker se je postavil en zakonodajni okvir, potem se je pa zadeva nadgrajevala in vsak si je po svoje tolmačil in iskal luknje v zakonu, kako bo stvar funkcionirala. Danes po 25 letih pa imamo sistem, ki je pokazal, da deluje, da pa marsikakšna stvar ne funkcionira, ker nekdo zlorablja – in zdaj bom zelo direkten –, ne klofutam zdravnikov, povedal sem pa jasno, da zagovarjajo v prvi vrsti najprej svoje interese, potem pa vse ostale. Enako velja za zbornico, za gospodarstvo, za Obrtno zbornico in za vse ostale. Nič se ne delam pametnega, odgovarjam na tisto, kar oni trdijo, da govorijo kot stroka v imenu tistih, ki so bolni. To sem lahko tudi jaz. Zato danes kot predstavnik ljudstva odgovarjam, s čimer se pa jaz ne strinjam, in naj nehajo farbati ljudi. To je ta razlika, ki jo midva preprosto ne bova zedinila na isti imenovalec, žal. Tukaj ste me hudo narobe razumeli. Moj predlog je, podpredsednik, da spoštujete tudi Poslovnik in v smislu, kadar se uporablja replika seveda, če ni uporabljeno v pravem namenu ne glede na to, kako ste vi seveda svojo razlago naredili, opozorite razpravljavca in ga zaustavite in ga opozorite, kje je bil narobe razumljen.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marija Bačič. Pripravi naj se gospod Miha Kordiš. Izvolite, gospa Bačič.
Hvala, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljeni vsi! Danes slišimo veliko različnih mnenj. Tako je tudi prav in upam, da bomo na koncu izluščili najboljše iz te razprave. Naj začnem s tem, da smo v koalicijskem sporazumu zapisali, da bomo v tem mandatu pripravili novi zakon o zdravstveni dejavnosti, kjer bomo med drugim razmejili javno od zasebnega izvajanja zdravstvene dejavnosti, določili bomo jasna merila za postavitev mreže javne zdravstvene službe in uredili področje podeljevanja koncesij, ki se bodo podeljevale na podlagi razpisov in seveda tam, kjer javni zavodi ne bodo mogli zagotoviti obsega storitev. Se strinjamo, upam, vsi. Vendar, kolikor jaz poznam podeljevanje koncesij v zadnjih 10 letih na našem območju, lahko povem, da se izvajajo tako, kot je treba, preko javnih razpisov in za določen čas. Tako torej, kot je treba. Mogoče na sekundarni ravni poteka nekoliko drugače oziroma je potekalo drugače, vendar pa lahko povem tudi, da so me zdravniki opozorili, da je kar nekaj zaposlenih zdravnikov, ki so danes v bolnišnici, koncesijo vrnilo. Zakaj? Ker so se zavedli, da morajo v svojo dejavnost sami vložiti finančna sredstva za prostore, opremo in za izvajanje svoje zdravstvene dejavnosti. Torej morajo vložiti veliko finančnih sredstev. Je pa res, razlika je, kje se koncesionarji zaposlijo oziroma delajo, ali je to v velikem mestu ali na ruralnem območju, ki je težko dostopno, kjer ni zdravnika, kjer ni infrastrukture, in vemo, s čim se potem ti koncesionarji tam ukvarjajo. Tako nisem povsem prepričana, da je v našem zdravstvu vse tako zelo narobe zaradi koncesionarjev. Menim, da smo lahko veseli, da jih pravzaprav imamo, ker so prav tako kot javni zavodi strokovni, delavni in imajo odnos do pacientov, kar lahko vidimo po njihovi glavarini, ker je imajo dosti več, kot pa jo lahko imajo. V preteklosti se je res dogajalo marsikaj. In strinjam se, da je na tem področju treba narediti red. Vsekakor pa bi najprej potrebovali mrežo javne zdravstvene službe in to na primarni, sekundarni in terciarni ravni. Te namreč že od leta 1992 nimamo. Ne smemo pozabiti, da so koncesionarji del javne zdravstvene mreže in brez njih bi bilo še več čakajočih, čakalne dobe pa bi se še podaljšale. Se tega vsi zavedamo? Zato menim, da ne smemo in ne moremo dajati vseh v isti koš, tako tiste, ki delajo dobro in po predpisih, kot tiste, ki ne. Po informacijah, ki jih imam, naj bi imeli koncesionarji veliko več nadzorov kot na primer izvajalci v javnih zdravstvenih zavodih. O tem smo že tudi danes povedali, da nimajo, vendar so bolj pod drobnogledom s strani različnih inšpektorjev, delovnih, zdravstvenih in Zavoda za zdravstveno zavarovanje. Veliko koncesionarjev me je poklicalo in povedali so, da so za svojo dejavnost kupili prostore in opremo, ki vemo, da ni poceni. Vzeli so kredit za dobo 25 let. Seveda so bili do sedaj mirni, delali strokovno, nemoteno, ker so imeli koncesijo podeljeno za dobo 30 let. Sedaj, ko bomo koncesije spremenili na 15 let, pa se med njih vnaša skrb, bojazen in nemir. Si lahko predstavljamo, v kakšnem stresu so? Že res, da je mogoče koncesijo pridobiti še za dodatnih 15 let. Kaj pa, če ne? Nikoli se ne ve. In zakaj ta upravičena bojazen – ker še vedno nimamo mreže javne zdravstvene službe, kar smo Socialni demokrati večkrat poudarjali. Zato vas res, spoštovana ministrica, sprašujem, ali se vsi skupaj kot družba zavedamo morebitnih posledic tega ukrepa, da se podeljevanje koncesij omeji na 15 let, medtem ko so nekateri koncesionarji zadolženi za 25 let. Mnenje je, da so koncesionarji dobro situirani, nihče se pa ne vpraša, da tudi oni opravijo za 20 do 30 tisoč evrov več storitev letno, kot dobijo plačanih, in to zato, ker so izpolnili plan, ki jim ga je predpisala zdravstvena zavarovalnica oziroma vlada, in so ga že dosegli, ampak ne morejo odkloniti tistih pacientov, ki pridejo k njim. Torej, niso zaslužkarji, ne ozirajo se na denar, pač pa delajo po svojih najboljših močeh, v skladu s Hipokratovo prisego, da bodo oskrbeli pacienta. Še ena zadeva je. V družini zobozdravnika s koncesijo se je šolal sin zobozdravnik, ki bi rad nasledil očetovo ambulanto. Kako je s tem? Če bo razpis in se prijavi na njegov razpis več kandidatov, je vprašljivo, če bo ta sin izbran. Ali imamo izdelano politiko zasebne prakse razvoja koncesionarjev? Veliko neživljenjskih pogojev uvajamo, pa včasih pravimo, da je treba delati tudi po zdravi kmečki pameti. Spoštovani! Poudarjam, da smo do nedavnega imeli zelo kakovostno in vsem dostopno javno zdravstvo, predvsem primarno, saj tako o nas pišejo tudi konzultanti, ki prihajajo od nas. Ne morem pa se strinjati s tem, da je v zdravstvu vse tako zelo narobe. Narobe je tam, kjer so odnosi skrhani, kjer se zdravniki ne pogovarjajo med sabo in ne sodelujejo v timu. Šepa tudi organizacija dela, pa vendar zato niso krive koncesije ali obdobje podeljevanja koncesij. Pri vsem tem se sprašujem, kaj vemo, da ni prav, je ostala Hipokratova prisega, kje je človeški in humani pristop, kje je bolnik? Vsega tega v zakonu ne moremo zapisati, to mora biti v ljudeh, še posebej v zdravstvenem osebju. Še bi lahko govorila. Tukaj morajo svoje narediti vodstva javnih zavodov in bolj poskrbeti za lastno izobraževanje in tako naprej. Treba je imeti ljudi, torej direktorje, ki bodo pravi, ki bodo znali motivirati ljudi in ki bodo pravzaprav tisti, ki bodo v oporo zdravnikom takrat, ko jih bodo potrebovali. Vemo, da so dostikrat v stiski. Ko bomo dali v ospredje temeljno poslanstvo zdravstvene dejavnosti, to je etika, morala, in bo na prvem mestu bolnik, se bo, prepričana sem, v našem zdravstvu veliko spremenilo. Ne pozabimo, da smo lahko jutri pacienti že tudi mi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miha Kordiš, pripravi naj se gospod Jožef Horvat. Izvolite, gospod Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Preden preidem na ključne predloge, ki jih imamo za reformo zdravstvenega sistema socialisti, naj se odzovem na navajanja desnice o Venezueli, ki kažejo pač na desno omejenost, nerazgledanost in na njihove povezave z Američani. Za začetek je prej eden izmed desnih poslancev zastavil neko retorično vprašanje, ali si res želimo venezuelskega zdravstvenega sistema. Pa vam bom tole povedal o venezuelskem zdravstvenem sistemu. V 40 letih pred nastopom bolivarske revolucije je bilo postavljenih 5 tisoč ambulant, v 16 letih bolivarske revolucije je bilo vzpostavljenih novih dodatnih 9 tisoč zdravstvenih ambulant, tudi s pomočjo bratskih kubanskih zdravnikov. Ta sistem je zelo dobro funkcioniral, podaljševala se je doba prebivalstva, padala je smrtnost med novorojenčki in tako naprej, no, dokler ni pred dvema, trema letoma desna opozicija začela obglavljati chaviste na ulicah in požigati zdravstvene klinike. Vse to je počela in še vedno počne podprta z ameriškimi financami. Ravno v tem trenutku je na mizi ameriškega senata predlog za dodatnih 20 milijonov evrov, ki naj jih Združene države namenijo za opozicijsko divjanje na ulicah Venezuele. Za klasično sponzoriranje mavričnega državnega udara gre. Pod ta predlog sta podpisana tako demokrat kot republikanec – za republikance je Marco Rubio, za demokrate pa Ben Cardin. No, in ta predlog je tam na mizi, kljub temu, da je en teden nazaj, to je 18. maja, desna opozicija požgala venezuelsko porodnišnico samo zato, ker je javna in ker je simbol chavizma. Slovenska desnica ne upa kaj takega početi na ulicah, zato bi požgala javno zdravstvo z zakoni. Tudi tukaj so vmešani Američani preko svoje Ameriške gospodarske zbornice, preko AmChama, ki je med drugim financirala tudi tisto famozno Tajnikarjevo raziskavo. Kar je pa bolj zaskrbljujoče, pa je, da tudi Vlada in koalicija v resnici sledita ameriškemu zgledu, ko namenjata dodatna sredstva za nabave ameriškega starega železa, na drugi strani pa zmanjšuje ta delež sredstev, ki gre za javno dobro. Tako je Vlada pred kratkim namenila dodatnih 24 milijonov evrov mimo Državnega zbora za nakup faliranih Patrij. Pa še nekaj o mednarodnih primerjavah. Združene države Amerike dajejo 17,1 % svojega bruto družbenega proizvoda v zdravstvo, Slovenija namenja 9,2 % BDP, pa je v Združenih državah življenjska doba krajša, smrtnost novorojenčkov je štirikrat večja kot v Sloveniji in 40 milijonov ljudi je brez zdravstvenega zavarovanja. To je zdravstvena vizija, ki nam jo ponujajo Nova Slovenija, SDS, Fides, Zdravniška zbornica in Ameriška gospodarska zbornica – AmCham. Je to res zdravstvo, ki si ga želimo? Moj odgovor kot odgovor socialista je absolutno in brezpogojno ne. Na drugi strani pa imamo, recimo, kubanski zdravstveni sistem, ki je pred kratkim izumil zdravilo za pljučnega raka. Ameriški model pri nas predvsem zagovarja politična desnica v spregi s tem zdravniško-zavarovalniškim lobijem, ker ne vem, očitno si želijo, da bi ljudje umirali pred vrati bolnišnic na enak način kot umirajo tisti brez zdravstvenega zavarovanja v Ameriki. Ampak v praksi na ta trend pristaja tudi Vlada zaradi tega, ker z njim noče presekati. In s tem Zakonom o zdravstveni dejavnosti ne odpravlja neupravičenih koncesiji, ki nažirajo, požirajo slovenski javni zdravstveni sistem, in za te koncesije v Združeni levici zahtevamo moratorij. Če bi bile koncesije del rešitve, potem bi bile razmere v zobozdravstvu vsaj na pol idealne, zaradi tega ker imamo v sektorju zobozdravstva več kot polovico zdravnikov, ki delajo pri koncesionarjih, če niti ne štejem čistih privatnikov. Ampak realnost je taka, da so razmere ravno v zobozdravstvu vsaj polkatastrofalne. Najdaljše čakalne dobe so tamkaj, največ je samoplačništva, dostopnost zdravstvenih storitev je na psu. In če bi bile koncesije res rešitev zdravstvenega sistema, potem bi bile v najbolj koncesioniranih panogah čakalne dobe najkrajše, ampak žal je stvar ravno nasprotna. V Združeni levici zahtevamo moratorij na nove koncesije. Potem je pa tu še popoldansko delo zdravnikov pri zasebnikih, to so tako imenovani zdravniki dvoživke. Ta zakon o zdravstveni dejavnosti legalizira obstoječe stanje s tem, da zdravnikom dvoživkam daje 8 ur tedenskega dela pri zasebnikih. S tem naravnost spodbuja zdravnike, da karseda malo in slabo delajo v javnem sistemu zato, da lahko potem kot zasebniki zaslužijo več. In to ima lahko samo en izplen, samo en rezultat, to je daljšanje čakalnih dob. To dvoje, mislimo, da mora zakon o zdravstveni dejavnosti nasloviti, skratka omejitev podeljevanja koncesij in preprečitev popoldanskega dela zdravnikov pri zasebnikih, razmejitev javnega in zasebnega. Ker zakon o zdravstveni dejavnosti, vladni zakon, tega ne omogoča, ga ne bomo podprli, ne bomo mu pa nasprotovali, ker ga bomo izboljšali z amandmajem.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravi naj se gospa Iva Dimic in tudi gospa Erika Dekleva. Izvolite, gospod Horvat.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik! Spoštovana gospa ministrica s sodelavkami, dragi kolegic in kolegi! Jaz bi se zdaj rad vrnil nazaj v Državni zbor Republike Slovenije. Meni je pa le Slovenija najljubša država in je tudi moja domovina. Ker imamo Slovenci izjemno veliko potencialov, bi želel, da vse te potenciale dejansko tudi vsak razvije v dobro samega sebe in seveda tudi v dobro širše družbe. Večkrat se sprašujem, kaj pravzaprav moramo v tej državi narediti, da nam bo šlo boljše, ker imamo, poudarjam, imamo potencial. In tukaj je odgovor krščanskih demokratov takšen: država mora s svojo regulativo, s svojo zakonodajo omogočiti, da vsak posameznik v tej državi razvije svoje intelektualne in druge podjetniške, če hočete, zdravstvene, zdravniške potenciale za dobro celotne družbe. Zakaj bi mi nekoga izobrazili, ga potem zaprli v kletko in mu napisali stroga navodila, kako pač mora delovati. Gospe in gospodje, Jani Möderndorfer je nekako v neki negativni luči opisal organizacije, ki nasprotujejo ali pa ne soglašajo s tem predlogom zakona. Mi vemo, da temu zakonu nasprotuje Koordinacija zdravniških organizacij, katere članice so Zdravniška zbornica Slovenije – sestavljajo jo zdravniki, Slovensko zdravniško društvo – sestavljajo ga zdravniki, FIDES – sestavljajo ga zdravniki in zdravnice, Strokovno združenje zasebnih zdravnikov in zobozdravnikov Slovenije – sestavljajo ga zdravniki in zdravnice, ti so izrazili tudi podporo mnenju Mladih zdravnikov Slovenije – tudi te predstavljajo zdravniki in zdravnice. In kolega Möderndorfer je rekel, ja, ta združenja pa seveda zastopajo samo lastne interese. Kdo je pa sploh še tukaj na strani pacienta? Razumelo se je, da samo SMC in ministrica. Ja, prosim lepo, a če poudarjam, da so tukaj v teh združenjih zdravnice in zdravniki, ali niso, predno so začeli s svojo zdravniško službo oziroma zdravniško poslanstvo, svečano prisegli z besedilom Hipokratove prisege. Vsak zdravnik je izrekel: »Svečano obljubljam, da bom svoje življenje postavil v službo humanosti.« In mi zdaj kar s temi društvi pometemo, da pa ti niso za paciente. Vsi so dali Hipokratovo prisego. Tukaj mi je res žal, da ta hiša, hram demokracije menda, se tako mačehovsko obnaša do zdravnikov in zdravnic. Mi radi operiramo s številkami, ali je naš zdravstveni sistem trenutno dober. Imamo odlične zdravnike, odlične medicinske sestre, problem so odnosi, problem je ureditev, problem je zakonodaja, problem je sistem. OECD nas opozarja, izklopite že vendarle po 25. letih ta socialistični model zdravstvenega sistema pri vas. Gospe in gospodje, ali je normalno, da danes ali pa bolj točno na dan 1. 4. 2017 38 tisoč 762 pacientov čaka nad dopustno dobo na neke posege oziroma preglede, to je samo 16,45 % vseh čakajočih, torej je vseh čakajočih 235 tisoč pacientov. Grobo zaokrožim, četrt milijona jih čaka. V redu, kritično je tisto število, ki čaka nad dopustno dobo. To se je v tem mandatu povečalo in se povečuje. Gospa ministrica, jaz vas prosim, za podatke, ker jih imate, gotovo jih imate, jih lahko pridobite, poslanec jih ne more. Koliko ljudi, koliko zdravnikov je v tem mandatu zapustilo in prekinilo delovna razmerja in šlo v tujino? Verjemite, tudi mladi zdravniki bodo šli v tujino, na kar nas opozarjajo v svojih kar dveh pismih in nasprotujejo sprejetju predlaganega zakona. Zakaj govorimo mladi? Zato ker bodo šli ven. Ven bodo šli. Mi smo jih izobrazili, oni bodo šli ven. Opozarjajo na centralizacijo zdravstva. Kot nekdo, ki prihaja s skrajne vzhodne regije, to njihovo opozorilo dvakrat podpišem ali pa stokrat. Vse se v tej državi centralizira. A mi na robu nismo državljani? Drugič. Nasprotujejo diskriminaciji mladih specialistov z odvzemom nosilnosti zdravstvene dejavnosti. In kot sporno ocenjujejo tudi omejevanje podeljevanja koncesij na način, ki jih praktično onemogoča. Danes, gospa ministrica, imamo fantastične primere dobre prakse v tej državi. Jaz res prosim, da si pogledate novozgrajeno, pred kratkim odprto zasebno bolnišnico na Otočcu, z najsodobnejšo opremo, z operacijskimi mizami, ki jih menda še ni v Evropi. Ali bo zdaj ta gospod, ta investitor dobil koncesijo ali ne? Ali teh 15 let bo ali ne bo, ali je to sprejemljivo ali ne? Dvakrat sem že govoril o primeru zdravnika v občini Tišina, javno-zasebno partnerstvo, 660 tisoč evrov lastnega denarja je vložil in 180 tisoč občina. Ruševino, nek dvorec je v bistvu obnovil tako, da bi mu moral čestitati tudi kulturni minister, in danes tam opravlja zdravstveno dejavnost. Ali bo dobil koncesijo? [[izklop mikrofona]]
Postopkovno, gospa Jelka Godec.
Najlepša hvala. Glede na to, da že kar nekaj časa govorimo, mislim, da dve uri in pol, bi prosila ministrstvo, predsednik, če jih lahko pozovete, da gospa ministrica pa vendarle nekaj pove. Vsi razpravljavci se zdaj ukvarjamo, se ukvarjajo vsaj do sedaj, s tem, ali bodo koncesije ukinjene ali ne bodo, ali gre za transparentnost s tem zakonom pri podeljevanju koncesij ali ne, ali bodo bolniki na boljšem ali ne. Ministrica si nenehno nekaj piše, podčrtuje, se posvetuje, jaz bi prosila, da odgovori, ker naslednje razprave, če bodo šle v isto smer, so potem nesmiselne, ministrstvo ima namreč celo uro še časa, do sedaj se niti enkrat niso oglasili. In glede na to, da štirje tamle sedijo, torej ministrica in tri svetovalke, prosim, da vendarle razjasnijo osnovne pojme, ki so bili zdaj izpostavljeni tako s strani koalicije kot opozicije, in da ministrica pove, razloži stvari, ki so bile najbolj izpostavljene, torej koncesije, mladi zdravniki, sodelovanje Zdravniške zbornice pri pripravi zakona, ali je sodelovala Zdravniška zbornica, kako je sodelovala, katere pripombe so bile upoštevane v času javne razprave, da mogoče potem naslednji razpravljavci teh vprašanje ne izpostavljamo. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica vas je seveda slišala, kajne. Gospa Erika Dekleva ima besedo.
Hvala za besedo. Tudi jaz bom v nadaljevanju vesela kakšnega odziva. Sicer pa moram ugotoviti, da se je zakon o zdravstveni dejavnosti pisalo in usklajevalo že v preteklih vladah, kako zelo težko je dobiti podporo tako politike kot ostalih deležnikov, kaže že sam rezultat. Namreč, nobeni vladi do sedaj in tudi nobenemu ministru ali ministrici ni uspelo. In čeprav gre za nek sistemski zakon, ki bi moral v okviru neke reforme imeti prednost, se ga od osamosvojitve dalje ni resno spreminjalo, kljub temu, da vsi skupaj govorimo in pišemo, kako zelo pomanjkljivo so urejena nekatera področja v zakonu. Pa poglejmo, da ne bomo samo o tujini, kaj so cilji zakona, ki je danes pred nami. Eden od ciljev je ohranjanje in krepitev zdravstvenega sistema, ki temelji na javni zdravstveni službi. Zdravstvene storitve namreč ne smejo biti tržno blago, zato je v ospredju javna in nepridobitna dejavnost, seveda pa jo zasebna lahko ali celo mora dopolnjevati. Podeljevanje koncesij na transparenten način in na podlagi ugotovljenih potreb, to je tisto, kar je zapisano v zakonu, in zagotavljanje kakovosti in strokovnosti izvajanja zdravstvene dejavnosti. Kaj od teh ciljev je spornega? Na predlog zakona so seveda prišle številne pripombe in številne so bile tudi upoštevane, številne tudi ne, ker moramo slediti svoji viziji in predvsem koalicijskemu sporazumu, v katerega smo zapisali, da obljubljamo korektiv obstoječega zdravstvenega sistema v luči krepitve javnega zdravstva in jasnejše ločitve izvajanja javne in zasebne dejavnosti. Torej, počnemo samo to, kar smo napovedali in kar smo obljubili. Sama seveda razumem številna nasprotovanja temu zakonu in nasploh nasprotovanje vsem spremembam v zdravstvu. Vendar pa je dejstvo, da se je enkrat treba odločiti, potegniti črtno in dejansko tudi kaj naredit, da ne ostane vse samo v namerah in pa željah. Jaz sem brala tudi revizijsko poročilo Računskega sodišča glede podeljevanja koncesij za obdobje od leta 2000 do leta 2006. Takrat je Ministrstvu za zdravje Računsko sodišče izreklo negativno mnenje, saj je ugotovilo, da ni opredelilo ustreznih standardov, kadrov, opreme in materiala, da ni izdelalo in predpisalo meril in navodil za določitev mreže javne zdravstvene dejavnosti na primarni ravni, da ni zagotovilo izvajanja vseh oblik nadzora, ki jih določa Zakon o zdravstveni dejavnosti, da ni podrobneje določilo poteka izdaje soglasja ali pa nesoglasja k podelitvi koncesije in še mnogo tega. Skratka, ni zagotovilo primernih podlag in vzpostavilo ustreznih procesov, ki bi zagotovili delovanje sistema podeljevanja koncesij v osnovni zdravstveni dejavnosti. Naj še enkrat poudarim, vse te ugotovitve so se nanašale na obdobje od leta 2000 do 2006. Ob nastopu naše vlade v letu 2014, je bilo stanje še vedno tako, ni bilo sanirano. Toliko o kompleksnosti tega problema in toliko o uspešnosti ali neuspešnosti dela ministrice za zdravje, ki je predlog sprememb uspela pripeljati v državnozborsko obravnavo. To obdobje se je seveda nanašalo na mnoge različne vlade, med drugim tudi na vlado Janeza Janše. V času njihove vlade je najbolj, če rečem, pogumno izkoriščal to ohlapno zakonodajo prav njihov minister gospod Bručan in je v tako imenovani nočni akciji naenkrat podpisal 50 novih koncesijskih pogodb. Seveda to ni nikakor osamljen primer. To sem omenila samo zato, ker sem želela pokazati, koliko vlad in koliko ministrov se je zaradi takih ali drugačnih razlogov spotaknilo na tej zdravstveni zakonodaji. Zato so vse kritike, ki prihajajo iz desne strani, najmanj smešne. Raje, kot da bi se konstruktivno ukvarjali s predlogi sprememb, se ukvarjajo s svojimi mnogoterimi priporočili, ki so celo protiustavna, družbeno destruktivna in usmerjena izključno k lastni promociji. Kar je najbolj pomembno, pa je to, da zaradi takih preteklih politik in današnjega opozicijskega pristopa k problemom ne bo nihče bolje živel, še najmanj pa pacienti. Pa se posvetimo trenutnemu predlogu, ki smo ga po dolgih in težkih usklajevanjih le prejeli na mizo. Poglavitne rešitve predloga, ki je danes pred nami, so enotna ureditev dovoljenj za opravljanje zdravstvene dejavnosti, ureditev pravnih podlag za opravljanje zdravstvene dejavnosti za javno socialne varstvene zavode in javno vzgojno izobraževalne zavode, ureditev koncesij za izvajanje zdravstvenih storitev, dopolnitev ureditve dela zdravstvenih delavcev izven zdravstvenih zavodov, oglaševanje zdravstvene dejavnosti in nadzor nad izvajalci zdravstvene dejavnosti in zdravstvenimi delavci in sodelavci. Zakon tako primarno ureja pogoje za izdajo dovoljenj za opravljanje zdravstvene dejavnosti, in sicer enotno za vse izvajalce zdravstvene dejavnosti, ne glede na njihovo statusno obliko. Na ta način se odpravlja podnormiranost in pomanjkljivost sedanje ureditve in odpravlja pravno praznino na področju izdaje dovoljenj za opravljanje zdravstvene dejavnosti. Z določitvijo pogojev in postopkov izdaje dovoljenja ter z natančno določenimi pogoji za odvzem dovoljenja bodo, prvič, vsi izvajalci enakovredno obravnavani. Zdaj se bom osredotočila še na koncesije, ker so ves čas dvigovale, in še vedno, toliko prahu. Trenutno veljavni zakon to področje ureja pomanjkljivo. To smo slišali že večkrat. In posledično je na tem področju več vprašanj, kot je odgovorov. Predvsem pa je ogromno neenotnih praks. Podeljevanje koncesij je potekalo nenadzorovano in netransparentno. Vse to je privedlo do mešanja javne in zasebne dejavnosti ter interesov, in to pretežno v škodo javne zdravstvene dejavnosti. Predlagana rešitev v noveli zakona pravi, da se koncesija podeli le, če javni zdravstveni zavod ne zagotavlja izvajanja zdravstvene dejavnosti v obsegu, kot je določen z mrežo javne zdravstvene službe oziroma če javni zdravstveni zavod ne more zagotoviti potrebne dostopnosti zdravstvenih storitev. Koncesije se bodo tako podeljevale na podlagi izkazanih potreb, s čimer se bo zagotavljala zadostna dostopnost zdravstvenih storitev. Koncesija se bo podelila na podlagi javnega razpisa, medsebojna razmerja pa bo urejala koncesijska pogodba. Pogoj za sklenitev te pogodbe pa bo predhodno sklenjena pogodba med koncesionarjem in javnim zdravstvenim zavodom. Natančno so določeni tudi primeri, ko preneha koncesijska pogodba in pogoji za odvzem. Koncesije se bodo podeljevale za določen čas, in sicer petnajst let, po preteku pa bo mogoče podaljšati še za petnajst let, če bo za to obstajala potreba. Tako predlog zakona sledi ciljem krepitve javnega zdravstva. Vzpostavlja se sistem, ki omogoča podeljevanje koncesij na transparenten način, prav tako pa se zahteva strateško načrtovanje tako na primarni kot sekundarni ravni. Zelo pomemben je seveda tudi nadzor, ki ga trenutni zakon ne opredeljuje, kljub temu, da je interni strokovni nadzor predpisan kot obvezen. Vse skupaj je bolj kot ne prepuščeno posameznim izvajalcem zdravstvene dejavnosti, temeljni namen nadzora pa je zaradi neustrezne in pomanjkljive uredbe težko uresničiti. Predlagana rešitev zato področje zdaj ureja celostno. Ministrstvo je pri urejanju te vsebine sledilo mnenju Računskega sodišču in v predlogu zakona določilo tako inšpekcijske organe kot tudi možne izreke ukrepov. Nosilni inšpekcijski organ je Zdravstveni inšpektorat Republike Slovenije. Vseh vsebin, ki jih zakon spreminja oziroma ureja, se zdaj ne bom dotaknila, bi pa kljub vsemu rada povedala, da je seznam deležnikov, ki so posredovali svoje odzive, res dolg. Seveda so bili vsi nekako enotnega mnenja, da je reforma zdravstvene zakonodaje potrebna, imajo pa včasih diametralno nasprotne poglede, kako naj ta reforma zgleda in kakšna naj bo. Ker se mnenja tako zelo razlikujejo in so si tako nasprotna, kot je tudi danes to mogoče zaznati v Državnem zboru, je vsa ta mnenja nemogoče upoštevati pri pripravi predloga, ki ga obravnavamo. Seveda pa je mogoče slediti Resoluciji o nacionalnem planu zdravstvenega varstva od leta 2016 do leta 2025 »Skupaj za družbo zdravja«, ki smo jo sprejeli v tem Državnem zboru. V njej piše, da so koncesije dopolnilo dejavnosti zdravstvenih zavodov, in mislim, da ga bomo v nadaljevanju sprejemanja tega zakona gotovo izboljšali tudi s sprejemom kakšnega amandmaja. Konceptualno pa seveda stojimo na različnih stališčih od vsega začetka in mislim, da se koalicija enotno strinja in je tudi to zapisala v koalicijsko pogodbo, kakšen je naš vidik, kakšno je naše videnje sprejemanja zdravstvene zakonodaje. Mi temu sledimo ne glede na to, da seveda imate drugačne poglede in želje, ampak tega skupaj se enostavno ne da spraviti in doseči takega kompromisa, da bi tako diametralno različne poglede spravili v en zakon.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Maruša Škopac, pripravi naj se gospa Jelka Godec. Izvolite, gospa Škopac.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Trenutno veljavni zakon je bil sprejet leta 1992, kar nedvomno govori o tem, da je čas, da se zakon novelira in modernizira. Dejstvo je, da se Zakona o zdravstveni dejavnosti ni lotila nobena vlada do sedaj, kar govori o tem, da je na tem področju izjemno veliko predvsem različnih pogledov in še več različnih interesov. Različni pogledi na sistem ureditve zdravstva v državi so povsem legitimni, saj odražajo različne poglede, ki jih državljani imamo. Tako leve politične opcije zagovarjajo javni zdravstveni sistem, ki temelji na solidarnosti in čim večji dostopnosti vseh do zdravstvenih storitev, desne politične opcije in zdravniška zbornica pa zagovarjajo ureditev prostega trga, kar pomeni ukinitev koncesij. In kdo so koncesionarji? To so zdravniki, ki so del javne zdravstvene mreže, kar pomeni, da so njihove storitve za paciente brezplačne oziroma jih za njih zdravnikom koncesionarjem poravna zdravstvena blagajna. Potem imamo zdravnike zasebnike, pri katerih morajo pacienti vsak pregled plačati. Če poenostavim, si zdravniška organizacija – in to zagovarja tudi desna politična opcija – želi, da bi imel pacient možnost izbrati kateregakoli zdravnika želi sam, storitev pa bi bila poravnava iz zdravstvenega zavarovanja, ki bi ga vsak posameznik moral skleniti z izbrano zdravstveno zavarovalnico. Če bi zakon pripravila desna politična opcija, ko je bila na oblasti, bi šel zakon nedvomno v povsem drugo smer. Pa tega takrat, ko so imeli možnost, niso naredili. Zakona niso novelirali in modernizirali. Politična opcija, ki je danes na oblasti, pa zagovarja javno zdravstvo. V tej luči je tudi predlagana novela zakona, ki jo obravnavamo danes. In tako nasprotujoča so si danes tudi mnenja glede primernosti rešitev, ki jih novela prinaša. Verjetno pa lahko izpostavim vsaj eno področje, ki ga novela zakona ureja, okoli katerega se verjetno vsi strinjamo, da ga je nujno urediti, saj danes to področje zakonsko ni urejeno. Govorimo o izvajanju zdravstvene dejavnosti s strani socialnovarstvenih zavodov, to so predvsem domovi za starejše, posebni socialnovarstveni zavodi, socialnovarstveni zavodi za usposabljanje, varstveno-delovni centri za domsko varstvo ter varstveno-delovni centri, se pravi centri, kjer se izvaja rehabilitacija po možganskih poškodbah. Vsi ti zavodi danes opravljajo zdravstveno dejavnost brez dovoljenja, kakor tudi brez podeljene koncesije s področja zdravstva ali drugega pravnega akta, ki bi jim pravnoformalno omogočal opravljanje zdravstvene dejavnosti v mreži javne zdravstvene službe. Z novelo zakona se to področje ureja. Z novelo se natančno določajo tudi pogoji pridobitve koncesije. Določa se zakonska obveznost, da se koncesija podeli na podlagi javnega razpisa, ki se razpiše skladno s koncesijskim aktom. Pogoji, ki jih mora koncesionar izpolnjevati, da lahko konkurira na spisu, bodo tako javno objavljeni in znani vnaprej. Tako se bo lahko za posamezno koncesijo potegovalo več interesentov, kar je vsekakor korak naprej k transparentnosti in izenačitvi vseh zainteresiranih strank v postopku pridobivanja oziroma prijavljanja na razpisu za pridobitev koncesije. Pogoja za sklenitev koncesijske pogodbe bosta predhodno sklenjena pogodba med koncesionarjem in javnim zdravstvenim zavodom o obsegu in vrstah sodelovanja za potrebe izvajanja neprekinjenega zdravstvenega varstva in sklenjena pogodba o zavarovanju odgovornosti za zdravnike v skladu z zakonom, ki ureja zdravniško službo. V koncesijski pogodbi bodo določeni tudi primeri, v katerih preneha koncesijska pogodba in pogoji za odvzem koncesij. Menim, da bo s tem področje pridobivanja oziroma podeljevanja koncesij mnogo bolje urejeno, kot je do sedaj. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Jelka Godec, pripravi naj se dr. Mitja Horvat. Izvolite, gospa Godec.
Najlepša hvala. Danes še vedno nismo od ministrice slišali popolnoma nič, razen tiste uvodne besede. Gospa ministrica, jaz upam, da se boste v nadaljevanju oglasili z razlago vseh teh navedb, ki sledijo s strani koalicije in opozicije, glede na to, še enkrat, da si pišete nenehno in z markerji podčrtujete, verjetno pa še čakate, da vam prinesejo tudi stališče, tako kot ponavadi, da ga boste lahko prebrali. Koalicija se ne strinja. Jaz ne vem, od kod vam ideja, da se koalicija strinja. Koalicija se je strinjala v koalicijski pogodbi, ki jo je podpisala danes, kot smo slišali s strani Desusa, s strani SD, čisto popolnoma različne razlage oziroma razprave, ki so nakazovale na to, da se strinjajo, da so koncesionarji tako, kot so, da so pomembni. Gospod Gantar je v stališču povedal kar nekaj stvari, s katerimi se ne strinjajo, vendar pa bodo v prvem branju seveda zakon podprli. In mene nekaj skrbi, da to, kar vi govorite, da gre za javno zdravstvo, da se zavzemate za javno zdravstvo, da so vas polna usta javnega zdravstva, da je ta zakon popolnoma političen zakon in čisto popolnoma nič drugega, ker morate zdravstveno reformo pod nujno sprejeti, pa ne glede na to, ali se bodo čakalne dobe podaljšale, ali bodo koncesionarji na slabšem, ali bodo javni zdravstveni domovi na slabšem, ali bodo bolnišnice na slabšem, ali mladi zdravniki, stari zdravniki, ne glede na to, predvsem pa ali bodo bolniki na slabšem. In nenehno govorite, da se zavzemate za javno zdravstvo, drugi za koncesionarje. Kdo se pa zavzema za bolnike? Se zavzemate za bolnike? Danes s strani koalicije tega še nisem slišala. Samo to, zavzemamo se za javno zdravstvo. Bi bilo pa dobro, da poveste, kakšen pojem je to, kaj pod tem stoji. Kaj je to javno zdravstvo za vas? Tega ne slišimo, samo »smo za javno zdravstvo«. To je za ljudi lepo, aha, oni si predstavljajo javni zdravstveni dom, bolnišnica in tako naprej, ne poveste pa, da so seveda koncesionarji del tega. To je tudi javno zdravstvo. Jaz bi raje rekla, da javno zdravstvo je tisti zdravnik ali tista zdravstvena dejavnost, ki porablja javni denar, ne glede na to, ali je to v zdravstvenem domu ali je to zasebnik, tisti, ki porabi javni denar, denar davkoplačevalcev. In še enkrat, ta zakon je po mojem popolnoma čisti politični zakon in kompromis, da se gre z zdravstveno reformo naprej na Vlado, ker Cerar stoji za tem, stoji za gospo Milojko Kolar Celarc in treba je to speljati. In doslej ne v razpravah ne v javnosti s strani ministrice nisem slišala, kako bo to boljše za bolnike. Če pogledamo zakon, če gremo po vrsti s tistimi zadevami, ki so na začetku, recimo, Presoja posledic, ki jih bo imel sprejem zakona. Jaz ne vem, če se zavedate vi, kakšne posledice bo imel. Prvo kot prvo ni finančnih posledic. Jih ni. Ali je ministrstvo prepričano in koalicija, da finančnih posledic tega zakona ne bo? Ne vem, ministrica, boste potem verjetno odgovorili na to. Naslednja zadeva – Presoja posledic za socialno področje. Zakon bo imel pozitiven vpliv na kakovost in strokovnost izvajanja zdravstvene dejavnosti. Na kakšno kakovost? S čim boste izboljšali kakovost zdravstvenega sistema v Sloveniji s tem zakonom? Konkretno. Katera zadeva bo izboljšala? Besede, samo za javno zdravstvo in ščitimo javno zdravstvo in izboljšujemo kakovost javnega zdravstva – S čim? To ni noben dokaz. Naslednja zadeva – Dostopnost do zdravstvene storitve se bo izboljšala. S čim boste izboljšali dostopnost do zdravstvenih storitev? Tako, da boste koncesionarjem rekli, petnajst let, potem pa mogoče še petnajst let. S tem, da boste mladim zdravnikom dači zraven za delati še pet let, da bodo lahko samostojno odprli svojo zdravstveno dejavnost. Dajte, ministrica, prosim odgovoriti, napišite si, kako boste izboljšali dostopnost. Ker z eNaročanjem ne, ker vam lahko danes osebni primer povem, kako poteka vaše e-naročanje. Nadzor. Razširjen nadzor. S čim? Kje? S katerim členom? Kje zagotavljate boljši nadzor? Ker danes smo slišali, da koncesije so bile podeljene na netransparenten način v preteklosti, da zdaj bo pa transparenten. Pridem še do tega, ampak, če je bilo podeljeno netransparentno, če bi delale institucije v Republiki Sloveniji, ki bi morale nadzirati podeljevanje koncesij, izvajanje koncesij in tako naprej, pa ne samo koncesionarjev, tudi javne zdravstvene domove, potem tega ne bi bilo treba danes narediti. Tega ne bi bilo treba. In kje zdaj ta zakon zagotavlja, da s tem zakonom bo pa zdaj inšpekcija delala bolje. S čim? S katerim členom? Kje to piše? Kje to piše, da bodo te institucije zdaj pa delale po novem bolje? Gospa ministrica, vi dajete besedo? Date roko v ogenj, da od zdaj naprej bodo pa te koncesije transparentno podeljene in nadzor bo veliko boljši in tisti koncesionarji, ki ne bodo delali dobro, bodo ob koncesijo? Pa ne bom zdaj vprašala samo za koncesionarje, zanima me, kdo bo delal nadzor v javnih zdravstvenih domovih, ali se program izvaja kvalitetno, dostopno in tako naprej. Kdo bo pa to delal? Boste tudi javne zdravstvene domove in bolnišnice pregledovali z isto lupo, kot boste koncesionarje? Kar se tiče priprave zakona. Pri pripravi zakona je bila oblikovana delovna skupina, v kateri jih je šest – ja, šest jih je, to so vse gospe – z ministrstev. Rečeno je bilo, da niso sodelovali zunanji strokovni sodelavci, ampak so potem pač s pripombami. In te gospe so vse sekretarke na ministrstvu že dalj časa. Ena je sekretarka na Ministrstvu za javno upravo, ali je še tam, ne vem, ker je tudi imela neke zadeve, ki niso ravno čeden posel. Nadalje je sekretarka s področja Direktorata za zdravstveno varstvo, potem sekretarka, ki je v času Miklavčiča opozarjala, ko se je sprejemalo ta zakon, tudi glede koncesij in tega, da bi morala odkrito sodelovati javnost, da bi morali na tem področju sodelovati tudi civilna družba in strokovna javnost. Danes ste imeli oblikovano delovno skupino, v kateri ni niti enega iz zunanje strokovne javnosti. Niti enega! To pripravljajo ljudje na ministrstvu, ki so v teh uradniških službah že več let. Potem se pa čudimo, zakaj prihaja do takšnih pripomb, kot so. Koncesije se bodo podeljevale tam, kjer so potrebe prebivalstva, ker do zdaj se pa niso. Jaz bi razumela, da se te koncesije, ki so zdaj, ukinejo, zato ker bolniki niso zadovoljni, ampak bolniki očitno so. Ker če bolniki niso zadovoljni s koncesionarjem, gredo stran, gredo od njega stran in jih več ni. Nezadovoljni s koncesionarji, to so pa sedanja Vlada in koalicija, in za to v bistvu tu gre. Pravite, da boste naredili glede na potrebe prebivalstva. Gospa ministrica, katere pa so potrebe prebivalstva? Imate javno mrežo narejeno? Je nimate? Ker imate v resoluciji, v načrtu do leta 2018, da boste naredili mrežo, ki bo seveda fleksibilna, to je normalno, in takrat boste lahko vi vedeli, kje pa so tiste potrebe za koncesije. Imate zdravnike? Imamo dovolj kadra v Sloveniji? Ste že naredili pregled kadra v Sloveniji? Ja, po resoluciji ga mislite do leta 2022. Po resoluciji mislite register zdravstvenih delavcev, dostopnih na spletni strani Ministrstva za zdravje, narediti do leta 2022. Nacionalni načrt kadrovskih virov v zdravstvu do leta 2021. Poročilo o uvedbi spodbud za delo v območjih, ki so za zaposlitev manj privlačna do leta 2021. Spremembe načrtovanja organiziranja, izvajanja in nadzora specializacij, objavljeno na spletni strani, do leta 2021. Gospa ministrica, ali niso to prednostne naloge? O teh vseskozi govorite. Vi pa se ukvarjate s koncesijami. Vse ostalo imate pa do leta 2021, tudi mrežo do leta 2018. In zdaj govorite o transparentnosti podelitev koncesij in pravite, da boste koncesije podeljevali na podlagi potreb prebivalstva. Pa človeka lahko kap, če prebere resolucijo? Če pa nimate mreže, če ne veste, kakšne so potrebe prebivalstva. Do leta 2018 boste to delali, danes pa govorite o tem, kako boste koncesije podeljevali glede na potrebe prebivalstva. Favorizirate javne zdravstvene domove. Drugi pač rečemo, da je treba tudi koncesionarje. Ne eno, ne drugo ni prav. Treba je pogledati bolnika. Ste kdaj šli pogledati s strani bolnika zadeve? Kako bolnik vidi to. Jaz ne verjamem, gospa ministrica, vi itak niste iz zdravstva. Ste mati davkov, pravijo, in to se tudi kaže zdaj z novim zakonom. Kakorkoli govorimo o favoriziranju ene ali druge strani, ni prav, treba je pogledati s strani bolnika, pacienta, državljanov, ki to plačujejo. Ali se ne bi vi najprej osredotočili na to, koliko bo [[…]]Aja, saj to ste se, koliko bo treba plačati zdaj v to novo zdravstveno blagajno, ampak kaj bomo pa zdaj za to dobili? S tem se rajši ukvarjajte. Ljudem povejte, toliko boste plačali in za to boste dobili to in to. In je čisto vseeno, ali gre h koncesionarju ali gre v javni zdravstveni dom. Pomembno je, da kvalitetno in pravočasno oskrbo dobi. To je pomembno za bolnika in samo to bolniki vidijo. In tako, kot je rekel kolega iz koalicije, saj bolniki ne bodo brali tega zakona, oni bodo to občutili v ambulanti. Tam bodo občutili, ko ne bodo več čakali dve uri in pol pri družinskem zdravniku ali pri kateremkoli zdravniku, ampak bodo prišli na vrsto takrat, ko so naročeni. S tem zakonom za to ni variante, ker – kaj vi delate? Ja, če gledate javno zdravstvo, lahko gledate kot gajbico jabolk, v kateri je del jabolk gnil. In kaj normalen kmet naredi? Gnila jabolka ven pobere. Kaj pa vi delate? Vi pa zdrava jabolka ven jemljete. Gnila pa notri puščate, zato da bo še vse ostalo zgnilo. To s tem zakonom delate. Prednosti je treba dati tistim, ki delajo bolje, ali je to, še enkrat, koncesionar, zasebnik, kdorkoli, ki omogoča slovenskemu bolniku, da je kvalitetno in pravočasno oskrbljen. In te bedarije, ki so tu notri napisane, gospa ministrica, te bedarije bodo ubijale bolnike. In čakalne dobe bodo še daljše. In ne govoriti, da če imate 15 let koncesionarja in potem lahko podaljšate še za 15 let, da to je pa sedaj doživljenjsko, ker ni rečeno, da bo tistih 15 let še dobil zraven. Kateri koncesionar, kateri privatnik [[…]]Gospa ministrica, bi vi vložili v svoje podjetje, recimo, 5 let pred koncem, s tem, da ne veste, ali boste dobili koncesijo ali ne, v nove naprave, v kadre, v izobraževanje, ali bi to naredila? Jaz mislim, da ne, vsaj ko poslušaš ljudi, pa ne samo s strani zdravstva, tudi ostale, mislim, kdo bi pa vložil 5 let pred koncem, če ne vem, niti se ne bo amortizirala zadeva, niti ne ve, ali bo še tu ali ne bo in tako naprej. To so takšne bedarije v tem zakonu notri, je grozno. Seveda v tem trenutku ni problem zasebno zdravstvo, to gospa ministrica dobro ve. Dobro ve, ker tudi število koncesionarjev upada. Imeli smo 18 % koncesionarjev, zdaj jih je 16 %. Saj je bilo rečeno danes, da nekateri so celi nehali delati, ker se jim zadeva ni izšla. Torej ni problem to, teh 16 % ne bo ogrozilo javnega zdravstva oziroma zdravstvenih domov, ne bo. To je isto kot v šolstvu. Zasebno šolstvo, ko iz tistega 1 % zasebnih šol delajo bav bav, da bodo ogrozile ostale osnovne šole oziroma javne šole. To, da bodo zdravniki raje odhajali h koncesionarjem, to, kolikor sem se jaz pogovarjala, tudi ni res. Zato ker v takšnem sistemu oziroma v takšni državi, kjer je nejasno, kako bo lahko zasebnik delal naslednje leto ali čez pet let, noben iz javnega zdravstva, zdravnik, ne bo šel h koncesionarju, ker ni takšne socialne varnosti, kot jo ima v javnem zdravstvu oziroma v bolnišnici. Ne bo šel. Ampak če bo ostal v javni bolnišnici, tudi nič več ne bo delal, zato ker je pa tako narejena zadeva, da se plača toliko, kolikor plača zavarovalnica, nič več ne bo delal, sedel bo tam 8 ur. Lahko bi pa delal pri zasebniku. Pa naj zasluži tri, štiri plače zraven, če jih pošteno zasluži. Če za tisto plačo, ki jo dela, oskrbi bolnike in tako naprej. Ne pa seveda zato, da služi na črno, pa služi s korupcijo. To je pa druga stvar. Ampak če zdravnik dela zraven še, ne vem, osem ur, kot ste mu zdaj predpisali, lahko bi tudi več delal pri zasebniku, korektno, transparentno, torej z vsemi časovnicami, ne vem, kaj vse mora imeti, potrdili in tako naprej. Zakaj ne? Naj dela, če s tem pripomore, da bodo krajše čakalne dobe, da bodo kvalitetno oskrbljeni pacienti. Še enkrat, po moje ni problem tukaj zdaj zasebno zdravstvo, marsikaj drugega je. Ta centralizacija in vse to, kar spravljate zdaj pod besedico javno zdravstvo, ima čisto nek drug namen. Še enkrat, po mojem je ta zakon čista politična farsa oziroma, kar sem danes slišala s strani koalicije, koalicija je deljena. Kje ste se izpogajali, to vi veste sami. Tudi v naslednjih zakonih je očitno, da je zadeva zmenjena. Kar se pa tiče tega zakona, presoje ustavnosti. Saj so že povedali, da bodo dali presojo ustavnosti in tudi gospod Pirnat vam je napisal mnenje, da je v nasprotju z evropsko direktivo. Zakaj pa? Ja zaradi te ljube navedbe v 3. členu: »Javna zdravstvena služba se izvaja kot negospodarska dejavnost splošnega pomena na nepridobiten način.« Zakaj ste to notri napisali? Ja zato, da ste se izognili evropski direktivi, ki govori o podeljevanju koncesij. Ker o podeljevanju koncesij govori pač evropska direktiva, ki govori o gospodarskih družbah, in s tem ste se lepo izognili tej direktivi, kajti ta direktiva vam navaja, da je treba, ker to boste tudi naredili, za podeljevanje koncesij objaviti javni razpis. Vi ste napisali v 44.b člen takole: »Koncesija se v skladu s koncesijskim aktom podeli na podlagi javnega razpisa, ki se objavi na spletni strani koncedenta, lahko pa tudi na portalu javnih naročil.« Pa ne se hecati, gospa ministrica, in to je transparentnost!? Objavi se samo na spletni strani koncedenta, lahko pa na portalu? Koliko so pa vredne koncesije? Evropski pravni red govori, da se za podeljevanje koncesij 750 tisoč evrov mora objaviti na Evropskem portalu. Vi pa pišete samo na strani koncedenta. Zato ste napisali tudi to noter. In to ni nobena transparentnost. Transparentnost podeljevanja koncesij bi bila, če bi se vsi ti javni razpisi objavili na javnem portalu. Tega si pa ne upate! Tega si pa ne upate! Ministrica, odgovorite mi: Zakaj ne bodo koncesije objavljene na portalu javnih naročil? Zakaj koncesije ne bodo objavljene na evropskem portalu? Zakaj samo na strani koncedenta? Zakaj ste se izognili evropski direktivi, ki govori o podeljevanju koncesij? Tudi zaradi tega, ker v evropski direktivi v členu 43 govori, da se lahko koncesije prenesejo z ene osebe oziroma z enega poslovnega subjekta na drugega v določenih primerih. Vi pa ste napisali, da se ne sme. Tukaj pa piše, da se lahko v primeru, da ta, ki bo prevzel koncesijo, izpolnjuje vse pogoje. Gospa ministrica, vprašanje, čisto konkretno: Zakaj se javni razpisi za koncesije ne bodo objavljali na portalu javnih naročil? Zakaj ne na evropskem portalu? Koliko so vredne koncesije? Jaz nimam pojma zdaj, če hočem odpreti koncesije, ne vem, za ortodonta, zobozdravstvo, koliko je vrednost? Je več kot 750 tisoč? Dajte si pogledati malo to, ker to ste napisali noter. In to ni nobena transparentnost. Še enkrat. Javna naročila morajo biti transparentna. V tem primeru podeljevanja koncesij javno naročilo ne bo transparentno! Skrili ga boste. Kaj boste podeljevali koncesije? Boste podeljevali koncesije samo tistim, ki imajo licence za delo, ali tudi tistim, ki jih še trenutno nimajo, pa jih bodo imeli? Ker v zakonu ste napisali spisek zdravstvenih dejavnosti, niste pa zraven napisali, katera dovoljenja so za to potrebna. Kako boste podeljevali koncesije? Nimate mreže, ne boste dali transparentno na portale. Dajte odgovoriti, zakaj ne bo na portalu? Kje je tu transparentnost? Kje je tu transparentnost? Sprašujem pa tudi koalicijo. Če bo objavljeno samo na strani koncedenta, koga se tukaj ščiti zdaj? Javno zdravstvo? Ja seveda, zdaj bo pač javno zdravstvo delalo tisto, ker koncesije, vprašanje, kako bodo podeljene, spet tistim, ki bodo blizu koncedenta, ministrstvu ali občini. In ne mi zdaj vi govoriti, da bodo pa zdaj to pa vsi videli pa vsi se bodo lahko prijavili enakopravno. Ne bodo se! In tudi institucije tega ne bodo pregledovale, zato ker koncesijo bodo dobili samo tisti, ki bodo pri koritu. V Zakonu o lekarniški dejavnosti ste dali koncesije od 15 do 30 let. Zakaj pa tu samo do 15 let? Zakaj pa ta razlika? To je tudi eno čisto razlikovanje. Lekarniško dejavnost lahko do 30, tu pa samo 15 let. V 14. členu, v drugem odstavku ste napisali: »Koncesije se bodo podeljevale samo tam, kjer se bo ugotovilo, da javni zdravstveni domovi ne bodo pač sposobni zagotavljati programa.« Zdaj pa, kako se bo to ugotovilo? Kaj zdaj to pomeni? To zdaj pomeni, da javni zdravstveni dom sploh nima programa ali pa da javni zdravstveni dom dela program, vendar nekvalitetno. Kje so zdaj tista merila, ko bo pa ministrstvo reklo, ja, tukaj pa zdaj javni zdravstveni dom tega ne omogoča in zdaj bomo pa lahko koncesijo dali. Kdaj? Ko ne bo programov v javnem zdravstvenem domu ali takrat, ko bo delal tudi slabo? Ja, to ni jasno iz tega zakona. To ni jasno, ker vsi govorijo o transparentnosti, o nadzoru in kvaliteti, potem pa dajmo to razčistiti – Kdaj se bo to naredilo? Kar se tiče mladih zdravnikov. Ko je kolega rekel, da ne ločimo med tem, da lahko samostojno opravlja delo ali pa dejavnost. Ja, ločimo. Saj v tem je ravno hec. Ti mladi zdravniki, kot smo že ugotovili danes, imajo študij 6 let, potem so specializacije tam od 4 do 6 let, mislim, da je najnižja celo tri, ene so pa 6 let recimo. 6 in 6 je 12. Potem, ko naredi ta izpit, lahko samostojno opravlja poklic, ne sme pa dejavnosti, ker za dejavnost mora imeti pa še 5 let zraven. Zakaj to podaljšanje? Gospa ministrica, ali vam je svetoval gospod Keber? Ker namreč gospod Keber je bil tisti v 80. letih, ko je šlo za usmerjeno izobraževanje, ki je zrušil idejo, da bi se iz 5 let zmanjšal študij medicine na 4 leta in je zagovarjal tendenco za 6 let, in to se je tudi zgodilo. Ne vem, če ni imel prstov vmes tudi pri podaljšanju specializacij. Glede na to, da je pa vaš svetovalec, pa verjetno tudi pri tem. Zakaj mladim zdravnikom omogočate delo takoj? Mislim, zakaj pa imamo potem ta njihov izpit? Če lahko samostojno opravljajo službo, mene lahko gleda v zdravstvenem domu, ni nobenega problema, me mlad zdravnik lahko pregleda, diagnozo postavi, ne vem kaj vse, a svojega espeja oziroma dejavnosti koncesije pa ne more imeti oziroma zasebne ordinacije. Tega pa ne. Zakaj jim to delate? Mislim, zakaj jim to delate, saj vam lahko tudi povem. Zato, ker imamo zdaj 70 let stare zdravnike, ki onemogočajo mladim, da delajo. Zato. Ja, ni smešno gospa ministrica, zato ker imamo tako, ker imamo na vodilnih odgovornih položajih pa tudi na ministrstvu, če hočete, ne vas osebno, pa zdaj ko gledam, glejte – Zakaj ne damo mladim priložnosti? Zakaj zdravnik 70 let, 75 let še straši po bolnišnici in v bistvu odgovorni del prevzema, saj lahko svetuje. Dajte mladim delati! Zakaj ste jim dali še teh pet let zraven? Potem vam dam pa predlog, pa znižajte čas študija, pa specializacije znižajte, potem pa bomo tu nekje, če jim že hočete to delovno dobo zraven oziroma delovne izkušnje dati. Jaz ne vem, gospa ministrica, ker pri vseh teh zakonih, ki ste jih pripravljali, jaz, ko gledam, ni sodelovala stroka, če je sodelovala, ste jo ignorirala. Pri prejšnji zdravniški zbornici je bil problem gospod Možina, ker ste mi enkrat rekli, da gospod Možina ne predstavlja vseh zdravnikov. Da ni res. Pri tisti, ko so sprejeli tisto resolucijo ali nekaj takšnega o kvalitetnem zdravstvu. Tam je bil problem gospod Možina, kdo je pa zdaj problem? Zdaj so pa zdravniki problem ali kdo? Vsak dan lahko preberemo na spletih, na portalih [[…]]vsi zdravniki že pametujejo tam po portalu, kako je treba zadeve narediti, stroka [[…]]ne pametuje, ampak pove konkretno, kaj je treba narediti, ministrstvo pa kar z glavo skozi zid. Delate Severno Korejo iz te države, Vlada itak, vi pa, pa naj reče gospod Kordiš, pa Mesec kar hočete, pa tudi koalicija, delate pa Severno Korejo na področju zdravstva. Bolniki, gospa ministrica, danes čakajo po štiri leta na nujne preglede. Ja, za njih so nujni, gospa ministrica, zato ker z bolečinami pa ne moreš zdržati več kot tri dni. eNaročanje – o tem lahko tudi pri naslednji točki. Vam bom pa zdajle povedala, kakšno je vaše eNaročanje, osebno. Tri e-napotnice sem danes dobila, tole so e-napotnice. Kaj je to e-napotnica? Tole. Papirnata oblika, namesto zelene sem dobila pa belo, nobene druge razlike ni, ker tu, kot sem jaz dobila potrdilo o izdani e-napotnici, kjer mi lepo piše, naj pokličem zdravnika, pa se naj naročim. Butale! Hujše kot Butale! Jaz sem prišla k sestri, pa mi da potrdilo o izdani e-napotnici, pa vprašam: »Okej, super, fino, sem naročena?« »Ne, ne, ne, gospa, tole pa zdaj ne bo šlo tako. Pojdite na internet ali pa pokličite zdravnika ali pa pojdite direktno tja, pa se naročite.« To bo skrajšalo čakalne dobe? Seveda jih bo, ker se noben butec več ne bo znal prijaviti in naročiti, ker če ne bi vprašala sestre, ona je meni to v roke dala, jaz sem mislila, da sem naročena. Ne, nisem! Potem sem šla pa na splet, da se naročim. To naj bi bilo e-naročanje. Potem sem šla pa na splet, pa aplikacija ne deluje. Nisem mogla notri, pa imam certifikat. Kličem zdravnika, ne dvigne. Ko ga bom pa dobila, po mojem sestra nora, pamet ji bo šla, ker bom najbrž že stota, ki danes kliče zaradi tega. Tako boste pa skrajšali čakalne dobe, seveda, ljudje mislijo, da so prijavljeni, ljudje mislijo, da so naročeni. Niso! Namesto zelenega ste dobili pa bel listek. Jaz sem morama vseeno k zdravniku, da sem tole v roke dobila. Jaz sem mislila, da je eNaročanje, gospa ministrica, elektronsko rešena zadeva. Nategnili ste folk, tako kot se reče, dobesedno tako. Pa oprostite, predsedujoči, izrazu. Ker tole, gospa ministrica, je pa višek norčevanja iz ljudi. Namesto da bi se ukvarjali s tem, da bi preprečili preplačevanja materiala v bolnišnicah; namesto da bi se ukvarjali s tem, da bi mladim zdravnikom zagotovili službo; namesto da bi se ukvarjali z bolniki, ki zahtevajo, prosijo, če hočete, zdaj na koncu že zahtevajo, normalno, kvalitetno obravnavo in takojšnjo oziroma v normalnih časovnih rokih – razumejo se tudi čakalne dobe, ampak ne štiri leta –; namesto da bi se s tem ukvarjali, gospa ministrica, namesto da bi preiskovalko poslušali in tiste ljudi, tiste zdravnike ven vklenjene odpeljali, gospa ministrica, se ukvarjate s tem, kako boste uničili del javnega zdravstva. S tem se ukvarjate. In kako bodo ljudje plačevali še več za nič. Glede na to, kakšne svetovalce imate, pa kako sami trmasto rinete z glavo skozi zid, se bojim, da vam ne pomaga popolnoma nič, ker bolniki konec koncev vidijo te zadeve in to, kar danes delate. S tem zakonom in z naslednjimi zakoni, ne boste naredila nič dobrega in nič boljšega v slovenskem zdravstvenem sistemu. Začnite se ukvarjati s tem, koliko bodo ljudje plačali za boljšo storitev, ki jo morate omogočiti z zakoni, in ne slabšo. Začnite se ukvarjati s preplačevanjem materiala v bolnišnicah, začnite se ukvarjati s tem, da stari zdravniki ne bodo hodili in strašili tam, ampak da bodo imeli mladi delo, in za javni denar omogočite kvalitetno zdravstveno oskrbo, ne glede na to, ali je to v javnem zdravstvenem domu, ali je to pri koncesionarju, ali pri zasebniku. To raje naredite, kot da se ukvarjate s takšnimi bedarijami in takšnimi, netransparentnim podeljevanjem koncesij.
Besedo ima dr. Mitja Horvat, pripravi naj se gospod Jože Tanko. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani predsedujoči, za dano besedo. Po tem nastopu je seveda nekoliko težje začeti z vsem tistim, kar je bilo prej že v treh urah razprave, zato dovolite da začnem nekako na začetku in potem pridem tudi do tega, kar je bilo v zadnjem delu razprave. Kar je seveda nerodnost našega postopka, zaradi tega, ker je razprava pač takšna, da moraš potrpeti in počakati, da prideš na vrsto in ne moreš sproti odgovarjati ali argumentirati, glede na izzive, ki so postavljeni med razpravo. Prvo in osnovno, kar želim poudariti, ker je bila omenjena tudi ustava in protiustavnost, je dobro, da vsaj nekdo, in zato sem se odločil, da bom to kot ponavadi storil sam, da malo pogledamo, kaj pravzaprav določa Ustava v svojem 51. členu. Seveda, vsakdo ima pravico do zdravstvenega varstva, pod pogoji, ki jih določa zakon. Zakon določa pravice do zdravstvenega varstva, iz javnih sredstev. Toliko bodi za osnovo dovolj, zato ker se v tem trenutku in danes pri tej točki ukvarjamo z Zakonom o zdravstveni dejavnosti. Se pravi, da ne bomo pomešali, bili smo precej na tem, da se pomešajo jabolka in hruške, ali pa da naredimo kakšno joto. Pri sami zdravstveni dejavnosti je bilo, po mojem namenoma, izpuščeno to, kar je v osnovi namen in pomen Zakona o zdravstveni dejavnosti. »Zdravstvena dejavnost obsega ukrepe in aktivnosti, ki jih po medicinski doktrini in ob uporabi medicinske tehnologije opravljajo zdravstveni delavci oziroma delavke in zdravstveni sodelavci oziroma sodelavke pri varovanju zdravja, preprečevanju, odkrivanju in zdravljenju bolnikov in poškodovancev. Ta zakon ureja vsebino in opravljanje zdravstvene dejavnosti, javno zdravstveno službo ter povezovanje zdravstvenih organizacij in zdravstvenih delavcev oziroma delavk v zbornice in združenja.« Toliko bodi dovolj, da postavimo okvir, ki ga s spremembami in dopolnitvami, ki jih predlaga Vlada, ne spreminjamo. In kar se tega tiče, naj takoj odgovorim na neresnico, da finančne posledice niso predvidene. Če bi si predlagatelji, oziroma če bi si predstavnica Slovenske demokratske stranke pogledala gradivo za današnjo sejo, bi to našla na 14. strani pod točko 3 - Ocena finančnih posledic Predloga zakona za državni proračun in druga finančna sredstva. Tam bi seveda našla, da je predvideno, da bo za delovanje inšpekcijskega nadzora potrebnih približno 360 tisoč evrov in da je za sistemski pristop podeljevanja koncesij predvidenih 140 tisoč evrov, skupaj torej 500 tisoč evrov. Ne moremo pa v tem trenutku še oceniti, ker je seveda odvisno od tega, kaj vse bo treba storiti še za informacijsko podporo, kar upamo, da bo tudi sicer, glede na to, kar je bilo povedano, na koncu pripomoglo tudi k boljšemu delovanju oziroma še optimalnejšemu delovanju e-naročanja. Toliko morda uvodoma. Glede na osnoven očitek, da ne vemo, kaj je javna mreža, tudi na to vprašanje imamo odgovor. Namreč, mrežo javne zdravstvene službe na primarni ravni določa in zagotavlja občina oziroma mesto, potem pa je seveda v nadaljevanju odvisno od potreb in od smelosti, da se vzpostavi tak sistem, da lahko nudimo to, kar je pravzaprav temeljni cilj, namen, ki je s predlogom zakon tudi določen. Namreč, da seveda pride do kvalitetnega zdravstva in da imajo seveda pacienti zagotovljene kakovostne storitve. Lahko rečem, da se strinjam na poseben način z mnogočem, kar je bilo povedano do sedaj v razpravi. Od tega, kar je bilo bistvo razprave s strani Nove Slovenije – krščanskih demokratov, kakor seveda tudi moram podpreti svojega kolega Janija Möderndorferja, ki se s tem sistemom ukvarja že vso svojo kariero. Tako da velja vedno prisluhniti njegovim besedam, zlasti pa vsebini pri tistem, kjer nas želi opozoriti, kadar poskusimo razpravo usmeriti na ta način, da bi zavajali in da bi predvsem na kak populistični način želeli izničiti trdo delo, ki je bilo opravljeno, da smo prišlo do predloga tega zakona. Kjer se bojim, da pri tistem, kar sem rekel, da mešamo jabolka in hruške, da gre predvsem za to, da mnogi ne ločijo, kaj so storitve, kaj je dejavnost, kaj je mreža, in želijo vse stlačiti v en koš, zato da bi nam bilo življenje lažje. Navajeni smo v svojem življenju iskati preproste opise za komplicirane institute ali vprašanja, ki jih obravnavamo. Zato naj na tem mestu povem, da tako kot vedno, se tudi tokrat zahvaljujem ministrici z ekipo, da je šla skozi vse te napore in da je predložila spremembe in dopolnitve, tiste, ki so usmerjene v to, kar se želi s tem zakonom doseči. Seveda ne bomo danes rešili celotne problematike zdravstva, ne bomo rešili vprašanja, ali zdravniki spoštujejo in ravnajo skladno s Hipokratovo prisego. In bom seveda tukaj prepustil ljudem, da sami ocenijo, če bi seveda bil kdo toliko prijazen, pa bi jim to Hipokratovo prisego, ki jo dajo mladi zdravniki po končanem študiju, da bi jim prebral, kaj v njej pišejo, da bi bila v vsaki čakalnici, da bi si lahko prebrali, kaj v njej piše in bi si lahko ustvarili svojo sliko. Vsekakor je treba poudariti, da si želimo na tem področju velikega napredka in da seveda zaupamo zlasti mladim, ki so dokončali študij, ki si želijo in čakajo na to, da pridejo do možnosti, da gredo skozi usposabljanje po študiju, da bi seveda dobili možnost in priložnost, da bi lahko vse svoje nakopičeno znanje potem tudi uporabili v praksi, da bi početi to, zaradi česar so se odločili za ta poklic, torej, da bi pomagali ljudem. In jaz globoko verjamem in zato sem se zahvalil in se ne bom mogel nehati zahvaljevati ministrici, da je šla skozi to težko kalvarijo, da smo prišli do predloga, ki ga obravnavamo danes. In verjamem, glede na to, da poznam način njenega dela, verjamem, da bo tudi danes, tako kot doslej, mnoga priporočila, vprašanja ali pobude, ki so bile izražene, potem seveda tudi upoštevala pri nadaljnjem delu. Spomnimo še enkrat, nismo še pri sprejemanju končnega besedila zakona. Splošno razpravljamo, smo pri prvi obravnavi tega zakona, zato je prostora in časa še dovolj. Diametralno nasprotna stališča, od tega, da je treba koncesije ukiniti, do tega, da jih je treba praktično popolnoma sprostiti, in kaj vse se v zvezi z njimi dogaja. Jaz verjamem, da je že v obstoječem besedilu, če je pa še kaj potrebno, verjamem, da bomo vložili dodatne napore, da sistem še izčistimo, torej, kar se tiče samega postopka podeljevanja koncesij. Zato seveda ne štejem, da je treba toliko energije vložiti v to, da bi se dopovedalo, da je morda še kje kakšna nedoslednost ali da se ne da še bolje zapisati in vzpostaviti sistem podeljevanja koncesij. Tu bom štel napore kot dobronamerne, vse s ciljem, da pridemo do tistega, kar počnemo v naši stranki, v Stranki modernega centra, da pridemo do čim boljše možne rešitve. Zato ostro zavračam besede, da se dilamo. Gre enostavno za zavzetost, gre za ure in ure vloženega truda, napora, časa, zato da bi prišli do čim boljše možne rešitve. Je pa res, resnici na ljubo pa lahko rečem, da je zaradi tega, ker bi se nekateri radi dilali, to delo nekoliko težje. Če najprej pogledamo – ker mislim, da tega do zdaj v razpravi nihče povzel – poglavitne rešitve. Enotna ureditev dovoljenj za opravljanje zdravstvene dejavnosti; ureditev pravnih podlag za opravljanje zdravstvene dejavnosti za javne socialnovarstvene zavode in javne vzgojno-izobraževalne zavode; ureditev koncesij za izvajanje zdravstvenih storitev, ne dejavnosti; dopolnitev ureditve glede dela zdravstvenih delavcev izven javnih zdravstvenih zavodov; oglaševanje zdravstvene dejavnosti; nadzor nad izvajalci zdravstvene dejavnosti, zdravstvenimi delavci in sodelavci in implementacija direktive. Jaz verjamem, da je ministrica dobila dovolj dodatnih izzivov, vprašanj, na katera bo bodisi lahko kompetentno odgovorila bodisi jih bo upoštevala pri nadaljnjem delu, da pridemo do čim boljše možne rešitve za tisto, za kar se zavzemamo v Stranki modernega centra – za to, da bo dostopnost, da bo kvaliteta storitev na zdravstvenem področju takšna, da bo dosegla namen, ki ga imamo vsi, torej tistega na začetku, kar sem povedal, kar imamo tudi v ustavi, da bo vsakdo lahko uresničeval svojo pravico do zdravstvenega varstva, jasno, pod pogoji, ki jih določa zakon, in ki določajo tudi, da se to uresničuje iz javnih sredstev. Jasno je, da moramo najti pravo mero, kajti pri neomejenih sredstvih in času je jasno, da bi lahko takoj in v celoti izpolnili vse potrebe. Kolikor več je omejitev na področju virov za izvajanje te dejavnosti in za opravljanje teh storitev, toliko bolj moramo uravnotežiti, zato da lahko sistem vzdržno in kvalitetno deluje še naprej. Zelo sem hvaležen vsem tistim razpravljavcem, ki so nas v dosedanji razpravi opozorili na to, da moramo najti pravo mero tudi pri dostopu do izvajanja storitev oziroma širše, najprej temeljno za izvajanje dejavnosti. Jaz mislim, da tu tiči jedro nesporazuma, kjer so tisti, ki govorijo o tem, da se opravljajo zdravstvene storitve, da so tam pomešali, da gre za pogoje za izvajanje zdravstvene dejavnosti. Nikakor ne razumem tistih očitkov, ki so bili izraženi skozi razpravo, češ da ne skrbimo za javno mrežo. Še kako. Toda na začetku, če se boste spomnili, sem opozoril, kdo vse je zadolžen, ne samo Ministrstvo za zdravje, vsi smo zadolženi in seveda deljena pristojnost je za to, da vzpostavimo najprej javno mrežo na primarni, sekundarni in terciarni ravni, da zagotovimo različne tipe, vrste storitev glede na potrebe pacientov. In v tem procesu, kot je bilo že lepo povedano, so vključene tudi občine. Tudi občine morajo skrbeti, to spada med njihove osnovne pristojnosti. Zato gre za sodelovalne procese, v katerih sodelujemo vsi. Zato je seveda treba skrbno ravnati s temi sredstvi. Popolnoma se strinjam in verjamem, da če še kaj ni bilo optimalno storjeno glede podeljevanja koncesij, da bomo to v nadaljnjem procesu lahko storili. Vsekakor pa štejem, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, nikakor pa nisem s tem rekel, da je treba zapreti vrata in da tega predloga ni mogoče še dodatno izboljšati, kar bomo seveda lahko storili v nadaljnji fazi pri obravnavi zakona. Sam morda, če dodam nekaj izkušenj iz svojega življenja, ob interpelaciji ministrice sem to že povedal, lahko ponovim še enkrat, imam tako zasebnega zdravnika kot tudi osebno zobozdravnico, oba koncesionarja. Poudarjam še enkrat, zelo sem zadovoljen z njunima storitvama. Vprašanje seveda pa je, ali sta sama izvajalca, torej moja osebna zdravnik in zobozdravnica, ali sta onadva zadovoljna s pogoji, v katerih delata. Ampak tega ne bomo mogli rešiti z zakonom o zdravstveni dejavnosti, to je predmet naslednjih faz, ko bomo ta vprašanja reševali tudi z drugimi zakoni, kajti ministrica in Vlada se je lotila zadeve celovito in gre za optimizacijo na celotnem področju zdravstva. Zato je seveda zelo dobro, če pri posameznih vprašanjih, pri posameznih zakonih iz zbira zakonov zdravstvenega področja, če se usmerimo v tista vprašanja, ki so predmet zakona, ki je pred nami, da ne govorimo o celotnem sistemu in seveda o vseh vprašanjih. In tukaj zagotovo tudi ministrica sama niti ministrstvo, kaj šele Vlada ne more storiti vsega dela, zato bodo morali seveda poskrbeti vsi deležniki, da bo poskrbljeno tudi za tiste, ki bodisi v javni mreži bodisi zasebno izvajajo zdravstveno dejavnost, da bodo lahko delovali v takšnih pogojih, da bomo dosegli končni cilj, ki ni – kot ste seveda skušali morda čustveno vplivati na ljudi v tem delu – zato, da bi komerkoli želeli ustvarjati dobičke na tej podlagi, se pravi, da gremo po logiki čiste svobodne gospodarske pobude. Smo na področju zdravstva in treba je najti seveda pravo mero. Drugo je vprašanje, ali se seveda pod pogoji, če popolnoma sprostimo, liberaliziramo izvajanje zdravstvene dejavnosti in seveda nudenje zdravstvenih storitev na trgu, je seveda jasno, da zdravje nima nobene cene, kar, ko smo danes že malo govorili o združenih državah Amerike, tudi osebno dobro poznam. Kar nekaj ljudi je izgubilo svoje hiše, vse premoženje, ker so morali iti na operacijo. Takega sistema si ne želim. K sreči živimo v državi, kjer smo temu vprašanju socialne države in na zdravstvenem področju do zdaj namenili dovolj pozornosti in seveda glede na priborjeno nikakor ne morem pristajati na to, da bi lahko miselno zrušili tak sistem in bi rekli, bomo videli, kaj se bo zgodilo. Kar nekaj sorodnikov imam, ki potrebujejo zdravstvene storitve, da ne rečem dnevno, vsaj tedensko, mesečno večkrat na leto. Lahko rečem, da so zadovoljni, lahko rečem, da uporabljajo storitve tako pri tistih, ki zdravstveno dejavnost opravljajo v javni zdravstveni mreži, kot tudi pri koncesionarjih. Kombinirajo več različnih izvajalcev z istega področja. Zelo zelo pomembno je zame kot liberalca, da imajo ljudje enake možnosti in, kot rečeno, oboji – na eni strani tisti, ki na področju zdravstvene dejavnosti izvajajo svoje storitve, opravljajo dejavnost, kot na drugi strani seveda tisti, ki so uporabniki teh storitev. Zelo zelo pomembno. Jaz verjamem, da je bil takšen tudi namen osebno ministričinih prizadevanj pri pripravi tega in drugih zakonov s področja zdravja ali zdravstva, če hočete. Verjamem, da gre za to, da se opravijo anomalije, verjamem, da zato, da se odpravi kliantelizem, da se odpravijo tiste nepravilnosti, na katere vsi opozarjajo, kadar ne govorijo javno, in seveda tudi na tiste, o katerih ljudje ne upajo govoriti javno, pa jih zelo dobro poznajo. Zato sem seveda globoko hvaležen tudi za razpravo gospe Ljudmile Novak. Razmere pri izvajalcih, pri tistih, ki delujejo na področju zdravstvene dejavnosti v samih institucijah, pogosto niso dobre. Ko je bilo govora o vrhunskih strokovnjakih iz Republike Slovenije, vsi ti, ki imajo izkušnjo, ki gredo v tujino, znajo povedati, da se vsako jutro detajlno pogovorijo o vsakem primeru, ki je poseben, kjer so posebnosti, kot ekipa. Seveda se pogovorijo, če je šlo kaj narobe, zato, da imajo drugi izkušnjo, da se lahko učijo tudi iz izkušenj drugih, da so vsi seznanjeni, kaj se dogaja na oddelku, kot je gospa Novak, ne dobesedno, če nadaljujem njeno misel, pa ne njeno, ampak na podlagi njene misli, če dodam še svojo misel, da če zdravnik pride ob menjavi, da ve, kaj se dogaja na oddelku, za katerega bo zadolžen, da bo opravljal storitve na njem. Ogromno, ogromno dela pri sami organizaciji dela, pri izboljšanju razmer, nismo pri plačah, zato bom ta del pustil ob strani, in seveda glede zdravstvene dejavnosti je bistvena zgodba torej, da pozabimo na vse ostalo, kar lahko populistično tu izrečemo, da se držimo osnovne linije, torej vzpostaviti pogoje za dobro delovanje zdravstvene dejavnosti v celoti. Za vse deležnike, ki sem jih na začetku navedel in seveda za usklajevanje, in sicer ne po principu enega na račun drugih, ampak zato, da pridemo do optimalnega sistema. Zato verjamem, da to, v kar smo danes usmerjeni, in kar je pripravljeno tukaj, kar se seveda da izboljšati. In ministrica dobro ve, tega zdaj ne bom javno še enkrat izrekel, ker sem to že povedal, ko je prišlo tudi še z druge strani. Upam, da me danes bolj razume, kaj sem dobronamerno povedal že v procesu priprave tega predloga in verjamem, da bova lahko našla, kot vedno, tudi tukaj rešitev, da bomo prišli do izboljšanja in da bomo odpravili tisto, kar bi seveda lahko bilo narobe. Verjamem v sodelovanje, vedno sem ga imel in seveda vse pozivam, po dobrih izkušnjah, vzemite si čas, ministrica ga ima vedno, neskončno energijo in večno pripravljeno delati do konca za to, da najboljši argumenti na koncu zmagajo in da pridemo do najboljših rešitev. Najlepša hvala.
Postopkovno? Gospa Godec, izvolite, imate besedo.
Ja, hvala lepa. Jaz imam dva predloga. Prvi predlog je, da gospa ministrica končno spregovori. Res je, da ministrica po tem govoru, ki smo ga zdaj poslušali, sploh več nima kaj govoriti, ker to, kar je bilo pa zdaj izvajanje, jaz ne vem, to je bil pa višek samohvale, sebe, koalicije, ministrice in tako naprej, poznavanje zdravstvenega sistema do zadnje celice človeškega telesa. To je bilo res fenomenalno. In gospod predsednik, jaz bi prosila, da gospoda kolega dr. Horvata pozovete, da vsem nam poslancem razloži, glede na to, da je dejal, da ni samo ministrstvo zadolženo za vzpostavitev javne mreže, ampak mi vsi, jaz bi ga res rada slišala, kaj to pomeni tudi za vas, predsedujoči, za mene, za kolege. Kako sem jaz zadolžena za vzpostavitev javne mreže? To je moj prvi predlog. Drugi. Kljub temu, da je zdaj bilo seveda razloženo, kako je ministrstvo odprto za vse poglede, strokovne pripombe, ministrica je odprta za vse nas. Dobro, res, na poslanska vprašanja odgovarja, koliko pa vem, pa na druge dopise ne odgovarja in tudi na sodelovanje s strokovnimi sodelavci, zdravniškimi službami, zdravniki ni dosegljiva po pol leta, tri mesece. Na poslanska vprašanja mora odgovarjati. Bi vseeno gospo ministrico pred zaključkom še pozvala, ker potem bo še pa gospod Zorman pametoval in povedal spet, kako je ministrica v redu, potem pa skoraj tiste ure sploh ne rabimo, ker potem bo ta ura zdaj stran vržen čas, ker potem čakamo na druge in čakamo, kdaj bomo na vrsti, ker je predsednik Državnega zbora zadevo tako naredil, da nikoli ne vemo, kdaj bomo na vrsti na tej seji. Jaz ne vem, zakaj ima Vlada eno uro. No, zdaj mi je jasno, glede na to, da imate gospoda Horvata in gospoda Zormana še potem. Torej moj proceduralni predlog je, gospod Horvat naj, prosim, če ga pozovete, pove, kako sem sama zadolžena, da bom vedela, kako postopati v nadaljevanju za vzpostavitev [[…]] [[smeh]] Mislim, ker to je res že smešno, jaz se ne morem več zadrževati. Kako sem jaz zadolžena za vzpostavitev javne mreže? In gospa ministrica, prosim, dajte že danes kaj povedati. Ali ste izgubili glas? Dajte no, nekaj dajte od sebe, povejte, da ne bo gospod Zorman, ker bom morala še enkrat – Koliko še imate časa? 15 minut –, isto poslušati. Raje vi povejte, bo gospod Zorman potem kaj bolj konkretnega povedal. Ker ja [[…]]še huje, no, ker potem bom šla tako ven, pa bi rajši kje drugje poslušala. Prosim, najprej gospoda Horvata, potem pa še gospo ministrico. Najlepša hvala.
Hvala, gospa Godec, za ta postopkovni. Mislim, da sta oba slišala. Gospa ministrica bo imela, tako kot ste tudi vi že omenili, po koncu rednega dela razpravljavcev tudi možnost odgovoriti. Gospod Horvat, če bo pa želel tudi kasneje ob delitvi časa ali pa postopkovno, kakorkoli že, mislim, da sta vaju oba slišala. Žal več kot to ne morem, razen to, da predam besedo gospe Brinovšek in, tako kot ste vi omenili, za gospo Brinovšek tudi gospodu Branku Zormanu. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Žalostno je, da je, ko se o tako resni temi tukaj v Državnem zboru pogovarjamo, zadeva navsezadnje tako smešna. Včeraj smo bili priče temu, da smo imeli točko zakon otrok s posebnimi potrebami in ni bilo predstavnikov ministrstva, tudi predlagatelja ni bilo v neki drugi točki. Danes pa celo štiri predstavnice ministrstva sedijo tule, ampak jaz ne vem, zakaj. Zato da jih gledamo ali kako, kaj? Mislim, da na koncu bo ministrica 15 minut, tako kot je rekla kolegica Jelka, kaj povedala ali pa še tisto nič, mi ne bomo mogli več na njen odgovor replicirati. V sami razpravi, jaz moram reči, da sem vse pazljivo poslušala, je razprava marsikaterega pokazala to, da zadeve niste pogledali ali niste poslušali nas, kar smo govorili, ko ste nas kritizirali, ali pa se v bistvu sploh ne spoznate na celo zadevo, tako kot gospod Horvat, ko je o tej javni mreži govoril, kot da je, pa kdo vse je zadolžen in podobno. Dejstvo je, da je javne mreže ni v Sloveniji in konec. Ne na primarcu, sekundarcu in tercialcu. To jaz upam, da smo enkrat za vselej razčistili. Bi bilo prav, da si tudi v koaliciji to zapomnite, da javne mreže ni. Jaz sem pozorno poslušala tudi uvodno obrazložitev ministrice. Takšne cvetke, kot ste jih tu govorili, mislim, »ala vam vera«. Glejte, v javnosti ste rekli, da so se z naše strani pojavljali zavajajoči očitki. Jaz ne vem, kateri očitki. Mi smo govorili: »Stroka pri pripravi tega zakona ni sodelovala.« Kdo je stroka? A so vaše strokovne sodelavke stroka? Jaz bi res, spoštovana ministrica, prosila potem, da mi poveste, kakšno strokovno izobrazbo imajo te sodelavke, ki so to pripravljale. Mi smo tudi v javnosti poudarjali, da je zakon pripravljen v nasproti z direktivo EU. Povejte mi, če imamo prav. In pa, v javnosti smo vseskozi opozarjali, da je potrebna javna razprava, ker je vaš prvi predlog iz 2015 obsegal 13 členov, zdaj pa jih ima pa 47. Če se vam ne zdi potrebno, da bi vendarle bila potrebna javna razprava, potem pa, adijo pamet, bom rekla. Naprej ste govorili, da ta zakon ne bo odvisen od želja, temveč od potreb. Ali veste, koliko potreb je trenutno v Sloveniji? Še 2016 je vsak četrti državljan čakal na vrsto ali neko zdravstveno storitev. Po podatkih, mislim, da smo imeli dve seji nazaj dr. Marušiča, mislim, da zdaj že vsak četrti Slovenec čaka na nek poseg, pregled ali storitev. To so potrebe, ministrica. To so potrebe. In v zaključku ste tudi rekli, da zakon ponuja rešitve za naše ljudi. Rešitve za naše ljudi – to pa vam dam prav, ministrica, in to tudi kaže, da delite ljudi na naše in vaše. Preprosto bi bilo reči, rešitve za vse ljudi ali vse državljane, ampak ste rekli za »naše ljudi«. Še nekaj je takšnih cvetk. Ko je kolega Jani govoril, da pametujemo kar po dolgem in počez in da si samo neko reklamo delamo in tako naprej. Ampak poglejte, kolegi, ko smo vas na eni izmed sej matičnega delovnega telesa opozarjali in opozarjali glede negativnega poslovanja javnih zdravstvenih zavodov, sta tudi kolega Jani in Zorman sta rekla, da samo publiciteto in ne vem kaj še zganjamo, ampak takrat je bila izguba javnih zdravstvenih zavodov nekaj čez 20 milijonov, zdaj je 39 milijonov. Nismo zaman opozarjali. Jaz ne morem mimo te vaše obrazložitve k temu gradivu. Lepo vas prosim, ministrica, povejte mi, to kar pišete na strani 23: »Zakon bo imel pozitiven vpliv na kakovost in strokovnost izvajanja zdravstvene dejavnosti.« Povejte mi, pozitiven vpliv na kakovost in strokovnost, kaj je tukaj noter takšnega, da bo imelo tak vpliv. In pa »dostopnost do zdravstvenih storitev se bo izboljšala«. To me zanima, kateri člen, kje? Moram reči, da sem veliko časa porabila, da sem šla večkrat skozi, ampak tega pa žal nisem našla. Še enkrat. Spoštovana ministrica, vzemite si čas, mi smo danes tukaj štiri ure porabili za to, vi pa vsaj v eni uri odgovorite na naša vprašanja. Hvala lepa.
Gospod Branko Zorman, kot zadnji v rednem delu, imate besedo. Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči, za besedo. Zdaj seveda ne bom nobenega branil, kot je bilo napovedano, ampak poglejmo bistvo. Če malo sprostimo tole debato, tej ministrici mora biti res hudo, ker karkoli naredi, ne more zmagati. Če bi bila kura, ki bi nesla zlata jajca, bi vi rekli, da niso dosti ovalna. Tako da se morate odločiti, ker tudi pri naslednji točki boste pozivali ministrico, da nekaj ni uredila in da naj odstavi ne vem koga že, tudi vi ne veste koga, ampak pač naj odstavi. Pozivate jo, naj prepreči korupcijo, ki je v zdravstvu. Pač, vemo, je povsod, verjetno je tudi v zdravstvu, vemo tudi, na katerih področjih je. In ko se pripravi zakon, ki ureja transparentno – bolj transparentno to ne more biti – podeljevanje koncesij, vi napadete to vsebino, s tem da, jasno namenoma, spregledate, da je ravno v vašem mandatu prišlo do najbolj spornega masovnega podeljevanja koncesij, verjetno ne glede na potrebe, ampak glede na želje vaših prijateljev, v narekovajih seveda rečeno. Ker ta zakon predvideva, da se bodo koncesije podelile v točno določenih pogojih, do zdaj tega ni bilo, in so se podeljevale malo tako, po presoji ministra ali pa po presoji župana, ne nujno v skladu s potrebami pacientov po teh zdravstvenih storitvah. Velikokrat se je podeljevalo koncesije tistim, ki so izstopili iz sistema javnega zavoda in šli svojo pot, s svojim podjetjem, svojim espejem, kakorkoli, uredili so si koncesijo, jo dobili in nadaljevali naprej. Verjetno ta koncesija ni bila podeljena v skladu s potrebami pacientov, kajne? Ampak se je ta potreba verjetno ustvarila z enim vmesnim manevrom, o katerem smo tudi že govorili. [[oglašanje iz dvorane]] Gospa Godec, vi imate dokaze za marsikaj v svoji komisiji, pa ne vem, ali sta policija in NPU že dobila kakšen izsledek te komisije, da bi si pomagala in končno prišla do kakšnega epiloga na sodišču. Tako da to razčistite pri sebi. Skratka, zakon ureja podeljevanje koncesij kot eno najbolj spornih področij. In zakaj je tu toliko nasprotovanja, bi bilo tudi dobro predebatirati. Imamo naš koncept, ki je tudi v koalicijski pogodbi, javno zdravstvo – dostopno in kvalitetno javno zdravstvo in koncesionarji kot del le-tega v tistem delu, ko javni zdravstveni zavodi ali zdravstveni domovi ali bolnišnice ne morejo zagotoviti neke storitve zaradi kadrovskih, finančnih, kakršnihkoli že razlogov. In v tem primeru nastopi razlog, pacienti potrebujejo storitve, da se gre v razpis, po novem, ker po starem tega razpisa ni bilo, ampak se je kar podelilo, se v koncesijski akt, v razpis, v izbor, podelitev, podpis koncesijske pogodbe, transparentno od prvega do zadnjega koraka. Seveda se ve, ko se sprejme neko zakonodajo na nekem področju, ta zakonodaja traja, vsaj ko je sistemska, kar nekaj časa. In to je naš koncept. Drug koncept, ki je bil danes že večkrat opisan, predvsem s tiste strani tam, bi želel nekaj drugega. Ta isti koncept seveda zagovarja tudi stanovska zdravniška organizacija in pa tudi nekatera združenja s tega področja. Zakaj, to sem že enkrat rekel, po njihovo ta zakon nikoli ne bi smel biti sprejet? Zaradi tega, ker bo dejansko potem uzakonil in ustoličil transparentnost podeljevanja koncesij, predvsem pa bo, česar oni ne želijo, ohranil sistem koncesionarstva tam, kjer javni zdravstveni zavodi teh storitev ne morejo zagotoviti. Zato ker želja tistih, ki so nasprotniki, največji nasprotniki tega zakona, je pa sledeča, koncesij ne potrebujemo in javni zdravstveni zavodi so enako kot mi vsi privatni zdravniki, ki imamo svoje zdravstvene prakse preko kakršnekoli že pravne oblike. In po njihovo bi za denar iz ZZZS, se pravi za naš denar, morali enakovredno tekmovati oni in javni zdravstveni zavodi, pač, po tržnem sistemu. Ampak naj vas opozorim, da zdravstveni sistem, zdravstvo, ni tržno blago. Moje zdravje ni tržno blago. In zato tu tega tekmovanja, ki ga hočete, nekateri v to še en korak prej vpletejo več zavarovalnic namesto ene, tu ni prostora za to, ne pri nas, ne v sistemu, kot ga imamo. In ne primerjati nekih tujih sistemov, kjer imajo več zavarovalnic pa potem tekmujejo in podpisujejo pogodbe med zavarovalnicami razni izvajalci in potem v sklopu tega to poteka. Oni tam nimajo zdravstvenih domov, kot jih imamo mi na primarni ravni, kar nam tako ali tako cel svet zavida in nas hvali. Nimajo bolnišnic v državni lasti, kot jih imamo mi. Nimajo takega sistema, zato ne morete vzeti nekaj iz tistega sistema pa dati v naš sistem in reči: Evo, to je zdaj ta zveličavna rešitev, to je rešitev vseh težav. Ni. Še enkrat povem, na koncu pod črto, ker vsi gospodarski subjekti, zavarovalnice, delajo z enim samim razlogom, in to ni nam, vam, komurkoli omogočiti zdravstvene storitve, seveda jasno, za to so ustanovljeni sicer, ampak osnovni namen je seveda ustvarjanje dobička. ZZZS, javni zdravstveni zavodi niso zato tu, da bodo ustvarjali dobiček. Niso zato tukaj. In zato je ta usmeritev, ki jo nekateri zagovarjate, izredno nevarna, predvsem pa, upam trditi, za Slovenijo neprimerna, ker nas je samo 2 milijona. Bolnišnice imamo na vsakih ne vem koliko kilometrov. Zdravstvenih domov še toliko več. In mi to že vse imamo. In to vse je v lasti občin ali države. Ne moremo kar reči, da tega ni in bomo kar zaprli in se zdaj gremo na novo, zdaj bomo pa malo nova pravila igre sprejeli. Če gre ta zakon čez – in ta zakon bo sprejet na koncu, to sem prepričan –, bo za kar nekaj časa, tudi če druga opcija pride na vlado naslednji mandat ali pa še naslednji, se to ne bo spremenilo. Sem prepričan, ker takih stvari ne moreš spreminjati. Ker to je kardinalna, 180-stopinjska sprememba. [[oglašanje iz dvorane]] Boš potem. Kolega v svoji stari maniri in v tem svojem kulturnem nivoju, katerega je sposoben, vpada v besedo. Torej, prepričan sem na koncu, da bo ta zakon sprejet. Če bo potreben kakšen amandma na odboru, tudi s tem verjetno nimamo težav. Mislim pa, da je v večini dodelan. Tako da upam, da to temo do odbora lahko zaključimo. Hvala.
Replika gospa Jelka Godec. Izvolite.
Najlepša hvala. Gospod Zorman, takole bom rekla, NPU, SDT, KPK ima tisto, kar preiskuje Preiskovalna komisija, na mizi od leta 2013. Jaz vas vprašam: Kaj je v tem času naredil NPU, KPK, SDT? Popolnoma nič. Preiskovalna komisija je v letu dni prišla do zaključkov, kjer je zdravnik pred javnostjo priznal, priznal koruptivna dejanja. Gospod Zorman, kje je NPU, kje je KPK, kje je SDT? In ne dovolim si kot predsednica preiskovalne komisije, da vi mene sprašujete, kaj delajo te institucije. Vprašajte jih. Naj jih Vlada vpraša. Vprašajte jih vi. Mi bomo svoje poslanstvo naredili z vsemi člani preiskovalne komisije. In tisti trenutek, ko je zdravnik priznal koruptivno dejanje, bi moral biti NPU zunaj in ga vkleniti. Vi pa mene sprašujete, če sem jim dala zapisnike. Kaj pa si bodo z zapisniki? Vsi gledajo, vsa javnost gleda, NPU, kriminalisti, vsi. Nič od tistega petka do danes niso naredili. Jaz vas sprašujem, kaj je Vlada naredila na tem, kaj so naredili organi pregona, gospod Zorman? Ja, gledajo v luft, ker jim je tako rečeno, ker jim je pártija tako rekla, da ne smejo preiskovati. Zdaj vam bom pa jaz povedala. In vi ste rekli, da se ta zdravstveni sistem ne bo spremenil dokler boste vi tu in druge vlade. Ja, ker vam je tako naročeno, ker ne dovolite tržne dejavnosti. Ne, tudi moje zdravje ni tržno blago, vendar pa ne bom umrla v čakalni dobi, v čakalni vrsti, ne vem koliko, tako kot ljudje, ki čakajo in imajo poln kufer tega, da vi pametujete tu, kako boste uredili zdravstveni sistem. Ne boste ga. S tem zakonom ni nobene transparentnosti, ker ste v 44.b členu napisali, da se javni razpis za koncesije objavi na spletni strani koncedenta. Kakšna je to transparentnost, gospod Zorman? Kakšna? Na strani ministrstva bo razpisano, ne na javnem portalu, ne na evropskem portalu, kjer je 750 tisoč evrov tista meja, kjer se more objaviti. Zakaj ste to naredili? Zakaj ste dali, da so negospodarska dejavnost. Zato, da ste se izognili tej direktivi, ki o tem ravno govori [[izklop mikrofona]]
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnica Vlade, in sicer ministrica za zdravje gospa Milojka Kolar Celarc. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci, tisti, ki ste zdržali štiriurno debato! Kot je bilo omenjeno, sem si res pridno zapisovala, ker pravijo, da pametni pišejo. Dovolite mi, da zdaj ob zaključku te razprave odgovorim po vsebinskih sklopih v desetih, enajstih točkah. Ker mi je bilo že večkrat očitano v tem zboru, od nekaterih poslancev pa tudi na samem Odboru za zdravstvo, da sem zelo trmasta, pa bom rekla, da sem najprej potrpežljiva, zelo zelo potrpežljiva, ker se je ta zakon usklajeval od 29. septembra leta 2015, ker seveda noben moj predhodnik ali pa vlada očitno ni imel toliko potrpežljivosti za take ključne spremembe, ki na sistemski ravno urejajo zakonitost podeljevanja dovoljenj in koncesij. Seveda pa sem v enem delu tudi trmasta, in to takrat, kadar po posvetovanju s stroko verjamem in ugotovim, da je to koncept, ki je dober za vse nas, za vse državljane Republike Slovenije in ne samo za tudi tako imenovano stroko, za katero se žal, žal marsikdaj skrivajo samo posamezni interesi interesnih skupin, žal se tudi premnogokrat v javnih diskusijah zlorablja pacienta, se pravi, lahko kateregakoli izmed nas, ki zboli in ne rabi pomoč zdravnika. Slovenija se je že pred mnogimi leti odločila in naredila mrežo zdravstvenega sistema, in to je javni zdravstveni sistem. In ta koalicija in ta vlada sta se s koalicijskim sporazumom zavezali, da bosta ohranili in krepili javno zdravstvo na solidaren način, dostopen, varen in zagovarjali vrednote javnega zdravstva, da bo res vsak državljan imel dostopnost in pravico do zdravstvene storitve ne glede na njegov dohodkovni položaj ali pa njegovo premoženjsko stanje. Ker imam številne priložnosti pogovarjati se z vsemi ministri evropskih držav, pa ne samo teh, nedavno sem se vrnila z generalne skupščine Svetovne zdravstvene organizacije in moram vam povedati, da sem ponosna na slovenski zdravstveni sistem, zlasti na našo osnovno oziroma primarno zdravstvo. In tudi v začetku junija bo vsa slovenska javnost imela priložnost videti in slišati, ko organiziramo na Bledu posvet, ali če hočete, politični dialog o strategiji in rešitvah v osnovnem zdravstvu v Sloveniji. In mnogi nam prav ta del močno zavidajo. Kajti ves razvoj zdravstvenega sistema gre prav v krepitev osnovnega zdravstva, da čim bolj približamo zdravstvene storitve ljudem na lokalni ravni. Če nadaljujem, ker je bilo večkrat povedano, da je ta predlog zakona v nasprotju z evropskim pravnim redom, naj povem, da to ni res. Da je v skladu s členom Lizbonske pogodbe odgovornost vsake države članice, da organizira in zagotavlja zdravstvene storitve in zdravstveno oskrbo tako, kot se seveda odloči in misli, da je za njeno prebivalstvo najbolje. In kot sem že dejala, se pri nas zdravstvena dejavnost opravlja v okviru mreže javne zdravstvene službe kot dejavnost splošnega pomena, saj gre za izvajanje zdravstvene dejavnosti v javnem interesu. Za njeno zagotavljanje je odgovorna država oziroma lokalna skupnost in se izvaja v posebnem javnopravnem režimu. Za to obstajajo številne sodbe Evropskega sodišča, ki prav temu pritrjujejo. Med drugim so tudi take sodbe Evropskega sodišča, ki povedo za primer lekarniške dejavnosti že od leta 2006 dalje, da je javni interes skrb za zdravje ljudi, dostopnost do zdravil nad interesom svobodne gospodarske pobude, če hočete konkurenčnosti in tržnosti. Torej, hvala bogu, da je tudi Evropa priznala in ugotovila, da je pa zdravje tista vrednota, ki pa res ne more biti odvisna samo ali izključno od nekih interesov ali pa, če hočete, od dohodkovnega položaja. Zaradi tega vse te pripombe in to, kako je to v nasprotju, nimajo ustrezne argumentacije ali dokazov za to. Mimogrede naj omenim, ker ste izpostavljali nekatere avtorje, pa jih ne bom imenovala. Če gremo malo nazaj pogledati, so ti isti avtorji za iste zadeve imeli drugačna mnenja, pa si jih lahko preberete v preteklih praksah. To je sicer žalostno, ker je očitno tudi od naročnika, cilja in od tega, kako se plača posamezno študijo, lahko odvisno, da nekdo v nekaj letih zavzame tudi popolno drugo stališče. Glede tega, kar je bilo posebej večkrat povedano, in glede usklajevanja naj povem, da so bila usklajevanja v vsem tem letu in pol številna. Lahko vam preberem, ker za vse obstajajo zapisniki, veste, tega so me pa naučile moja dolgoletna delovna kariera in izkušnje. Ja, usklajevanja, ja, poslušanje, slišanje, takrat, kadar gre za dobro pacienta, ne pa takrat, kadar gre nekaj za dobro posameznikov ali posameznih interesnih skupin. In nekateri pač sodelovanje pri usklajevanju razumejo, da sodelovanja ni, če nasprotna stran ne sprejme vseh njihovih predlogov. Pa verjemite mi, dokler bom kot ministrica za zdravje, bom sprejemala take predloge, seveda, če jih bo ta zbor sprejel, ki bodo šli v to, da bo pacient dobil še boljšo, kakovostnejšo, dostopnejšo zdravstveno storitev. Zato pač nekateri razumejo, ne glede na sklicevanje določbe v členih, kako se sodeluje pri pripravi zakona, da je sodelovanje samo takrat, da pač nekdo v celoti popusti in sprejme nasprotnikove rešitve. Modri ljudje vedo, da so dobre rešitve v konstruktivnih kompromisih, ampak za to morata biti pripravljene obe strani, ki sodelujeta in se pogajata. Glede mladih zdravnikov naj povem, da tako, kot je bilo predstavljeno, niso zadeve točne in niso prave. Mladi zdravniki, ko končajo specializacijo, lahko opravljajo in so izvajalec zdravstvenih storitev bodisi v javnem zdravstvenem zavodu bodisi pri zasebniku koncesionarju ali pa pri čistem zasebniku in delajo kot samostojni zdravniki. Prav nihče jih pri tem ne ovira. In govoriti o tem, da bodo za to ušli v tujino je milo rečeno res izkrivljanje resnic ali pa tendenciozno. Je pa res, da pa ne morejo biti kot nosilec zdravstvene dejavnosti, da pač ne morejo vzpostaviti ali odpreti samostojne zdravstvene prakse ali kandidirati za koncesionarja. Pa vam bom povedala zdaj, kakšne so rešitve v nekaterih državah Evrope, da ne boste rekli, da si je spet tale ministrica, ki je tako trmasta, nekaj izmislila, pa da ne gre za večjo varnost in kakovost storitev. Vse države v Evropi imajo tako ali drugače urejeno, kdaj lahko nek zdravnik po končani specializaciji postane privatnik in odpre svojo ordinacijo. Pa vam bom navedla samo nekaj držav. Na primarni ravni je običajno to najmanj dve do tri leta dobe. Če gre pa za specializacijo na sekundarni ravni, je pa to 5 do 10 let izkušenj po opravljeni specializaciji. In, recimo, Italija gre še celo dlje, ker zahteva že za lokalno raven celo 8 let, pa regionalno 10 let, kadar gre za specialistične klinike.Torej, to, kar ste omenjali številni, ne drži, in se bom jaz zelo zavzela, ker vem, da bi mladi zdravniki ostali radi doma in delali, seveda ob izboljšanem načinu plačevanja in pogojih, saj konec koncev je to tudi rezultat pogajanj s sindikati, kjer sem se zavzela za mlade zdravnike, da bodo dobili nekoliko boljše plače in da jih bomo zaposlili v javni zdravstveni sistem. Mnogi ste me pač zaradi tega odstavljali, zdaj pa slišim, kako praktično odganjam jaz te v tujino. Vprašajte pa svojo stroko, ki je delala ankete, kaj je pravi razlog odhoda mladih zdravnikov. Daleč od tega, konec koncev je plača celo na drugem, tretjem mestu. Medsebojni odnosi, medsebojni odnosi! To je eden ključnih razlogov za mlade zdravnike, zakaj se odločajo nekateri, da gredo v tujino. Naslednja zadeva, kar spet kaže, kako smo potrpežljivi, konstruktivni. Po 12 letih neurejenega statusa srednjih medicinskih sester, smo se v 9 mesecih trdih pogajanj s podpisi vseh sindikatov babiške in zdravstvene nege uskladili in v prehodnih določbah rešujemo 12 let nerešen status srednjih medicinskih sester na način, da jim priznamo z delom pridobljene kompetence za delo diplomirane medicinske sestre. Torej, če bi res bila tako trmasta in ne bi poslušala in znala delati kompromisov, verjetno tega ne bi rešili, nekaj, kar je 12 let stalo. Glede pogojev poslovanja. Kot sem že rekla, na transparenten zakonit način postavljamo sistem podeljevanja dovoljenj za delo in koncesij. In še enkrat poudarjamo, nihče ne ukinja koncesije, ker so koncesionarji del javne mreže. Mimogrede, ker ste veliko govorili o mreži – mi mrežo imamo. To je dejanska mreža, ki jo plačujemo. Žal pa se je noben minister do mene ni lotil, da bi jo redefiniral. Res je, da še ni dokončana, narejena, ampak imamo v Resoluciji o nacionalnem planu zdravstvenega varstva narejene in opisane kriterije za mreže. In sicer merila, ki so, bom naštela jih samo nekaj: število prebivalcev, njihova starost, spolna struktura, zbolevnost in druge značilnosti. Delamo in bomo s tujimi strokovnjaki, tudi s pomočjo evropskega denarja, za katerega sem se morala izpogajati, pripravili mrežo osnove konture, upam in verjamem, do konca letošnjega leta. Naprej. Če pa lahko jaz vas vprašam: Ali se vam zdi pošteno in korektno to, kar omogoča, dovoljuje današnji sistem, da potem, ko je nekdo dobil koncesijo, mirno to koncesijo proda, gre v penzijo, jo proda za 50, 100 tisoč evrov in ima lepo rento. Ali se vam to zdi pošteno tudi do davkoplačevalcev, ki plačujejo prispevke in denar za plačilo svojih zdravstvenih storitev? Ta denar gre tudi na tak način. Tudi to rešuje ta zakon. Nadalje. Uvajamo inšpekcijski nadzor, ki ga do sedaj ni bilo, ker so bile take pomanjkljivosti. Da ne govorim, da urejamo pravno podlago za opravljanje zdravstvene dejavnosti v domovih za starejše občane, v drugih zavodih, recimo, za posebne potrebe. Kajti sicer opozarja Računsko sodišče, da zdravstvena blagajna te dejavnosti ne bi smela financirati, ker ni ustrezne pravne podlage. Glede samih pogojev želim povedati, da bo enkrat jasno in bo javnost seznanjena s tem. Koncesionar je zasebnik, privatnik, ki dela po pravilih Zakona o gospodarski družbi. Kaj to pomeni? To pomeni, da sam ureja vse postopke, procese, upravlja, vodi in tudi sam odloča o dobičku. Ko dobi koncesijo, je del javne zdravstvene mreže in je zasebni koncesionar. Kaj pa to pomeni? To pomeni, da on še vedno posluje po pravilih gospodarske družbe, da pa dobi svoje prihodke iz javnih sredstev, iz javnega denarja. Vsaka država na svetu, vsak sistem, kjer nekaj plačuje iz javnega denarja, ima pravico, dolžnost in odgovornost, da določi pravila igre, se pravi pravila, način dela, kaj bo zahtevala za to, zakaj se dobi javni denar. In prav to mi delamo v tem delu. Zakaj to govorim? Zakaj? Zaradi tega, veste, ker obstajajo tudi na nivoju Evropske unije, pa vam ne bom brala angleškega teksta, ampak ena taka diskusija in zaključki, ki govorijo o konkurenčnosti med izvajalci zdravstvenih storitev iz 7. maja 2015, zelo lepo piše za Slovenijo, pa vam ne bom brala angleškega besedila, ampak bom povedala na kratko v slovenščini, kaj piše. Kako in kdo posluje pod enakopravnimi pogoji, kar je bilo tolikokrat rečeno. Jasno je ugotovljeno, da imajo zasebniki prednost, ker seveda niso pravi »different leagal obligations«. To se pravi, imajo različne zakonske obveznosti do svojih zaposlenih, ker zelo jasno piše, kako imajo privatne prakse lahko nižje stroške dela, kot v tem našem primeru ti javni zavodi, zato ker seveda odločajo sami in poslujejo po drugih pravilih. To, kar jaz že ves čas govorim in če se človek potem še potrudi, pogleda in še marsikaj drugega tudi na nivoju evropske skupnosti, lahko ugotovi. Zasebnikom koncesionarjem tudi ni treba spoštovati Zakona o javnih naročilih in se seveda bilateralno pogovarjajo, dogovarjajo in pogajajo. To je seveda marsikdaj lažje. Pa s tem nič ne opravičujem in s tem tudi delamo skupna javna naročila, register in te druge zadeve, da spravimo tisti del, ki ga tako radi očitate, o sistemski in še ne vem kakšni korupciji. Še to, pa bom počasi zaključila, ker bi lahko veliko še, pa se ne bom v detajle spuščala, gre za osnovne koncepte in rešitve. Glede samih razpisov. Glejte, zdaj razpisov sploh ni in vi zdaj nam očitate, da ni nobene transparentnosti. Ja zelo velika transparentnost je. S tem, ko se bo objavil razpis za koncesije, bodisi na spletni strani koncedenta ali pa tudi lahko na portalu javnih naročil. Ampak naj vam povem, iz vsega tega, kar sem v uvodu rekla, ti razpisi niso zavezani Direktivi o koncesijah, ker za to vrsto dejavnosti ne velja. Pa četudi bi že sprejeli v Sloveniji koncept, da je zdravstvena storitev gospodarska storitev, bi veljala pravila Direktive o koncesijah smo v treh členih, pa vam jih ne bom brala. Lahko bi govorila tudi še o eNapotnici pa o pacientovih pravicah pa čakalnih dobah. Na koncu naj povem to – ljudje, tisti, ki potrebujejo nujno medicinsko pomoč, ker je njihovo življenje ogroženo, dobijo to pomoč takoj ali najkasneje v 24 urah. In zelo nespoštljivo je in zavajajoče, da ljudje zaradi čakalnih seznamov umirajo in izgubljajo življenja. Ne bom govorila zdaj, kakšne vse projekte delamo na tem nivoju, da čistimo čakalne sezname, ker sem to že večkrat povedala, ampak mislim, da je prav, da slovenska javnost to sliši, ker to ni res, kar govorite. Zaključila bom s tem, da kot ministrica za zdravje sem in bom zagovarjala take rešitve slovenskega zdravstva, ki bodo tudi z vidika stroke zagotavljale vsem prebivalcem Slovenije dolgoročno, dostopno, solidarno, varno, kakovostno javno zdravstvo. Pa še nekaj, Slovenija kot majhna ekonomija, kot država, ki ima samo dva milijona populacije, katere, žal, dohodki, po zadnjih podatkih dohodnine – več kot 75 % celotnega prebivalstva ima dohodke, vsaj po uradnih podatkih, do povprečne plače. In glede na to, kako zdravstvena tehnologija napreduje, si, žal, na način, da bomo sami plačevali iz žepa ali pa, če hočete, preko zavarovalnic, ki kujejo tudi na račun naših premij dobičke, take zdravstvene oskrbe ne bomo mogli več nuditi in si jo privoščiti. Hvala.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Želim vas opozoriti, da se lahko k razpravi prijavite s pritiskom na tipko za vklop mikrofona. Če želi razpravljati tudi predstavnica Vlade, prosim, da se prav tako prijavi s pritiskom tipke za vklop mikrofona, v tem primeru dobi besedo kot zadnja. Prosim za prijave. Prijava poteka. Gospod Branko Zorman, imate pet minut, izvolite.
Prej je zmanjkalo časa oziroma je bila kolegica na vrsti za razpravo za mano. Še enkrat glede te preiskovalne komisije, ki jo vodite. Če vi ocenjujete, da ste nad preiskovalnimi organi te države, katerim vi tako ali tako niste dolžni ničesar pošiljati, ker oni tako in tako imajo očitno veliko časa in spremljajo te seje, ker nimajo drugega početi v življenju, vam vseeno priporočam, da bo verjetno bistveno bolj koristno in konstruktivno za rešitev tega področja in za odkritje tistih, ki so bili vpleteni v te posle, kot smo že ugotovili ne funkcionarji, ampak fizične osebe, zdravniki, dobavitelji in tako naprej, da te zapisnike vseeno pošiljate tem pristojnim, zato da se bodo ti procesi končno odvili in upam, seveda, da tudi zaključili. Glede vsebine nimam česa dodati, sem že vse povedal prej. Hvala.
Besedo ima gospa Jelka Godec.
Najprej gospodu Zormanu, še enkrat. Nismo nad preiskovalnimi organi, imamo pa iste pristojnosti, gospod Zorman, vi ste član komisije, lahko tvorno sodelujete, enkrat ste. Veste pa, da se zapisniki iz hiše lahko pošljejo takrat, ko je postopek končan, to pomeni, ko je na seji preiskovalne komisije sprejet zapisnik. Da pa je zapisnik sprejet, pa morajo povzetek magnetograma dobiti priče, ga potrditi in potem steče postopek. Če pa bi bile seje, ki jih sklicujem, sklepčne, bi bili ti zapisniki tudi že prej sprejeti. Seveda pa moram tukaj povedati, da to ne leti na vašo stranko in stranko SD, ampak mogoče tudi na koga drugega, tudi v Desusu tvorno sodelujejo. To je treba povedati. Torej, ko bodo zapisniki sprejeti, bodo tudi poslani organom, ker je tako dogovorjeno. In to spoštujemo vedno. Tako da ne vi mene učiti o tem, kako se vodi. Pridite kdaj zraven, pa boste tudi vi videli, kaj se tam dogaja. Kar pa se tiče, gospa ministrica, mladih zdravnikov, odhajajo v tujino zaradi takšnih bedastoč, ki jih danes poslušamo, zaradi takšnih zakonov, ki jih danes sprejemate, in tudi zaradi medsebojnih odnosov in zaradi tega, kar sem tudi že povedala. In točno s tem se pa moramo strinjati, medsebojnih odnosov, berite si danes, že 14 dni beremo izjave mladega zdravnika, ki je moral v tujino oziroma je odšel v tujino ravno zaradi teh medsebojnih odnosov. Pa ni edini, so tudi še druge izjave mladih zdravnikov, ki javno ne želijo nastopati, ker se bojijo te represije v Sloveniji in kazni za to, ker bodo javno spregovorili, da jim starejši zdravniki odžirajo delo in jim onemogočajo razvoj, ki ga potem v tujini dobijo. Ni edini. Še enkrat, preberite si Medicina danes, ali ne vem, tiste objave na spletu, kjer govorijo o mladih zdravnikih, tudi na drugih portalih, kjer mladi zdravniki, ki so v tujini, dajo intervjuje, kako tam potekajo zadeve. Kar se tega tiče, kdo govori o prodaji koncesij, gospa ministrica. Nisem govorila o tem. Jaz sem rekla, da se lahko po evropski direktivi koncesija prenese na drugega, če izpolnjuje določene pogoje, to pa so seveda, da ta novi koncesionar izpolnjuje vse pogoje po teh vaših pravilih. Kje je transparentnost podeljevanja koncesij preko javnih razpisov, če se objavi samo na spletni strani koncedenta. To je tako, kot če sem jaz delodajalec, pa hočem skriti razpis za novo delovno mesto, ga objavim samo na lastni spletni strani tik pred tem, ko bi želela zaposliti oziroma poteče rok. To delajo, saj to veste. In enako je s temi koncesijami. Kje je tu transparentnost, gospa ministrica? Javni razpis, se strinjam, strinjam se, da je zadeve treba urediti, ampak ti grdi koncesionarji pa jedo državni denar oziroma davkoplačevalski denar. Kako so ti koncesionarji grdi. Pa zdaj vas bom vprašala: Koliko koruptivnih dejanj se je zgodilo pri koncesionarjih? Koliko koruptivnihi zadev, koliko preplačevanja materiala pri koncesionarjih, ki dobijo davkoplačevalski denar? Do 30 % imajo manj plačane storitve kot javni zavodi. Ne zmigovati z glavo, 30 % manj imajo plačane programe. Lahko vam dobim zdaj v tem trenutku podatke, če želite, ki bodo uradni, ampak dobro, pustimo zdaj, oni dobijo denar, davkoplačevalski, tako kot javni zavodi. Trdo se pogajajo, ker se morajo pogajati za cene materiala, trdo se pogajajo. Ja, seveda nimajo javnega razpisa in se pogajajo, pa tudi v javnih zavodih bi se lahko s pogajanji znižale cene, gospa ministrica. Pa bom prišla na tisto, kar so žilne opornice. Ste znižali cene zdaj? Ste, ja. Zaradi trdih pogajanj nekaterih v delovni skupini, zaradi trdih pogajanj ste znižali cene iz 900 pod 200 evrov. V javnem zavodu se je kradel denar, gospa ministrica. Kje pri koncesionarjih je takšna razlika? Kje pri koncesionarjih je toliko denarja šlo za preplačevanje materiala? In vi zdaj črnitemislim, grdi koncesionarji, ker jemljejo davkoplačevalski denar. In se za ta denar, ki ga dobijo trdo pogajajo. Ne branim ne enih ne drugih, ker bi se v javnih zdravstvenih zavodih tudi nekateri želeli pogajati, pa jim to ni bilo omogočeno. Ampak največja korupcija se je zgodila v javnih zdravstvenih zavodih. In nehajte o tem, da rabijo koncesionarji davkoplačevalski denar pa zato, češ, slabo delajo [[izklop mikrofona]]
Ni replike, gospod Branko Zorman. Mag. Alenka Bratušek, izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala. Jaz sem vesela, da smo po treh letih ministrovanja končno danes prišli do tega, da se o določenih spremembah pogovarjamo v Državnem zboru. Zakon, ki se usklajuje dve leti. Ne vem, ministrica, ali je to trma, ali vztrajnost, ali pa mogoče nesposobnost. Vsak si to lahko razlaga po svoje. Jaz mislim, da zakon bi moral ugledati luč sveta bistveno prej, ker zdravstveni sistem bistveno prej potrebuje učinke. Dejstvo je, da boste zdravstveni sistem zapustili v bistveno slabšem stanju, kot ste ga dobili. To je dejstvo. Več ljudi čaka, bolnišnice imajo večje izgube. 300 tisoč bolnikov, če zaokrožim, čaka na storitev. 50 tisoč jih čaka nedopustno dolgo. Je to javno zdravstvo dostopno vsem? Jaz mislim, da se vsi tukaj strinjamo in vsi zagovarjamo sistem, ki bo dostopen vsem Slovenkam in Slovencem. Ampak, a to pomeni dostopnost? In s to spremembo, na žalost, ta dostopnost ne bo nič večja. Še en primer bom dala o dostopnosti. Če na storitev čakaš pa na žalost otroci čakajo tisoč 850 dni, 5 let na ortodonta. Kako sploh upate govoriti o dostopnosti zdravstvenega sistema? Pet let. Ko pride na vrsto ta ubogi otrok ni več otrok in verjetno ne rabi več te storitve, razen če je imel srečo, da so starši to lahko plačali. Tako da govoriti, da je zdravstvo pri nas zastonj, to že nekaj let ne drži več, na žalost. Vsaj zobozdravstvo je tako ali tako na plečih nas samih, tistih, ki to lahko in zmoremo. V treh letih pa niste uspeli zagristi v tisti najbolj pereč problem. To je, da jasno in glasno povemo, za toliko denarja v naši državi dobimo toliko zdravstvenih storitev. Toliko denarja, toliko muzike. Toliko denarja, več denarja – bo lahko pa res več in bolj dostopno zdravstvo. Se pravi, treba bo na nek način zagristi v košarico storitev. Res je, da ne ta vlada, tudi kakšna prej, ni imela moči, poguma, kakorkoli želite, ampak dejstvo je, da bi to morali narediti. Tudi mene zanima, kako bo s temi spremembami zdravstvo bolj dostopno vsem. To seveda nikakor, na žalost, nikakor ne drži. Ljudem, zdaj bom pa povedala, je vseeno, marsikdo celo raje gre h koncesionarju kot v javni zavod. Zakaj? Ne vem. Je tam boljša storitev? Mislim, da ne. Ljudem je bistveno, da pridejo na vrsto, ko so bolni, da pridejo do zdravnika. S temi spremembami na žalost v to smer ne greste. Je pa zanimiva še ena druga stvar, ker vas tu koncesionarji, predvsem SMC, toliko na nek način motijo – pri javnem šolstvu nimate nobenega problema. Še več! Povišali jim boste delež, popolnoma jih boste izenačili z javnimi zavodi. Javno zdravstvo, javno šolstvo – jaz se strinjam, to sta dve dobrini, ki morata za vedno ostati pod nadzorom države, samo očitno pod to vlado ne bo tako.
Hvala vsem razpravljavcem. S tem tudi zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek v okviru glasovanj. S tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 46. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA PRIPOROČILA V ZVEZI S PROBLEMATIKO SLOVENSKEGA ZDRAVSTVA. Predlog priporočila je v obravnavo zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom priporočila je skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Predlog priporočila je obravnaval Odbor za zdravstvo, ki Državnemu zboru predlaga sprejem sklepa, da predlog priporočila ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem podpredsedniku odbora, gospodu Branku Zormanu, za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Ministrica, še enkrat lep pozdrav! Malo bo še treba zdržati. Kolegice in kolegi! Zdaj bom prebral poročilo odbora, glede na to, da bom čez nekaj minut še enkrat za tem govorniškim pultom, ko vam bom predstavil stališče naše poslanske skupine, zdaj pa bom predstavil poročilo s seje odbora. Odbor za zdravstvo je na svoji 23. seji dne 10. 5. 2017 kot matično delovno telo obravnaval Predlog priporočila v zvezi s problematiko slovenskega zdravstva, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Predlog priporočila je objavljen na spletni strani Državnega zbora, v Poročevalcu z dne 29. 3. 2017. V roku, ki ga določa Poslovnik Državnega zbora, k predlogom priporočila ni bilo vloženih amandmajev. Uvodno dopolnilno obrazložitev k predlogu priporočila je v imenu predlagatelja podala Jelka Godec. Poudarila je, da se je v slovenskem zdravstvu nakopičilo veliko problemov, ki se ne rešujejo. Državni zbor zato priporoča Vladi Republike Slovenije in predsedniku Vlade Republike Slovenije, da takoj odstavita vse tiste odgovorne v zdravstvu, ki niso preprečili korupcijskih in kaznivih dejanj pri nabavah oziroma so jih s svojim vplivom celo omogočili, in tiste, ki niso pravočasno pripravili sprememb zakonov in aktov s področja zdravstva. Za podcenjevanje razmer na področju zdravstva je subjektivno in objektivno odgovorna ministrica za zdravje, zato naj odstopi, v nasprotnem primeru pa naj odstopi predsednik Vlade Republike Slovenije. Med področji je predlagateljica posebej izpostavila korupcijo v zdravstvu, skupna javna naročila, dolge čakalne dobe, nepravilnosti pri kadrovanju v posameznih javnih zdravstvenih zavodih in na Ministrstvu za zdravje ter izgube v javnih zdravstvenih zavodih. Predstavnica Ministrstva za zdravje, državna sekretarka, je ostro nasprotovala trditvam, da je stanje v slovenskem zdravstvu tako katastrofalno, kot ga skuša predstaviti predlagateljica priporočila. V nadaljevanju je predstavila mnenje Vlade Republike Slovenije in podala pojasnila ter obrazložitve v zvezi z navedenimi vsebinami po posameznih področjih. Posebej je poudarila, da so vse navedbe predlagateljev predloga priporočila zavajajoče, saj predlagatelji gradiva namenoma ustvarjajo vtis, da so na področju zdravstva izredne razmere. Ministrstvo za zdravje ne podcenjuje pomembnosti razmer na področju financiranja, čakalnih dob in poslovanja javnih zdravstvenih zavodov, kar se odraža v podanih spremembah zakonodaje in v konkretnih ukrepih, ki dolgoročno zagotavljajo pogoje za transparentno, učinkovito in kakovostno delovanje zdravstvenega sistema. Vlada Republike Slovenije zavrača vse navedbe, da gre za neustrezna ravnanja ministrice za zdravje ali predsednika Vlade Republike Slovenije, saj so zakonitosti in ukrepi, ki se izvajajo, izvedeni strokovno in zakonito. Odbor se je seznanil s pisnim mnenjem Zakonodajno-pravne službe. Poudarila je, da je priporočilo na prvem mestu predlaga ugotavljanje odgovornosti ministrice za zdravje glede ravnanj in razmer v zdravstvu, ki so podrobneje navedene v obrazložitvi priporočila. O odgovornosti ministrice za zdravje Državni zbor nedvomno lahko razpravlja in o njej tudi odloča, vendar je temu namenjen ustavnopravni institut interpelacije, ki je eden od temeljnih institutov razmerij delitve oblasti med zakonodajno in izvršno in ga ureja 118. člen Ustave ter 250. do 253. člen Poslovnika. Ta institut omogoča najmanj 10 poslancem, da vložijo interpelacijo glede dela posameznega ministra; na drugi strani pa omogoča ministru, da pripravi odgovor na interpelacijo, in mu za to zagotavlja ustrezen čas. Ker priporočilo obravnava vprašanja, ki so po vsebini in glede na namen lahko le predmet interpelacije, ni skladno z Ustavo in Poslovnikom, prav tako pa ni vloženo v obliki, na način in po postopku, ki ga določa Poslovnik, zato je v nasprotju tudi z načelom delitve oblasti. Koalicijski poslanci so v nadaljevanju v skladu z mnenjem Zakonodajno-pravne službe podali predlog, da se glasuje o sklepu, da priporočilo ni primerno za nadaljnjo obravnavo. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 128. člena Poslovnika Državnega zbora glasoval in sprejel naslednji sklep: Predlog priporočila v zvezi s problematiko slovenskega zdravstva ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Besedo dajem predstavnici predlagateljev gospe Jelki Godec za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Izvolite, gospa Godec.
Najlepša hvala. Mislim, da že pri prejšnji točki je bilo veliko povedano, pa vseeno. Ko se je začelo govoriti o ministrici in o korupciji v zdravstvu, o izgubah v zdravstvu, o poslabšanem stanju v zdravstvu pod njenim ministrovanjem, je ministrica odšla iz dvorane, zdaj so jo nadomestili drugi; očitno zdravstveno stanje tudi na ministrstvu ni najboljše, ali pa vsaj kondicija ne. Mi smo v Državni zbor v proceduro vložili Predlog priporočila v zvezi s problematiko slovenskega zdravstva, kjer je zapisano, da priporočamo Vladi Republike Slovenije in predsedniku Vlade Republike Slovenije, da takoj odstavita vse tiste odgovorne v zdravstvu, ki niso preprečili koruptivnih in kaznivih dejanj pri nabavah oziroma so jih s svojim vplivom celo omogočili; in tiste, ki niso pravočasno pripravili sprememb aktov in zakonov s področja zdravstva. Zagotovo je za podcenjevanje razmer in neustrezna ravnanja objektivno in subjektivno odgovorna ministrica za zdravje Milojka Kolar Celarc. V nasprotnem primeru priporočamo, da odstopi predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar. To priporočilo smo obrazložili v več točkah. Prva točka je korupcija v zdravstvu, saj se nanaša tudi priporočilo v tej smeri, da se naj vse tiste, ki so odgovorni v zdravstvu in ki niso preprečili koruptivnih dejanj, tudi odstavi. V prejšnji točki je bilo rečeno, da v Slovenski demokratski stranki nenehno navajamo, da prihaja do korupcije v zdravstvu, da so ta koruptivna dejanja; da pa nikoli ne povemo jasno in glasno, kje in kdo je ta koruptivna dejanja izvršil oziroma bil udeležen. Mislim, da je zgovorna preiskovalna komisija na področju žilnih opornic, ki je konkretno že do sedaj pokazala na določene osebe, ki so sodelovale pri koruptivnih dejanjih, in tudi na inštitucije, ki teh zadev niso preprečile oziroma niso reagirale ne v preteklosti ne sedaj, ko so zadeve že jasne. Da pa je zadeva še bolj tragična, pa tudi ministrica za zdravje na tem področju nekako ignorira to preiskovalno komisijo, njene ugotovitve oziroma pričanja zdravnikov, nabavnikov in vseh ostalih. Do sedaj še z ničemer, z nobeno zadevo, z nobenim ukrepom ni posegla oziroma izkoristila tudi vseh možnosti, ki jih ima, da bi takšna koruptivna dejanja oziroma vse te zadeve dala vsaj preiskati oziroma spodbudila inštitucije pregona, da začnejo na tem področju bolj intenzivno delati. Ministrica se nenehno izgovarja na področje skupnih javnih naročil, ki naj bi uredilo te zadeve oziroma da naj ne bi več prihajalo do korupcije v zdravstvu. Ta javna naročila se izvajajo od leta 2015, kolikor so moje informacije, so zadeve še vedno v teku, še vedno niso končane. Govorimo o teh naročilih, o katerih govori ministrica, torej o skupnih javnih naročilih – plenice, igle, rokavice in takšne stvari, ki sicer prispevajo k zniževanju stroškov, vendar pa se drugih zadev bolj težko loti. Reakcija ob tem, ko je zdravnik prijavil tudi preskakovanje čakalnih vrst, ko je prijavil torej koruptivno dejanje, je ministrica vehementno dejala, da ona pač za to ni pristojna oziroma da ne ve, kaj naj naredi; in da sistem omogoča takšna dejanja. Da bi pa ta sistem spremenila oziroma da bi pripomogla k spremembi sistema, da do tega ne bi prihajalo, pa se ministrica prav tako ne čuti poklicane. Ministrstvo je sicer podprlo projekt skupne baze cen, ki ga vodi sedaj Združenje zdravstvenih zavodov Slovenije, tudi s tem naj bi se nekako zmanjšala koruptivna dejanja oziroma da bi se vedelo, po kakšnih cenah se nabavlja v različnih bolnišnicah po Sloveniji. Vendar pa menim in v Slovenski demokratski stranki menimo, da to ni dovolj. Treba je pogledati tudi cene v tujini, primerjati z evropskim trgom in ne gledati zgolj znotraj same države Slovenije. Prav tako pa je ta spisek, ta projekt skupnih cen, če ga je imel možnost kdo pogledati, še zelo neurejen. Upam, da se bo v sčasoma le razčistil, prečistil, trenutno pa kljub temu, da že nekaj časa imamo to zadevo, ni urejeno. Naslednja zadeva je tudi kadrovanje v javnih zdravstvenih zavodih, ki ga izvaja Ministrstvo za zdravje. Če javnost spremlja to kadrovanje, lahko spremlja čisto konkretno v primeru Splošne bolnišnice Brežice, UKC Ljubljana, UKC Maribor, kjer so zadeve še vedno neurejene. Čeprav je ministrica zagotavljala, da so vsi kadri, ki jih ministrstvo poda v imenovanje na vlado, strokovni, z vsemi kompetencami, delovnimi izkušnjami in drugimi strokovnimi podlagami, se je pokazalo recimo po letu dni v Splošni bolnišnici Brežice, da je direktorica odstopila, ker očitno ni sposobna reševati zadev na področju zdravstva oziroma voditi bolnišnice; da je v UKC Ljubljana, ki je javni zdravstveni zavod, ministrica dala soglasje oziroma na vlado podala predlog za soglasje za gospod Kopača, ki danes opravlja direktorsko mesto v UKC Ljubljana, nima pa vseh delovnih izkušenj, takšnih, ki bi se pričakovale za generalnega direktorja univerzitetnega kliničnega centra. Tudi v Mariboru lahko rečemo, da je univerzitetni klinični center brez direktorja s polnimi pooblastili; pa se ministrica še vedno se ni odločila, kako rešiti te zadeve tam. Menjava članov sveta zavoda, to smo že večkrat omenili, 80 od 134 v devetih mesecih, z namenom, da bodo zadeve lepše tekle v zdravstvenih zavodih. Vidimo pa, da menjave niso pripomogle k boljšemu delu javnih zdravstvenih zavodov. Področje zakonodaje; danes smo govorili o Zakonu o zdravstveni dejavnosti, ki je po mnenju Slovenske demokratske stranke neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Hkrati pa menim, da bi moral biti ta zakon v Državnem zboru hkrati z Zakonom o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, kajti to je tisti paket zakonov, ki bodo povedali, kam bo šlo naše zdravstvo v prihodnje. Ne pa da danes obravnavamo zakon o zdravstveni dejavnosti, ki naj bi reševal področje koncesij, jih postavil bolj transparentno, čeprav smo v prejšnjih razpravah ugotavljali, da ne. In da še vedno ne vemo, koliko bodo oziroma bomo državljani plačevali po novem predlogu zakona o zdravstvenem varstvu in zavarovanju, kakšna bo naša prispevna stopnja, koliko bomo plačevali več oziroma manj. Hkrati pa prav tako ne vemo, zakaj bomo plačevali, torej še vedno za isti nič ali za boljšo oskrbo. Ministrica trdi, da bo naše zdravstvo v prihode kvalitetnejše, brez čakalnih vrst in tako naprej; ti zakoni pa tega nekako ne nakazujejo. Ker je bila zakonodaja tista prioriteta, na katero se je naslanjala koalicija na začetku oziroma v svoji koalicijski pogodbi, da bo najprej uredila zdravstveni sistem oziroma da je to njena prioriteta; pa se tik pred koncem mandata pogovarjamo o rešitvah za slovensko zdravstvo in bodo ti zakoni, če bodo v Državnem zboru sprejeti, sprejeti z veljavnostjo v času, ko bo s svojim delom že začela naslednja vlada. Naslednja zadeva, ki je najbolj pereča oziroma jo bolniki najbolj občutijo, so čakalne dobe. Po pregledu – vsak mesec pregledujemo čakalne dobe v slovenskem zdravstvu – se le-te nenehno povečujejo, čeprav je ministrstvo že kar nekaj lepih milijonov vložilo v projekte za skrajševanje čakalnih dob. Pa se je ugotovilo po analizi za leto 2016, da nekatere bolnišnice niso izpolnile programa, ki so si ga zadale oziroma za katerega so bile izbrane. Za leto 2017 sicer še nimamo tega, kdo se je prijavil za dodatne programe skrajševanja čakalnih dob in kdo je te programe dobil; jasno pa je, da se čakalne dobe podaljšujejo po statistiki Nacionalnega inštituta za javno zdravje in da je vsak mesec za 2 % več kot v obdobju preteklega meseca, govorim tudi tu o čakajočih nad dopustno mejo. Po nekaterih podatkih naj bi v naslednjem mesecu čakalo že več kot 500 tisoč ljudi, torej pol milijona ljudi. In kot je rekel kolega, da nas je samo dva milijona, in če nas pol milijona čaka v vrsti, potem jaz ne vem, kje je tu kvalitetno slovensko zdravstvo. In me prav zanima, o čem je ministrica govorila na zasedanju v Ženevi, o kakšnih dobrih praksah je govorila; ali o dolgih čakalnih dobah, o korupciji v zdravstvu, o vodenju zdravstvenih zavodov. Moram reči, da je lepo, da je bila ministrica v Ženevi, vendar me prav zanima, katere zadeve je predstavila. Upam pa, da je prinesla kakšne dobre prakse iz tujine in jih bo lahko v naslednjih mesecih v novi zakonodaji tudi uresničila. Čakalne dobe naj bi se skrajšale z eNaročanjem, o tem bom več v razpravi. Imam lasten primer, kako poteka eNaročanje. Moram reči, da skorajda ne gremo več v dobo informacijske tehnologije, da bi šli v napredek; ampak gremo v dobo Kremenčkovih, torej v dobo, ko so bili računalniki 486. Ker to, da preko telefona prosiš za e-napotnico in ti jo naredijo, ampak ti se moraš potem usesti v avto in iti k zdravniku. Pa greš po e-napotnico?! Ne vem, kje je tu e-napotnica, zdaj namesto zelenih listov dobimo pač bele, kjer piše potrdilo o eNapotnici. In s to e-napotnico potem pokličeš zdravnika in se naročiš. Moram reči, da je samo več birokracije. Me pa zanima, kdo je to aplikacijo za eNaročanje vzpostavil na ministrstvu in koliko denarja je šlo za to, da zdaj pač tiskamo bele namesto zelenih papirjev. Tu bi prosila, če mi lahko ministrstvo že na začetku odgovori, koliko denarja je šlo za eNaročanje in kdo izvaja to eNaročanje, ki po mojem ni nobeno e-naročanje. Moram reči, da ljudje mislijo, da če se e-naročijo, da so naročeni, v bistvu pa ni res. Kar se tiče zadolževanja javnih zdravstvenih zavodov. Javni zdravstveni zavodi se pod tem ministrstvom lahko zadolžujejo v nebo, kot bi se temu reklo. Ko smo opozarjali na začetku leta pa že prejšnje leto, da bo UKC Ljubljana kot naš največji javni zavod imel večmilijonsko izgubo, trikrat več milijonsko izgubo, kot jo je imel v letu 2015. Konec leta 2015 je bila šestmilijonska izguba. In ko smo opozarjali, da bo 19-milijonska izguba, je ministrica pa tudi največja koalicijska stranka trdila, da pretiravamo, da strašimo ljudi. No, na koncu smo prišli na 25 milijonov evrov izgube v UKC Ljubljana. Svetu zavoda ni bilo danih nobenih ukrepov, vsaj do nedavnega, da naj se to ustavi, da se takšno zadolževanje ne sme dogajati v javnih zavodih. Rečeno je bilo, da javni zavodi niso zato, da ustvarjajo dobiček. Se strinjam, niso zato; ampak ali so zato, da ustvarjajo milijonske izgube in da gre v to milijonsko izgubo davkoplačevalski denar. In potem gre ministrica v bolnišnico in obljubi 700 tisoč, obljubi milijon in tako naprej. Od kod ta denar, za kakšne namene je ta denar – ali gre to za plače, ali gre za storitve, ali gre za material, ki se ga tako ali tako preplačuje, kar je bilo že tudi dokazano. Tudi s skupnimi javnimi naročili ste na nekem področju dokazali, da je bil material preplačan. Zadolževanje, ki se dovoljuje v času tega ministrovanja, je v nebo vpijoče. Seveda so še druge zadeve, na katere bi želeli opozoriti, pa bodo tudi moji kolegi in sama v razpravi nanje opozorili. Da pa je priporočilo protiustavno, je pa smešen izgovor koalicije, ki je do danes v tem državnem zboru sprejela že več zakonov, ki so bili s strani ZPS spoznani oziroma predstavljeni kot ustavno sporni, da ne govorim o odvzemu mandata enemu izmed poslancev in o drugih zadevah ter da se požvižgajo na to, kaj je ustava. Čeprav je predsednik Vlade ustavni pravnik, pa nam očitajo, da je priporočilo protiustavno. Mi priporočamo Vladi Republike Slovenije, da odstavi vse tiste, ki niso preprečili koruptivnih dejanj in kaznivih dejanj pri nabavah ter v zdravstvu in da je zato subjektivno in objektivno odgovorna tudi ministrica. Ministrica je subjektivno in objektivno odgovorna za stanje v zdravstvu in zato predlagamo Vladi, da jo pozove k odstopu. To lahko naredimo tudi z interpelacijo, za začetek pa smo to naredili s priporočilom. Hvala.
Za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavnici Vlade, in sicer državni sekretarki na Ministrstvu za zdravje dr. Ani Medved. Izvolite.
Hvala. Dober dan vsem! Ministrstvo za zdravje izvaja ukrepe in aktivnosti, ki bodo dolgoročno zagotovili pogoje za transparentno, učinkovito in kakovostno delovanje zdravstvenega sistema. V zvezi s problematiko slovenskega zdravstva glede korupcije v zdravstvu, kadrovanja v javnih zdravstvenih zavodih, sprejema zakonodaje, čakalnih dob ter tudi zadolževanja oziroma slabega poslovanja javnih zdravstvenih zavodov podajamo naslednja pojasnila. Problematika nabav zdravil in medicinskih pripomočkov v bolnišnicah ter s tem povezanih korupcijskih tveganj oziroma obstoja korupcije je v Sloveniji prisotna že daljše obdobje, zato je Ministrstvo za zdravje v času mandata te vlade k reševanju navedene problematike pristopilo na podlagi jasno oblikovanega in sporočenega stališča ter cilja ničelne tolerance do korupcije. Ministrstvo za zdravje izvaja več aktivnosti na tem področju. Tako je s ciljem preprečevanja preplačil Ministrstvo za zdravje posredovalo vsem javnim zdravstvenem zavodom priporočila v zvezi z izvajanjem postopkov javnega naročanja; z Ministrstvom za javno upravo sodeluje v postopkih skupnih javnih naročil, prav tako je podprlo Združenje zdravstvenih zavodov Slovenije, da vzpostavi skupno bazo zdravil, tako imenovani Intravizor. Bolnišnice naj uporabijo navedeno bazo kot eno od podlag za preverjanje trga v postopkih javnih naročil. Podatki o cenah materialov so v prvi vrsti v pomoč direktorjem zdravstvenih zavodov in drugim odgovornim osebam za nabavo pri odgovornemu in racionalnemu odločanju v zvezi z nabavami materiala, oblikovanju ocenjene vrednosti posameznega javnega naročila; istočasno pa so tudi dobro pogajalsko izhodišče naročniku pri izvajanju novih postopkov javnega naročanja. V aplikaciji so trenutno zajeti podatki vseh bolnišnic in treh zdravstvenih domov, postopoma pa se bodo dodajali podatki tudi preostalih zdravstvenih domov. V zvezi s kadrovanjem v javnih zdravstvenih zavodih ponovno poudarjamo, da imenovanje predstavnikov ustanovitelja poteka v skladu s protokolom o izbiri kandidatov za predstavnike ustanovitelja v svetih javnih zdravstvenih zavodov, kjer je ustanovitelj Republika Slovenija. Tukaj so bili leta 2015 prvič opredeljeni jasni kriteriji za imenovanje predstavnikov ustanovitelja na podlagi javnih pozivov. Ministrstvo za zdravje je za bolj strokovno in učinkovito delo predstavnikov pripravilo tudi gradivo za delovanje predstavnikov ustanovitelja v svetih javnih zdravstvenih zavodov, katerih ustanovitelj je Republika Slovenja. To gradivo vsebuje najpomembnejše usmeritve in je tudi javno dostopno na spletnih straneh Ministrstva za zdravje. Prav tako Ministrstvo za zdravje vsaj dvakrat letno organizira posvete s predstavniki, ker vlada ne izvaja neposrednega upravljanja s predstavniki. Ker vlada ne izvaja neposrednega upravljanja v javnih zdravstvenih zavodih, ampak je to funkcijo prenesla na svoje predstavnike v svetu zavoda, so sveti zavodov pri imenovanju direktorjev povsem samostojni, soglasje nanje pa da vlada. Glede sprejetja zakonodaje pojasnjujemo, da je bila novela zakona o zdravstveni dejavnosti na vladi sprejeta 21. aprila 2017, ta mesec pa bo v Državnem zboru potekala splošna razprava, sedaj. Ocenjujemo, da bo novela zakona sprejeta predvidoma pred parlamentarnimi počitnicami. V zvezi s sprejetjem novega zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju pa poteka pregled pripomb, sestanki z različnimi deležniki in oblikovanje dopolnjenega besedila predloga zakona. Kar se tiče čakalnih dob, je Ministrstvo za zdravje aktivno pristopilo k njihovemu reševanju. V letu 2016 so bila v okviru splošnega dogovora že zagotovljena dodatna sredstva za skrajševanje čakalnih dob, podobno oziroma v večjem obsegu pa je mišljeno tudi letos. Ta namenska sredstva za izvajanje enoletnega projekta so v skupni vrednosti 36 milijonov evrov, in sicer 18 milijonov evrov v letu 2017 in 18 milijonov evrov v letu 2018. V okviru partnerskih dogovarjanj pa bodo zagotovljena še dodatna sredstva v višini 20 milijonov evrov za izvajanje enkratnih dodatnih programov tako imenovanega EDP s ciljem zmanjšanja števila čakajočih nad dopustno čakalno dobo. Dodatna sredstva za skrajšanje čakalnih dob bodo zagotovljena tudi s postopnim prenosom financiranja nezdravstvenih storitev, to so terciar 1, pripravništvo in specializacije, iz ZZZS na državni proračun s pričetkom v letu 2017, ko bo prenos znašal 20 milijonov evrov. Za izboljšanje pogojev poslovanja javnih zdravstvenih zavodov je vlada v letih 2015 in 2016 povišala cene zdravstvenih storitev, saj so bile le-te v preteklosti večkrat začasno linearno znižane. Te cene so se v letu 2015 v obdobju od julija do decembra povišale za 2 % ter v letu 2016 med junijem in decembrom za 3,6 %. Toliko zaenkrat, hvala.
Hvala lepa državni sekretarki. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu gospod Jernej Vrtovec.
Hvala, predsedujoči. Lep dober dan! Priporočilo Slovenske demokratske stranke izpostavlja dve ključni težavi slovenskega zdravstvenega sistema in v Novi Sloveniji se seveda s tem strinjamo. Prvič, razraščanje sistemske korupcije, to velja omeniti. In drugič, slabo poslovanje javnih zdravstvenih zavodov. Na odboru je bil Predlog priporočila v zvezi s problematiko slovenskega zdravstva izglasovan kot neprimeren za nadaljnjo obravnavo iz popolnoma neargumentiranih elementov. Za izboljšanje zdravstvenega sistema, če za uvod povem, smo v Novi Sloveniji pripravili izhodišča za zdravstveno reformo, ki je dejansko po meri ljudi, državljank in državljanov Slovenije, kajti trdno smo prepričani, da tudi slovenski državljan mora končno dobiti človeka vreden zdravstveni sistem, da bo sam odločal o tem, kako bo potekalo njegovo zdravljenje. V središču je predvsem človek, posameznik in njegovo preventivno ter kurativno zdravje. Velja pa pri teh priporočilih izpostaviti še eno stvar, in sicer premalo zakonodajnih pobud, zakonodajnih ukrepov, ki bi izboljšali naš zdravstveni sistem. Pomanjkljivost današnjega sistema je zagotovo tudi zagotovitev enakovrednih storitev posameznikom in primerljivost med enakimi storitvami posameznih izvajalcev, saj standardi in normativi niso vzpostavljeni do popolnosti. In za zagotavljanje kakovosti storitev in konkurenčnosti je čim prej treba vpeljati standarde in tudi normative. Konkurenca med izvajalci in tudi med zavarovalnicami bi zagotovo ustvarjala zadosten pritisk na, posledično tudi, krajšanje čakalnih dob. Plačila po izvedenih storitvah bi omogočila večjo učinkovitost in tudi pretočnost. Z vpeljavo konkurenčnosti v zdravstveni sistem je tako mogoče doseči znižanje stroškov nabave materiala, storitev in s tem zagotoviti tudi bolj kvalitetno oskrbo vseh udeležencev v procesu. Ministrica je obljubila skrajšanje čakalnih dob, ampak le-te so še vedno absolutno predolge in lahko pripeljejo tudi do zelo tragičnih zgodb, ki jih z racionalizacijo in skrajšanjem čakalnih dob ne bi bilo. Očitno je tudi, da korupcija v zdravstvu povzroča velike, številne, vse višje stroške, negospodarno in neekonomično poslovanje, podaljševanje čakalnih dob ter ogroža kakovost zdravstvenih storitev. Tudi v koalicijski pogodbi med drugim piše, da bo zdravstvo ena izmed prioritet te vlade. Ampak, gospe in gospodje, po več kot dveh letih vladanja te vlade to področje še vedno zakonsko ni ustrezno urejeno, saj je naš zdravstveni sistem dejansko na robu kolapsa oziroma je v velikem kaosu, čeprav imamo na eni strani res izjemno požrtvovalno zdravstveno osebje, dobre zdravnike, medicinsko osebje, požrtvovalne ljudi; na drugi strani pa je problematičen naš sistem, sistem kot takšen. In ko ministrstvo pripravlja določeno prenovo tega sistema, smo začeli na koncu, tam, kjer ne bi smeli začeti. Nova zakonodaja, zlasti zakonodaja s področja zdravstvenega varstva in zdravstvenega zavarovanja, ima tri posledice. Prva negativna posledica je zagotovo, da gre za nov davek. O tem ste tudi že v medijih govorili. Nov davek, v bistvu samo prekladanje iz enega žepa v drugi žep; zdravstvo pa bo kljub tem spremembam še vedno v kaosu. Tudi progresivna lestvica ne odgovarja na to pravičnost, ki bi bila v tem elementu zelo pomembna. Tisti, ki vplačujemo v zdravstveni sistem, zavarovanci potem upravičeno pričakujemo tudi kakovostne storitve. Ali ste vi pripravljeni iti v trgovino, kupiti jogurt, dobite pa pokvarjen jogurt? Ne. Želimo dobre storitve, če nekaj plačujemo. In tretji pomemben element je, da se s prenovo zakonodaje vsaj v tem elementu krepi monopol, namesto da bi se odprli konkurenčnosti. Po zgledu drugih evropskih držav bi imeli ljudje na razpolago, kje in kako bodo sklenili svoje zavarovanje, kam bodo namenili svoj denar; in tako odločali o poteku svojega zdravljenja. Konkurenčnost med zavarovalnicami in med izvajalci bi bila nujna, da bi prišli do človeka vrednega zdravstvenega sistema. Ljudem je popolnoma vseeno, kako plačujejo tej državi davke. Popolnoma jim je vseeno, ali plačujejo davke – to bo v primeru nove zakonodaje – iz levega ali pa iz desnega žepa. Bistveno je le, da bodo dobili storitev, ki jo potrebujejo, da jim bo ta storitev na voljo. In tega danes v našem zdravstvenem sistemu ni in tudi tega problema ta reforma, ki je ta teden prišla v javnost, ne rešuje. Kot kaže, se s tem niti celotna vladajoča koalicija ne strinja. Ampak odgovoril bi še na en populizem, kako je vladajoča stranka šla v to reformo, in sicer z obljubo, da bo 70 % ljudi plačevalo manj, imeli pa bomo enake stvari na voljo. Ja, to je res socialni populizem. Da gre nekdo s takšno govorico, s takšnimi res populističnimi obljubami v resno reševanje težav, ni nič drugega kot višek socialnega populizma. Dejansko vlečemo ljudi za nos. Ne morete vi ljudem reči – manj boste plačevali, več pa boste dobili. Ne gre. Jaz vam povem, da so ljudje pripravljeni plačati tudi kakšen evro več v zdravstveno blagajno, če bi potem tudi dobili kakovostne storitve, storitve takoj. Zagotovo so ljudje to pripravljeni. Ampak ne bomo pa plačevali več, da potem čakamo tudi po več let v čakalnih vrstah. S tega vidika je pomembna še ena stvar, da bo pri nas, v tej državi, pa ne samo na zdravstvenem področju, treba zagotoviti eno stvar – da rečemo ne demagogiji in populizmu. S takimi populističnimi ukrepi, kot je to, da rečemo, da bo 70 % ljudi plačevalo manj, vlečemo za nos sami sebe. Daleč smo pa od dejanskih rešitev. Če že gre slovenskemu gospodarstvu tako dobro, kot to trdi vlada, potem jaz ne vidim nobenega razloga, če primanjkuje denarja v naši zdravstveni blagajni, da enostavno dvignemo prispevno stopnjo. In to bi lahko pričakovali od tistih, ki se hvalijo, kako gre dobro tej državi, seveda na račun izvoznikov, pridnih podjetnikov in gospodarstva. Resnično potrebujemo v Sloveniji reformne ukrepe, ki ne bodo temeljili zgolj in samo na obljubah, ampak dejansko posegli v sistem. Že prej smo razpravljali, da ne potrebujemo populizma in bombončkov, ampak konkretno zakonodajo, ki bo drastično spremenila tok dogodkov v našem zdravstvenem sistemu. Le na ta način bomo dobili človeka vreden zdravstveni sistem, ponavljam, da ne bo treba več zbirati zamaškov za zdravljenje naših otrok v tujini; ampak da bo za vsakogar poskrbljeno hitro in učinkovito.
Besedo ima mag. Alenka Bratušek, ki bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite, gospa Bratušek.
Hvala in lep pozdrav. Spoštovani kolegice in kolegi! Lahko so priporočila, ki so jih spisali kolegi, res neprimerna za nadaljnjo obravnavo, da bi bilo bolje, če spišejo interpelacijo; ampak dejstvo je, da je situacija v našem zdravstvenem še manj primerna. Mislim, da je bilo vsaj desetkrat, če ne večkrat, o tem problemu v zdravstvu že govorjeno na odboru in tudi tukaj, v Državnem zboru. In danes je očitno dan namenjen zdravstvu, že 6 ur govorimo o problemih in rešitvah, ki rešitve niso. In od našega govorjenja se seveda ne bo nič spremenilo. Mi lahko govorimo še naslednjih 6 ur ali pa še 6 dni, pa se stvari ne bodo obrnile, dokler se ljudje na ministrstvu in v vladajoči koaliciji ne zavedo, da je situacija alarmantna. In dejstvo je, ponavljam, kar sem povedala že prej, da bosta ta ministrica in Stranka modernega centra zdravstveni sistem zapustili v bistveno slabši kondiciji, v bistveno slabšem stanju, kot ste ga prevzeli. To kažejo številke: več čakajočih, nekaj 10 % več ljudi čaka na zdravstveno storitev, 50 tisoč ljudi čaka nedopustno dolgo; mi pa poslušamo, da bo zdravstvo transparentno in učinkovito na dolgi rok, kot je prej rekla državna sekretarka. Ta rok bo res zelo dolg. O korupciji v zdravstvu je bilo povedano veliko, celo dokazano; pa se zgodi nič. Javni zavodi beležijo iz meseca v mesec večje izgube, pa se zgodi nič. Imamo celo javni zavod, bolnišnico, ki ne plača prispevkov svojim zaposlenim, pa se zgodi nič. Veste, kaj naredijo, če samostojni podjetnik zamudi? V enem tednu dobi opomin in grožnjo z izvršbo. Javni zavod preprosto ne plača prispevkov, pa se ne zgodi nič. Prepričana sem, iskreno sem prepričana, da vsi v tej dvorani želimo, da je slovensko zdravstvo dobro in predvsem dostopno vsem Slovenkam in Slovencem. Da je brezplačno, že danes težko rečemo. Zobozdravstvo, vsaj ta del, že danes ljudje, tisti, ki lahko, plačujemo. Je javno zdravstvo dostopno, če mora nekdo tisoč 850 dni čakati na storitev? To je primer za ortodonte. In tudi dalj časa čakajo. Tisoč 850 dni je pet let. Je to dostopno, javno zdravstvo? Ni. In stvar, v katero bi bilo res treba zagristi, je košarica storitev ali dobrin. In jasno moramo državljankam in državljanom povedati, koliko dobimo za denar, ki ga danes vplačujemo v naše zdravstvo. In se strinjam s svojim predhodnikom, ki je rekel, da je marsikdo pripravljen plačati kakšen evro več, da ve, da bo storitev dobil takrat, ko jo potrebuje. Veliko kritik dajemo na zdravstveni sistem. Sama vedno znova poudarjam, da niso zaposleni krivi za to. Jaz sem stoodstotno prepričana, da imamo zdravstvene storitve v Sloveniji na evropskem, da ne rečem na svetovnem nivoju. Problem je samo ta, da je treba priti na vrsto. Škoda, da ni z nami več ministrice, tako kot zanjo, je tudi za nas naporen ta dan in ta teden, ampak mislim, da bi bilo prav, da bi nas poslušala. Želim si, da kljub temu, da se mandat te vlade počasi izteka, vseeno zagrize v najbolj pereče probleme in jih začne reševati. Z Zakonom o zdravstveni dejavnosti, ki je pred nami, največjih problemov v slovenskem zdravstvu ne bomo rešili.
Gospod Branko Zorman bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki ministrstva, lepo pozdravljeni, kolegice in kolegi! Danes zadnjič izza te govornice bom predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Obravnavamo Predlog priporočila v zvezi s problematiko slovenskega zdravstva, ki po svoji vsebini presega svoj namen. Skladno s 111. členom Poslovnika je priporočilo akt, s katerim Državni zbor predlaga ukrepe za delo državnih organov, organizacij in posameznikov, ki opravljajo javne službe ali izvršujejo javna pooblastila. Predlagatelj v predlogu vladi priporoča neposredne odstavitve odgovornih za koruptivna in kazniva dejanja, pri čemer pa ne konkretizira niti odgovornih niti konkretnih vzvodov, s katerimi naj vlada to opravi. Je pa predlagatelj zelo jasen glede subjektivne odgovornosti, ki jo pripisuje ministrici za zdravje; in to seveda odgovornosti za vrsto težav, ki so se v slovenskem zdravstvu nabirale desetletja in jih danes postopno in počasi, a vztrajno rešujemo. Jasno je, da je besedilo priporočila po svoji vsebini enako interpelaciji, ki pa mora biti skladno s poslovniškimi določili tudi izvedena po postopku instituta interpelacije; ne pa na način, da se takšne zahteve vpeljujejo v postopek obravnave priporočila. Podobno je v svojem mnenju opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba, ki ugotavlja, da priporočilo obravnava vprašanja, ki so po vsebini in glede na namen ugotavljanja odgovornosti ministrice za zdravje, izhajajoč iz načela delitve oblasti, torej 3. člena Ustave, lahko le predmet interpelacije. Ker je priporočilo po vsebini interpelacija zoper delo ministrice za zdravje, hkrati pa ni ustrezno vloženo, je priporočilo v nasprotju z načelom delitve oblasti in s tem v nasprotju z Ustavo ter Poslovnikom tega Državnega zbora. Iz navedenih razlogov je bil že na obravnavi predloga priporočila na Odboru za zdravstvo sprejet sklep, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Ni mogoče spregledati dejstva, da se kontinuirani poskusi prikazovanja slabosti zdravstvenega sistema s strani predlagatelja pojavljajo vedno takrat, ko smo na pragu pomembnejših zakonskih sprememb na področju zdravstva. Ko govorimo o odgovornosti vlade, je treba pojasniti, da je vlada zavezana k vzpostavitvi sistemskih ukrepov, kar tudi intenzivno počne. Še toliko bolj aktivno zaradi deficita ukrepov preteklih vlad na tem področju. Učinkih teh ukrepov pridejo in se pokažejo s časom. Kot osrednja institucija boja proti korupciji pa deluje Komisija za preprečevanje korupcije. V posameznih primerih prekrškovni organi, sodstvo, ki kot avtonomni organi prevzemajo institut nadzora nad posameznimi primeri, nad katerimi vlada in politika na splošno nimata neposrednega vpliva. Zato gre za krilatice predlagatelja, na katerih jadra že cel mandat in z njimi poskuša rušiti že tako zapletene postopke usklajevanja predlogov sprememb, ki se obetajo v kratkem s strokovno javnostjo. Ta predlog priporočila s strani predlagatelja kaže na nepoznavanje osnovnih pristojnosti državnih institucij in njihovih nalog. Zato ga poslanci Poslanske skupine Stranke modernega centra tudi v tem branju ne bomo podprli. Bi pa poudaril, da vsi od sprememb na področju zdravstva – zlasti Zakon o zdravstveni dejavnosti, ki ga tudi obravnavamo na tej državnozborski seji, Zakon o pacientovih pravicah, Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju – veliko pričakujemo. Želimo si, da bi bil interes predlagatelja pri obravnavi teh sistemskih zakonov, ki delujejo vzajemno kot mehanizem ohranjanja univerzalnega, kakovostnega in dostopnega zdravstva za vse državljane, vsaj tolikšen, kot ga kažejo pri obravnavi svojih protiustavnih priporočil, ki razen ozkogledega namena lastne promocije za ljudi nimajo nikakršne dodane vrednosti. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, v njenem imenu gospa Nada Brinovšek.
Hvala za besedo. Še enkrat lep pozdrav! O trenutnem stanju v slovenskem zdravstvu, ki – po besedah mnogih, predvsem pa stroke, poudarjam stroke – dobesedno propada ob razkrivanju nepravilnosti pri nabavah medicinske opreme in zdravil, korupciji, aferah, podaljševanju čakalnih dob, političnemu kadrovanju, negativnemu poslovanju javnih zdravstvenih zavodov predvsem zaradi nesposobnosti vodstvenega kadra, vse večjemu nezaupanju državljanov v naš zdravstveni sistem, se seveda poraja vprašanje, zakaj takšna aroganca predsednika Vlade, ministrice za zdravje in tudi koalicije do problemov v zdravstvu; posledično tudi do davkoplačevalskega denarja državljanov Republike Slovenije. Vzroki tega kaotičnega stanja v zdravstvu so v javnosti že dolgo znani, a še vedno nekaznovani. Ob interpelaciji ministrice za zdravje novembra 2016 je predsednik Vlade za medije izjavil, pa bom citirala, ne bom prvič, ampak se mi zdi malo hecna izjava, zato jo rada večkrat ponovim. »Ministrica Marija Milojka Kolar Celarc uživa mojo popolno podporo, saj je prava oseba na pravem položaju, da skrbno vizijo boljšega slovenskega zdravstva uresniči za vse nas. Ko sem jo imenoval za zdravstveno ministrico, sem vedel, da bo izboljšala življenje naših državljank in državljanov ter izboljšala zdravstveni sistem, da bo takšen, kakršnega si zaslužimo.« Verjetno si ob besedah »izboljšnje« in »kakršnega si zaslužimo« lahko vsak ustvari svoje mnenje. Verjamem, da ministrica pri predsedniku Vlade res uživa njegovo popolno podporo, ampak kaj pa to pomaga, ko pa podpore med državljani in državljankami skorajda nima več predsednik Cerar. Na to kažejo ankete, ne govorim kar tako na pamet. Da se bo pod vodstvom te ministrice zdravstveni sistem izboljšal, ne verjame nihče več, to je dejstvo. Še njeni sodelavci na njenem ministrstvu ne verjamejo več, prisotni ste izvzeti. Zaradi dolgih čakalnih vrst so naši državljani in državljanke obupani in imajo občutek, da jih je država pustila na cedilu, kar pa je tudi res. Zaradi nepravilnosti, afer kadrovanja, slabega poslovanja javnih zavodov, korupcije smo v naši poslanski skupini v tem mandatu sklicali kar 12 izrednih sej oziroma sodelovali in opozarjali na to z več kot 21 točkami na Odboru za zdravstvo; prav tako tudi na seji Državnega zbora, ampak vedno brez uspeha. V zvezi s sistemsko korupcijo smo predlagali, da se pripravijo celovite rešitve za odpravo sistemske korupcije po načelu ničelne tolerance, na katero se ta koalicija tako rada izgovarja; ter da se tudi v javnih zdravstvenih zavodih, katerih ustanoviteljica je država, zagotovi poslovanje po načelu ničelne tolerance do korupcije. Koalicijski poslanci ste na teh sejah na temo korupcije razpravljali o tem, da korupcija v zdravstvu je; vendar pa se nikakor niste mogli zediniti, kakšna korupcija je – ali je to politična ali sistemska; in navsezadnje niste podprli niti enega našega predloga. Dejstvo je, da se na področju zdravstva srečujemo s korupcijo znotraj celega sistema. Posameznik, družba in država delujejo na koruptiven način in to je sistemska korupcija. Naj še mimogrede spomnim na slavno izjavo glede generalne direktorice UKC Ljubljana na Komisiji za nadzor javnih financ. Kaj se je zgodilo? Nič. Podjetja in posamezniki, ki so bili vpleteni v sumljive posle, so še naprej vedno naročniki in dobavitelji. Ministrica za zdravje je sicer branila, da je ministrstvo v letu 2015 sprejelo protokol o izbiri kandidatov za predstavnike ustanovitelja v svetih javnih zdravstvenih zavodov, a kaj ko ti protokoli niso učinkoviti; prav tako kot niso učinkoviti kadrovsko očiščeni sveti javnih zdravstvenih zavodov. Znano je, da ministrica kadruje po načelu – samo da si naš. Spomnimo se primerov Baričič, Kopač, brežiška bolnišnica oziroma direktorica, ki je takrat še kot kandidatka za direktorico rekla, da prizna, da nima izkušenj v zdravstvu ali pa na področju vodenja kolektiva. Torej ni vedela nič o vodenju javnih zdravstvenih zavodov. Naj vas spomnim, da je ta direktorica v tem času že odstopila. Če grem naprej v zvezi s kadrovanjem – mariborska bolnišnica, kaj se dogaja v kranjski porodnišnici, kako se je kadrovalo na Zavodu za zdravstveno zavarovanje nekaj mesecev nazaj. In prav dobro bi bilo vedeti tudi, kako je bil skoraj razrešen dr. Rajko Kenda, pa sta ga rešila procesna napaka in telefonski klic ministrice Milojke Kolar Celarc, ki naj bi od direktorice Pfeiferjeve in Kopača osebno zahtevala, da dr. Kendo vrnejo na funkcijo. Naj ministrica še kako zatrjuje, da ne kadruje, mislim, da ji še v koaliciji ne verjamete več vsi. In bi ministrico, če bi bila tu, vprašala, kje je zdaj ta morala in etika. Namesto da bi se ministrica aktivno lotila sistemskih sprememb v zdravstvu in sodelovala s stroko, se je najprej lotila kadrovanja. Po eni strani jo tudi razumem, kajti le na tak način bo verjetno lahko izvedla svojo zdravstveno reformo ali sistemske spremembe, kakorkoli že to imenuje. Ampak naštudirala je neko dobro varianto, najprej bo nastavila svoje ljudi po svetih javnih zdravstvenih zavodov in tako bodo njeni predlogi ter spremembe, tudi sistemske spremembe, šli nedvomno lažje skozi. Toda skrb vzbujajoče pa je pri vsem tem to, da nas vse to spominja na neke davne čase. Stroke ministrica tako ali tako ne pusti zraven, o tem smo se danes že pogovarjali. Če se je kdaj v preteklosti oglasila Zdravniška zbornica Slovenije, je ministrica rekla, češ da za nami, se pravi za Slovensko demokratsko stranko, stojijo lobiji. Kaj pa zdaj, ko je ministrica zamenjala predsednika Zdravniške zbornice in je nastavila svojo predsednico Zdravniške zbornice; pa se kljub temu predsednica Zdravniške zbornice ne strinja z Milojko?! Kje so zdaj lobiji pa čigavi so? Posledica vsega tega slabega oziroma političnega kadrovanja so izgube v javnih zdravstvenih zavodih, to je dejstvo. Tudi na temo negativnega poslovanja javnih zdravstvenih zavodov smo v naši poslanski skupini zahtevali sklic izredne seje Odbora za zdravstvo in med drugimi sklepi predlagali tudi sklep, da ministrstvo sprejme ustrezne ukrepe za zmanjšanje primanjkljajev v javnih zdravstvenih zavodih. S strani koalicije smo takrat slišali očitke, da pretiravamo, da nam gre le za neko publiciteto, ker smo pač opozarjali na velike izgube v bolnišnicah v prvem polletju 2016. Koalicija je menila, naj počakamo na rezultate poslovanja za celo leto 2016, češ da se bodo ti rezultati poslovanja izboljšali. Res je, počakali smo in pričakali smo tudi rezultate poslovanja javnih zdravstvenih zavodov za leto 2016, ki so bili še bolj šokantni kot za prvo polletje 2016. 13 bolnišnic je pridelalo rekordne izgube, in sicer v višini 39 milijonov evrov; od tega kar 25,5 milijonov evrov UKC Ljubljana, ki ima direktorja, za katerega je ministrica izjavila, da je UKC Ljubljana izbral najboljšega kandidata. In kaj je tu naredil svet UKC? Zaenkrat še nič. In sem prepričana, da tudi ne bo; čeprav je ministrica sprejela protokole in v teh svetih predčasno razrešila, mislim da, okrog 88 članov svetov javnih zdravstvenih zavodov in imenovala svoje ljudi. Ampak tudi ti kadrovsko tako sposobni ljudje ne delajo boljše, kot so prejšnji sveti javnih zdravstvenih zavodov. Zanimivo je tudi, na kakšen način ministrica gasi požar v Bolnišnici Topolšica. Bog ne daj, da bi se spomnila, da bi na enak način reševala tudi izgube drugih javnih zdravstvenih zavodov, predvsem bolnic, kjer je kadrovala svoje ljudi. Dejstvo je, da so korupcija in tudi javni razpisi največji škodljivec, ki še kako izžema naše javno zdravstvo. Ministrstvo zdravje že od začetka leta 2015, še enkrat bom ponovila – 2015, ni uspelo izvesti javnega razpisa za plenice, rokavice, igle in tako naprej. In iluzija je pričakovati, da bo lahko v tem mandatu to ministrstvo s to kadrovsko ekipo tudi zaključilo ta razpis; kaj šele da bi pripravilo kakršenkoli drug razpis, pa naj bo šlo samo za plenice, rokavice in tako naprej. Na tem področju bomo še kar čakali, čakali, čakali; kot v čakalnih vrstah. Prav tako že tudi od vsega začetka mandata zaman pričakujemo sistemske spremembe. Pri prejšnji točki sem tudi povedala v svojem stališču, katere sistemske spremembe smo predvsem v opoziciji pričakovali, dobili še nismo nič oziroma tisto, kar smo dobili, bi bilo pa mogoče celo boljše, da ne bi dobili. Da je zdravstvo prepredeno s korupcijo in preplačevanjem materiala, dokazujejo tudi zaslišanja na parlamentarni preiskovalni komisiji o ugotavljanju zlorab pri dobavi in prodaji žilnih opornic, ki jo vodi kolegica Jelka. Na tej komisiji so priče iz UKC Ljubljana in UKC Maribor potrdile, da so kršile Zakon o javnem naročanju in da je v času razpisov prihajalo do favoriziranja določenega proizvajalca in tudi dobavitelja. Priznali so, da so ravnali koruptivno. A direktor UKC, ministrica in organi pregona še kar čakajo. In tudi oni čakajo tako, jaz se večkrat pohecam, kot naši bolniki v čakalnih vrstah. Žalostno je, da nihče ne odgovarja. In kje so zdaj tisti sveti javnih zdravstvenih zavodov, ki morajo imeti takšne in takšne sposobnosti?! In ko sem že omenila čakalne vrste. Podatki Nacionalnega instituta za javno zdravje kažejo, da se je na primarni ravni število čakajočih oseb v marcu v primerjavi s februarjem 2017 povečalo za 2,6 %. Zdaj tudi 36 milijonov evrov, ki jih je vlada v aprilu namenila za skrajšanje čakalnih dob, ne bo pomagalo. In dejstvo je, da ministrstvo pri projektu skrajševanja čakalnih vrst ravna napačno, saj izbira javne zavode in storitve zopet po sistemu – samo da si naš; in ne preko javnega razpisa, kot opozarja stroka in kot bi bilo treba. Dejstvo je, da se število čakajočih v vrstah na zdravstvene storitve povečuje. Če je še za leto 2016 veljalo, da v vrsti na nek pregled ali zdravstveno storitev čaka vsak osmi Slovenec; v letu 2017 v povprečju čaka vsak četrti državljan. Ti podatki so bili zajeti v gradivu za sejo matičnega odbora, gradivo, ki ga je pripravil nekdanji minister dr. Dorijan Marušič. Podobna zgodba je tudi s projektom eNaročanje, ki je stal davkoplačevalce skorajda 25 milijonov. Podatki Nacionalnega inštituta za javno zdravje, kjer so objavljeni podatki o čakalnih dobah, so nepopolni in napačni. Računalniki kažejo na primer 39 dni čakanja, v resnici pa gre za 4 mesece ali več. Dejstvo je tudi, mislim, da bo tudi še danes v razpravi naprej kaj povedano, vsaj s strani naše poslanske skupine, kako smo zbirokratizirali ta način naročanja. V Slovenski demokratski stranki smo želeli s Predlogom priporočila v zvezi s problematiko slovenskega zdravstva predvsem ministrico in koalicijo opozoriti na zdravstveni sistem, ki je pred kolapsom. Zato smo predlagali, da se odstavijo vsi odgovorni v zdravstvu, ki niso preprečili koruptivnih in kaznivih dejanj pri nabavah oziroma so jih celo s svojim vplivom omogočili, da se odstavijo tisti, ki so odgovorni, da se niso pravočasno pripravile zakonske spremembe s področja zdravstva, v nasprotnem primeru pa smo v priporočilu zapisali, naj odstopi predsednik Vlade. Koalicija naših predlogov na matičnem odboru ni potrdila. Mi kot opozicijska stranka več kot opozarjati pač ne moremo; ampak potem nam pa v vaših razpravah nikar ne očitajte, da nismo naredili ničesar. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, v njenem imenu gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa. Vsem lep pozdrav! V Poslanski skupini Desus se lahko strinjamo, da se naš javni zdravstveni sistem sooča z velikimi težavami, ki pa niso od danes, niso od včeraj; kopičijo se že vrsto let. V več preteklih vladah ni bilo prave politične volje, tudi ne posluha za sprejemanje nujno potrebnih sprememb, še manj pa za zagotavljanje dodatnih sredstev za vedno bolj zahtevne zdravstvene obravnave večjega števila predvsem starejših bolnikov. Na vse to je opozarjala zdravstvena stroka in na to smo opozarjali tudi nekdanji ministri za zdravje. Žal neuspešno. Poleg tega pa je posledice pustila huda gospodarska in finančna kriza, ki je k sreči, glede na sedanje kazalce gospodarske rasti, s katerimi se radi pohvalimo, za nami. Brez kakršnihkoli ukrepov na področju zdravstva so se namreč prilivi v zdravstveno blagajno od leta 2013 pa do konca lanskega leta povečali za skoraj 300 milijonov. Pa vendar se danes v zdravstvu soočamo s težavami, kakršnih še ni bilo. Tu pa se pričenja odgovornost naše koalicije, naše vlade in tudi ministrice za zdravje. Z dogajanjem in spremembami na področju zdravstva v zadnjih dveh letih ne moremo biti zadovoljni. Glavne razloge vidimo v izbiri napačnih prioritet in v ukrepih, s katerimi ne dosegamo želenih ciljev, kar nas skrbi in kar je vredno razmisleka. S pomočjo strokovnjakov Svetovne zdravstvene organizacije je bila opravljena zelo dobra analiza našega zdravstvenega sistema in le-tej bi morali slediti ustrezni predlogi, kar danes pogrešamo; in zato občutimo posledice, ki so iz dneva v dan večje. Med njimi zasedajo nedopustno dolge čakalne dobe prvo mesto in tu bi si tudi v naši poslanski skupini kratkoročno in dolgoročno želeli ustreznih in učinkovitejših rešitev. Tudi nas skrbi poslovanje javnih zdravstvenih zavodov, ki je še vedno iz dneva v dan slabše. Kateri so glavni razlogi in ukrepi, da stanje izboljšamo? Gotovo ne more biti odgovor na to vprašanje le v kadrovskih rešitvah, ki predstavljajo najpogosteje edini odgovor na neuspešno delo nekaterih javnih zavodov, medtem ko so pravi razlogi globlje – sistemske narave. Korupcija, ki je žal in še vedno prisotna tudi v zdravstvu, je boleča točka za vse – za nas, bolnike, zdravstvene delavce, ki se trudijo po najboljših močeh, da ohranijo zdravstvo, na katerega smo bili vrsto let upravičeno ponosni. Kako dolgo še? Krivično pa bi bilo trditi, da si ministrstvo ni vsaj prizadevalo zajeziti neupravičenega preplačevanja zdravil in medicinskih materialov. Vendar so razmere resne. Odhajanje mladih zdravnikov ne napoveduje nič dobrega in tudi vedno večje razhajanje med ministrico in zdravniškimi organizacijami ne predstavlja dobre popotnice k pripravi in sprejemanju nujno potrebnih sprememb na področju zdravstva. V Poslanski skupini Desus lahko verjamemo, da si Ministrstvo za zdravje v resnici prizadeva, da bi zagotovilo pogoje za pregledno, učinkovito in kakovostno delovanje zdravstvenega sistema. Želeli bi si, da samokritično presodi o rezultatih že sprejetih sprememb, predvsem pa da čim prej pripravi zdaj že kar nujne, tudi kratkoročne ukrepe za prekinitev začaranega kroga na najbolj kritičnih področjih. Glede predlaganih priporočil verjamemo, da se ministrica za zdravje in predsednik Vlade zavedata svoje odgovornosti pri reševanju nakopičenih težav ter pri pripravi reformne zakonodaje. V Poslanski skupini Desus bomo podprli negativni sklep, sprejet na Odboru za zdravstvo, in s tem sledili mnenju Zakonodajno-pravne službe, da predlagana priporočila obravnavajo tista vprašanja, ki so po vsebini lahko le predmet interpelacije in kot takšna neskladna z Ustavo in Poslovnikom. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, v njenem imenu mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Glede na podano mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora smo izjemno negativno presenečeni nad tem, da je predsednik Državnega zbora to točko sploh uvrstil na sklic seje. Še bolj nas čudi, da je kljub vsem ugotovitvam o njej sploh dopuščena razprava, kot da z njeno vsebino ni nič narobe, kot da izpolnjuje vse poslovniške pogoje, kar je svojevrsten precedens, ki vzpostavlja slabo prakso in bo za seboj potegnila številne negativne posledice. Predlog je namreč v nasprotju s Poslovnikom in Ustavo, zato razprave na tak način ne bi smelo biti, kajti Državni zbor na svojih sejah obravnava samo predloge, ki izpolnjujejo poslovniške pogoje. Socialni demokrati zato zavračamo sodelovanje v tej razpravi, pa ne zaradi vsebine, o tej imamo še veliko za povedati; pač pa zaradi tega, ker pri takšni degradaciji parlamentarnega procesa ne bomo sodelovali. Naše mnenje je enako mnenju Zakonodajno-pravne službe, zato samo kratek povzetek tega. Priporočilo je akt Državnega zbora, s katerim Državni zbor predlaga ukrepe za delo državnih organov, organizacij in posameznikov, ki opravljajo javne službe in izvršujejo javna pooblastila.
Malo miru!
Kot je Zakonodajno-pravna služba že večkrat opozorila, je lahko priporočilo samo prenašanje stališč na naslovnika, za katerega pa ni obvezujoče. Naslovnik bo pač ravnal tako, kot bo. V konkretnem primeru gre za predloge vladi in predsedniku Vlade, da naj odstavita določene akterje in ministrico ali pa naj odstopi kar predsednik Vlade sam, kar je v svojem bistvu predlog za ugotavljanje odgovornosti ministrice Milojke Kolar Celarc, čemur pa je namenjen ustavnopravni institut interpelacije. Priporočilo obravnava vprašanja, ki so le predmet interpelacije, ni pa vloženo v obliki, na način in po postopku, ki ga določa Poslovnik, zato je v nasprotju z načelom delitve oblasti in v nasprotju z Ustavo in Poslovnikom. Kot rečeno. V naši poslanski skupini ne bomo razpravljali; pričakujemo pa, da se v prihodnje pred uvrstitvijo na terminski plan preveri, ali so predlogi v skladu s Poslovnikom in Ustavo ter da do takšnih primerov ne bi več prihajalo. Hvala lepa.
Mogoče bom pa vseeno nekaj povedal. Če se bo to zgodilo, bo revolucija, ker bo potem marsikaj letelo. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev o predlogu priporočila. Najprej ima besedo predstavnica predlagatelja gospa Jelka Godec.
Predsednik, zdaj bi vas morala še celo hvaliti ali kako, da ste uvrstili takšno priporočilo, ki je baje protiustavno po mnenju Zakonodajno-pravne službe. Saj ste sami povedali odgovor, me pa čudi, da je kolegica to izpostavila. Koalicija je sprejela kar nekaj zakonov, na katere je ZPS dala mnenje, da so ustavno sporni zakoni. Recimo Predlog zakona o vajeništvu, kjer je lepo napisano, da je predlog zakona v nasprotju z 2. členom Ustave. Potem imamo Zakon o lekarniški dejavnosti, kjer je bilo v več členih zapisano, da je v nasprotju z Ustavo. Potem je Predlog zakona o zagotavljanju pogojev za izvedbo strateške investicije na razvojnem območju v Občini Hoče-Slivnica, potem je Predlog zakona o bančništvu, potem je Predlog zakona o pogojih imenovanja izrednega člana uprave v družbah sistemskega pomena za Republiko Slovenijo. In tudi Predlog zakona o omejevanju uporabe tobačnih in povezanih izdelkov, pa takrat koalicija ni imela nobenega problema s tem, da se zakon obravnava in da se zakon celo sprejme. Nobenega problema. Ko pa gre za priporočila opozicije, ki je priporočilo, ki ni ne zakon ne nek pravilnik ali karkoli, pa imajo probleme s tem. Seveda imajo probleme s tem, ker obravnava Ministrstvo za zdravje, ki je ključni problem vseh anomalij, ki se dogajajo v zdravstvu. Danes je bil en zelo zanimiv tvit, kjer je bilo napisano, da naj se sprejme takšen zakon v Državnem zboru, kjer se bo z zakonom prepovedalo Milojko Kolar Celarc. Saj takšen zakon bi bil verjetno protiustaven, ampak bi bil pa zelo zanimiv, zanimiva razprava pa tudi glasovanje, ampak pustimo to. Tema je to, da je ministrica objektivno in subjektivno odgovorna za stanje v zdravstvu, seveda v svojem mandatu; ne za tisto, kar je bilo prej, kar zelo rada poudarja, ampak za tisto, kar se danes dogaja. V bistvu pa se dogaja nič. Vse tisto, kar ministrica poskuša sproducirati oziroma kar pripelje samo v javnost ali v Državni zbor, je v bistvu en velik vihar. Ministrica sicer pravi, da ni trmasta in da se pogovarja, sodeluje, sedi na sestankih, usklajuje po več let, ampak očitno po vsem tem usklajevanju in pogovarjanju ministrica ostaja sama na svoji strani. Ko smo danes poslušali zakon o zdravstveni dejavnosti, ne vem; če bi bilo v Državnem zboru glasovanje tako nepolitično, glede na to, kako se pač reče, da je treba glasovati, ker koalicija mora zdržati do volitev, potem vprašanje, kakšno bi bilo glasovanje o zakonu o zdravstveni dejavnosti; glede na to, kaj smo poslušali v stališču Desusa in potem tudi v razpravi Socialnih demokratov. Osebno menim, da je ministrica objektivno in subjektivno odgovorna za več stvari. Prva zadeva je zavajanje javnosti, pa lahko reče ministrstvo karkoli želi, ampak javne mreže. Ja, imamo javno mrežo, po kateri plačujemo, ampak fleksibilnost javne mreže pa ministrica misli vzpostaviti do leta 2018. Nasprotujoče izjave ministrice na odborih, na sejah in potem tudi sekretark v preteklosti so – enkrat imamo mrežo, drugič je nimamo; enkrat je fleksibilna, drugič ni fleksibilna; enkrat vemo, kakšne so potrebe prebivalcev, drugič ne vemo. Ampak jasno je, da očitno se ne ve. Očitno se ne ve, ker to je tudi zapisalo Računsko sodišče v ugotovitvah glede uporabe drage medicinske opreme, kjer je bilo jasno napisano, da ministrstvo še danes ne ve, kje in kako se lahko te aparature uporabijo. To je ena zadeva. Torej do leta 2018 mislite to urediti, hkrati pa že danes z zakonom o zdravstveni dejavnosti trdite, da boste odgovarjali na potrebe prebivalstva, uredili koncesije in druge zadeve. Kje so standardi in normativi? Koliko lahko zdravnik dela? Kje imamo te zadeve? Ali je to urejeno, ali se ve, je točno določeno, koliko, kje in kako, saj marsikdo pove, da standardov in normativov v zdravstvu še vedno nimamo določenih. Ministrica je kriva za stanje na otroški srčni kirurgiji. Zakaj? Ker je v tem mandatu zatrdila, da je program otroške srčne kirurgije, seveda na podlagi poročil, ki jih je dal UKC, varen. To ministrica trdi nenehno. Kaj se tam dogaja, o tem ne bom danes, da ne bo kdo rekel, da izkoriščam uboge otroke za te zadeve. Ampak po pričevanju ljudi – ne samo staršev, ki dostikrat gledajo s stališča starša in so lahko nezadovoljni, ker takoj ne pridejo na vrsto, temveč s strani tistih, ki delajo na tem področju in ki bi lahko delali na tem področju – je tam stanje katastrofalno. Mi še danes ne vemo, ali smo sposobni imeti otroško srčno kirurgijo v Sloveniji, ali imamo zdravnika, ki bo imel dovolj operacij, da je dovolj pacientov, če tako rečem, da bo lahko opravljal to zadevo samostojno. Da ali ne? Ne vemo in se pogajamo z drugimi klinikami. Ampak ministrica trdi, da je vse okej. Celo gospoda Kendo postavi nazaj. Pa lahko trdite, da ni vplivala. Je vplivala! Če je poklicala direktorja in strokovno direktorico UKC Ljubljana k sebi na ministrstvo in rekla, tako in tako, torej je vplivala. Tu je imela moč; ko pa govorimo o izgubah v javnih zavodih, pa ministrica nima več nobene pristojnosti. Danes smo slišali glede javnih razpisov, kar se tiče recimo preplačevanja materiala, ker preplačevanje materiala je tudi vzrok, da prihaja do izgub; ne samo to, da so storitve tako in drugače plačane, ampak tudi to. Tu pa ministrica več nima pooblastil, naenkrat jih več nima. Potem odgovarjate na poslanska vprašanja, kar se tiče teh izgub v javnih zavodih, da ste dali priporočila, da ste pisali dopise, kako naj ukrepajo, da naj se nabava vrši tako, da se transparentno vrši preko javnih razpisov, da se naj naredi tržno raziskavo in tako naprej. Jaz sem že na odboru spraševala; okej, v redu, dajte dopis. Od človeka, ki že 30 let dela na nabavi, ki že 30 let ne dela tržnih raziskav, vi zdaj pričakujete, da bo tržne raziskave naredil. Ne bo jih, ker njemu je okej, da že 30 let sedi v pisarni, pokliče dobavitelja in se z njim za ceno zmeni; in to ceno, ki je štirikrat višja kot v tujini. Še enkrat sprašujem, ker zadnjič vas ni bilo na odboru, tudi ministrice danes ni in tudi zadnjič je ni bilo, ker nje to pač ne zanima, ker ona objektivno in subjektivno ni nič odgovorna, ali boste, če ste dali takšne dopise in takšna priporočila javnim zdravstvenim zavodom, to tudi preverjali. Ali boste preverjali, ali delajo tržne raziskave, ali so znižali cene materiala, boste to preverjali? Saj je veliko dela, ampak na ministrstvu pa tudi ni malo ljudi, tako da lahko te zadeve tudi naredite. O preplačevanju materiala je bilo že veliko povedanega. Mene tudi zanima, češ ministrica nima nobenih pristojnosti glede korupcije oziroma ustavljanja korupcije, da je naredila maksimalno, kar se je dalo, s skupnimi javnimi naročili in tako naprej; potem pa na koncu pove, da skupna javna naročila ne bodo pomenila nižjih cen, lahko so celo višje pri zdravilih. Kdo pa zagotavlja, da tam ne bo dogovorov, pri skupnih javnih naročilih, pa še višje cene bodo. Potem bi bilo že skoraj bolje, da to delajo bolnišnice same. Da ministrica na področju korupcije torej nima nobenih pristojnosti. Do parlamentarne preiskave se obnaša zelo arogantno, z izjavami, češ da to pač ni delo parlamenta. Tu se strinjam z njo, to ni delo parlamenta, to delo bi morali opraviti Nacionalni preiskovalni urad, SDT in KPK. Ampak v naši ljubi državi to ne funkcionira, očitno ne. Če po treh letih, kolikor ima NPU to v rokah, recimo vsaj ta primer, pa so še drugi primeri, NPU ne naredi popolnoma nič oziroma opravi neke razgovore z ljudmi, ki so povezani s tem. Ampak nič, nobenih zaključkov oziroma celo zaključek – vse je b. p. Javni razpisi so bili, prijavili so se lahko, izbran je bil najcenejši ponudnik. In se zadeva zaključi. Ko pa greš gledat drobovje, pa vidiš, da ni tako. In parlamentarna preiskovalka opravlja delo, ki bi ga morale že druge institucije, ampak ministrica – pff, nič. Še enkrat bom ponovila, kar sem prej povedala, zdravnik pred parlamentarno preiskovalno komisijo prizna oziroma se izjasni, se vidi, da je prišlo do koruptivnih dejanj. Nič se ne zgodi v tisti bolnišnici. Noben kriminalist ni prišel v tisto bolnišnico. Nabavnik iz UKC Ljubljana reče: Ja, kršili smo zakon o javnem naročilu. In kaj? Zdravnik reče: Ja, kršili smo Zakon o javnem naročilu. In kaj? A tem ljudem nihče nič ne more?! Tudi ministrica, ker je to na področju zdravstva, bi morala nekaj narediti na tem. In ne govoriti, da ona ni pristojna za to; da so za to pristojne institucije. Potem pa naj te institucije pokliče predsednik Vlade ali kdo, ne vem. Saj govorijo, včeraj je govoril, da ni korupcije, ni da ni se je naredilo na tem zmanjševanju korupcije. Nihče v Sloveniji do danes še zaradi tega ni sedel. Nihče v Sloveniji zaradi tega danes še ni sedel ali bil privlečen pred sodišče. Nihče! In dokler ne bo vsaj eden, ki je javno priznal, da je kršil zakon, da je prišlo do koruptivnih dejanj, tudi obsojen in tudi sedel za nekaj let, bo to drugače. Ko bo kdo od zdravnikov in od nabavnikov zato izgubil službo, bo drugače. Ne, ti ljudje še vedno tam sedijo in pamet solijo vsem ostalim. In tu je krivda tudi ministrice. Kar se tiče kadrovanja. O tem smo že tolikokrat povedali, pa bom še enkrat. UKC Ljubljana ima slabega generalnega direktorja. Slabega, zelo slabega. 25-milijonska izguba in on reče: To naj pokrije država. Z našim denarjem, z denarjem davkoplačevalcev, z denarjem bolnikov, ki stojijo v vrstah, v čakalnici dve uri in pol, da pride na vrsto, ker je bil naročen ob 10. uri; na vrsto pa pride ob 12.15. Vi pa pišete nov zakon, kjer piše 30 minut. Komaj ga čakam. Komaj čakam, da bo sprejet ta zakon, ker me zanima, kako boste odgovarjali tem ljudem in zdravnikom. Ali ste napisali noter, tudi kako dolgo sem lahko pri zdravniku? Ste še to omejili? Ker zdravniki bodo tukaj tisti, ki bodo spet zaradi tega trpeli. 25-milijonska izguba in ministrica reče, da je to zato, ker je iz leta 2002 še nek dolg dveh milijonov. Dveh milijonov iz leta 2002! Čudno, da ni našla še kaj iz obdobja 2004–2008. Samo to smo čakali, da bo pa tam 10 milijonov našla. 25-milijonska izguba! Iz 6 na 25 milijonov, pa trepne se ne z očmi. Po tisti seji, meni je bilo prav smešno, to smo obravnavali na eni seji, pa izvemo naslednji zvečer, da svet zavoda ne da žegna na te ukrepe, ki jih predlaga direktor UKC Ljubljane. Saj hvala bogu, zdaj ne vem, kakšni so bili vzroki, ampak kaj je bilo tam napisano. Po tistem, kar so govorili, ni bilo nič, ne ukrepi ne finančna konstrukcija, ničesar. Kaj je bilo potem tam napisano, kaj je dal gospod Kopač na mizo svetu zavoda? Datum pa podpis? Če ni ta načrt vseboval ničesar, da bi izboljšal primanjkljaj. Maribor, kaj se dogaja v Mariboru? Prosila bi odgovor ministrstva, kaj je zdaj tam? Ali je soglasje za novega direktorja ali ni? Ministrica je zadnjič rekla, da se bo še odločila, saj ne ve. Kaj je v Brežicah? Kaj se tam dogaja? Kolikor vem, je direktorica odstopila, to vemo iz javnosti. Ali imamo direktorja tam, ali ga nimamo? Sprašujem vas zato, ker ministrstvo nenehno govori, da bo z dobrim kadrom na vodilnih mestih v javnih zdravstvenih zavodih zagotovilo tudi boljše upravljanje javnih zdravstvenih zavodov, zmanjšanje primanjkljaja v javnih zdravstvenih zavodov, večjo kakovost, večjo transparentnost in ne vem kaj vse, ni da ni. Pa UKC nima direktorja, UKC Maribor nima direktorja, Brežice nimajo direktorja, v. d. v kranjski porodnišnici tudi tam nimajo za plače baje. To sprašujem, ne vem, tako piše, da ravno zdaj ne bodo imeli za plače. Topolšica, tam niso prispevkov plačali, saj je povedala kolegica Bratušek, kaj se zgodi, če [[...]]Jaz sem bila zaposlena v javnem zavodu. Zaradi aplikacije, ki ni delala, smo zamudili iz petka na ponedeljek in nismo plačali prispevkov. V ponedeljek smo dobili klic: Takoj plačajte. V ponedeljek! Tukaj pa se dovoljuje enemu javnemu zavodu, da ne plača prispevkov. Bog ve, koliko je še tega. In potem ministrica po nekaj dneh pride v Topolšico, jaz si jo res predstavljam, kar s torbico – 700 tisoč, tukaj imate. Ali so dali na mizo program, kako bodo te izgube in vse to popravili? Ali so dali na mizo program, kaj bodo s temi 700 tisoč? Pa to še ni vse, kar je ministrica obljubila, še več, od kod je vzela. Za kaj je dala, da bodo jedli in pili; ali zato, da bodo dali ljudem plače, plačali prispevke? Za kaj se ta denar porabi? Zakaj moramo mi poslanska vprašanja pisati, da to od ministrice izvlečemo? To mora biti javno, o tej transparentnosti tudi govorimo. 700 tisoč se da; pa se ne ve, za kaj. Takrat pojdite na novinarsko in recite: Bomo dali 700 tisoč, ker je bolnišnica ali direktor dal načrt, plan dela, kako bo naprej, da se bo to sankcioniralo. Ne na način, da kar gremo pa dajmo. Saj pravim, kot da s torbico hodi okoli in daje. Potem bi pa združila Topolšico, ki je v minus, s celjsko bolnišnico, ki je v minusu. Saj to sem že rekla, to je pa ekonomija dr. Cerarja. Minus pa minus vam bo dal plus, kot v matematiki; ampak to ni takšna matematika, ko otroke učiš, minus in minus da plus. Pri bolnišnicah definitivno ne, ker celjski direktor opozarja na to, da zgubarja pa ne bomo vzeli. Seveda, kdo bi ga pa hotel imeti. In zato je tudi ministrica odgovorila, ne za ta minus, ampak da je treba to urediti sistemsko. Kako se bo to delalo? Ali se bodo regionalne bolnice delale, ali se bodo strokovno skupaj združevali, ali se bodo združevali zato, da se bodo minusi pokrivali? Kako boste to naredili? Vi pa danes koncesionarje ven mečete. Bom še potem kaj dodala, da lahko še kolegi kaj govorijo, da ne bodo rekli, da imam danes svojih pet minut. E-napotnice, še enkrat bom povedala, zdaj bom pa od začetka povedala, ker je z nami sekretarka, ki je rekla, da 10. aprila bodo zadeve rešene. Jaz sem razumela in tudi ostali pacienti; mislim, da sem v teh treh dneh poklicala oziroma so me klicali in smo se pogovarjali o e-napotnicah. In ljudje mislijo, da ko dobijo e-napotnico, so naročeni. Kako pa je zadeva izgledala pri meni osebno, ker imam tukaj tri napotnice, za mene osebno in za otroke? Zadeva izgleda takole. Pokličeš zdravnika, ker ne rabiš pregleda, ampak rečeš: »Potrebujem napotnico za določen specialistični pregled.« Ker imaš kontrolni pregled in rabiš novo napotnico, ker je stara potekla. Zdravnik reče, niti ne rabiš zdravnika, medicinska sestra reče: »Ni problema, vam bomo dali e-napotnico.« Okej. In jaz že mislim, da je to to. In pravim: »Ko imam zdaj jaz e-napotnico, kako bom pa vedela, kdaj sem naročena?« »Najprej pridite k nam po listek, po potrdilo.« »Kakšen listek?« »Mi vam bomo dali potrdilo o izdani eNapotnici, potem pa vi pokličete specialista in se z njim za datum dogovorite.« Človek pade po tleh. Jaz se imam vsaj malo za pismeno in za računalniško pismeno in rečem: »Kaj pa če jaz nimam časa zdaj iti k specialistu v Celje, pa se tja peljati, sedeti in čakati?« »Potem pa lahko pokličite po telefonu pa se tako naročite.« Sem rekla, da sem to že prej delala; in je rekla: »Ja, saj ni razlike. Zdaj imamo namesto zelenih bela potrdila. Telefonsko ali pa osebno se lahko naročiš; lahko greš pa tudi na internet in se preko interneta naročiš pri zdravniku, kjer želiš.« To je bilo pred dvema dnevoma, danes zjutraj sem šla po ta potrdila, sem se dogovorila, da mi pustijo na informacijah, da ne motim zdravnika, in sem dobila potrdila. S temi potrdili sem se usedla zjutraj za računalnik in se poskusila e-naročiti. In »e«,sem bila presenečena, ne moreš verjeti, imam certifikat, Sigen-CA, imam tudi znanje iz računalništva, z diplomo; ne gre, ker aplikacija ne dela. Zdaj pa kaj? Kliči zdravnika. Oni so pa tako in tako že čisto besni. Kot prvo, ga ne dobiš; saj razumem, da delajo in se nimajo časa s tem ukvarjati, ampak to je e-naročanje, dragi moji. Zdaj pa še nekaj. Vse tri napotnice so za istega specialista. Pri dveh piše takole: Za vašo zdravstveno storitev – ne bom brala, katero – je v tem trenutku izdaje potrdila omogočeno elektronsko naročanje. To piše na dveh. Na tretji pa piše: Za vašo zdravstveno storitev v tem trenutku izdaje potrdila ni omogočeno elektronsko naročanje. Zdaj pa res ne vem, kdo je tu nor. Res ne vem. Isti specialist, isti pregled za tri osebe. Meni je zelo žal, da ni ministrice tu, ker jaz bi prosila, če se lahko nekje usedemo, pa naj me ona e-naroči. Res, čisto zares, ker jaz se ne znam. In zdaj bom spet klicala zdravnika še po mojem tri dni, da mi bo dvignil, na koncu me bo tako razjezilo, da bom šla tja osebno. In potem bom tam poslušala, kako pač ministrstvo ni tega naredilo tako, kot so oni mislili. Saj jaz tudi nisem tako mislila, ampak vi ste mi rekli, da bo 10. aprila vsega konec, urejene bodo eNapotnice. Storitev imamo okoli tisoč 100, pa še nekaj. Omogočenih je 190, 180; pa še te papirnato. Tole so, dragi moji državljani, e-napotnice. Zakaj je spredaj »e«, ne vem. Ker to ni nobeno e-naročanje. In s tem boste rešili čakalne vrste, s tem boste rešili, da se ljudje ne prijavljajo pri 50 zdravnikih, s tem boste rešili, da bodo ljudje res prišli na tisti pregled, za katerega se prijavijo. Že prej sem povedala, da je res, ker se nihče ne bo znal prijaviti, se bodo čakalne dobe zelo hitro znižale. Ker preden se takole človek prijavi [[…]], je huje kot prej. Prosim za odgovor, ker ga prej od ministrice nisem dobila, koliko je stalo eNaročanje in kdo je naredil to aplikacijo ter kdo se je strinjal s tem e-naročanjem, da poteka tako, kot poteka. Kot v kameni dobi! E-naročanje sem si jaz predstavljala, pa me popravite, pokličem zdravnika ali pa sem na pregledu, on reče: Vas naročimo tjale. Pogleda, reče: Tule je najkrajša čakalna doba; če je to v Izoli, Mariboru, Celju, ne vem kje, tja lahko greste. Če se ne strinjam, ne bom šla v Izolo, ker se ne bom tja peljala. Okej, potem pa pojdite v Celje, kjer boste čakali dve leti. V redu, sem si sama kriva. Ampak to ne gre tako, saj sem vam zdaj razložila. In pravim, da je tu ministrica odgovorna za te zadeve. Ona je trdila, ,da bo e-naročanje zadeve rešilo. Da se pa čakalne dobe umetno skrajšujejo, to pa vam verjetno marsikdo pove. Pa še eno vprašanje imam. Dodatni programi za skrajševanje čakalnih dob 2017. Ali so že dali te zadeve ven, kdo bo upravljal te zadeve in ali vsi, ki so dobili dodatne programe za skrajševanje čakalnih dob, izpolnjujejo pogoje za opravljanje tega programa. Ali vsi, še enkrat, strokovno, z aparaturami, z vsem izpolnjujejo pogoje? Kdo od koncesionarjev je dobil dodatni program za skrajševanje čakalnih dob za leto 2017? Kateri javni zavod je dobil program za skrajševanje čakalnih dob za 2017, ki v lanskem letu ni izpolnil plana. Hvala.
Besedo ima gospod Marijan Pojbič, pripravita naj se mag. Julijana Bizjak Mlakar in gospa Eva Irgl.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik! Temu, kar je zdajle kolegica Jelka povedala, danes v celotni naši razpravi, je zelo težko karkoli dodati, je pa zagotovo še katere stvari od tega treba ponoviti. To, kar je govorila zdaj o e-naročanju, mislim, da je to absurdno, da je to sramota za ministrstvo in tudi za ministrico. To je že eden izmed zelo pomembnih razlogov in argumentov, ki kažejo na to, da smo se v Slovenski demokratski stranki odločili prav, ko smo pripravili to priporočilo. Druga stvar, spoštovani gospod predsednik, prej me je malo presenetilo, pa se opravičujem, boste na koncu povedali to, kaj ste s tem mislili, ko ste govoril o revoluciji. Ne vem, kaj ste s tem mislili. Kolegica iz SD, ki je prej tukaj razpravljala in pobegnila iz Državnega zbora, je rekla, da ne bi smelo biti razprave, ko gre za tako ključne teme, ko gre za vsakega državljanko in državljana v naši družbi, ki se vsakega posebej dotika. To si je dovolila v stališču poslanske skupine povedati predstavnica Socialnih demokratov, socialno čuteče stranke. Zdaj naj mi pa nekdo pove, ki sedi v tem parlamentu, in sprašujem tudi slovensko javnost, kakšne ljudi slovenski davkoplačevalci in slovenski volivke in volivci volijo v parlament. Mislim, da je to preseglo vse meje, resnično vse meje dobrega okusa, da si dovoli tu nekdo reči, da o tako pomembni temi razprave v Državnem zboru ne bi smelo biti. In to tisti, ki pravijo, da so socialno čuteči, stranka Socialnih demokratov. In potem demonstrativno pove, da bo zapustila to zasedanje in ne bo razpravljala v nadaljevanju pri tej točki dnevnega reda. Dragi moji kolegice in kolegi, jaz upam, da se bodo državljanke in državljani na naslednjih volitvah pravilno odločili in da takih ljudi ne bodo več spustili skozi vrata državnega zbora. Nikoli več. Zato, ker ti ljudje in taki, ki tako razmišljajo, ne delajo v interesu teh ljudi, pacientov in tistih, ki čakajo v čakalnih vrstah; ampak jih očitno zanima to, da se zdaj lepo, mirno zapeljejo kam, na kako kosilo, večerjo ali kakorkoli že. Jaz jim tega ne oporekam. Nikakor ne. V Slovenski demokratski stranki smo kar veliko časa vložili, ko smo ta priporočila pripravljali, ker smo jih dovolj kvalitetno argumentirali; da si potem nobena politična stranka v tem državnem zboru ne more dovoliti in reči, da razprave na tako pomembno temo ne bi smelo biti. Zdajle pa preberem še enkrat, da bodo slovenske državljanke in državljani vedeli, zakaj smo in kakšno je našo priporočilo. Na kratko prebral bom samo prvi del: »Državni zbor Republike Slovenije priporoča Vladi Republike Slovenije in predsedniku Vlade Republike Slovenije, da takoj odstavita vse odgovorne v zdravstvu, ki niso preprečili koruptivnih in kaznivih dejanj pri nabavah oziroma so jih s svojim vplivom celo omogočili, in tiste, ki niso pravočasno pripravili sprememb aktov in zakonov s področja zdravstva. Zagotovo je za podcenjevanje razmer in neustrezna ravnanja objektivno in subjektivno odgovorna ministrica za zdravje Milojka Kolar Celarc. V nasprotnem primeru priporočamo, da odstopi predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar.« Tu smo napisali – priporočamo. Ampak danes v samem začetku smo imeli tudi Zakon o zdravstveni dejavnosti. Ugotavljali smo, kako nenormalno je ta zakon pripravljen, koliko pripomb je na ta zakon. Ministrica je vseskozi trdila, da je odličen pogajalec, da obvlada stvari, da je trmasta, da se pogovarjajo; ampak ni povedala tega, da se ne poslušajo in se očitno ne slišijo. Zakaj se ne slišijo, ker tega danes nihče ni povedal, pa bom jaz zdajle povedal. Ker je to zelo močno povezano s to točko dnevnega reda in za njeno objektivno oziroma subjektivno odgovornost. Strokovno združenje zasebnih zdravnikov in zobozdravnikov Slovenije je zapisalo: »Strokovno združenje zasebnih zdravnikov in zobozdravnikov Slovenije odločno nasprotuje predlogu novele Zakona o zdravstveni dejavnosti. Strokovno združenje zasebnih zdravnikov in zobozdravnikov podaja najostrejši protest nad predlogom sprememb Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki ga je Vlada Republike Slovenije potrdila 20. aprila 2017. V predlogu ne vidimo rešitev, ki bi lahko objektivno izboljšale kakovost in dostopnost zdravstvenih storitev za bolnike.« Ali ni to temeljno vprašanje? Vsak zakon, ki se zdajle vlaga v Državni zbor in ki ga vlaga to ministrstvo, bi moral biti pisan na kožo bolnikom, tistim, ki čakajo v čakalnih vrstah. In tukaj so zelo jasno, eksplicitno zapisali. Zapisali so tudi naslednje: »Prepričani smo, da bo učinek zakona ravno nasproten.« Se pravi, da to ministrstvo predlaga zakon, ki bo poslabšal stanje v slovenskem zdravstvenem sistemu. To so napisali in to je treba prebrati. V nadaljevanju, Sindikat zdravnikov družinske medicine PRAKTIK.UM, kaj so oni napisali, ampak tu govorim o stroki, tu mi nihče ne more oporekati, da bi kdo rekel, da sem jaz laik, ki se ne spoznam na zdravstveni sistem dovolj dobro, da bi lahko govoril o stroki. Ampak politično jaz tokrat prebiram tisto, kar so povedali strokovnjaki. In zame je to ključno in zelo pomembno pri tem, kako se odločim tudi kot politik v Državnem zboru. In to bi moralo biti vodilo vsakega politika, ki sedi tu notri, ker ni nas vsak izmed doktor medicine. Poglejte, kaj so oni zapisali: »V zadnjih mesecih smo vas v Sindikatu zdravnikov družinske medicine PRAKTIK.UM večkrat na podlagi strokovnih in znanstvenih dokazov argumentirano pozvali, da ne podprete zakona o zdravstveni dejavnosti, ki je nedavno dobil podporo Vlade. Podobno je storila Zdravniška zbornica Slovenije, Slovensko zdravniško društvo, sindikat Fides in Strokovno združenje zasebnih zdravnikov in zobozdravnikov Slovenije.« Še naslednje so zapisali: »Morebitno sprejetje zakona v takšni obliki je nesprejemljivo in vam zagotavljamo, da bo zgolj povzročilo nadaljnjo erozijo javnega zdravstva.« Nadaljnjo erozijo javnega zdravstva. In sprašujem sedaj koalicijske poslance in tiste, ki ste danes tukaj na široko in debelo govorili, kako bo to prineslo boljše rešitve za paciente in za funkcioniranje zdravstvenega sistema. Kaj odgovarjate tem strokovnjakom? In v nadaljevanju so zapisali: »Čakalne vrste se bodo podaljšale še pred iztekom mandata sedanje vlade.« To so napisali sindikati. Gospod Zorčič, upam, da se ne smejite meni, ker morali bi se smejati sebi, ker vi ste zagovarjali tisto, kar vam strokovnjaki vseskozi trdijo, da temu ni tako. In ne verjamem sedaj, da ste vi ravno doktor medicine, tega ne verjamem; morda pa ste, morda se motim. Potem imamo Zdravniško zbornico Slovenije. Kaj so oni napisali? Samo en delček bom prebral, da ne bom citiral celotnega gradiva. »Bojimo se, da se bodo ob neupoštevanju pripomb zdravnikov in strokovnjakov različnih področij razmere v slovenskem zdravstvu še poslabšale.« Če se ne bodo upoštevale te pripombe, ki so jih dali ti ljudje oziroma te organizacije, o katerih sem sedajle govoril, se bo stanje v zdravstvu poslabšalo. Koalicija in ministrstvo ima interes, da se stanje v zdravstvu poslabša, da se čakalne dobe podaljšujejo, da bodo ljudje toliko in toliko dni več čakali v čakalnih vrstah in da bo še veliko več ljudi umrlo, preden sploh pride do zdravnika. Očitno je to interes te koalicije in tega ministrstva. Če pa je to normalno, potem pa jaz ne vem, v kakšni državi živim. In potem res morda zapade v to zgodbo tista beseda, o kateri je predsednik govoril; ker bodo ljudje imeli in ljudje imajo tega, da ne bom rekel kaj, poln kufer. Norčevanje iz naših davkoplačevalcev, iz pacientov je preseglo vse meje dobrega okusa. Naj nadaljujem, kaj so tukaj zapisali: »Sedanji predlog spremembe zakona o zdravstveni dejavnosti namreč zaradi svoje neusklajenosti prinaša slabe rešitve, za katere zdravniki javno opozarjamo. V primeru, da bo predlagani zakon o zdravstveni dejavnosti sprejet, se bo zmanjšala dostopnost do zdravstvenih storitev.« Se bo zmanjšala dostopnost do zdravstvenih storitev za vse prebivalce Slovenije. »Dodatno pa se bo spodbudilo odhajanje zdravnikov iz Slovenije.« To je napisala Zdravniška zbornica Slovenije. Še enkrat, spoštovani, ali lahko temu kdo še kaj doda? In vi, ki sedite tu v koaliciji, boste tak zakon podprli. Čisto vseeno, kaj govori stroka. Zakaj sem jaz te stvari prebral? Pred petimi ali štirimi meseci smo se pogovarjali in takrat je ministrica rekla, mislim, da je to bilo novembra prejšnjega leta, mi bomo pripravili kvalitetno zdravstveno reformo, da se bo stanje v slovenskem zdravstvu v naslednjem letu izboljšalo za ne vem koliko procentov in vse bo šlo v pravo smer. In jaz sem takrat na seji Odbora za zdravstvo opozoril: Gospa ministrica, jaz predvidevam, da boste vi določene dokumente pripravili, ampak takšne, ki ne bodo sprejemljivi; ki ne bodo sprejemljivi ne za stroko, še manj pa za paciente. Takih predlogov, rešitev v Državnem zboru ne potrebujemo. Tudi naši pacienti tega ne pričakujejo od nas. Od nas pričakujejo, da bomo iskali rešitve, ki bodo njim pisane na kožo; ne pa zato, da nekaj naredimo, ne glede na to, kakšne bodo posledice. A se vam to zdi normalno?! Dragi moji, a se vam to zdi normalno?! Meni in Slovenski demokratski stranki, vam povem resnično, se to ne zdi normalno. Ko smo mi predlagali ta priporočila, se nanašajo predvsem na tri, štiri področja. Eno je, in jaz mislim, da je prvo, ki ima za posledico potem veliko ostalih stvari, to je kadrovanje. Druga je daleč najpomembnejša stvar, neuresničevanje zmanjšanja čakalnih dob. Tretja stvar je absolutno zelo pomembna, jaz tudi mislim, da skoraj najpomembnejša, ker vse te stvari so zelo pomembne in med seboj povezane, to je korupcija. In recimo četrto, slabo poslovanje zdravstvenih zavodov. Če se dotaknem samo prvega – kadrovanja. Mislim, da je bilo zamenjanih 88 članov svetov zavodov, da bodo dosegali boljše rezultate, kot so bili doseženi pred tem. Javni zavodi. In kaj se je zgodilo? Bom potem povedal. Poglejte si samo primer gospoda Kopača v ljubljanskem kliničnem centru. Gospod je bil tja imenovan brez tistih potrebnih dokumentov, ki jih je potreboval, oziroma brez tistih razpisnih pogojev, ki so zapisani v razpisu, ki bi jih moral izpolniti. Jih pač ni. Ni izpolnjeval tistih pogojev, ki bi jih moral, in je bil kljub temu imenovan za direktorja Kliničnega centra Ljubljana. In mi smo takrat opozorili, da stvari niso bile spoštovane tako, kot bi to moralo biti, če govorim morda o proceduri. In ker ni izpolnjeval teh pogojev, bi ministrica morala ukrepati, ker je imela tam postavljene člane odborov, ki jih postavi vlada v zavodu, preko katerih uresničuje svojo politiko. Ministrica ni dala nobenega navodila ali pa karkoli. Ali pa poklicala bi sem pa bi rekla, da tako ne more iti. To ni normalno. Tako se ne dela. In tiste odpoklicati in tudi gospoda Kopača odpoklicati – to bi bil pravi način in pravi pokazatelj, da ministrica misli resno, da se dela po nekih predpisih, nekih pravilih in neki zakonodaji. In potem, se spomnite, imamo primer gospe Čokl, v. d. direktorice. Kaj je ona povedala na komisiji in kaj se je po tistem zgodilo? Vse je lepo utihnilo. Gospe Čokl ni nikjer več videti, verjetno je dobila kakšno stransko funkcijo kjerkoli, ker je pač opozorila na določene stvari, ki so presegle vse meje, ker je povedala, da je v zdravstvenem sistemu sistemska korupcija. In kaj se je zgodilo? A ni tu subjektivno ali objektivno odgovorna ministrica, da se nič ni zgodilo? Morali bi vsaj dobiti neko poročilo, neko komisijo imenovati, nekaj takšnega, da bi videli na koncu, kaj pa je v tem. In vsaj Državni zbor ali pa Odbor za zdravstvo bi si zaslužil, da bi bil seznanjen s temi informacijami. Ampak spet se nič ni zgodilo! In ona je povedala, da gre za zelo velike probleme, da gre za celo neko povezavo takšnih in drugačnih firm, tudi preko tujine. In tako dalje in tako dalje. Ko govorimo o korupciji, mislim, da ni treba naštevati primerov, ki jih imamo, ki jih je danes izpostavila kolegica Jelka, ki je danes izpostavila kolegica Nada. Ne bom se posebej osredotočal na te stvari, čeprav mislim, da je to eno izmed ključnih in temeljnih vprašanj. In tisti, ki imajo glavno besedo v tej zgodbi, ko gre za ta problem v zdravstvu, so še vedno danes isti. Z istimi povezavami, z istimi ljudmi. In čisto nič, kot je moja kolegica povedala, se ni na tem področju zgodilo. Nič, niti eden ni zaprt, niti eden ni pripeljan pred roko pravico. Imamo vse organe, za katere pravijo, da funkcionirajo ne vem kako uspešno, ampak kakšni so rezultati. Kakšni so rezultati, se sprašujem. Nič se na tem področju ni zgodilo. Čakalne dobe. Ne vem, koliko imam še časa, se opravičujem. Mislim, da je vseeno prav, da vas vsaj še enkrat seznanim z nekaterimi čakalnimi dobami. Čakalne dobe, to je jasno, so se podaljšale v tem mandatu. In ministrica je rekla, da bo vse naredila, da se bodo skrajšale. Pa se niso. Samo nekaj jih bom navedel, ki jih je navedel Nacionalni inštitut za javno zdravje, poročilo iz marca 2017: operacija nožnega palca s povprečno čakalno dobo 811 dni; operacija krčnih žil s povprečno čakalno dobo 591 dni; posegi na ušesih in mastoidu s povprečno čakalno dobo 545 dni; operacija ščitnice s povprečno čakalno dobo 441 dni; drugi posegi na perifernem ožilju s povprečno čakalno dobo 422 dni; posegi in operacije nosu in obnosnih votlin s povprečno čakalno dobo 337 dni; revmatološka ambulanta s povprečno čakalno dobo 336 dni in tako dalje. Spet se sprašujemo, kdo je za to odgovoren. Ali so odgovorni tisti, ki imajo v tem trenutku škarje in platno v rokah, ali je kdo drug odgovoren? Definitivno je tisti odgovoren, ki ima škarje in platno v rokah, in to je ministrstvo in ta vlada; pa tudi koalicija, ker ne pritisne dovolj na ministrstvo. Slabo poslovanje javnih zavodov. Mislim, da tega ni treba posebej izpostavljati, ker se ve točno, kakšno izgubo je pridelal Klinični center Ljubljana. Morda samo to še za informacijo. Lani izguba v 22 zdravstvenih zavodih, skrb vzbujajoča, slaba likvidnost bolnišnic, UKC Ljubljana pod Kopačem z rekordno 25-milijonsko izgubo. Upam, da zdaj razumete, zakaj smo v Slovenski demokratski stranki vložili priporočila Vladi Republike Slovenije in zakaj smo predlagali to, kar smo predlagali. Upam, da ste koalicijski poslanke in poslanci razumeli naše sporočilo, za katerega mislim, da je več kot objektivno ter več kot nujno in potrebno. In na vas je, da odreagirate. V Slovenski demokratski stranki imate popolno podporo, ko gre za to, da razčistimo to problematiko v zdravstvu in enkrat resnično vzpostavimo pogoje, da bo zdravstvo lahko normalno funkcioniralo; predvsem pa da skrajšamo čakalne dobe tistim ljudem in bolnikom, ki čakajo s takimi in drugačnimi boleznimi, ker lahko zaradi teh čakalnih dob izgubijo tudi življenje, kar je skrajno nedopustno in neodgovorno. Hvala.
Preden dam besedo naprej, da ne bo tista beseda revolucija obvisela v zraku, vam bom vseeno pojasnil, kaj sem z njo mislil. Po poslovniški praksi, ki je v tem parlamentu, in po poslovniku jaz ne morem zaustaviti nobene zadeve, tudi če je neustavna, ker ne morem vedeti, ali bo na koncu sprejeta ali ne. Tudi če objektivno je in če subjektivno mislim, jo moram celo podpisati. Dobro veste, da to pripada tej funkciji, zaradi tega me ne vpletati v te zadeve. Revolucija je bila tisto, kar je bilo v nasprotju s tem. Je dovolj jasno pojasnilo? Ne bo treba več tvitati? Prav. [[oglašanje iz dvorane]] Vidim, vidim. Pri vsakem pojasnilu so nove ideje, ja, ni problema. Besedo ima mag. Julijana Bizjak Mlakar. Pripravita naj se gospa Eva Irgl in Irena Grošelj Košnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani poslanke, poslanci, spoštovani predstavniki ministrstva in ostali prisotni! Sama sem naklonjena razpravam o zdravstvu, ker mislim, da vsaka razprava lahko razčisti določena dejstva in prinese nekaj dobrega; če ne drugega, tudi kakšno novo spoznanje. Zato mi je nekako žal, da so se poslanski kolegi iz vrst Socialnih demokratov odrekli razpravi, upam pa, da vseeno spremljajo, kaj se tu dogaja. Zaradi omejenega časa za razpravo bi se dotaknila le treh področij – problema korupcije, čakalnih vrst in izgub v javnih zdravstvenih zavodih. Predvsem bi želela poudariti nekatere razloge težav, ki se omenjajo. Dejstvo je, da je zdravstvena politika sama povzročila anomalije v sistemu, zdravniki pa se nanje odzivajo skladno s pričakovanji. Samo z nadzori in kaznovalno politiko se anomalij, ki so zaznane, ne bo dalo odpraviti. Potrebne so ustrezne spremembe, tudi zakonske, s pomočjo katerih se bo odstranilo nasprotje interesov iz zdravstvenega sistema; in sicer tistih interesov, ki so v škodo vseh nas, posebej pa še bolnih. Gre za zelo občutljivo vprašanje, kako ravna posameznik v zdravstvenem sistemu, kjer so posamezniki – izvajalci zdravstvene dejavnosti, dobavitelji zdravil in zdravstvene opreme ter tudi pacienti – tisti, ki prilagajajo svoja ravnanja okolju, ki ga s svojo politiko ustvarja tokrat Ministrstvo za zdravje in vlada. Država je torej odgovorna za postavitev zdravstvenega sistema, da ta ne bo vseboval negativnih spodbud, ki so lahko v škodo zdravja pacientov. Če pogledamo, kaj se dogaja s financiranjem, lahko ugotovimo, da so javni zdravstveni sistem vlade zadnjih dvajset let slabile tudi s krčenjem javnih zdravstvenih sredstev. 7 % bruto družbenega proizvoda so znašali javni izdatki za zdravstvo v letu 1992, lani pa le še 6,02 % bruto družbenega proizvoda. Javna sredstva za zdravstvo so se v letih zniževala, sredstva za zdravstvo so v teh letih močno upadla, kljub temu da rastejo stroški zdravil in novih tehnologij, da bi bile potrebne nove investicije v zdravstveno infrastrukturo, da plače javnim uslužbencem rastejo in se prebivalstvo stara, kar vse pomeni potrebo po bistveno večjih finančnih sredstvih za javno zdravstvo od sedanjih. Če pogledam primerjavo, kako je z javnimi sredstvi, javni izdatki po kupni moči na prebivalca – v letu 2014 so bili v Sloveniji ti stroški tisoč 433 evrov na prebivalca. Avstrija je za svoje javno zdravstvo dala dvakrat višje stroške na prebivalca – 2 tisoč 884 evrov. Švedska je recimo dala 3 tisoč 295 evrov. To se pravi, da imamo dejansko zelo osiromašen javni zdravstveni sistem, finančno podhranjen; in zaradi tega lahko rečem, da se včasih samo vprašam, kako to, da so javni zdravstveni zavodi sploh še preživeli in da uspejo proizvajati takšne kazalce kakovosti, kot jih trenutno še proizvajajo. Nihče ni zadovoljen s 20,5 milijona izgube, ki so poudarjeni na strani 17 predloga priporočila, ki ga danes obravnavamo. Je pa dejstvo, da ne glede na to osiromašenost lahko danes ugotavljamo, kar sem danes že enkrat povedala, da se ta delež skorajda izgubi v velikosti sredstev, ki jih vseeno dajemo za javno zdravstvo, torej dve milijardi in pol evrov. Če rečemo, da to ne bi smel biti razlog, da bi rekli, da je javno zdravstvo v krizi samo zaradi tega podatka, da je nastalo 20,5 milijonov evrov izgube, pa lahko označimo kot nesprejemljivo to, da obstajajo v tem zdravstvenem sistemu tudi nedopustno dolge čakalne dobe. To so tiste dobe, ki ogrožajo zdravje ljudi in tudi življenje ljudi. To vsekakor ni dopustno, ker v vsakem sistemu je treba najprej poskrbeti za tiste, ki so najbolj ogroženi. Hkrati sem opazila, da niti v predlogu priporočil in marsikdaj tudi iz vseh razprav izginejo tisti naši državljani, ki pa sploh nimajo pravice, da bi se lahko postavili v čakalne vrste. Vsak dan imamo okoli 24 tisoč takšnih državljanov. To so tiste osebe, ki zaradi birokratskih postopkov, ki se odvijejo na Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije, nimajo te pravice, da bi sploh imeli dostop do obveznega zdravstvenega zavarovanja; potem so pa to tudi tisti ljudje, ki so socialno, ekonomsko ogroženi in lahko dostopajo samo do prostovoljnih zdravstvenih ambulant. Njihovo zdravljenje je odvisno samo od prostovoljnih ambulant, ki jih imamo v Sloveniji; in to je zagotovo velika sramota slovenskega zdravstva, ki bi jo bilo treba odpraviti. Korupcije seveda ne gre opravičevati. Povsod se pojavlja, samo vprašanje je, ali smo se z njo pripravljeni soočiti. In danes smo že govorili o mešanju javne in zasebne zdravstvene dejavnosti, ki je eden izmed razlogov, zaradi česar prihaja do korupcije, s katero se soočam tudi kot članica komisije ter tudi predsednica komisije, ki se ukvarja z zlorabami v slovenskem javnem sistemu pri nakupu žilnih opornic. Poudarila bi, da veliko anomalij v zdravstvu nastane zaradi mešanja javne in zasebne zdravstvene dejavnosti, povzroča pa jo tudi komercializacija zdravstva, pohlep po zaslužkih oziroma dobičkih. Tako kot zdravnikom, javnim uslužbencem, je tudi koncesionarjem, torej zdravnikom, ki opravljajo javno službo, dovoljeno hkratno delo v javni službi in izvajanje zdravstvene dejavnosti v zasebnih samoplačniških ambulantah, torej v profitnih gospodarskih družbah. To omogoča negativne spodbude. O tem piše tudi v strokovni literaturi, sami smo soočeni s tem in tudi na strani 17 predloga priporočila najdemo opozorilo, da se čakalne dobe umetno ustvarjajo. S tem se prisili bolnika, da pomoč poišče v samoplačniški ambulanti. Gre preprosto za to, da če ustvarjaš pogoje za te negativne spodbude, jih nekateri pač izkoristijo; tisti, ki so dovolj etični in moralni, tega ne delajo. Ampak v vsaki družbi se najde toliko in toliko drugačnih in tudi to potem postane razlog za daljše čakalne vrste, kot je potrebno, in tudi za tako imenovane zlorabe pacientov v javni službi. Tako se ugotavlja, da se paciente resnično zlorablja, da se jih napotuje v lastno samoplačniško ambulanto in da se omogoča ustvarjanje umetnih čakalnih vrst z namenom usmerjanja bolnikov v lastno samoplačniško ambulanto. Omogoča se tudi zlorabo časa v javni službi za zasebne paciente. Pa tudi razvpito varčevanje na pacientih pri laboratorijskih preiskavah. Računsko sodišče je pred leti pri pregledu stanja v zdravstvu ugotovilo [[…]]Žal bom morala končati, drugič pa več. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Eva Irgl. Pripravi naj se gospa Irena Grošelj Košnik in gospod Ivan Prelog.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Ob prejšnji točki so moji poslanski kolegi zelo dobro argumentirali, zakaj v Slovenski demokratski stranki ne bomo podprli zakona o zdravstveni dejavnosti. In ko sem precej natančno spremljala razpravo, lahko danes rečem, da gre dejansko za korak nazaj ali pa za več korakov nazaj, namesto da bi se končno tudi na zdravstvenem področju premaknili naprej. S tem zakonom, ki smo ga prej obravnavali, kot lahko vidimo, zlasti hromimo mlade zdravnike, ki želijo oblikovati vitalno profesionalno pot. Če pogledamo malce širše na problematiko zdravstvenega sistema, ker je to današnja točka dnevnega reda, osebno vidim zlasti šest ključnih problemov v zdravstvenem sistemu. Prvi izmed njih je ta, da ministrica za zdravje gospa Milojka Kolar Celarc v svojem mandatu ni bila sposobna izpeljati nobene ključne zakonodaje s področja zdravstva. Pa tukaj ne govorim o nekih kozmetičnih popravkih, ki jih je redno prinašala v ta državni zbor, kar smo navajeni še pri enem ministru, to je ministru za pravosodje gospodu Goranu Klemenčiču. Skratka, zdravstvene reforme ni, tako kot ni pravosodne reforme. In potem pričakujemo, da bo zdravstveni sistem funkcioniral, da bo deloval, da bodo čakalne vrste krajše, da bodo ljudje zadovoljni. Pričakujemo tudi, da bo delovala pravna država in s tem pravična država. Le če deluje pravna država, če imamo res vladavino prava ter transparenten in pregleden sistem na področju pravosodja in na področju zdravstva, pa še kje drugje, potem pričakujemo, da bodo stvari boljše, da se bodo same od sebe uredile. Ne bodo se, spoštovani kolegice in kolegi. Mene osebno zelo moti, da danes ob tej točki dnevnega reda, ki je zelo pomembna prav za vsakega državljana v tej državi, ni ministrice za zdravje. Večkrat je ni tudi na Odboru za zdravstvo. S čim se potem ta ministrica ukvarja? Ni prisotna na delovnih telesih, ko obravnavamo njene točke dnevnega reda, ni prisotna na seji Državnega zbora, ko obravnavamo teme, ki spadajo in sodijo pod njen resor; in na koncu še ministrica reče, da korupcija v zdravstvu ni problem. S čim se ta ministrica pravzaprav ukvarja? Jaz vidim, da ministrica nima nikakršnega problema, zato pa se nič ne spremeni v zdravstvenem sistemu, ker je tudi odnos takšen, kot ga danes vidimo in nam ga je transparentno, pregledno in zelo nazorno tudi sama prikazala s tem, ko je danes na obravnavi te točke ni. Prvi ključni problem našega zdravstva je to, da ni reforme zdravstvenega sistema. Drugi ključni problem je birokracija v zdravstvenem sistemu. Prav vsak, ki sedi tukaj v državnem zboru, se zagotovo srečuje zaradi osebnih stvari, pa tudi sicer, z zdravniki, je v neki komunikaciji, se sooča z njimi. Sami povedo, da več časa namenijo birokratskim postopkom kot pa samim pacientom. Ampak ali ni ravno to ključno poslanstvo vsakega zdravnika. Da se ukvarja s pacientom, ne pa da večino svojega časa nameni birokratskim postopkom in, jaz bi rekla, kar birokratskim oviram, čeprav smo šli v eNapotnico. Prej je kolegica Jelka Godec zelo dobro obrazložila. Kakšne e-napotnice so to, če je petkrat več težav kot prej?! Sistem je treba dodelati in ko ga enkrat vpelješ, mora funkcionirati. Razumem, ne v enem tednu, ampak zdaj bi pa že lahko funkcioniral, ker to je bil smisel tega, tako sem jaz vsaj razumela. Tretja stvar, ki je ključen problem v zdravstvu, je korupcija; ampak za korupcijo ministrica pravi, da korupcija v zdravstvu ni problem. Kako lahko ministrica za zdravje kaj takega reče, če pa vemo, da imamo preplačane žilne opornice. Še dobro, da imamo preiskovalno komisijo, ki se s tem ukvarja. Če je ne bi imeli, verjemite mi, danes ne bi govorili o korupciji o zdravstvu. Tako kot tudi ne bi govorili o veliki bančni luknji, če ne bi bilo preiskovalne komisije, ki jo vodi Anže Logar. Slovenska demokratska stranka je tista, ki vas, spoštovani državljanke in državljani, obvešča, kaj se dejansko dogaja, tako na bančnem sistemu, kjer se je zgodil rop neizmerljivih razsežnosti; in kaj se dogaja na področju zdravstva. To bi pričakovala tudi od drugih strank, če so seveda odgovorne. Zlasti od največje koalicijske stranke – Stranke modernega centra, ki sloni na visokih etičnih in moralnih standardih. Kaj pa je eden izmed temeljev neke etike in morale? Tudi to, da vodiš transparentne postopke in da ukrepaš takrat, ko ugotoviš, da se dogaja korupcija. Ampak ministrica za zdravje pravi, da korupcije ni in da to ni problem zdravstvenega sistema. Kako naj jaz zaupam takšni ministrici? Namesto da bi zaščitila zdravstveni sistem, tako da bi pokazala, kaj pomeni transparentnost, in da bi zahtevala odgovornost, reče, da korupcija, še enkrat, ni problem. Kaj ministrica pravi pri nepravilnostih pri nabavah medicinske opreme in zdravil? Očitno je za ministrico to normalno in, še enkrat rečeno, transparentno. Od korupcije grem k 4. ključnemu problemu v zdravstvu, in to je nesprejemanje odgovornosti za nastale napake. Tukaj so pa tudi zdravniki. Poglejmo samo srčno kirurgijo. Jaz sem prepričana, da je večina zdravnikov zelo dobrih. Jaz sem imela v družini težko stisko, hudo zgodbo in če ne bi zdravniki pomagali takrat, danes te osebe ne bi bilo več. In zato jaz spoštujem vsakega zdravnika. Vsakega. Ampak ko so pa neke nepravilnosti dokazane, je pa treba sprejeti tudi neko odgovornost. Podoben problem imamo v pravosodnem sistemu – nesprejemanje odgovornosti. Zdaj pač tako je. Ljudje tudi v življenju moramo za neke napake plačevati. Tako pač je, zlasti če govorimo recimo o stvareh, kot so koruptivne zadeve, ko se nekdo na račun vseh nas – tistih, ki dajemo v zdravstveno blagajno – okorišča tako, da večkrat preplača neke stvari, potem zame to ni pravna država, zame to ni pravična država in še najmanj država za državljanke in državljane Republike Slovenije, ki si zaslužijo vsaj približno najboljše. Peti ključni problem slovenskega zdravstva, ki ga jaz osebno vidim, je vpletanje politike v strokovno delo zdravstvene stroke. Naj ponazorim na primeru. Gospa ministrica je mirno, ko se je šlo za vprašanje gospoda Kende, poklicala v klinični center in zahtevala, da gospod Kenda ostane na položaju; kljub temu da je stroka menila drugače. Kaj to pomeni drugega kot vmešavanje politike v strokovno delo?! To je vmešavanje politike v strokovno delo in vsi vemo že iz zgodovine parlamentarizma, kako se zaključijo takšne zadeve. Ne dobro. Vseeno sem pričakovala, da bi se kaj naučili iz napak, ki so se zgodile v preteklosti. In še zadnja točka, ki je ključen problem slovenskega zdravstva, to so čakalne dobe, čakalne vrste. Približno 260 tisoč ljudi ali še več je v neki čakalni vrsti in prav vsak ima nekoga znotraj lastne družine, ki čaka in čaka in čaka in trpi in ga boli. Ampak pod to ministrico korupcija ni problem, ampak tudi čakalne dobe niso problem. Zakaj lahko to mirno trdimo? Ker so se pod njenim ministrovanjem le-te povečale za 30 %. Mislim, da ima ministrica hude probleme pri prioritetah. Pričakujem, da bo koalicija enkrat prisluhnila priporočilom pa tudi sklepom, ki jih dajemo na matičnih delovnih odborih. Na Odboru za zdravstvo, kolikor je meni znano, ni bil sprejet niti en sklep, ampak zato se tudi nikamor ne premaknemo. Na koncu bom malo cinična, res bom, ampak si zaslužite, res si zaslužite. Škoda, ker ni tukaj predsednika Vlade dr. Mira Cerarja. Obnašate se skrajno arogantno, kot da se vam ne more nič zgoditi, govorim o celotni vladi; v resnici pa je vse v razsulu. Hvala.
Besedo ima gospa Irena Grošelj Košnik. Pripravita se naj gospod Ivan Prelog in mag. Andrej Šircelj.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Kolegice in kolegi, predstavniki ministrstva, vsi prisotni! Predlog priporočil, ki jih danes obravnavamo, navaja zastarelo organizacijo zdravstvenih zavodov, slab nadzor nad kakovostjo, kadrovanje in korupcijo v javnih zavodih, financiranje in predolge čakalne dobe; da ni napovedanih sprememb v zdravstvu, da kasnijo glede na normativni program vlade. Ob tem bi dodala še ugotovitev Zakonodajno-pravne službe, da je vsebina teh priporočil in tudi namen ugotavljanja odgovornosti ministrice lahko predmet interpelacije, saj se navajanje konkretne in subjektivne odgovornosti nanaša le na pozicijo ministrice. Toliko za medklic. O navedenih problemih beremo, poslušamo, gledamo medijske prispevke že vrsto let, nekako od 90. let prejšnjega stoletja. In te slabe prakse in odsotnost ustreznih zakonskih sprememb so se vlekle iz vlade v vlado. Zdravstveni sistem je postajal vedno hujši bolnik. Vse dosedanje vlade tega niso hotele, znale ali pa zmogle ustrezno nasloviti. Tudi razmere za zdravstvene delavce in zdravnike so se slabšale. Spremljamo, kako se odnosi v zdravstvenih timih slabšajo in posredno vplivajo tudi na kakovost storitev in na potek zdravljenja. Ta vlada in ministrica si je zastavila osnovni cilj, da to negativno spiralo ustavi in da jo postopoma preusmeri v smer izboljšav h končnemu cilju, da imamo državljani dostop do zdravstvenih storitev pod enakimi pogoji, v primernem času in da dobimo kvalitetne storitve. Tudi sama sem v preteklih letih na lastni koži izkusila, kaj pomeni čakati na poseg; in kako sem to doživljala in kako je to vplivalo na moje vsakdanje življenje. Kvaliteta storitev, požrtvovalnost, delavnost, odnos zdravnikov in medicinskega osebja pa je še na kakovostni ravni. Zato menim, da moramo nujno ustaviti bolehanje zdravstvenega sistema, ustaviti zdaj, ker je še čas, saj so takšne, še kvalitetne storitve srčika, bistvo, ki ga moramo ohraniti in mu dati vse sistemske pogoje, da bo lahko medicinsko osebje in zdravniki še naprej dobro delalo, udejanjalo svoje znanje, inovativnost v korist vseh nas – državljanov in pacientov. Dostopnost in kvaliteta storitev je pravi cilj. Da bi ga dosegli, se mi zdi, da moramo na tisoč kilometrov dolgo pot; in tudi za to pot moramo napraviti prve korake. Menim, da je vlada že začela korakati, morda nekoliko z zamudo, ampak koraka. Zdaj nadaljuje korakanje s tremi pomembnimi zakoni, to je z zakonom o zdravstveni dejavnosti, pacientovih pravicah ter z zakonom o zdravstvenem zavarovanju in zdravstvenem varstvu. Nato sledita še pomembna zakona o upravljanju in vodenju ter dolgotrajni oskrbi. Ko sodelujem pri obravnavi te zakonodaje, vidim, kako bi vsaka poslanska skupina želela v zakonodaji udejanjiti svoj koncept. Desni politični pol bolj navija za več privatnih izvajalcev in povezav s koncesionarji, sama in v Stranki modernega centra pa menimo, da moramo pacientom zagotoviti čim več javno dostopnega zdravstva, v katerega se lahko glede na potrebe vključujejo tudi zasebni programi in storitve, tako da se čim manj meša javno in zasebno oziroma da zasebno ne živi na račun javnega; temveč da uspešno deluje in živi na svoj račun in na osnovi transparentnih pogodb. Ker vlada vlaga te zakone in jih bo še vlagala in bodo v prvi obravnavi, imamo tako vsi možnost prispevati k osnovnemu cilju, da dobimo dostopne in kakovostne storitve za državljane pod enakimi pogoji. Zdaj je še čas za to in zdaj je čas, da ustavimo to spiralo, ki se še suče v negativno smer. Hvala.
Besedo ima gospod Ivan Prelog. Pripravita naj se mag. Andrej Šircelj in gospod Jože Tanko.
Hvala lepa. Spoštovani vsi prisotni! V tem mandatu veliko govorimo o korupciji, zlasti na področju zdravstva, kar je dobro, saj se na ta način razkrivajo prakse, ki so se ustvarjale vrsto let. Področje javnega naročanja v Sloveniji je zakonsko urejeno že skoraj 20 let, bolnišnice nabavljajo zdravila in medicinske pripomočke, pri čemer so zavezani k striktnemu spoštovanju pravil javnega naročanja. Problematika torej ni nova. Obstoj korupcijskih tveganj je v Sloveniji prisoten že daljše obdobje, korupcija sama pa je obstajala v vseh mandatih predhodnih vlad. V tem mandatu sta vlada in Ministrstvo za zdravje pristopila k reševanju problema sistemsko, sistematično, gospodarno ter na podlagi jasno oblikovanega in sporočilnega stališča ter cilja ničelne tolerance do korupcije. Načrtovani ukrepi se izvajajo, vezani so na nabave in upravljanje z medicinsko opremo za javne zdravstvene zavode, bolnišnice ter nabavo zdravil in medicinskih pripomočkov v bolnišnicah. Bistveni elementi za zmanjševanje korupcijskih tveganj, transparentno in racionalno porabo javnih sredstev in v tem okviru pravilna izvedba javnega naročanja so: standardizacija, centralno oziroma skupno javno naročanje in temeljito predhodno preverjanje trga. Vlada je v času tega mandata sprejela številne ukrepe, ki posredno vplivajo na potek nabav v zdravstvu, pri čemer ministrstvo izpostavlja: krepitev odgovornosti vodstva za nabave v bolnišnicah, uvajanje nadzorov, vzpostavitev baz medicinsko-tehničnih pripomočkov in medicinske opreme ter standardizacija oziroma vzpostavitev enotnih tehničnih specifikacij za istovrstne artikle. Prav tako izvajanje skupnega javnega naročanja za vse predmete medicinsko-tehničnih pripomočkov, za katere se izkaže, da je to glede na namen pripomočka, ceno, potrebno nabavno količino, stanje na trgu in morebitno korupcijsko tveganje upravičeno. Na koncu pa še vključevanje medicinskega oziroma zdravstvenega osebja, zdravstveno-tehničnega osebja v proces nabave v fazi oblikovanja potreb. Naj na koncu izrazim upravičeno pričakovanje, upanje in željo, da bo delo preiskovalne komisije pod vodstvom spoštovane kolegice gospe Godec privedla do epiloga, ki bo omogočil nediskriminatorno sankcioniranje koruptivnih dejanj v zdravstvu. Le-to naj bi bilo tudi zelo jasno opozorilo vsem tistim, ki bi si v prihodnje drznili delovati koruptivno. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Andrej Šircelj. Pripravita naj se gospod Jože Tanko in gospa Nada Brinovšek.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, za besedo. Ko govorimo o zdravstvu in o zdravju naših ljudi, moramo govoriti o več aspektih ali pa z več zornih kotov. Prva zadeva je, če pogledamo finance in z finančnega zornega kota, potem lahko ugotovimo naslednja dejstva. Zavod za zdravstveno zavarovanje plačuje zdravstvene storitve in zavod za zdravstveno zavarovanje plačuje vse tisto, kar medicinsko osebje in kar zdravniki naredijo, da se pacientovo zdravje izboljša. In moram pač osebno noto povedati, da imam izkušnje, da naredijo dobro, kar pomeni, da ni glavna težava pri zdravnikih in zdravstvenemu osebju. Naredijo dobro, naredijo profesionalno, naredijo prijazno. Res pa je, da za to, da nekdo pride do zdravnika, lahko čaka zelo dolgo. Čaka lahko zelo dolgo. Imamo statistiko, jaz mislim, da zelo kvalitetno statistiko o čakalnih dobah. In lahko se čaka tudi eno leto. Lahko se čaka tudi celo več, dve leti, tri leta. Žal pa nimamo statistike o tem, ali se zdravstveno stanje tem ljudem, ki čakajo, poslabša ali izboljša. Na pamet govorim, da večini teh ljudi se zdravstveno stanje poslabša. Ker se zdravstveno stanje poslabša, verjetno tudi prej umrejo. In tukaj je moralni problem, tukaj je moralna težava in tukaj je tudi etično, moralno, zdravstveno in etično vprašanje, skratka vse, kar je največja koalicijska stranka postavila v svoj prvi plan. Mi smo že velikokrat govorili o morali in etiki. O morali in etiki se lahko govori na vseh področjih in govorili smo na vseh področjih, tri leta smo tudi na to opozarjali, pa jaz danes več ne bom govoril o morali in etiki, ker mislim, da o morali in etiki nima smisla govoriti mojim kolegom in kolegicam iz Stranke modernega centra, ker mislim, da tega ne razumejo. Mislim, da je po treh letih dovolj, in mislim, da tega ne razumejo. Ker če bi razumeli, potem bi najprej naredili rešitve na področju zdravstva, najprej bi predlagali ukrepe na področju zdravstva, najprej bi naredili nekaj, da bi se čakalne dobe zmanjšale in bi ljudje hitreje prišli do zdravstvenih storitev. Zaradi tega govoriti ljudem, ki ne razumejo morale in etike, jo imajo sicer v prvem planu, nima smisla, smo se naveličali, nima več pomena. In tudi nima smisla samo govoriti o morali in etiki v zdravstvu, ampak rezultat tega je več bolezni, večja smrtnost in tako naprej, pa ne zaradi zdravstvenega osebja, pa ne zaradi zdravnikov, ampak prvo že zaradi same organizacije. Mislim, da organizacija celotne zdravstvene dejavnosti ni odvisna samo od predpisov, ampak je odvisna tudi od vodenja in upravljanja celotne zdravstvene dejavnosti. In tukaj so morda bile kakšne želje, morda so bili kakšni poskusi, da bi se to izboljšalo, ampak bolj ali manj neuspešno ali pa vsaj rezultati še niso vidni. Niso vidni na zmanjšanju čakalnih dob, saj ljudi ne zanima, kdaj hodi v službo. Ljudi zanima bolj to, ali so se čakalne dobe zmanjšale, ali se čakalne dobe niso zmanjšale. Jaz mislim, da tudi tukaj ni pomembno, ali boste sprejeli še pet zakonov, ki ste jih zdaj napovedali. Ti zakoni sami po sebi nič ne pomenijo. Nič ne bodo pomenili. Čakalne dobe se zaradi teh zakonov ne bodo nič zmanjšale. Če ti zakoni, tudi če so dobre rešitve v teh zakonih, ne bodo prišli v prakso, če te rešitve dejansko ne bodo prišle do ljudi in če te rešitve niso napisane za ljudi; vi ne delate zakonov zato, da bo bolj javno zdravstvo, zato, da bo bolj zasebno zdravstvo, zato, da bo več koncesionarjev, zato, da bo manj koncesionarjev; to je vse drugotnega pomena. Zakone se dela zato, da bodo ljudje imeli boljše storitve, da bodo bolj zdravi, da bodo hitreje prišli do teh storitev in da bodo bolj kvalitetne. Vse ostalo je drugotnega pomena. Prvo je zagotoviti kvalitetno storitev, potem je pa vprašanje koncesij, zasebnega, javnega in tako naprej. In danes je marsikateri od mojih kolegov in kolegic rekel, da je desna stran bolj za zasebno zdravstvo, mi smo pa bolj za javno zdravstvo, da bo vsem dostopna javnozdravstvena služba. Kje je dostopna, v kolikih letih, v kolikih dnevih? Meni je vseeno in tudi verjetno bolniku je več ali manj vseeno, ali gre v zasebno ambulanto, ali gre h koncesionarju, ali gre v javno. On želi imeti storitev. To je bistvo tega in tako jaz vidim to zadevo. In potem bomo lahko govorili o etičnih, moralnih in tako naprej standardih. Naslednje vprašanje je denar. Če omenim Komisijo za nadzor javnih financ, je pogosto govorila tudi o denarju v zdravstvu. Ampak zadeva je približno naslednja. Država, vlada, katerakoli vlada pobira prispevek za zdravstveno zavarovanje in iz tega prispevka se krije večina zdravstvenega materiala, opreme in tudi teh storitev, plače in tako naprej. In če recimo kupi neka bolnišnica, recimo Univerzitetni klinični center Ljubljana ali Univerzitetni klinični center Maribor neko opremo, nek material, kolegica Godec ima preiskovalno komisijo o žilnih opornicah, če so te trikrat dražje kot na primer na Finskem, kaj se bo dejansko zgodilo? Glede na to, da imamo omejen denar, kolikor ga je že, bo manj denarja ostalo za storitve. In ker bo manj denarja ostalo za storitve, zdravstvena zavarovalnica ne bo mogla tako hitro plačati vseh teh storitev ali pa bo določila neke kriterije. Ti kriteriji bodo verjetno strokovno, morda tudi etično, moralno problematični ali pa nesmiselni, kot se na primer govori o tem, da mora en zdravnik porabiti 7 minut na bolnika v povprečju. Tukaj bo potem nekaj narobe. Če bo ta oprema, te žilne opornice kupljene trikrat ceneje, ker lahko so trikrat cenejše, potem bo tudi več denarja za zdravstveno storitev, kriteriji bodo drugačni in tako naprej. In v tem zdravstvu se je pa zgodilo to, da se najprej določijo cene, trikrat višje kot so v Evropi, v bolj razvitih državah, kot smo mi; in potem tisto, kar ostane, se pa razdeli med plače, med storitve in tako naprej. In tukaj pa so zdaj interesi. Interesi, da tisti, ki nabavljajo to opremo, ne izgubijo svojih pozicij, ne izgubijo takšnih in takšnih marž, ki niso izračunane v odstotkih, ampak v stotinah odstotkov. Lahko se določi kar krat 3, ali pa krat 4, ali pa krat 5; tukaj ni stvar 10, 15, 20, 30 odstotkov. In ti interesi zdaj pritiskajo tudi na pripravljavce zakonov, da ostane tako, kot je bilo; ali pa da se njihova pozicija še izboljša; ampak na račun pacienta. Na koncu je pacient tisti, ki bo nosil te posledice predragega nakupa opreme. In tukaj potem nastane korupcija, in sicer na področju vseh nabav, tudi na področju zdravil, lekarn in tako naprej. Na Komisiji za nadzor javnih financ smo na eni izmed zadnjih sej obravnavali lekarniško dejavnost. Tam so enostavno povedali, gospe in gospodje, da oni pač ne morejo spoštovati Zakona o javnem naročanju. Ne gre in pač tega ne delajo že deset let. In pač tako gre sistem naprej. In zakaj bi ga zdaj? Potem je eno Ministrstvo za javno upravo reklo: Ne, vi morate ta zakon spoštovati, vi morate slediti tem določbam, mi smo vam že napisali ne vem kolikokrat, kako sledite tem določbam o javnem naročanju, na spletnih straneh imate navodila, stokrat ste nas že vprašali, dajte še enkrat. Na isti seji predstavnica Ministrstva za zdravje reče, da to ni mogoče. To se je zgodilo v Državnem zboru na Komisiji za nadzor javnih financ, ker vlada nima enotnega mnenja o tem, kako se naj v lekarniški dejavnosti uporablja določba, ki določa javno naročanje. To pride do sem. Mi lahko sprejmemo ne vem koliko sklepov o poročanju komisij Državnemu zboru, ampak relativno malo se zgodi. Lahko tudi poročajo. Vprašanje je, kaj se zgodi v praksi. Mi ne sprejemamo sklepov pa zavezujemo vlade zato, da bi nam ona formalnopravno odgovorila administrativno. To je drugotnega pomena. Primarno je, da se zaradi tega izboljša situacija v zdravstvu, pri naročanju materiala, pri naročanju opreme, da se izboljša situacija pri organizaciji. In tukaj smo v začaranem krogu, ampak ta vlada na tem področju ni naredila, ne vidim rezultatov, ob prijaznosti medicinskih sester, zdravnikov, zdravnic, drugega osebja. Tega preskoka pa ni naredila. Tukaj se lahko upravičeno sprašujemo, zakaj. Jaz ne bom tukaj našteval, koliko je pri posameznih specialistih čakalna doba. V stotinah dnevih, v stotinah dnevih. In to se potem pozna pri daljšanju oziroma krajšanju življenja. Pri tem, kako etična je država do teh bolnikov, kako skrbi za njih, kako jim lajša bolečine. Ampak krog je tukaj zaprt. Vi boste lahko zdaj ukinili dodatno zdravstveno zavarovanje, za katerega se plačuje okoli 360 evrov na leto. 360 evrov na leto, to ni majhen denar. Nekateri ljudje imajo takšne mesečne dohodke. To ni majhen denar. Ampak to se bo zdaj malo podražilo, morda ne čisto za vse enako. Ampak zdaj se bo to plačalo nekoliko več in vključilo notri. Gospe in gospodje, prav, naj bo več denarja, ampak ali se bodo zmanjšale čakalne dobe?! Ali bodo ljudje prej na vrsti? Ali bodo prej prišli do pomoči? Ne vidim tega. Mislim, da lahko zmečemo v zdravstveno blagajno še stotine milijonov, pa še ni rečeno, da bo kaj bolje. Potem se vprašamo, zakaj in kaj je zdaj tisto, ki je narobe. Ob prijaznih zdravnikih, prijaznem osebju, prijaznih medicinskih sestrah. Verjetno je potem nekaj narobe na ministrstvu, ki naj bi to zorganiziralo, ki piše take predpise, ki lahko vpliva tudi na, ali pa tudi ta vlada, Zavod za zdravstveno zavarovanje. In kdo je na ministrstvu? Ministrica. Na ministrstvu je glavna ministrica. Nad njo je samo predsednik Vlade. Še enkrat, dela se za ljudi. Ne delati predpisov zaradi predpisov. Delajte zato, da se bodo čakalne vrste zmanjšale, da bodo ljudje prej prišli do nujne medicinske pomoči. Ne bi ravno danes govoril o nekih dogodkih v državnem zboru, koliko časa se čaka na prvo pomoč. Rečeno je bilo, da je to zelo hitro, ne vem koliko minut. Deset minut. Daleč od desetih minut smo tu. Daleč od desetih minut. Ker se to ni naredilo v treh letih, so sklepi, ki jih je predlagala Slovenska demokratska stranka, popolnoma utemeljeni, o katerih govorimo. Mislim, da je tukaj pač treba neko odgovornost prevzeti. Tudi treba je ljudem povedati, da zaradi teh petih predpisov, ki so bili prej našteti, zakon o zdravstveni dejavnosti, pacientovih pravicah in tako naprej, ne bo nič bolje. Zato jaz podpiram te sklepe.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko. Pripravi naj se gospod Branko Zorman. Izvolite, gospod Tanko.
Hvala lepa za besedo. Najprej bom podobno kot moji kolegi izrazil razočaranje nad tem, da ni ministrice. Bila je prej prisotna, ni govorila; sedaj ko pa je točka, ki govori o korupciji, o kadrovanju, o tistem, kar je izvorna pristojnost vsake izvršne oblasti, je enostavno pobegnila. Ne samo, da je ni tukaj in sede posluša, ampak je enostavno pobegnila. Drugo razočaranje je to, da nihče od ekipe, ki je v imenu vlade tukaj, ni še spregovoril popolnoma nobene besede. Niti ene besede. Opozarjamo na to skoraj vsakič, ko imamo kakšno točko na dnevnem redu, bodisi vladno, ki je bila v prejšnjem primeru, bodisi opozicijsko, večina ministrov sploh ne govori. In potem se, ko je vsega konec, postavijo po šolsko za kateder, odpredavajo in gredo. To je katastrofa, stroka se ne upa z nami, poslanci, ki nismo strokovnjaki s tega področja, niti soočiti mnenj; ne na politikantski ne na strokovni ravni, če povem zelo poenostavljeno. Na nobeni. Gospod podpredsednik, popolnoma nepotrebno je, da vlada pošlje sem tri ljudi, da tu sedijo, tratijo čas in gledajo nas, poslance, ki razpravljamo. Vmes se komu nasmehnejo, takole ironično. Čas gre, trud tudi, zgodi se pa nič. To je ponižujoče za tiste, ki smo točko pripravili, pa sramotno za tiste, ki so strokovnjaki, pa si ne upajo niti odgovarjati na diskusijo poslancev. Niti odgovarjati, niti pojasnjevati, niti pokomentirati ne. To je to. V glavnem se bom dotaknil samo ene teme, to je korupcija. Tu bi rad povedal, da to, kar zadeva korupcijo v zdravstvu, zadeva zelo ozek sloj ljudi na vrhu zdravstvene piramide. Zelo ozek sloj ljudi. Krivični bi bili, če bi govorili, da so v vsem javnem zdravstvu – večina je tako ali tako v terenski mreži po zavodih – vpleteni ali da se njih sumi ali da na njih leti ta razprava. Ta razprava, kar je zadeva korupcijo, zadeva izjemno ozek krog ljudi, kar se vidi tudi iz dela preiskovalne komisije, ki to zadevo preiskuje. Samo vrh piramide na posameznih področjih je neposredno vpleten v to. Glede na to, da to vemo, da to veste, me prav čudi, da se do zdaj na tem področju po dveh letih in pol in še prej ni zgodilo popolnoma nič. Vsi isti ljudje, kot so bili predmet obravnave na preiskovalni komisiji, so še vedno tam, kjer so bili, čeprav so povedali marsikaj. O vseh teh ljudeh, ki so bili na preiskovalni komisiji, imajo najbrž vse podatke tudi preiskovalni organi. Najbrž. Najbrž veliko več podatkov kot preiskovalna komisija, ki samo en droben segment preiskuje, pa se spet ne zgodi nič. Sprašujemo se, zakaj se ne zgodi nič, če se lahko aktivira 20, 30 preiskovalcev, policistov, tožilcev in tako naprej za neko anonimno prijavo za recimo neko ptičjo hišico na nekem vrtu. Tam ni bilo nobenega problema, da se je zbrala ekipa, nekaj maric, se je dobilo ljudi, ki so sodelovali pri tej preiskavi in tako naprej, in je šlo za eno ptičjo hišico. V tem primeru, ko gre pa za kapitalne zneske, enormne zneske, pa se ne zgodi popolnoma nič. Ko pridejo predstavniki vrha preiskovalnih organov v Državni zbor, se obnašajo, da ne rečem tako nevedno, kot se skoraj ne moreš. Če se vrnem k preiskovalni komisiji. Samo eno podjetje je v nekaj letih, recimo desetih, dobavilo za en droben segment za okrog 190 milijonov evrov opreme oziroma pripomočkov, stentov. Glede na to, kar se ugotavlja v preiskovalni komisiji, to, da so bila preplačila pet- in večkratna, od 5-krat do 10-krat, to pomeni, da je šlo samo iz tega sistema ven približno 160 milijonov evrov. Realna cena dobavljenega materiala je približno 20 milijonov ali pa 30 milijonov, 160 milijonov evrov pa je bilo preplačil samo na žilnih opornicah ali na dobavah, ki jih je dobavljala firma Mark Medical. Zdaj pa vas vprašam, koliko srčnih operacij, koliko koronarnih posegov bi za ta denar lahko naredili, če vemo, koliko v povprečju stane recimo srčna operacija, če vemo, koliko stanejo koronarni ali kakšni drugi posegi. Preplačila so enormna, in to nikogar ne gane. Nikogar ne gane. Vi govorite o tem, da v zdravstvu ni denarja. V zdravstvu, kjer tolerirate takšne stvari, je mnogo preveč denarja. Mnogo preveč denarja. Srčne opornice, to, kar je predmet preiskave, so le en majhen segment zdravstva, pa ne vem, če je to ena tisočinka tistega, kar se v zdravstvu dogaja. Gre za, ne vem, 4-kratna, 5-kratna, 10-kratna preplačila na enem materialu, ki se ga pri tej operaciji potrebuje. Veste, ni čudno, da ni storitev, zato ker imamo sedaj zdravnike, ki ne morejo izvesti operacije, zato ker ni denarja za poseg, in prihajajo na delo, namesto da bi delali. Denar, ki je bil namenjen za kirurške posege, je pa odletel iz zdravstva tistim, ki se ukvarjajo z veriženjem dobaviteljske verige. V vsaki fazi podražitve odleti kakšnih 20 % denarja ven in na koncu pridemo do teh enormnih preplačil. To se dogaja. Moram reči, da sem zelo presenečen nad tem, da se zdaj pogovarjate samo o tem, kako se bodo popravile pa dvignile prispevne stopnje, nihče se pa ne ukvarja s tem problemom. Dokler se ta koruptivni del zdravstva, vrha zdravstva ne očisti, do takrat je vsaka razprava o prispevni stopnji, o dodatnih sredstvih za dodatne posege brezpredmetna, nepotrebna. Zato ker je ukradenega denarja iz zdravstva približno, kaj pa vem, če zdaj to vzamem, vsaj tretjina letne kvote, ki jo ima zavarovalnica. Vsaj tretjina tega denarja izgine, če vzamemo za podlago žilne opornice. In zdaj se sprašujemo, zakaj so čakalne dobe. Zato, ker ni denarja za neko realno operacijo, ker so petkrat predrag material pripeljali za eno operacijo pa petkrat predrag za kolke pa petkrat predrag za ne vem katero zadevo, za longete in tako naprej. Mislim, da je treba to stvar vzeti resno, se tukaj potruditi, prevzeti odgovornost, izvršno oblast imamo izključno za to, da dela to, o čemer govorim – da zadeve čisti, da zadeve ureja, da razrešuje probleme tam, kjer so, da ukrepa tam, kjer mora. Ne pa da je glavna naloga ministrstva in ministrice in predsednika Vlade, da pokrivajo svinjarije. To je pravzaprav glavni problem. Glede na to, da ste ta naš edini predlog priporočila, ki smo ga dali, zavrnili [[…]]Govori pa o tem, da priporočamo Vladi in predsedniku Vlade Republike Slovenije, da takoj odstavita vse tiste odgovorne v zdravstvu, ki niso preprečili koruptivnih in kaznivih dejanj pri nabavah oziroma so jih s svojim vplivom celo omogočili, in tiste, ki niso pravočasno pripravili sprememb aktov in zakonov s področja zdravstva. To torej predlagamo. Ker Vlada v svojem mnenju temu nasprotuje, ker je koalicija to mnenje povzela in to priporočilo zavrnila, si tega ni mogoče razložiti drugače, kot da podpirate koruptivna ravnanja in kazniva dejanja v zdravstvu. Ne da se tega drugače razložiti, ne moreš. Če znate na ministrstvu to drugače razložiti, če zna predsednik Vlade to drugače razložiti, dobro, ampak to ni mogoče. Tako prijaznega sklepa, ki bi ga lahko Vlada uporabila za razreševanje problemov v zdravstvu, ne podprete. Kaj torej počnete? Ste sestavni del piramide korupcij v zdravstvu, ministrstvo podpira, Vlada podpira, koalicija v Državnem zboru to podpira. In potem se sprašujete in kažete na zgodovino, česa se ni naredilo. Dokler se te zadeve niso odkrile, da se dogajajo, do takrat nekaterih ukrepov in korakov in odločitev ni bilo možno sprejeti. Zdaj to vemo, ampak kljub temu se ne zgodi popolnoma nič. Glavna varovalka za to, da se te stvari še naprej dogajajo na koruptiven način, da se dogajajo kazniva dejanja, je ministrstvo, ministrica in pa Vlada z močno oporo v Državnem zboru pri vseh koalicijskih strankah. In ko ugotavljate, da ni denarja za kakšne penzije, za kakšne splošne štipendije ali pa splošni otroški dodatek – tega denarja je, kolikor hočete, samo v zdravstvu. Pokrijete lahko vse operacije, vse subvencije, vse zadeve s področja sociale in tako naprej. Vse se lahko pokrije samo iz tega, kar je tukaj. In tako kot je postavljeno področje zdravstva, da se nič ne naredi, tako ste postavili tudi drugi tir, čisto enako. Stoodstotno preplačilo kar že avtomatsko vnaprej. Če koalicija v Državnem zboru to podpira, potem gre v teh primerih za državno korupcijo, ni drugega. Država, vlada, oblast, izvršna oblast je tista, ki podpira korupcijo, in zato se na tem področju ne more nič narediti. To, da ste takšno priporočilo zavrnili, je signal za preiskovalne organe, da ne naredijo nič. To pomeni, da imajo tudi oni vso potrebno zaščito, da ne storijo nič. Meni se zdi zelo neobičajno, tudi zelo nekorektno, da se na osnovi anonimk preganjajo ljudje, ki jim nimate česa dokazati, pa se celi štabi naredijo. Za tiste, za katere obstajajo vsi dokumenti, pričevanja in tako naprej, pa enostavno zadeve stojijo v predalu in čakajo, da se bo tudi v tem primeru iztekla čakalna doba, da se ne bo zgodilo nič, da procesa ne bo, da bo stvar zastarala. Dodatno, kar omogoča take stvari, so kadrovanja. Veste, če vi na ključne funkcije v zdravstvu, kot je UKC, postavite ljudi, ki si ne upajo niti pred kamero stopiti in kaj povedati, potem je jasno, da se tam ne bo nič spremenilo, da je oseba, ki je tja nastavljena, tam zato, da bo to teklo naprej. Po učinkovitem delu v UKC ste zdaj izkazali še bistveno večjo izgubo, kot je bila. Namesto sanacije, namesto odprave pomanjkljivosti in tako naprej je izguba samo narasla. Ampak to ni čudno, če ne boste odpravili preplačil, petkratnih, sedemkratnih, desetkratnih preplačil, je logično, da bodo materialni stroški zmeraj enormno visoki za tisto, kar potrebujete, in da ne bo možno narediti popolnoma nobene operacije. V zaključku lahko ugotovim samo to, da imamo pri nas sistemski problem. Imamo problem, da politika, ki ima v tem državnem zboru večino, pokriva vse nepravilnosti, ki se dogajajo v zdravstvu pa tudi v drugih sistemih, ne samo v zdravstvu. Dokler ni neke resne volje, neke politične volje za to, da se bo na tem področju karkoli spremenilo, se bomo samo pogovarjali o čakalnih vrstah, ki so posledica, se bomo samo pogovarjali o prezgodnjih smrtih, ki so posledica vsega tega, in se bomo pogovarjali o vsej pomanjkljivi opremi, nedostopnosti in tako naprej. In pa seveda o tem, da bomo rezali institucije, storitve, dostopnost na podeželju. To, da se določene stvari po podeželju reducirajo, racionalizirajo, je zdaj najprikladnejša zadeva, pravite in tako naprej. Skratka, ključen problem je to, da na področju, ki pobere daleč največ denarja in kjer gre ves ta denar v zasebne roke – da se razumemo, ne ostane v javnem sistemu, ampak gre v zasebni sistem brez haska in brez koristi – vi to podpirate. Če bi na tem področju imeli koncesije, če bi to lahko delali zasebniki, se s tem problemom danes tu ne bi ukvarjali. Tega prilivanja, tega prekladanja, teh kraj, teh sistemskih problemov ne bi bilo. Težko me bo kdo prepričal, da boste našli koncesionarja v zdravstvu, ki bo šel sedemkrat dražji material kupit, pravzaprav isti material, kot ga imajo sosednje države, in ga bo pri nas sedemkrat dražje plačal. Tega ne zdrži zdrava pamet, tudi vi ne bi tega storili. Tudi vi ne bi kupili od iste pekarije, od istega proizvajalca, peka kruha v tisti trgovini, v kateri je sedemkrat dražji kot v tisti, ki ima normalno ceno. Isto velja za operacije, isto velja za dobavo materiala in tako naprej. Vse klasifikacije so enake, vse kvalitete materialov, s katerimi se ukvarjamo, so enake, primerjajo se enaki materiali, enaki stenti istega proizvajalca, razlike so pa tolikšne, kot sem prej povedal, sedemkratne, petkratne, trikratne. Veste, če se znate doma obnašati, da ne greste iste stvari kupiti k sosedu, kjer je petkrat dražja, najbrž velja to tudi za javni zdravstveni sistem. Tako pretiravanje s poudarjanjem javnega zdravstva in drugih javnih stvari enostavno pomeni samo to, da podpirate korupcijo. To je vir za tiste, ki bogatijo na teh količnikih, faktorjih pri dobavah materiala. To ni prav nič drugega. V javnem zdravstvu je za tisto verigo, ki je na vrhu, ki o tem odloča in te stvari dela, to pač njen model, njen koncept, in dokler se to ne bo sesulo, ne bomo imeli niti dobrega javnega zdravstva. Govorim o tem, da bodo ustrezne čakalne dobe in ustrezne storitve. Kakorkoli se zdaj kdorkoli spreneveda, to je ključni problem zdravstva. Dokler se to ne reši, so vsi ostali koraki, vse tisto, s čimer se zdaj ukvarjamo, z Zakonom o zdravstveni dejavnosti in še kaj drugega, čisto brezvezne stvari, tudi zakon o lekarništvu je čisto brezvezna stvar. Ključna stvar leži v tem delu, da se mlati, da se z lopato meče velike vsote denarja za osebno bogatenje tistih, ki pri tem sodelujejo, ne dobi se pa za ta denar tistega, čemur je namenjen, se pravi pravočasne, ustrezne zdravstvene storitve. Hvala lepa.
Hvala lepa. V splošnem delu razprave ima besedo še gospod Branko Zorman.
Hvala, gospod predsedujoči. Vse je res. Vse, kar sem povedal že v predstavitvi stališča naše poslanske skupine, je res. In res je, da obravnave tega priporočila danes sploh ne bi smelo biti zaradi tega, ker je, bom uporabil besede, ki jih je prej uporabil kolega, sramotno in poniževalno pripravljeno. In to s strani stranke, ki naj bi se imela za neko tradicijo. Da vi pripravite priporočilo, ki je v bistvu interpelacija, pa ga imenujete priporočilo, že veste, zakaj ste ga tako imenovali, potem je to zloraba poslovnika in je, kot smo že povedali, v neskladju in z ustavo in s poslovnikom Državnega zbora. Vi imate vedno možnost, da zberete podpise, vložite interpelacijo in se potem lahko tukaj o vsebini pogovarjamo. Jaz danes o vsebini ne bom govoril pri tej točki zaradi tega, ker je bilo že veliko povedanega, daleč od tega, da teme niso pomembne, ampak glede na dokument, ki je kot tak bil vložen, se o njem sploh ne bi smeli pogovarjati. Bi pa samo eno stvar izpostavil. Večkrat sem slišal, da podpirate korupcijo, Vlada podpira korupcijo, ministrstvo korupcijo. Ne vem, s čim Vlada, ministrstvo podpirata, podpiramo korupcijo. S čim? Z vsemi temi ukrepi, ki so bili narejeni? Da niso bili zadostni, to je verjetno relativno, s tem bi se strinjal. Ta vaša dvojna merila [[…]]Nič koliko sej je že bilo sklicanih na temo nekih tematik, ki so izhajale iz UKC Ljubljana. Niti ene seje vi kot objektivni borci za poštenost niste sklicali na temo UKC Maribor, kjer je bil dolgoletni direktor vaš vidni član, vaš kandidat za župana. Dolga leta, desetletja in več je bil direktor. Med drugimi sem tudi jaz član preiskovalne komisije za žilne opornice pa sem bil prisoten na eni seji, saj je bila javna, saj ni nobene skrivnosti, saj je bil prenos na televiziji, da ne govorimo, kakšna korupcija se je tam dogajala samo na tem področju. Ampak o UKC Maribor nismo imeli seje. Potem pomanjkanje kadrov, ostale nabave in vse to iz te iste inštitucije. Tam, kjer so naši, gledamo stran – ali ne? Tam, kjer so drugi, tam pa dajmo potem z lopato po njih. Jaz ne rečem, veliko je bilo nepravilnosti, veliko se jih odkriva, hvala bogu se prekinja s temi praksami, samo tako kot sem že pri prejšnji točki rekel, rad bi videl, kdaj bo kdo na koncu to plačal. Plačal v smislu tega, da bo na koncu obsojen pa bo šel sedet. Bojim se, da tukaj politične odgovornosti žal ne bomo našli. Ker o vsebini ne bom, bom tukaj zaključil. Skratka, še enkrat, to poročilo ste sestavili kot interpelacijo zoper ministrico za zdravje oziroma v nadaljevanju odgovorite, v nasprotnem primeru pa priporočate, da odstopi kar predsednik Vlade sam, da sestavite interpelacijo, daste možnost vpletenim, da se vam odzovejo z vsebinsko razlago, in potem imamo lahko tukaj zelo dolgo in poglobljeno tematsko razpravo. Na tako priporočilo, kot ste ga dali, žal ne.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predlagateljica. Izvolite, dr. Ana Medved, državna sekretarka. [[oglašanje iz dvorane]] Oprostite, nisem videl. Se opravičujem. Gospa Jelka Godec, izvolite, se opravičujem.
Najlepša hvala. Držala sem roko gor, verjetno niste videli. Odzvala bi se na gospoda Zormana, ampak čisto tako, vsebinsko res nimate kaj razpravljati, ker ne morete. Ker proti temu, kar vam je prej povedal kolega Tanko, kar so povedali ostali moji kolegi, ne morete nič. Gospod Zorman, vi sploh ne znate vsebinsko razpravljati in tudi do sedaj v vaših razpravah jaz nisem nobene vsebine zasledila. Danes, konkretno danes je pa vse, kar ste povedali, to, da smo mi eni največji, ne vem – bom rekla opozicija, ki je ne bi smelo biti. Naša priporočila se ne smejo obravnavati, se ne bi smela obravnavati, ne bi smela biti na seji. Jaz iz vaših razprav res lahko sklepam samo to, da vi opozicije sploh ne želite imeti, in vi ne morete imeti tehtnih razprav, ker se ne ukvarjate z vsebino, saj ste sami povedali. Vi se ne ukvarjate z vsebino, ampak s tem, kaj SDS počne v Državnem zboru in kaj je počel v preteklosti, in nam pridigate, gospod Zorman, kako bi morali delati in kako [[…]]Vi pa delate z državo, bom povedala, tako kot je že bilo kdaj v Državnem zboru povedano, kot svinja z mehom. Tako delate z državo. In to je ena vaših, bom rekla, največjih napak, ki jih delate v tem svojem mandatu. S takšno aroganco, kot ste zdaj nastopali, gospod Zorman, do poslanskih kolegov – mislim da nihče v Državnem zboru tega ni sposoben narediti. Mislim, da ne. Ni sposoben. Da je sramotno, kar smo napisali. Sramotno je to, kar dela Vlada, še enkrat, kar dela ta vlada z državo. To pa je sramotno. Da ne boste govorili o vsebini – ja, še enkrat vam povem, nimate argumentov proti temu, kar smo povedali, kar smo napisali. In zdaj se zanašati na to, da je vse skupaj protiustavno [[…]]Gospod Zorman, kolikokrat ste pritisnili tipko za, ko je šlo za zakon, za katerega je Zakonodajno-pravna služba navedla člene ustave, po katerih je zakon v neskladju z ustavo? Kolikokrat? Vam jih še enkrat naštejem, zakone? Zakon o lekarniški dejavnosti, Zakon o vajeništvu, Zakon o bančništvu, na pamet jih vem. In mandat opozicijskega predsednika, kjer ste rekli, da boste sprejeli vso odgovornost, pa je niste. Niste sprejeli za tisto tipko takrat za odvzem mandata, niste sprejeli in ne želite sprejemati odgovornosti za lekarniški zakon, Zakon o vajeništvu, ker vi vsebinsko ne razpravljate. In ja, sklicali smo sejo na temo UKC Maribor. Sklicali smo, gospod Zorman. Vi ste član, celo podpredsednik Odbora za zdravstvo in bi to morali vedeti. Sklicali smo. Na parlamentarni preiskovalni komisiji je bil dr. Pivec, imeli ste vso možnost priti in ga zaslišati. In ja, tudi UKC Maribor preiskujemo, to vendar ja veste. In ne govoriti, če so naši ali vaši, jaz osebno, ne vem pa za vaše člane komisije, ne delam razlik med črnimi, zelenimi, rdečimi, belimi, ne vem, našimi, vašimi, levimi, desnimi. V tem primeru ne. Kdorkoli je vpleten – in lahko moji kolegi povedo, da povem na poslanski, da kdorkoli – bo odgovarjal, če le pridemo do tega, da se mu dokaže kaznivo dejanje. Ne glede na to, kdo je, gospod Zorman. In še enkrat, imate vso priložnost, vso možnost kot član preiskovalne komisije, da pokličete naše ljudi, če mislite, da so naši, pokličite jih na zaslišanje pa jih zaslišujte, brez problema bom sodelovala. Do zdaj nisem še nobenega predloga zavrnila. Ampak ne očitati, da ne sklicujemo sej za tiste bolnišnice ali za tiste ljudi, ki so naši. Je pa res, da je večina vašega kadra. To je pa druga resnica. Da bolnišnice vodi večinoma vaš kader, ki ste ga z vso silo nastavili recimo v Brežice, da vam ne berem anonimne prijave, ker potem boste pač rekli, da je anonimna prijava, tam piše, kakšen pritisk je bil na člane sveta zavoda s strani SMC, lokalnih kadrovnikov, gospoda Kopača, ne vem koga vse, da se nastavi ta direktorica. Mi lahko razpravljamo vsebinsko, zato ker imamo papirje, ker imamo argumente, vi ne morete, proti temu ne morete. Da če bomo tvorno sodelovali, bodo poglobljene razprave. Mi nenehno tvorno sodelujemo, dajemo predloge – saj vi vse zavračate in potem govorite pri Zakonu o zdravstveni dejavnosti, da je možno v nadaljevanju z amandmaji sodelovati, in tako naprej. Pa kaj se vi norčujete iz nas? Koliko naših amandmajev ste pa podprli v tem mandatu? Koliko? Enega ali dva. Enega ali dva. In potem vi nam govorite o tvornem sodelovanju. Jaz sem prvi mandat poslanka, pa mi stari poslanci pravijo, da česa takšnega v parlamentu še niso doživeli. Česa takšnega, zavračanje opozicije. Recimo proračuni, kolikor jaz vem, je bil k proračunu v preteklih mandatih tudi kdaj kakšen opozicijski amandma sprejet. Niti enega niste. Niti enega, ker vi ste itak najbolj pametni. Hvala bogu, da imate takšno samozavest, ampak če bi vse to, kar tukaj govorite, tudi izvrševali, potem bi bila ta samozavest upravičena. In še enkrat, če se vrnemo na zdravstvo. Podpirate korupcijo. Jo podpirate, ker vaših ukrepov na tem področju ni. In še enkrat, na preiskovalki je bilo javno priznano kršenje Zakona o javnem naročanju. Za 2 milijona in pol so šli čez – nič, nič, na ministrstvu nič. Koruptivna dejanja – nič. Tu ste soodgovorni! In potem gre premier na novinarsko konferenco in reče: »Mi smo zajezili korupcijo, mi smo toliko ljudi že pripeljali pred sodišča.« Katerega pa – pa dajmo samo o žilnih opornicah – s tega področja? Veste, s čim se ukvarjajo ljudje? S čim se ukvarja gospod Furlan, ki na preiskovalki sploh ni vedel, kaj je, ali je funkcionar ali je javni delavec? Ni vedel, kaj je. S čim se ukvarja? Kdo je prijavitelj tega, kdo je prijavitelj te svinjarij, ne pa s tem, da bi raziskovali, kdo to svinjarijo povzroča. Kdo je prijavitelj, to jih zdaj zanima. Pa NPU. Zdaj pa iščimo tistega, ki je to priznal oziroma povedal, da bomo tistega privijali do konca. S tem se ukvarjajo. Tako kot je rekel kolega Tanko, to se dogaja v javnih zavodih, ne pri koncesionarjih. Koncesionarji so za te žilne opornice spuščali cene, nižje cene so imeli. Ali pa primerljivo iste kot tujina, pa imajo manj pacientov. In zdaj vi meni govorite, da je to naše priporočilo sramotno. Sramotna je vaša razprava, ko rečete, ne bom vsebinsko razpravljal. To je sramota, to je žaljenje Državnega zbora, žaljenje državljank in državljanov, ker ne znate vsebinsko razpravljati. Vsebinsko razpravljajte, povejte mi, naštejte mi konkretne ukrepe za preprečevanje korupcije v zdravstvu, za skrajševanje čakalnih dob, danes se naroča za leto 2020. Konkretne predloge. Vi pridete z Zakonom o zdravstveni dejavnosti, kjer rešujete področje, ki deluje dobro, ljudje so zadovoljni z zdravniki, s koncesionarji in tako naprej. Tam kjer ni, naj te inštitucije uredijo, naj inšpekcija dela, to je vaša naloga. Recite inšpektorjem, pojdite gledat. Ne. Zato ker imaš potem pa informacije od inšpektorjev, da tja pa ne smejo iti. Vi govorite, da boste to rešili, da zdaj, odkar ste pa vi, bo pa ta zakon, bodo pa koncesionarji pod takšnim drobnogledom, da ljubi bog, hujšega ne more biti. In transparentno boste delali tako, da sploh ne boste javnega razpisa objavili na portalu. Norca se delate iz ljudi, gospod Zorman, norca se delate iz ljudi. Dajte mi našteti vse te ukrepe, ki bodo – če bodo ljudje morali po novem zakonu plačevati več, kaj bodo za to dobili bolje? Ne bom rekla več, bolje. Ali bom jaz, če bom plačala ne vem koliko več, dobila za to boljšo oskrbo, kvalitetnejšo oskrbo, se bom lahko e-naročila tako, kot naj bi e-naročanje bilo, in tako naprej? Ukinili boste dodatno zdravstveno zavarovanje, ministrstvo to predlaga, kolikor jaz vem. In seveda se nenehno sklicujete na to analizo zdravstvenega sistema v Sloveniji, ki jo je pripravila mednarodna organizacija. Če pogledam, kdo je pripravljal to analizo. Na ministrstvo sem dala vprašanje, naj mi dajo vse strokovne sodelavce. Za pripravo te analize so – zdaj sem že pospravila – na treh straneh naštete osebe, mislim, da je okoli 50 oseb, slovenskih oseb. Te osebe so delale – kaj? Piše, da so sodelovale kot delovna skupina pri pripravi analize zdravstvenega sistema v Sloveniji. Če smo pa plačali tujcem, kaj so potem delali ti naši domači? Pošiljali so podatke tem tujcem, vprašanje pa je, kakšne podatke so pošiljali. Ampak, okoli 50 ljudi iz naše države je sodelovalo tam! Lahko preberem vse te ljudi, prav delovne skupine so oziroma področja. Na podlagi te analize, ki pa za dodatno zavarovanje v Sloveniji piše takole, nam dajo štiri možnosti: prva, boljša regulacija in nadzor nad dodatnim zdravstvenim zavarovanjem; druga, zamenjava dodatnega zdravstvenega zavarovanja z javno obvezno dajatvijo prispevkom; tretja, odpuščanje doplačil; četrta, brez spremembe. Zdaj pa – kaj? Prva možnost, boljša regulacija in nadzor nad dodatnim zdravstvenim zavarovanjem. To je bila njihova prva možnost, ki so jo ponudili ministrstvu. Tega ministrstvo ni vzelo. Zakaj? Tukaj piše takole: »Če Vlada meni, da boljša ureditev, nadzor nista možna, bi lahko razmislila o ukrepih, ki potem sledijo.« Vlada torej meni, da ni boljše možne ureditve oziroma nadzora, tukaj mi pa govorijo, kako bodo nadzorovali, ne vem kaj vse, ni da ni. To je analiza, ki jo je dala mednarodna organizacija, vi ste to preskočili, ker menite, da ni boljšega možnega nadzora – ali zakaj? Jaz tako sklepam iz tega, ker tukaj piše, da če Vlada meni, da boljša ureditev in nadzor nista možna, potem se naj posluži ostalih zadev. Ta vlada očitno ni zmožna nadzorovati, vsaj tega področja, pa seveda tudi drugega ne. Naše priporočilo ni sramotno. Tako kot je rekla Zakonodajno-pravna služba, lahko bi oziroma bi morala biti za temi predlogi interpelacija. Vendar pa lahko pozovemo predsednika Vlade, da razreši ministrico, kar bi že zdavnaj moral narediti, ker mislim, da je ta ministrica najšibkejši člen te koalicije. Najšibkejši člen. Dostikrat, ko smo to izpostavili v Državnem zboru, je nasprotna stran kimala pa tudi danes kima. Meni je zelo žal, ampak nehajmo se žaliti med sabo, kdo je zdaj kdaj kaj, kaj je bilo nazaj. Ja, korupcija je bila, se strinjam, da je bila tudi prej. Ampak če se je delala 40 let svinjarija, se naj še 40 let, ali kako? Zdaj vemo, zdaj imamo konkretne primere, tako kot je rekel Tanko, konkretni primer žilnih opornic. Zdaj se bomo pa norca delali ali kaj? Zdaj, ko smo pa ugotovili, ko pa prihajamo tako daleč, pa reče gospod Zorman, da meni, da politične odgovornosti ne bomo našli. Ali vi to že veste ali kaj? Vi že veste, da parlamentarna preiskovalna komisija ne bo ugotovila politične odgovornosti? Kako pa vi to veste? To mene zanima. Kako vi veste? Kako vi veste, da nihče ne bo odgovarjal za to? Seveda ne! Šef SDT gospod Furlan je pač vpleten v te zadeve, mogoče pa tudi tega ne bo sproduciral. Vpleten v smislu bratove firme, ki je edina prodajala kolke novogoriški bolnišnici po ne vem koliko višjih cenah. Seveda ne bo preiskoval korupcije v zdravstvu, bog ne daj, ker lahko pridemo pa tudi do žlahte. Ne skimavati z glavo, to so dejstva. Pojdite si pogledat, če niste gledali. Poglejte si gospoda Majheniča, ki je iskal vejice v zakonu, da bi povedal, da to pa ni koruptivno dejanje, kar ga sprašujemo, da kršenje Zakona o javnem naročanju pač ni kaznivo dejanje. Tudi če za 2 milijona in pol greš čez, to ni kaznivo dejanje. In očitno tako misli tudi ministrstvo. In išče se človeka, ki je to prijavil. Išče se človeka. Ne, ne bomo iskali tistega, ki je delal svinjarijo, mi bomo poiskali tistega, ki je svinjarijo prijavil – to je naša država. In še enkrat, to priporočilo je seveda nadaljevanje interpelacije. Mi smo že po končani interpelaciji napovedali, da bomo ministrstvo spremljali, da bomo spremljali delo ministrice, in v tem času se ni nič spremenilo na boljše, ti ukrepi, ki zdaj [[…]]Saj jih ni bilo, ampak zdaj ne vidim, da bo ta zakon, ki je tu na mizi, prinesel kaj boljšega. Še enkrat, gnila jabolka boste pustili v gajbici, zdrava boste ven pobirali. Še enkrat, bolnik želi kvalitetno oskrbo, da se zdravnik z njim pogovarja, za kar zdaj nima časa, vi pa boste vse to zrušili, no. In govorite o transparentnosti, da danes boste pa koncesije podeljevali transparentno. Še enkrat vprašam ministrstvo, ki je ta zakon pripravljalo, ker ostalih niso pustili zraven, kako je to transparentno, če samo na svoji strani objaviš, ne pa na portalu javnih naročil. Česa se bojite? Da bodo prišli tuji, ki bodo želeli koncesije razpisati tako kot v Romuniji in Bolgariji? Da bodo prišli tisti, ki bodo koncesije vzeli z dobrim delom pa dokazali, da javno zdravstvo oziroma javni zdravstveni domovi slabo delajo? Zato ker v Sloveniji nastrada tisti oziroma se zavira tistega, ki dobro dela in dokazuje, da druga stran ne dela dobro. Tistega se zavira. Se strinjam, koncesije, ki so slabe, ki ne delujejo dobro, ki so bile netransparentne oziroma, tako kot pravite, dane čez noč, na prijateljski način. Ampak kolikor jaz vem, že tri take koncesije čakajo na ministrstvu na prijateljski način. In ker bo objavljeno samo na ministrski strani, ne pa na portalu – zdaj bomo pa čakali, kdaj bodo te objave, pa si bomo sporočali, daj se še ti prijavi? Ne se hecati o transparentnosti, ker je ni. In tudi nadzor – ali boste službe menjali ali boste druge ljudi nastavili, da bodo nadzor delali nad koncesijami, ali boste pustili iste ljudi, ki do zdaj očitno niso koncesij pregledali? Ali je revizija koncesij narejena? To sem vas vprašala že na interpelaciji. Je narejena revizija koncesij? Koliko je takšnih koncesionarjev, ki ne delajo dobro? Ki ne delajo dobro, še enkrat. Če so koncesijo dobili čez noč – ni prav. Če so jo dobili na prijateljski način – ni prav. Jaz vas pa sprašujem, ali ti koncesionarji kradejo, ali ne delajo dobro, ali delajo tam, kjer bi lahko bil drug program oziroma bi to lahko izvajal javni zdravstveni dom. Sicer si bom še pustila nekaj časa, ampak to, da pa rečete, da je nekaj, kar vloži opozicija, sramotno in da se to sploh ne bi smelo obravnavati [[…]]S tega stališča mi je čisto jasno, da stvari, ki vam gredo, ne želite slišati. Proti temu, kar smo danes povedali in kar je v priporočilu, nimate argumentov, zato tudi danes nihče od vas ni razpravljal.
Hvala lepa. Replika, gospod Branko Zorman, izvolite.
Moram se odzvati zaradi tega, ker me kolegica ni pravilno razumela, tako sem se dolžan odzvati, kljub temu da po njenem seveda nimam česa povedati. Najprej me je narobe razumela tam, kjer sem rekel, da je tema, ki jo obravnavamo, sramotna. Tega nisem rekel. Rekel pa sem, da je priporočilo, tako kot ste ga pripravili, s čisto postopkovnega vidika sramotno z vaše strani. To pa sem rekel. Ne pa, da so sramotne teme, ki jih v njem obravnavate. Tega pa nisem rekel. Naslednje, kar se tiče preiskovalne komisije. Bojim se, da politične odgovornosti na koncu ne bomo našli, imamo pa veliko kurjih tatov. Ampak to niso tisti, ki naj jih obravnava preiskovalna komisija, ker preiskovalna komisija išče politično odgovornost. Nek zdravnik, vodja nabave ali pa direktor ni politični funkcionar. O tem sem govoril. Če pa bomo, pa super, ker tako ali tako ne bomo našli politične odgovornosti iz tega mandata. Mi smo tukaj od leta 2014, te barabije pa so se počele prej, tako da če bomo našli, super, se pa bojim, da ne bomo. Tako da ne obračati mojih besed. Naslednje. Ko sem govoril, da ne sklicujete sej glede institucij, kjer so udeleženi kakšni »vaši«, sem mislil na Odbor za zdravstvo, ne na preiskovalno komisijo, ker na preiskovalno komisijo pa pač morate vabiti iz vseh zdravstvenih institucij, ker bi pa res malo čudno izgledalo, če bi samo eno izbrali. In še to. Omenjali ste nek javni razpis, kjer se je šlo čez ta javni razpis, in da smo zdaj mi krivi za to. Pa da so neke koncesije, ki že čakajo pri ministrici, da bodo podpisane, samo da mi ta zakon sprejmemo. Dajte no nehati, to je pa res zavajanje. Saj če bi hotela ministrica te koncesije podpisati, jih lahko podpiše danes brez javnega razpisa, ker to še ni potrebno. Če bi to hotela, tako kot vi trdite oziroma, ena slovenska beseda je, natolcujete. Tako da ne zavajati.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Jelka Godec, predlagateljica.
Zorman, zdaj vas pa javno pozivam, da kot član pokličete tiste pred preiskovalno komisijo, ki niso kurji tatovi, za katere veste, da so politično odgovorni, ker sem vas tako razumela, lahko me popravite, in jih bomo zaslišali. Brez problema. »Se bojim, da ti kurji tatovi niso tisti« – kateri pa so tisti tatovi? Potem pa jih dajmo poklicati, gospod Zorman, ste član komisije, dajte tvorno sodelovati. Vaše razprave kažejo samo v smer, da vam je očitno ta preiskovalna komisija odveč. Ali vam je odveč? Ali se bojite, da bomo prišli do tistih, ki niso kurji tatovi? Ne nasmihajte se, ker tako neumna pa nisem, gospod Zorman, veste. Še bolj, ja. Ste vi mogoče, da boste prišli na komisijo in dali predlog, koga zaslišati? Izvolite. Izvolite! Brez problema. Še enkrat, nobenega predloga s strani članov komisije do sedaj nisem zavrnila in ga tudi zdaj ne bom in bom zelo vesela, če nam poveste, kdo so tisti, ki niso kurji tatovi in so politično odgovorni. Jaz sem govorila o sklicu seje Odbora za zdravstvo na temo UKC Maribor, gospod Zorman. Tudi to sem povedala, ampak ste se nasmihali in me niste hoteli slišati. Sklicali smo sejo na temo problematike anesteziologov – pomanjkanje strokovnega kadra v UKC Maribor – in smo to ostro zastavili. O normativih in standardih smo govorili in je bil UKC Maribor na tapeti, tako da zavračam te vaše očitke. Naslednja stvar, na katero tudi moram tu odgovoriti, je, niste vi krivi, da so šli oni čez javni razpis. Seveda vi niste krivi, ker je bilo to do leta 2010. Ste pa krivi, da zdaj ne ukrepate. Ker zdaj pa tudi hodijo čez javni razpis! Tudi zdaj hodijo čez javni razpis. Ministrica trenutno ne more podeliti koncesije eni izmed prošenj, ki čaka na to prijateljsko podeljevanje, ker se aparat še nabavlja. Ko se bo pa aparat nabavil, grem pa zdaj tu stavit, da bo koncesija podeljena.
Hvala lepa. Gospod Branko Zorman, izvolite. Replika.
Hvala, predsedujoči. Ne, ni replika na repliko, predlagateljica je bila. Sicer tudi ona ne bi mogla meni replicirati in tako se lahko gremo do jutri. Kolegica, ne obračajte mojih besed. Kdaj sem jaz rekel, da vem, kdo so politično odgovorni pri nabavah žilnih opornic in da imamo samo kurje tatove? Ne obračajte mojih besed, jaz tega nisem rekel. Ker se pa očitno ne razumeva, vsi pa znamo brati, vam bom nekaj prebral. Ŕ propos tistega prej, zakaj obravnave tega priporočila ne bi smelo biti. Ne zaradi teme, ampak zato, ker ste ga tako šalabajzersko vložili, kot ste ga, ker to ni interpelacija, vložili ste pa, kot da je interpelacija. Obravnavali bi ga pa kot priporočilo. Ne se zdaj sprenevedati. Vam bom prebral. Citiram iz mnenja Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora: »Upoštevaje navedeno, je mogoče ugotoviti, da priporočilo obravnava vprašanja, ki so po vsebini in glede na namen ugotavljanja odgovornosti ministrice za zdravje, izhajajoč iz načela delitve oblasti,« ker to je pač treba upoštevati, »lahko le predmet interpelacije. Zato priporočilo ni skladno z ustavo in s poslovnikom.« In v nadaljevanju govori še o tem, kako ni dovolj jasno, določno, da bi ga bilo mogoče sploh obravnavati in tako naprej. O tem sem prej govoril, zakaj tega priporočila ne bi smeli obravnavati. Še enkrat, ne zaradi tematike, ampak zaradi tega, ker ste ga vložili tako, kot ste ga. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagateljica gospa Jelka Godec.
Zdaj vam bom pa tudi jaz nekaj prebrala, ker tudi jaz znam brati: »Ena od komponent pravne države iz 2. člena Ustave, ki jo je Ustavno sodišče povzdignilo na raven ustavnih načel, je načelo jasnosti in določnosti predpisov. Kljub zahtevi, da morajo biti zakoni jasni, določni, razumljivi in nedvoumni ter koherentno vpeti v pravni red, ZPS meni, da v primeru obravnavanega predloga zakona tem kriterijem zakonski predlog ne sledi, saj je besedilo v nekaterih segmentih nerazumljivo in nedoločno.« Zakon o vajeništvu, gospod Zorman. »Šesta alineja drugega odstavka po vsebini pomeni poseg v svobodno gospodarsko pobudo (74. člen Ustave), zato je treba v prvi vrsti preveriti oziroma obrazložiti, ali je ta poseg ustavno dopusten.« »Poudarjamo, da je ureditev financiranja lekarniške dejavnosti kot javne službe zaradi načela zakonitosti eno od temeljnih vprašanj tega zakona,« in tako naprej in da je protiustavno. Jaz vam govorim o zakonih, gospod Zorman. O zakonih, ki ste jih sprejeli in so protiustavni. O zakonih, gospod Zorman. Vi pa meni o priporočilu in da smo šalabajzerji. Komaj čakam volitve, da vam bo ta ego padel na nivo podplata.
Hvala lepa. Replika, gospod Branko Zorman.
Hvala, gospod predsedujoči. Kolegica je omenila, da je bilo pri lekarniškem zakonu v mnenju Zakonodajno-pravne službe zapisano, ali je poseg ustavno dopusten in da je to treba pojasniti, seveda pa zraven pozabi povedati, da je bilo pojasnjeno in da na koncu seveda je ustavno dopustno.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Ana Medved. Izvolite, državna sekretarka.
Hvala. Nekaj pojasnil. Projekt eNaročanje je bil vreden 920 tisoč evrov, izvajalec na centralni ravni je bil IN2, nadgradnja lokalnih sistemov pa je bila narejena preko lokalnih ponudnikov, preko lokalnih informacijskih sistemov. Celoten projekt je bil financiran iz naslova evropskih strukturnih skladov, in sicer v višini 85 %. V aprilu 2017, se pravi v prejšnjem mesecu, je bilo v celoten projekt vključenih 443 izvajalcev. Dnevno je bilo v mesecu aprilu izdanih 12 tisoč e-potnic, maksimalna cifra je bila 14 tisoč 600 napotnic. Tako je bilo do aprila kumulativno izdanih 215 tisoč e-napotnic, na dnevni bazi pa se prenaša od 6 tisoč 700 do 10 tisoč napotnic. Kaj je to, eNaročanje? Imamo dva sistema, imamo sistem NAČAS, ki je pač neka excelova tabela, v katero vnašajo podatke izvajalci sami, in mi nad temi podatki nimamo nadzora oziroma ne vemo, ali so pravi ali niso pravi, po domače povedano. So pa nadzori na IJZ in ZZS pokazali, da niso čisto pravi. Tako da smo se odločili, da gremo v eNaročanje, za kontrolo. [[oglašanje iz dvorane]] Hvala, ker se mi smejite. Kaj pa je eNaročanje? eNaročanje pa pridobiva podatke direktno iz informacijskega sistema, torej prekoračimo en kritičen korak, to je korak poročanja, kjer so lahko napotnice poročane na takšen ali drugačen način. Ampak da je to eNaročanje objektivno pa da se nanj lahko zanesemo, mora biti pa vanj vključenih zelo veliko izvajalcev, vsaj 80 % vseh izvajalcev, in postopoma se bližamo tej številki. Nismo pa še tam, normalno, da ne, ker mi smo začeli z eNaročanjem 10. aprila, tako kot smo se par dni pred tem pogovarjali. Dejansko sistem ne funkcionira vedno in povsod, se pa temu zelo lepo približujemo, ker če bi bili veliki problemi, potem dnevna naročila, tako velike kumulativne številke ne bi bile možne. Če poskusim razložiti, kako eNaročanje deluje. Izvajalci so imeli od 1. 10. 2016 možnost, da odprejo urnike v centralnem sistemu in fiksno sporočajo v ta sistem te urnike, torej urnike za določene izvajalce, za določene ambulante po dnevih. Lahko pa teh urnikov ne sporočajo in posledično dobijo pacienti okvirni termin, ko se prijavijo. Se pravi, tiste številke, ki jih vidimo na spletni strani eNaročanje, so številke, ki so jih izvajalci sporočili v sistem, to niso izvajalci, ki jih imamo mi, se pravi Vlada, ministrstvo, kdorkoli. To so njihovi podatki oziroma podatki izvajalcev in v bistvu je njihova odgovornost, ali so pravi ali niso pravi. Je pa dejstvo, da smo mi skupaj z ZZZS te podatke zelo detajlno preiskovali zadnja dva meseca, recimo pred 10. aprilom, se pravi tam februarja, marca, in jih opozarjali, da prihaja do diskrepanc na eni ali na drugi strani. Potem so izvajalci to pač postopoma popravljali, dejstvo pa je, da napake še vedno so. Pri tako velikem sistemu je pričakovati, da napake bodo. Ampak dejstvo je, da e-napotnica trenutno že stabilno deluje, večina izvajalcev z njo nima težav. Problem pa je spet v tem, da imamo mi sedaj v sistemu približno tisoč 500 storitev, to so tako imenovani VZS, za katere lahko dobimo e-napotnico, ampak v aprilu trenutno obstaja možnost e-naročanja za 180 teh storitev. To pomeni, da lahko pač od doma pokličemo, kakorkoli. Za večino storitev pa je treba narediti še po starem, se pravi preko telefona, greš osebno tja, kakorkoli. Ampak bliža se izvedba naslednje verzije šifranta, ki se zdaj popravlja. V šifrantu so zavedene šifre vseh teh storitev, na katere se mi lahko naročimo, in pričakujemo, da bomo v tej naslednji verziji vklopili vso diagnostiko in storitve, se pravi vključno s CT in magnetom, razen operacij, na operacije se ljudje od doma težko naročijo, in kontrolni pregledi ne bodo vključeni. Dejstvo je, da gremo v to počasi. Čisto praktičen dokaz za mene, ker zdaj to gledam iz daljave, prej pa to nisem, sem bila tudi aktiven akter v slovenskem zdravstvu. Kar precej konzultiramo s terenom, ker želimo uvesti e-konzultacijo. E-konzultacija pa je v bistvu nadgradnja e-naročanja, kjer bo celoten sistem omogočil tudi medsebojno konzultiranje specialistov na primarni in na sekundarni ravni o tem, ali določen pacient potrebuje pregled na višjem nivoju ali ga ne potrebuje. To vse z namenom, da predvsem pacientov, ki so nepokretni, ne bi obremenjevali s prevozom na nek pregled, ki ni potreben, oziroma bi jim omogočili lažji prehod v višji nivo zdravljenja, kot bi bil sicer. Ker bodo lahko s to e-konzultacijo, to je posebna oblika e-napotnice, zdravniki na sekundarnem nivoju pogledali podatke o pacientu, ki ga je poslal napotovalec iz primarnega nivoja, in se bodo odločili, ali bodo tega pacienta pregledali prej, ker je njegovo zdravstveno stanje takšno, ali bodo rekli, okej, kontrolnega pregleda glede na podatke, ki mi jih je poslal kolega, ne potrebujem. Dejstvo je, da se strinjamo, da težave okrog e-naročanja so in ne moremo reči, da jih ni. Sigurno so, ampak jih odpravljamo. Po drugi strani nam bo pa e-naročanje, ko bo funkcioniralo in ko bo zanesljivo, omogočalo, da bodo vsi izvajalci oziroma velika večina izvajalcev v njem sodelovala in predstavljala edino pravo osnovo za skrajševanje čakalnih vrst. Dejstvo je, da se na ministrstvu zelo trudimo, da jih spodbujamo na različne načine. Dejstvo je, da je tudi celoten projekt variabilnega nagrajevanja dal v svojo varovalko, bomo rekli, zavezo, da se bodo zdravniki morali vključevati v eNaročanje, ker če tega pogoja ne bodo dosegli, ne bodo dobili variabilnega nagrajevanja oziroma se sploh ne bodo mogli uvrstiti v to. Tako da smo dodali še to varovalko, da se bo ja čim hitreje ta sistem vzpostavil, uravnovesil in da bomo mi imeli dejansko prave, objektivne podatke. Zelo se trudimo. Kar se tiče EDP. Zavedamo se, da so tudi čakalne vrste velik problem, dejansko so problem, se strinjam. Same po sebi so problem zaradi tega, ker ljudje ne dobijo storitve, ki so jo potrebni dobiti v enem določenem časovnem obdobju, pa je ne morejo dobiti zaradi samega sistema, zaradi ozkih grl, in to je problem za njih. In to je problem tudi za izvajalca, za vse nas je problem, in mi se tega zavedamo. Ampak dejstvo je, da moramo najprej urediti infrastrukturo, potem gremo pa korakoma naprej. Injekcija teh 20 milijonov evrov je prvi korak, da bomo skrajšali najbolj štrleče primere, se pravi tiste primere, ki najbolj potrebujejo poseg, to so tisti, ki čakajo nad dopustno čakalno dobo. To je denar, ki je namenjen izključno oziroma prioritetno za te paciente. Dejstvo je, da smo začeli tudi s tem projektom, začeli smo aprila. In se je realiziral. Tudi tako smo se zdaj organizirali, da bomo tudi mi, Ministrstvo za zdravje, s centralnega nivoja kontrolirali, ali so ti ciljni pacienti, ki čakajo nedopustno dolgo, dejansko zajeti v ta program. Sigurno bomo tukaj nekaj naredili, dejstvo pa je, da finančne injekcije ne bodo rešile problema, ker se odstranjujejo določena ozka grla, pride seveda do večje prevalitve novih pacientov v sistem. Te bomo morali pa sistemsko urediti. Sistemsko bomo pa poskušali urediti z novelo Zakona o pacientovih pravicah, ki v bistvu samo ureja oziroma regulira medosebni odnos med izvajalcem in pacientom. Po eni strani mora izvajalec upoštevati pacienta, njegov prosti čas, po drugi strani mora pa tudi pacient upoštevati proste kapacitete izvajalca. Ker morate po eni strani vedeti, da pacienti čakajo ne samo v čakalnih vrstah, ampak tudi pred ambulantami, pa ni v redu, da čakajo, po drugi strani pa morate vedeti, da tudi pacienti sami ne pridejo recimo na poseg, na katerega bi morali priti, in niti se nam ne opravičijo. In se nam dogaja, konkretno iz lastnih izkušenj, da, ne vem, na kolonoskopijo od petih, šestih primerov, ki bi morali priti, pridejo zjutraj trije, treh ni. Dejstvo je, da je to cela ekipa, če je zraven še anestezija, sta to še plus dva človeka, drugih pacientov pa mi konkretno na kolonoskopijo ne moremo naročiti v istem dnevu, zato ker se morajo pripraviti. To je recimo en konkreten primer. Z Zakonom o pacientovih pravicah bi mi želeli samo prečistiti te čakalne sezname, to delamo zdaj konkretno v projektu EDP, zato ker dejansko želimo dobiti res tiste paciente, ki čakajo nedopustno dolgo, pa ne na lastno željo. Ker morate vedeti tudi to, da vsi posegi, na katere čakajo pacienti nedopustno dolgo, niso življenjsko nujni in mi moramo ciljati na tiste posege, ki so življenjsko nujni, tiste paciente moramo usmeriti k izvajalcem, ki imajo te kapacitete, da se bo to naredilo. Imamo pa nekaj posegov, za katere se dejansko izkazujejo najdaljše čakalne dobe, ki pa niso življenjsko nujni. Dejstvo je, da za te posege, ki so tudi mejno kozmetološke narave, na te zdravnike, ki to izvajajo – pacienti točno na enega določenega zdravnika čakajo – so pripravljeni čakati tudi dve ali tri leta, ker jim je v bistvu vseeno, kdaj se bo naredilo. In takšne bi mi radi zdaj označili, da točno vemo, katere paciente damo v sistem oziroma kateri so pripravljeni prehajati med izvajalci in biti operirani oziroma imeti opravljeno diagnostično storitev. To je zaenkrat to. Na kratko bi rekla, da so težave v zdravstvu, se strinjam z vsemi vami, tudi sama sem šla na Ministrstvo za zdravje zaradi tega, ker so težave v zdravstvu in si želim pomagati. Ne vem, ali nam bo uspelo ali ne, ampak dejstvo je, da moramo vsi stopiti skupaj in poskušati nekaj narediti, ker skupaj nam bo uspelo. Če se bomo pa takole obkladali, pa mogoče malo manj. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnica predlagatelja gospa Jelka Godec.
Gospa Medved, vem, da ste bili v bolnišnici in da poznate probleme zdravstva, tudi iz vaše razprave se je slišalo, da veste, da gre za konkretne probleme v zdravstvu in da želite pomagati, mene je samo strah, da ne boste dolgo na ministrstvu. Ker zadnjič, ko sem vas poslušala na odboru, ste zelo odkrito odgovorili in ne vem, če se bo to dobro končalo, ampak jaz upam, da ja, zavoljo bolnikov. Ker lahko konkretno iz prakse poveste, kje so problemi, in upam, da bodo te zadeve tudi upoštevane. In se strinjam, da to obkladanje v Državnem zboru ne pripelje nikamor, še najmanj pa do dobrega bolnikov. V Državnem zboru bi si želela, da bi bilo sodelovanje drugačno, da bi se tudi s strani opozicije upoštevali predlogi, ki niso slabonamerni, definitivno ne, in so dostikrat dobri, vendar, žal, »takle mamo«, bi se reklo. Koalicija ne upošteva naših ne priporočil ne predlogov zakonov ne amandmajev ne ničesar. In kolikor poslušam tudi [[…]]No, recimo tudi že to kaže na to, da se ministrica niti enkrat ni oglasila v naši poslanski skupini, da bi predstavila zakon. Nas nenehno pozivajo, kadar damo mi zakon, da ga naj predstavimo koaliciji, recimo ministrica pri tem zakonu, ki je ključen, ali pa še drugi zakoni, niti ni poskušala predstaviti tega zakona. Potem mogoče tudi takšnih zadev v Državnem zboru ne bi bilo. In če bi se predlogi lahko prej uskladili, bi bila zelo vesela, ampak te volje ni. Vi ste meni govorili o e-naročanju nekaj popolnoma drugega ali pa se nisva razumeli. Jaz sem danes namreč govorila o e-naročanju, ki za mene ni e-naročanje, ker še vedno dobim domov papir in se moram sama naročiti. To ni e-naročanje. Vi ste meni govorili o napakah v sistemu [[…]]Prosim, gospa Sluga, pojdite se e-naročit pa boste videli, kaj je to golob pismonoša. Vi ste meni govorili o napakah v sistemu, o katerem sem danes že govorila, da ko imate čakalne dobe, koliko traja čakalna doba pri posameznem izvajalcu, da so napake notri. Ja, ker niso dali urnikov, ker piše napaka v sistemu in tako naprej. Se strinjam, to je napaka, ampak jaz sem spraševala, kakšna je zdaj razlika v e-naročanju od prej in zdaj. Jaz kot pacient, ker gledam s strani pacienta, ne izvajalca – s strani pacienta ni nobene razlike. Prej sem dobila zeleno napotnico, danes dobim pa bel list. In spet moram poklicati zdravnika oziroma specialista, da se naročim. Tu ni nobene razlike in to ni napaka v informacijskem sistemu, ampak je napaka na ministrstvu. Tudi s tem se strinjam, čakalne dobe, kjer pacient vztraja, ker pač želi točno določenega zdravnika – takšen pacient se potem nima kaj pritoževati. Če se on odloči za tega zdravnika, kjer ve, da bo dve leti čakal, bo pač čakal dve leti in potem je nedopustno, da govori. Ampak tam, kjer je nujno potrebna operacija in kjer se čaka, je pa nedopustno, da so čakalne dobe takšne, kot so pri določenih primerih. In pa to, 20 milijonov ste rekli, da je zdaj po novem v dodatnih programih za skrajševanje čakalnih dob. Sicer nisem dobila odgovora, ali izvajalci, ki v lanskem letu niso izpolnili programa, ki je bil zadan s strani ministrstva – recimo na področju operacij srca, ki pa se mi zdi, da so bolj kot ne nujne – tudi letos dobijo ta program. Ali pa so dobili program mogoče tisti, ki so izpolnili nad 100 %, ali niso? Lepo, da ste povedali, da finančna injekcija ni dovolj, ker ministrica pravi, da bo to rešilo čakalne dobe. Da bodo te finančne injekcije in da je treba zadevo sistemsko rešiti. Zdaj pravite, Zakon o pacientovih pravicah. Jaz sem ga sicer na hitro pogledala, ampak poglejte, če vi v zakon napišete, da lahko pacient čaka 30 minut – ali bo to potem to? Kaj če bo čakal dlje? Če vi napišete v zakon, da je list bel, potem pa se zeleno pobarva, kaj boste naredili? Še enkrat, če napišete 30 minut, boste s tem rešili čakanje v čakalnici? Če nimate na neki zadevi kadrov, bodo tam morali čakati, tam ne bo 30 minut, tam bo pacient čakal dve uri. Me razumete, kaj hočem povedati? 30 minut v zakonu še ne pomeni, da pacient ne bo čakal. Ne pomeni. Potem ste v njem napisali, da se mora deset dni prej opravičiti. Kaj pa, če dobim angino tri dni prej? Bom dobila neupravičeno ali kaj boste z mano delali? Ja, dajmo to ljudem povedati. Se pa strinjam s tem, da če pacient ne pride na naročeno operacijo in se ne opraviči ali celo reče, da gre takrat na dopust in da ne bi šel na operacijo, potem pa gremo na rep čakalne vrste, ker je to neodgovorno od pacienta. Da se vrnem na priporočilo. Odgovorili mi niste na marsikatero vprašanje, tudi se niste navezali na priporočila, ampak dobro, zdaj je, kar je, ker je bila zaključna beseda, ampak jaz še vedno pravim, da je v priporočilu, ki je za nekatere šalabajzersko in sramotno pripravljeno, zapisana marsikatera resnica in tudi citati ministrice, ki ji niso v ponos. In kako se danes loteva zadev in kako jih danes rešuje, je seveda njena odgovornost, njena subjektivna, objektivna odgovornost za vse te anomalije, ki se v tem času dogajajo, oziroma anomalije, ki so mogoče ali pa so tudi produkt dolgoletnega stanja v zdravstvu, so danes eskalirale in ministrica ne dela drugega, kot hodi z gasilnim aparatom in gasi. Ne reši pa tega, da bi pa rekla, zdaj pa res [[…]]Poglejte, danes smo se še enkrat ukvarjali s koncesijami v zdravstvu, ki niso prvi problem. Niso prvi problem. Vi ste sami povedali, da so drugi problemi, ne koncesije. To ste zdaj na mizo vrgli zato, ker ljudem dajete signal oziroma govorite – kaj? Saj je bilo prej lepo povedano – desnica je za zasebno zdravstvo, mi smo pa za javno zdravstvo. Ne, vsi smo za javno zdravstvo. Vsi smo za javno zdravstvo, vendar pa ne za takšno, kot je danes. Ne za takšno, kot je danes. Še enkrat, jaz javnega zdravstva ne smatram kot javni zdravstveni dom ali pa zasebnik, ampak tisti izvajalec, ki za svoje programe, storitve dobi denar davkoplačevalcev oziroma javni denar. Ali je to zdravstveni dom ali je to koncesionar ali je to zasebnik. To je javno zdravstvo. In če za ta denar nekdo dela dobro, kvalitetno in tako naprej, zakaj tega človeka oziroma tega izvajalca dušiti? Zakaj se vi zdaj ukvarjate s temi koncesionarji, namesto da bi se ukvarjali z mrežo, s skrajševanjem čakalnih dob na sistemski ravni, s tem, da se ne bi preplačeval material, in tako naprej? Ne, gremo se nekaj popolnoma drugega. Še enkrat, v priporočilu je mnenje Slovenske demokratske stranke, da je ministrica objektivno, subjektivno odgovorna za trenutno stanje, ki se dogaja v zdravstvu, kjer je eskaliralo še več problemov, kot jih je bilo pred tremi leti, ki jih ne zna rešiti, s floskulami, z zakonom omejuje mlade zdravnike, potem gre pa na tiskovno konferenco in pove, da bo ona naredila vse, da bodo mladi zdravniki ostali v Sloveniji, hkrati pa v zakon zapiše »še pet let delovne dobe, da lahko samostojno opravlja dejavnost«. Zakaj pa 6 let delajo specializacijo in na koncu dobijo zrelostni izpit oziroma so ta specialistični izpit naredili, da lahko opravljajo? Mene torej lahko zdravi, lahko opravlja službo, zdravi ljudi, ne sme pa odpreti svoje dejavnosti. 6 let hodijo na faks, 6 let specializacije pa še 5 let, da lahko odprejo svojo dejavnost. Zakaj? In potem ministrica pravi: »Mi bomo naredili vse za mlade, da ostanejo v Sloveniji.« Ne bodo. 6 let morajo študirati, 6 let specializacije, v času specializacije ne smejo nič samostojno delati. V tujini lahko že takrat v tem času samostojno delajo, pri nas pa ne smejo. In še vedno imamo zdravnike, ki komaj hodijo po bolnicah, pa še vedno odločajo na odločilnih mestih in ne dajo mladim prostora in ne dajo jim dihati. Tega se dajte lotiti. Zakaj na aparaturah v bolnišnicah UKC Maribor, recimo, ali pa v Ljubljani ob treh končajo z delom in milijonske aparature stojijo? Zakaj se pa tam ne skrajšujejo čakalne dobe? [[oglašanje iz dvorane]] Ja, jaz upam, da se bodo, ker to bi bilo pa pametno. Pa naj tisti zdravnik, namesto da gre delat h koncesionarju pa zasebniku, dela tam. Samo treba ga je plačati. Treba ga je plačati. To je pa problem. Zato pa ne vem, če se ministrica pogovarja z ostalimi ministrstvi – s finančnim, gospodarskim in tako naprej. Ker sami [[…]]Enkrat je en kolega rekel, da če bo imela podporo predsednika Vlade, bo lahko naredila vse, kar bo lahko oziroma kar bo želela, in očitno tako je. Ampak mene zanima, ali se s finančno ministrico pogovarjata o novem zakonu, o novih davkih. Za mene so to novi davki, ker bo en človek plačeval za eno vas, dobili bomo pa vsi isto, tako kot je zdaj. Jaz trenutno ne vidim nobene izboljšave. Ampak udarili bomo pa tiste grde, ki veliko služijo, pa mislim, da celo najbolj tiste, ki so srednji razred. Ampak ali se bo oskrba spremenila ali ne bo, bo kaj boljšega ali ne bo, tega pa ne vemo. S tem novim zakonom, ki ga boste spravili skozi, kot je bilo že napovedano – koalicija ga je soglasno podprla – tega vsekakor ne boste dosegli. Kar se tiče pa korupcije, bom še enkrat povedala. Vse možnosti imate, kdorkoli lahko pride na javno obravnavo, kdorkoli na preiskovalno parlamentarno preiskavo, člani komisije lahko predlagajo priče, obtožence oziroma preiskovance, karkoli in ne želim v Državnem zboru poslušati, da ne bomo ugotovili politične odgovornosti oziroma da do tega ne bomo prišli in da lovimo kurje tatove. Ti kurji tatovi so na enem razpisu oškodovali državo, če želite, za 2 milijona in pol – na samo enem razpisu v enem letu. Ti kurji tatovi so omogočili preplačevanje žilnih opornic za štirikrat. Ti kurji tatovi so naredili vse, da se je zaščitila ta zadeva, da se je preplačevalo, in ti kurji tatovi govorijo, da jih ni izobrazila država, ampak industrija. Si lahko mislite? Ni jih izobrazila država, torej oni niso državi popolnoma nič dolžni, oni so dolžni industriji, ki jih je izobrazila. Ne vem, kdo jim je potem plačal osnovno šolo, srednjo šolo in faks pa specializacijo. Če jih pa zdaj industrija plačuje, dobavitelji, jih je pa vprašati, kaj je v zameno in kaj ni. Pri nekaterih je kar nekaj za zameno. Na tem mestu bi končala. Še enkrat, to priporočilo ni sramotno, je pa pokazalo marsikatero sramoto s strani koalicije in nezmožnost argumentiranja razprave in nezmožnost argumentiranih nasprotnih dejstev, kar je zelo žalostno glede na to, da največja koalicijska stranka govori, da ne ščiti korupcije oziroma dela proti njej. Če bi bilo res, da se zavzemate za javno zdravstvo, ker so vas polna usta, bi danes govorili z argumenti in ne, da je priporočilo sramotno in v sramoto tega parlamenta.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Čas še ni potekel, in če je še želja za razpravo, prosim, da se prijavite s pritiskom na tipko. To velja tudi za predstavnika Vlade, predstavnico Vlade in predlagateljico. Prosim, da se prijavite. [[oglašanje iz dvorane]] Ne ne, prosim, da se prijavite. Ali lahko vzamemo ta spisek in še predstavnico Vlade dodamo ali ponovimo? Lahko? Ja. Dobro. Gospa Anja Bah [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ne, ne, gospa Anja Bah Žibert je prva, potem bo Ministrstvo za zdravje in potem bo gospa Jelka Godec kot predlagatelj. Izvolite, gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa. Bom čisto kratka, ampak ne morem mimo tega, kar ste, državna sekretarka, povedali. Prihajate iz sistema – upam, da boste poslušali. Prihajate iz sistema in pravite, da bo finančna injekcija marsikaj spremenila. Ampak če vi res prihajate iz sistema, tako kot ste povedali, zato da želite nekaj narediti, potem bi morali biti prvi v vrsti in zavpiti na glas, da je treba korupciji v zdravstvu reči stop in da je to sistem, kjer bi morala biti ničelna toleranca do kakršnekoli oblike korupcije že zato, ker imamo na eni strani paciente in na drugi strani zdravnike, ki so zavezani tako k svojemu poklicu kot tudi vsem etičnim in moralnim normam. Ampak vi teh priporočil ne podpirate. Vi teh priporočil ne podpirate, torej vam ni do tega, da rečemo korupciji stop. Veste, to je najbolj žalostno! Zdaj sem prav presenečena, da pravite, da prihajate iz sistema, kjer želite, da se neke stvari spremenijo, ampak priporočil ne podprete. Še več! Ne zdi se vam sporno to, kar govori predstavnik največje koalicijske stranke, da je takšna razprava sramota in da so takšna priporočila sramota za ta parlament. Ne! Ta priporočila, spoštovani kolega poslanec Zorman, so sramota za to državo! Ampak ne zato, ker so napisana! Zato, ker se v tej državi to dogaja! Zato, ker plačujemo sistem – in dobro ga plačujemo, ker je korupcija omogočena. In ne naredimo nič, da je ne bi bilo oziroma da bi naredili karkoli oziroma korake naprej, da bi rekli, konec, dovolj je. Dovolj je bilo polnjenja žepov na račun pacientov, pa tudi zdravnikov! Pa tudi zdravnikov. Kajti danes je zdravnikov premalo. Dejstvo je, da kaže tudi statistika, da zdravniki pregorevajo – to bo verjetno tudi sama sekretarka vedela povedati – ker ne zmorejo v sistemu, ker se od njih glede na število zahteva preveč. Marsikdaj preveč. Ampak novih nimamo, ni denarja, pravite. Denarja je dovolj. Kolegica Jelka Godec je uspela na komisiji pripeljati stvari tako daleč, da če bi v tej državi pravosodni sistem funkcioniral, če bi funkcioniral pregon, bi nekdo samo prišel pa bi kakšne tri že odpeljal. Pa se je to zgodilo? Ne, ne. Naši kriminalisti, naše pravosodje imajo povsem druge skrbi. Nenehno je treba ovrednotiti neke nepremičnine pa nonstop ene in iste zgodbe. Saj nismo niti banana republika! In sedaj, ko govorimo o zaostankih in čakalnih vrstah, bi samo nekaj povedala. Primer, ki se meni zdi zelo problematičen, urgence. Ne bom rekla, da po celi Sloveniji, ampak samo da vam povem primer ljubljanske urgence. Prideš tja, res si razporejen glede na prioriteto in prav je tako, in zagotavljajo ti, da si v določenih minutah na vrsti. Ampak veste, kaj se sedaj dogaja? Da si v tistih določenih minutah, ki so lahko tudi do 180 minut, prvič na vrsti, ampak zaključen si pa po treh urah. Nič se ni spremenilo. Končni čas je ostal enak. Veste zakaj? Zato, ker ni zdravnikov. Ker delata dva zdravnika in več kot toliko ne moreta narediti. Osebje je prijazno, osebje dela 120 %, če hočemo temu tako reči, ampak ne gre. In tu bomo zdaj zopet vpeljevali neke finte, oprostite, češ saj si na vrsti. Po treh urah in pol pride potem do končne obdelave pacienta. To so številke. Ampak to boste seveda v statistiki zamolčali. In še za konec. Ravnokar mi je gospod pisal na Twitter. Dobil je napotnico, s katero mora biti obravnavan v 90 dneh. Veste, kaj se je zgodilo? Ni prostora. In ko je prosil zdravnico, naj ga uvrsti po 90 dneh, je rekla, ne morem, ker potem bom dobila kazen. Zdaj mi pa povejte, kaj je zdaj to.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Ana Medved, državna sekretarka.
Hvala. Nekaj informacij. eNaročanje, še enkrat, tisoč 500 storitev je trenutno v sistemu, od tega tisoč 320 storitev ne omogoča e-naročanja, 180 storitev pa to omogoča. Se pravi, na 180 storitev se trenutno lahko e-naročimo, kar pomeni, da dobimo napotnico pri zdravniku, potem se ali mi naročimo ali nas on naroči ali se naročimo po starem. Za tisoč 320 storitev pa zaenkrat to ni možno. Ampak ker je to povezano s posodobitvijo šifranta – to je šifrant VZS, to je ogromno dela. Treba je bilo narediti križni šifrant med zdajšnjimi obračunskimi storitvami pa storitvam v eNaročanju, zdaj so ugotovili, kje so napake, in ga posodabljajo. In ko bo to posodobljeno, kar bo pa zelo kmalu, bomo vklopili vso diagnostiko, se pravi vse prve preglede za vse storitve, ki jih imamo, razen za kontrolne preglede in operacije ne gredo noter. Vi ste imeli verjetno eno od tistih storitev, ki ni med temi 180. Kar se tiče perkutanih posegov na srcu, perkutane posege na srcu v Sloveniji izvajajo samo trije izvajalci. To je terciarna dejavnost, ki jo izvajajo trije izvajalci, plačani so po realizaciji, tudi letos. Vedo, kateri so njihovi pacienti, in imajo možnost, da vse te paciente, ki čakajo pri njih, operirajo oziroma naredijo diagnostiko, če ne bodo naredili drugega posega. Kar se tiče čakanja, to je nov Zakon o pacientovih pravicah. Ja, res je, res je 30 minut. 30 minut pa je neko povprečje iz obstoječega Zakona o pacientovih pravicah, kjer že imamo napisano, da za določene preglede čakajo 20 minut, za določene 40, in smo dali povprečje 30. Ampak smo jasno opredelili izjeme. Izjeme pa so, da se lahko zamuja, če je v obravnavi prejšnji pacient, ki ima, bomo rekli, bolj komplicirano obravnavo oziroma če se izvaja urgentna služba. Vse tiste službe na primarni ravni, kjer se urgenca prekriva z redno ambulanto, so torej izjeme in te dejansko ne morejo 30 minut zagotavljati, to mi vemo. Kar se tiče opravičila. Če sem naročena na poseg pa tri dni prej dobim angino, enostavno napišem mail izvajalcu: »Se opravičujem, sem zbolela.« In to je dovolj in me bodo dali na naslednji termin. Če pa se ne opravičim, potem, če je narava posega oziroma storitve takšna, da ni življenjsko nujna, kar verjetno ni, tri mesece pri tem izvajalcu ne bom prišla na vrsto – to je po novem zakonu – pri drugem pa lahko. In se strinjam, je pomanjkanje zdravnikov. Trenutno smo dali spomladanski razpis, kar precej povečano število novih razpisnih mest, vprašanje pa je, če se bodo vsa zapolnila. To pa je tudi drugo vprašanje, tako da gremo nazaj na začetek. Hvala vam.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo o predlogu priporočila. O predlogu sklepa, da predlog sklepa ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v okviru glasovanj v torek 30. maja. S tem prekinjam 46. točko dnevnega reda. Prehajamo na 44. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA PRIPOROČILA VLADI REPUBLIKE SLOVENIJE V ZVEZI Z VKLJUČITVIJO MLADIH V EKONOMSKO-SOCIALNI SVET. Predlog priporočila je v obravnavo zboru predložil poslanec gospod Andrej Čuš. Predlog priporočila je 4. maja obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Ker po končani razpravi odbor ni sprejel točk priporočila, je predsednik odbora ugotovil, da je obravnava predloga priporočila na seji delovnega telesa končana. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Dr. Mirjam Bon Klanjšček bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Hvala lepa. Spoštovani kolegice in kolegi, vsi prisotni, prav lep pozdrav! Danes ponovno razpravljamo o Predlogu priporočila Vladi Republike Slovenije v zvezi z vključitvijo mladih v Ekonomsko-socialni svet, ki ga je poslanec Andrej Čuš vložil že drugič. Tako kot prvikrat, ko smo o tej temi spregovorili, bom poudarila, da smo v letu 2014 na Odboru za izobraževanje, znanost, šport in mladino soglasno sprejeli sklep, s katerim je bila Vladi Republike Slovenije naložena oziroma predlagana razširitev Ekonomsko-socialnega sveta s predstavniki mladih. Če pa se socialni partnerji s tem ne bi strinjali, bi Vlada sama morala poiskati možnost za vključitev mladih v Ekonomsko-socialni svet. Ta sklep po treh letih še vedno ni uresničen. Kljub temu da je predlog priporočila že vnaprej obsojen na neuspeh, ga v Poslanski skupini nepovezanih poslancev podpiramo, ker je že čas, da mladim končno ponudimo roko k medsebojnemu sodelovanju. Prav zato pa smo v Zavezništvu vzeli stvari v svoje roke ter pripravili in vložili spremembi zakonov, ki urejata zdravstveno in pokojninsko zavarovanje v delu, kjer določata članstvo v skupščini Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije in svetu Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije. Na ta način bomo mladim dali besedo pri odločitvah, ki zadevajo njihovo prihodnost. Navsezadnje tudi mladi v precejšnji meri prispevajo k polnitvi obeh blagajn, tako zdravstvene kot pokojninske, hkrati pa jim bo omogočena aktivna participacija v okviru socialnega dialoga, instrumenta izjemnega pomena, katerega rezultat se odraža v neposrednih posledicah za vse udeležence. Kajti za družbo kot celoto je ustvarjanje kvalitetnega socialnega dialoga, takšnega, kjer udeleženci legitimno zastopajo prav vse interesne družbene skupine, izrazito pomembno. Upam, da se tega zavedamo vsi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Janja Sluga bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala lepa. O predlogu priporočila, ki ga obravnavamo danes, smo na marčevski seji Državnega zbora že razpravljali. Predlagatelj v njem navaja, da mladi že več let opozarjajo na to, da niso neposredno vključeni v socialni dialog in da posledično nihče ne zagovarja njihovih interesov in pravic. V ta namen na Vlado naslavlja priporočilo, da naj imenuje predstavnika mladih za člana ESS v sklopu socialnega dialoga in priprav zakonodaje ter reform, da naj bi bil predstavnik mladih kot član eden izmed predstavnikov Vlade v Ekonomsko-socialnem svetu. Vendar pa v obrazložitvi tega istega predloga piše, da naj se sestava ESS spremeni tako, da bi bili mladi v socialnem dialogu enakovreden partner, in na to neskladje je v svojem mnenju opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba. V pravilih delovanja ESS je zapisano, da je to tripartitni organ, kjer so enakovredno zastopani predstavniki delodajalcev, delojemalcev ter predstavniki Vlade. Pravila o njegovem delovanju v 18. členu omogočajo, da so na sejah, kjer se obravnavajo pomembna medgeneracijska vprašanja, prisotni tudi predstavniki mladih, predstavniki starejših, predstavniki invalidov in drugih interesnih skupin. Vlada je s to spremembo torej poiskala rešitev, da lahko tudi mladi sodelujejo na sejah pri zadevah, ki se jih najbolj dotikajo, in tako se tudi dogaja. Ravno pred dvema dnevoma je Študentska organizacija Slovenije na svojem Twitter profilu objavila fotografijo in pripis, da na izredni seji ESS sodelujeta dva predstavnika, tema pa je bila bela knjiga o prihodnosti Evrope. Posebej pa je treba poudariti, da je ESS po svoji naravi prostor industrijskih odnosov, socialno partnerstvo med različnimi družbenimi skupinami pa lahko poteka na vrsto drugih načinov. Tako imajo mladi možnost, da svoj interes zagovarjajo v okviru Urada Republike Slovenije za mladino, ki je pristojen za področje mladine oziroma za uresničevanje javnega interesa v mladinskem sektorju na državni ravni. Poleg tega lahko mladi pri oblikovanju politik sodelujejo v okviru številnih mladinskih organizacij – Mladinski svet Slovenije, Študentska organizacija Slovenije, Dijaška organizacija Slovenije in tako naprej. V Poslanski skupini Stranke modernega centra se zavedamo, da je dialog s civilno družbo pomemben pri usklajevanju stališč in sprejemanju odločitev ne glede na to, ali gre za skupino mladih, za skupino starejših ali invalidov. Vendar je v tem primeru treba razmisliti o drugačni rešitvi oziroma sodelovanju in ne nujno o sodelovanju civilne družbe preko polnopravnega ali pridruženega članstva v Ekonomsko-socialnem svetu. Pri tem pa poudarjamo, na kar opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba, da večina socialnih partnerjev niso organizacije in posamezniki, ki opravljajo javne službe ali izvršujejo javna pooblastila, katerim lahko v skladu s 111. členom Poslovnika Državnega zbora Državni zbor sploh predlaga ukrepe za delo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo zaradi navedenega na seji matičnega odbora predlog priporočila zavrnili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Marijan Pojbič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani! V Slovenski demokratski stranki predlog o vključitvi mladih v Ekonomsko-socialni svet podpiramo, saj smo to že zapisali tudi v svojem programu, ker si želimo, da bodo mladi lahko sooblikovali ne samo mladinske, pač pa tudi nacionalno politiko na vseh področjih. Žal vladajoča koalicija ne vidi mladih kot potenciala, ampak očitno kot breme. Prav zato ali pa tudi zato se v Slovenski demokratski stranki ne moremo strinjati s takšno politiko in menimo, da mladi morajo biti slišani. Vlada znova in znova kot lajna ponavlja razloge, zakaj ne mladih v Ekonomsko-socialnem svetu, da je to neka zaprta tripartitna organiziranost delodajalcev, delojemalcev in izvršilne veje oblasti in da se imajo mladi možnost udeležiti teh zasedanj, da lahko poslušajo, morda tudi kaj povedo, nikakor pa nimajo pravice odločati. V Slovenski demokratski stranki nikakor ne razumemo, zakaj se Vlada in koalicija bojita mladih, saj smo popolnoma prepričani, da bi moral obveljati znan rek Nič o mladih brez mladih. Pri vseh vprašanjih, ki se tičejo prihodnosti slovenske države, na vseh področjih, še posebej, ko gre za problematiko mladih, bi mladi torej morali biti soudeleženi oziroma vključeni v aktivni dialog. Neverjetno je in tudi skrajno nedopustno, da se vlada Mira Cerarja in koalicija, SD, SMC in Desus, ne zavedajo situacije, ko na leto Slovenijo zapusti okrog 8 tisoč mladih, ki so se izšolali v Sloveniji. Slovensko ljudstvo, ki ustvarja in plačuje tudi šolstvo, je v te mlade vložilo zelo veliko, da so si lahko pridobili potrebna znanja in sposobnosti, ki bi morale biti izkoriščene v naši državi, ampak se to ne zgodi. Za to niso krivi mladi, ki si iščejo rešitve za svojo prihodnost, temveč nesposobna vlada Mira Cerarja, ker mladim ne da možnosti aktivnega sodelovanja pri rešitvah, ki se še kako dotikajo mladih. V Slovenski demokratski stranki se sprašujemo, kako si ta vlada predstavlja prihodnji razvoj Slovenije, če nas zapusti večina mlade slovenske inteligence, kakšna bo naša prihodnost, kakšen bo naš razvoj, kako priti do delovnih mest z višjo dodano vrednostjo in tako dalje. Zaradi vseh naštetih razlogov v Slovenski demokratski stranki ne razumemo, zakaj Vlada nasprotuje možnosti mladih, da bi imeli svojega predstavnika v Ekonomsko-socialnem svetu.
Hvala lepa. Gospod Uroš Prikl bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Ponovna priporočila Vladi, da se mladi vključijo v socialni dialog urejevanja odnosov med kapitalom, delom in pa državo, torej v Ekonomsko-socialni svet, tudi drugič ni šel skozi, ni bil potrjen na odboru. Razlogi za zavrnitev tega predloga priporočila Vladi se tako pri Vladi, Zakonodajno-pravni službi kakor tudi pri poslankah in poslancih, seveda tudi Desusa, od takrat do danes niso spremenili. Pred skorajda natančno dvema mesecema so bili s strani Desusa bolj podrobno izpostavljeni razlogi, zakaj smo glasovali proti, zato jih na dolgo in široko ne bi ponavljal, pa vendarle zelo na kratko. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da imajo mladi nekaj manevrskega prostora, da imajo institucije, kot so študentske organizacije pa dijaške organizacije in ne nazadnje tudi Mladinski svet Slovenije in urad za mladino, pa vendarle jih je treba na področjih, ki se direktno dotikajo njihovega življenja, dela in prihodnosti, upoštevati in jim prisluhniti. To v Poslanski skupini Desus delamo, ni ga zakona, kjer ne bi želeli slišati in videti mnenja mladih, zato smo jih povabili k sodelovanju, da jim prisluhnemo, jih vabimo k sodelovanju in jih bomo tudi v bodoče povabili k sodelovanju. Kolega Pojbič je prej rekel: »Nič o mladih brez mladih,« tako kot bi lahko rekli, »Nič o invalidih brez invalidov.« V Desusu se seveda tega zavedamo in bomo takšno pot še naprej ubirali. Ocenjujemo pa še enkrat, kot smo že povedali 23. marca na seji Državnega zbora, da tripartitna institucija, ki se imenuje Ekonomsko-socialni svet, ni tista institucija, komor bi vabili posamezne skupine glede na njihovo starostno obdobje, dasiravno so takšni poskusi v preteklosti, ne samo pred dvema mesecema, že bili. Kot rečeno, mladim bomo prisluhnili, želimo si dialoga z mladimi, želimo si medgeneracijskega dialoga v pravem pomenu besede, saj ocenjujemo, da sta starejša, če hočete, srebrna generacija z mnogo izkušnjami in znanji ter mlada nadobudna generacija prav tako z ogromno znanji in idejami dobitna kombinacija za uspeh na vseh področjih v vseh politikah v tej državi. Bi se pa ob koncu dotaknil še enega momenta, ki ni samo na tem področju, ponavlja se iz meseca v mesec. Mi zavračamo način dela, ko nekateri opozicijski poslanci kot po tekočem traku vlagajo identične predloge zakonov, ki v prvo, v drugo pa tudi v tretje ne ugledajo luči sveta, jih z argumenti ovržemo, pa vendarle se na nek način nabirajo politične točke na takšen način. Mislimo, da to ni pravilen pristop, da to ni konstruktivno v delovanju Državnega zbora, zato bi si želel manj inflacije takšnih predlogov, predpisov, ki jih z argumenti zavrnemo. Kot rečeno in smo tudi povedali na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, predloga priporočila Vladi s strani kolega Čuša, ki ga danes na žalostni ni tukaj, dasiravno gre za njegov predlog, ne podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Marija Bačič pa bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani kolegice in kolegi! Danes bomo še enkrat ponovili, kar smo povedali že pred dvema mesecema, in to je, da predlog priporočila, ki ga danes sicer zgolj obravnavamo in o njem v resnici ne odločamo več, odpira bistveno bolj pomembna vprašanja o organiziranosti, vključenosti in delovanju naše družbe, kot se morda na prvi pogled zdi iz teksta, ki govori samo o vključitvi mladih v Ekonomsko-socialni svet. Predlagatelj verjetno še vedno ni razmislil o pomembnosti vprašanja redefinicije industrijskih odnosov v družbi, ki že dolgo ne bazira samo na klasičnih odnosih med delavci iz tovarne, med kapitalistom iz pisarne in med oblastjo iz dvorca. Mladi tako danes lahko sedijo, in seveda to tudi počno, na vseh treh straneh, zastopanih v Ekonomsko-socialnem svetu. Lahko so mladi podjetniki in s tem delodajalci, lahko so mladi zaposleni in s tem tisti, ki jih predstavljajo, ali pa so celo sami predstavniki sindikata in so lahko izvoljeni predstavniki oblasti. V idealnih razmerah bi bil torej predlog, kjer imajo mladi samo eno mesto v Ekonomsko-socialnem svetu, celo korak nazaj. Po našem mnenju tovrstni predlogi ne razumejo te medgeneracijske komponente, ne razumejo pa tudi osnovnega namena vzpostavitve in delovanja Ekonomsko-socialnega sveta. V interesu mladih je torej, da so zastopani na vseh treh straneh, ne le na eni strani, da se sliši tako interes mladih podjetnikov kot tudi interes mladih zaposlenih pa tudi tistih, ki zaposlitve nimajo, ki so deležni prekarnih oblik dela ali pa se za vstop na trg dela šele borijo. Z enostranskimi potezami ne moremo in ne smemo poskušati rušiti ključne solidarnosti in sodelovanja med skupinami, ki v resnici zasledujejo zelo sorodne, če ne že istih ciljev. Tako si oba, tako Mladinski svet Slovenije kot Zveza društev upokojencev Slovenije, prizadevata za trajnostni pokojninski sistem, ki bo na dolgi rok vsem omogočal dostojno pokojnino. Predvidevamo, da si tudi vse tri strani upravičeno in z enako mero prizadevajo za dostojno plačilo za pošteno opravljeno delo. Zaradi vse večjega pomena civilne družbe in legitimnosti širšega družbenega soglasja, ki ju le-ta prinaša, pa je v prihodnje pričakovati, da bo civilna družba tudi vse pogosteje vključena v socialno partnerstvo. ESS, kot se reče, je tudi že spremenil pravila o delovanju, ki določajo, da se na posamezno sejo lahko vabijo tudi predstavniki različnih interesnih skupin in posamezni strokovnjaki, kar pomeni tudi predstavniki mladih. Zavrnitev predloga zato ne pomeni nepodpore vključitvi mladih v Ekonomsko-socialni svet, ampak pomeni razumevanje možnosti, da sedijo na vseh treh straneh, na strani delodajalcev, na strani delojemalcev in tudi na strani Vlade. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Matej T. Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala, podpredsednik. Že večkrat smo slišali, ponovno je pred nami predlog, ki naj bi reševal manko politične participacije med mladimi. V resnici gre za ponovitev priporočil, na katerih si predlagatelj bolj kot ne gradi prepoznavnost, medtem ko sama priporočila v ničemer ne prispevajo k dejanski vključenosti mladih v politično življenje. Zakaj? Ker problem mladih ni v tem, da niso vključeni v tako imenovani Ekonomsko-socialni svet, problem mladih je v tem, da niso na pošten in dostojanstven način vključeni v družbo kot tako. Niso vključeni v porazdelitev družbenega bogastva, nimajo dostopa do varnih, stabilnih zaposlitev, čeprav seveda takšne obstajajo, odrinjeni so na prekarno obrobje, kar onemogoča načrtovanje njihove prihodnosti. To, kar mladi občutijo kot stisko, se jim prodaja nazaj kot priložnost in pridobivanje izkušenj. Mladim se vsiljuje nekakšna individualistična ideologija podjetništva in fleksibilnosti, ki se v življenju mladih prevede v revščino, negotovost, odvisnost in neperspektivnost. Mladim ni omogočeno, da bi bili v družbo vključeni na način, da bi se njihovo znanje in delo spoštovalo, da bi prejemali dostojno plačilo za opravljeno delo in seveda varnost, ki bi omogočala tudi normalno, stabilno človeka vredno življenje. Problem mladih sostanovanja. Nedostopnost stanovanj jih ohranja v odvisnosti od staršev, jim posledično spet onemogoča samostojnost. Problem mladih so projektne zaposlitve, delo prek espejev, honorarno in prostovoljno delo in seveda vse druge oblike prekarnega dela, ki mlade izčrpava, jih ne vključuje v delovne kolektive, jih atomizira, jim jemlje ustvarjalno energijo, ki bi jo lahko usmerjali v izboljšanje družbe, v napredek in tako naprej. Problem mladih torej ni to, da nimajo svojega predstavnika v Ekonomsko-socialnem svetu. En član vladne pogajalske skupine, mlajši od 40 let, nikakor ne more legitimno zastopati vseh mladih. Nehati se moramo pretvarjati, da so mladi nekakšna nedeljiva homogena interesna skupina, ker to pač niso. Imamo tako mlajše kot starejše predstavnike takšnih in drugačnih družbenih skupin, interesnih združenj. Imamo mlade desničarje, mlade levičarje, mlade propagandiste cerkvene morale, mlade kapitaliste, mlade delavce, mlade zelene, mlade neoliberalce, mlade podjetnike in seveda tudi mlade socialiste. Kolikor je v družbi interesnih skupin in konfliktnih pozicij, toliko je tudi njihovih predstavnikov med mladimi. Ko bomo mlade ekonomsko in družbeno opolnomočili, ko jim bomo zagotovili primerna, dostojna in varna delovna mesta, ko bomo ustvarili okolje, kjer mladim ne bo treba hiteti od ene prekarne zaposlitve k drugi, ko bomo ustvarili pogoje, da mladim ne bo treba živeti iz rok v usta, ko si bodo mladi lahko privoščili svoja lastna življenja, šele potem se bo to pokazalo tudi v izboljšani politični in civilni participaciji. Navidezna vključitev mladih v ESS zato nima nobenega smisla. Edini učinek takega ukrepa bi bil ustvarjanje videza vključenosti mladih v politično odločanje. A kakšna vključenost je to, če jih predstavlja po neznanem ključu izbran vladni predstavnik mladih? Seveda nikakršna. Še več, Vlada bi v ESS, v katerem sta na eni strani Vlada in predstavniki kapitala, na drugi strani pa predstavniki delavcev, dobila zgolj še en glas, po vsej verjetnosti. Nagnjenost ESS na stran kapitala ima številne negativne učinke – zategovanje pasu pri najšibkejših, krčenje javnih storitev, vse večja prekarizacija na eni in davčni odpustki za kapital in najbogatejše na drugi strani. Mladi se morajo v politiko vključevati na podlagi svojih političnih prepričanj, naloga države pa je, da prav vsem prebivalcem omogoči človeka vredno življenje. Od brezplačne javne izobrazbe, dela, ki je plačano dovolj, zato da se bo od njega dalo živeti, do varne starosti in seveda dostojnih pokojnin. Teh ciljev se ne da doseči z navideznimi rešitvami, kakršna je ta, ki je predlagana.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani kolegice in kolegi! Predlog priporočila Vladi, o katerem danes že drugič razpravljamo, je preprost in jasen. Vlada naj imenuje predstavnike mladih v Ekonomsko-socialni svet. Predlagatelj je predlog obširno utemeljil. Izpostavil je predvsem sklep Odbora za izobraževanje, znanost, šport in mladino, ki je Vlado pozval, naj do konca leta 2014 ustanovi svet za mladino. Decembra 2015 sta Mladinski svet Slovenije in Študentska organizacija Slovenije pozvala Vlado in socialne partnerje k spremembi opredelitve socialnega dialoga v Sloveniji. V Ekonomsko-socialni svet naj se vključi tudi predstavnike mladih in predstavnike starejših. Mladi želijo biti slišani ter biti ključen in enakovreden partner v socialnem dialogu. S predlagateljem se strinjamo, da socialni dialog v Sloveniji premalo odgovarja na potrebe in izzive mladih. Vzrok takšnemu stanju je predvsem dejstvo, da predstavniki mladih v Ekonomsko-socialni svet niso neposredno vključeni. Živimo v času, ko se mladi soočajo z visoko stopnjo brezposelnosti in težko vstopajo na trg dela, kjer so tudi v neenakem položaju. Nerazumljivo je, da tudi sam Ekonomsko-socialni svet zavrača pobude mladih oziroma njihovih predstavnikov in jim ne dovoli predstaviti stališča niti v zadevah, ki se jih neposredno najbolj tičejo, na primer ob obravnavi vladnega predloga bele knjige o pokojninskem sistemu. Predlog ima med mladimi podporo in tudi poslanci Nove Slovenije – krščanskih demokratov ga podpiramo.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je postopek obravnave predloga priporočila končan. Zaključujem 44. točko dnevnega reda. Prehajamo na 45. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA PRIPOROČILA VLADI REPUBLIKE SLOVENIJE ZA ZAGOTOVITEV USTREZNEGA VARSTVA SOCIALNO OGROŽENIH POSAMEZNIKOV IN DRUŽIN PRED DELOŽACIJAMI. Predlog priporočila je v obravnavo zboru predložila skupina šestih poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom dr. Francem Trčkom. Predlog priporočila je 4. maja obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Ker po končani razpravi odbor ni sprejel točk predloga priporočila, je predsednik odbora ugotovil, da je obravnava predloga priporočila na seji delovnega telesa končana. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Irena Grošelj Košnik bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi, vsi navzoči! Zagotovo vsaka prisilna deložacija pomeni stisko za posameznika in njegovo družino. V medijih lahko zasledimo kar nekaj zgodb v povezavi s tem, v zadnjem času je najbolj odmevna sodba Evropskega sodišča za človekove pravice v primeru Vaskrsić. Predlagatelj v predlogu podaja štiri priporočila, ki se nanašajo na zakonsko ureditev, ustrezno zavarovanje ogroženih družin, ki bivajo v najemniških stanovanjih, ter na pripravo strategije za odpravo revščine in socialne izključenosti. V predlogu se izpostavlja, da je treba zagotoviti ustrezno varstvo pred deložacijami tistim posameznikom in družinam, ki so socialno ogroženi. S tem bi zagotovili spoštovanje načela socialne države ter pravico do dostojanstva posameznikov. Kot pomembno se izpostavlja tudi problem, da je uveljavljena prosta izbira sredstva izvršbe. V primeru izvršbe na nepremičnino ne moremo mimo dejstva, da je ustavno določena tudi pravica upnika do sodnega varstva. Država mora tudi upniku zagotavljati učinkovit izvršilni postopek, v katerem uveljavi svojo pravico. Poleg tega je treba omeniti tudi, da veljavna ureditev v Zakonu o izvršbi in zavarovanju dolžniku daje precej možnosti, s katerimi se lahko prepreči morebitna prodaja nepremičnine, ki izhaja iz izvršbe na nepremičnino, še posebej v primeru plačila nesorazmerno nizke terjatve, dogovora z upnikom za odlok izvršbe, obročnega odplačila dolga, določitve minimalne vrednosti, po kateri se lahko proda nepremičnina, možnosti dolžnika, da v prodani nepremičnini stanuje kot najemnik še 3 leta, in podobno. Za zagotovitev ustreznega varstva socialno ogroženim posameznikom in družinam so v okviru novele Zakona o izvršbi in zavarovanju predvidene dodatne rešitve za primere, ko pride do izvršbe na dolžnikovo stanovanje ali stanovanjsko hišo dolžnikov, ki se znajdejo v socialni stiski. Spremembe gredo v smeri bolj aktivne vključitve centrov za socialno delo, ki bodo v čim krajšem času obveščeni o začetku izvršbe, kar bo dolžnikom ob pomoči vseh deležnikov omogočilo, da svojo stisko rešijo čim hitreje in na ustrezen način. Poleg tega na tem področju aktivno deluje tudi Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, ki je v sodelovanju z Ministrstvom za okolje in prostor, Stanovanjskim skladom Republike Slovenije in tremi največjimi humanitarnimi organizacijami v Sloveniji že pričelo izvajati poseben pilotni projekt, na podlagi katerega se bo pripravil nabor sistemskih rešitev za pomoč prisilno izseljenim posameznikom in družinam. V Poslanski skupini Stranke modernega centra zaradi vsega prej navedenega predloga priporočila ne bomo podprli. Hvala.
Gospod Marijan Pojbič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani! Predlog priporočila Vladi Republike Slovenije za zagotovitev ustreznega varstva socialno ogroženih posameznikov in družin pred deložacijami je po mnenju Poslanke skupine Slovenske demokratske stranke na mestu. Dejstvo je, da se na področju deložacij najbolj revnih državljank in državljanov dogajajo nesprejemljive in nedopustne situacije. Da družino izselijo iz lastne hiše za dolg v višini 130 evrov, je seveda popolnoma nesprejemljivo. Prav zato so potrebne spremembe zakonodaje na tem področju. Stanje na področju revščine je v naši državi katastrofalno in revščina se še povečuje, še posebej pri najbolj ogroženih skupinah prebivalstva, in to so starejši. Vlada v svojem mnenju o teh priporočilih sama ugotavlja, da si Vlada želi do leta 2020 doseči zmanjšanje števila oseb, ki živijo v tveganju revščine ali socialne izključenosti, za 40 tisoč glede na vrednost kazalnika iz leta 2008, torej zmanjšati število oseb, ki živijo v tveganju revščine in socialne izključenosti na 321 tisoč ali manj. Iz tega podatka sledi, da imamo zdaj 361 tisoč državljank in državljanov, ki živijo v tveganju revščine oziroma socialne izključenosti, to pa seveda pomeni, da enostavno ne zmorejo plačevati niti položnic, ki prihajajo v tekočem mesecu, kaj šele, da bi lahko poskrbeli, da bi se lahko normalno prehranjevali in živeli življenje, dostojno človeku. Vlada Mira Cerarja pa resnično ne zna ničesar drugega, kot nakladati, da bo v prihodnje bolje in da se bodo rešitve sprejemale leta 2020, 2021, 2022, ko seveda te vlade že zdavnaj ne bo več. Dejstvo je tudi, da se mandat izteka, in do zdaj je dokazala, kaj zmore, in to je, da se revščina povečuje, cveti korupcija, privilegiranci živijo kot mali bogovi, da ustvarja in še krepi pogoje za delitev na prvorazredne in drugorazredne državljanke in državljane, povečujejo se čakalne dobe v zdravstvu, bančni lopovi še naprej uživajo v pokradenem denarju, vladavina prava ne funkcionira, poštenost, morala in etika te vlade so samo besede, napisane na papirju, pravičnosti ni in tako dalje. Zato moram za zaključek povedati še, da smo v Slovenski demokratski stranki proti temu sklepu, ki govori, da je postopek predlaganih priporočil zaključen, saj menimo, da bi bilo mogoče priporočila predlagatelja izboljšati na ta način, da bi se vse poslanske skupine poenotile o tako pomembni temi, o kateri govorimo.
Mag. Julijana Bizjak Mlakar bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani poslanke, poslanci! Predlagana priporočila, ki jih danes obravnavamo, dajejo vtis, da pri nas deložacije potekajo masovno in brez milosti. V Poslanski skupini Desus menimo, da bi moralo biti temu področju namenjene veliko več pozornosti kot doslej. Deložacija iz lastnega doma je zelo občutljiva stvar za vse vpletene, zlasti ko gre za izselitev ljudi, ki so v hudi materialni stiski, še posebej, ko se v njej znajdejo brez lastne krivde. Deložacija lahko pusti pri otrocih in odraslih, ki jo doživijo, trajne psihične posledice, ki lahko vodijo v zdravstvene težave. Tudi zato si je treba prizadevati, da deložacij ne bi bilo. Če pa so neizogibne za zavarovanje interesov upnikov, sta država ali lokalna skupnost odgovorni, da poskrbita, da nobena oseba, ki je bila deložirana in ki si iz upravičenih razlogov ne more sama zagotoviti socialne varnosti in primernega stanovanja, ne bi ostala brez strehe nad glavo in pomoči, ki je potrebna za preživetje teh oseb. V Poslanski skupini Desus se zavedamo težav in problemov na tem področju. Sam postopek izvršbe je za prizadete osebe zagotovo krut in neizprosen, čeprav ima po zakonu dolžnik kar nekaj možnosti, da prepreči najbolj skrajni zaključek izvršbe. Sam izvršilni postopek pričakuje neko vrsto aktivnosti dolžnika, da se ta potrudi preprečiti predlog upnika in da ga slednji ne vrže na cesto. A kaj, ko te pričakovane aktivnosti v mnogo primerih s strani dolžnika samega ni. Ljudje na robu obupa se v množici pravnih predpisov ne znajdejo. Zaradi navedenega je treba poiskati dodatno pot, po kateri bi lahko poleg ukrepov, ki jih je sicer naredila, na primer že v sklopu paketa odpisa dolga, država še dodatno pomagala k odpravi neljubih, žalostnih deložacijskih zgodb. Pa se vendarle premika. Naj omenim, da je v pripravi novela Zakona o izvršbi in zavarovanju – pravzaprav smo jo koalicijski poslanci že dobili v obravnavo – ki naj bi rešila probleme, ki smo jim bili priča v zadnjih mesecih. Opcija, ki jo predlaga Ministrstvo za pravosodje, bo seveda dobrodošla za dolžnika, ki se sam ne znajde, ki potrebuje ne samo materialno pomoč, ampak predvsem nekoga, ki mu bo pomagal najti rešitev za njegove težave. Seveda tega ne more početi sodišče, lahko in tudi morajo pa to storiti centri za socialno delo v okviru svojega temeljnega poslanstva. V Poslanski skupini Desus pozdravljamo vključitev centrov za socialno delo v postopek izvršbe, seveda pa brez pomoči lokalnih skupnosti, od katerih je pričakovati večjo vpetost v reševanje stisk občanov in občank, ne bo šlo. Več angažmaja je pričakovati predvsem pri reševanju stanovanjske problematike ekonomsko šibkejših občanov in mladih družin. V Poslanski skupini Desus v zvezi s samo izvršbo poleg že omenjene pričakujemo še dodatne rešitve. Ne nazadnje take, ki jih narekuje Evropsko sodišče za človekove pravice na podlagi primera Vaskrsić. Je pa jasno, da mora biti varovan tudi interes upnika, vendar pri tem ne bi smelo prihajati do kršitev človekovih pravic, kar se žal danes lahko dogaja. Pri pravici ljudi do stanovanja gre vendarle za spoštovanje človekovih pravic. Hvala lepa.
Gospa Marija Bačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovani! Nihče več ne sme izgubiti svojega doma zaradi dolgov, ki so nesorazmerni z vrednostjo nepremičnine. O tem smo si, upam, vsi enotni. Resnično nedopustno je, da do teh primerov, pa četudi samo v nekem majhnem odstotku, sploh prihaja. Temu največkrat botruje nevednost, mogoče tudi ignoranca, a kljub temu je to resnično skrajni ukrep. Tako bi bilo treba narediti vse, izčrpati vse druge možnosti, da bi preprečili njegovo izvršitev. Veljavna ureditev v Zakonu o izvršbi in zavarovanju daje sicer dolžniku precej možnosti, s katerimi lahko prepreči prodajo nepremičnine, zlasti še v primeru poplačila nesorazmerno nizke terjatve, in omogoča, da je prodaja dolžnikove nepremičnine, v kateri biva, tudi v drugih primerih le skrajna možnost. A žal, kot rečeno, ljudje prevečkrat enostavno predolgo čakajo, ker jih je sram, strah, ker enostavno otopijo in si ne znajo pomagati. Na uradne institucije se neradi obrnejo in tako majhni začetni zneski, ki bi bili ob kakšni državni pomoči ali pomoči humanitarnih organizacij poravnani takoj, postanejo veliki dolgovi, ki jih je zelo težko poplačati. In ravno to je po našem mnenju največja težava, ki jo je treba prvenstveno nasloviti. Nasloviti bi bilo treba tudi to, da se nepremičnine in deložacije družin, tudi tistih ranljivih, izvršujejo zaradi nesorazmernih dolgov. Hiše, vredne 80 tisoč evrov, prodajamo za dolgove v višini 100 evrov. Verjamem, da vsak od nas težko to opraviči, zakon gor ali dol. Zakonodaja je danes taka, da upnik lahko predlaga izvršbo na katerokoli dolžnikovo premoženje, tudi na nepremičnine, ne glede na višino terjatve, in sodišče je na upnikov predlog vezano. In čeprav sodišče dolžnika pravno pouči o njegovih možnostih, vseeno prihaja do takih primerov. Možnosti za preprečitev izvršbe in prodaje nepremičnine danes že obstajajo, pa vendar do tega prihaja, in to je težava. Ljudje premalo vedo o svojih možnostih. Iz tega razloga že nestrpno pričakujemo novelo Zakona o izvršbi in zavarovanju, ki vsebuje dodatne rešitve za primere, ko pride do izvršbe na dolžnikovo stanovanje ali stanovanjsko hišo dolžnikov, ki se znajdejo v socialni stiski. Z novelo se predlaga, da bi izvršilno sodišče o začetku izvršbe na dolžnikovo stanovanje ali stanovanjsko hišo obvestilo center za socialno delo, ki bo lahko predlagal polletni odlok izvršbe in v tem obdobju pomagal, da dolžnik poplača svoj dolg, še posebej če je le-ta nizek. Center za socialno delo bo tako po uradni dolžnosti obveščen, da se je oseba znašla v težkem položaju in da rabi pomoč. Socialni demokrati se, kljub temu da priporočil nismo podprli, še kako zavedamo stisk ljudi ter bomo predlagali ali podprli vsako dobro rešitev, ki bo dala konkretne rezultate. Rešitev, ki jo predvideva novela zakona, je po našem mnenju dobra. Še vrsta drugih bo potrebna, predvsem s ciljem, da ljudi ozavestimo in seznanimo s pravicami, možnostmi in da jih opolnomočimo, da bo takih primerov čim manj. Hvala lepa.
Dr. Franc Trček bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani zbor! Ne bom ponavljal tistega, kar smo zapisali v priporočilu, ker sem dokaj osamljeno debatiral na seji matičnega delovnega telesa, preostali del opozicije je takrat imel neke druge obveznosti, od vseh drugih je pa takrat v imenu koalicije s predlagateljem, torej z menoj v imenu Poslanske skupine Združena levica, na ostali strani nekih pravniških zagat nekoliko debatirala zgolj dr. Jasna Murgel. Začel bom drugače. Včeraj dopoldan sem se na Fakulteti za družbene vede udeležil neke konference, katere naslov je bil Prihodnost slovenske države blaginje. Tam je bilo kar nekaj dam, gospa, tudi kakšnih mojih stanovskih kolegic, ki se že vse življenje ukvarjajo s problematiko revščine, bolj zadnji dve desetletji, tiste z malo več staža so se pa nekoč ukvarjale z vprašanjem družbene blaginje. Dr. Vesna Leskošek, dekanja Fakultete za socialno delo, je zelo jasno opozorila in izpostavila, da smo v času krize pridelali dokaj revščine, da smo zelo znižali prispevke za socialno varnost, in zelo jasno opozorila, da so druge države v krizi zviševale te prispevke. Pa ne bom se zdaj spuščal v to, katere vlade so bile takrat na oblasti. Iz enega od predhodnih stališč se je nekako slišalo, kot da mi delamo več teatra, kot ga je, kot da je teh deložacij malo. »Dnevno imamo deložacije danes za tisoč 200 evrov,« Anita Ogulin. »Trenutno rešujemo 5 primerov oziroma poskušamo preprečiti 5 deložacij v Mariboru,« UP-ornik Boris Krabonja. UP-ornik je društvo, ki se s tem ukvarja. »Deložacija je na lestvici stresov najvišje,« dr. Srna Mandič, ena vodilnih strokovnjakinj za področje tako stanovanjskih politik kot problematike države blaginje. Gospa Anita Ogulin je tudi povedala, da imajo trenutno 12 situacij, 12 deložacij. Vsi ste tako »mladostniki, mladi« govorili, ko gre za osebe, ki končujejo ali osnovno šolo ali gimnazijo, verjetno veste, v kako »prijetnem« položaju so le-te. Starosta, če lahko tako rečem, slovenskih feministk dr. Maca Jogan je klicala k osebni odgovornosti. Mi imamo tako imenovano utrjeno revščino, ki je zlasti visoka pri starejših ženskah zaradi tako imenovane vrzeli pokojnin, ker so po domače povedano penzije žensk 25 % nižje. Zelo rizične so enostarševske družine, starejše ženske, družine z več otroki, ki jih preči nezaposlenost. Dr. Nada Stropnik z Inštituta za ekonomska raziskovanja je opozarjala, da je meja 60 % mediane arbitrarno določena kot nek prag revščine, da ni stika s prikrajšanimi, da ni terena, dela, posluha. In politike odpravljanja revščine morajo biti politike odpravljanja strukturnih razlogov, skratka gre za vprašanje redistribucije. Stanovska kolegica mag. Martina Trbanc z Inštituta Republike Slovenije za socialno varstvo je opozarjala na to, na kar sem jaz že večkrat opozarjal ministrsko ekipo – nepovezana obravnava ljudi v stiski, ki se jih pasivizira. Gospa Ogulin je opozorila, da nikjer v Evropi revščina ni tako stigmatizirana kot pri nas, da gre za samoizključevanje, da gre za katastrofalne odnose v družini in da je zelo težavno izstopiti. Mi pa vemo, kaj se dogaja s centri za socialno delo, ki ste jih sami omenjali. V bistvu se – kaj? SD in Desus se kregata, kdo bo kje šefoval, to vedo otroci. Vlada pravi, da izvaja pilotske projekte. Jaz bom na 31. sejo Državnega zbora prišel v pilotski obleki, ker imam te besede pilotski projekti že dovolj, pa to ni smešno. Ob tem imamo od 50 do 60 tisoč ljudi, ki niso zdravstveno zavarovani, ki so izključeni iz tega sistema. Imamo nekaj pro bono ambulant, ki jim bolj nagajate, kot skrbite za to. Socialni demokrati rečete, da boste podprli vsak dober predlog, sočasno pa ne podprete tega. Rdeči alarm je, ljudje, mi bomo pa neke pilotske projekte delali pa resorna ministrica bo neke brošurice delila na neprimernih mestih. Vi ste neprimerni za to politiko, to je res. Hvala.
Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani kolegice in kolegi! Zakonodaja na področju varstva dolžnikov in najemnikov stanovanj, ki jim grozi deložacija, je res pomanjkljiva ter ne zagotavlja načela socialne države ter pravice do dostojanstva posameznikov. Dokaz te trditve so primeri, kot je medijsko znan primer Vaskrsić, zaradi 124 evrov dolga so mu prodali družinsko hišo. Hvala bogu je pred kratkim dosegel pravico, ne na domačih sodiščih, ampak na Evropskem sodišču za človekove pravice, ki mu je prisodilo 85 tisoč evrov odškodnine. Zakonska ureditev mora biti takšna, da je pravična in da ljudje občutijo, da so enaki pred zakonom. Trenutno je občutek, da nekateri lahko svoje črne gradnje preprosto legalizirajo oziroma izsilijo legalizacijo, druge, po navadi ekonomsko šibkejše, pa se kar hitro deložira. Poslanci Nove Slovenije ves čas svojega dela v parlamentu opozarjamo ministrstvo za delo pod vodstvom Socialnih demokratov na problem revščine. Ne le, da v vseh letih vodenja Socialni demokrati ne uspejo izkoreniniti tveganja revščine med slovenskim prebivalstvom, ampak ravno nasprotno, leta 2015 je po podatkih Statističnega urada Republike Slovenije v Sloveniji živelo pod pragom tveganja revščine približno 287 tisoč oseb. Je to socialna država, kot si jo predstavljajo Socialni demokrati in sedanja vlada? Predlagana priporočila nalagajo Vladi in ministrstvom prave ukrepe, vendar pa predlagatelj ne predlaga celovitih in učinkovitih ukrepov. Krščanski demokrati menimo, da je najboljša socialna politika čim višja zaposlenost na čim kvalitetnejših delovnih mestih. Prav tako pa je treba s predpisi to občutljivo področje urejati tako, da se preprečijo zlorabe ukrepov socialne politike. Krščanski demokrati predlogom priporočil ne nasprotujemo, ker je resnično potrebna zakonska ureditev, predvsem pa je čas, da se lotimo odpravljanja revščine.
Dr. Mirjam Bon Klanjšček bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani! Pred nami je razprava o temi, ki je aktualna in bo takšna ostala tudi v prihodnosti. Za mnoge državljanke in državljane pa je tudi zelo boleča, kajti izguba doma iz kakršnegakoli razloga je velika preizkušnja, ki posameznikom ter družinam naloži skoraj nepredstavljivo breme. V javnosti mnogokrat slišimo, da Slovenija ni pravna in socialna država, da socialne službe in organi pravosodja ne delujejo dovolj učinkovito ali pa prepočasi. Pa je temu res tako? Sama menim, da ne. Socialna država je definirana skozi programe, ki spadajo v območje socialne politike. Tako država preko njih zagotavlja minimalne standarde na področju zdravja, vzgoje in izobraževanja, dela ter na področju stanovanjske politike. Prav tako pa je naloga države, da za svoje državljane poskrbi zlasti takrat, ko se ti znajdejo v težkih življenjskih razmerah, vendar to ne pomeni, da jih mora država preživljati, z izjemo dela nezmožnih, pač pa posameznike spodbuditi in usmeriti, kako bolje živeti, hkrati pa poskrbeti, da so pravice iz naslova socialne politike zagotovljene vsem, zanje pa mora biti zagotovljeno tudi sodno varstvo. Strinjam se, da izvršba kot taka za dolžnika predstavlja veliko stisko, še posebej kadar sodni postopek terja uporabo skrajnih sredstev, kot je izvršba na nepremičnino. Vendar pa se moramo zavedati, da do deložacije ne pride z danes na jutri, postopek izvršbe na nepremičnino namreč ni kratkotrajen postopek. Sodišče v takšnem postopku opravi mnogo izvršilnih dejanj, zoper katere ima dolžnik možnost ugovora ali pritožbe. Pomembno je, da država preko svojih mehanizmov posameznika ustrezno izobrazi in obvešča, kam naj se v kritični situaciji obrne po pomoč, bodisi na center za socialno delo bodisi na oddelek sodišča za brezplačno pravno pomoč. Tako bo dolžnik sam lahko preprečil marsikatero težko situacijo. Kljub temu da predloga priporočila v Poslanski skupini nepovezanih poslancev ne podpiramo, pa nas veseli, da o tem govorimo, kajti samo tako lahko skupaj najdemo konstruktivne rešitve. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je postopek obravnave predloga priporočila končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POKOJNINSKEM IN INVALIDSKEM ZAVAROVANJU. Predlog zakona je v obravnavo Zboru predložila Vlada [[…]]Skupina šestih poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom. Se opravičujem, tukaj je napaka. Predlagateljica je skupina šestih poslank in poslancev. Včasih človek hitreje bere, kot misli. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina desetih poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagatelja gospe Ljudmili Novak. Izvolite, gospa Novak.
Hvala za besedo. Sem že skoraj mislila, da me bo Vlada presenetila, pa je žal bila samo pomota. Sprememba Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki smo jo pripravili v Novi Sloveniji in že drugič vložili v parlamentarno obravnavo, prinaša dve ključni novosti. Obe bosta bistveno izboljšali poslovno okolje in omogočili več delovnih mest. Prvič, novela zakona omogoča dvojni status upokojenim samostojnim podjetnikom, in drugič, zakon limitira, omejuje povračila Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije zaradi posledic nezgod pri delu. Najprej nekaj besed o dvojnem statusu. Številni državljani, ki izpolnjujejo pogoje za starostno upokojitev, se želijo upokojiti, zaradi različnih razlogov pa tudi še naprej delati. Dejavnost, ki so jo opravljali do sedaj, želijo opravljati tudi v prihodnje. Obstajajo pa tudi takšni, ki želijo tudi v času, ko so že upokojeni, odpreti espe in opravljati druge storitve. Trenutna slovenska zakonodaja določa, da se morajo upokojenci odločiti, ali bodo vzeli zasluženo pokojnino in zaprli svoj espe ali pa se bodo odpovedali določenemu delu svoje pokojnine zato, da bi lahko opravljali svojo dejavnost še naprej. V Novi Sloveniji menimo, da na takšen način po nepotrebnem omejujemo državljane, predvsem upokojence, ki še želijo delati, ohraniti svoje podjetje in delovna mesta ali pa si z delom izboljšati svoj socialni položaj. Z našim predlogom sprememb tem samostojnim podjetnikom omogočamo, da dobijo polno, zasluženo, stoodstotno starostno pokojnino in hkrati odprejo espe, ob tem pa plačujejo polne prispevke za polni delovni čas. Da gre predlog v pravo smer, nas opogumlja tudi mnenje Vlade v beli knjigi o pokojninah, kjer jasno piše, da je to ena izmed rešitev, ki jo je treba v prihodnosti uveljaviti. Postavljanje ovir za neuveljavljanje dvojnega statusa je za državljane in prihodke proračuna škodljivo, o čemer govorijo tudi konkretni podatki, in sicer se je samo januarja in februarja 2016 po zadnji spremembi ureditve in dokončni ukinitvi možnosti dvojnega statusa za nekatere kategorije upokojencev iz osnovnega registra izbrisalo tisoč 942 espejev. Povedano po domače, ko so imeli espejevci na voljo možnost, da bi svojo dejavnost opravljali še naprej, hkrati pa bi dobivali samo 20 % svoje pokojnine, se je večina odločila za drugo možnost, ta pa je, da so zaprli svojo dejavnost oziroma jo prenesli na drugo osebo in dobivali stoodstotno pokojnino. Na nek način je s tem država izgubila tisoč 942 posameznikov, ki so plačevali polne prispevke oziroma vsaj del prispevkov v pokojninsko in zdravstveno blagajno. Druga točka, ki jo v tem zakonu spreminjamo, je omejitev povračil, ki jih lahko zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje zahteva od delodajalcev zaradi posledic nezgod pri delu. Tovrsten predlog je Nova Slovenija že večkrat podala, žal smo bili neuspešni, ker nočete razumeti bistva in poante našega predloga. V tokratnem poizkusu smo ta zakon še nekoliko dodelali, ga še bolj izpilili in zelo jasno zapisali, da kadar delodajalec povzroči nezgodo, nesrečo namenoma, poudarjam, namenoma, mora prevzeti stroške vseh rent in zdravljenj v celoti sam. Če pa so te nezgode posledica nesrečnih okoliščin, pa postavljamo omejitev na 20-kratnik minimalne pokojninske osnove tako za pravne kot fizične osebe, kar pomeni nominalno približno 15 tisoč evrov. S podporo temu zakonu bomo naredili velik korak naprej k izboljšanju poslovnega okolja in k več delovnim mestom, zato vas vabim, da to spremembo podprete.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospodu Petru Pogačarju.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Vlada je predlog sprememb Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju z razlogi in obrazložitvami natančno proučila, vendar tudi po proučitvi predloga zakona ne podpira. S Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki ga je v zakonodajni postopek vložila skupina poslancev s prvopodpisanim mag. Toninom, se predlagajo spremembe glede tako imenovanega dvojnega statusa upokojencev ter spremembe glede pravila odškodninske odgovornosti delodajalca zavodu za pokojninsko zavarovanje v primeru, ko zavarovanec utrpi škodo in na podlagi tega v skladu s splošnimi pravili zavarovanja uveljavlja pravice. Uvodoma bi želel vendarle izpostaviti, ker je pomembno tudi za razpravo, da sta tako problematika dvojnega statusa samostojnih podjetnikov kakor tudi problematika odškodninskih zahtevkov zavoda do delodajalcev predmet ustavnosodne presoje, o katerih Ustavno sodišče Republike Slovenije do današnjega dne v tem delu še ni presodilo. Pa ne glede na to, tudi v primeru morebitnega spreminjanja zakonodaje še pred koncem postopka pred Ustavnim sodiščem je treba pri spremembah, ki urejajo tako imenovani dvojni status upokojencev, ravnati preudarno ter uveljaviti ureditev, ki bo enaka za vse zavarovance. Poudarjamo, da so za to potrebne sistemske rešitve v okviru zakonodaje in problematike ni moč rešiti zgolj s spremembo samo enega člena, še posebej pa ne na predlagan način, ki je na nek način sam s seboj v nasprotju, v nasprotju pa je tudi z drugimi določbami veljavnega zakona. Menimo, da sprememb na predlagan način ni mogoče uveljaviti, posebej pa želimo poudariti, da je to vprašanje, o katerem se velja pogovarjati, in temu je namenjena tudi ureditev v beli knjigi o pokojninah, kjer je kot eden od posebnih izzivov za nadaljnji razvoj pokojninskega zavarovanja tudi odprto vprašanje hkratnega prejemanja pokojnine in ohranitve zaposlitve, samozaposlitve, vendar za vse zavarovance enako, pod enakimi pogoji, ne pa zgolj za eno kategorijo zavarovancev. V zvezi s problematiko tako imenovanih regresnih zahtevkov pa pojasnjujemo, da predlog predlaga spremembe 190., 191. in 193. člena veljavnega zakona, pri čemer se kot vzrok izpostavlja neomejena nesorazmerna odgovornost delodajalcev za škodo, ki naj bi nastopila s spremembami odškodninske odgovornosti. Predlagatelji zakona navajajo, da želijo s spremembami zakona uvesti odgovornost delodajalca za škodo zgolj v primeru, ko škoda nastane namenoma ali iz velike malomarnosti. Treba je poudariti, da v skladu s 191. členom delodajalci odgovarjajo zaradi tega, ker niso izvedli ukrepov za varnost in zdravje pri delu ali drugih ukrepov, ki so predpisani ali odrejeni za varnost ljudi, poleg tega pa tudi če so sklenili delovno razmerje brez predhodnega zdravstvenega pregleda z osebo. Pa ne zgolj zaradi tega, če je kot posledica tega nastala poškodba pri delu, škoda delavcu, ki jo pokrijemo, če želite, iz naslova prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje vsi ostali zavarovanci, v nobenem primeru delodajalci ne odgovarjajo nesorazmerno, neomejeno za vsako minimalno napako, saj se v vseh primerih ugotavljanja ter uveljavljanja odškodninske odgovornosti ugotavlja, ali so izkazane vse predpostavke odškodninske odgovornosti po splošnih pravilih civilnega prava, med katere spada protipravnost ravnanja, vzročna zveza med škodnim ravnanjem ter nastankom škode, pri odločanju o višini odškodnine pa se upošteva seveda tudi deljena odgovornost. Vlada Republike Slovenije zaradi naštetih razlogov ne podpira predloga zakona. Menimo, da predlog zakona nasprotuje pravilom splošne odškodninske odgovornosti, nasprotuje pravilom varnosti in zdravja pri delu, za katera si moramo vsi skupaj prizadevati, sama predlagana ureditev dvojnega statusa zgolj za samostojne podjetnike pa ocenjujemo, da je pomanjkljiva, predvsem pa je v nasprotju z načelom enakosti. Vlada predloga zakona ne podpira. Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Marijan Pojbič.
Spoštovani! Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki ga je v obravnavo v Državni zbor vložila Poslanska skupina NSi. Zakon predlaga dve rešitvi. Prvič, predlog o ureditvi dvojnega statusa zavarovancev za pokojninsko in invalidsko zavarovanje na način, da ima vsak zavarovanec možnost nadaljevati svojo dejavnost in prejemati polno starostno pokojnino, ko za to izpolni pogoje, ali pa med prejemanjem pokojnine ustanovi novo dejavnost, ne da bi se mu že pridobljena pokojnina znižala. In drugič, predlaga se, da bi bila odškodninska odgovornost delodajalca, ki jo ugotavlja Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije, sprejemljiva, če delodajalec krši predpise namenoma ali iz velike malomarnosti. V primeru, ko je pa vzrok za poškodbo na strani delavca, ali v primeru manjše malomarnosti pa ne. Zakon bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke v prvem branju podprli iz naslednjih razlogov. Strinjamo se, da je pokojnina pravica, ki se jo pridobi ob izpolnitvi pogojev na podlagi vplačanih prispevkov. Iz tega sledi, da ima vsak, ne glede na dejavnost, ki jo opravlja, pravico do pokojnine, ko za to izpolni pogoje. Če prejemnik pokojnine še naprej opravlja dejavnosti, to pomeni samo dodatna vplačila v pokojninsko in invalidsko blagajno ter dodatno vrednost za družbeni proizvod. Veliko prejemnikov pokojnine se ne odloči za opravljanje dejavnosti ali pa dejavnosti opravljajo na črno ravno zato, ker bi se jim pokojnine nesorazmerno znižale glede na to, koliko dela bi morali opraviti, da bi izpad pokojnine nadomestili. Sedanja ureditev pomeni tudi možnost zlorabe pravice do delne pokojnine, saj je izplačilo delne pokojnine odvisno od opravljenega števila ur in ne od dejanskega plačila za opravljanje dejavnosti. Predlagana rešitev si po našem mnenju zasluži nadaljnjo zakonodajno obravnavo, predvsem da se preverijo njeni finančni učinki, ki bi po izkušnjah iz drugih držav EU morali celo biti pozitivni. Druga rešitev, ki so jo predlagali s tem zakonom, pa je bila že večkrat obravnavana v Državnem zboru in ni naletela na zadostno podporo. Gre za to, da bi se delodajalca razbremenilo regresnega zahtevka s strani Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije v primeru, ko nastane škoda delavca zaradi manjše malomarnosti delodajalca. Povsem se zavedamo, da so s širitvijo odškodninske odgovornosti prizadeti predvsem manjši obrtniki in manjši zasebni delodajalci, za katere lahko takšen regresni zahtevek zavoda pomeni tudi zaprtje dejavnosti. Rešitev je za nas delno sprejemljiva, vendar le v primeru, ko se na drugi strani jasno določi, da bo delavec iz naslova invalidskega ali drugega zavarovanja v vsakem primeru dobil povrnitev tudi za škodo iz naslova manjše malomarnosti delodajalca pri poškodbi v delovnem procesu. V nadaljevanju zakonodajnega postopka bi bilo mogoče iskati boljše rešitve tudi v sodelovanju s socialnimi partnerji, in sicer rešitve, da delavec ne bi bil v ničemer prikrajšan zaradi malomarnosti delodajalca, delodajalec pa ne zaradi tistih majhnih malomarnih napak, ki se pripetijo v vsakem delovnem procesu. Druge poslanske skupine ponovno pozivam, da podprejo nadaljnji zakonodajni postopek in poskušamo skupaj najti rešitve, ki bodo sprejemljive za vse; delavce, delodajalce ter tiste, ki želijo s svojo dejavnostjo nadaljevati tudi po izpolnitvi pogojev za starostno pokojnino.
Mag. Julijana Bizjak Mlakar bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala lepa. Spoštovani vsi prisotni! Neprestano ponavljajoče se teme in vnovične obravnave praktično enakih predlogov zakona na sejah Državnega zbora, ki so bili že tolikokrat zavrnjeni na parlamentarnih odborih ali na sejah Državnega zbora, so očitno modna muha tega mandata. In bolj ko se približujemo volitvam, vedno več je teh primerov praznega teka. Se opravičujem, da takole začenjam stališče k temu predlogu zakona, ampak tudi meni se zdi škoda časa, da o kakšni stvari, za katero se je že porabilo ure in ure časa, ponavljamo že večkrat premlete zadeve, o tej konkretno že tretjič. Pa bo verjetno prišel čas še za četrto, mogoče celo peto, saj se čas naslednjih volitev hitro bliža. Glede stališča do dvoje predlaganih sprememb v tej noveli Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju ostaja mnenje Poslanske skupine Desus nespremenjeno. Kar se tiče regresnih zahtevkov, o tem je bilo prav tako že trikrat govora, pri poskusu noveliranja Zakona o zdravstvenem varstvu in zavarovanju smo v naši poslanski skupini izrazili mnenje, da je predlog v tem delu nesprejemljiv, saj se preveč postavlja na stran delodajalcev, ki so v razmerju do delavca tako ali tako močnejša stranka. Postavlja se torej v bran ekonomskim interesom, česar pa poslanke in poslanci Desusa pač ne moremo podpirati. Prav tako smo bili kritični zaradi tega, ker se s predlogom, ki ga danes obravnavamo, ne nazadnje izniči preventivna vloga sistema zagotavljanja varnosti in zdravja pri delu, saj je bistvo preprečevanja poškodb na delu ravno v tem, da se z grožnjo plačilo odškodnine odvrača od morebitnih kršitev predpisov o varnosti in zdravju pri delu. V stališču smo takrat povedali tudi, da je treba upoštevati celotno logiko odškodninskopravnih razmerij. Ta ima splošna načela že od nekdaj postavljena tako, da se za osebe, ki opravljajo dejavnost in so delodajalci, zahteva višja skrbnost kot za laične osebe oziroma posameznike. Ne glede na to, da je regresnih zahtevkov oziroma kasneje tožb relativno malo v primerjavi z zahtevki s strani Zavoda za zdravstveno zavarovanje oziroma Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, smo tudi poudarili, da bi izpad sredstev, ki bi nastal zaradi predlagane spremembe, morali kriti solidarnostno, kar pomeni, da bi morali razliko pokriti vsi zavarovanci ter tudi državni proračun. Drugi del vsebine predloga se nanaša na dvojni status upokojenih samostojnih podjetnikov. To je za nas prav tako nesprejemljivo stališče. Pri tem Poslanska skupina DeSUS pritrjuje razlogom Vlade za zavrnitev predloga zakona. Le-ti so bili v mnenju Vlade o predlogu zakona že nekajkrat dovolj jasno predstavljeni, zato jih na tem mestu ne bom ponavljala. Poslanska skupina DeSUS tudi v tretje ne bo podprla predloga novele Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Hvala lepa.
Gospa Marija Bačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovani, še enkrat lepo pozdravljeni. Na mizi imamo, že tretjič, še drugega od vsebinsko praktično enakih zakonov, ki se dotikata regresnih zahtevkov. Tako kot prvega v naši poslanski skupini tudi tega ne bomo podprli iz popolnoma enakih razlogov, ki smo jih podali že na prejšnji seji pri stališču k predlogu novele Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Ponovimo. Tudi s to novelo se pokuša slediti predlogom Obrtne zbornice in enostransko, mimo dogovorov, urediti področje odškodninskih zahtevkov na način, da se omeji odškodninska odgovornost delodajalca. Ti se preko svojih združenj in zbornic zavzemajo za spremembo pravil, po katerih se izterjuje škoda, nastala namenoma, iz velike malomarnosti ali zaradi neizvedenih ali pomanjkljivo izvedenih predpisanih ukrepov za varnost ljudi. Kar predlaga Nova Slovenija, je odveza delodajalca za odgovornost, ko iz lastne malomarnosti ne izvede predvidenih ukrepov za varnost in zdravje pri delu, zaradi česar nastane nesreča pri delu, kar je narobe. Dopuščati, da se iz naslova konkurenčnosti dovoljuje malomarnost ali načrtno opuščanje zagotavljanja standardov varnosti pri delu, kar lahko vodi do ogrožanja njihovega zdravja ali celo ogrožanja življenja, je narobe. Regresni zahtevki kot takšni so instrument, s katerim se poskuša to preprečiti in hkrati dosegati dvig splošne ravni varnosti in zdravja pri delu. Dopuščanje kršitev tega koncepta nas vrača v neko drugo dobo. Kar pa se tiče dvojnega statusa, lahko rečemo naslednje. Upokojitev kot takšna ni obvezna. Zanjo se odloči vsak sam. Lahko pa se tudi odloči, da bo svoje delo opravljal še naprej. Dejstvo pa je, da hkrati nekdo ne more biti upokojenec, prejemati pokojnino in biti hkrati še zaposlen, imeti espe, opravljati poslovodne funkcije v gospodarski družbi. Zakaj? Zato ker upokojitev sama po sebi pomeni, da so nastali pogoji, ko nekdo iz starostnih ali drugih razlogov ni več sposoben ali zmožen delati in je koncept kot tak namenjen tudi temu, da se ljudi zaščiti pred tem, da bi se iz teh ali onih, večinoma socialnih razlogov, njihovo delovno aktivno obdobje podaljševalo, hkrati pa omogočalo nezagotavljanje ustreznega življenjskega standarda teh ljudi. Dejstvo pa je, da nekateri želijo iz takšnih ali drugačnih razlogov delati še naprej, zato je odprt tudi pogovor in razprava v beli knjigi o pokojninski reformi oziroma posodobitvah pokojninskega sistema. Na podlagi vsega navedenega bomo glasovali proti sklepu, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Dr. Matej T. Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala še enkrat, podpredsednik. V tem zakonu sta za nas nesprejemljivi predvsem dve rešitvi. Posebej nasprotujemo zmanjšanju odškodnin delodajalcev za povzročeno invalidnost, ker to ni samo nepravično, ampak bo tudi zmanjšalo ustrezno zmanjšalo varnost pri delu. Predlagatelj sicer ves čas ponavlja, da predlog ne spreminja varnostnih standardov. Res je. Ne spreminja jih. Zmanjšuje pa prisilo, da delodajalci te varnostne standarde uveljavijo tudi v praksi. Kaj mislite, zakaj razni IPS-ji v Kopru, recimo, ali pa čistilni servisi po vsej državi, ki poslujejo po mafijskih principih, izvajajo varnostne ukrepe? Definitivno ne iz dobrote ali pa iz tega, ker jim je mar za varnost, ampak kvečjemu zato, ker se bojijo kazni in odškodninskih zahtevkov. Če omejite odškodnine in zmanjšate to prisilo, bomo imeli še več poškodb pri delu. Kolega Lah je na prejšnji seji odkrito povedal, v čem je v resnici problem. Citiram: »Imamo vrsto del kjer enostavno ne moreš biti konkurenčen, če upoštevaš vse varnostne ukrepe.« Konec citata. Samo poglejte, ta problem bi socialisti rešili zelo preprosto. Firme, ki zanemarjajo varnost, se enostavno zaprejo. NSi pa predlaga, da se cel sistem prilagodi točno tem firmam, ki varnost ogrožajo. Oprostite, ampak to je legaliziran varnostni damping in mi temu nasprotujemo. Prav tako ne podpiramo predloga dvojnega statusa. Mi imamo solidarnostni in pokojninski sistem za delavce, ki zaradi starosti nehajo delati. Če delajo dlje, kot zahteva zakon, celo prejemajo 20 % pokojnine. Če pa bi sprejeli predlog NSi, bi izplačevali polne pokojnine tudi espejem z več deset zaposlenimi. Ti bi lahko preložili vodenje na zaposlene, hkrati pa bi jim cela družba izplačevala polne pokojnine. Še več. Zavod za zaposlovanje nas je tudi opozoril, da bi po predlogu NSi delodajalec, registriran kot espe, v primeru daljše bolezni lahko prejemal celo dve subvenciji, na eni strani bolniško nadomestilo iz zdravstvenega zavoda, po drugi pa pokojnino iz pokojninskega. To pa nima nobene zveze ne s solidarnostjo, ampak je neko navadno rentništvo. Ker smo na prejšnji seji poslušali, kako bi omejitev odškodnin koristila prekarnim delavcem, se bom ustavil še pri tem. Prvič, predlog NSi bi omejil odškodnine za vse delodajalce, ne glede na status. Prekarci pa seveda niso delodajalci, ne zaposlujejo drugih delavcev, ker niti sami nimajo statusa delavca. Drugič. Prekarnim delavcem lahko pomagamo samo tako, da odpravimo prekarno delo. Za to pa ne potrebujemo rent, potrebne so večje pristojnosti delovne inšpekcije in varstvo za tvegane poklice, kot so vozniki recimo. V Združeni levici smo prelagali oboje, NSi nas v teh primerih ni podprl. Tudi če se ozremo nazaj, bomo videli, da je zavzemanje NSi za prekarce navaden blef. NSi je imela v prvi Janševi vladi dva ključna ministra: za finance in za delo. Seveda so tudi v Luko Koper nastavili svojega direktorja, gospoda Časarja. Takrat bi lahko recimo ukinili IPS, ki so navadne mafijske združbe, ampak jih niso. Raje so mirno gledali, kako je Časar oškodoval državno podjetje, za kar je bil za čuda celo zaprt. Toliko o borbi slovenske desnice proti prekarnosti, seveda pa Cerarjeva vlada v tem oziru ni nič kaj boljša. Ampak to je pa že druga razprava. Ta zakon pa po našem mnenju ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Stališče poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo prestavila gospa Iva Dimic.
Drage kolegice in kolegi! Krščanski demokrati se v svojem temeljnem programu zavzemamo za vključitev evropskih standardov v našo delovno zakonodajo v zvezi z zagotavljanjem delovnih razmer, delovnega časa, dopustov, varstva pri delu, pogojev za zaposlitev oziroma za prenehanje zaposlitve. Urejanje delovnih razmer, ki presegajo te standarde, pa mora potekati v socialnem dialogu med delodajalci in delavci oziroma njihovimi združenji ali sindikati. Država mora več sredstev vložiti v promocijo zdravja na delovnem mestu, za ozaveščanje in informiranje delodajalcev in delavcev. Rezultat tega bi moral biti manj nesreč in posledično manj stroškov za zdravljenje oziroma plačilo dajatev iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja. V Novi Sloveniji podpiramo novelo zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju,ki smo jo ponovno vložili v parlamentarno obravnavo. Bistvene rešitve, ki jih novela prinaša so naslednje. Prvič. Ureditev področja regresnih zahtevkov Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, tako da delodajalec nosi odškodninsko odgovornost le, če krši predpise s področja varnosti in zdravja pri delu namenoma ali iz velike malomarnosti. Ko je vzrok za poškodbo na strani delavca oziroma v primerih manjše malomarnosti, pa ne. Drugič. Zakonska omejitev višine zneska odškodnine, in sicer na največ 20-kratnik najnižje pokojninske osnove, razen v primeru naklepa. Tretjič. Ureditev dvojnega statusa. Regresni zahtevek zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje do delodajalcev je urejen v Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ZPIZ-2. Ureditev je podobna, kot je ureditev regresnih zahtevkov Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije do delodajalcev. O njih smo že razpravljali in takrat predlog Nove Slovenije žal ni bil sprejet. Težava s področja previsokih in nepredvidljivih regresnih zahtevkov ni od včeraj. Obrtniki in majhni podjetniki že leta opozarjajo nanje. Dejstvo je, da sta trenutna zakonska ureditev in praksa takšni, da ima lahko konkretni delodajalec vzorno urejene interne akte, pravila in izobraževanje delavcev s področja varnosti in zdravja pri delu, tudi delavci so lahko dobro poučeni o vseh teh pravilih, pa se lahko zgodi zaradi neupoštevanja navodil, neuporabe varnostne opreme ali česa drugega delovna nezgoda. In v najslabšem primeru lahko malega delodajalca, ki je praviloma tudi ekonomsko šibkejši, doleti tako visok regresni zahtevek Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, da je ogrožen njegov obstoj. Naj posebej opozorimo, da v primeru zaprtja obrti oziroma podjetja ostanejo brez dela in prihodkov vsi, tako delodajalec kot tudi delavec. V primeru samostojnih podjetnikov, ki odgovarjajo z vsem svojim premoženjem, pa so lahko ogrožene cele družine. Drugi bistveni razlog za podporo Nove Slovenije sprejetju zakona pa je dejstvo, da se z omejitvijo regresnih zahtevkov na največ 20-kratnik najnižje pokojninske osnove ureja podlaga za to, da bodo komercialne zavarovalnice motivirane oblikovati zavarovalne produkte. Trenutno namreč obrtniki in podjetniki ne morejo zavarovati tveganja za regresne zahtevke pri komercialnih zavarovalnicah. Pa še glede ureditve dvojnega statusa. Krščanski demokrati menimo, da je sedanja rešitev krivična, povzročila je neenakosti pred zakonom. Po našem mnenju mora imeti vsak zavarovanec možnost nadaljevati svojo dejavnost kot espe ali jo ustanoviti, ob tem pa prejemati polno starostno pokojnino, do katere je upravičen. Zakaj bi država onemogočala delati nekomu, ki bi še želel delati tudi po upokojitvi. Ocenjujemo, da je za pokojninsko blagajno to lahko samo dobro, saj bodo polni prispevki teh zavarovancev dodaten priliv, ki se mu je z vladno novelo država odpovedala. Prav tako ocenjujemo, da je takšen način reševanja dvojnega statusa primernejši od tistega, ki ga je pred kratkim uvedla Vlada Republike Slovenije, saj spodbuja zavarovance, ki bi želeli ostati delovno aktivni tudi po izpolnitvi pogojev za starostno ali predčasno pokojnino, da to počnejo na legalen način. Poslanci Nove Slovenije bomo predlog novele zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju podprli.
Gospod Saša Tabaković bo predstavil stališče Poslanke skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! O rešitvah, ki jih predvideva danes obravnavana novela Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, smo v Državnem zboru že razpravljali prejšnje leto. Novela naslavlja dve rešitvi. Prva rešitev se nanaša na ureditev dvojnega statusa zavarovancev oziroma samostojnih podjetnikov na način, ki omogoča hkratno prejemanje celotne pokojnine ter ohranjanje samostojne dejavnosti v neomejenem obsegu. Druga rešitev pa naslavlja regresne zahtevke Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ki se nanašajo na odškodninsko odgovornost delodajalca ko pride do poškodbe pri delu ali poklicne bolezni zaradi neupoštevanja predpisov s področja varnosti in zdravja pri delu. Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje namreč lahko zahteva povrnitev škode od tistega, ki je namenoma ali iz malomarnosti povzročil invalidnost, telesno okvaro, potrebo po tuji pomoči in postrežbi ali smrt zavarovanca. Predlagatelj novele predlaga, da se v tem primeru izključi odgovornost delodajalca, če gre za lažjo malomarnost, ter da se višina zneska odškodnine omeji navzgor, na 20-kratnik najnižje pokojninske osnove. Omejitev odškodnine navzgor po novem predlogu zakona ne bi bila več možna, ko je delodajalec ravnal namenoma. Predlaga se tudi omejitev odgovornosti delodajalca za delavca, ko je škoda nastala namenoma in jo je v tem primeru dolžan poravnati povzročitelj. Predlagane rešitve, ki se nanašajo na dvojni status samostojnih podjetnikov naj bi bile po mnenju predlagatelja primerljive z ureditvijo v drugih državah EU. Pri tem ponovno ugotavljamo, da imajo članice EU to področje različno urejeno. Ponekod je dvojni status na nek način omejen z dobičkom iz opravljanja dejavnosti oziroma dodatnega zaslužka ob sočasnem prejemanju pokojnine, v primeru Nemčije, ali z morebitno novo pogodbo o zaposlitvi, v primeru Poljske, in ni razlik v obravnavi samostojnih podjetnikov ter delavcev v delovnem razmerju, v primeru Avstrije. Pri tem je treba poudariti tudi to, da glede možnosti ohranjanja samostojne dejavnosti ob hkratnem prejemanju delne pokojnine ali izplačilu 20-odstotne predčasne ali starostne pokojnine poteka postopek pred Ustavnim sodiščem in zaradi tega razloga spreminjanje pokojninske zakonodaje v delu, ki se nanaša na dvojni status, po našem mnenju ni primerno. Pri rešitvah, ki zadevajo regresne zahtevke pa ponovno izpostavljamo, da veljavna ureditev pokojninskega in invalidskega zavarovanja vključuje tako odgovornost za povzročeno škodo iz velike malomarnosti kot tudi navadne malomarnosti. Oblika krivde je določena skladno s 135. členom Obligacijskega zakonika. Od povzročitelja škode pa se zahteva, da izkaže, da je pri svojem ravnanju, s katerim je bila povzročena škoda, deloval s posebno skrbnostjo. Izpostaviti je treba tudi, da že po veljavni ureditvi delodajalec za škodo ne odgovarja, ko je odgovornost v celoti na strani delavca, saj je predpogoj za odškodninsko odgovornost delodajalca tudi vzročna zveza med nedopustnim ravnanjem oziroma protipravno opustitvijo in nastankom škode. Na koncu naj ponovno izpostavimo, da se izdatki iz pokojninske in invalidske blagajne, ki nimajo kritja v vplačilih, krijejo s sredstvi iz državnega proračuna. Oženje odgovornosti in predlagana omejitev zneska odškodnine navzgor tako pomenita breme za druge zavarovance. Zaradi navedenega predloga zakona v Poslanski skupini Stranke modernega centra ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima ponovno Saša Tabaković. Izvolite.
Spoštovani! Hvala lepa. O obeh rešitvah smo se, kot je bilo v tem daljšem traktatu pred pultom že rečeno, že večkrat pogovarjali v tem cenjenem Državnem zboru, tako tudi moja razprava tokrat ne bo verjetno v zadovoljstvo vseh prisotnih daljša. Razprava o dvojnem statusu je aktualna že kar nekaj let. V resnici gre enostavno za nekako dva koncepta oziroma dve primesi, kako v resnici razumemo pokojninski sistem. Trenutno pokojninski sistem razumemo kot dejstvo, da je posameznik do pokojnine upravičen, ko več ni zmožen, da bi primerno opravljal delo. Vzroki so lahko različni. Po navadi gre za starost in podobno. Tako da v tem smislu imamo koncept pokojnine, ko nekdo dopolni polno delovno dobo, da se upokoji in da potem s to pokojnino tudi uživa starost. Res je tudi to, da je ta pokojninski sistem solidarnostno naravnan. Na drugi strani pa imamo tudi premiso, da gre pri pokojninskem sistemu za pokojnino, ki se jo razume kot neke vrste dolgoročno varčevanje za starost, do katere je potem upravičen posameznik, ko dopolni določena leta in je do te pokojnine oziroma rente, če se lahko tako izrazim, upravičen ne glede na to, da je za delo še vedno zmožen. Zanimivo je, da predlagatelj v svojem predlogu zakona ne navede, zakaj v resnici dvojni status naj bi bil možen oziroma dober samo za espeje, ne bi pa veljal tudi za ostale, torej tudi za zaposlene, če se že pogovarjamo o enakosti pred zakonom. Vprašanje, ki se pri takšnem predlogu oziroma nastavku postavi, je, kakšna zmeda bi potem veljala. Nekdo je dopolnil polno pokojninsko dobo, se upokojil, potem bi se pa recimo, če govorimo, da bi to veljalo tako za espeje kot tudi za zaposlene, se zaposlil za polni delovni čas in potem normalno naprej vplačeval prispevke. Govorim o zagati tudi s stališča, da seveda prispevke vplačujemo zato, da bi na starost imeli določene pravice, torej pravice iz pokojnine, in se sprašujem, če bi se nekdo upokojil in potem ponovno vplačeval prispevke, v kolikšni meri bi potem tudi do teh pravic bil upravičen. Kaj torej to pomeni? Da bi se potem tem pravicam, ko bi se enkrat že upokojil, verjetno moral odpovedati. Tako da mislim, da je to nekako prekonfuzno vprašanje oziroma zagotovo bolj kompleksno, kot deluje na prvi pogled. Predvsem pa, kar je neko moje osebno mnenje glede dvojnega statusa, je tudi to, da če razmišljam o tem drugem konceptu, ki ga že v svojem programu v resnici tudi Nova Slovenija zasleduje na nek način, ne govorim, da je dobesedno tak, da bi bilo pokojninsko varčevanje v resnici varčevanje za starost, ki bi potem sčasoma pomenilo dejansko to, da bi vsak posameznik izključno plačeval za lastno pokojnino, kar bi posledično vodilo tudi v nek nesolidarnostni sistem, kot ga poznamo danes. Jaz se v osnovi s takšnim konceptom žal ne morem strinjati tudi v določenih korakih, ki bi k takšnemu konceptu klinirali. Glede na to, da je bilo omenjeno, da je predlog treba razumeti dobronamerno in priznam, da ga tudi sam osebno tako dojemam, pa vseeno mislim, če gledamo v luči tega, da bi recimo nekdo ne samo nadaljeval neko svoje delo, torej nadaljeval neko tradicijo kot obrtnik, da ostaja tudi vprašanje recimo nekoga, ki bi si na tak način pomagal verjetno tudi dohodkovno, glede na to, da bi bila recimo njegova pokojnina zelo nizka, ampak vseeno se mi zdi, da je ta rešitev glede na to, da se pogovarjamo o delovno sposobnih ljudeh, nekako primerna v trenutno veljavni zakonodaji. Res pa je tudi to, da je to razumevanje dvojnega statusa trenutno v postopku na Ustavnem sodišču in dejansko ni primerno, da bi se zakonodajno telo, v tem primeru Državni zbor, do tega konkretneje s spreminjanjem zakonodaje opredeljevalo, dokler seveda ni jasna tudi odločba Ustavnega sodišča, predvsem v luči posledic v prihodnosti. Kar se tiče pa regresnih zahtevkov, se mi zdi pa, da je bilo tukaj že v teh razpravah veliko pojasnjeno. Stvar je zelo jasna tudi v Obligacijskem zakoniku, ki od povzročitelja škode zahteva, da izkaže, da je pri svojem ravnanju, s katerim je bila škoda povzročena, deloval s potrebno skrbnostjo. Zavod v vsaki zadevi ugotavlja dejansko stanje in okoliščine škodnega dogodka in se potem stvari tudi odvijajo po določeni proceduri dokazovanja krivde. Odgovornost seveda ni na strani delodajalca, če je k nastanku škode prispeval delavec sam, kar se potem tudi upošteva pri določanju odškodnine, še posebej če je odgovornost v celoti na strani delavca. Takrat seveda delodajalec ne plača popolnoma nič, kar pomeni, če neke vzročne zveze ni, tudi odškodninske odgovornosti ni. Menim, da kršitve predpisov s področja varnostiin zdravja pri delu ne gre tolerirati. Še posebej glede na sliko varovanja delavskih pravic, ko se o kršitvah pogovarjamo. Tako da v luči tega mi je tudi v resnici mehčanje teh pravil nekako težje sprejemljivo. Sam menim, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnica predlagatelja. Izvolite gospa Novak.
Hvala za besedo. Hvala tudi za vsa vaša mnenja. Verjamem, da vam gre na živce zakaj Nova Slovenija vedno znova vlaga iste zakone. Verjemite, da zaradi tega, ker ti problemi obstajajo in so akutni in nas prizadeti na to nenehno opozarjajo. Če bi bile te zadeve sistemsko urejene, kar obljublja ministrstvo, se Nova Slovenija ne bi s tem ukvarjala. Upamo pa, da nas boste kljub zavrnitvi, ki jo napovedujete, slišali in da bo ministrstvo vendarle že sprejelo ukrepe, ki bodo uveljavljeni. Sami ste rekli, da je zapisan v beli knjigi ta dvojni status, da je to možno reševati na ta način oziroma tudi poškodbe pri delu. Glejte, prej smo govorili o deložacijah zaradi nesorazmernosti. Tam je bil nekdo deložiran zaradi neplačane položnice v višini 124 evrov. Tukaj pa se nam je zelo smilil. Meni se vsak smili, ki ga deložirajo zaradi takih ali drugačnih okoliščin. Meni se smilijo tudi tisti podjetniki, ki se jim lahko to zgodi, ker se je v njihovem podjetju zgodila neka nesreča. In zaradi velike malomarnosti, namerne malomarnosti je prav, da oni pokrijejo to škodo. Ob majhni malomarnosti, ki se lahko zgodi, pa je lahko nesreča huda, pa je lahko samo majhna malomarnost za to kriva, pa ravno tako lahko delodajalca veliko, veliko stane. Delodajalec se za to ne more zavarovati pri zavarovalnicah, vplačuje pa že zavarovanje v sklad za poškodbe pri delu. In iz tega sklada bi se lahko to pokrivalo ob določeni meri. Mi predlagamo tukaj samo omejitev nominalne vrednosti okoli 15 tisoč evrov, da ta delodajalec ne bi prišel na kant, da mu ne bi zaplenili hiše, da njegova družina ne bi bila na cesti. Torej da velja neka omejitev. Ne v primeru, če je to namerno naredil, ampak večkrat sem že rekla, nesreča nikoli ne počiva, in se to lahko vsakemu zgodi. Posledice so pa lahko zelo hude ob majhni neprevidnosti. Tisti, ki pa kršijo zakonodajo, ki grdo ravnajo s svojimi delavci, ki ne izpolnjujejo zakonov, pa lepo prosim, za to imamo inšpekcije, naj opravljajo svoje delo. V Novi Sloveniji nikakor ne ščitimo takšnih. Tukaj govorimo o nesorazmernosti za primer nesreče, ki ni bila namerno povzročena, ampak se je zgodila. Ima pa hude posledice, ki lahko nekoga spravijo na kant. Ko govorimo o dvojnem statusu. Poglejte, vsi vemo, da ima velik del slovenskih upokojencev veliko prenizke pokojnine. Kdor bi želel še naprej imeti svoje podjetje oziroma kdor je izpolnil pogoje za polno pokojnino, jaz mislim, da jo naj dobi, da jo mora dobiti, ker jo je zaslužil. Mi ne govorimo o tistih, ki nimajo izpolnjenih pogojev, ampak za tiste, ki so vplačevali, ki to pokojnino zaslužijo. Vemo pa, da kljub polni delovni dobi je veliko pokojnin zelo nizkih in ljudje težko preživijo. O tem smo tudi govorili pri prejšnjem zakonu. Kolega Trček je rekel »revščina starejših ljudi, vdov, samskih in tako naprej«. Tudi to, ta dvojni status je možen način, da si na ta način lažje pomagajo. Pred leti je bilo veliko ljudi, ki so si skušali na ta način pomagati, pa bi potem morali pokojnine vračati. Pa smo potem neko prehodno obdobje uvedli, da se to ni zgodilo. V Združeni levici pravijo, da mi podpiramo prekarno delo. Veste, velikokrat slišim od delodajalcev, da se bojijo zaposliti, ker kaj če se kaj zgodi, kakšne bodo posledice. Tudi zaradi takšnih predpisov, ki jih imamo, se bojijo več ljudi zaposliti, ker na tem področju imamo premalo fleksibilno delovno zakonodajo, kar vedno znova ponavljajo. Jaz nisem bila nikoli samostojna podjetnica, bila sem v državni službi, bila sem v izobraževanju kjer sem imela službo za nedoločen čas. Jaz sem se trudila delati dobro, ampak vemo, da v javni upravi, v takšnih zagotovljenih službah nekateri delajo dobro, nekateri pa tudi samo vegetirajo, pa ravno tako plače dobijo. Ko pa poslušam te samostojne podjetnike, dnevno se morajo boriti, prvič, da imajo delo, drugič, da lahko plačajo svoje delavce, tretjič, jih razno razne inšpekcije velikokrat tudi bolj obremenjujejo kot dejansko nadzorujejo ali za takšne nepomembne stvari držijo in podobno. Ti ljudje se morajo pa vsak dan na trgu boriti za svoj kruh. Ta točka je v tem smislu še kako povezana s točko o zdravstvu, ki smo jo imeli na začetku dneva, ko so prav tako vsi tisti, ki so privatniki, bili ozmerjani, da so slabi, izkoriščevalci, koristolovci, ki hočejo zaslužiti, ko pa gre v državni zavod, takrat pa naenkrat vse prav dela in vse lepo in vse dobro. Pa govorimo o istem človeku. Jaz mislim, da tam se lažje skrije, nekateri, nekateri morajo pa zelo garati, ampak je lažje, plačo imajo zagotovljeno, ni se mu treba boriti za paciente. Nekdo, ki pa ima samostojno podjetje, se pa mora še kako boriti, da ima stranke, da ima delo, da lahko plačuje svoje zaposlene in tako naprej. Zakaj tako pogosto v Novi Sloveniji to poudarjamo? Zaradi tega, ker mala podjetja, srednja podjetja zagotavljajo v državi mislim da celo več kot 90 % delovnih mest. In tudi v Evropi je tako. Mi bomo zdaj, ne mi, ampak Vlada bo naredila vse, da bi dobili podjetje Magna v Hoče pri Mariboru. Za to bomo dali 100 hektarov kmetijskih zemljišč, 60 hektarov gozda bomo podrli in tako naprej. Je fino, da dobimo velika podjetja, veliko delovnih mest. Sicer je tukaj cena malo huda za to. Ampak po drugi strani pa ne sprejmemo spodbudne zakonodaje oziroma takšne, da bi ljudje z veseljem bili tudi samostojni podjetniki – tudi to so, to je veliko delovnih mest – da ne bi bilo toliko birokratskih ovir, da jim ne bi davčnih blagajn, tam, kjer ni treba, postavljali, da bi se ljudje lažje posvetili delu, ne pa birokraciji. Enako v kmetijstvu. Pred kratkim sem govorila z znano Slovenko, kmetovalko, strokovnjakinjo, agronomko celo, kmetijska svetovalka je bila, celo poslanka v Državnem zboru na področju kmetijstva, je rekla, da kar zelo se mora potrditi, da vse te papirje lahko izpolni, pa veliko časa ji gre za to. Kaj šele nekdo, ki ni strokovnjak na tem področju, zna pa dobro delati. Zato se vedno znova čudim, kako lahko tiste ljudi, ki so nekaj ustvarili, ki se dnevno borijo za vsakdanji kruh, ki delovna mesta omogočijo drugim, da lahko delajo, kolikokrat so tukaj ozmerjani kot lopovi, kot nebodijihtreba, kot izkoriščevalci in tako naprej Zato tolikokrat o tem govorimo. Ta naš zakon želi samo opozoriti na te probleme. Upokojenci oziroma samostojni podjetniki velikokrat zaprejo podjetje, pa pač vzamejo tisto penzijo in s tem zaprejo lahko tudi več delovnih mest. Tisti, ki imajo naslednike, podjetje prodajo nasledniku. Vsi ga pa nimajo ali pa si mislijo, zakaj bi se pa jaz s tem ukvarjal, če mi ni treba. Tako samo sebi delamo škodo. Če nekdo zasluži pokojnino, naj jo dobi. In če želi delati, naj dela, če plačuje davke in prispevke. Vem, kolega Uroš, da sem to že večkrat ponovila, ampak pravijo, da je treba večkrat ponoviti, da malo od tega ostane, zato to prakso uporabljam in upam, da se bo kaj od tega tudi usedlo. Če ne pri tem zakonu, pa upam, da bo vsaj spodbudilo ministrstvo, da bo v tej smeri naredilo več korakov in da bomo tudi mi pripravljeni razumeti te ljudi. Samo še eno stvar, ki sem jo že tudi mislim da kdaj povedala. Bila sem na predvolilni konvenciji nemške CDU, ko je tudi sedanja kanclerka Merklova rekla: »Hvala vsem tistim, ki zjutraj zgodaj vstajate, pa dajete delo našim državljanom.« Posebej se jim je zahvalila. Tukaj notri pa žal večkrat slišim zmerljivke, kot pa da bi takšne ljudi pohvalili.
Besedo ima gospod Jernej Vrtovec, pripravita naj se gospoda Zvonko Lah in Uroš Prikl. Gospod Vrtovec, izvolite, imate besedo.
Spoštovane kolegice in kolegi, končno primerna tema tudi na tej seji Državnega zbora. Resnično se v tem državnem zboru razen tega, kar Nova Slovenija predlaga, se pravi izboljšanje poslovnega okolja, premalo ukvarjamo z našimi podjetniki, obrtniki, samozaposlenimi, »espejčki« bi rekli nekateri tukaj v tem državnem zboru, ja, »espejčki«, tudi s temi s premalo ukvarjamo. Premalo je debate o tem, kako izboljšati poslovno okolje v tej državi, kako ustvariti več delovnih mest, kajti od tega imamo vsi koristi. Nova Slovenija kot glas gospodarstva v politiki bo tudi v bodoče s to isto zakonodajo še naprej vztrajala. Enostavno in preprosto. Pa jo boste stokrat zavrnili, pa jo bomo stoenkrat vložili. Verjamem pa, da bo naslednji mandat to drugače in da bodo teh učinkov zakonodajne veje oblasti deležni tudi obrtniki in podjetniki. Če poslušamo razpravo, gre za razliko v konceptih, zagotovo. V Novi Sloveniji preprosto trdimo, da moramo ustvarjati več pogojev, da se bo podjetništvo nemoteno razvijalo, da bo več ustvarjalo, da bo več zaposlenih ljudi. Več kot bo zaposlenih ljudi, več bo davka v proračunu, več bo država imela od tega. Več kot bo zaposlenih ljudi in boljše plače, večja bo potrošnja in ljudje bodo bolj srečni in bolj veselo bodo živeli v tej državi. Moramo ustvarjati pogoje in boljše kot bo šlo podjetnikom, boljše bo šlo tudi nam. Mi na tej seji enostavno predlagamo, kot smo že tudi lansko leto predlagali, dve stvari, in sicer je prva pomembnejša stvar ureditev dvojnega statusa. Danes imate dejansko številne državljane, ki izpolnjujejo pogoje, da se starostno upokojijo, in bi že lahko prejemali polno starostno pokojnino, vendar zaradi različnih razlogov želijo delati še naprej. Želijo dejavnost, ki so jo opravljali do sedaj, opravljati tudi v prihodnje. Jaz jih popolnoma razumem. Kaj mi ob tem počnemo tem ljudem? Mi jim to enostavno onemogočamo. Ali je to naša pravica, da tem ljudem, ki želijo delati, ki želijo ustvarjati, to onemogočamo? Mislim, da ne. Če je kaj neumnost, je ravno to neumnost, da ljudem onemogočamo, da prejmejo pravico z naslova 40-letnega dela, torej pokojnino, in pa drugi strani jih omejujemo pri delu. Ta rešitev, ki jo sprejela takrat Vlada, enostavno ni dobra. Ni dobra ne za proračun, prav tako pa ni dobra z moralnega vidika. Dva vidika sta – ekonomski in moralni vidik. Če gremo k dejstvom. Glejte, pokojnina je dejansko pravica iz dela. Se pravi, če je nekdo 40 let delal, je tudi prav, da pokojnino prejema. Mislim, da se s tem vsi strinjamo. Po drugi strani pa se ob tem poraja vprašanje, zakaj tisti, ki želijo delati, nimajo te pravice v vsej svoji polnosti. Torej ne dobijo te pravice – pokojnine. Zakaj jim to onemogočamo? Dogaja se krivica, ki jo mi s to zakonodajo enostavno popravljamo. Kdo ob tem karkoli izgubi? Ob tem vladnem predlogu oziroma vladnem zakonu izgublja zlasti proračun ter znižuje se trošenje. Jaz ne vidim nič napačnega, da upokojenci še delajo, če so tega zmožni, če lahko, ob tem da prejemajo polno pokojnino, kajti to je njihova pravica. Ob tem,da plačujejo – pozor! – polne prispevke. Nekdo plača polne prispevke in pride z naslova prispevkov vse notri. Na boljšem je proračun. Nekdo, ki lahko še v vsej polnosti dela in prejema pokojnino, ki je njegova pravica – zakaj je ne bi, še enkrat ponavljam, več potroši. Se obrača tudi DDV. Več ostane v domačem hlevu in več imamo vsi od tega. Še enkrat poudarjam, dajmo tukaj razmišljati zlasti tako, da se imajo ljudje v tej državi lepo. Če čisto plastično pokažem. Nekdo je podjetnik in je tik pred tem, da se upokoji. Odda svoj račun preveriti in mu izračunajo, da bo dobil približno 550 ali 450 evrov pokojnine. Človek se čuti sposobnega, da bi lahko še naprej delal. Kaj se bo odločil? Kaj bi se on najraje odločil? Seveda to, da bi ohranil espe in delal naprej. In jaz res ne vidim, zakaj ne bi ob vsem tem prejemal tistega, kar je njegova pravica. Rad bi poudaril še eno stvar glede podjetnikov. Glejte, v Vipavski dolini sem nedavno govoril z enim podjetnikom iz Vipave. Je sicer samozaposlen, je fizična oseba, samozaposlen, espe. Rekel je: »Glej, bolj kot mi samozaposleni, so v tej državi zaščiteni medvedi na Nanosu.« Bolj. Dejansko. Kako gre lahko danes samozaposlena oseba na zavod? Kako? Več let mora poslovati z izgubo. Zdaj pa vi meni povejte, kateri odgovoren podjetnik, odgovoren človek bo posloval z izgubo ali pa si tega res ne bo želel, da bi potem pristal na zavodu. In še, gospod državni sekretar – ali prejema nadomestilo? Ne. Vsak izmed nas, ki smo tukaj zaposleni, če izgubimo službo, prejemamo tudi nadomestilo. Za espeje, samozaposlene osebe, to ne velja. To ne drži. Še na zavod ne morejo, ko si tega želijo. Ampak morajo poslovati z izgubo. Tukaj se dogaja podjetnikom ta krivica. Glejte, gre za prekarce, ja. Samozaposlene osebe, ki se borijo za svoj vsakdanji kruh. Takih je v tej državi zelo veliko. Nihče si ne bo privoščil, da bo posloval z izgubo. Nova Slovenija jim skozi svoje zakonodajne ukrepe ponuja roko. Upam, da nas bo enkrat res Državni zbor uslišal. Drugič. Glejte, če se meni kaj zgodi, ki sem zaposlen v Državnem zboru, če se javnemu uslužbencu, pa nič ne kritiziram tja povprek, ali pa kateremukoli zaposlenemu karkoli kaj zgodi, gre na bolniško in ima bolniško nadomestilo. Nobene težave. Prvih trideset dni bo to plačal ta podjetnik, naprej bo pa to plačevala država. Bo šlo iz državnih jasli vse skupaj. Ampak pri samozaposleni osebi je pa to malce drugače. Tudi prvih trideset dni si sam plačuješ. Potem gre sicer to v breme države. Kaj pa, če vmes ti dobiš zdravniško potrdilo, da še vedno ne moreš početi tega dela in greš nazaj na bolniško? Pa lahko da je še veliko izpada tvojega prihodka. In drugič, ti izgubiš svoje stranke. Popolnoma naravna pot. Ampak samo govorim o tem, sicer boste rekli, sam se odloči, kdo bo podjetnik, kdo ne bo podjetnik, ampak ravno zaradi tega, ker je to res rizičen posel, malce več dostojanstva do teh ljudi bi potrebovali tudi v Državnem zboru, tudi skozi zakonodajo. Tukaj bo Nova Slovenija v bodoče predlagala, kar se tiče bolniških in prijave na zavod, tudi določene zakonodajne ukrepe, gospod državni sekretar. Že danes to napovedujemo. Ker želimo zagotoviti pravičnosti. Samo to. Pravičnosti. Da se tistim, ki so produktivni, da možnost, da so še bolj produktivni, kajti od tega imamo vsi več. Ne nazadnje so od tega odvisne naše plače v Državnem zboru. Še glede regresnih zahtevkov. Mi tukaj eksplicitno napišemo, ponavljam, da če nekdo naredi, če se namenoma nekaj zgodi, poudarjam, če se namenoma povzroči škoda, nezgoda, takrat vse stroške prevzame delodajalec, vse rente in vsa zdravljenja. Gre samo za eno drugo star, pa dajte to razumeti, da so tudi nesreče kot posledica nesrečnih okoliščin. Ali so ali niso? Kolikokrat se to zgodi nam v privatnem življenju? Nesrečna okoliščina pride. Takrat predlagamo, postavljamo to omejitev na 20-kratnik minimalne pokojninske osnove torej tako za pravne osebe kot tudi za fizične osebe, kar bi pomenilo 15 tisoč evrov. Zakaj? Poglejte, te stvari so lahko zelo rizične. Tudi v tem primeru se Nova Slovenija tega ni spomnila kar sama od sebe, da želimo tak zakon napisati, ampak so se na nas obrnili obrtniki, podjetniki, ki so jih na kant spravite tovrstne stvari. In ker je to zelo rizična stvar, tudi zasebne zavarovalnice ne stopijo zraven, ker imajo zaradi te zakonodaje številne izgube. Logično. Država tudi v tem primeru ne priskoči na pomoč. Mnogo podjetnikov gre zaradi takšnih stvari v propad, gredo v stečaje. Tako izgubljamo, ponovno poudarjam, vsi, tudi na zavodu je potem več ljudi. Naj bo sklep moje razprave predvsem ta, da si želim v Državnem zboru, da sprejemamo takšno zakonodajo, ki bo ustvarjala boljše pogoje za podjetnike, obrtnike, da se bomo res počutili, tako kot če se človek vozi po Barvarski pa gleda na levo in na desno gospodarske objekte, mini hale obrtnikov podjetnikov, kako se stvari delajo, kak stvari delujejo in kako imamo od tega lahko vsi več, ne pa samo ljubosumje. Najlepša hvala.
Besedo ima gospod Zvonko Lah, pripravita naj se gospod Uroš Prikl in gospa Iva Dimic. Izvolite, gospod Lah.
Hvala lepa podpredsednik za besedo. Kolegice in kolegi! Prej sem bil celo v stališču imenovan, nek citat je povedal kolega iz Združene levice, iztrgan je bil iz konteksta, da če hočeš biti konkurenčen, moraš tudi kršiti varnostne predpise. Res je, jaz sem bil odgovorni vodja Delte v 80. letih, s strokovnim izpitom na inženirski zbornici, vse pravilnike sem moral poznati o varnosti pri delu, ampak ko sem prišel na teren, na gradbišče, je bilo večkrat bolj nevarno varnostno mrežo obešati, kakor pa zmontirati tisti del. Zmontirati in potem je treba še odmontirati. Takrat ni bilo košar pa dvigal, ki sežejo ne vem koliko visoko. Ko je bil steber 20 metrov visok, je bilo treba na vrhu štiri vijake priviti, kako naj pride monter do te višine, ko pa ni takšnih lestev, razen gasilci jih imajo. In takšnih stebrov je bilo lahko 30, pa je bilo treba to zmontirati. Fantje so bili usposobljeni, so šli po teh konstrukcijah kot opice, ker so bili izkušeni. Če bi jaz zahteval, da morajo za vsak steber oder zmontirati, da bodo štiri vijake privili, bi me nekam poslali ali pa ušli, naredili ne bi nič. Potem bi se navezal na to razpravo okrog espejev. Tudi sam sem bil espe. Pred dnevi sem bil v Kopru pri enem čevljarju, se z njim pogovarjal, je približno mojih let, mislim, da že ima pogoje za upokojitev. Sam je povedal, da je pred leti imel stroje, da je želel pridobiti vajence, jih usposobiti, pa nikogar ni bilo. In je tiste stroje dal za staro železo. On ima majhno delavnico, pri 60 letih še lahko dela čevlje, sedi v glavnem, in pravi, da ne ve, kaj bo. Pokojnina bo zelo nizka, vprašanje, če bo lahko z njo preživel. Veste, koliko je pokojnina za espeje, če plačuje tisto minimalno. Kot kmečka penzija – 300 evrov. In kaj bo potem naprej? Pokojnino je zaslužil, 40 let je plačeval. To ni socialna kategorija po mojem. Je ekonomska kategorija, ker je zaslužena. Pa ni socialna pomoč, kot je prej kolega povedal, da bi dobival bolniško in še pokojnino, dve renti. Ne, to nista dve socialni pomoči. Eno je krvavo zaslužena, ker je plačeval v sistem. Zakaj ne bi on še delal? Če ima naslednika, če preda to obrt nekomu, v redu, potem lahko pri njem dela pogodbeno, je možno. Kaj pa, če ni nikogar, pa je to v njegovi hiši? Kaj pa potem? Dati stroje na odpad, dela še lahko, da bo lahko dobival penzijo ali pa delati naprej, pa dobivati 20 % penzije, ne vem, če to dobiva. Zakaj? Za koga? Ampak 40 let je vplačeval. Kolegi iz Združene levice, glejte, eni so pa šli, bivši miličniki, pri 40 letih v pokoj. Če espejem pokojnina ne pripada, ali tem res ni treba več delati v 40 letih? Kolegi iz Združene levice, eni še začeli niso delati pri 40 letih. Ja, dajmo biti malo pametni. Ali ne želimo, da bi nekdo vplačeval v pokojninski sistem? Pa tako rabimo denar. Ne, ne smeš, si že zdaj bogatin, če se komaj preživljaš, ker espeje, tiste, ki jih jaz gledam, ki imajo male trgovinice, koliko najemnine plačuje, pa stroškov, jaz se čudim kako lahko toliko prometa ustvarijo oziroma koliko imajo dobička pri prodaji nekih oblekic ali ne vem kaj še vse, da lahko preživijo. Ampak tisti, ki niso nikoli delali, samo da je espe zadaj za imenom in priimkom, imajo vse, jim ni treba nič. Taka je miselnost. Zadnjič sem bil v trgovini, sem nekaj kupoval, pa je prodajalka dobila telefon in je rekla, da ne ve, če bi dala, ker še vedno dajejo na knjigo. Veste, kaj je na knjigo? To je že strogo prepovedano. Ampak ljudje nimajo. Pralni stroj na obroke družini, ki ima tri majhne otroke, preživlja se z eno majhno okrepčevalnico oziroma peče hamburgerje. Carina ga je dobila, ne vem, za en računček. To pomeni nekaj tisoč evrov kazni. Nimajo za pralni stroj. Tukaj smo mi opozarjali, da so kazni nesorazmerne. »Kaj naj naredim,« je rekla. Ima tri majhne otroke, jih ne more preživljati. Zaprl je tisto, ker je imel pač možnost, in je potem žena vzela, baje, ne vem. In potem se pa sprašujemo, če bi zaprl, ne bi imel nič in bi šel lepo po socialno pomoč. Tri otroke ima, pa bi boljše živel kot zdaj, ko mora plačati kazen pa se mučiti, da bo preživel svoje otroke. Jaz bi mu to svetoval. Pa naj imajo tistih nekaj tisoč evrov, ampak država bo zaradi tega dala v določenem času 20 tisoč evrov nazaj socialne pomoči za tri majhne otroke pa dva brezposelna. Ali se to državi izplača? Ne. Samo pomembno je, da smo ga »pršraufal«. Pa ni važna posledica. Tako kot pri našem teranu. Tako izgleda kot pri nas, če nekdo starko porine v vodo in potem skoči notri, jo reši, je heroj in ga častijo, pa čeprav se je starka prehladila pa umrla. Ampak on jo je rešil, pa čeprav jo je sam porinil v vodo. Tako kot gospod Židan teran. Jaz bi želel, da kolegi greste malo na podeželje pa malo bolj podrobno pogledate tudi po Ljubljani, kako se nekateri težko preživljajo. Morali bodo delati do 70. leta, pa ne zato, da bodo dosegli pokojnino, ampak da bodo ob pokojnini preživeli. Država bi morala pa stimulirati, da bodo dlje delali. Profesor že lahko predava do 85. leta starosti, ko ga je čas že davno povozil. Ampak to ni težko delati, samo če te kdo posluša. Pa politiki isto. Ali pa na kmetiji. Tri generacije morajo biti na kmetiji. Stari oče dobi penzijo in potem ne bi smel nič delati, bi moral po vrednotnico vsak mesec, da bi lahko delal. Ali pa v fitnes, da bo zadržal kondicijo. Ostali gredo pa delat. Ker ne sme, ker je delo na črno. Ja povejte mi, ali so predpisi kaj drugačni. Celo predlog je bil, da jaz ne bi smel od doma s kamiončkom v Ljubljano, ko grem v službo, sinu še nekaj v trgovino nabavit, ker bi moral biti zaposlen šofer. To je bil predlog zakonodaje, da morajo biti vsi, ki vozijo kombije, zaposleni, pa še pogodbo o zaposlitvi imeti s seboj. V to smer gremo. Avstrijci imajo pa pavšal 700 evrov na mesec. Tako lahko s pavšalom nekdo zasluži, pa ne plača nič dajatev. Zakaj? Zato ker je nekje ustvaril dodano vrednost, pa tudi če državi ni dal, se več denarja obrača, je večja potrošnja in skozi večjo potrošnjo nazaj država dobi davke. Zato ker so pametni. Pri nas smo pa iz tistega sistema, ko zdaj razmišljamo o UTD. Pravijo nekateri, da če bi izračunali, da že sedaj večina tistih, ki nič nimajo, nič ne delajo, dobi več kot UTD. Več dobijo socialnih pomoči. O problematiki, ki jo bomo imeli potem na eni od naslednjih točk. Pa vam izračunam vse. Zakaj bi pa delal, če v službo hodi in dobi 550 evrov? Če je doma, dobi pa za otroke pa zase 520. Trideset evrov razlike pa osem ur delati na dan. A veste, koliko je njegova ura potem? Za koliko evrov dela na uro? Koliko centov, koliko centov, ne koliko evrov. Ker ne znamo izračunati. Ker bi bili radi širokogrudni. Ko gremo pa v pokoj, zaslužimo tisto pokojnino, je treba še nekaj na črno ali pa doma si pridelovati nekaj, da preživiš. Pojdite v Makedonijo pogledat. Pravijo, da je vsa zemlja obdelana izven Skopja nekaj kilometrov. Ampak ni obdelana zaradi tega, ker bi se jim splačalo, ampak da preživijo. Morajo vse obdelati, ker ni takšne sociale, kot je pri nas, kjer se pa nič ne splača. Zakaj bi gojil doma solato, ko je pa tako na tržnici poceni? Tako govorijo. Jaz s poslansko plačo pa obdelujem in si pridelam, da vem, kaj jem. Kljub temu da imamo vsi plače. Zaradi tega pa ker sem navajen, ker ne morem brez tega. Je pa zelo lahko lenuha ustvariti, pridnega človeka pa zelo težko. To vsi vemo. Namesto da bi si prizadevali, da bi ljudje delali čim dlje, da ustvarjajo zaradi zdravja, zaradi boljšega počutja, da se ljudje tudi počutijo, da so še potrebni, saj imate verjetno starejše doma ali pa boste sami kmalu v takšni situaciji, kako se človek počuti, ko dobi občutek, da je odveč, da ni koristen. Ampak o tem nihče nič ne razmišlja. Jaz bom podprl ta zakon in upam, da še kdo.
Besedo ima gospod Uroš Prikl. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane in spoštovani! Najprej, kolegica Ljudmila, da se razumemo, ne gre mi nikakor na živce, da večkrat eno in isto stvar ponoviš, ampak to sem pri prejšnji točki izpostavil, da me mogoče malo moti, da se ponavljajo te stvari večkrat. Ne bi rad izpadel vehementen, ki bom na isti način s svojimi argumenti zagovarjal to, kar zagovarjam. Verjamem, da je tukaj konceptualno razhajanje in da v končni fazi vsi dobro mislimo. Zdaj pa na kratko, ker včasih pravijo, da je včasih manj več. Zakaj smo mi v Desusu proti dvojnim statusom? Zato ker enostavno predlog, ki je na mizi, izključno favorizira espeje. Seveda ni prav da so eni napram drugim v inferiornem položaju in posledično eni v superiornem položaju. Jaz moram vsej javnosti povedati, da mi nikogar ne silimo v pokoj, nikogar ne silimo da ni več aktiven, nikomur ne onemogočamo, da bi še delal. Ampak če kdo želi nadaljevati svoje delo, lahko nadaljuje, dokler mu to volja, zdravstveni pogoji, zmožnosti in tako dalje dopuščajo. Če ne želi delati polni delovni čas, lahko dela krajši delovni čas, je lahko 7 ur aktiven pa eno uro v pokoju, pa 2 – 6 pa 3 – 5, 4 – 4 in tako dalje. Tako da nikomur ne jemljemo nobene pravice, nobene volje, ga ne destimuliramo. Ne znam pa si predstavljati, da bi ena grupica ljudi bila v povsem drugačnem, bodisi napram drugim v inferiornem ali superiornem položaju, ker je to za nas nesprejemljivo. Morda za ilustracijo. Ali si predstavljate, da bi nekdo, ki se odloči, je že v pokoju, pa se odloči, da bi šel v politiko, se pusti izvoliti oziroma je izvoljen v Državni zbor, dobiva še nadalje svojo pokojnino, pustimo zdaj, kakšne višine je ta pokojnina, in hkrati še polno plačo v Državnem zboru, ker dalje dela. To za moj okus ne gre. Nikogar pa, še enkrat poudarjam in izpostavljam, nikogar pa ne silimo v pokoj, nikomur ne onemogočamo, da je še nadalje aktiven. Tudi Ekonomsko-socialni svet, o katerem je danes tudi že bilo nekaj govora, se pri tej točki ni poenotil. Takšni rešitvi, ki jo predlagate v Novi Sloveniji, nasprotujejo. Druga točka, regresni zahtevki. Jaz sem vesel, da je v končni fazi tega zelo malo, kolikor so meni znani podatki. Zakaj smo se postavili na stališče, da se nam ta predlog absolutno zdi nesprejemljiv? Zato ker, prvič, izjemno težko se dokaže, da je bilo nekaj namenoma, izjemno težko je to v samem postopku dokazati. Velika malomarnost – kaj pa je potem majhna malomarnost? Veste, jaz sem prepričan, da tukaj ne gre za dušenje delodajalcev. Tisti delodajalci, ki vsaj optimalno, če že ne idealno poskrbijo, da je za varnost pri delu poskrbljeno, ti ne bodo iz tega naslova šli »zu grund«, če se smem tako direktno izraziti. Ampak vendarle, mi smo se tukaj na našem stališču postavili na tisto ranljivejšo skupino, to so sigurno delavci napram delodajalcem, kar zadeva varnosti in zdravja pri delu. Jaz mislim, da je prav, da se spoštuje, in prepričan sem tudi, da velika večina delodajalcev, majhnih, srednjih, velikih to spoštuje. Ko pa pride do česa, veste, potem pa je tudi prihodnost posameznika in njihovih družin postavljena pod vprašaj. Takšne anomalije in takšne diskurzije pa moramo preprečiti. Prepričan pa sem, da vsi tisti, ki vsaj optimalno poskrbijo, da je za varnost njihovih zaposlenih poskrbljeno, se nimajo česa bati. Hvala lepa.
Prihajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in predstavnica predlagatelja. Kot prvi dobi besedo predstavnik Vlade, in sicer državni sekretar na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospod Peter Pogačar, izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Zahvaljujem se tudi predlagateljem in pa poslancem za to razpravo, ker o teh vprašanjih je vendarle zlasti za prihodnost treba razpravljati. Pa bom najprej odgovoril na nekaj, pa nisem tega razumel kot očitek, spoštovani predlagatelji, da v beli knjigi je predvidena ureditev tega dvojnega statusa. Vendarle treba odgovoriti v zvezi s tem. Bela knjiga je dokument, ki ga je pripravilo Ministrstvo za delo in je namenjeno javni razpravi o tem, kako naj izgleda naš pokojninski sistem. Pa tudi sicer je v beli knjigi jasno opredeljeno, da v primerjavi z drugimi ureditvami, ki jih tudi navajate v vašem v gradivu, da je dvojni status možen ob izpolnitvi polnih pogojev za upokojitev, to je običajno pri 65, 67 letih, predvsem pa za vse zavarovance enako. Vaš predlog pa gre v smeri, da naj se to omogoči samo samostojnim podjetnikom, omogoči naj se jim že pri 60 letih, kajti starostna upokojitev je možna tudi pri 60 letih in 40 letih pokojninske dobe brez dokupa. To je bilo v sistem uvedeno kot izjema, in to za tiste delavce, ki težko delajo in komaj zdržijo, ker so z delom začeli že zgodaj in ne bi zdržali delati tudi po 60. letu in je prav, da se jim po 40 letih efektivne delovne dobe pri 60 letih omogoči polna starostna pokojnina. Zato je bilo to pripeljano v zakon notri. Spoštovani poslanec Lah je omenil, da je treba ljudi spodbujati, da ostanejo dlje aktivni. Absolutno. Celoten pokojninski zakon je v tej smeri narejen, da ko zavarovanci izpolnijo prve pogoje za upokojitev, da se jih stimulira, da nadaljujejo z delom. Več bonusov spodbud je v našem sistemu. Posameznik za dodatno leto dela, za 41. leto dela dobi dodatno odmero pokojnine, to je višjo pokojnino. Še ena zadeva je bila v zakon vpeljana, za katero mislimo, da zelo učinkuje v Sloveniji. Vsak zavarovanec pod enakimi pogoji, poudarjam, tako zaposleni kot samozaposleni, ko izpolni pogoje za upokojitev in ostane zaposlen, lahko že prejema 20 % pokojnine. Tako zaposleni kot samozaposleni pod enakimi pogoji. Ampak vaš predlog ta bonus ukinja. Vaš predlog 39.a člen Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju ukinja, se pravi za vse zavarovance, ki nadaljujejo z delom po izpolnitvi pogojev, ukinja 20 % pokojnine, uvaja pa celotno samo za samozaposlene. Mi menimo, da to ni prav. Cilj zakonodajalca je, da vse obravnava enako. In to je tisto ključno sporočilo tudi za prihodnje, ko se bomo tega vprašanja lotevali. Ključno je vsem zavarovancem pokojninskega in invalidskega zavarovanja zagotoviti enake pogoje, enake obveznosti in tudi enake pravice. Toliko morda glede dvojnega statusa. Ta razprava o dvojnem statusu je pomembna, je pravilna, ker bo treba tudi odgovoriti, kakšna je narava pravice iz našega pokojninskega sistema, ali je to pravica na podlagi medgeneracijske solidarnosti za obdobje, ko posameznik ni več sposoben opravljati dela, ali je neka pravica pridobljena iz zavarovanja, do katere sem jaz upravičen. Tudi od tega je odvisno to vprašanje, predvsem pa je odvisno od tega, ali bomo to zagotovili vsem pod enakimi pogoji, in, tako kot je v nekaterih drugih državah, šele po izpolnitvi polnih starostnih pogojev. To je v večini držav že danes preko 65. leta starosti. Omenili ste, da je zakon iz leta 2012 ukinil možnost dvojnega statusa. Že po prejšnji ureditvi je bila možnost dvojnega statusa omejena samo na določeno kategorijo zavarovancev, se pravi, starejši je moral biti od 63 let – vaš predlog govori o 60 letih za samostojnega podjetnika – moral je imeti najmanj 6 mesecev pred upokojitvijo odprto dejavnost in moral je imeti najmanj enega zaposlenega. Tega ne pozabiti. Po tem smo jim dali prehodno obdobje, še enkrat smo ga podaljšali, in danes so vsi upokojenci postavljeni v enak položaj. Ne pozabimo, da smo prav na podlagi takšnih razprav, zahtev Obrtno-podjetniške zbornice in tudi vaše razprave z zadnjo spremembo zakona omogočili vsem, tudi samostojnim podjetnikom, da se izenačijo z ostalimi zavarovanci, da ostanejo aktivni samo za dve uri, za šest ur pa se lahko upokojijo. Toliko smo želeli biti fleksibilni. Kar sem želel povedati glede razprave o dvojnem statusu, je, da je pomembna, je prav, da se o tem razpravlja, in je prav, da iščemo neke rešitve, ki bodo za vse varovance enake, javnofinančno vzdržne, predvsem pa morajo odgovoriti na vprašanje, kakšna je narava sistema. Večje težave imam pa sam z omejitvijo regresnih zahtevkov za delodajalce. Poškodbe pri delu so eden glavnih vzrokov za nastanke invalidnosti, za nastanke delovnih invalidov. Vlaganje v varnost in zdravje pri delu je imperativ naše družbe. S tem ko odvezujemo delodajalce odgovornosti za varnost in zdravje pri delu zavarovancev, s tem delamo v nasprotju z načeli dostojnega dela, z načeli varnosti in zdravja pri delu. Danes je bil omenjeno, kaj če ima delodajalec vse interne akte v redu, vendar pa delavec zavestno ne upošteva njegovih navodil in utrpi škodo. V tem primeru se po splošnih pravilih odškodninske odgovornosti upošteva soprispevek ali pa celotni prispevek zavarovanca k nastanku škode. Naj samo za informacijo povem o redu velikosti tega problema. To je pomembno poudariti. Trenutno ima Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje odprte štiri postopke zoper samostojne podjetnike. Štiri sodne postopke. Vaši podatki se nanašajo tudi na zdravstveno blagajno, vendar danes govorimo o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Ko pravite, da bi omejili škodo. Kdo bo plačal pa razliko? Vedno mora nekdo plačati razliko. Plačali jo bomo verjetno vsi ostali zavarovanci. Tako da menimo, da je predlagana ureditev ustrezna. Predlagana ureditev na področju pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ker kar nekajkrat v razpravi danes sem začutil, da se nanaša na zdravstveno zavarovanja. Predlagana ureditev je po naši oceni ustrezna, daje dovolj diskrecijske pravice Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, da se odloči, ali bo terjal regresni zahtevek. Vedno se regresni zahtevek terja v pravdnem postopku po splošnih pravilih odškodninske odgovornosti. Hvala.
Besedo ima še predstavnica predlagatelja gospa Ljudmila Novak. Izvolite.
Hvala, gospod državni sekretar. Zagotovo vi veliko bolje poznate vse predpise, kot jih poznam jaz. Se pa velikokrat srečujem s podjetniki, obrtniki, ki ta problem izpostavljajo. Če so trenutno samo štirje problemi odprti na sodišču, hvala bogu, da jih ni več. Ampak tudi ti štirje so verjetno v zagati in v težkih razmerah. Žal mi je, da ni spoštovane kolegice Marije Bačič tukaj, ki je malo prej šla ven. Ko sem jo gledala, sem se spomnila na en primer, konkreten primer. Tam po hodnikih imamo položene tepihe v Državnem zboru. In na koncu so neke kovinske letvice, da se ne spotikamo. Ampak kljub temu sem se jaz enkrat tako spotaknila, da sem nekaj metrov letela naprej, ampak hvala bogu, uničila sem si samo peto. Seveda lahko sem bila tudi jaz nerodna, ker nisem bolj noge dvignila, je pa tudi tepih malo kriv, ker je bil privzdignjen. Naša spoštovana kolegica si je na tak način zlomila nogo in je bila nekaj časa na berglah, če se spomnite, in odsotna. Lahko bi se ubila, če bi malo z glavo udarila po stopnici. O takih primerih mi govorimo, ko ne gre za večjo malomarnost, pa se nesreča zgodi in ima lahko hude posledice. In na to nas opozarjajo. Za hudo malomarnost, se strinjam, odgovarja. Lahko se pa naredi huda nesreča, ne da bi za to res nekdo deloval iz malomarnosti. Tudi mi smo predlagali, da nekdo dobi pokojnino ob polni delovni dobi. Sedaj je pač tista omejitev, leta oziroma 40 let. Človek, ki je utrujen, izmučen in je tako delo opravljal, zagotovo bo težko delal še naprej. Nihče z našim predlogom nikogar ne sili, da mora delati naprej. Smo pa srečali spet veliko primerov samostojnih podjetnikov, gostilničarja, frizerja, tam je bil en brivec, pa ne vem kaj še vse, ki pa so rekli: »Pa zakaj bom jaz delal še naprej, če sem pokojnino zaslužil.« In to mi želimo povedati. Pokojnino je zaslužil, zato jo ima pravico uživati. Ker pa želi, lahko še naprej opravlja neko drugo delo, ker ne more predati svojega podjetja naprej ali ga ne želi ali kakorkoli, pa naj ima možnost delati. Jaz sem vesela, da smo opravili to razpravo, da smo si skušali malo odpreti oči, kaj pravzaprav hočemo mi z našimi predlogi, kje so problemi, zakaj so ti problemi. Zagotovo stvar ni črno-bela, pa vendarle upam, da so nam po tej razpravi stvari malo bolj jasne. Upam, da tudi razumete,, katere probleme smo želeli izpostaviti, ki so realni problemi in nekako je zanje treba iskati tudi rešitve. Hvala vsem.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ne. Zato tudi zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v okviru glasovanj v torek, 30. 5. S tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O SOCIALNEM VARSTVU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil poslanec Andrej Čuš. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predlagatelju predloga zakona gospodu Andreju Čušu. Izvolite.
Spoštovane kolegice, kolegi, predstavnik ministrstva, dober večer! Ko sem na začetku letošnjega leta prek socialnih omrežij spraševal mlade po Sloveniji, s kakšnimi težavami se soočajo in kaj jih predvsem moti, sem naletel tudi na skupino študentov s smeri Biopsihologije z Univerze na Primorskem. Na podlagi nekaj sestankov in srečanj mi je bilo jasno, da ko so se tudi ti študentje vpisovali na omenjeno študijsko smer, že vse od leta 2010 naprej, torej študijskega leta 2010–2011 naprej, je bilo ugotovljeno, da jih je država pri njihovih zaposlitvenih kakor tudi poklicnih možnostih zavajala, saj vse do danes ni uredila zakonodaje, področja ZOFVI in pa tudi socialnega varstva. Temeljni cilj predlagane spremembe zakona je vključitev diplomantov študijskih programov Biopsihologija med nabor strokovnih delavcev po 69. členu zakona o socialnem varstvu. Država ima odločilno vlogo v procesu ustanavljanja in akreditacije študijskih programov in je posledično pravno obvezna, da stori vse, kar je treba in je od države mogoče razumno pričakovati, da bodo diplomanti na trgu dela osebno izkusili družbeno potrebo in strokovni pomen končanega študijskega programa vsaj z enakopravno možnostjo učinkovite prijave na razpisana delovna mesta in posledično zaposlitve. S spremembo 69. člena Zakona o socialnem varstvu se diplomantom biopsihologije omogoča opravljanje strokovnih izpitov in posledično enake možnosti za vstop na trg dela, kjer lahko preverjajo, dokazujejo in nadgrajujejo strokovne kompetence. Omenjeni predlog zakona nima finančnih posledic za državni proračun ali druga javnofinančna sredstva. Program sledi in vključuje izhodišča ter nastavke razvoja znanstvenih dognanj v Združenih državah Amerike, Združenega kraljestva, Nemčije in Italije. Prav tovrstna posebnost in dodana vrednost študijskega programa Biopsihologija ponuja priložnost in izziv za študente psiholoških znanosti doma in iz tujine, saj ponuja in dopolnjuje konvencionalne metode dela in raziskovanja. Ob tem velja tudi dodati, da je Biopsihologija javnoveljavni študijski program na javnoveljavni ustanovi, Univerzi na Primorskem. Gre le za uveljavljanje enakih možnosti pri zaposlovanju biopsihologov na področju socialnega varstva, pri tem pa ne gre samo za možnost dela v javnem sektorju, temveč tudi za delo v nevladnih organizacijah, kot so recimo Svit ali Rdeči križ, saj je status strokovnega delavca na področju socialnega varstva pogosto pogoj za prijavo na različne razpise. Tukaj je mišljeno predvsem evropske. S tem zakonom gre tudi za usklajevanje dejanskega stanja, saj so biopsihologi že na trgu dela, in formalnopravnega, ki je dorečen ob ustanovitvi študijske smeri Biopsihologija 2010. Tudi ministrstvo je v svojem stališču izpostavilo, da prinaša vključitev biopsihologov na to področje dodano vrednost, v prihodnje pa bodo na seznam verjetno dodali še nekaj drugih smeri. Dovolite tudi, da se ob zaključku stališča zahvalim vsem poslankam in poslancem oziroma strankam, ki ste z 10 glasovi za in 6 proti na matičnem delovnem telesu to podprli, hkrati pa tudi obžalujem, da je glasovanje ene izmed strank koalicije proti amandmaju onemogočilo, da bi ta zakon ustrezno oziroma v celoti dopolnili, ampak prepričan sem, da je to danes oziroma na glasovanju v torek komaj prvi korak. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku, gospodu Urošu Priklu. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Kot rečeno, je matično delovno telo Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide na svoji 40. seji obravnaval Predlog zakona o socialnem varstvu, ki ga je posredoval v obravnavo kolega Andrej Čuš. Pri delu odbora so sodelovali poleg predstavnika predlagatelja tudi pristojno Ministrstvo za delo, Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora ter Društvo študentov biopsihologije in Društvo biopsihologov Slovenije. Poglaviten cilj predloga zakona je sprememba 69. člena Zakona o socialnem varstvu, ki bi diplomantom biopsihologije omogočilo opravljanje strokovnega izpita in posledično enake možnosti za vstop na trg dela, kjer lahko preverjajo, dokazujejo in nadgrajujejo strokovne kompetence. Vlada oziroma v njenem imenu Ministrstvo za delo je izpostavilo, da je poleg študijskega programa Biopsihologije prav tako kar nekaj drugih študijskih programov, ki doživljajo isto usodo. Izpostavljena je bila socialna gerontologija, antropologija in številni drugi in prednosti, ki bi študentom omogočale razvoj strokovnih in širše zasnovanih relevantnih socialnih, komunikacijskih, organizacijskih in socialnih kompetenc. Vlada ocenjuje, da je predlog zakona sicer na nek način parcialen, saj vključuje zgolj en študijski progam glede na spremembo 69. člena ZSV, pridružuje pa se mnenju predlagatelja, da bi vključitev diplomantov študijskih programov Biopsihologija med nabor strokovnih delavcev po 69. členu ZSV lahko bistveno prispevala h kakovosti izvajanja socialnovarstvenih storitev in obogatila nabor poklicnih profilov, ki smejo sodelovati oziroma delovati na področju socialnega varstva pa tudi širše. V razpravi je bilo izpostavljeno stališče, da bo s sprejetjem novele narejen pomemben korak za skupino ljudi, ki študirajo ali pa so že doštudirali, pa doslej niso bili v stanju, da prestopijo k opravljanju strokovnega izpita. Tudi s strani zainteresirane javnosti je bilo eksplicitno poudarjeno, da biopsihologija kot nov poklic v Sloveniji lahko razširi paleto dela in obogati nabor poklicev. Biopsihologija združuje družboslovje in naravoslovje, diplomanti pa osvojijo širši pogled na psihologijo človeka. Študij se osredotoča na osnovna biopsihološka vprašanja, kot je vprašanje razlage izvora zavesti v povezavi z delovanjem možganov in vprašanj v širšem smislu, kot so proučevanja vedenja širših množic in tako dalje. Kot je bilo že povedano, imeli smo na glasovanju tudi en amandma, ki ni bil sprejet, sprejeli pa smo vse člene v celoti in s tem omogočili, da pride predlog zakona o socialnem varstvu na plenarno zasedanje Državnega zbora in prepričan sem, da bomo ta zakon tudi potrdili in naredili pomemben korak naprej, da študentje in diplomanti biopsihologije imajo več možnosti in lahko pristopijo k opravljanju strokovnih izpitov ter postanejo pomemben moment na področju socialnega varstva kot tudi širše. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Julijana Bizjak Mlakar bo predstavila stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi poslanci ter drugi prisotni! Po oceni Poslanske skupine Desus je biopsiholog profil, ki lahko suvereno ponudi svoje znanje pri opravljanju socialnovarstvenih storitev. V naši poslanski skupini smo tudi prepričani, in tako ugotavlja tudi Vlada, da lahko še kakšen poklic poleg biopsihologa prispeva h kakovosti izvajanja socialnovarstvenih storite in obogati ponudbo na trgu dela. Zakon o socialnem varstvu je zastarel v delu, ki se nanaša na nabor strokovnih sodelavcev, ki lahko delujejo v javni socialnovarstveni mreži. Novodobne oblike težav, s katerimi se v večjem obsegu kot pred dvajsetimi, tridesetimi leti srečujemo oziroma jih danes bolj prepoznavamo kot v preteklosti, na primer na področju varstva starejših oseb, kličejo po sodobnejši večdisciplinarni obravnavi z razširjeno paleto strokovnjakov. Tako je nakazalo tudi ministrstvo za delo, da bi potrebovali dodatne moči gerontologov, antropologov in mogoče še kakšnega. Seznanjeni smo tudi, da se je pojavila dilema, ali trenutno izvajani program Biopsihologije na edini univerzi, ki tovrsten študij omogoča, nudi ustrezne in zadostne kompetence. Ker je program v postopku reakreditacije, je zdaj primeren trenutek, da se morebitne pomanjkljivosti odpravijo in da fakulteta v sodelovanju s stroko program ustrezno dopolni. Kaj mladim pomaga, če uspešno doštudirajo, mnogi celo z odliko, potem pa si ne morejo v tej smeri služiti kruha, niti družbi ne morejo povrniti tistega, kar jim je država z brezplačnim javnim študijem omogočila. Žal danes ne bomo mogli narediti tega, kar bi bilo nujno postoriti za nadgradnjo poklica, nabora strokovnjakov, ki lahko delajo v javnem sistemu socialnega varstva, saj nabora profilov strokovnih delavcev v 69. členu zaradi zaprtega člena ne moremo širiti. S potrditvijo predloga zakona, kakršnega smo dobili v odločanje s strani matičnega delovnega telesa, bomo lahko dodali v sistem delavcev na tem širokem polju zgolj samo en poklic, torej ostaja še vedno odprt prostor za ureditev še morebitnih drugih pomanjkljivosti na tem področju. S tem pa je tudi dana dodatna naloga pristojnemu ministrstvu. Poslanke in poslanci Desus dajemo diplomantom biopsihologije zeleno luč za vstop na trg dela za področje izvajanja socialnovarstvenih programov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Marija Bačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Spoštovani vsi, ki še vztrajamo pri tej seji. Predlog novele Zakona o socialnem varstvu zasleduje samo en cilj, in ta je, da se diplomantom biopsihologije odprejo vrata za pristop k opravljanju strokovnega izpita, ki je pogoj za zaposlitev v službah javnega sektorja. Na spletni strani Univerze na Primorskem pod opisom študija biopsihologije preberemo naslednje: »Biopsihologija je v svetu že lep čas razširjeno in priznano znanstveno področje raziskovanja biološkega ozadja psiholoških pojavov. Cilj študijskega programa Biopsihologija je združiti naravoslovje in družboslovje kot temeljni področji znanosti ter na tej osnovi preseči klasično obravnavo individualnih in družbenih pojavov zgolj z družboslovnega ali naravoslovnega vidika. Diplomanti bodo tako osvojili širši pogled na psihologijo človeka, vešči pa bodo tudi uporabe znanstvenih metod družboslovja in naravoslovja kot orodja za reševanje nalog v praksi. Študij se osredotoča na osnovna biopsihološka vprašanja, kot je vprašanje razlage izvora zavesti, v povezavi z delovanjem možganov, in vprašanj v širšem smislu, kot so proučevanja vedenja širših množic.« Na informativnih dnevih je bilo bodočim študentom rečeno, da bodo zaposljivi tudi v javnem sektorju. A kakor hitro so študentje novega akreditiranega programa doštudirali, so doživeli hladen tuš. V javnem sektorju se ne morejo zaposliti brez opravljenega strokovnega izpita, a k temu ne morejo pristopiti, ker jih ni zaslediti v naboru strokovnih delavcev po 69. členu Zakona o socialnem varstvu in drugih zakonih. Pomeni, v javnem sektorju zanje ni prostora. Pa vendar, tudi Vlada sama ugotavlja, da bi vključitev diplomantov študijskega programa Biopsihologija med nabor strokovnih delavcev lahko prispevala h kakovosti izvajanja socialnovarstvenih storitev in obogatila nabor poklicnih profilov, ki smejo delovati na področju socialnega varstva in tudi širše v invalidskem varstvu, zaposlovanju in na področju družine. Vlada pa v tem istem mnenju predloga ne podpira, saj opozarja, da so v Republiki Sloveniji poleg študijskega programa Biopsihologija uveljavljeni tudi drugi študijski programi, ki podobno kot program Biopsihologije niso normativno urejeni na način, da bi bili diplomanti zaposljivi v javnem sektorju, in da gre pri tej noveli za delno urejanje problematike in bi sami želeli, da so sprejete rešitve celovite. Zaradi te ugotovitve pričakujemo, da bo Vlada pripravila nov zakon, ki bo manjkajoča področja študijski programov celovito zajel in uredil, a kljub temu ne vidimo razloga, zakaj tega ne bi začeli urejati takoj. Zato bo ta predlog zakona deležen naše enotne podpore. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Kolegice in kolegi! Veliko imamo za popraviti v našem izobraževalnem sistemu. Na eno izmed področij, nerešen položaj glede možnosti opravljanja pripravništva in zaposlovanja v javnem sektorju za biopsihologe opozarja novela kolega Čuša, ki jo sedaj obravnavamo. V Novi Sloveniji smo prepričani, da so potrebe po teh kadrih v Sloveniji celo večje od števila diplomantov. Biopsihologija je javnoveljavna izobraževalna smer, ki poteka na javnoveljavni ustanovi, Fakulteti za matematiko, naravoslovje in informacijske tehnologije v Kopru Univerze na Primorskem. Preprečuje prepletanje bioloških in psiholoških dejavnikov pri razumevanju človeka. Je izrazito interdisciplinarno področje. Torej pomeni, da celotno obravnava posameznika kot biopsihosocialno bitje. Študentje prakso opravljajo tudi na področju socialnega varstva. Prepoznani so kot kakovosten kader, saj je na tem področju pri delu z ranljivimi skupinami še kako pomembno imeti kompetence, ki se dotikajo psihološkega svetovanja, poznavanja duševnih bolezni, kot preventive na področju duševnega zdravja. Imajo pa težave pri zaposlovanju. Tam se namreč zatakne, ker ne izpolnjujejo kadrovskih pogojev, kar lahko odpravimo z vključitvijo oziroma z uvrstitvijo te izobraževalne smeri v 69. člen Zakona o socialnem varstvu. To bi jim omogočilo opravljanje pripravništva in strokovnega izpita ne samo v javnem sektorju, ampak tudi v nevladnem sektorju. Pri prijavah na različna razpise je namreč opravljen strokovni izpit iz socialnega varstva še kako dobrodošel. Za izobraževanje biopsihologov je država namenila zajetna finančna sredstva in oni so zdaj tu na trgu dela in bi radi prispevali družbi s svojimi znanji in veščinami. Poslanci Nove Slovenije jim pri tem želimo pomagati, zato zakon podpiramo in bomo priti sklepu, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Dr. Mirjam Bon Klanjšček bo predstavila stališče Poslanske skupine Nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! V Poslanski skupini nepovezanih poslancev podpiramo spremembo Zakona o socialnem varstvu, ki bo prinesla vključitev diplomantov študijskega programa Biopsihologija med nabor strokovnih delavcev, ki lahko opravljajo socialnovarstvene storitve. Po dalj časa trajajočih razpravah in preprekah, na katere so naleteli diplomanti programa Biopsihologija, je to prvi korak k izboljšanju njihovega položaja na trgu dela. Prepričana sem, da bo znanje, ki ga študenti biopsihologije pridobijo tekom študija, pomembno prispevalo h kakovosti izvajanja storitev na vseh področjih socialnega varstva. Veseli me, da je bila med razpravo na delovnem telesu podpora spremembi jasno izražena s strani vseh nas razpravljavcev, poslanskih skupin in na koncu tudi Vlade. Upam, da bomo na seji Državnega zbora prav tako složni in predlogu, ki prinaša pozitivne spremembe, namenili večinsko podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Tanja Cink bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! Veljavni Zakon o socialnem varstvu v 69. členu določa profile strokovnih delavcev, ki lahko opravljajo socialnovarstvene storitve, med katerimi pa ni diplomantov študijske smeri Biopsihologija. Biopsihologija je interdisciplinarna veda, ki združuje naravoslovje in družboslovje. Predlagatelj s spremembo predlaga, da se diplomantom biopsihologije omogoča opravljanje strokovnih izpitov in posledično enake možnosti za vstop na trg dela reguliranih poklicev. Kot navaja v obrazložitvi, bi vključitev biopsihologov v nabor strokovnih delavcev prispevala h kakovosti izvajanja socialnovarstvenih storitev. Fakulteta za matematiko, naravoslovje in informacijske tehnologije Univerze na Primorskem je leta 2009 pridobila akreditacijo za študijski program dodiplomskega študija Biopsihologija in leta 2013 še za študijski program druge stopnje, pri tem pa bodočim diplomantom obljubila, da se bodo po končanem študiju lahko zaposlili v javnem sektorju, zlasti v zdravstvu, šolstvu, socialnem varstvu in v državni upravi. Ker profil biopsihologov ni vključen med nabor strokovnih delavcev po veljavnem Zakonu o socialnem varstvu, se diplomanti te študijske smeri ne morejo zaposliti na področju socialnega varstva. Seveda se pri tem zastavlja vprašanje, čigava pristojnost je preverjanje možnosti zaposlitve. Študenti biopsihologije so izpostavili, da bi morala Nacionalna agencija za kakovost v visokem šolstvu v tem primeru predstavljati varovalko, če se akreditira študijski program, ki ne omogoča zaposljivosti diplomantov. Pri tem je treba omeniti, da je bilo v času, ko sta se akreditirala študijska programa Biopsihologije v merilih za akreditacijo v povezavi z zaposljivostjo, zapisano le, da se potreba po študijskih programih prve in druge stopnje presoja tudi glede zaposljivosti diplomantov in možnosti njihovega nadaljnjega izobraževanja. Maja 2014 so bila sprejeta nova merila za akreditacijo, kjer je v zvezi z zaposljivostjo diplomantov sestavni del akreditacijskega postopka tudi načrtovanje visokošolskega zavoda glede kakovosti učnih izidov in kompetenc na način, da bodo diplomanti zaposljivi oziroma se bodo lahko naprej izobraževali. Prav tako pa mora visokošolski zavod spremljati zaposljivost oziroma zaposlenost svojih diplomantov. Kljub temu da so trenutno v veljavi nova merila za akreditacijo, ki visokošolskemu zavodu nalagajo več odgovornosti glede preverjanja zaposljivosti diplomantov izbranih študijskih programov, ocenjujemo, da je v času akreditacije študijskih programov Biopsihologije NAKVIS svoje delo opravil površno. Da do podobnih, neljubih situacij, v katerih se znajdejo diplomanti, po končanem študiju ne bi prihajalo več, lanskoletna novela Zakona o visokem šolstvu v 32. členu jasno določa, da mora NAKVIS za regulirane poklice v postopku akreditacije pridobiti soglasje ministrstva, v katerega pristojnost sodi poklic, ki ga je diplomant pridobil. Predlagatelj navaja, da lahko na podlagi standardne klasifikacije poklicev sklepamo, da je poklic biopsihologa primerljiv s poklicem psihologa. Pri tem se zastavlja vprašanje glede ustreznosti in primerljivosti kompetenc, ki jih v študijskem procesu pridobijo biopsihologi. Treba je poudariti, da so na področju izobraževanja biopsihologi akreditirani kot biologi. Na pomanjkanje usvojenih družboslovnih znanj biopsihologov je opozoril tudi Oddelek za psihologijo Filozofske fakultete. Pri tem ne moremo tudi mimo dejstva, da se z omenjenim predlogom zakona ta problem ureja le za biopsihologe, čeprav obstajajo tudi drugi profili, ki bi se morda lahko zaposlili na področju socialnega varstva. Prav tako se moramo vprašati, kdo naj nosi odgovornost glede presoje strokovnosti profilov in možnosti opravljanja reguliranih poklicev. V tem primeru se odgovornost, ki je pri načrtovanju študijskega programa ni prevzela fakulteta, nadalje pa NAKVIS, pri akreditaciji programa dejansko prenaša na Državni zbor. Poslanci Stranke modernega centra se bomo glede podpore predlogu zakona odločili po lastni presoji.Hvala.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Predsedujoči, dober večer vsem skupaj! Pravzaprav bi bilo nesmiselno ponavljati se. Dejstvo je, da so praktično vse poslanske skupine najavile podporo omenjenemu predlogu, vendar pa je prav, da se ve in da se glasno pove, da tudi v Slovenski demokratski stranki Predlog zakona o spremembi Zakona o socialnem varstvu podpiramo. V Slovenski demokratski stranki vedno, in tako bomo počeli tudi v prihodnje, podpiramo vse dobre rešitve, ki prinašajo izboljšanje položaja. Zato tudi zavračamo vse tiste razprave in mnenja, ki so bila danes podana, češ, da se nekatere stvari v Državnem zboru prepogosto ponavljajo. Če bodo prišle kakšne druge rešitve, jih bomo zelo veseli. Zaenkrat pa teh ni. Naj povem tudi, da po prepričanju Slovenske demokratske stranke je zelo pomembno, da so vključeni diplomanti študijskega programa Biopsihologija med nabor strokovnih delavcev po 69. členu Zakona o socialnem varstvu, lahko zadevo zelo izboljša in prispeva h kakovosti izvajanja socialnovarstvenih storitev. S predlagano spremembo zakona se seveda ne posega v obstoječa temeljna načela veljavnega zakona o socialnem varstvu, dopolnitev 29. člena Zakona o socialnem varstvu izhaja iz zahteve po jasnosti in določnosti ureditve kadrovskih pogojev s področja socialnega varstva, ki izhaja iz doktrine o pozitivnih ustavnopravnih obveznostih država. Država ima odločilno vlogo v procesu ustanavljanja in akreditacije študijskih programov in je posledično pravno obvezana, da stori vse, da se bodo študentke in študentje po zaključku študija enakopravno z možnostjo učinkovite prijave na razpisana delovna mesta in posledično zaposlitve vključevali v sam sistem. S predlagano spremembo 69. člena Zakona o socialnem varstvu se diplomantom biopsihologije omogoča opravljanje strokovnih izpitov in posledično enake možnosti za vstop na trg dela, kjer lahko preverjajo, dokazujejo in nadgrajujejo strokovne kompetence. V Slovenski demokratski stranki predlog zakona podpiramo.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati. Zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v torek v okviru glasovanj. S tem prekinjam 13. točko dnevnega reda. PREHAJAMO NA 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O VARNOSTI V ŽELEZNIŠKEM PROMETU PO NUJNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom Odbor za infrastrukturo, okolje, prostor predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa dajem besedo predsedniku odbora gospodu Igorju Zorčiču. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 54. nujni seji dne 22. 5. 2017 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah Zakona o varnosti v železniškem prometu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po nujnem postopku predložila Vlada. V dopolnilni obrazložitvi je v imenu predlagatelja državni sekretar na Ministrstvu za infrastrukturo izpostavil poglavitne rešitve, ki jih vsebuje predlog zakona, ki se nanašajo na podaljšanje najdaljšega neprekinjenega trajanja vožnje vlečnega vozila in motornega vozila za posebne namene v eni izmeni. Prav tako pa ureditve odmora z minimalnim 30-minutnim koriščenjem odmora, za katerega se predvideva po rešitvi zakona, da bi se poslej to urejalo v Zakonu o delovnih razmerjih. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je opozorila na nomotehnično pomanjkljivost. Izpostavila je opozorilo k 1. členu, in sicer da bi bilo potrebno pri spremembi 84. člena prilagoditi relevantno kazensko določbo, zaradi česar je prišlo na seji odbora do predloga, da se glasuje o sklepu, da Predlog zakona o spremembah Zakona o varnosti v železniškem prometu ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Mi smo o tem sklepu glasovali in je bil tudi soglasno izglasovan. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavniku Vlade, ki je predlagateljica predloga zakona, mag. Klemenu Potisku, državnemu sekretarju na Ministrstvu za infrastrukturo. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! S predlaganim zakonom o varnosti v železniškem prometu smo želeli urediti dve pomembni vprašanji. Predlagali smo podaljšanje najdaljšega časa neprekinjenega trajanja vožnje vlečnega vozila in motornega vozila za posebne namene v eni izmeni s 4 na 5 ur ter predlagali smo fleksibilnejše koriščenje odmora med delovnim časom z odpravo specialnih določb, ki so v obstoječem zakonu. Zaradi ugotovljene notranje neskladnosti med dvema členoma zakona se strinjamo z mnenjem Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor, da se obravnava predlaganega zakona ne nadaljuje. Vlada bo v najkrajšem času predlagala nov predlog zakona, ki bo urejal navedeno problematiko. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Zvonko Lah bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Na predlog Vlade smo na seji Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor obravnavali Predlog zakona o spremembah Zakona o varnosti v železniškem prometu. Vlada je predlagala, da se podaljšuje najdaljše neprekinjeno trajanje vožnje vlečnega vozila in motornega vozila za posebne namene v eni izmeni z največ 4 na 5 ur. Predlagana rešitev se je izkazala kot dobra v času žledoloma. Poleg te spremembe je Vlada predlagala, da ima izvršilni železniški delavec pravico do odmora v skladu z zakonom, ki ureja delovno razmerje in kolektivno pogodbo. Pravico do odmora med delovnim časom imajo po slovenski zakonodaji vsi delavci in je namenjena za regeneracijo, ki pripomore k bolj varnemu opravljanju dela. V veljavnem Zakonu o varnosti v železniškem prometu je v 85. členu navedeno, da mora delodajalec izvršilnim železniškim delavcem določiti odmor med delom in zagotoviti njegovo izrabo. Če je koriščenje odmora določeno v dveh delih, en del ne sme biti krajši od 30 minut. Ker je na železnicah vedno več prometa, delo pa se racionalizira, se izvršilni delavci upravičeno bojijo, da se bo v kolektivni pogodbi zapisalo določilo, da lahko izvršilni delavci koristijo odmor med delovnim časom po delih, na primer po 5 ali 10 minut. Čeprav je zakon vložila Vlada, je koalicija na ponedeljkovi seji obora izglasovala, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Tu se mi pojavlja vprašanje, zakaj. Je to mogoče povezano z Zakonom o drugem tiru oziroma sta za koalicijo dva zakona, ki se tičeta železnic, prevelik zalogaj. Hvala lepa.
Gospod Marjan Dolinšek bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Dober večer, predsedujoči in vsi prisotni! Predlog novele Zakona o varnosti v železniškem prometu vsebuje nekaj nujnih sprememb, ki se nanašajo na podaljšanje najdaljšega neprekinjenega trajanja vožnje vlečnega vozila in motornega vozila za posebne namene v eni izmeni z največ 4 na 5 ur. Predlagana rešitev se želi uvesti, saj so dosedanje analize pokazale, da navedena sprememba nima nobenih negativnih vplivov na varnost železniškega prometa, omogoča pa racionalnejše izvajanje posameznih delovnih procesov. Določa se, da ima izvršilni železniški delavec pravico do odmora v skladu z Zakonom, ki ureja delovna razmerja in kolektivno pogodbo. Na ta način bi predlog novele omogočil, da bi bili izvršilni železniški delavci pri izrabi odmora izenačeni z drugimi delavci, za katere velja Zakon o delovnih razmerjih. Posebna ureditev tega vprašanja v Zakonu o varnosti v železniškem prometu zaradi varnosti ali zaradi specifične narave dejavnosti železniškega prometa namreč ni potrebna. Novela uvaja še nekatere druge spremembe, ki se tudi nanašajo na izenačitev položaja izvršilnih železniških delavcev z drugimi delavci, kar se nanaša zlasti na delovnopravno ureditev, izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi in vrste disciplinskih ukrepov zaradi kršitve obveznosti iz delovnega razmerja v zvezi z varnim železniškim prometom. Tekom obravnave predloga zakona na matičnem delovnem telesu po pridobitvi mnenja Zakonodajno-pravne službe se je izkazalo, da novela iz zakonodajno tehničnega vidika potrebuje popravek, ki ga z amandmajem žal ni bilo mogoče umestiti v predlagano besedilo zakona. Nadaljnjega postopka obravnavanega zakona zato v poslanski skupini nismo podprli, pričakujemo pa, da se bodo zadeve iz vsebine s predlogom novele zakona v čim krajšem roku primerno tudi uredile.Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 30. Maja, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 3. točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ROMSKI SKUPNOSTI V REPUBLIKI SLOVENIJI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina šestih poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Matjažem Hanžkom. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora mag. Dušanu Verbiču za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Izvolite.
Dober večer! Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, prav lep pozdrav še enkrat! Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 35. redni seji kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o romski skupnosti v Republiki Sloveniji, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina šestih poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Matjažem Hanžkom. K predlogu zakona so bili v poslovniškem roku vloženi tudi amandmaji Poslanske skupine Združene levice. Predstavnik predlagatelja je dejal, da so ob oblikovanju predloga zakona po Sloveniji pripravili različna posvetovanja, na katera so bili vabljeni ne samo Romi, temveč tudi predstavniki lokalnih skupnosti, institucij, ki imajo največ stika z Romi, centrov za socialno delo, šol in drugi. Strinjal se je, da marsikatera predlagana rešitev mogoče ni najboljša, ob tem pa ponovno pozval Vlado, naj predlaga boljše konkretne rešitve. Izrazil je upanje, da bo Vlada čim prej pripravila svoj predlog zakona na to temo, kakor je obljubila. Na koncu je dejal, da predlagani amandmaji v veliki meri sledijo mnenju Zakonodajno-pravne službe. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je opozoril, da v predlogu zakona ni v zadostni meri opredeljena razmejitev med obveznostmi države in obveznostmi lokalne skupnosti ter ponovno izpostavil, da bi bilo treba predhodno urediti nekatera vprašanja, ki so pravno-finančne narave. Izpostavil je še, da je neustrezen odnos med Vlado in Uradom za narodnosti, ki je vendarle služba Vlade glede te tematike. Direktor Urada Vlade Republike Slovenije za narodnost je menil, da romsko vprašanje ne sme biti poligon za politična obračunavanja, saj je ureditev položaja romske skupnosti v skupnem interesu. Vlada ima resen namen predlagati zakon, ki bo celovito uredil to področje in v ta namen je bila ustanovljena tudi delovna skupina. Predstavnik Državnega sveta je povedal, da je Komisija za državno ureditev predlog zakona obravnavala in ga ne podpira. Prav tako je izpostavila še mnenje Sveta romske skupnosti, ki predlog zakona načeloma podpira, čeprav je v njihovem mnenju zaznati zadržanost. Predsednik Sveta romske skupnosti Republike Slovenije je povedal, da svet podpira vsakršne spremembe zakona, ki bi vplivale na večji razvoj romske skupnosti v Sloveniji. Spremembe bi morale omogočiti sistemsko financiranje na najbolj ključnih področjih, kot so bivalne razmere, izobraževanje, zaposlovanje in zdravstvo. V zvezi z vsebino predloga zakona je poslanka Anja Bah Žibert na podlagi drugega odstavka 128. člena Poslovnika podala predlog, da odbor odloča o predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. V razpravi o predlogu sklepa so poslanci in poslanke Slovenske demokratske stranke menili, da je treba položaj spremeniti na vseh ravneh, na vseh področjih, tako da pozitivna diskriminacija sploh ne bo več potrebna. Predlog zakona so označili za problematičen, saj predlagane rešitve trčijo ob ustavno pravico do zasebne lastnine. Po končani razpravi o predlogu sklepa je odbor sprejel s 13 glasovi za in enim proti, sklep: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o romski skupnosti ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavniku predlagateljev predloga gospodu Matjažu Hanžku. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči podpredsednik. Predlog sprememb zakona o romski skupnosti ni nič drugega, kot posledica neukrepanja Vlade. Tako ta kot pretekle vlade so obljubljale pripravo sprememb tega zakona, a nobena v 10 letih do danes ni naredila nič. Ta vlada je leta 2015 zavrnila poslanski predlog sprememb z izgovorom, da pripravlja svoj zakon, ki bo sprejet leta 2016. Ker se to ni zgodilo, smo ga pripravili v Združeni levici. Zakon, ki je bil sprejet leta 2007, je nujno potreben sprememb. Ne menimo, da je zakon popolnoma zanič, je pa vsekakor potreben sprememb. Predvsem tistih, ki bodo jasno določale, katere so naloge države in katere naloge občine, občinam pa zagotovile tudi ustrezna sredstva za izvajanje teh nalog. Dejstvo je, da romska naselja še danes niso pravno urejena in vsaj minimalno komunalno opremljena. Še danes v nekaterih naseljih ni niti vode. V zvezi s tem nas v kratkem čaka tudi skoraj zagotovo obsodilna sodba Evropskega sodišča za človekove pravice. Poleg tega zakonodaja še vedno dopušča prodajo zemljišč skupaj z ljudmi, torej pripadniki romske skupnosti, ki na njih živijo. To me malo spominja na zgodbo o denacionaliziranih stanovanjih. To nedopustno prakso bi preprečili z uvedbo začasnega moratorija na prodajo zemljišč. Moratorij bi bil preklican takoj, ko bi se država in občina dogovorili, kako rešiti bivanjsko problematiko tistih, ki na takšnem zemljišču živijo. Tretja pomembna sprememba se nanaša na Svet romskih skupnosti. Le-ta je vsekakor potreben sprememb. Sestavo sveta je treba spremeniti tako, da bodo člani odgovorni do romske skupnosti, da bodo kar najbolj zagovarjali interese Romov. To pa je možno le z neposrednimi in demokratičnimi volitvami. Svet bi še vedno imel 21 članov, ki bi bili voljeni, svoje predstavnike pa bi v svetu imele vse regijo, kjer živi romska manjšina, predstavniki romskih društev in predstavnik Sintov. Predlog zakona vsebuje tudi nekatere druge rešitve, ki so vsekakor potrebne, a vse je doletela klavrna usoda – koalicijski buldožer. Kljub temu da smo v Združeni levici predlog pripravljali dve leti, ga uskladili z ljudmi na terenu, s ključnimi deležniki, od samih pripadnikov romske skupnosti do županov, predstavili smo ga koaliciji in vladnemu uradu. Kljub temu pa je Vlada podala negativno mnenje. Izgovor je enak kot vsakič doslej: Vlada bo pripravila svoj zakon, ki bo kmalu prispel v Državni zbor. Koalicija pa, ne da je le sledila negativnemu mnenju Vlade, še več, najprej je onemogočila sodelovanje predstavnikov romske skupnosti na pogovoru v odboru, kljub pozivom niso dobili niti možnosti, da bi predstavili svoja stališča, pa ne le njim, predsednik ni dopustil razprave o predlogu niti poslancem. To je nova praksa politike, ki so jo polna usta demokracije, etike in morale. Vladi glede na pretekle izkušnje ne verjamemo, da bodo spremembe zakona v tem mandatu ugledale luč sveta. Pozitivne rešitve, ki so potrebne ali celo nujne, so zavrnjene brez razprave in obrazložitve, pripravljene imamo boljše. Dovolj je dejstvo, da prihajajo iz opozicije. Izgovor Vlade je vedno enak, da bodo pripravili boljše, celovitejše sistemske rešitve. Žal do zdaj nisem slišal niti za eno boljšo rešitev. Rešitve, ki nato nikoli niso pripravljene. Glede na val sovraštva, ki je zajel Slovenijo in ga je poleg politične desnice spodbujala prav vladna koalicija, si je težko predstavljati, da bo prav ta vlada tik pred volitvami reševala težave, s katerimi se srečujejo romska naselja. To namreč nikoli ne prinaša pozitivne točke, kvečjemu negativne. A to ne pomeni, da bomo v Združeni levici obupali. Še naprej bomo zahtevali razpravo, še naprej bomo zahtevali konkretne rešitve. Pa ne samo glede romske manjšine, ampak glede vseh manjšin, ki jih oblast vedno bolj potiska na rob. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Dr. Matej Tašner Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Če je kaj stalnega na tej seji oziroma predvidljivega, je to, da ni predstavnika Vlade, ko obravnavamo posamezne točke. Zakon o romski skupnosti je bil sprejet že leta 2007. Že kmalu po začetku njegovega izvajanja pa so se pokazale številne pomanjkljivosti. Skoraj 10 let vemo, kje so težave, a kljub temu se do danes ne rešijo. Spremembe zakona so v pripravi že več kot pet let oziroma tako pravijo. Spremembe so vedno napovedane na nek način za eno leto kasneje, ampak nikoli niso dokončno pripravljene, še manj pa poslane v Državni zbor kot nekakšen Godot. V Združeni levici se zavzemamo za izboljšanje položaja vseh manjšin in marginalnih skupin. Za izboljšanje položaja romske manjšine smo pripravili nekaj nujno pomembnih sprememb Zakona o romskih skupnostih. Dve leti smo zbirali informacije na terenu, se pogovarjali z deležniki in iskali najboljše rešitve. Rezultat teh prizadevanj so spremembe, ki ste jih videli v našem zakonu. Predlagane rešitve lahko strnemo v štiri področja, ki jih bom na kratko opisal. Prvo se nanaša na nujnost jasne določitve nalog države in občin. Občine bi za reševanje bivanjske problematike prejele dodatna sredstva, ki bi jih lahko uporabili izključno za ta namen. Tu ne govorimo o kakšnih luksuznih dobrinah, govorimo o minimalnih pogojih za človeka dostojno življenje, kot je recimo kanalizacija ali pa dostop do pitne vode. Upam, da bosta Vlada in koalicija vsaj po obsodbi s strani Evropskega sodišča za človekove pravice spremenili svoje mnenje in dejansko ugotovili, da ta problem obstaja in da ga moramo tudi rešiti. Drugo področje se nanaša na nedopustne prakse, ki so vedno bolj pogoste. Gre za prodajo zemljišč skupaj s prebivalci, ki na njem bivajo. Takšnih praks se poslužujejo celo občine, zato jih je nujno treba preprečiti. Ta problem bi rešili z začasnim moratorijem, ki bi prodajo zemljišča odložil, dokler se ne pripravi ustrezen način preselitve. Tretje področje je Svet romske skupnosti. Z neposrednimi volitvami njegovih članov bi zagotovili ustrezno regijsko zastopanost in ustrezno razmerje moči. Število članov bi ostalo nespremenjeno, le sestava bi se prilagodila dejanskim potrebam po demokratizaciji. Zadnji sklop pa bi zagotovil ustrezno kadrovsko pomoč svetu in jasno določitev pristojnosti Javnega sklada za regionalni razvoj ter Javnega sklada za kulturne dejavnosti. Vse omenjene rešitve, kot smo že slišali, smo uskladili s predstavniki romske skupnosti, predstavili smo jih tudi koaliciji in vladnemu uradu. Konkretnih pripomb ali pa predlogov za boljše rešitve nismo dobili, smo pa kljub temu dobili negativno mnenje Vlade. To, kar se je zgodilo potem, pa je na žalost postal že del folklore koalicije v tem mandatu. Na matičnem odboru kljub številnim pozivom in prošnjam predstavniki romske skupnosti niso dobili besede. Predsednik odbora pa je že kot mnogokrat do sedaj s kršitvami poslovnika onemogočal razpravo tudi poslankam in poslancem. Dogajanje na odboru je bilo sramotno in, če naj tako rečem, tudi nevredno te institucije, ki ji pravimo Državni zbor. Ker se ni zgodilo ne prvič in najverjetneje niti ne zadnjič, smo Poslanski skupini SMC tudi predlagali, da predsednika razreši. A Stranka modernega centra v preprečevanju razprave in onemogočanju sodelovanja zainteresirane javnosti očitno ne vidi nobene težave. Praksa je, da se opozicijske predloge enostavno zavrne brez razprave, se bodo tako še očitno le še stopnjevale in mogoče celo razširile na kakšen drug odbor. Ob takšnih praksah pričakovati, da se bo položaj romske manjšine še v tem mandatu in s strani te vlade vsaj malo izboljšal, je tako skoraj da utopičen. Zaradi navedenega bomo glasovali proti predlogu sklepa, da ta zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Gospod Zvonko Lah bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi, kolikor nas je še ostalo. Očitno kolege iz Združene levice najbolj skrbijo predstavniki romske skupnosti, ki težko živijo. V naši poslanski skupini pa nas bistveno bolj skrbijo tisti, ki so bolj odgovorni do širše skupnosti, marljivo delajo za minimalno plačo, pa slabše živijo kot predstavniki romske skupnosti, in bistveno več jih je. Predlog novele Zakona o romski skupnosti v Republiki Sloveniji, ki ga je vložila Združena levica, prinaša spremembe na več področjih urejanja romske skupnosti. S predlogom se določa, da je občina dolžna zagotoviti ustrezne bivalne razmere ter da s strani države za reševanje romske problematike prejme tudi ustrezna sredstva. Seveda se ob tovrstni posebni obravnavi določene skupine prebivalcev Slovenije hitro postavi vprašanje o smiselnosti in utemeljenosti tovrstne diskriminacije. Nima vsak državljan privilegija, da bi mu morala občina zagotoviti ustrezne bivalne razmere. Pri obravnavi romske problematike bi se po našem mnenju morali držati pregovora, ki pravi: Daj človeku ribo, nahranil ga boš za en dan. Nauči ga loviti ribe, prehranil ga boš za vse življenje. Le neskončne državne in občinske pomoči romske problematike ne bodo nikoli rešile. Potrebno je njihovo izobraževanje, samoiniciativa, spodbujanje podjetnosti in odgovornosti. Razvoj človeka spodbuja njegova lastna motivacija, delo ter ustvarjalnost, ne pa zanašanje na sredstva in storitve države ter občine. Ob tem naj še poudarim, da se v Novi Sloveniji strinjamo z ugotovitvijo komisije Državnega sveta, ki je opozorila še na druge razloge, ki po njihovem mnenju otežujejo integracijo romske skupnosti, med drugim na razmerje med višino izplačanih socialnih transferjev in minimalnim osebnim dohodkom, ki ne stimulira k zaposlitvi. Za Novo Slovenijo pa je najbolj sporen del predloga zakona uvedba moratorija za zemljišča, na katerih bivajo Romi. V praksi naj bi se po zatrjevanju predlagatelja že večkrat zgodilo, da je bilo zemljišče, na katerem živijo Romi, prodano. Posledično pa so se morali Romi odseliti, kar naj bi povzročilo še večje težave od prvotnih. V Novi Sloveniji nikakor ne moremo pristati na to, da bi lahko kot sporno opredelili razpolaganje lastnika s svojo nepremičnino ter lastniku pri tem celo zavezali roke. V tovrstnih primerih težava sploh ni v lastnikovem razpolaganju z lastninsko pravico, ampak v dejstvu, da določena skupina ljudi živi na zemljišču, ki v resnici sploh ni njihovo. Po našem mnenju bi se morali vprašanja lotiti tam, kjer obstaja problem, ne pa z načinom odpravljanja posledic, ki bi neupravičeno prizadele tretje osebe. Predlagana rešitev je zato po našem mnenju v nasprotju z Ustavo Republike Slovenije. Ob tem pa krščanski demokrati tudi ugotavljamo, da imamo v Sloveniji, žal, kar nekaj težav z dojemanjem koncepta lastninske pravice, kar se je v zadnjem času ne nazadnje pokazalo tudi pri sprejemanju tako imenovanega zakona lex Magna. Iz navedenih razlogov bomo v Poslanski skupini Nove Slovenije glasovali proti predlogu novele zakona o romski skupnosti v Republiki Sloveniji.
Hvala lepa. Gospa Anita Koleša bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani, lep dober večer! Naj že v uvodu povem, da smo v Poslanski skupini SMC predlog sklepa, da novela zakona o romski skupnosti ni primerna za nadaljnjo obravnavo podprli že na seji odbora, zato ga bomo podprli tudi tokrat. Kot veste, smo bili preko obrazložitev mnenj in stališč seznanjeni s tem, da je Vlada Republike Slovenije k temu predlogu zakona podala negativno mnenje, da ga ne podpira Državni svet, da je nekatere pomisleke izrekel Svet romske skupnosti, ki je po zakonu edini reprezentativni organ romske skupnosti, in da je Zakonodajno-pravna služba opozorila na nedorečenosti, ki na odboru niso bile ustrezno naslovljene s predlaganimi dopolnili predlagatelja. Konec koncev pa smo se o napačnih rešitvah tega predloga poslanci SMC prepričali tudi na terenu, ko smo obiskali eno od romskih manjšin. V Poslanski skupini SMC podpiramo cilje, ki se zasledujejo s predlogom zakona, zlasti urejanje slabih bivanjskih razmer določenih pripadnikov romske skupnosti. Ne nasprotujemo pa tudi predlogom, da se na novo uredi delovanje Sveta romske skupnosti Republike Slovenije in da se omogoči njihovo lažje socialno vključevanje v družbo. V naši državi imate le italijanska in madžarska narodna skupnost ustavno in zakonsko priznan status avtohtone narodne skupnosti. Romska skupnost nima statusa klasične narodne manjšine, ampak gre za posebno skupnost, ki ima svoje antropološke, etnične in kulturne značilnosti. Ima pa z ustavo zagotovljen poseben položaj in posebne pravice, ki jih ureja zakon. Zato smo vsi mi zavezani k temu, da se tej skupnosti priznajo in upoštevajo posebne pravice na način, da jim bomo izboljšali položaj in jim omogočili učinkovitejše vključevanje v družbo tudi ali predvsem na področju izobraževanja in zaposlovanja. Ker je bil temeljni zakon o romski skupnosti sprejet že daljnega leta 2007, se zato zavedamo dejstva, da se kažejo potrebe po njegovi spremembi. Le-te so bile namreč danes sicer že večkrat pripravljene, a nobena od njih ni bila usklajena s strokovno in zainteresirano javnostjo, predlagane rešitve pa so bile preveč nedodelane oziroma preveč parcialne, da bi bile lahko deležne podpore. Ne nazadnje je bil Državnemu zboru že pred dvema letoma predložen zakon s pretežno podobno vsebino, ki podpore zaradi navedenih razlogov ni bil deležen. V zvezi s tem velja opozoriti, da je tudi Zakonodajno-pravna služba ugotovila, da je bil že obravnavani zakon s pretežno podobno vsebino enako nedosleden in te sedanji predlagatelj tudi v tem predlogu ni odpravil. Naj omenim zgolj vprašanje razmejitve med obveznostmi države in obveznostmi lokalnih skupnosti. Vprašljive oziroma problematične so rešitve v zvezi s moratorijem glede posega v privatno lastnino in s tem povezano morebitno neusklajenostjo z ustavo. Neodgovorjena so vprašanja volitev sveta in težav z volilnimi imeniki, nesistemskim financiranjem lokalnih skupnosti ter nadzorom nad nenamensko porabo teh sredstev in vezavo sredstev na v naprej pripravljene občinske programe. Zato nam ni preostalo drugega, kot da predloženi predlog zakona zavrnemo. Sicer pa velja omeniti, da kljub temu da do spremembo zakona ni prišlo, Vlada ukrepa in zadovoljni smo, da bo Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo izvedlo javni razpis za sofinanciranje investicij v osnovno komunalno infrastrukturo na območjih, kjer živi romska skupnost za leto 2018. Tudi oskrba s pitno vodo trenutno poteka v skladu z veljavno zakonodajo, mora pa biti urejena za vse družbene skupine na enak način, ne glede na katerokoli osebno okoliščino. Priključitev nelegalnih objektov na javno električno omrežje pa trenutno glede na določbe zakona o graditvi objektov in energetskega zakona ni mogoča. Stranka modernega centra in vlada se zavedata pomembnosti urejanja odprtih vprašanj romske skupnosti in odprave ugotovljenih pomanjkljivosti veljavne ureditve, zato smo na Vlado naslovili poziv, da v okviru strokovne razprave medresorskega usklajevanja in usklajevanja z romsko skupnostjo ter občinami čim prej pripravi predlog sprememb in dopolnitev Zakona o romski skupnosti. Urad Vlade Republike Slovenije za narodnosti je k pripravi predpisa že pristopil in je trenutno v fazi oblikovanja delovnega besedila sprememb in dopolnitev zakona. Poleg tega je Vlada v začetku maja ustanovila medresorsko delovno skupino za reševanje prostorske problematike določenih pripadnikov romske skupnosti, ki je zadolžena za pregled stanja po posameznih romskih naseljih v Sloveniji, pripravo analize dobrih praks na tem področju ter predloga ukrepov za ureditev prostorskih vprašanj in izboljšanje njihovih bivalnih razmer. Kljub temu, da bo ta novela na tej seji zavrnjena, to torej ne pomeni, da si v SMC ne prizadevamo za zaščito romske skupnosti v Sloveniji oziroma zagotavljanja pogojev za ohranjanje in razvoj njene kulture, jezika in tradicije, urejanje bivanjskih razmer, ustreznega izobraževanja ter sodelovanja v gospodarskem, kulturnem in družabnem življenju.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.Izvolite.
Dober večer ponovno! Združena levica je v proceduro vložila Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o romski skupnosti v Republiki Sloveniji. Veseli me, da so vse ostale stranke oziroma predstavniki strank, ki so bili na seji matičnega odbora, sledili predlogu Slovenske demokratske stranke in izglasovali naš predlog, da predlagani zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Namreč predlagatelj, Združena levica, je v predlog zakona zapisal tudi izjemno problematične in sporne rešitve, ki bi posegale v zasebno lastnino državljank in državljanov, ki pa je z ustavo določena pravica. Na omenjeno je imel podobne pripombe tudi predstavnik Državnega sveta. V Slovenski demokratski stranki smo že večkrat poudarili, da temeljni problem, ko govorimo o romski problematiki in sobivanju romskega in ostalega prebivalstva, ni v Zakonu o romski skupnosti, ampak v spoštovanju zakonodaje. V Sloveniji morajo veljati zakoni za vse. Tudi za Rome. Dokler ne bomo dosegli tega ustavnega zapisa, bo prihajalo do nezadovoljstva, napetosti in konfliktnih situacij, ki pa jih občine, kjer živi tudi romsko prebivalstvo, ne morejo reševati same. Tako se dogaja in dovoljuje, da so tako Romi, ki spoštujejo zakone in živijo v skladu s pravnim redom Republike Slovenije, in ostalo prebivalstvo, drugorazredni državljani v primerjavi s tistimi posamezniki in skupinami Romov, ki zakonov ne spoštujejo in izkoriščajo svoj status. Pred kratkim je bila na temo urejanja položaja romske skupnosti v Sloveniji izjemno dobra razprava na Komisiji za peticije ter človekove pravice in enake možnosti. Na tej seji smo slišali mnenje in predloge županov občin z Dolenjske, kjer živijo tudi Romi, in kjer so razmere trenutno najtežje. Te razmere tudi osebno zelo dobro poznam, zato sem na to temo že sklicala posvet in nameravam ga tudi v tem letu. Treba je poudariti, da s strani te vlade pravzaprav pravih rešitev zaenkrat ni bilo. Situacija pa se samo še poslabšuje. Vlada je že dve leti nazaj obljubila strategijo, ki bi morala sprejeti za obdobje 2016–2021. Danes smo leta 2017. Sicer pa se ob tem pravzaprav sprašujem, na čem bo ta strategija sploh temeljila. Največji in nedopusten manko je ravno na področju osnovnih in temeljnih podatkov. Kako bomo reševali položaj romske skupnosti, če teh podatkov ni. Vsi milijoni, ki jih namenjamo za reševanje romske problematike, so metanje denarja proč, če ne vemo, kakšno je realno stanje in na podlagi tega doseženi učinki. V Sloveniji namreč ne vemo, koliko Romov sploh živi in koliko jih je v posameznih občinah. Ne vemo, koliko je nelegalnih naselij. Ne vemo, koliko Romov je zaposlenih. Nimamo podatkov o tem, koliko Romov zaključi osnovnošolsko izobraževanje. In ne vemo niti tega, kakšen je delež prihajanja romskih otrok k pouku. Razdajamo različne oblike socialne pomoči, pri tem pa sploh ne vemo, za kaj se ta pomoč uporablja. Nimamo niti podatkov o kršitvah javnega reda in miru na področju, kjer živi romsko prebivalstvo, čeprav so razmere v nekaterih okoljih že tako problematične, da so državljanke in državljani, ki plačujejo davke tej državi, ki spoštujejo zakone in pravila, primorani prodajati in se izseljevati iz svojih hiš, čeprav so jih stežka in z velikim odrekanjem gradili. Enako velja za Rome, ki želijo živeti v skladu z normami te države. Če vsega tega država ne bo uredila prioritetno, ne pomaga nobena nova zakonodaja in nobena strategija. Le nezadovoljstvo med romskim in ostalim prebivalstvom bo vedno večje.
Hvala lepa. Gospod Peter Vilfan bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! V tem mandatu Državnega zbora imamo drugič na poslanskih klopeh predlog zakona, s katerim se poskušajo reševati težave, s katerimi se soočajo v mnogih romskih naseljih. Veljavni Zakon o romski skupnosti v Republiki Sloveniji je bil sprejet leta 2007 in temelji na določbi 65. člena Ustave Republike Slovenije, da položaj in posebne pravice romske skupnosti, ki živi v Sloveniji, ureja zakona. Navedeni zakon sicer predstavlja okvir za urejanje položaja romske skupnosti v Sloveniji, določa skrb državnih organov in organov samoupravnih lokalnih skupnosti pri uresničevanju posebnih pravic romske skupnosti, ureja organiziranost romske skupnosti na državni in na lokalni ravni ter financiranje, a v praksi so se pri izvajanju zakona pokazale velike težave, na kar v svojem letnem poročilu vedno znova opozarja tudi varuhinja človekovih pravic in na kar neprestano opozarjajo organizacije romskih skupnosti. Ne gre zanemariti, da so svoja opozorila zaradi nedorečenosti 5. člena veljavnega zakona podali tudi na ministrstvu, pristojnem za infrastrukturo in prostor. Opozorili so namreč, da je instrument državnega nadzora nad občinami pri urejanju nelegalnih in komunalno neurejenih romskih naselij nejasen oziroma celo neizvedljiv. Ne moremo in ne želimo zanikati ugotovitev predlagateljev, da so se v praksi pokazale tudi določene pomanjkljivosti pri delovanju Sveta romske skupnosti Republike Slovenije, zaradi česar bi morali razmisliti o možnostih drugačnega oblikovanja in sestave te organizacije. Kljub temu pa se v poslanski skupini žal strinjamo z mnenjem Vlade, da je potreben tehten razmislek o mnogih določbah in ključnih rešitvah veljavnega zakona, kar zahteva zahtevnejšo in bolj poglobljeno pripravo sprememb in dopolnitev zakona, kot je bila opravljena do zdaj. Ne gre pozabiti, da Romi živijo na ozemlju današnje Slovenije že od 14. Stoletja. Po trenutnih ocenah v Sloveniji živi med 7 tisoč in 12 tisoč Romov, kar predstavlja približno 0,5 % celotnega prebivalstva. Številka je lahko celo višja. Dejstvo je, da je reševanje prostorske problematike in urejanje bivalnih razmer Romov proces, ki lahko uspešno poteka le ob partnerstvu občin, Romov in državnih institucij, v katerem mora vsak od akterjev izpolniti obveznosti iz svojih pristojnosti. Pri urejanju teh vprašanje je potrebno medresorsko sodelovanje pristojnih ministrstev, občin in tudi romske skupnosti. Kot izhaja iz mnenja Vlade Republike Slovenije, se ta zaveda pomembnosti urejanja odprtih vprašanj in odprave ugotovljenih pomanjkljivosti veljavne ureditve in bo sama pripravila predlog sprememb in dopolnitev zakona o romski skupnosti, seveda v sodelovanju z vsemi deležniki. V Poslanski skupini Desus razumemo razloge ter namen predlagatelja za spremembe veljavnega zakona, a si ob tem želimo, da bi Vlada, kot je zagotovil tudi direktor vladnega Urada za narodnosti celovito pristopila k noveli zakona o romski skupnosti. Po besedah vladnih predstavnikov je predlog zakona že pripravljen, zato v Poslanski skupini Desus upamo oziroma pričakujemo, da bo v kratkem tudi na naših klopeh.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik za besedo. Danes sem začela s stališči poslanskih skupin, po 13 urah pa zaključujem. Ta novela zakona, ki jo imamo na mizi, predlaga rešitve, ki urejajo romsko vprašanje, nanašajo pa se na spremembe pri dodeljevanju finančnih sredstev občinam, v katerih živi romska skupnost, na moratorij za prodajo zemljišč, kjer živijo Romi, na sestavo Sveta romske skupnosti. Podobne zakonske rešitve, so bile zapisane tudi v noveli, ki smo jo obravnavali jeseni 2015 in ocenili da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Socialni demokrati smo takrat in danes ponovno ponavljamo, da je reševanje romske problematike treba urejati celovito, in to skupaj s predstavniki romske skupnosti, lokalne skupnosti in države. Ker urejanje romskega vprašanja presega okvire enega resorja, je nujno treba pripraviti nacionalni program ukrepov za Rome za obdobje 2016–2021. Če smo pred dvema letoma rekli, da se bo veljavnost nacionalnega programa za obdobje 2010–2015 vsak čas izteklo, zdaj ugotavljamo, da se je čas že zdavnaj iztekel. Osnutek nacionalnega programa ukrepov za Rome za obdobje 2016–2021 je pripravljen. Vendar, kot lahko beremo, ne prinaša zadovoljivih rešitev, ker le-te niso finančno ustrezno ovrednotene. V razmislek, morda bi se morali pogovarjati tudi o tem, da se obdobje podaljša, in sicer do leta 2026, še posebej zato ker hitrost priprave programa in kasnejšega izvajanja nista vrlini, ki bi prispevali k razvoju in reševanju tega kompleksnega problema. Da pa bi se ta hitrost le nekoliko povečala, bodo k temu morali prispevati tudi romske organizacije in njeni pripadniki. To ugotavlja tudi Varuh, saj pravi, da se z ustanovitvijo Sveta romske skupnosti del pristojnosti in odgovornosti za reševanje romske skupnosti prenaša tudi na pripadnike te skupnosti. Nujno si morajo tudi sami prizadevati, da se poleg urejanja bivanjskih razmer v vzgojno-izobraževalni sistem vključi čim več otrok in se jih v izobraževalnem sistemu zadrži čim dlje. Zavedamo se, da gre za dolgotrajen proces, ki se na koncu obrestuje. V Sloveniji imamo vzorne primere, kjer je na obeh straneh, romski in neromski strani, težnja k urejanju, ne le bivanjskih razmer, ampak tudi urejanje in razvijanje vzgojno-izobraževalnih in kulturnih razmer, zelo velika. Graditi je treba na teh pozitivnih primerih. Socialni demokrati bomo podprli predlog, da predlagani zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glede na zaključni del zapisa v mnenju Vlade pa lahko milo rečeno zahtevamo, da se priprava ustreznih dokumentov in zakonodaje s tega področja čim prej zaključi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali v torek, 30. maja, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 14. točko dnevnega reda. Prekinjam 30. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Kolegice in kolegi, želim vam lahko noč!