Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam 38. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: gospod Anton Anderlič, Roberto Battelli, Aurelio Juri za pričetek seje, Drago Koren, Milan Petek, Alojz Sok in mag. Janez Drobnič do 14. ure. Na sejo sem vabil predsednika republike dr. Danila Türka k 30. točki, predsednika Vlade Republike Slovenije gospoda Janeza Janšo k 1. točki dnevnega reda, predstavnike Vlade Republike Slovenije k vsem točkam dnevnega reda in predstavnika Sodnega sveta k 31. točki dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na določitev dnevnega reda 38. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Predlog dnevnega reda ste prejeli s sklicem seje 11. aprila 2008. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu z drugim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Prehajamo na obravnavo in odločanje o predlogih za umik točk z dnevnega reda. Poslanska skupina Lipa predlaga, da se z dnevnega reda seje umakne Predlog zakona o omejitvah in prepovedih za nosilce javnih funkcij, druga obravnava. Predlog za umik ste prejeli z dopisom z dne 13. aprila 2008. Želi besedo predstavnik predlagateljev za umik? Izvolite, gospa Žgajner Tavš, imate besede.
Hvala lepa za besedo. Dobro jutro spoštovane kolegice in kolegi in tisti, ki nas ob tej zgodnji uri spremljate. Predlog za umik je zelo tehtne vsebinske narave. Dejstvo je, da je tako imenovan protikorupcijski zakon, ki ga je pripravila Vlada Republike Slovenije oziroma resorno ministrstvo, zakon, ki ni medresorsko usklajen. Še več. Kot lahko beremo iz dopisa, ki smo ga prejeli prejšnji teden s strani Banke Slovenije, gre za zakon, ki bi moral biti usklajen predhodno celo z Evropsko centralno banko, kajti to je ena izmed zavez držav članic Evropske unije, da se o tistih zakonih, ki se dotikajo posameznih nacionalnih bank, predhodno posvetujejo tudi v okviru Evropske skupnosti na podlagi odločbe iz leta 1998. Banka Slovenije jasno opozarja, če bo ta zakon sprejet v takšni obliki, kakršna je predlagana, in mimo omenjenega posvetovanja v okviru Evropske centralne banke, gre za, bom rekla, sprejet zakon, ki ga ne bo upoštevala Evropska skupnost, kajti gre za kršitev, opozarjajo na Banki Slovenije. In če dovolite samo še besedico ali dve. V poslanski skupini Lipa smo predhodno predsednika matičnega delovnega telesa opozarjali, da gre za korenite spremembe na področju protikorupcijskega boja v naši državi. Tako zelo korenite spremembe, da so celo v nasprotju z v tem Državnem zboru ratificirano konvencijo Združenih narodov o preprečevanju korupcije. Tri leta smo se potegovali, borili za to, da smo ratificirali omenjen mednarodni dokument. Danes sprejemamo zakon, ki ukinja neodvisen inštitut, Komisijo za preprečevanje korupcije, kar je v nasprotju z dokumentom, ki smo ga ratificirali po treh letih, pred, mislim, da tremi meseci. Spoštovane kolegice in kolegi, to je slaba popotnica tej državi ali tej vladi, ki se na velika usta hvali, kako zelo si želi preprečiti pojav korupcije v naši državi. Še enkrat vas naprošam, da, pa ne samo zaradi opozoril Banke Slovenije oziroma Evropske centralne banke, razmislite o početju, o početju, ki ni v prid naši državi, še manj pa je v prid državljankam in državljanom, ki se nenazadnje dnevno srečujejo s pojavom korupcije v naši državi.
Hvala. Želi besedo predstavnik Vlade? Mag. Roman Rep, državni sekretar, izvolite, imate besedo.
Hvala. Glede na povedano, je treba jasno povedati, da omenjeni zakon v nobenem segmentu ne posega v pristojnosti oziroma delo Banke Slovenije. To, kar je bilo navedeno, absolutno ne drži. Zakon postavlja le okvir oziroma etične norme uzakonja v obliko, ki zagotavlja transparentnost in jasen pregled delovanja funkcionarjev. S tem zakonom posegamo oziroma bomo lahko nadzorovali le premoženjsko stanje funkcionarjev banke in se ne spuščamo v samo poslovanje kot tako. Zakon na transparenten in jasen način zagotavlja nadzor ravnanja oziroma delovanja funkcionarjev v tem segmentu in se ne spušča, še enkrat povem, se ne spušča v delo banke kot take. Hvala.
Hvala. Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? Vidim samo eno roko, gospod Peče, v imenu Poslanske skupine Lipa, izvolite.
Hvala lepa. V petek sem na kolegiju izpostavil dopis, ki prihaja iz Banke Slovenije in je podpisan s strani guvernerja, gospoda Marka Kranjca. Danes je predstavnik Vlade zatrdil, da vsebina omenjenega dopisa absolutno ne drži. S tega mesta moram, prvič, izraziti začudenje, kako lahko državni sekretar na laž postavlja guvernerja Banke Slovenije, ki v svojem dopisu govori ravno nekaj drugega. Opozarja, da so v okviru samega zakonskega predloga dosedanji postopki v nasprotju z zavezami naše države do Evropske unije, naše države do Banke Slovenije in nenazadnje tisto, kar je najpomembnejše, vsaj v okviru razmišljanja Poslanske skupine Lipa, torej zaveza do naših državljank in državljanov. Dejstvo je, da inflacijske težnje pojavov korupcije, klientelizma in nenazadnje tudi kraja denarja s predlogom, kot ga Vlada Republike Slovenije skuša uveljaviti v zakonodajni oblasti, pomenijo samo eno - več korupcije, več kraje in več klientelizma. Iz tega naslova tudi v imenu Poslanske skupine Lipa prosimo, da Državni zbor ne bi pristal na omenjeno težnjo Vlade Republike Slovenije. Hvala.
Hvala. Gospod Kovačič, v imenu SDS.
Hvala lepa. V nasprotju s predlagateljem umika se v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke z umikom te točke z dnevnega reda ne strinjamo, saj menimo, da gre za postopek, ki traja že kar nekaj časa. Ko je bil sprejet že v Državnem zboru zakon o nezdružljivosti funkcij, ki je zamenjal prejšnji zakon o preprečevanju korupcije, in je šel potem ta zakon o nezdružljivosti funkcij na presojo na Ustavno sodišče, Ustavno sodišče tega zakona ni razveljavilo, pač pa je le naložilo Državnemu zboru, da spremeni nekaj členov. Glede na to, da je Ustavno sodišče dalo Državnemu zboru napotilo, kako naj ta zakon v tistih nekaj določilih popravi, smo seveda v Državnem zboru na potezi, da navodilo Ustavnega sodišča spoštujemo in da zakon, ki je v obravnavi oziroma ki je bil poslan Državnemu zboru v sprejem, sprejmemo, da ga torej obravnavamo na tej seji in da ga v skladu s proceduro tudi sprejmemo. Zato bomo v Slovenski demokratski stranki proti temu, da se ta točka umakne z dnevnega reda. Hvala lepa.
Hvala. S tem zaključujem razpravo o predlogu umika. Prehajamo na odločanje. Prosim poslanke in poslance, da preverite delovanje glasovalne naprave. Hvala. Odločamo o predlogu za umik navedene točke z dnevnega reda. Glasujemo. Glasovanje o umiku teče. Navzočih je 57 poslank in poslancev. Za je glasovalo 20. Proti 34. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 34.]] Ugotavljam, da predlog za umik ni sprejet. Poslanska skupina Socialnih demokratov predlaga, da se z dnevnega reda seje umakne predlog Kazenskega zakonika, ki je v drugi obravnavi. Predlog za umik ste prejeli z dopisom z dne 16. aprila 2008. Želi besedo predstavnik predlagatelja za umik? [[Da.]] Gospod Potrč, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav. Poslanska skupina Socialnih demokratov je storila vse, da bi prepričala Vlado, vladajočo koalicijo, večino v Državnem zboru, da je sprejemanje kazenskega zakonika po postopku, ki ni primeren za obravnavo tako pomembnega akta, nesprejemljivo. Pri tem se je sklicevala na res razdeljeno stroko, ki v enem delu, manjšem po našem vedenju, predlog podpira, v večjem delu ima tehtne pripombe. Sklicevala se je na javno predstavitev mnenj, ki je pokazala, ne glede na to, kako kdo računa, število podpore ali nasprotovanja, da obstojajo velike razlike v pogledu sploh na potrebnost novega kazenskega zakonika in na utemeljenost nekaterih predlogov njegove vsebine. Sklicevala se je na dejstvo, kar se izjemno redko zgodi, da je zakonodajna služba Vlade pri pripravi predloga menila, da ni smotrno, da se zakon v takšni vsebini predlaga na Vlado in kasneje v Državni zbor. Sklicevala se je na mnenje naše Zakonodajno-pravne službe, ki je na mnogih področjih opozorila na neusklajenost, medsebojno neusklajenost zakona, na nejasne rešitve, na protislovja, ki jih predlogi prinašajo. Sklicevala se je konec koncev tudi na nekatera resna opozorila pomembnih funkcionarjev pravosodne stroke, ki so opozarjali, da ni nobene sile, da bi se po takem postopku moral sprejemati kazenski zakon, ker bo povzročil več težav, kot pa pomagal reševati probleme, ki obstojajo. Mi smo prepričani, da je zdaj zadnji čas, da vladajoča koalicija spozna, da se tako pomembnega zakona po tako nesprejemljivem postopku ne sprejema, in da ugotovi, da je še možnost, da Vlada, Ministrstvo za pravosodje organizira razgovor zagovornikov in nasprotnikov zakona s področja stroke in vidi, ali obstoja kakršna koli možnost za uskladitev temeljnih pogledov. To ne pomeni, da mi in stroka kakor koli nasprotujemo v celoti vsaki rešitvi. Posebej ne v posebnem delu zakona. V splošnem delu pa je večina predlogov nepotrebnih in nesprejemljivih. Jaz končno računam, da bo na Državni zbor vplival tudi apel predsednika države, da se ta zakon po nesprejemljivem postopku ne obravnava. Hvala.
Hvala. Želi besedo predstavnik Vlade, gospod Marolt, državni sekretar? Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik za besedo. V zvezi s predmetnim zakonom bi, če dovolite, samo še nekaj pojasnil. Dejstvo je, da je bila javna razprava o predmetnem zakonu. Trajala je že od septembra lanskega leta, torej je bilo časa več kot dovolj. Bila je opravljena javna predstavitev mnenj v Državnem zboru. Opravljena je bila tudi že splošna razprava v tem Državnem zboru. Pri tem moram posebej poudariti, da so bile po opravljeni javni razpravi in pa tudi javni predstavitvi mnenj sprejete številne pripombe, sprejeti številni predlogi za amandma k temu novemu, modernemu kazenskemu zakoniku. Dejstvo je, da je torej Vlada prisluhnila tem strokovnim argumentom. Dejstvo tudi je, da je pri pripravi tega zakona sodelovala strokovna skupina, ki je bila sestavljena tako iz vrst rednega profesorja za kazensko pravo na Pravni fakulteti univerzi v Ljubljani, potem profesorja s Pravne fakultete Univerze v Mariboru in pa tudi vrhovnega sodnika svetnika. Torej iz same stroke, tako teoretične, če lahko temu rečemo, kot tudi praktične, torej iz vrst pravosodja. Zato menimo in smo prepričani, da gre za moderen evropski kazenski zakonik, ki je primerljiv modernim kazenskim zakonikom v drugih državah članicah evropske unije. Dejstvo tudi je, da so že dlje časa bili tudi še pred to javno razpravo številni posveti, številna izobraževanja, številne izmenjava mnenj na številnih kazensko pravnih šolah, torej na šolah, ki so organizirane za sodnike, na sodniških šolah, na številnih pravniških srečanjih, kjer se srečujejo ugledni pravni strokovnjaki, kot tudi na številnih izobraževanjih tožilcev in drugih, ki sodelujejo. Zato predlagamo, da Državni zbor predmetni zakonik čim prej sprejme, kajti predvideno je, da začne veljati 1. novembra letos. Po sprejetju tega zakona je potrebno intenzivno organizirati in pripraviti sodnike, tožilce, policiste in druge, ki sodelujejo v kazenskih postopkih, da se bodo intenzivno in kvalitetno pripravili za izvajanje zakona. Hvala.
Hvala. Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? Odpiram prijavo. Gospa Širca, izvolite. V imenu Poslanske skupine Zares.
Smiselno je, da se poskusi še enkrat preprečiti nasilje ali posilstvo, ki se dogaja nad sodiščem oziroma nad kazensko zakonodajo na način, kot ga pripravlja Vlada. Ni res, da je šlo za nek usklajen dialog. Ravno obratno. Ta dialog je imel kratke stike tako rekoč v vseh javnih razpravah. Je pa res, da je šlo več ali manj za monolog. Gre za posilstvo nad kazensko zakonodajo. Gre za zakon, ki dejansko bo po obrokih ubijal. Kar je pa najhuje, pa je to, da bo povečal zaostanke. Sami pa pravite, da ga sprejemate prav zaradi tega, da bodo sodni zaostanki krajši. Če ni prišlo do konsenza na tako pomembni in občutljivi zakonodaji, kot je kazenska zakonodaja, ki bi se je z laboratorijsko nežnostjo morali lotevati, če gre za zakon, ki ga večina stroke v Sloveniji ne sprejema, potem je skrajno neprimerno, da se z njim na tak način soočamo in da ga vsilimo. Če bi začel, kot pravite, veljati 1. novembra, potem je dejstvo, danes lahko zagotovimo in obračun bomo naredili zelo kmalu, da gre za mrtvi zakon, ki bo, kot pravim, ubijal situacijo, v kateri trenutno smo. Ni bilo konsenza. Varuhinja človekovih pravic je predlagala, njeno opozorilo je umestno, da bi morali v Sloveniji zakonodajo tako sprejemati, da bi bila stroka in civilna družba vsaj deloma uslišana. Tukaj pravzaprav gre za zakon, s katerim se strinjajo le avtorji, ki so ga pisali več ali manj. In če je kaj alarmantnega, potem je prav dejstvo, da ga sprejemamo z nasilnimi postopki. Zato se bomo pridružili in nasprotovali obravnavi, kot je predlagana. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Kovačič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Za razliko od predlagateljev umika te točke z dnevnega reda v Poslanski skupini Slovenske stranke tudi tokrat nasprotujemo umiku, saj smatramo, da gre za zakonik, ki je pripravljen po 14 letih, od takrat, ko je bil sprejet sedaj veljavni kazenski zakonik. Pa že takrat, ko je bil ta kazenski zakonik sprejet, se je vedelo, da gre za prehodni zakon, ki ga bo potrebno slej ko prej spremeniti in izdelati nov sodoben zakonik. V času od sprejema sedaj veljavnega zakonika so potekale številne strokovne diskusije na to temo, kako pripraviti nov sodoben zakonik, primerljiv z državami predvsem EU. Prvo besedilo tega zakonika, ki ga imamo danes na dnevnem redu, je bilo javno objavljeno že septembra 2007 in od takrat dalje so potekale na to temo številne strokovne diskusije. Kot je bilo že prej s strani predstavnika Vlade rečeno, je bila tudi v Državnem zboru organizirana javna predstavitev mnenj. Tako gre dejansko za zelo strokovno podkovan postopek in nikakor se ni mogoče strinjati z oceno, ki je bila izrečena s strani predlagatelja, da gre za nesprejemljiv postopek. Gre za postopek, kakršen je običajen in tudi omogoča in je omogočal zelo široko razpravo. To dejstvo, da pa stroka ni poenotena pri tem, kako gleda na ta zakon, ni pa nič nenavadnega. Praktično pri vsakem zakonu je tako. Zelo zelo redko se zgodi, da bi bila stroka poenotena popolnoma, ampak gre vedno za to, da so tudi znotraj stroke različna mnenja. Stvar politike pa je, da upošteva strokovno mnenje, takšno ali drugačno, odvisno od tega, koliko je teh različnih strokovnih alternativnih mnenj. Zanimivo je tudi to, da moja predgovornica, ki je sama pred časom vložila predlog spremembe Kazenskega zakonika, s katerim je med drugim poskušala uzakoniti tudi kaznivo dejanje sovražnega govora tudi zoper tiste, ki nestrpno govorijo zoper pedofile, zdaj v tem primeru, ko gre pa za strokovno, v vseh pogledih kvalitetno pripravljen predlog, pa temu predlogu, da se v tem zakonu uredi tudi to vprašanje, nasprotuje. Kot rečeno, podprli bomo, da se postopek nadaljuje. Hvala.
Hvala. Gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, lepo vas pozdravljam! Spoštovani predstavniki Vlade, prav tako tudi vam lep pozdrav! Pri tem, ko bomo odločali, ali bomo umaknili 9. točko, to je obravnavo Predloga Kazenskega zakonika, seveda ne gre za vsebinsko razpravo o predlogu zakona. Pozorno sem prebral obrazložitev predlagateljev, kolegov iz Socialnih demokratov, ki med drugim pravijo, formalno morda dopolnjen Predlog Kazenskega zakonika res izpolnjuje pogoje za uvrstitev točke na dnevni red aprilske seje Državnega zbora, vendar način, kako se je tem pogojem zadostilo, ostaja poslovniško sporen; ni navedeno, kateri členi poslovnika bi bili v tem postopku obravnave kršeni. Tako da mi trdimo, da formalno dopolnjen Predlog Kazenskega zakonika res izpolnjuje pogoje, da ta predlog obravnavamo na aprilski seji. Tisti, ki se z rešitvami ne morejo strinjati, je povsem normalno, da predloga zakona ne bodo podprli. Tisti, ki pa mislimo, da je predlog dobra rešitev, tisti bomo pa gotovo ta zakon tudi podprli. Poslanska skupina Nove Slovenije ne bo glasovala za umik 9. točke z dnevnega reda. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Darja Lavtižar Bebler, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov izjavljam, da seveda podpiramo umik tega predloga zakona z dnevnega reda. Gospodu Horvatu samo mimogrede, kaj je poslovniško sporno. Poslovniško sporno je to, da se skliče izredna seja za zakon, ki je sicer dan v redni postopek. To je zagotovo zelo poslovniško sporna stvar. Sporna pa je seveda tudi iz drugih razlogov, da se takšen zakon, kot je Kazenski zakonik, sklicuje in obravnava na ta način. Mi menimo, da je treba ta zakon umakniti z dnevnega reda in si vsaj na ta način zagotoviti vsaj malo kredibilnosti Državnega zbora pri sprejemanju tako pomembnega zakona, o katerem ni bilo doseženo temeljno soglasje, ki bi bilo nujno potrebno tako v strokovni javnosti, tako v civilni družbi kot tudi v tistih krogih, ki bodo ta zakon tudi uporabljali, se pravi v asociacijah sodnikov, tožilcev in odvetnikov. Tudi varuhinja človekovih pravic je opozorila, da se takšen zakon ne more sprejemati na ta način, da ne bi bil dosežen nek najširši družbeni konsenz o vsebini predlaganih sprememb. To je opozoril tudi predsednik države, in mislim, da bi Državni zbor moral prisluhniti takšnim opozorilom. Naj za nameček omenim, da je komisar Sveta Evrope za človekove pravice ravnokar sprožil tudi vprašanje, ali je denimo dosmrtni zapor sploh še smiseln in sprejemljiv za Evropo, in je v tistem svojem apelu za razpravo posebej poudaril, da pa so v Evropi štiri države, ki nimajo dosmrtnega zapora, kot so: Španija, Portugalska, Norveška in Slovenija. Očitno ni bil gospod komisar seznanjen, da bo Slovenija vsak čas s tega seznama izpadla. Tudi navedbe državnega sekretarja, da je bila o tem zakonu opravljena široka in poglobljena javna razprava, ne držijo, zagotovo ne držijo. Naj tudi ilustriram, kako je v Državnem zboru potekala dosedanja razprava o tem predlogu zakona. Bilo je vloženih približno 130 amandmajev na ta zakon na seji Odbora za notranjo politiko, pravosodje in javno upravo. In o teh 130-ih amandmajih je koalicija glasovala na ta način, da je porabila približno 1 minuto na en amandma. Si lahko mislite, kako poglobljena [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]in kako strokovna je bila ta razprava?! Mi seveda zahtevamo, predlagamo in prosimo kolege poslance, da glasujete za umik tega zakona z dnevnega reda.
Hvala. Gospod Jožef Školč, izvolite.
Hvala lepa. Tudi v Poslanskem klubu Liberalne demokracije smo podali veliko vsebinskih in tudi procesnih razlogov za to, da se ta zakon ne obravnava na način, kot se obravnava zdaj v Državnem zboru. Ampak vse je bilo "bob ob steno". Mogoče je kolegica Lavtižarjeva; naj mi ne zameri; bila celo velikodušna, kar se tiče časa, ki ga je pripisala koaliciji ob sprejemu oziroma zavrnitvi posameznih amandmajev. Bistveno manj od minute so porabili za to, da so opravili z različnimi predlogi. Bodisi s tistimi, s katerimi so se strinjali, bodisi s tistimi, ki so jih zavrnili. Ampak to niti ni tako bistveno. Kaznovalna politika po moji presoji, pa to mnenje deli še marsikdo drug, ne more biti predmet takšne ali drugačne večine v Državnem zboru. Zato je razumljivo, da se vsaka sprememba Kazenskega zakonika in drugih zakonov, ki ponavadi temu sledijo, pripravlja dolgo, da se tehtajo različne posledice in da se poskuša pridobiti soglasje ne samo v parlamentu, ampak bistveno širše. S kaznovalno politiko se nenazadnje ne ukvarja samo pravosodje in organi, ki ga podpirajo, ukvarja se veliko ljudi in nenazadnje kaznovalna politika na koncu pomeni enega od tistih instrumentov, ki naj bi slabe stvari odpravljala. Tukaj, ko se praktično velika večina ljudi, ki deli pravico, velika večina ljudi, ki spremlja učinke tega, s tem ne strinja, je to obsojeno na neuspeh. Gospod Marolt je rekel, da se je veliko število ljudi s tem ukvarjalo, da je bilo veliko razprav. Drži, ampak z vsako razpravo se je razdor glede rešitev poglabljal, ne pa zmanjševal. To je vsebina oziroma izkušnja teh razprav v Državnem zboru, na fakultetah in v javnosti. Z vsakim dnem je število ljudi, ki je temu nasprotovalo, naraščalo, ne pa se zmanjševalo. S tega vidika ministrstvo jemlje to kot neko formalno obvezo, da razpravlja s tem, z onim, z drugim, s tretjim, na koncu se pa zadovolji s tistim, kar smo svoj čas poznali, da ima na razpolago tri poštene, se je reklo včasih, strokovnjake, ki to zagovarjajo, vsi drugi pa so očitno [[...]] [[Izklop.]] [[...]]
Hvala. S tem zaključujem razpravo o predlogu umika. Želite dopolnilno obrazložitev kot predlagatelj? Izvolite, gospod Potrč.
Hvala lepa. Mislim, da je bilo s strani državnega sekretarja in tudi koalicijskih poslancev rečeno toliko polresnic, da je prav, da vas na te polresnice opozorim, da bi se lažje odločali. Od septembra naj bi po trditvah gospoda Marolta tekla javna razprava. Kaj je smisel javne razprave? Da se medsebojno soočijo argumenti in objektivno ugotovi, kje so razlike in kje so skupne rešitve. Ničesar od tega ni bilo. Javna razprava je bila sporočilo ministrstva in treh spoštovanih in uglednih pravnikov, da pripravijo zakon in kakšna je njegova vsebina. Vse ostalo, zapisano v strokovnih publikacijah, izrečeno na javni predstavitvi mnenj, je bilo pač nekaj, kar se ministra, Vlade ni tikalo. Za njih je bilo dovolj, da trije ugledni pravniki plus uslužbenci ministrstva menijo, da je pripravljeni zakon dober. Zato je to polresnica, ki jo kaže jemati takšno, kot je bila. Nobena javna razprava, ki nima soočenja različnih argumentov in rezultata, nima polnega smisla. Drugo. Vlada se hvali, da je bilo sprejeto veliko amandmajev. Naj najprej povem, da se Vlada s tem, da je na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe bilo vloženih 125 amandmajev; kaj zelo za pohvaliti nima. 380. členov kazenskega zakonika je doživelo skoraj tretjinsko dopolnitev in s tem se jaz v imenu Vlade v nobenem primeru ne bi hvalil, ker to pomeni, da je zakon slabo pripravljen. In takšen tudi res je. Drugo, kar je pa enako ali še pomembnejše, samo manj kot 10% teh amandmajev je povezano s splošnim delom kazenskega zakonika in nobeden od teh amandmajev ne zadeva temeljnih pripomb, ki jih je oblikovala Zakonodajno-pravna služba. Večina amandmajev zadeva posebni del, ki je mnogo manj ali v mnogo čem tudi nesporen. In večina zadeva redakcijske dopolnitev. Kako se redakcijske dopolnitve delajo, vemo vsi. Na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe jih pripravi predlagatelj, podpišejo jih pa vodje poslanskih skupin koalicije. Tako se je dogajalo tudi tukaj in zaradi tega je prav povedati, da kakšnega posebnega prispevka Državni zbor razen Zakonodajno-pravne službe, ki je na to opozorila, ni dal. In s tem se, gospod Marolt, ne kaže posebej hvaliti. Trije predlagatelji, ki so bili zadolženi, da pripravijo predlog zakona oziroma s katerimi je bila sklenjena ustrezna pogodba, da so po pogodbi ta zakon pripravljali, niso vsa kazenskopravna stroka v Sloveniji in najmanj kar je, prav bi bilo poslušati, upoštevati tudi mnenja drugih. V stališčih posebej nekaterih kolegov iz vrst koalicije so bili poskusi utemeljiti, zakaj ta zakon nujno potrebujemo. Moj poudarek je poskusi, ker so iz tega izzvenele samo splošne fraze, tako kot s strani predlagateljev, ker ta zakon je po mnenju vse ostale pravne stroke, razen treh podpisnikov, evropski že danes, tiste dopolnitve, ki so potrebne, bi bile pa mogoče preko sprememb in dopolnitev v enem normalnem postopku, ne pa takšnem, kot je bil predlagan. Končno, kako in kaj misli kazenskopravna in tudi sicer stroka, je doživela Vlada in minister za pravosodje tudi ob dnevu pravne fakultete. Obveščen sem, verjamem, ne od enega, od mnogih, da je predsednik države doživel aplavz, ko je opozoril, da naj vendar Državni zbor razmisli o proceduri sprejemanja zakona. In še dvoje. V čem je postopek neobičajen? Kolegica Darja je povedala, zakon, ki se sprejema po rednem postopku, ni običajno dajati na nujno sejo matičnega delovnega telesa v rokih, ki so onemogočali vsako resno razpravo, saj so bila stališča ZPS-a dana na klop in enako je bilo kasneje tudi z amandmaji. Morda je za vladno koalicijo to običajen postopek, jaz sem prepričan, da za opozicijo ne.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu za umik. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 22, proti 37. (Za je glasovalo 22. )(Proti 37.) Ugotavljam, da predlog ni sprejet. Glede širitve dnevnega reda naj vas obvestim, da je Poslanska skupina Lipa v petek 18. aprila 2008 predložila predlog za širitev dnevnega reda 38. seje Državnega zbora za obravnavo gradiva Stanje odnosov med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško. Predlog za širitev je v nasprotju z drugim odstavkom 58. člena Poslovnika zbora, zato zbor o predlogu Poslanske skupine Lipa za širitev dnevnega reda ne bo odločal. Zato prehajamo na določitev dnevnega reda, in sicer zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 39, proti 10. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je dnevni red 38. seje zbora določen. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O OMEJITVAH IN PREPOVEDI ZA NOSILCE JAVNIH FUNKCIJ v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Mag. Rep, državni sekretar, izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! V zadnjih razpravah smo velikokrat slišali, da omenjeni zakon ogroža preprečevanje oziroma boj proti korupciji, da bo s tem omajan sistem v državi, da se ta boj ne bo mogel nadaljevati in tako naprej. V uvodu bi želel še enkrat poudariti, da za boj proti korupciji imamo v tej državi ustrezne inštitucije in tudi ustrezne predpise. V mislih imam policijo in tožilstvo. Omenjeni zakon v tem segmentu postavlja okvire oziroma etična pravila za ravnanje funkcionarjev oziroma z drugimi besedami postavlja pravila politične higiene. Zakon seveda jasno opredeljuje, kako morajo funkcionarji ravnati v določenih segmentih, v mislih imam predvsem prijavo premoženjskega stanja, kako ravnati v primeru daril, kako ravnati v segmentu prepovedi poslovanja oziroma nezdružljivosti. Pri prijavi premoženjskega stanja, če pogledamo ureditev, ki smo jo poznali do danes, o premoženjskem stanju se je poročalo komisiji, komisija je imela nek pregled nad podatki, ampak nekega konkretnega in učinkovitega pristopa na tem področju ni bilo. Omenjeni zakon daje jasno pooblastilo Računskemu sodišču, se pravi neodvisnemu organu te države, da lahko na tem področju, ne samo da spremlja premoženjsko stanje funkcionarjev, ampak tudi v primerih, ko ugotovi, da to premoženjsko stanje ni v skladu s tistim, kar bi bilo pričakovano oziroma s konkretnimi mesečnimi prejemki, ki jih funkcionar prejema, lahko opravi tudi resen finančni nadzor, revizijo, ne samo nad finančnim, ampak tudi nad stvarnim premoženjem bodisi funkcionarja, bodisi njegovih ožjih družinskih članov. Ne bom špekuliral, ali si mogoče kdo ne želi tovrstnega nadzora, ampak v tem segmentu so določbe zakona popolnoma jasne in konkretne in dajejo nek nov segment na področju prijave premoženjskega stanja. Glede nezdružljivosti. Veliko razprave je teklo v to smer, da zakon bo razpršil ta nadzor, ta segment na različne inštitucije v državi in da to ne bo dobro, da se bo stanje na tem področju poslabšalo. Glede nezdružljivosti je treba jasno vedeti, da zakon daje to vlogo organu, ki je odgovoren za imenovanje funkcionarja. Ne nazadnje funkcionar je odgovoren tem segmentom in tudi ti organi imajo najboljši konkretni podatek oziroma informacijo, kako se lahko odločijo v nekem konkretnem stanju. Zelo težko si predstavljam, da za vrsto funkcionarjev, ki opravljajo svojo funkcijo širom po Sloveniji, bi o tem odločal nek organ iz Ljubljane, ki je vsemogočen in ima pregled nad celotnim stanjem in pa dogajanjem v državi. Ko govorimo o nezdružljivosti, je treba jasno povedati, da ne gre za segment, ki bi že v preteklosti zahteval tudi po tej ureditvi, ki jo poznamo danes, ne vem kakšen angažma oziroma da bi šlo za zadeve, ki so pogosto obravnave. Če pogledamo konkretno poročilo komisije, lahko ugotovimo, da je v letu 2006, če se ne motim, bilo pet primerov, kjer je komisija odločala o teh vprašanjih oziroma izdala okoli 6 ali 10 različnih mnenj s tega področja. Se pravi, vsa tista bojazen, da bodo te volilne komisije oziroma organi, pristojni za imenovanje funkcionarja, preobremenjeni s tem segmentom dela in da ne bodo zmogli tega koncepta, ne vzdrži. Za konec mi dovolite, da še enkrat povem, da zakon ob tej jasni politični higieni tudi sledi odločbi Ustavnega sodišča. S tem odpravljamo tudi problem delitve oblasti. Z Računskim sodiščem na eni strani in pa s prej omenjenimi organi jasno postavljamo to ravnovesje in prepričan sem, da bo zakon kot takšen bistveno pripomogel k bolj jasnemu in transparentnemu poslovanju funkcionarjev tudi na tem segmentu. Hvala.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Besedo dajem podpredsedniku odbora gospodu Srečku Hvaucu za predstavitev poročila odbora. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani! Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na svoji 43. seji 8. 4. 2008 kot matično delovno telo obravnaval predlog zakona o omejitvah in prepovedih za nosilce javnih funkcij, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejem predložila Vlada Republike Slovenije. V skladu s 122. členom Poslovnika Državnega zbora je bila na 36. seji Državnega zbora 29. 2. 2008 o predlogu zakona opravljena splošna razprava. Po končani splošni razpravi je Državni zbor sklenil, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. V skladu s 129. členom Poslovnika so amandmaje k predlogu zakona vložile poslanske skupine SDS, NSi in SLS ter poslanska skupina Zares. V uvodu je dodatno predstavnik predlagatelja obrazložil posamezne rešitve zakona. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe pa je še ustno dodatno obrazložila pisno mnenje te službe. Poudarila je, da so nekatere pripombe upoštevane v amandmajih poslanskih skupin SDS, NSi in SLS, da pa bi o nekaterih pripombah bilo potrebno še razmisliti. Predstavnik Računskega sodišča Republike Slovenije je predstavil stališče tega organa do predloga zakona. Po njihovi oceni predlog ne posega v njegovo neodvisnost, saj mu le podeljuje nekatere nove naloge. V Računskem sodišču ocenjujejo, da te nove naloge ne predstavljajo zahtevnih opravil in niso prevelik strokovni izziv, zato jih bo sodišče lahko nemoteno izvajalo, zlasti še, če bodo nanj prenesena tako vsa potrebna sredstva kot tudi ustrezni kadri. Člani odbora in ostali prisotni so v okviru razprave o posameznih členih razpravljali pretežno o amandmajih Poslanske skupine Zares, ki temeljito posegajo v temeljni koncept zakona, saj kot osrednji organ za preprečevanje korupcije ponovno uvajajo komisijo za preprečevanje korupcije. Predstavniki koalicije pa so se strinjali s temeljnimi rešitvami zakona, poudarjali so predvsem to, da gre v teh sprememba za to, da se sledi odločbi Ustavnega sodišča. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval tudi vložene amandmaje in ni sprejel amandmaja Poslanske skupine Zares, sprejel pa je amandmaje poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 5., 10., 17., 20., 22., 23., 24., 25. členu in za nov 26. člen. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona ter jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje in na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora je pripravljeno besedilo dopolnjenega zakona, v katerem so vključeni tudi sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 18.4.2008. V razpravo dajem 5. člen in amandma Poslanske skupine Zares. Odpiram prijavo za razpravo o 5. členu. Gospa Žgajner Tavš, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Jaz moram v okviru tega 5. člena nedvomno izraziti podporo predlaganemu amandmaju. Amandma v dobršni meri povzema stanje, kakršno je na tem področju danes, se pravi, da so jasno definirane tiste dejavnosti, ki jih poklicni funkcionar lahko opravlja za eno petino svojega delovnega časa. Se pravi, gre za pedagoško, znanstveno, raziskovalno, umetniško, kulturno, športno, publicistično dejavnost in tako dalje. Gre za podobno ureditev kot je ureditev, danes na podlagi Zakona o preprečevanju korupcije. V okviru tega moram reči, da, pa ničkolikokrat smo slišali s strani gospoda državnega sekretarja besedno zvezo "politična higiena". Vendar se sprašujem, ali je politična higiena tudi ravnanje nenazadnje predsednika Vlade, ki je podpisal etični kodeks Vlade, pa ne upošteva navodil Računskega sodišča. V okviru tega zakona pa ta ista Vlada daje skorajda vse pristojnosti Računskemu sodišču [[...]]
Gospa Žgajner Tavš, 5. člen [[...]]
[[...]]tudi v zvezi z nadzorom funkcionarjev. Dovolite!
5. člen in amandma je na dnevnem redu.
Ja, ampak tudi ta amandma, veste, je v veliki meri povezan s politično higieno, z ravnanjem tudi poklicnih funkcionarjev in predvsem tiste osebe, ki bo odgovorna in ki bo odločala, katere so tiste dejavnosti, ki jih poklicni funkcionar lahko opravlja. Jaz pravim, da na podlagi vladnega predloga zakona te dejavnosti niso jasno opredeljene. Če v zakonu manjka jasna opredelitev, potem si dajemo zelo široko polje odločitev. In če si na področju boja zoper korupcijo dajemo preveč široke možnosti, preveč široko polje, potem kaj hitro lahko pride do konflikta interesov oziroma da dovolimo obstoj korupcije. In jaz pravim, da zakon, ki ga je pripravila Vlada, ne bo v zadostni meri sledil tudi konvenciji Združenih narodov, ki jasno govori o preventivi na področju korupcije. Je že res, da imamo v naši državi organe pregona, ampak z organi pregona, ki so se v preteklosti izkazali kot zelo neučinkoviti, ne rešimo vprašanja preventive na področju boja zoper korupcijo. Pooblastila ali pa vloga Komisije za preprečevanje korupcije je bistveno širša kot zgolj in samo nadzor nad funkcionarji, ali funkcionarji prijavljajo svoje premoženjsko stanje, ali funkcionarji prijavljajo darila. Jaz verjamem, da ste si, gospod državni sekretar, pogledali seznam daril, obveznost, ki smo jo morali izpolniti vsi funkcionarji v državi. In že na podlagi tega lahko sklepam, da je politična higiena vseh funkcionarjev nezadostna ali pa zelo slaba. Še enkrat pravim, amandma je smiselno podpreti tudi zaradi tega, da jasno definiramo, katere so tiste dejavnosti, ki so dovoljene za poklicne funkcionarje, ki jih skladno ali pa istočasno ob poklicni funkciji lahko opravljajo.
Hvala. Še kdo o 5. členu? Gospod Moge.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Mislim, da ljudem, narodu mečemo pesek v oči, "Quod licet iovi, non licet bovi". Če pogledamo nas, poslance, pa tiste poslance, ki so hkrati župani, opravljajo določeno dejavnost, opravljajo v rednem delovnem razmerju, tam se nekaj zavije, pa gre nekaj preko pogodbe, a opravljajo v enotretjinskem delu. Ali dobijo eno tretjino plače? Ne, dobijo polovice plače. Tu dobijo celo plačo, ko hkrati poteka zasedanje Državnega zbora, poglejte si, koliko občin je takrat, ko so hkrati tudi poslanci, ker poslanci sedijo in načelujejo tistemu, za kar dobijo del denarja, tule pa dobijo celo plačo brez vsakih odbitkov, brez vsega. In predvsem na tem področju, če hočemo biti čisti do drugih poklicev, bi morali tudi v svoji hiši ta Avgijev hlev sčistiti in enkrat priti do tega, da bi sprejeli takšno zakonodajo, ki bi prepovedala hkrati dobivati celo poslansko plačo in še pol županske plače za isto delo. Pri tem bi lahko bili malo bolj na teh omejitvah strogi, tako pa se mi zdi to, kar ste vi v Lipi predlagali, kar je bilo prej - ena kontrola je dobro, ampak dokler pri sebi ne bomo imeli ene takšne kontrole, da bomo enkrat kolegom, ki hkrati, ko poteka seja Državnega zbora, vodijo tudi občinske svete in tukaj ne dobijo nič manj plače, dokler do takrat ne bomo imeli, se mi zdi, lahko tak amandma s to moralo bistveno podpremo, ne da bi pri tem zardevali.
Hvala. Gospod Potrč.
Hvala lepa. Jaz bom predlog amandmaja podprl, čeprav je vsebina, o kateri danes razpravljamo, ob pripravljenih amandmajih popolnoma nepomembna. In mislim da je prav, upam, da bom lahko povedal vsaj stavek, da povemo, da je cilj predlaganega zakona mnogo več, kot to, o čemer bomo danes razpravljali. Cilj Vlade je onemogočiti, da bi se nadzirala korupcijska dejavnost, ki je potencialno možna in se vse reducira samo na to, ali posamezni funkcionarji prijavljajo ali ne prijavljajo svojih dohodkov in država misli, da bo lahko na tej podlagi kontrolirala mnoge potencialne možnosti korupcije, ki jih je največ gotovo v okviru Vlade in lokalnih skupnosti, kjer se največ s sredstvi razpolaga [[...]]
No, gospod Potrč, vendarle vrnite se k točki.
Prosim?
Prosim, da se sčasoma le vrnete k 5. členu.
Se bom, ne sčasoma, takoj se bom vrnil, gospod predsednik, in povedal, da še enkrat trdim, da je Zakon o preprečevanju korupcije mnogo pomembnejši in širši, kot je vsebina Zakona o omejitvah in prepovedih za nosilce javnih funkcij. S tem zakonom se ničesar ne rešuje. Tudi s tem amandmajem se ničesar ne rešuje in je čisto navadna dvoličnost Državnega zbora, da poskuša te stvari urejati na ta način. Jaz bom amandma podprl, ker kaže vsaj neko malenkost želje in volje, da bi se stvari, ki so bile sporne, mnogokrat do zdaj, predvsem pa na začetku vsakega mandata je Mandatno-volilna komisija o njih razpravljala, samo prav je povedati, da je smisel in problem reševanja in aktivnosti za boj proti korupciji mnogo mnogo širši od tega, ki se zdaj rešuje v tem zakonu. Vlada se je odločila, da korupcije ni in da ne rabimo organa, ki bo to predhodno spremljal, nadziral, opozarjal, zagotavljal, da se v ustreznih organih sprejemajo ustrezne odločitve. In prav je, da javnost ve, da se je naša vlada, aktualna, Janševa vlada in vladna koalicija za to odločila v nasprotju s konvencijo in v nasprotju tudi z mednarodno prakso. Hvala.
Hvala. Gospod Kovačič.
Hvala lepa. Za razliko od dosedanjih razpravljavcev, ki so veliko večino časa govorili o nečem drugem, ne o amandmaju, ki je sedaj v razpravi, bom sam izključno govoril samo o amandmaju. Predlagani amandma govori ravno nasprotno temu, kar je obrazložila prva razpravljavka, ki je rekla, da se s tem amandmajem oži krog upravičencev do možnosti opravljanja neke druge pridobitne dejavnosti. poleg tiste dejavnosti, ki jo lahko funkcionar opravlja, torej pridobitne dejavnosti, ki jo lahko funkcionar opravlja, za katero dobi soglasje, amandma govori tudi o številnih drugih dejavnostih, pri katerih soglasje ni potrebno. Kjer je soglasje, je amandma identičen s tem 5. členom. Poleg tega pa amandma uvaja še številne nove možnosti brez soglasja, kjer pravi, da če gre za pedagoško, znanstveno, raziskovalno, umetniško, kulturno-športno, publicistično, kmetija, upravljanje z lastnim premoženjem in tako naprej. Torej ravno obratno, kot je bilo rečeno. S tem, da tudi v prvem delu, ko govorimo o soglasju, govori amandma o komisiji, pri čemer ne vemo, katera komisija sploh naj bi to bila. Govori kar o komisiji. Pri tem ni jasno, katera komisija. Tako je amandma nekonsistenten in tudi iz tega razloga ga ni mogoče podpreti. Hvala.
Hvala. Gospod Rezman. Oprostite, gospod Rezman, gospa Žgajner Tavš je želela repliko. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Dovolite, gospod Kovačič, jaz verjamem, da poznate Zakon o preprečevanju korupcije, v kolikor ga ne, potem je to, bom rekla, sramotno za Državni zbor, da imamo člana komisije Državnega zbora, ki nadzoruje Komisijo za preprečevanje korupcije. Če pa ga, potem verjamem, da ste zlonamerno, zlonamerno zmanipulirali z mojimi besedami izgovorjenimi prej, zato, ker ste hoteli dati še en plus vladnemu zakonu, ki pa je slab, ker izključuje široko polje preventive boja zoper korupcijo. To področje zajema sedanji zakon, Zakon o preprečevanju korupcije, tudi integriteto, ki jo recimo vladni zakon ne upošteva, vladni zakon se osredotoča zgolj nad nadzor nad funkcionarji. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Rezman.
Hvala lepa. Naj najprej nekaj besed spregovorim o amandmaju, in sicer v tem smislu, da je amandma kot ga mi razumemo, diskriminatoren, zato ne more imeti takšne podpore, kot bi si jo nekateri želeli. Diskriminatoren do nekaterih poklicev, ki jih ne favorizira apriorno, tako kot nekatere druge poklice. In ker je bil mimogrede omenjen še Avgijev hlev, in nekateri pač vemo kaj to je, bi rekel, da je prav, da tisti, ki imajo metle v rokah čistijo, vendar naj čistijo Avgijev hlev takrat in tam kjer je govora o Avgijevem hlevu. Ko gre za nezdružljivost posamičnih funkcij, bila je možnost, da bi podprli to nezdružljivost, nekateri smo to podpirali, vsi pa ne, tudi člani tiste stranke, ki nas je zmerjala z Avgijevim hramom, niso podpirali nezdružljivosti teh dveh funkcij, ki sta bili omenjeni. Naj povem gospodu, ki je o tem govoril, da se poslanci, pa tudi župani, merijo po delu, ki ga opravijo. In naj povem, da poznam celo vrsto članov Državnega zbora, ki jih ni opaziti ne v parlamentu in ne v občinah, pa tudi dobijo plačo. Tako, da ne bi po nepotrebnem in počez zmerjali, kot tiste, ki nekoliko, vsaj tako menim, več delamo kot povprečni poslanci. Kar zadeva amandma, pa še enkrat povem, da ga, žal, ne moremo podpreti - podpirali bomo pa kasnejše, ki so tudi predlagani -, zato ker je diskriminatoren in ker, na primer, ne vidim razlike, zakaj bi lahko a priori kmet opravljal kmetijsko delo, zdravnik pa svojega ne.
Hvala. Ker vidim, da je še interes, odpiram prijave za razpravo o 5. členu in amandmaju k temu členu. Gospod Mikolič, izvolite.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni! Menim, da je ta drugi odstavek 5. člena dokaj korektno napisan, ker pravzaprav postavlja vse pod enake pogoje, in sicer 20% opravljanja ostalega dela, seveda v soglasju z delodajalcem. Če se delodajalec ne bo strinjal oziroma ga ne rabi samo za 20%, potem pravzaprav do tega opravljanja določenega dela ne bo niti prišlo. Govorim o tem amandmaju, ki pa res ne postavlja vseh v enak položaj. Se pravi, za nekoga bi potem naj bila omejitev, omejitev seveda s strani komisije, ki niti ni jasno definirana, kot razumem, gre najbrž za tiste komisije, ki so v 7. členu navedene. Ampak to pomeni, da naj bi o opravljanju funkcij odločala ta komisija, za nekatere pa sploh nihče. To se mi ne zdi v redu in ta amandma ne vodi k neki dodatni kvaliteti glede nadzora nad izvajanjem določenih nalog. Moram povedati tudi, da sem mnenja, da 7. člen zelo dobro definira v tem prvem odstavku, kdo izvaja nadzor nad tem in tudi nad tistim, kar pravzaprav še ni posebej napisano. Tako, da sem mnenje, da je drugi odstavek 5. člena dokaj korektno napisan, in amandmaja ne bom podprl. Hvala.
Hvala. Gospod Terčon.
Hvala lepa, gospod predsednik. Torej, želel bi res govoriti samo o tem amandmaju, ker sem tudi sam opazil, da je bilo precej govora o smislu celotnega zakona. O tem bom poskušal govoriti v razpravi o nadaljnjih amandmajih, ki, moram reči, bi bili še bolj obširni, če ne bi poslovniške možnosti zapirale te možnosti, ker so nekateri členi ostali zaprti. Kar se pa tiče 5. člena, moram reči, da gre tukaj za sistemski zakon in za sistemsko ureditev enega področja, ki, kot ga mi predlagamo, je bil do sedaj v določenem obsegu s specialnimi zakoni že urejen in je na nek način regulirano; mi vemo, da imajo tudi poslanci možnost opravljanja dodatnih dejavnosti na določenih področjih, kot je znanstveno, pedagoško in tako naprej; deloma je bil pa precej nedorečen. Mi skušamo to nedorečenost nekako uokviriti v sistemskem zakonu. Naj spomnim na razprave, ki so se pojavljale potem, ko so nekateri postali športni funkcionarji in se je postavilo vprašanje, kako je pa to urejeno. Res je, da imajo nekatera področja, kot so poslanci, že svoje zakone, da pa drugi poklicni funkcionarji, vladni in tako naprej, tega nimajo posebej zakonsko opredeljenega in ker vidimo mi to kot sistemski zakon, smo hoteli te nedorečenosti oziroma vse, kar je zajeto že v specialnih zakonih, regulirati. Dalo se bi mogoče še kaj, omenjeni so bili tudi župani, čeprav vemo, da so s specialnimi zakoni tudi že regulirani, lahko pa bi jih tudi tukaj notri vnesli. Kar se tiče gospoda Kovačiča, ki je rekel, za katero komisijo se gre. Gre za komisijo, ki obstaja po pravni zakonodaji, ki jo imamo. Izgleda, da ste jo že ukinili, tako kot je namen tega zakona, ampak gre za to komisijo. Hvala.
Hvala. Gospod Petan.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! V obrazložitvi tega 5. člena piše: med dopustne izjeme je smiselno vključiti pedagoško, znanstveno, raziskovalno, umetniško, kulturno, športno, publicistično in tako naprej, dejavnost. Istočasno pa ste govorili o preventivi, kako je treba delovati preventivno. Zdaj pa se meni postavlja vprašanje ali pedagoška, znanstvena, raziskovalna, umetniška, kulturna, ta dejavnost, tukaj pa preventiva ni potrebna. To se pravi, tukaj a priori ni možnosti korupcije. Pri vseh ostalih pa je možna korupcija. Spoštovani zagovorniki tega amandmaja, bili ste zelo diskriminatorni. Postavljali ste različne pogoje in ene ste že vnaprej obsodili, ki opravljajo določene poklice, da so nagnjeni h korupciji in da preventiva ni potrebna. Recimo, bom si izmislil dva primera recimo na zdravstvenem področju, tam pa je že potrebna preventiva, ker vi tako sodite, da tam pa obstaja možnost korupcije, ali še enega mogoče iz tehničnega dela, orodjarstvo. Zakaj pa orodjarstvo ne bi smelo biti zraven ali pa kaj podobnega, kaj? Ali je tam pa a priori možna korupcija, med tem, kar ste našteli, pa ne? Lepo vas prosim, kaj pa enaki pogoji vseh državljanov. Se pravi, če poklicni funkcionar opravlja to, kar ste tukaj napisali, je vse v redu, to lahko dela, česa drugega pa ne bi smel. Istočasno pa govorite o preventivi. Zelo, jaz bom rekel, kar žaljivi in obtožujoči ste do ostalih poklicev ali pa do ostalih dejavnosti. In to je nezdružljivo, bom rekel, z ustavno pravico, s čim se človek lahko ukvarja, in da že vnaprej nekoga obsodite, da tam pa preventiva ni potrebna, pri drugih je pa potrebna. Ker že zaradi tega, ker opravlja nek poklic, neko dejavnost, je že koruptivno, je predvidena koruptivnost. In zaradi tega, da ne razlagam še druge stvari, seveda, takega amandmaja ne morem podpreti. Me pa takšno razmišljanje navdaja s čudnim občutkov zagovornikov takega amandmaja, da lahko kar povprek nekoga obtožujejo, druge pa potegnejo izven zakona. Tam pa je vse v redu že a priori. Zato jaz takega amandmaja ne morem podpreti in tudi razmišljanje samo pri razpravi o tem zakonu me prepričuje, da ima ta predlog, ki je pred nami, da ima neko dobro osnovo, da je verjetno na dobrih predpostavkah in zato bom tudi zakon kot tak podprl, amandmaja pa ne. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Janc.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Državni sekretar, kolegice in kolegi! Tega amandmaja zagotovo ne morem podpreti iz mnogih razlogov. Prvi je zagotovo ta, da je diskriminatoren, to ne pije vode, ne sodi sem zraven v ta zakon, za katerega tudi sam nisem najbolj prepričan, da je dober, ampak o tem drugi, kasneje. Preprosto v tem, da nekatere poklice meče posebej, drugih ne. Zopet sta pa sporna, župan in poslanec, o tem tolikokrat slišimo, kako je vse narobe. V vsakem mandatu Državnega zbora je bil tudi ta poslanec in župan na tapeti in večina je odločila kako je dobro in prav. Na koncu odloči volivec ali hoče imeti župana poslanca, ali ne, pa vendarle O tej temi govorimo neprestano. Prepričan sem, da bo naslednjič ponovno prišlo v Državni zbor ali je ta funkcija združljiva, ali ne. Naj parlamentarci odločijo ali je, ali ni. Volivci že vedo kaj je dobro in kaj ne, in ne da se jim tako beli glave, nenazadnje tudi statistika v Državnem zboru govori koliko poslanci župani delajo in delajo, in koliko je poslancev, ki jih tukaj bolj malo slišimo ali vidimo, ali jih sploh ni v Državnem zboru. To ni merilo in to nekatere tako blazno moti. Mislim, da je še vedno ta funkcija izjemno izjemno naporna, ampak dobra tudi za Državni zbor, ker vemo od kod prihajamo in vemo kakšni so problemi malega človeka, da tukaj lahko povemo na glas tisto, ker so se nekateri poslanci že malo oddaljili od baze volivcev. Zdaj se bodo spet nazaj približali, prej pa jih nikjer ni bilo. Zato kolegi, ne bodite tako nestrpni do teh funkcij župana in poslanca, poskušajte ti dve funkciji, to je garanje, ki je včasih nečloveško, ampak vendarle za voljo nekega dela, pa mislim, da zelo pozitivno. In nenazadnje, v novem mandatu bo zopet priložnost, da se odločite, če vam to ne ustreza, pa boste morda enkrat tudi prišli do tega, da bodo to ukinili, da to ni združljivo, ni higiensko in ne vem še kaj. Zaradi tega se s tem ne obremenjujte, kolegi. Amandmaja ne bom podprl, ni primeren, je takšen, da ne sodi v kontekst celotnega zakona, o katerem pa bom kasneje, ko ga bomo sprejemali, tudi še kakšno rekel. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Moge.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Sam mislim, da je v bistvu ta zakon rekviem za "Kosovo komisijo". To tako in tako vsi vemo, ampak ne moremo o tem tukaj govoriti, ker to ni stvar tega amandmaja. Zdi pa se mi, da se ob tem amandmaju lahko odpirajo pred nami, ki odločamo, moralne dileme. Zagotovo je, da so nekateri ljudje po Gaussovi krivulji takšni, da več delajo, drugi manj, nekateri so pa v sredini. In lahko, da sta župana, ki sta se oglasila, kolega Rezman, kolega Janc in tukaj še Jerič, ki je bil prej zadaj, da so ti kot mravljice. Verjamem, da delajo doma, verjamem da delajo dosti tu, so pa tudi nekateri kolegi, ki imajo obe funkciji, pa jih ni nikjer. Ampak to je življenjsko. Želim govoriti o nečem drugem. Poglejte, nekdo, ki dela znanstveno mora zdaj dobiti dovoljenje. Ali kakšen župan dobi dovoljenje, da lahko to funkcijo opravlja? Ne. Njemu to sledi že ex lege, eks lege mu že sledi. In namesto, da bi tak župan s ponosom in častjo to funkcijo opravljal, mu sledi še pol plače. Tega niso ljudje izglasovali, to smo mi izglasovali, da mu pripadajo te stvari. Kakšna morala je zdaj to?! Visoko kvalitetnemu univerzitetnemu profesorju bomo dali tretjino plače in bomo rekli, da se mora prijaviti, en župan pa bo šel tja, bo dobil pol plače in bo celo delo opravljal, na tistem delu bo celo delo izvršil. In tukaj, veste, pač prihajamo v navzkrižje z deklarirano poštenostjo, ki bi jo moral Državni zbor imeti. Jaz vem, da nismo bili poslanci tisti, ki smo glasovali za to, da sta ti funkciji združljivi, ampak so bile v prvi vrsti stranke, ki imajo poslance kot trofejne kandidate na volitvah. Stranke so bile, nekatere, tiste, ki so "tiščale" to in so ljudje, ki so garači, tako, kot je kolega Janc povedal, da je to trpljenje oziroma ogromno je tega dela, vse to opravljati, ker je tudi hkrati v navzkrižju interesov, ko dela tu in tam. Ampak, mi bi morali biti enkrat moralno toliko močni, da bi Državni zbor enkrat presekal ta gordijski vozel in da bi ostali tam kjer smo. Drugače se mi pa zdi tudi v prihodnosti, da bomo morali, če bo pri nas demokracija zaživela, kakorkoli bo zaživela, biti tudi funkcija poslanca, častna funkcija, da ne bo vezana na neko plačo, ampak da bodo ljudje lahko drugo delo opravljali, in da bodo tukaj opravljali to delo iz časti. Zdi se mi, da po tolikem času, sedaj, ko smo te ošpice tranzicije preboleli bi moral biti Državni zbor tudi neprimerno manj obtežen s sprejemanjem zakonov, ne pa, da imamo že na tej seji 30, po 50, po 40 zakonov na vsako sejo. Ja, ljubi bog, kdo bo pa vse te zakone znal. Kdo jih bo dajal v življenje? Kako bodo ti zakoni živeli? Ne smemo prenormirati države. Zato je ob tem zakonu hkrati tudi na ogled to, kako gledamo mi sami sebe in koliko smo pošteni do samih sebe in koliko smo pošteni do ljudi, ki so nas izvolili. Jaz sem mislil samo na to stvar tukaj opozoriti. Vem, da s tem zakonom na to ne morem vplivati, ampak čim večkrat se bomo o teh stvareh pogovarjali, tem prej bo mogoče tudi v javnosti dozorelo eno spoznanje, ki ga bodo morali ljudje, ki jih tukaj zastopamo, vzeti na znanje in sprejeti ustrezno rešitev. Tako, da bosta ti dve funkciji navsezadnje ločeni.
Hvala. Še kakšen interes? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo o 5. členu. In odpiram razpravo o 22. členu in amandmaju Poslanske skupine Zares, k temu členu. Ker je ta amandma enako povezan s 24. členom in 25. členom, saj govori le o prenehanju delovanja komisije oziroma o roku prenehanja, dajem v razpravo vse tri člene in amandma k tem členom. Odpiram prijavo. Gospod Žnidaršič, izvolite, imate besedo.
Lepa hvala! Torej, mi kanimo ta amandma podpreti, ker mislimo, da je nesmiselno hiteti z ukinitvijo komisije. Na to je bila vezana tudi naša podpora zakonu kot celoti. Mi bomo ta amandma podprli, zato ker mislimo, da je potrebno pustiti delo komisije vsaj do takrat, kot je bilo najprej načrtovano. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Terčon.
Hvala, gospod predsednik. Že prej sem povedal, da smo vložili amandmaje k prehodnim in končnim določbam, ker druge poslovniške možnosti ni bilo, ker so členi v skladu z voljo glasovalnega stroja ostali zaprti. Zato v prehodnih in končnih določbah poskušamo ohraniti komisijo do preteka mandata, tako kot je bilo predvideno. Večkrat je že bilo v Državnem zboru, seveda bolj s strani opozicije kot pozicije, povedano, da je sedanja vlada prišla na oblast v veliki meri tudi s kritiko treh K-jev, torej tudi korupcije, zato se tudi bolj pozorno spremlja, kaj se na tem področju dogaja. Jaz pa lahko ugotovim, da je v boju proti korupciji dejansko porabljen celoten mandat, ne zato, da bi bil ta boj bolj učinkovit, ampak samo zato, da bi se ukinilo komisijo oziroma motečega predsednika komisije, ki ima očitno s predsednikom Vlade neke račune iz preteklosti in mora zaradi tega trpeti sistem boja proti korupciji v celotni državi. Nam se zdi to hitenje nepotrebno. Na koncu koncev niti ne gre več za hitenje, gre bolj za capljanje na mestu, ker če bi se hitelo razumno, bi bila verjetno ta komisija z voljo ukinjena že prej, ne da se porabi cel mandat, pa tudi ne vemo, kakšen bo končni izid tega dvoboja, bi rekel jaz temu. Zato se nam zdi pametno, da bi vendarle še enkrat premislili. Predvsem se nam zdi napačen pristop. Mi se strinjamo, da mora dobiti Komisija za preprečevanje korupcije neke nadgrajene funkcije, mora dobiti zobe, kot se je večkrat reklo. Vendar za to, da to dobi, jo moramo najprej ohraniti in si vzeti čas, da to lahko nadgradimo. Mi ne vemo, kakšna bo koalicija po jesenskih volitvah. Če bi sprejeli tako predlagan zakon, je malo verjetno, da bi bodoča vladna koalicija imela čas pred 1. 1. 2009 kaj sistemskega storiti v smislu, da bi nadgradila to komisijo. Zato predlagamo v prehodnih in končnih določbah, da se ta ohrani še nekoliko dlje, tako kot je predvideno, do 2010, ko bi lahko nova vladna koalicija naredila nekaj, kar v tem mandatu ni bilo storjeno, da bi komisija dobila zobe in da bi nekaj operativnega in učinkovitega na področju boja proti korupciji tudi storili, in ne, da se zaganja samo v to, da se komisijo za vsako ceno ukine. To seveda ni dobra popotnica za to, da boste lahko pred jesenskimi volitvami pokazali, kaj ste na področju boja proti korupciji storili in dejansko gremo v neko megleno prihodnost na tem področju. Seveda je ironično, da potem ko se s pozivi Računskega sodišča postopa tako, kot se postopa, da se temu istemu Računskemu sodišču potem naloži tako pomembno nalogo. Moram pa reči tudi to, da je bil predstavnik Računskega sodišča na matičnem delovnem telesu zelo slikovit, ko je komentiral pristojnosti Računskega sodišča po tem zakonu. Seveda je jasno povedal, da Računsko sodišče, še posebej, če bodo preneseni kadri, zlahka postori to kar mu je naloženo. Vendar je tudi povedal, da ne bi bilo higienično, da se opredeljuje do zakona, ki Računskemu sodišču nekaj dodatno nalaga. Še posebno, če bi bilo to, berimo, razmišljanje negativno in odklonilno. Kakorkoli že. Mi upamo, da bodo na kocu vendar toliko razmisleka, da bomo pustili tudi bodoči vladni koaliciji možnost, da nadgradi ta sistem boja proti korupciji. Tudi tako, da na vsak način ne ukinemo Komisije za preprečevanje korupcije. Kar je edini smisel in mogoče bo, mogoče niti ne bo edini rezultat te vladne koalicije na tem področju. Hvala lepa.
Hvala. Jaz bi prosil, da se držimo točke dnevnega reda. Gospod Rezman izvolite. Imate besedo.
Hvala lepa še enkrat gospod predsednik. Tako Poslanska skupina DeSUS, kot jaz osebno, bomo podprli te amandmaje. Izražam celo neko upanje, da bi bili sprejeti z ozirom na glasovanje na prejšnji seji. Rad bi pa hkrati povedal, da smo ves čas nasprotovali temeljni intenci predlaganega zakona. Vemo kdo ga je napisal, kako ga je napisal, zakaj in kdo ga je in kako potem spreminjal in ta temeljna intenca seveda ni v tem, kar bi se rado pokazalo, ampak je resnično v tem, da se ta neodvisna komisija prelevi v nekaj drugega. Naj spomnim, da je na zadnjem glasovanju o primernosti tega zakona bilo tako tesno, da je šlo za en sam glas in da takrat ni bila samo opozicija zoper to, da bi razglasila predlog zakona za primeren. Ampak, da je tudi velik del tudi koalicijskih poslancev bodisi proti bodisi so dvorano zapustili ali niso glasovali. Tako da mislim in upam, da vmes ni bilo kakšnih vaj, ki so prepričevale tiste, ki so imeli takrat pomisleke, da morajo svoje pomisleke opustiti. Jaz bom torej podprl ta predlog amandmajev. V nobenem primeru, tudi če bi bili amandmaji sprejeti, ne bom podprl zakona. Zato, ker ti amandmaji samo lajšajo bolečine, temeljnega problema pa ne rešijo. Komisija bo ukinjena.
Hvala. Ker je še interes po razpravi, odpiram prijavo. Gospod Potrč, izvolite.
Hvala lepa. V zvezi s predlogi amandmajev k 22. členu, ki predvideva drugačno delo Komisije za preprečevanje korupcije, se mi zdi, da je ob tem amandmaju še zadnja resna možnost, da za daljši čas ohranimo, ne samo formalni status, ki je manj pomemben, ampak vsebinske pristojnosti pri delu komisije. Treba je namreč vedeti, da po predlogu kakršnega ima Vlada, mi dejansko vsebinske pristojnosti dela komisije s sprejemom tega zakona ukinjamo v celoti, formalno pa pustimo komisijo, da se ukvarja z manj pomembnimi vprašanji, za katere dejansko ni ustanovljena. Zato je amandma k predlogu 22. člena treba sprejeti in ob tej priložnosti še enkrat povedati in poudariti. V Sloveniji po prepričanju Socialnih demokratov potrebujemo samostojno in neodvisno komisijo za boj proti korupciji, ki bo imela pristojnosti, da oblikuje jasna stališča kaj so elementi in kdaj in v katerih primerih boja proti korupciji, da zbira ustrezne podatke, da svetuje državnim organom in drugim, da se na njo lahko obračajo tudi državljani ob ustreznem zaupanju, da se odkriva in preprečuje korupcija, da ima potrebna pooblastila za delovanje tudi vizavi organom pregona in pravosodnih organov. To vse pa so bile dosedanje naloge in pristojnosti, ki jih je imela Komisija za boj proti korupciji. Samo podaljševanje njenega mandata za eno leto, se pravi do 1. septembra 2009, ne da bi hkrati ohranjala tudi pristojnosti, ne pomeni nič oziroma pomeni premalo. Hvala.
Hvala. Gospa Pečan.
Hvala lepa. Že pri prejšnji razpravi o tem zakonu sem posebej poudarila, da so pristojnosti Komisije za preprečevanje korupcije, ki ji ta predlog zakona daje življenjsko dobo samo še slabih osem mesecev ali pa dobrih osem mesecev, mnogo širše, kot pa bi verjetno nekateri v Vladi in koaliciji želeli. Zaradi tega menim, da tudi želja, da bi se s 1. januarjem 2009 komisijo ukinilo in da bi lahko razpršili njene pristojnosti na zelo veliko število kompetenčno zelo ubogih, revnih teles. Zlasti lahko to trdimo za komisije na nivoju občin, kjer nekatere ne morejo zagotoviti niti dovolj kvalificiranih predsednikov volilnih komisij, recimo, kaj šele, da bi lahko strokovno bili dovolj močni, da bi sestavili telo, ki bi lahko opravljajo del nalog protikorupcijske komisije. Zato te tri amandmaje, zlasti prvega, ki ga je predlagala Poslanska skupina Zares, izrecno podpiram, zaradi tega, ker menim, da je s tem morda dan tudi čas za razmislek o tem, da bi vendarle namesto množice nekompetentnih in problematično sestavljenih teles, ki naj bi nadzirala oziroma preprečevala korupcijo, in poleg tega še korupcijo samo pri funkcionarjih. Že zadnjič sem povedala, da ni osnovni problem korupcije samo pri funkcionarjih, pač pa je problem možnosti koruptivnega ravnanja oziroma spodbujanja koruptivnega ravnanja. Zlasti so temu izpostavljeni javni uslužbenci, uradniki, ki imajo pristojnost odločati o posameznih pomembnih javnih odhodkih, javnih izdatkih, in je pri tem njihova integriteta izrazito ogrožena. Mi s tem zakonom, ko ukinjamo Komisijo za preprečevanje korupcije, enostavno izbrišemo kakršnokoli možnost nadzora nad javnimi uslužbenci. Nočem reči, da so javni uslužbenci kaj bolj nagnjeni h korupciji, vendar je delovno področje dela teh javnih uslužbencev tako, da je zaradi tega njihova ogroženost zaradi tistih, ki jim ponujajo podkupnine ali kakršnekoli druge usluge, toliko večja. In nikogar v tej državi ni, ki bi te javne uslužbence pred takimi skušnjavami, bom rekla, branil. Dejansko je Komisija za preprečevanje korupcije tukaj opravila zelo veliko delo in tudi raziskava, o kateri pišejo v obrazložitvi tega amandmaja kolegi in kolegice iz poslanske skupine Zares, zelo veliko pove. Pove, da je v javnem mnenju v Sloveniji Komisija za preprečevanje korupcije prepoznana kot ena od najbolj zaslužnih za to, da se korupcija v Sloveniji sploh omejuje. Zagotovo bomo težko prišli do tega, da bomo rekli, da bodo komisije v občinah imele tako priznanje s strani javnega mnenja, s strani državljank in državljanov te države. In zaradi tega menim, kolegice in kolegi iz koalicije, razmislite, z izjemo DeSUS-a, ki se je tako ali tako že opredelil, razmislite, ali je smotrno popolnoma neodvisno telo, ki ga je imenoval Državni zbor ukiniti samo zaradi tega, ker nekaterim ljudem v Vladi Republike Slovenije pač ni po volji. In še nekaj bi rekla, ta zakon uvaja tudi Računsko sodišče, kot enega izmed organov, ki bo preprečeval tudi korupcijo. Lepo, vendar, če bo to Računsko sodišče ugotovilo koruptivna ravnanja v Vladi Republike Slovenije, ki jo vodi pač trenutni predsednik Vlade, potem ta korupcija ne bo priznana, zaradi tega, ker Računsko sodišče nima prave kompetence zaradi tega, ker je presoja predsednika Vlade in nekaterih njegovih svetovalcev takšna, da Računsko sodišče nima pojma in zaradi tega je smešno, da ta ista vlada predlaga Računsko sodišče za enega izmed organov, ki bo preprečeval korupcijo.
Hvala. Gospod Štebe.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Jaz tega dopolnila ne bom podprl. Menim, da je osnovni namen zakona ta, da se telo, neodvisno telo, ki je dokazano neučinkovito, čim prej ukine. Da je neučinkovito, pa je razvidno že iz obrazložitve k temu amandmaju. Namreč, v letu 2007 je 10% več anketirancev povedalo, da je korupcija povečana glede na leto 2006. Komisija deluje dobra tri leta, to se pravi da v tem obdobju ni zaznati izboljšanj, verjetno tudi zaradi nedelovanja te komisije. Ne govorim o tistih, ki v tej komisiji delujejo, ne govorim o komisiji, tudi o teh anketnih rezultatih ne. Dejstvo je, da bi morali v Sloveniji bolj učinkovito delovati: tožilstvo, policija, kriminalisti in po drugi strani tudi Računsko sodišče. Vsa opozorila posameznikov in tudi zapisi v javnosti, bi morali biti nemudoma predmet preiskav in to resnih preiskav, ne pa da se določene preiskave sicer začnejo, zbere se, pogosto, relevantno gradivo, potem pa stvar zamre - ali pri tožilcu ali pa pri sodniku oziroma na sodišču. Ampak, ker smo zdaj pri Komisiji za preprečevanje korupcije je dejstvo, da ta komisija, če pogledamo v njeno praktično delovanje, zbira, anketira posamezne funkcionarje, zbere podatke, ki so itak že v takšni ali drugačni zbirki podatkov te države in potem na osnovi teh zbranih podatkov in tudi nekih indicev, morebiti ukrepa. Na osnovi izbranih podatkov zagotovo težko pridobi relevanten razlog za to, da ugotovi nek sum korupcije funkcionarja. Veliko več je ta komisija naredila zmede pri ljudeh, ki želijo delovati v javnem interesu, predvsem v občinskih svetih, in na ta način pravzaprav s to zmedo preprečila, da bi bolj sposobni, ljudje z več praktičnih znanj in tudi strokovnih znanj, s poznavanjem okolice, sodelovali pri javnih zadevah. Pravi koruptivni odnosi se skrivajo za tem, kar ta komisija zbira, za temi podatki. In mislim, da je v tej državi dovolj ozaveščenih ljudi, ki znajo te primere na nek način odkrivati in jih posredovati ustreznim inštitucijam, to so pa predvsem tožilstvo, policija in tudi Računsko sodišče. Po mojem mnenju je ta komisija popolnoma odveč in je nek dodatek, okras, ki se je izkazal, tudi po mnenju državljanov, za nekoristnega. Vsa dejavnost države, moč bi morala biti usmerjena v bolj vsebinsko delo tudi Računskega sodišča, predvsem pa bolj učinkovito delo tožilcev, še prej pa tudi kriminalistov, da bodo lahko operativno in učinkovito zbrali relevantne dokaze. Jaz bom nasprotoval temu amandmaju in tudi podprl zakon v celoti. Hvala.
Hvala. Gospod Kumer.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Prav imate tisti, ki trdite, da je Državni zbor res ukinil Zakon o boju proti korupciji s sprejetjem tega zakona, vendar je sodišče vrnilo ta isti zakon nazaj v življenje in danes na žalost velja še vedno ta zakon, tako da se ne bi sprenevedali in govorili neresnice tudi v Državnem zboru. Jaz bom te tri amandmaje na te tri člene zakona podprl iz preprostega razloga, ker je danes predstavnik Vlade govoril tudi o higieni, da je tudi Ministrstvo za javno upravo kolikor toliko higienično, saj je njegov minister v tem Državnem zboru že enkrat javno in glasno povedal, da bo nastopila nova doba novega zakona po izteku mandata tej komisiji, torej leta 2010 in zato predlagam, da če že očita ministrstvo komu drugemu higieno naj bo samo higienično in si včasih opere roke, pa še kaj. Ravno tako se ne bi strinjal s poudarkom, ki ga je danes dal predstavnik Vlade, da si morda kdo ne želi nadzora nad premoženjskim stanjem funkcionarjev. Morda je kdo, ampak definitivno pa je, s celotnim procesom zadnjih treh let in pol, da si Vlada, izvršna oblast ne želi nadzora. In največ klientelizma, koruptivnih dejanj je ravno v izvršni veji oblasti, to imamo možnost in priložnost prebrati vsakodnevno ali v časopisju ali poslušati po javnih medijih in tako dalje. In v takšnem kontekstu in ob takšnem stanju razraščanja in dviga stopnje korupcije v Sloveniji je jasno, da je takšna neodvisna komisija tak neodvisni organ nek tujek v tej filozofiji. V zadnjem letu je postalo povsem jasno, da je problem v Sloveniji razraščanje korupcije. Če se je včasih govorilo o hobotnicah, lahko danes govorimo o celi vrsti hobotnic. Se pravi, če se je leta 2004 sedanja vlada, sedanja koalicija odločila, da bo odpravila to hobotnico, je namesto te hobotnice nastala cela vrsta malih, mladih hobotnic, ki se ukvarjajo z nepotizmom, klientalizmom in korupcijo. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Predsednik, poskusite umiriti poslanca iz koalicije [[...]]
Prosim, res, samo Kumer ima besedo. Gospoda Kumarja pa prosim, da se drži točke dnevnega reda, kajti na vrsti imamo vprašanje datuma prenehanja delovne komisije, kot je v [[...]]
[[...]]ne samo datuma, imamo tri člene, imamo tudi ukinitev te komisije zdaj, ki še velja. To se pravi, da lahko govorim tudi o smotrnosti še nadaljnjega obstoja komisije in zakaj je do tega prišlo, da skušate, ne zdaj, z letom 2010, ampak že z letom 2009 ukiniti. Preprosto menim, da predlog zakona, ki ga imamo danes pred seboj ni vreden diskusije o preventivnem delovanju boja proti korupciji, tudi s tem, da bomo nadzirali funkcionarje oziroma preverjali nezdružljivost funkcije, ki jo opravljajo z neko drugo pridobitno dejavnostjo. Kajti njegove posledice bodo številni organi na različnih nivojih le ugotavljali; in to dosedanja praksa tudi dokazuje: kdo od funkcionarjev je dobil večja, lepša, bogatejša darila. Davkoplačevalski denar pa bo skozi vodena in dogovorjena javna naročila še vedno šel mimo tega nadzora, mimo te kontrole, ki bo [[...]]
Gospod Kumer, splošna razprava o zakonu je že bila.
Ni splošna razprava, ampak argumentiram zakaj [[...]]
[[...]]je že bila, gospod Kumer [[...]]
[[...]]je potrebna [[...]]
[[...]]drugo opozorilo.
Bom zaključil tu. Ravno iz teh razlogov smatram, da mora komisija oziroma ta neodvisni organ še delovati vsaj do leta 2010, da ne bomo imeli samo afere lopata, ampak da bomo z buldožerjem kaj posneli, to kar se je zgodilo v zadnjih treh in pol letih, na področju klientalizma in korupcije.
Hvala. Še enkrat prosim, da se držite dnevnega reda. Gospod Grims, izvolite.
Hvala za besedo. Tisto, zaradi česar sem se javil, je bilo to, da bi opozoril, čeprav domnevam, da je kritična javnost, ki nas spremlja, to zdajle že opazila, na huronsko smešno nasprotje med predlogom amandmaja, med tekstom amandmaja in njegovo obrazložitvijo, ki smo ji bili priča tudi zdajle, posebej pa je zapisana v pisni obliki v sami obrazložitvi k amandmaju, kot je bil vložen. Namreč, kako se to glasi, povzeto v preprosti slovenščini. Kot argument je tukaj navedeno, da je treba komisijo ohraniti čim dlje, torej do konca mandata, ker se je korupcija v tem obdobju močno povečala. V zadnjem letu naj bi 10% več ljudi menilo, da je korupcija močno narasla. To je citat. Potem, da je močno narasla korupcija v celotnem obdobju po osamosvojitvi, je odgovorilo 36,6% anketiranih. Tudi to je citat iz obrazložitve. To se pravi, preprosto povedalo, ker komisija očitno ni bila učinkovita in se je koruptivnost povečevala ves čas v naši državi, je potrebno tisto institucijo, ki se je očitno pokazala za popolnoma neučinkovito, čim dlje ohraniti. Ja, perfektna logika, moram reči. To je pa res krasna obrazložitev tovrstnega amandmaja. Zdaj, če je že nekaj težav s preprosto človeško logiko, poglejmo to realno. Edina konkretna akcija, ki je bila v zadnjem obdobju, da so jo tudi ljudje tako zaznali, proti korupciji, je bila sprožena s strani tožilstva, proti tako imenovanim tranzicijskim tajkunom, vendar je bilo potem silno zanimivo kakšna je bila reakcija komisije, protikorupcijske komisije od katere bi človek pričakoval, da bo prišel prvi impulz. Nekaj takega je bilo potem sporočeno v javnosti, da ima tudi ta komisija o tem nekatere indice, in da bodo sedaj pregledali svoja gradiva, kaj od tega lahko najdejo v teh gradivih. To se prvi, do sedaj na tem področju niso storili popolnoma nič. Spet prevedeno v slovenščino. Tisto, kar ta država rabi, so učinkovite institucije, tudi pri pregonu ali pa še posebej pri pregonu korupcije. In če se neka institucija pač očitno ni izkazala kot zelo učinkovita, je potrebno pretehtati tudi druge možne rešitve. Prav to pa je vsebina tega zakona. Ta amandma je nesmiseln z vidika, da neko stanje, za katerega priznam sama obrazložitev tega amandmaja, da je neustrezno, da se slabša, potem še podaljšuje. Ja kakšna logika pa je to? Kje je tukaj odgovornost do ljudi, do davkoplačevalcev, kje je tukaj odgovornost do pravne države? S tem, da še dve kratki repliki na to, kar je bilo zdajle rečeno. Kolega iz vrst SD-ja je prej dejal, da je Državni zbor ukinil boj proti korupciji - veste, pa ne s temi predlogi in temi zakoni. Če je bilo kaj napačno storjenega v tem parlamentu, je bila to poteza, storjena tam nekje leta 2002 ali 2003, ko so se bistveno skrajšali roki za zastaranje posameznih kriminalnih dejanj, tudi s tega področja, tudi s področja gospodarskega kriminala, in je bil zato danes ob sprejemanju dnevnega reda vrhunski primer sprenevedanja, da tisti, ki so dali na ta način odvezo koruptivnim ljudem, danes sami predlagajo, da se umakne z dnevnega reda novi Kazenski zakonik, ki pa podaljšuje zastaralne roke [[...]]
Gospod Grims, 22. člen!
[[...]]in torej daljša roko pravice. Samo odgovarjam na tisto, kar je bilo v tej razpravi že rečeno, gospod predsednik.
Ja, ampak sem ponovno opozoril, držimo se 22. člena, v povezavi s 24. in 25. členom.
No, no, saj govorim o velikem nasprotju med obrazložitvijo in vsebino tega člena. Ta člen namreč, tako kot je amandma zdaj predlagan, pomeni, da bi se sedanje stanje podaljševalo. In pri tem se je, mimogrede, prej navedlo še kot dodaten argument, spet, mislim, da s strani kolegice iz vrst SD, da je treba tudi upoštevati, če bi se to preneslo na Računsko sodišče, kajti to implicitno pomeni, da je Računsko sodišče zdaj ugotovilo neko korupcijo. Veste, tisto, kar je Računsko sodišče ugotovilo, se nanaša na leto 2002 ali 2003, to je na tisto vlado, v kateri ste bili kolegi iz SD skupaj s kolegi iz LDS, je pa usmerilo ost proti sedanjemu ministru zato, ker ni dobilo nekega odziva pravočasno in v obliki, kot si je samo želelo. Ker je minister prosil za [[...]]
Gospod [[...]]
[[...]]pojasnilo, kaj točno od njega želijo, je dobil odgovor, naj se ga razreši.
Gospod Grims, vrnite se na amandma [[...]]
To seveda ni nikakršna korupcija in ne morete vsaki domislici, ki jo poda Kardeljev vnuk, reči, da je to že zaznalo oziroma da je to dokaz koruptivnosti nekje v Vladi Republike Slovenije [[...]]
Gospod Grims, sem vas že opozoril drugič [[...]]
To je čisto sprenevedanje, no.
[[...]]in prosim, da se držite 22. člena.
Toliko samo. Za konec naj še enkrat ponovim, argumentirati podaljševanje obstoja obstoječe komisije s tem, da je korupcije čedalje več, je seveda čisti paradoks, je popoln logičen nesmisel. Če se ta komisija očitno ni uveljavila, če ni pokazala učinkovitosti, potem je treba pač poiskati in preučiti druge možnosti za bolj učinkovit boj proti korupciji. Torej je ta amandma s tega vidika popolnoma nesprejemljiv. Ta precej smešna in z logiko skregana obrazložitev pa je samo, če parafraziram tisto staro modrost, da papir prenese vse, dokaz, da tudi mikrofoni v tej dvorani očitno res prenesejo vse.
Hvala. Gospod Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Tudi sam se ne bom strinjal s temi amandmaji, ki želijo podaljšati delo komisije, ki je kot je navedel moj predhodnik, tudi na podlagi argumentacije očitno neučinkovita. Dejansko ta komisija ne more pokazati enega dokaza dobrega, učinkovitega, da je na nekem področju res bila učinkovita. In zakaj je temu tako. Bila je že imenovana s strani sedanje opozicije, takrat s tem namenom, da se ne bi borila proti korupciji učinkovito, ampak da bi bila vseskozi politično motivirana, da bi se bojevala predvsem proti svojim ideološkim nasprotnikom. Moramo vedeti, da je vsaj vrh te komisije izrazito politično ideološko motiviran in je bil zaradi tega tudi takšen nastavljen. Kajti, če bi opozicija, ki sedaj nasprotuje, delovala v interesu državljanov, v interesu zaščite človekovih pravic, v interesu boja zoper korupcijo, potem bi pri tistem kadrovanju ravnala drugače. Tudi takrat se je že vedelo, da je predsednik te komisije zelo eklatantno kršil človekove pravice v primeru novinarja Ranca in da to ni bilo pravzaprav edino takšno ravnanje na njegovi prejšnji funkciji. S tem je postal vpet v interese tistih, ki so ga imenovali. In se zavedate tega, da ne more delovati zoper korupcijo, slučaj, ko bi naletel na koruptivno ravnanje tistih vaših podpornikov in vaših članov. To zavestno dela skozi in to zelo jasno kaže. Dodatno pa je v preteklem letu prišlo do enega nezaslišanega koruptivnega ravnanja znotraj komisije, s strani predsednika. Namreč, predsednik komisije je naročil študijo o delovanju policije na področju človekovih pravic v slučaju družine Strojan v azilnem centru v Postojni. Nobene povezave s korupcijo, nobene. Je pa izrazita korupcija to, da je tako nenamensko porabo velike vsote proračunskega denarja za študijo na pravni fakulteti. To pa je korupcija. In če bi mi imeli v tej državi neko opozicijo, in bi bila načelna, bi v tistem trenutku zagnala vik in krik in zahtevala zamenjavo takšnega predsednika, če bi se ta korupcija zavzemala za to, da bi se komisija borila zoper korupcijo. Ne. Ta opozicija ne ravna tako, in moram tudi sam ponoviti, iz enakih razlogov zavračate Kazenski zakonik, ker se podaljšujejo roki pri kaznivih dejanjih za gospodarsko kazniva dejanja. Zaradi tega zavračate Kazenski zakonik in to je glavni razlog [[....]]
Gospod Jerovšek, jaz razumem, da dokazujete upravičenost 1. januarja naslednje leto, ampak vseeno [[...]]
In zaradi tega se vi tudi [[....]]
[[...]]držite se teme [[...]]
[[...]]Komisije za boj proti korupcij ne zavzemate za neko celovito rešitev, sistemsko rešitev, rešitev, ki bi zagotavljala znižanje koruptivnjih ravnanj v tej državi. Pravzaprav z neko evforijo razmišljate, kot da boste v neki boljši politični situaciji in da nočete imeti takrat absolutno zaščiten hrbet, da bodo lahko ravnali po svoje vaši člani, vaši funkcionarji [[....]]
Gospod Jerovšek, bi lahko v povezavi s členom [[...]]
Seveda, ja saj se gre absolutno za mandat komisije. Oni želijo imeti komisijo, ki bo od njih politično popolnoma odvisna, ki se je že, s svojimi ravnanji v preteklosti, onemogočila za boj proti korupciji. Vpeti so nekateri ljudje v vaša ravnanja. In zaradi tega jaz razumem, da ste vi proti. Samo je treba pred slovensko javnostjo povedati, da vi pač niste tisti, ki si želite manj korupcije v Sloveniji. Imate velike zasluge za zelo hude koruptivne dejavnosti v državi v času vaše vladavine, in tudi pozneje, in ste nasprotniki tega, da se učinkovito borimo proti korupciji v tej državi. Hvala.
Hvala. Ker je še interes odpiram ponovno prijavo. Gospod Kovačič, izvolite.
Hvala za besedo. Predlagani amandma spet ni konsistenten, kot ni bil konsistenten prejšnji. Poglejte, namen vsakega zakona je čimprejšnja uveljavitev in je rok za uveljavitev zakona in za uveljavitev posameznih določil odvisen od tega kdaj bodo tisti, ki so dolžni zakon izvajati, sposobni, da bodo lahko nemoteno začeli zakon in posamezna določila uvajati. Zato je določen rok kdaj začnejo veljati zakoni in kdaj začnejo posamezna določila. Glede tega določila, glede prevzema pristojnosti pravi predlog zakona, da naj bi se to zgodilo 1. januarja 2009. To je zelo dolg, neobičajno dolg rok za uveljavitev zakona in za uveljavitev posameznih določil. Torej, da se v tem času Računsko sodišče in vsi ostali, zadostno pripravijo na to, da bodo lahko potem učinkovito izvajali zakonska določila. Z amandmajem se predlaga, da se ta nenavadno dolg rok podaljša še za več kot eno leto. Popolnoma nerazumljivo. Razen, če je bil amandma vložen zato, da se špekulira. Da se špekulira s tem, da se tukaj ta rok podaljša do onemoglosti. V tem času, če bo prišlo slučajno do kakšne drugačne politične opcije na vladni ravni, bomo pa zakon spremenili in bo zadeva potekala nemoteno naprej tako kot sedaj. To pa ni namen. Namen zakona je, da tisto, kar se sprejme, se čim prej uveljavi. In seveda špekulativnih predlogov in špekulativnih amandmajev ne moremo sprejemati in utemeljiti amandmaje na tem, da predvidevamo, da se bo potem v prihodnosti nekaj zgodilo, potem bomo pa mi to izkoristili in bomo potem prilagodili temu stanju svoje interese. Tako to ne gre. In seveda, če nekdo govori, da je nekaj sporno in na tem utemelji opravičenost svojih predlogov, je to spet nenavadno in nesprejemljivo. Če je nekaj sporno za nekoga, to še ne pomeni, da na tem gradiš, da se mora nekaj drugega kot tisto, kar je predlagano spremeniti. To je sporno. Pač, sporno je lahko vedno, če nekdo nekaj drugače misli. Ampak, to ne pomeni, da je to, kar je za nekoga sporno, da je narobe. Nič ni narobe. Dokler je samo sporno, ni še nič narobe. No, zato sam tega amandmaja iz razlogov, ki sem jih tudi povedal, nikakor ne morem sprejeti. Mimogrede, tudi če bi bilo, kot nekateri trdite, da gre za neodvisno komisijo za katero jaz trdim, da niti slučajno ni neodvisna, kar se je pokazalo v času mandata dela te komisije, torej ni neodvisna, pa tudi, če bi bila ta komisija neodvisna, to ne pomeni, da se v času trajanja nekega mandata stvari spreminjajo, da se spremenijo, poskuša stanje še izboljšati in se uvedejo na tem področju tudi druge institucije, konkretno tukaj Računsko sodišče, ki so lahko ravno tako neodvisne. Torej tudi, če bi bila ta sedanja komisija neodvisna, je tudi Računsko sodišče neodvisno, predvsem pa je bistveno bolj strokovno usposobljeno. O tem se bomo verjetno vsi, ki smo sedaj prisotni, strinjali. Zato, kot rečeno, ta amandma ni vreden podpore. Hvala.
Hvala. Gospod Terčon.
Hvala, gospod predsednik. Gospod predsednik, jaz bi najprej predlagal, da uporabljate enake vatle za vse razpravljavce in da jih kar pustite, da razpravljajo, ker konec koncev vsi razpravljajo o tem ali ukiniti ali ne komisijo. Tako, da ni fer, da enega, kot Kumarja, opomnite trikrat, kolega Jerovšek, ki pa je udaril totalno milno in sploh ni govoril o amandmaju, pa je bil kar puščen pri miru. Moje mnenje je, da pustite da vsak pove svoje stališče. Kar se tiče obrazložitve gospoda Grimsa, je seveda njemu "svojstvena". On je obrnil vse to na glavo. Ja, gospod Grims, edini cilj je ukinitev komisije. Mi ugotavljamo, da je med ljudmi občutek in zaveste, da je korupcije več. To bi se morali vi vprašati, ne mi. Ker vi ste pred volitvami pred 4-imi leti se hvalili, kako boste stopili na prste ne vem komu, porabili ste štiri leta za to, da bi ukinili Kosa, ker vas očitno moti predvsem on. Jaz še zdaj ne vem ali ga boste ali ne boste. Vi pač upate da ga boste. Seveda ste higiensko predlagali zelo dolg rok, se strinjam s kolegom Kovačičem. Pa predlagajte krajšega. Ampak vi hočete ustvarjati tisto - saj bo po volitvah prišlo do ukinitve tega. Čeprav vi veste, da potem, ko se bo zavrtela celotna procedura imenovanja nove vlade, da bo zmanjkalo časa za kaj takšnega popravljati, mi pa hočemo dajati samo to priložnost. In če je res komisija tako neučinkovita, kot pravite. Jaz tudi pravim, da je premalo učinkovita, jaz sem povedali, da dajmo nadgraditi in Poslanska skupina Zares je tudi predlagala zakon, na osnovi katerega bi, kot rečemo, dali komisiji zobe pa ste jih vi, in to je sprenevedanje, ta zakon zavrnili. Seveda zakaj? Zato, ker je spet tam neki Kos verjetno, pa nočete slišati, verjetno vas ošpice udarijo, ko slišite to ime. Ampak, kakorkoli že. Višek sprenevedanja pa je to, kar delate, da prenašate na Računsko sodišče. To isto računsko sodišče, za katerega predsednik Vlade pravi, mogoče ima pri svoji argumentaciji tudi kaj prav, ampak ki mu odreka pravico predlaganja nečesa, torej zmanjšuje njen pomen, to isto Računsko sodišče [[...]]
Gospod Terčon, v 20. členu ni nič o Računskem sodišču.
Ja, gospod predsednik. Jaz sem že povedal, saj [[...]] [[Oglašanje v ozadju.]] [[...]]Jaz razlagam, vsak ima, očitno gledamo različno ta zakon jaz in vi, moram reči, da sem jaz dosti študiral, kar se tiče tega zakona in vsebina je pa zelo zapletena. Vmes pa je tudi Računsko sodišče. Ker, če boste sprejeli [[...]]
Samo prosim, ne splošne razprave no. To smo že imeli [[...]]
Bomo naredili uskladitveni amandma, in potem ne bo več Računskega sodišča, ampak bo še naprej komisija. Samo da obrazložim, gospod predsednik, kaj ima Računsko sodišče s tem, ker ima očitno nekaj. Torej, to pa je višek sprenevedanja, da temu istemu Računskemu sodišču, ki mu odrekate neke pomembne kompetence, pa druge kompetence nalagajo. To je ena takšna lepoigra pred volitvami, ki nima popolnoma nobenega učinka, ampak dejstvo pa je, še enkrat pravim, da se ta zavest ogroženosti o teh negativnih pojavih pri ljudeh povečuje. In to bi vas moralo skrbeti, ko bo pred volitvami treba dati rezultate na mizo, ne pa samo, kdo naj bi to opravljal z imenom in priimkom. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Grims se je javil k repliki. Ne? Oprostite, sem mislil, da ste se javili k repliki. Besedo ima gospod Školč.
Hvala lepa. Tudi v našem poslanskem klubu bomo te amandmaje podprli, čeravno na koncu ne prinašajo tistih rešitev, ki bi bile nujno potrebne za to, da je ta komisija bolj učinkovita; ampak o tem je nekaj malega govoril kolega Terčon in tudi drugi kolegi iz opozicije. Ob teh amandmajih pa ni zanimivo samo tisto, kar je zapisano in kar bomo na koncu odločili, ampak kar je bilo v tej dvorani povedano. Kolegi iz koalicije vsi po vrsti govorijo, da se je korupcija razrasla, da je po letu 2006, smo slišali tamle z desne strani, to bistveno naraslo, da obstaja niz institucij, ki bi se lahko s tem ukvarjale. In da je, tu je, bom rekel, pa na delu logika ideologov te rešitve, očitno edina stvar, ki pravzaprav omogoča razraščanje korupcije, komisija, ki jo vodi gospod Kos. Kajti logika njihove argumentacije je taka, da če njih ne bi bilo, bi bilo vse lažje; deloval bi, recimo, etični kodeks, ki ministrom prepoveduje različne stvari. Ko pa je bil minister Virant vprašan, recimo, po etičnem ravnanju ministra Rupla glede rabe službenih stvari v zasebne namene za njegovo ženo, je takoj se zgodilo to, da je pisec kodeksa bil ukorjen, da razlaga kodeksa in uporaba kodeksa pripada samo predsedniku Vlade. Tu veliko govorimo o tem, da bi lahko Računsko sodišče kaj postorilo namesto Kosove komisije. Se strinjam, zagotovo bi lahko, ko v postopku pride do konca, in zagotovo bi tudi Računsko sodišče ne bilo v zadregi, če bi pač ministri upoštevali izreke Računskega sodišča, pa jih ne. Če pustimo vnemar to, da tu kolega Grims pravi, da je bila napaka narejena v času gospoda Kopača in gospoda Ropa, pri čemer za vse niti ne vem, v katerih strankah v tem trenutku so, hkrati pa pripisujete to neki načrtni dejavnosti LDS, potem vam moram reči, da nas v LDS ta razprava ne skrbi. Absolutno, gospod Grims, nas ne skrbi, ne razprava o gospodu Podobniku ne razprava o prejšnjih ministrih. Čeravno je izrek Računskega sodišča popolnoma jasen: predsednik Vlade bi moral predlagati v razrešitev ministra Podobnika zaradi neodzivnosti na poročilo. Kasneje smo brali še dve poročili o stanju na [[...]]
Gospod Školč, imamo določen zakon na dnevnem redu in celo določen člen.
Gospod predsednik, ne bi se javil k besedi, če ne bi vaši kolegi iz vaše poslanske skupine tega odprli. Zagotovo se ne bi, v prvi rundi se nisem. Ampak govorim o tem, da ta ideja, da je mogoče to tako imenovano Kosovo komisijo nadomestiti z vsem drugim, kot bi rekel kolega Grims, to govorjenje ni iskreno, ne gospod Grims, ne njegovi šefi, tega ne upoštevajo, sicer bi pač upoštevali izreke Računskega sodišča. In mi s tem ne bi imeli nobenih težav kot rečeno. Določene stvari smo plačevali na volitvah, določene po volitvah, vi jih pa dajte v tem trenutku glede na izrek v Državnem zboru. Tisto, kar je vaša logika, tej pa ne verjamem, da bo vse boljše, če se ta komisija ukine oziroma da je vsako telo, ki se ukvarja s čimerkoli v redu, samo če ga ne vodi gospod Kos. Oprostite, intenca te razprave pa me napeljuje na to. O tem se tudi že govoril, da pravzaprav vi uporabljate in zlorabljate instrumente zakona, zato da obračunavate z ljudmi iz čisto zasebnih razlogov. Kaj imate vi med seboj in z gospodom Kosom, to za ta zakon in za ta sistem preprečevanja korupcije ni pomembno, ampak da greste tako daleč, da to prevedete v zakonite rešitve oziroma v zakonske rešitve, to se mi pa zdi vredno diskusije, gospod predsednik, in intenca tega, kar poslušamo s strani vaših kolegov in prav je, da to slišimo, jaz se sploh ne pritožujem na to, če jim pustite, da govorijo, kajti, ko govorijo, povedo, zakaj v bistvu pri tej zadevi gre, je točno v tem, poleg vsega, poleg tega, da vam gleda ta komisija pod prste imate očitno s predsednikom še neke zasebne, kolega Grims, pa pravi politične račune. Političnih računov se na nadzornih komisijah ne poravnava. To je moje stališče. Tako, da bi kazalo to diskusijo imeti odprto in bi kazalo pač povedati, da bo vse boljše, ko se boste znebili gospoda Kosa, kot se vam zdi, da je vse boljše, kot ste se znebili določenih neodvisnih novinarjev, ko bo mogoče boljše, ko se boste znebili še kakšnega sodnika, na kakšnem pomembnem sodišču, morebiti pooblaščenke za dostop do teh informacij in tako naprej. Očitno vsakdo, ki pač pokaže, da je nekaj narobe, je za vas moteč, ne pa sestavni del elementa oziroma tega mehanizma delitve oblasti in nadzorovanja različnih vej oblasti. Tisto, kar je problem je, da vi razumete Slovenijo kot svojo fevdalno posest z absolutno oblastjo in nima nihče dokler sije sonce iz Grosuplja pravice o ničemer tu govoriti. Hvala lepa.
Gospod Školč, daleč ste zaplavali. Gospod Horvat.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Nekateri kolegi in tudi kolegice predvsem iz opozicije ste govorili, da se korupcija razrašča in da to govorite po občutku. Če je temu res tako, potem je nedopustno in če hočete ni higiensko, da pri tej točki, ob teh amandmajih govorimo o gradbeni mehanizaciji, lopatah in buldožerjih in o razmnoževanju nekih morskih živali. Je nedopustno, potem kažete na to, da vam je zelo, zelo malo do tega, da bi okrepili in naredili bolj učinkovit boj proti korupciji. Iz razprav nekaterih kolegic in kolegov se je tudi dalo razbrati, da s tem zakonom ukinjamo tako imenovano Kosovo komisijo. Pa mi dovolite, ne vem, če sem poslan za to, da vam lahko osvežim spomin. Želim pojasniti, da Zakon o omejitvah in prepovedih za nosilce javnih funkcij, ki ga ravnokar obravnavamo, ne ukinja Komisije za preprečevanje korupcije. Državni zbor Republike Slovenije je namreč Komisijo za preprečevanje korupcije ukinil že pred kakšnima dvema letoma, leta 2006. To je vse, kar govorim, vezano na amandma k 22. oziroma posledično tudi k 24., 25. členu. To komisijo je Državni zbor ukinil, ko je sprejel Zakon o nezdružljivosti upravljanja javnih funkcij s pridobitno dejavnostjo. Ta zakon je bil objavljen v Uradnem listu Republike Slovenija številka 20 v letu 2006. Potem pa pride Ustavno sodišče in Ustavno sodišče Republike Slovenije je nato presojalo nekatere določbe tega zakona in ugotovilo neskladje z Ustavo Republike Slovenije, vendar ne glede vidika ukinitve Komisije za preprečevanje korupcije. S predlogom Zakona o omejitvah in prepovedi za nosilce javnih funkcij, ki ga sedaj obravnavano, bo se bo uresničila odločba Ustavnega sodišča Republike Slovenije in se bo odpravilo ustavno neskladje. V predlog zakona oziroma v dopolnjen predlog zakona, pa je bilo treba vnesti prehodno določbo, ki podaljšuje čas delovanja Komisije za preprečevanje korupcije, saj bi sicer, to je zelo pomembno, "v skladu z odločbo Ustavnega sodišča morala," ta komisija namreč, "prenehati delovati takoj po uveljavitvi novega zakona." In zaradi tega mi sodimo, da je datum 1. januar 2009 pravi datum, zato tega amandmaja kolegic in kolegov iz Poslanske skupine Zares, torej amandmaja k 22. členu, Poslanska skupina Nove Slovenije ne bo podprla. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Potrč.
Hvala lepa. Pri razpravi o 22. členu in nekaterih naslednjih gre za različen pogled v naši poslanski skupini in kot razumem, tudi v večini opozicije in v treh največjih poslanskih skupinah koalicije, to je, Demokratih, Novi Sloveniji in Slovenski ljudski stranki. Ja, mi želimo ohraniti pri življenju Komisijo za boj proti korupciji čim dalj časa. Kar zadeva mene in upam trditi, da tudi mojo stranko, ne samo čim dalj časa, ampak tudi kot trajen element našega sistema. In zato ne želimo, da bi se kratkoročno za par mesecev ukinjala in potem na novo ustanavljala. Prepričani smo, da delovanje takšne komisije je koristno, ne edina rešitev, vendar koristno za splošno prizadevanje družbe kot celote in vseh njenih organov za boj proti korupciji. Pri tem niti slučajno ne mislimo, da naj bi se zmanjševala vloga drugih organov, organov pregona, policije, tožilstva, sodišč. Kdor to trdi, ni poslušal razprav v tem Državnem zboru, ki trajajo nekaj let o tem vprašanju; mi tega nikoli nismo trdili. Čim bolj učinkoviti policija, tožilstvo, pravosodje, tem bolje, ampak to ne pomeni, da v tem okviru nima lahko svoje funkcije in vloge tudi Komisija za boj proti korupciji. Katero vlogo in katere naloge ima, je prav, da v javnosti povemo - tiste, ki jih vi ne priznavate. Tiste, ki jih vi ne želite imeti, ker mislite, da se da vse reševati z ugotavljanjem premoženjskega stanja funkcionarjev. Naloge in pristojnosti te komisije pa so doslej bile določene mnogo širše, in mislimo, da približno v tem okviru naj ostanejo. In govorite, čigava je ta komisija. Če bi bil sprejet zakon o preprečevanju korupcije, ne razveljavljen, če bi bili sprejeti amandmaji, ki jih je Poslanska skupina Zares tudi k temu zakonu dajala, bi imeli komisijo, ki, upam, da ne trdite, da bi jo določala opozicija. Določil bi jo Državni zbor, predlagatelji pa bi bili predsednik republike, naša Mandatno-volilna komisija, Sodni svet in Vlada. In v čem je to, dragi gospodje, tako zelo narobe, da se lahko očita, da bi takšna komisija bila napačnega sestava. Samo zato moramo podaljšati rok, da bi do tega lahko prišli. Trdite, da komisija ni bila učinkovita. Ja, soglašam. Tudi sama to priznava. Samo če ji nekdo in to je vladajoča koalicija, na čelu s kolegicami in kolegi, ki so danes v imenu vladajoče koalicije tudi govorili, vsak dan znova spodmika tla pod nogami in trdi, da je nepotrebna, da ne more delovati, da jo je treba ukiniti, potem čudo, da je bila tako učinkovita kot se je pokazalo v poročilu, ki smo ga pred nekaj meseci obravnavali in z veliko večino v tem državnem zboru sprejeli. Kje niste bili kolegi iz koalicije oziroma kje ste bili takrat, da ste rekli, da je to poročilo "lari fari", in da v njem ni nobene prave vsebine. Ne. Vi ste ga na enak način pohvalili, kot ga je pohvalila opozicija in tudi to je razlog, zakaj je prav, da ta komisija deluje. In namen zakona je njeno nadaljnje delovanje, da bi se okrepil bolj proti korupciji. Njeno ukinjanje pomeni ravno nekaj nasprotnega. Želim, da se omogoči delovanje komisije čim dlje, da bi skupaj našli morda spoznanje, da je tudi pri nas, pa še marsikje drugje, ta komisija sestavni del delovanja v boju proti korupciji, sicer nas na to ne bi opozarjale tudi mednarodne organizacije, ki se bojujejo proti korupciji, na katere se tudi tokrat, kadar vam paše, pač vladajoča koalicija požvižga. Hvala.
Hvala. Gospod Kumer.
Hvala lepa za besedo. Upam, da bom sedaj lahko v miru spregovoril par stavkov. Najprej bom rekel, da ta argument o neučinkovitosti, na katerega se opira vladajoča koalicija, bi predlagal, da je vsaj malo moralno korekten. Namreč, ta komisija, o kateri govorimo, o Komisiji za boj proti korupciji, ni doživela niti svojega prvega rojstnega dne. Takoj leta 2005 spomladi, z vsemi kanoni ste napadli to komisijo, pravim, ni doživela niti prvega rojstnega dne in danes po treh letih, ko je tri leta vedno napadana govoriti in ji očitati neučinkovitost, jasno, da ja. Ne more preživeti, če vladajoča koalicija, ki ima vse vajeti v rokah, jo torpedira vsakodnevno, potem pa naj se izkaže s svojim delom, tako da gre tukaj za malo moralne neizprijenosti in bi lahko druge argumente uporabljali, ne pa tega. Drugič, kaj je za mene moralno, tudi ni povsem korektno. Mi smo v tem Državnem zboru ratificirali konvencijo OZN in mi smo govorili in ratificirali o boju proti korupciji, ne konvencije o nezdružljivosti funkcij in o pridobitni dejavnosti funkcionarjev. Tako, da vsi ti organi, na katere se sklicujete in danes je tudi bilo rečeno, drugi načini boja proti korupciji. Ti funkcionirajo 17 let, tako dolgo kot imamo to svojo samostojno državo Slovenijo. Noben ni oviral oziroma zakonsko ni bilo ovir, da bi organi pregona opravljali, sodni organi opravljali svoje zadeve. In čisto na koncu še, neke vrste mala politična korupcija je bila potrjena na zadnji seji Odbora za notranjo politiko, ko sem pogledal magnetogram, ko je eden od nekdanjih članov Slovenske nacionalne stranke preprosto izrekel, eden od koalicijskih poslancev je pritekel v Poslansko skupino SNS in predložil zakon. In mi smo s tem zakonom prišli v Državni zbor. Lepo vas prosim, jaz sem navajen že na "plonk" listke koalicije, ampak tukaj gre za en velik "plonk" listek, ki ste pač z njim "vleteli" v poslansko skupino neke druge stranke, ki ni v koaliciji in ste na nek način zlorabili tudi ta inštitut in tudi to je takšna majhna politična korupcija, ki se je zgodila v tem Državnem zboru, vi pa danes govorite o vseh drugih stvareh, samo o tem svojem nespornem, nemoralnem dejanju ne.
Gospod Kumer, vsaj zakona bi se lahko držal, ki je v razpravi. Gospod Gantar, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod predsednik, sicer res ni moja stvar, in je res popolnoma v vaši pristojnosti, ampak jaz ne bi omejeval poslancev SDS pri razpravi o tem amandmaju. Tako za vse nas, kot tudi za tiste, ki nas spremljajo je nemara dobro, da nam kolegi razkrijejo ideološke, politične, in vrednostne predpostavke njihovega argumentiranja za ukinitev Kosove komisije. Navsezadnje kot se zdi marsikomu pomagajo mogoče tudi tistim, ki zagovarjajo delovanje Kosove komisije. Mislim, da je prav, da se sliši glas vaših kolegov in mislim, da ta pove več kot oni mislijo sami, da pove. Sicer pa kolegi in kolegice, jaz bom podprl tega in z njim povezane amandmaje, tako kot nekateri drugi mislim, da je dobro, da ta komisija deluje čim dlje, da ne prekinja svojega delovanja in da se seveda v teku tega delovanja na osnovi izkušenj izboljšuje, popravlja, dopolnjuje in ima tisto funkcijo, ki naj bi jo imela v nekem celovitem sistemu obvladovanja in boja proti korupciji. Želel bi poudariti in to utemeljiti predvsem s tem, da se vendarle moramo, žal, ob tem amandmaju spomniti cene te zgodovine, na kratko. Če se je ta mandat, ki se sedaj izteka, končal z bojem proti korupciji, se končuje z bojem proti komisiji, Komisiji za preprečevanje korupcije. In to je prav paradoksalen obrat, ki mu bo težko najti pravo pojasnilo. In povedano je, da je to pojasnilo pravzaprav, moram se popraviti, zelo lahko najdemo pravo pojasnilo. Rečeno je bilo enostavno, eden od kolegov je povedal, politični vrh komisije je ideološko neprimeren in je nasproten tej koaliciji, zato je treba ukiniti komisijo. To je bilo rečeno in to je razlog povedan na prvo in neposredno. Toliko o boju zoper korupcijo. S korupcijo naj se ukvarja policija, je bilo večkrat povedano s strani kolegov. Seveda, ja, kdo pa drug, kot policija, policija, tožilstva, sodišča in tako naprej. Toda, kot povedo številne mednarodne študije, številne druge izkušnje in primeri, takrat, ko se policija začne ukvarjati s korupcijo, je že prepozno. Navsezadnje je v sistemu, ko samo še policiji preostane boj zoper korupcijo, je ponavadi tudi tako, da je ta ista policija lahko žrtev, ali pa prizadeta s korupcijskim ravnanjem. In krog je zaprt, zato je jasno bilo rečeno, in v teh deklaracijah, ki smo jih sprejeli, in v resolucijah, in v predlogih in v izkušnjah v boju zoper korupcijo, ki je resen problem, v svetovnih globalnih dimenzijah je pa globalni problem, je, da je treba ustvarjati neke vrste transparentna, družbena, gospodarska in finančna okolja, transparentnost med politiko, financami, ekonomijo, ki bodo preprečile, da se korupcijska ravnanja pravzaprav pojavljajo in ki bodo naredile okolje, ki je manj nagnjeno, manj dovzetno za korupcijska ravnanja. Jaz ne pravim, da je Kosova komisija v tej poti prišla daleč, šele na začetek z nekaterimi načelnimi javnimi mnenji, mogoče, ampak komaj da na začetek, in več kot toliko tudi ni mogla storiti. Če mislite, da boste korupcijo locirali v politične, ideološke diskvalifikacije "ala tajkuni", na drugi strani pa v policijsko preganjanje, vam povem, da boste korupcijo šele prignali na svet, jo razpršili in pospešili. Zato je treba vzpostaviti boj proti korupciji na različnih ravneh, iz različnih točk in na različne oblike ravnanja. Torej, enostavno. In zdaj smešen argument, češ, da je argumentacija tega amandmaja protislovna v tem smislu, ker ankete dokazujejo, da ljudje mislijo, da se je korupcija povečala. To dokazuje neupravičenost ali slabo delo Kosove komisije. Po tej logiki seveda bi lahko rekli, je še najmanj korupcije in še najbolj je koruptivna, bi rekel, preprečevanje korupcije urejeno v avtoritarnih državah. Tam se o korupcijah niti ne govori, seveda se tudi šepetati ne sme in tam tudi ne boste našli nobenih podatkov o korupciji in korupcije ni. Če želite takšno sliko o korupciji, kjer je prišla korupcija tako daleč, da se o njej niti govoriti ne sme, potem je seveda argument, ki ste ga navedli lahko resničen, seveda pa je smešen. Smešen, nedostojen nekega normalnega, zdravega in logičnega razmišljanja, in smešen, nedostojen interpretacij, ki obstajajo v stroki. Prav to, da se je povečala senzitivnost do korupcije je deloma tudi zasluga Kosove komisije, seveda pa tudi politike, večkrat v negativnem smislu. Če se danes govori o korupciji, to pomeni, da moramo govorjenje o korupciji vzeti zares, ne ga pravzaprav prevračati in obračati na takšne ali drugačne način. In na koncu, vem, da je to mimo tega - popravek napačne navedbe. Predlog Računskega sodišča v zvezi z razrešitvijo ministra Podobnika se ne nanaša na napačno zaračunavanje in odvajanje okoljske dajatve v letih 2002 oziroma 2003 do 2005, ampak na drugi Podobnikov poskus, da bi te napačno zaračunane dajatve pravzaprav skozi svojo notranjo, podzakonsko legislaturo legaliziral in ker je bilo Računskemu sodišču zadosti, je, kot kaže, seveda storilo to, kar je storilo. To je zelo enostavno, poglejte si dokumente. Zakaj je to storilo, zelo zanimivo - namreč, večina denarja, ki bi ga morale občine vrniti, to moram povedati svojim kolegom, pač prihaja iz okolij, kjer so župani, prav pri največji, iz SLS. Zelo zanimivo. Jaz samo postavljam povezavo, ničesar ne domnevam in ničesar trdim, da je šlo za kakršnakoli korupcijska ravnanja, ampak opažam neko značilno podobnost in podrobnost. Zakaj je tako, se vprašajte sami. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Pečan.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Najprej bi rada povedala, da je amandma Poslanske skupine Zares napačno razumljen. Večkrat sem slišala kolege iz koalicijskih strank, da gre za podaljšanje delovanja komisije. Ni res, ta amandma samo vzpostavlja stanje, kakršno je bilo določeno z Zakonom o preprečevanju korupcije. Ta komisija ima šestletni mandat, od aprila leta 2004 je šest let pač april 2010. In zaradi tega ne gre za podaljševanje stanja, ampak gre samo za popravljanje napačnega določila, ker izjave predstavnikov Vlade, ne govorim današnjih predstavnikov Vlade, ampak tudi sicer, pa tudi, konec koncev, ministra, so bile, da naj bi ta komisija delovala do konca svojega mandata. Mandat pa poteče, kot rečeno, aprila 2010. Drugo, kar bi rada povedala, je to, da je značilno za nekatere poslance iz koalicijskih strank, da zelo radi preberejo samo del tistega, kar je bilo kot nek argument navedeno, in to interpretirajo kot katastrofalno stanje oziroma katastrofalno slabo delovanje v tem primeru te komisije. Prebrala bi samo tisto, kar je tudi napisano v obrazložitvi tega amandmaja oziroma se ta obrazložitev nanaša na vse tri amandmaje. Med drugim piše tole: "Po raziskavi največ v boju proti korupciji prispevajo mediji in Komisija za preprečevanje korupcije. Večina anketirancev tudi zagovarja nadaljnji obstoj komisije." Zanimivo, da gospod poslanec ni štel za potrebno, da bi tudi to povedal. Se pravi, ko govorimo o presoji ljudi, ki so vprašani za mnenje, ne moremo reči, da je to nek verodostojen ali pa strokoven podatek, vendar pa veliko pove o tem, kakšni so zlasti v zvezi s korupcijo pomembni občutki ljudi, kaj čutijo v zvezi s korupcijo. In zelo značilno je, da je mnenje ljudi se od leta 2006 do 2007 v zvezi s presojo pogostosti, se pravi množičnosti pojavljanja korupcije zelo spremenilo v smer, da se je med leti 2006 in 2007, da se je korupcija močno povečala in da se je število tistih, ki so rekli, da se je korupcija malo povečala ali da je ostala na enakem nivoju zmanjšalo za pet odstotkov. To se pravi, da ta amandma ima še kako utemeljene razloge za to, da bi bilo treba Komisijo za preprečevanje korupcije kljub temu, da je v 25. členu, dela popolnoma invalidno, ampak vendarle je potem še čas, se bom pridružila mojemu vodji poslanske skupine, še nam pušča čas, da lahko ohranimo in dopolnimo, ojačamo edini neodvisni organ, ki preprečuje korupcijo v tej državi. Vsi drugi, mi ne moremo reči, da je Računsko sodišče usposobljeno za preprečevanje korupcije. Računsko sodišče ima popolnoma druge naloge in ne mi reči, da ni poniževanje in bom rekla odrivanje Računskega sodišča, če mu bomo dali nalogo, da preverja ali so funkcionarji prijavili darila v preteklem letu in koliko daril so prijavili, pa bodite smešni. Jaz moram reči, da se norca delate iz Računskega sodišča s takim predlogom zakona.
Hvala. Gospod Cvikl. [[Ga ni.]] Gospod Grims, replika. Ne, razpravo. Potem odpiram ponovno prijavo za razpravo. Gospod Ljubeljšek, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ko poslušam današnjo razpravo o dveh amandmajih, poslušam razpravo, ki sem jo poslušal tri leta. Vse ostalo, razen tistega, kar se dejansko ozko tiče obeh amandmajev, prejšnjega, ki smo ga že obravnavali, pri katerem sem hotel razpravljati in nekako tudi osebno protestirati, da se odpira neka razprava. Povedati pa predvsem to da, sam osebno nasprotujem kakršnikoli dodatni pridobitni dejavnosti, če si poslanec. Če si poslanec, bodi 100% poslanec, drugače pa pred volitvami volivcem povej, da boš samo 80% poslanec. Kar se tiče tega amandmaja, ki je zelo kratek, s 1. januarjem 2009 se nadomesti z besedilom z dnem dokončanja mandata predsednika in članov komisije. Jaz se ne bom spuščal v vsebino dela komisije, tako imenovane Kosove komisije, ali razpravljal o takem ali drugačnem načinu, oblike nadzora, učinkovitega nadzora nad korupcijo. O tem je bilo, že kot sem rekel, v teh treh letih že veliko povedano. Danes se vse ponovno, ponovno ponavlja. Vsi smo za to, da je korupcija bila, da korupcija obstaja in da je treba korupcijo preganjati na učinkovit način. In tu bi bilo zanimivo, če bi enkrat obravnavali analizo dosedanjega dela dosedanje komisije, koliko je bila res učinkovita ta komisija s konkretnimi dejanji, s konkretnimi pregoni in tako naprej. Z zakonom oziroma s predlogom se prenaša pristojnosti in delo te komisije Računskemu sodišču. Ne morem se strinjati s kolegico Pečanovo, ki je rekla, da je komisija edini organ v državi, ki lahko preganja lahko korupcijo. Da Računsko sodišče za to ni usposobljeno, s tem se ne more ukvarjati, to pomeni, da negira Računsko sodišče kot organ, kot neučinkoviti organ. Pa bom samo prebral iz magnetograma iz matičnega delovnega telesa, ko je predstavnik Računskega sodišča, gospod Vesel povedal: Predlagane funkcije, ki jih predlagatelj predlaga Računskemu sodišču, to pa je nadzor nad premoženjskim stanjem, sprejemanje daril, prepovedi poslovanja, trdimo, da jih lahko za popolnoma nemoteno izvedemo, da ne gre za zahtevno, recimo, ali pa bolj zahtevna revizijska opravila. Takšnih revizijskih opravil smo vajeni in da je verjetno, boste nam priznali, toliko kredibilnosti, da tovrstna opravila za nas, seveda, ne morejo predstavljati prevelikega strokovnega izziva. To je predstavnik Računskega sodišča povedal in zapisano, ne bom naprej bral, ker lahko to sami preberete kaj je še povedal. Zato menim, da je termin, da začne delovati po novem s 1. 1. 2009 pravi termin. Zakaj? Zaradi tega, ker bodo volitve do takrat opravljene, nov Državni zbor se bo konstituiral, odpirala se bo nova vlada, nova koalicija, kakršnakoli že bo. Bodo novi funkcionarji in je tudi prav, da s 1.1.2009 začne se tudi izvajati nadzor nad, prvič, nezdružljivostjo in drugič tudi z novo funkcijo, ki jo tudi prevzema Računsko sodišče. Ne vidim pravega, res pravega vzroka, da se ta zadeva podaljšuje do 19.4.2010. To se pravi še eno leto, ker s 1.1.2009 bo ta komisija, Kosova, ker je bila konstituirana 19.4.2004, delovala 5 let. In ne vidim zakaj bi sedaj še za eno leto zadevo podaljševali. Zdi se mi umestno, odpira se nov Državni zbor, nova Vlada, novi funkcionarji in naj se začne delati tudi po novem sprejetem zakonu. Zato nikakor ne morem podpreti tega amandmaja.
Hvala. Gospod Kovačič.
Hvala lepa za besedo. Trditev gospe Pečanove, da se predlagatelji oziroma tisti, ki podpiramo ta zakon, delamo norca iz Računskega sodišča, pa mislim, da je presegla vse meje dobrega okusa. Da se na ta način vsiljuje neko mnenje o Računskem sodišču, ko je vendar to Računsko sodišče samo javno in na seji delovnega telesa, ki je obravnavalo to tematiko, povedalo, da sprejema, da se strinja z vsebino tega predlaganega zakona, da ga bo brez težav izvajalo, in da ga je sposobno izvajati celo v bistveno krajšem času kot se tukaj sedaj ta prenos predvideva. Pa vendarle smo slišali s strani spoštovane gospe poslanke takšno trditev. Zelo zelo nekorektno in ne vem čemu je nam bilo namenjeno. Kar se tiče pa predlagateljev amandmaja; pravijo, naš namen je, z vložitvijo amandmaja, da čim bolj podaljšamo mandat obstoječi tako imenovani Kosovi komisiji. Torej hkrati predlagatelji želijo, da se zakon sprejme, vendar da se izvajanje tega zakona čim bolj podaljša. Kakšen je to namen? Torej, če je namen, da se nekaj ne uveljavi, torej da se zakon ne uveljavi, zakaj vlagati amandma. Zakon naj se sprejme, vendar uveljavitev zakona se naj podaljša v nedogled, v neko daljno prihodnost. Potem zakaj ste vložili amandma. Preprosto odločajte, ko bo glasovanje glasujete proti zakonu. Zakaj ste za zakon, vendar uveljavitev zakona se naj podaljša do onemoglosti? Jaz ne vidim tukaj nobene logike. Če se pa zakon sprejme, potem je pa namen vsakega zakona, da se čim prej uveljavi, kar sem tudi že prej govoril, torej, če ste za to, da se zakon sprejme, potem mora biti vaš interes, da se zakon čim prej uveljavi, ne pa zakon sprejmimo, potem ga pa ne uveljavimo. Torej, ne vem zakaj ste vložili amandma, da se zakon ne uveljavi. Ste za zakon, vendar, da se ne uveljavi. Torej, jaz takšnega početja ne razumem. Preprosto bi bilo bolj korektno, bolj pošteno, da poveste z zakonom se ne strinjamo, smo proti, ne pa tako kot ste storili. Torej, amandma, še enkrat, je nepotreben in je popolnoma, celo zaradi tega, kar sem ravnokar povedal, nesmiseln. Hvala.
Hvala. Gospod Grims.
Najprej replika v bistvu vsem tistim, ki so tako zanimivo obračali moje besede. Ko spregovori podzavest je res zanimivo. Namreč, kar nekaj razpravljavcev je izrecno omenjalo prav moj priimek in govorilo kot da sem jaz govoril o gospodu Kosu. Če greste gledati magnetogram moje razprave, ki sem jo imel prej, boste videli, da gospoda Draga Kosa z besedo in priimkom nisem niti omenil. Se pravi, od kje tem ljudem to? To je tisti stari retorični trik, ki ga stalno uporablja tranzicijska opozicija, da vsako razpravo o stvari poskuša sprevreči o razpravo o človeku, da je vse razprava o ljudeh namesto razprava o stvareh, ker jim tam zmanjka argumentov. Meni ni bilo treba nič omenjati gospoda Draga Kosa, ker on sam je zelo pameten človek in zelo dobro ve, da bi največ pripomogel k ugledu komisije, ki jo vodi, če bi tisti dan, ko je postala sodba sodišča, da je sodeloval v nekem postopku, ki ga je sodišče ocenilo kot grob poseg v človekove pravice proti novinarju gospod Rancu, sam odstopil, pač tega ni storil, vztraja na mestu, on se je tako odločil, žal s tem tudi ni razbremenil te razprave tega elementa in to ste vi sami pokazali, ne mi, jaz gospoda Draga Kosa v svoji razpravi nisem omenjal. In na ta način tudi vse te vaše razprave, ker jih v bistvu izdaja vaša podzavest, izzvenijo kot da hočete reči, ja, veste, ne vemo kam bi dali tega gospoda, ker je sodišče ocenilo, da je sodeloval v nekem postopku, ki ga je sodišče ocenilo kot grob poseg v človekove pravice proti neodvisnemu novinarju, da mu bomo zagotovili tako dobro plačo, ki jo ima zdaj, pa mu jo zato še malo podaljšajmo. Tako zdaj vse to vaše prizadevanje za ta amandma zveni. Ampak gospod Drago Kos, kot rečeno, je pameten človek, on to sam ve, in zaradi tega pač o njem jaz nisem nič govoril. In vsi, ki ste to navajali in z mano o tem polemizirali, ste se zelo grdo sprenevedali. Pri tem je pa to, mimogrede, diplomatski izraz, kajti v ljudski govorici se temu reče, da nekdo laže kot pes [[...]] Drugo, kar sem hotel poudariti, je pa to, da je res zanimivo, da vas tako zelo moti, da sem navedel kar argumentacijo, ki je napisana prav pri tem amandmaju, ki pač dokazuje, da v zavesti ljudi boj proti korupciji do nedavna ni bil kaj posebno učinkovit, nasprotno, ljudje so do tega postali čedalje bolj občutljivi. Se pa strinjam z razpravo kolega Gantarja, da je v veliki meri to najbrž, ker gre tudi za primerjavo pred letom 1990, pogojeno s tem, da v totalitarnih režimih, kot jih je pač Slovenija do leta 1990, žal, tudi imela, korupcija ni priznana kot dejanski problem in formalno ne obstaja. In zaradi tega je tudi v zavesti ljudi ni, čeprav je vsaka totalitarna družba v resnici prežeta s korupcijo, saj na ta način v resnici ta mehanizem tudi deluje. No, ampak dejstvo je, da edina učinkovita akcija v boju proti korupciji, ki je dokazljiva, preverljiva, je bila pač akcija tožilstva in policije proti tako imenovanim tranzicijskim tajkunom. In tam ta komisija ni imela nikakršne vloge. Nasprotno, šele kasneje je po lastnem priznanju šla preverjat, ali ima na to temo kaj s svojih lastnih materialih; to je pisalo v vseh časopisih, domnevam, da je bilo s strani novinarjev korektno preneseno. Seveda gre za to, da je to očitna neučinkovitost. Pri čemer je pa zanimiva ta logika, ki ste jo tudi nekateri razvili, tudi zdajle na koncu kolegu iz SD, ker očitno komisija ni bila sposobna dobro opravljati vseh teh nalog, ki so ji bile danes že do zdaj, ji dajmo pa še nekatere druge, da bo še bolj zasuta z delom, pa da se bo potem še s tem to stopnjevalo in potenciralo. Zelo zanimiva logika, kajne, in mimogrede, točno sledi absurdni, oprostite, precej smešni obrazložitvi v tem amandmaju, da zaradi tega, ker pač očitno boj proti korupciji ni bil uspešen, je treba instituciji, ki je bila ustanovljena za ta namen, pa očitno dela ni dobro opravila, čim dlje podaljšati njen obstoj. Tukaj je to skregano s temeljno logiko, predvsem pa je tudi neodgovorno do ljudi, saj konec koncev ljudje vse to plačujejo. Vsaka institucija pač opravičuje svoj obstoj z neko učinkovitostjo. V danem primeru bi bilo to najbolj dokazano z neko akcijo, ki bi jo pač tožilstvo oziroma policija sprožila na osnovi obvestil, ki bi jih od te komisije prejeli. Vendar o čem takem na nekem državnem nivoju do zdaj žali ni bilo sledu. In zaradi tega je pač vse to samo vrtenje okrog vrele kaše. Ali smo si sposobni priznati, da ta zgodba ni uresničila pričakovanj, torej, da komisija ni opravičila svojih pričakovanj s strani zakonodajalca takrat, ko je bila ustanovljena, in da potem preiščemo druge možnosti, da pogledamo katere so druge institucije. Tudi, mimogrede, Računsko sodišče je samo reklo, da lahko brez težav opravlja tisto, kar bi mu naložili z zakonom, ki je zdaj trenutno v mirovanju zaradi odločitve Ustavnega sodišča. To se pravi, da tudi ta argument odpade. Gre za to, da poiščemo način kako se učinkovito boriti proti korupciji. In to z ustanovitvijo ustreznih institucij, če je to potrebno ali pa z ustrezno prerazporeditvijo pristojnosti na način, ki bo z vidika davkoplačevalca najbolj racionalen. Kajti prav za to gre. Mi lahko ustanovimo neskončno število institucij, pa če bo učinek delovanja vseh teh institucij nič, potem gre tukaj za čisto zapravljanje denarja. Dajmo to povedati s pravimi besedami. Iz tega razloga je seveda glede na argumentacijo ta predlagani amandma paradoksalen, je sam s sabo s svojo lastno obrazložitvijo v nasprotju in iz tega razloga ga ne sam, ne kolegi v Poslanski skupini SDS ne bomo podprli.
Hvala. Ker je še interes. Odpiram prijavo. Gospod Gantar, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Poglejte, v bistvu je to neka kombinacija dveh, treh replik. Zdaj nam je bilo očitano, poslancem v Poslanski skupini Zares, smo pri zakonih, zakaj vlagamo amandmaje. Najprej, bi rekel bonton je, da imajo vsi poslanci, vse poslanske skupine v skladu s Poslovnikom pravico vlagati amandmaje, o njih diskutirati, si prizadevati, da bodo sprejeti in tako naprej. To je prva stvar. In ne rabimo pouka o tem zakaj vlagamo amandmaje. Kaj pa zakon? Seveda smo mi proti temu zakonu, saj je povsem jasno - vsakomur v tej dvorani in širše je jasno, da ste, gospodje in gospe, vrč že razbili. Vrč je že razbit. Tisto, kar nam gre tu je to, da rešimo vsaj nekaj črepinj, da vse ne propade do konca, da vse ne gre do konca in tako naprej. To želimo storiti in ohraniti neko strukturo, ki bo vendarle lahko v neki drugačnih konštalacijah delovala. Če boste vi še naprej vladali, je to vse končano in ta zgodba se je končala. Se pravi naša politika ni v tem smislu, bi rekel, čim slabše, tem boljše, ampak želimo pri slabem zakonu, ki ga ne moremo podpirati, vendarle rešiti, kar se rešiti da in to je jasno neka normalna, zdrava in razumna politika. Še enkrat bi rad omenil predvsem to, argumentacija k našim amandmajem ni skregana z amandmaji. Še enkrat bi rad povedal, predvsem to, da tisti, ki interpretira, da če so ljudje bolj senzibilni do korupcije, to pomeni, da sedanje inštitucije, ki se borijo s korupcijo, opravljajo slabše svojo nalogo, takšne neposredne zveze ni mogoče potegniti. In je ne smete potegniti, ker je pač preprosto napačna. V tem smislu, kot rečeno, se morate strinjati s tem, da manj, kot so govori o korupciji, bolj je učinkovit boj proti korupciji. Če to trdite, potem lahko trdite tudi drugo. In, ker pravite, da tega ne trdite, namreč, da manj kot se govori o korupciji, bolj je uspešen boj s korupcijo, ker pravite, da tega ne trdite, potem ne smete trditi tudi nasprotno. In to je vse zaenkrat. Hvala.
Hvala. Izvolite repliko.
Čisto na kratko. Ker gre že spet za reinterpretacijo tega, kar sem govoril, samo en kratek odgovor. Če se nekdo zavzema za podaljševanje obstoja neke institucije, ki je očitno dokazala svojo neučinkovitost, potem je sam s tem objektivno zainteresiran zato, da je korupcije čim več.
Hvala. Gospod Jelinčič.
Hvala lepa. Amandma sam po sebi se meni ne zdi smiseln, če ima Zares željo, da zakon ne uspe. Kajti jaz mislim, da zakon, ki ni dober je treba zrušiti. Dejstvo je, da tisti zakon, ki smo ga mi vložili v proceduro 10.2. leta 2006, je bil precej drugačen in je bil bolj konsistenten od tega, na katerega se sedaj potem, ko je ustavno sodišče 29.3. 2007 dalo svoje pripombe na osnovni zakon, da je, od takrat naprej se je zakon zelo zelo spremenil. Zato, po drugi strani se pa sprašujem o tej korupciji v Sloveniji. Koliko pa je ljudi zaprtih zaradi korupcije v Sloveniji. Praktično nobeden. V 12. letih, od leta 1992 do 2004 je samo eden šel v zapor, pa še tisti pogojno, pravzaprav, če pogledamo, da so gospoda Š., govorim tako, da ne bi me kdo potem tožil, ker v parlamentu ne smemo govoriti direktno in odkrito, tako kot bi človek pričakoval, ker nas lahko kdo toži in zaradi tega lahko plačamo ogromne denarje. Tako, da nekateri celo izgubijo eksistenco. Ampak ta gospod Š. je bil v tako imenovanem hišnem priporu, hodil je na okrog, nakupoval, se zabaval in na koncu odšel v eno državo čez mejo, ki se začne na K. Potem seveda, ko so ga na vso silo prevlekli nazaj, je sedaj pač sankcioniran. Po drugi strani imamo pa tukaj razno razne gospode, ki pa dejansko se ukvarjajo s politično korupcijo, če rečemo politična korupcija, kajti težko bi rekel, da novi BMW-ji pa prostori v okviru nekih odvetnikov, ki zastopajo razne pivovarne, z nazivom Pivovarna L., da v tem primeru niso podkupljeni. Pa tukaj ne samo politično podkupljeni, tudi nekateri predsedniki določenih političnih strank, ki se začnejo na slovenska L. stranka, dajejo tem gospodom prostore v svojih uradnih prostorih, kjer županujejo, itn., itn. Skratka, tukaj imamo precej sprenevedanja, čudnih variant in pa nesmislov. Tako da, zakon res ni dober. Seveda ni dober, ker se je vse skupaj zbasalo v ene čudne okvire. Sedaj nas bodo gledali po dolgem in po čez, prekontrolirale nas bodo tudi neke volilne komisije v vsaki vasi, kjer bomo recimo stanovali ali živeli, kar je neumno in nesmiselno. Če hočemo res kaj narediti, potem naredimo tako, da se bo vedelo, kdo pije in kdo plača in to je bilo narejeno v našem osnovnem zakonu. Tako je bil zakon postavljen. In navkljub temu, da nekdo govori tukaj, da je nekoč bil član ene druge poslanske skupine, pa da je notri pritekel nekdo od koalicijskih poslancev in predložil zakon, s katerim naj bi se ukinila Kosova komisija, lahko edino rečem glede tega človeka, da je bil verjetno takrat v enem od njegovih običajnih, bi rekel, stanj, ko ni čisto dobro vedel, kaj je z njim, še manj pa, kaj je z okolico. Bi bilo pa dobro, če ne bi drugi kolegi poslanci upoštevali takšnih eskapad nekaterih ljudi in tega kot resnico dajali tukaj v razpravo. Mislim, da bi bilo smiselno, da predvsem, da ta amandma, ki v bistvu zelo čudno deklarira, kdaj se konča mandat predsednika in članov komisije, kajti mandati se ne končujejo ob istem trenutku, ampak se končujejo drugače, tako da enostavno mi bomo proti temu amandmaju. Ampak, da se vrnem zopet na ta osnovni zakon in na njegove nesmisle. No, nesmisli se začnejo že tam, ko je Ustavno sodišče zahteval razveljavitev določenih delov in ugotovilo neskladje z Ustavo. Človek se vpraša, kako Ustavno sodišče odloča neskladje z Ustavo ali zgolj na trenutke, na trenutne razmisleke ali po kakšni direktivi, ki bi ji morda tudi lahko rekli politična korupcija ali kako drugače. Človek se vpraša, koliko je tukaj teže v teh odločitvah Ustavnega sodišča, o katerem jaz osebno nimam kakšnega velikega mnenja, upam, da se bo kaj spremenilo, vendar dosedanje delovanje Ustavnega sodišča je bilo prekleto žalostno in v veliki meri uperjeno proti dobrobiti državljank in državljanov Republike Slovenije in proti dobrobiti naše domovine. Ne vem, kako bo. Skratka, bomo videli, kaj se bo vse skupaj dogajalo, ampak v kolikor bo zakon sprejet, bo v Sloveniji še ena dodatna godlja. Jaz mislim, da bi navkljub vsemu morali raziskovati korupcijo, policija, tožilstvo in sankcionirati sodne organe, vendar nihče tega ne naredi, morda tudi zaradi tega, ne vem, morda zaradi tega, ker je to vse preveč povezano eno z drugim. Jaz sem prepričan, da je kar precej sodnikov podkupljenih. In to ne samo s politično korupcijo, ampak kar s finančnimi injekcijami. Naša javna občila so polna raznih čudnih zgodb, pri katerih človeku misel ne more iti drugam, kot v to, da so gospodje, ki tvorijo tisti, tako imenovani popolnoma neodvisni in nad občestvo dvignjeni zbor pravosodne oblasti, da so podkupljeni. Dosti takšnih gospodov, ki so bili na pozicijah, so potem čez dva dni preskočili v razne privatne firme, kjer delujejo naprej, seveda, z bivšimi povezavami, mogoče tudi s celo kopico dokumentacije, ki so jo odnesli domov. Skratka, mislim, da se bo godlja v Sloveniji še kar nadaljevala, dokler se tukaj ne bo kaj ostro sčistilo in uredilo, vendar se bo ta zadeva uredila šele takrat, ko bo 10 gospodov, tako imenovanih tajkunov, res sedlo za rešetke, da bodo dobili po 10, 15 let. Tisti blebetavci, ki pa tako ali tako ne vedo, kaj govorijo, tisti bodo pa končali tam, kjer takšni ljudje ponavadi končajo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Potrč.
Hvala lepa. Jaz soglašam, da bo sprejem zakona pomenil nadaljevanje ene velike godlje na področju boja proti korupciji. Ker ne vidim razloga, zakaj bi večina v Državnem zboru, razen da varuje neke svoje interese, bila proti temu, da se dejavnost organov, ki se bojujejo proti korupciji, razširi in omogoči. Zato bi rad ob vsem sprenevedanju kolegic in kolegov oziroma bolj kolegov iz koalicije, povedal, v Poslanski skupini Socialnih demokratov govorimo o amandmaju zato, ker nam je to edina priložnost, da govorimo tudi o vsebini zakona. Sicer bomo proti zakonu. Upamo, da ta zakon ne bo sprejet. Uveljavitev ali pa kasnejša uveljavitev je samo možnost pomagati pri temu, da zakon ne bo končno uveljavljen in da bo uveljavljeno tudi tisto načelo ali pa tista trditev v odločbi Ustavnega sodišča, ki pravi: "Obveznost ureditve protikorupcijskega delovanja sicer ni izrecno določena v Ustavi. Vendar iz splošnega načela zakonitosti delovanja državnih organov in njihovih funkcionarjev kot enega izmed načel pravne države iz 2. člena Ustave izhaja tudi zahteva o preprečevanju korupcije." Tako se, gospe in gospodje, ne morete sklicevati, da vam je v veliko čast, ker ste zagotovili ali pa pomagali pri tem, da je bil Zakon o preprečevanju korupcije že leta 2006 ukinjen in da se od takrat naprej pogovarjamo o tem, koliko še obstoja, koliko ne želja po tem delovanju, ker je edino Ustavno sodišče bilo tisto, ki je reklo, da se določbe Zakona o preprečevanju korupcije do uskladitve z Ustavo še naprej uporabljajo. In zdaj samo še ena misel. Citirali ste kolegico Pečanovo. Zelo logične so bile njene besede. Dvolično je zahtevati, da prevzema nove posle, nove odgovornosti Računsko sodišče, ko ta koalicija do Računskega sodišča nima nobenega pozitivnega odnosa, saj Vlada ni pripravljena upoštevati njegovih določb.
Hvala lepa. Besedo pa ima poslanec Rudi Veršnik. Izvolite!
Hvala za besedo. Lep pozdrav kolegicam, kolegom, predstavnikom Vlade! Spoštovani! Tudi sam sem bil na začetku mojega mandata član te komisije. Menim, da smo v tistem času, kolikor sem pač bil član, več ali manj razpravljali samo o zadevah, kako komisija premetava papirje z enega konca na drug in išče - bom rekel - kvazi prekrške v nekih pisarnah z nekimi ljudmi, ki jih vseskozi niti niso imeli nikoli dovolj. Že večkrat sem tudi rekel v javnih nastopih, da je komisija nek papirnati tiger in pri tem tudi ostajam. Danes se pogovarjamo o 24. členu, s katerim želijo pozicijske stranke mandat novi komisiji oziroma novi organizaciji nadzora nad korupcijo prestaviti v neko prihodnost. Namesto, da bi enostavno dovolili, da se pravzaprav ta proces na novo začne čim prej. In ta datum je zame povsem sprejemljiv. Prepričan sem, da je tudi smiseln. Kljub temu, da smo slišali, da Računskemu sodišču ne zaupamo, pa sam že vrsto let delujem v Komisiji za nadzor javnih financ. Od mene še niste slišali, da ne zaupam Računskemu sodišču. Računskemu sodišču zaupam. Prepričan sem, da bo to svojo funkcijo, ki jo je do sedaj opravljala tako imenovana Kosova komisija, bistveno bolje in v krajšem času opravilo. Predvsem pa sem prepričan, da bomo državljani imeli bistveno manj stroškov, kot jih imamo sedaj s to tako imenovano Kosovo komisijo. Sam ne podpiram amandmaja k 24. členu, pač pa ponovno trdim, da je smiselno, da komisija začne delati čim prej. Torej, v skladu s predlogom najkasneje 1.1.2009. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Odpiram ponovni krog za razpravo. Prosim za prijave. Izvolite. Besedo ima poslanka Barbara Žgajner Tavš. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Moram reči, da sem presenečena, ko poslušam razprave nekaterih razpravljavcev pred menoj. Toliko bolj, ker namerno zanemarjajo pomemben del, ki se je na področju nadzora nad delom, ki ga je v preteklosti opravljala Komisija za preprečevanje korupcije kot neodvisen organ. S tem namenom je bila ustanovljena. Ker namerno zanemarjajo ta pomemben del, ki ga je odpravila tudi državnozborska komisija. Hočem reči, da me čudi, da danes nismo večkrat slišali, kajti v preteklosti je bila zelo pomembna besedna zveza "brezzobi tiger". Čudi me, toliko bolj, ker smo našli razlog za to, da bomo brezzobega tigra, se pravi, inštitucijo, neodvisno inštitucijo v naši državi, ki nima dovolj pooblastil za učinkovit pregon pojava korupcije, klientelizma, pranja denarja in še česa, da ga bomo preprosto zaprli. Ta organ zaprli, namesto da bi temu organu, če je to želja, dali več pristojnosti. In toliko bolj sem presenečena, veste, zato, ker poslušam nekatere govorce pred menoj, ko kritizirajo ta zakon - zakon o nadzoru nad poklicnimi funkcionarji - poenostavljeno rečeno. Ko pa je ta zakon zgolj posledica zakona oziroma dogajanja iz leta 2005. Takrat je prišel nekdo in je začel mahati na ves glas s predlogom, da je treba tako imenovano Kosovo komisijo ukiniti in nadzor nad funkcionarji urediti na nekakšen drugačen način. Ampak, roko na srce, spoštovane kolegice in kolegi. Če bi poznali delo, če bi poznali agonijo, ki se vleče dejansko od leta 2005, potem bi videli kdo v tej državi ali pa Državnem zboru ima resen namen, da bi se na področju preprečevanja korupcije nekaj storilo. Jaz osebno pravim - ja, premalo je, zgolj papirologija ali papirnata vojna, premalo. Ampak bolje vsaj to, kot nič. Tudi ta papirologija oziroma papirnata vojna je dala neke rezultate. Žal so tisti organi, ki so pristojni za to - od tožilstev naprej, od policije naprej, prepočasi odreagirali ali pa sploh niso. Jaz preprosto ne razumem, zakaj je potrebno na nek jasen signal, ki ga je dal neodvisen organ, ki se mu reče Komisija za preprečevanje korupcije, v naši državi čakati več kot eno leto dni, da tožilstvo odreagira oziroma da tožilstvo dobi s strani neke državne inštitucije papirje, ki jih je tožilstvo zahtevalo na podlagi opozorila, da obstaja sum korupcije pri nekem poslu. Veste, to je problem. Ampak tega problema ne rešuje vladni zakon. Ne. Vladni zakon še omejuje tisto področje, ki je za enkrat relativno dobro urejeno v naši državi. Ne nazadnje po našem predlogu zakona ali ureditvi so se sklicevali ali pa, bom rekla, so se ga učili prenekateri tisti, ki so v fazi približevanja Evropski uniji. Ker smo imeli zgledno urejeno področje boja zoper korupcijo oziroma preprečevanja korupcije. In jaz se spomnim, ko so se sprejemali proračuni v okviru Državnega zbora. Da vam povem tudi to plat zgodbe - kakšna ignoranca je na strani Vlade Republike Slovenije. Niti enkrat ni bilo predstavnika Ministrstva za javno upravo ali Ministrstva za finance ali kateregakoli drugega vladnega predstavnika na sejo odbora, kjer smo se pogovarjali o načrtih Vlade Republike Slovenije na področju boja zoper korupcijo. Niti enkrat, spoštovane kolegice in kolegi! Ali je to res dobra popotnica za to, da bomo, ne vem, z vladnim predlogom zakona uredili področje korupcije? Ali je to res dobra popotnica, da bomo prišli v fazo, ko bomo lahko rekli, da je politična higiena funkcionarjev v tej državi na tako zavidljivi ravni, da ni korupcije? Ampak to je treba delati pri vrhu. Pri vrhu je treba delati in gledati na politično higieno. Računsko sodišče, ničkolikokrat omenjena inštitucija danes. Ko se spoštovani gospod državni sekretar sklicuje na Računsko sodišče, ki bo imelo toliko in toliko pristojnosti po novem vladnem zakonu nad študiranjem papirologije oziroma ker bo kontroliralo papirje, ki jih moramo funkcionarji v naši državi, vsi funkcionarji pošiljati na po novem Računsko sodišče. Ampak ta ista Vlada ne upošteva mnenja Računskega sodišča. Danes ga ne upošteva. Predsednik Vlade ni odgovoril na poziv Računskega sodišča. Zdaj po novem bo imelo to Računsko sodišče še več pristojnosti. Kje je tukaj politična higiena, spoštovane kolegice in kolegi? Korupcija se dogaja, klientelizem se dogaja, nepotizem se dogaja v naši državi. Tudi kriminal se dogaja v naši državi. Ampak nov sistem nadzora nad funkcionarji, nad prijavo premoženjskega stanja funkcionarjev ali pa nad prijavo daril, pa ne se hecati, spoštovane kolegice in kolegi! To ne bo odpravilo korupcije v naši državi. Ali veste, kako smešen je že danes sistem prijave daril Kosovi komisiji, ker je nedodelan? Ampak sprašujem: Zakaj ne dodelamo tega sistema? Več kot dve leti opozarjamo, tudi državnozborska komisija opozarja, da je sistem slab, nedodelan, ker je zgolj črna črka na belem listu papirja. Ampak vi ta sistem, bom rekla, daste "copy-paste" v nov zakon. Vse ostale so nianse, spoštovane kolegice in kolegi! Jaz pravim bolje podpreti ta amandma, ki podaljšuje rok za zaprtje neodvisnega organa. Po drugi strani pa vas še enkrat naprošam ali pa apeliram na vas, da razmislite: Kakšen signal dajemo družbi, dajemo državljankam in državljanom, kakšen signal dajemo ne nazadnje družba kot celota tudi EU? Nekateri se tako radi postavljate pred EU, pa ne spoštujete in ne upoštevate pozivov, ki prihajajo s strani tudi EU. Korupcija v naši državi je. Javno mnenje ni naklonjeno tej vladni potezi. Ker se javnost, državljanke in državljani po pomoč obračajo na Komisijo za preprečevanje korupcije, ker je to edini organ, ki ima neke rezultate. Seveda v skladu s svojimi pristojnostmi je pa res, da so te pristojnosti zelo omejene. Veste, tudi na podlagi načelnih mnenj komisije za preprečevanje korupcije, ki so pokazala tudi na obstoj korupcije v vladnih vrstah, tudi to je po moji oceni zelo dober rezultat ali pa eden izmed pomembnih razlogov, zakaj ne gre ukiniti neodvisnega organa, ki se mu reče komisija za preprečevanje korupcije. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Branko Grims.
Hvala. K besedi sem se javil pravzaprav zato, ker sem hotel odgovoriti vodji Poslanske skupine SD. Vendar, ker me ni neposredno imenoval, pač nisem mogel uporabiti replike. Namreč, uporabil je izraz sprenevedanje in s tem v bistvu uporabil temo, ki sem jo sam prej načel. Vendar je treba tukaj vedeti, kaj sprenevedanje v resnici sploh je. Če nekdo ne podpira amandmaja, ki bi podaljšal veljavnost oziroma obstoj neke institucije, ki se objektivno v merljivih izidih z ničemer konkretnim ni izkazala kot dejansko učinkovita, je pa precej draga, potem, oprostite, to ni sprenevedanje. To trdim z vso odgovornostjo. Če pri tem kot argument izrečem ponovno, da je bil edini konkreten uspeh v boju proti korupciji nedavna akcija proti tako imenovanim tranzicijskim tajkunom, je to dejstvo, ki ga pozna pač vsa Slovenija. In naj samo dodam, da lahko le iskreno upam, da tokrat ne bo kakšen sodnik pisal sodbe tako dolgo, da bo vse absolutno zastaralo ali pa da bodo morebitni predlogi za postopek obležali kar v omari kakšnega tožilca, potem mu bo pa sodišče čez nekaj let izreklo oprostilno sodbo, tako kot je bilo to nedavno. In je to, trdim, slovenska nacionalna sramota, kar se je zgodilo in bi bilo najbrž treba pogledati o koruptivnih dejanjih najprej v slovenskem pravosodju. Lahko samo izrazim to spet kot dejstvo. In moje iskreno upanje in to ni sprenevedanje. Če pa nekdo na vse kriplje zagovarja podaljševanje obstoja institucije, ki je precej draga, vendar se je izkazala kot neučinkovita, hkrati pa ista oseba v vlogi vodje Poslanske skupine SD na isti seji Državnega zbora predlaga umik Kazenskega zakonika, ki vsebuje določbe o zaostritvi boja proti korupciji, ki širi pojem koruptivnosti še na tista dejanja, ki izhajajo iz pridobivanja koristi iz naslova položaja in zaostruje kazni za koruptivna dejanja, to pa je sprenevedanje, kolegice in kolegi. In to še kakšno!
Hvala lepa tudi vam. Želi še kdo razpravljati? Odpiram ponovni krog za prijavo. Izvolite, prosim! Kolega Pavel, beseda je vaša. Izvolite.
Jaz vendarle kolega Grimsa - imenoval ga bom z imenom, da se bo lahko javil na repliko in imam še čas - ne mislim izpustiti iz primeža njegove argumentacije. Njegova osnovna zgodba se glasi: "Utemeljitev amandmaja Poslanske skupine Zares je v nasprotju s samim tekstom amandmaja." In trdi, da mi s svojo argumentacijo dokazujemo pravzaprav nasprotno od tega, kar bi želeli. Namreč, da Kosova komisija ni učinkovita. In trdim še enkrat, da argumentacija, ki jo mi predlagamo, je konsistentna, logična in stvarna, da pravzaprav dejstvo, da se je povečala senzibilnost za korupcijo v Sloveniji pa verjetno tudi širše, pomeni tudi to, da je naš predlog, s katerim bi delovanje komisije zadržali še za več kot eno leto konsistenten in pravilen. Kajti Kosova komisija je eden izmed organov, ne edini, ki prispeva k temu, da se oblikuje postopoma okolje, ki bo manj naklonjeno korupcijskemu ravnanju in posledično tudi korupciji, ki bo prišla do tiste stopnje, da se bo z njo morala začeti ukvarjati policija. Kajti takrat, kot rečeno, so dejanja že storjena in korupcija je že tu. Nas zanima predvsem to, kako narediti, da bi bilo korupcije čim manj, ukrepati, preden pride do tega. In temu je namenjena cela vrsta ukrepov. Tudi ta bi moral biti namenjen. Res pa je, da je komisija lahko naredila manj, ker se je morala več boriti za svoj obstoj, ker njeno vodstvo ni bilo politično neprimerno. V tem smislu moram reči, da je naš argument konsistenten, logičen. In pričakujem, da ga boste tudi podprli. Sam sicer sem poslušal tudi kolega Jelinčiča. On ni znal dobro povedati, zakaj nasprotuje našemu amandmaju. Ampak tudi to jemljemo, bi rekel, z "rešpektom" in na znanje in je to dober razlog, da si proti nekemu amandmaju, če znaš povedati pravzaprav dobro, zakaj si proti njemu. Še enkrat bi rekel, ko se tako govori na pamet in brez potrebe tukaj notri o stvareh, o katerih mogoče na tej ravni ne bi bilo dobro, da bi govorili, ne omejujem pa nikogar, ko govorite o akciji Čista lopata, dragi moji, še ovadbe niso vložene. Marsikaj bo še treba narediti, da se bo videlo, ali je ta akcija pripeljala in ali bo pripeljala do tega, kar vi mislite, da bo, ali bo proizvedla neke nehotene učinke ali pa celo inverzne učinke, ki bodo lahko, lahko, ne pravim da, udarili tudi po tistih, ki so akcijo na tak ali drugačen način sprožili. Ne vemo, ampak bodimo dostojni! Govorimo o tem preveč in verjemimo in pustimo, da tožilstva, policija in sodišče znajo opravljati nalogo brez pridig, ki prihajajo iz vladajoče koalicije, predvsem iz SDS. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Grims, beseda je vaša. Izvolite.
Ne vem sicer, ker pač ne vidim v misli svojih spoštovanih kolegov, na kateri del se je tole na koncu nanašalo. Ampak domnevam pa, da se je nanašalo na tisto, kar sem dejal, o oprostilni sodbi v zvezi s tožilci. In pri tem, kolega Gantar, vztrajam. To, da je nekdo imel polno omaro map spisov, pomeni, da nekaterim ljudem, nekaterim institucijam, pravnim osebam. Skratka, ni bila dosegljiva pravica v tej državi, da je bila pravica okrnjena v najglobljem pomenu te besede. To to pomeni. In da je sodišče potem, ko so ga drugi tožilci, to isto osebo ovadili, pa je bil njihov kolega - verjemite, da so to težko storili - da je sodišče presodilo, da to ni nobeno kaznivo dejanje. To sploh ni problem za Slovenijo. To pa, oprostite, menim, da je nacionalna sramota za slovensko pravosodje. To je moje osebno mnenje. Gospod Gantar, jaz vaše mnenje čisto spoštujem. Prosim, spoštujte še vi mojega.
Hvala lepa. Kolega Pavel Gantar, beseda je vaša, izvolite.
Diskutiram kot razprava, ker replika na repliko ni možna. Gospod Grims, nehajva se igrati po nepotrebnem. Točno veste, na kaj se je moj stavek nanašal - na akcijo "Čista lopata", o kateri ste tudi vi govorili in ste jo dali kot zgled sedanjega boja proti korupciji. Jaz samo upam, da to res bo, da se bo izkazala. In na to se je nanašala moja intervencija in moja replika, na nič drugega. Tako da mi ne podtikat ali pa ne govoriti zdaj. Ne iti v drug bazen z nižjo vodo. Ostanite v istem bazenu. Ne iti zdaj v drug bazen in tam čofotat z drugimi igračkami. Kajti pogovarjali smo se o točno določeni zadevi in nobeni drugi. In ne se zdaj izogibati. Ostanite v istem ringu ali bazenu, kakor hočete.
Hvala lepa. Ker nihče več ne želi razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, v torek, 22. aprila 2008, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O TUJCIH, v okviru rednega postopka. Seznanjam vas, da imamo za to točko na razpolago 2 uri in 50 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade. Državni sekretar mag. Zvonko Zinrajh, beseda je vaša, izvolite.
Še enkrat, lepo pozdravljeni! Hvala lepa za tehnično pomoč. Na kratko bi vam predstavil Predlog zakona o tujcih oziroma spremembe, s katerimi se odpravljajo pomanjkljivosti sedaj veljavnega zakona o tujcih, ki so se v praksi pokazale predvsem v postopkih izdaje vizumov in dovoljenj za prebivanje kot potrebne spremembe. Predlog zakona na področju vizumov opredeljuje dva nova pojma, in sicer, garanta in garantno pismo, ter daje podlago za vzpostavitev in vodenje nove evidence o garantnih pismih. V novi evidenci se bodo vodili tudi določeni podatki o samem garantu. Podatke o garantu bo pristojni organ za izdajo vizuma pridobival po uradni dolžnosti iz uradnih evidenc, ki jih vodijo drugi organi. Tako da garantu dokazil ne bo več potrebno posebej prilagati. Določen je tudi nov pogoj za izdajo vizuma, in sicer zagotovljeno potovalno zdravstveno zavarovanje. Opredeljena pa so tudi sredstva za preživljanje, ki jih mora prav tako imeti tujec, ki prosi za izdajo slovenskega oziroma schengenskega vizuma. Predlog zakona na novo ureja možnost pritožbe zoper zavrnitev izdaje vizuma. Zaradi zagotavljanja podatkov o tujcih, ki se vključujejo v program integracije, je dana pravna podlaga za vodenje dveh novih evidenc. To je o udeležbi tujca na tečajih slovenskega jezika in pa o udeležbi tujcev na tečajih seznanjenja s slovensko kulturo, zgodovino in ustavno ureditvijo. Nadalje se odpravljajo pomanjkljivosti zakona, ki so se v praksi pokazale v postopku izdaje dovoljenja za začasno prebivanje zaradi zaposlitve ali pa zaradi dela. Na novo predlog zakona določa, da lahko prošnjo za izdajo dovoljenja za prebivanje iz razloga zaposlitve ali dela vloži tudi tujčev delodajalec, ne le tujec sam. Ker smatramo, da je izjemno pomembna novost. Prošnja se lahko tudi sočasno vloži s prošnjo za izdajo delovnega dovoljenja, kar je tudi odprava določene ovire administrativnega značaja, kot je to sedaj v praksi. Z navedenim želimo predvsem skrajšati čas postopka, kar je tudi v interesu slovenskih delodajalcev, katerih očitek je bil večkrat izpostavljen, da so postopki za izdajo delovnega dovoljenja in dovoljenja za prebivanje "prekomplicirani" in predolgi. V kazenskih določbah je znesek globe na novo določen v evrih. Višina glob pa je prilagojena tudi teži prekrška. Zaradi česar se globe, ki niso sorazmerne teži, tudi seveda po našem predlogu zvišajo. Nekatere kazni, sedaj globe, torej bivše denarne kazni po terminologiji, so namreč ostale nespremenjene od uveljavitve veljavnega Zakona o tujcih že iz leta 1999 in po mnenju predlagatelja ne ustrezajo teži storjenega prekrška. Tukaj seveda tudi nismo sledili nekaterim predlogom, amandmajem, ki so bili vloženi pred tem branjem. Kajti menimo, da smo primerno regulirali kazenske določbe. Seveda v okviru zakona o prekrških in v okviru zakona o kazenskem postopku oziroma Kazenskega zakonika. Kazenski zakonik, kot veste, je v proceduri. In tudi vsebuje nekatere določbe, ki se nanašajo na to področje. V zaključku bi hotel dodati še to, da glede na majhno število vloženih amandmajev na tej seji tudi opravite tretjo obravnavo, torej sprejem zakona. Prav tako predlagam, da sprejmete sklep, da se zaradi obsega sprememb pripravi tudi uradno prečiščeno besedilo predlaganega zakona, ki bi ga vaš zbor potrdil. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Kolega Srečko Hvauc se nam je že pridružil. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na nadaljevanju 43. seje dne, 9.4.2008, kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o tujcih, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po rednem postopku predložila Vlada Republike Slovenije. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je predstavnik predlagatelja povedal, da so bistvene vsebinske spremembe povezane. Pomanjkljivosti, ki so se pokazale v praksi, predvsem kar se tiče izdajanja vizumov in izdajanja dovoljenj za prebivanje. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je uvodoma povedala, da so pripombe iz njihovega mnenja ustrezno upoštevane z amandmaji koalicijskih poslanskih skupin. V sami razpravi je bilo predvsem močno izpostavljeno tudi vprašanje ustreznosti predlaganih sankcij za prekrške oziroma njihove sorazmernosti tako težje storjenega prekrška kot tudi dohodkom državljanov. Predstavnik predlagatelja je v zvezi s tem vprašanjem pojasnil, da so predlagane kazni primerne. Saj ne presegajo v kazni, ki jih določa zadnja novela Zakona o prekrških. Odbor je sprejel amandmaje poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 1., 3., 5., 10., 15., 16., 18., 22., 23., 24., 33. in 34. členu. Ni pa sprejel amandmaja poslanske skupine SNS k 27., 29. in 31. členu. Prav zato pa je Poslanska skupina SNS umaknila amandmaja za novi 27.a člen in za novi 32.a člen in odbor o teh predlogih ni odločal. Je pa sprejel dva svoja amandmaja, in sicer k 27. členu in k 31. členu. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje in na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerem so vključeni sprejeti amandmaji. Ta dopolnjen predlog zakona je tudi sestavni del tega poročila. Hvala lepa za besedo.
Hvala lepa tudi vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Lipa bom predstavil sam. Spoštovani navzoči! Torej, Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o tujcih je na podlagi obrazložitve, kot nam jo je podal državni sekretar in kot je spisana v predlogu zakona, sprejemljiva. Torej, na podlagi obrazložitve bi težko našli argument, zakaj nasprotovati omenjenemu zakonu. Dejstvo pa je, da vsaj v okviru Poslanske skupine Lipa pogrešamo nekaj tistih elementov, skozi katere se je moč odločati kvalitetnejše. Torej, ne izključno na podlagi mrtve črke na kosu papirja, ampak da bi pridobili s strani resornega ministrstva nenazadnje tudi statistiko ali pa vsaj nekaj zgodb ali - bolje rečeno - dejstev, ki narekujejo potrebo po spremembi zakona, ki je danes pred nami. Vlada Republike Slovenije tako v uvodnem delu svojega zakona ugotavlja. Citiram: "Cilj predloga zakona je določiti pristojnost posameznih ministrstev za izvajanje pomoči pri integraciji tujcev, zagotavljanje pogojev in programov, ki jo Republika Slovenija zagotavlja tujcem z zagotavljanjem za prebivanje, katere do sedaj niso bile določene in kar se je pokazalo za pomanjkljivost." Torej, samo vsebino opisnega pojma, ki ga Vlada Republike Slovenije nakazuje v okviru svoje obrazložitve, torej, kaj ni bilo določeno in vsebinsko katere so omejitve oziroma pomanjkljivosti. V nadaljevanju Vlada Republike Slovenije zagotavlja, da v povezavi z integracijo tujcev zagotovi podatke o tujcih. V okviru Poslanske skupine Lipa bi bili zadovoljni oziroma veseli, v kolikor bi Vlada Republike Slovenije predlog zakona opredelila tudi z vsaj, ne s številko tujcev v okviru lanskega leta, predlanskega leta v okviru naše države. Tako pa sprejemamo zakon, ki v svoji vsebini ne nakazuje niti na količino, niti na izvor tujcev v okviru naše države. Iz tega naslova bi si želeli zakon, ki bi predmetno, vsebinsko opredeljeval obstoječe stanje in nakazoval dejansko potrebo po spremembi predmetne zakonodaje. Prav tako se nam zdi nedorečeno, torej ena izmed tistih določb, ki v okviru zakona govori v povezavi z garantnim pismom. Torej, kjer se vabijo na zasebni ali poslovni obisk v Republiko Slovenijo tujci. Ta del sem citiral iz predloga zakona. Iz tega naslova seveda vprašanje iz Poslanske skupine Lipa: Kako je z razmerjem, torej, zasebni ali poslovni obisk tujca in zagotovitvijo države Republike Slovenije in tudi financiranjem s strani davkoplačevalcev tega zasebnega ali sekundarnih dejavnosti, ki spremljajo zasebni in poslovni obisk? Ali sem notri spadajo tudi pridobitev javno veljavne izobrazbe oziroma poklicnih kvalifikacij? Po naši oceni gre za premalo dodelan zakon iz tega naslova. Torej, segment zasebnega ali poslovnega obiska tujca. In pa potem bonitete, ki jih Vlada Republike Slovenije dodeljuje. Ali tujca opravlja oziroma dodeljuje njegovo upravičenost. Torej, citiram v nadaljevanju med točko 2.3. Poglavitne rešitve, torej predlog Vlade: "Za zagotavljanje pogojev in programov za učenje slovenskega jezika." Ali torej gre za nekoga, ki bo na obisku, da mu moramo financirati znanje slovenskega jezika, seznanjanje s slovensko zgodovino v nadaljevanju in izobraževalni sistem? Lahko pa z gotovostjo rečem, da ravno zaradi pomanjkanja statistike smo, milo rečeno, skorajda ogorčeni nad oceno finančnih stanj, posledic, ki jih bo zakon pripeljal, in sicer citiram Vlado: "Zaradi vzpostavitve nove evidence o garantnih pismih bo po oceni predlagatelja Vlade, za leto 2008 potrebno zagotoviti sredstva v višini skoraj pol milijona evrov. Za integracijo tujcev pa bo potrebno za tekoče leto zagotoviti ena cela in še nekaj milijonov evrov, in prihodnje leto skoraj en milijon evrov." Iz tega naslova sem povedal, podpore omenjen zakon ne bo dobil. Ne bomo pa mu nasprotovali, v kolikor bo Vlada Republike Slovenije vsaj s številkami prišla in utemeljila svoje zahtevke.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine SDS pa bo predstavil poslanski kolega Rudolf Petan. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana predstavnika ministrstva! Na začetku bi želel poudariti, da zakon o tujcih ureja njihov prihod. Se pravi, vstop v našo državo, bivanje v naši državi in pa tudi zapustitev Slovenije. Omenjeni predlog zakona, ki je predmet obravnave, je nastal na osnovi praktičnih izkušenj sedanjega zakonskega besedila. Če kje, se ravno na tem področju razmere izredno hitro spreminjajo. Migracije so izredno intenzivne ne glede na vzrok in pa na oblike. Slovenija je po drugi strani članica Evropske unije. To področje praktično vsaka država ureja po svoje. Na nekaterih področjih migracij Evropska unija skuša poenotiti pogoje. Pri izvajanju sedanjega Zakona o tujcih so se pokazale določene pomanjkljivosti in tudi administrativne ovire. Pokazalo pa se je tudi pomanjkanje delavcev za določene poklice in velike težave delodajalcev za pridobitev ustreznih kadrov. Po predlogu se spreminjajo nekatere določbe pri izvajanju vizumov, pri izdajanju vizumov. Ker nosilcu ne bo potrebno pridobivati določenih podatkov in listin. Se pravi, ob prošnji. Ampak bodo to lahko, pravzaprav morali pridobiti uslužbenci diplomatsko konzularnih predstavništev kar sami. Gre za uvajanje ali pa spoštovanje načela, vse na enem mestu. In pa da stranka ni dolžna iskati sama podatke, če gre za državne baze. Vzpostavile se bodo tudi določene evidence, ki bodo poenostavile postopek za tujce. Z novim predlogom zakona je ali bo, ko bo zakon sprejet, dana podlaga za vodenje evidence o garantnih pismih ter za pridobivanje podatkov o garantih iz uradnih evidenc. Ta predlog namreč na novo opredeljuje pojem garanta, ki je pravna ali pa fizična oseba, ki v času bivanja tujca v Sloveniji jamči za tujca. Garant bo to pismo, ki mu ne bo potrebno prilagati nobene dokumentacije, evidentiral pri upravni enoti. Prošnjo za izdajo dovoljenja za bivanje v Republiki Sloveniji iz razloga zaposlitve ali dela lahko vloži delodajalec, ki bo zaposlil tujca, in ne le tujec sam. Prošnjo za izdajo dovoljenja za bivanje vloži istočasno s prošnjo za izdajo delovnega dovoljenja. Vse to pomeni skrajšanje časa celotnega postopka. Eden od ciljev novele je tudi določitev pristojnosti posameznih ministrstev pri izvajanju pomoči pri integraciji tujcev, ki jo naša država zagotavlja tujim osebam z dovoljenjem za bivanje in ki do sedaj niso bile opredeljene. In v Poslanski skupini SDS menimo, da je prav, da to tudi opredelimo. Tako je za zagotavljanje pogoja za učenje slovenskega jezika, seznanjanje s slovensko kulturo in zgodovino pristojnost Ministrstva za šolstvo in šport. Opredeljene so tudi naloge Ministrstva za kulturo. Usklajevalec nalog v zvezi s tujci pa je Ministrstvo za notranje zadeve, ki tudi usklajuje finančne zadeve in zagotavlja pogoje za programe informiranja, ki so povezani z vključevanjem tujcev v našo državo. Na področju vizumov in viznih postopkov je težnja jasneje določiti pogoje za izdajo vizuma, urediti podatke za evidenco in preprečiti zlorabe viznih postopkov, ki so se pokazale v praksi. Dana je ali novost je tudi možnost pritožbe v postopku izdaje vizuma, kar do sedaj ni bilo možno. Pri dovoljenju za prebivanje zaradi združitve družine pa je novost, da se v enoletni rok veljavnega dovoljenja, ki je pogoj za priznanje pravice, šteje tudi čas prebivanja tujca v Republiki Sloveniji na podlagi potrdila o vloženi prošnji za podaljšanje oziroma izdajo nadaljnjega dovoljenja za začasno bivanje. V Poslanski skupini SDS novi predlog, ki je pred nami, podpiramo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija bo predstavila poslanka Majda Zupan. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljeni, spoštovani! Integracija tujcev je po svoji definiciji dvosmerni proces, ki zahteva tako sodelovanje države, kot tudi tujca. Država in družba sta dolžni zagotavljati ugodne pogoje za kakovost življenja priseljencev, vključno z aktivnim preprečevanjem diskriminacije, ksenofobije in rasizma. Na drugi strani pa je za uspešno integracijo potrebno aktivno sodelovanje priseljenca. Republika Slovenija zagotavlja tujcem več različnih možnosti za čim hitrejšo integracijo. Tako so za tujce organizirani tečaji slovenskega jezika, programi za seznanjanje s slovensko zgodovino, kulturo in ustavno ureditvijo. Omogoča pa se tudi vključevanje v izobraževalni sistem za pridobitev javno veljavne izobrazbe oziroma poklicnih kvalifikacij. S predlagano novelo se med drugim podrobneje urejajo prav pristojnosti med ministrstvi, ki s svojim delovanjem in programi posegajo na ta področja. Novela zakona o tujcih opredeljuje dva nova pojma, in sicer garanta ter garantno pismo. Hkrati pa daje pravno podlago za vzpostavitev nove evidence o garantnih pismih. Garant bo ob obisku tujca evidentiral garantno pismo pri upravni enoti, ki bo podatke vnesla v evidenco garantnih pisem. Ti podatki bodo na razpolago diplomatsko-konzularnim predstavništvom, ki bodo lahko ostale potrebne podatke pridobila preko povezave z drugimi uradnimi evidencami. Novela tudi omogoča, da se poenostavlja postopek za izdajo dovoljenja za začasno prebivanje. Po veljavni ureditvi je namreč za dovoljenje zaprosil samo tujec. Novela pa omogoča, da bo lahko zaprosil za dovoljenje tudi delodajalec, s čimer se postopek ureditve enači z inštitutom sezonskega delavca oziroma tako imenovanim napotenim. Prošnjo lahko vloži sočasno s prošnjo za izdajo delovnega dovoljenja, kar pa pomeni tudi skrajšanje postopka. Zakon se dopolnjuje tudi na področju ureditve zadostnih sredstev za preživljanje. Uvaja se možnost pritožbe v primeru ob neizdaji vizuma. Dovoljenje za začasno prebivanje zaradi združitve družine pa se bo mladoletnim neporočenim otrokom in staršem mladoletnih otrok lahko izdalo ali podaljšalo najdlje do otrokove polnoletnosti, ne pa tudi dlje. V poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da so predlagane rešitve novele zakona o tujcih ustrezne, da prinašajo dopolnitve in spremembe, ki so se pokazale v praksi za potrebne. Zato bomo predlagano novelo zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Josip Bajc pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala lepa. Spoštovani! Poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bomo predlagane spremembe in dopolnitve zakona o tujcih podprli. Menimo namreč, da zakon ustrezno upošteva evropske smernice, ki urejajo vse potrebno za ustrezno integracijo tujcev z izobraževanjem, z učenjem slovenskega jezika, s seznanjanjem s slovensko zgodovino, kot tudi slovensko kulturo ter našo pravno ureditvijo. Po drugi strani pa odpravlja nekatere pomanjkljivosti. Obenem predvideva tudi boljšo evidenco in kaznovanje kršiteljev predpisov. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da je predlagatelj ustrezno zastavil tako ureditev, ki bo tujcem olajšala postopke pridobivanja vizumov in dovoljenj za prebivanje. Predvsem zato, ker je to gotovo tudi v interesu slovenskih delodajalcev, kjer primanjkuje določene delovne sile. Za vse tiste tujce pa, ki v Republiki Sloveniji že prebivajo na podlagi dovoljenj za prebivanje, s tem zakonom zagotavljamo pogoje za njihovo vključevanje v kulturno, gospodarsko in družbeno življenje skupaj z ostalimi državljani Republike Slovenije. Vključevanje tujcev v izobraževalni sistem za pridobitev javno veljavne izobrazbe oziroma poklicnih kvalifikacij prav tako izboljšuje integracijo tujcev. Zakon odpravlja tudi določene pomanjkljivosti, ki so se pokazale v praksi v postopkih izdajanja dovoljenj za prebivanje v Republiki Sloveniji. Namen je predvsem olajšati in pospešiti postopke za izdajo dovoljenja za prebivanje iz razlogov zaposlitve ali dela ter olajšati pogoje za priznanje pravice do združitve družine. Zdi se nam tudi ustrezno, da se zvišujejo globe, predpisane za prekrške, ker naj bi se s tem zmanjšale kršitve določb zakona. Zakon prav tako ustrezno ureja vodenje evidenc vključevanja tujcev v posamezne programe. Uvaja nove evidence, kot tudi potrebno koordinacijo pristojnih ministrstev, bodočih pokrajinskih pristojnosti pri izvajanju programov za tujce in podatkov o tujcih, ki so vključeni v program integracij. Menimo, da je končno tudi v Sloveniji treba dopolniti zakon o tujcih glede na mednarodno prakso in zakonodajo z določbami o potrebnosti predložitve garantnega pisma za pridobitev vizumov za tujce, ki prihajajo v Republiko Slovenijo na osebni ali poslovni obisk, s katerim tujci v postopku izdaje vizumov dokazujejo namen prebivanja, nastanitve ter sredstva za prebivanje v Republiki Sloveniji, kot tudi za vrnitev v matično državo, iz katere prihajajo. Podpiramo tudi ureditev, da bo uslužbenec diplomatsko-konzularnega predstavništva določene podatke o garantu pridobil po uradni dolžnosti preko povezave z drugimi uradnimi evidencami. Torej, poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bomo navedene spremembe zakona o tujcih podprli. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Poslanka Majda Širca bo predstavila stališče Poslanske skupine Zares. Izvolite.
Lep pozdrav! Govorila bom o delu zakona, ki je za poslanke in poslance skupine Zares nesprejemljiv. Zakon v tem delu, o katerem bom kasneje več govorila, izraža in še bolj utrjuje našo klavstrofobijo do tujcev. Razume jih kot motnjo, ki lahko narušijo naš mir. Zato tudi naredi vse, da bi prišlo v Slovenijo čim manj Neevropejcev in Neevropejk. Po principu: Tujega nočemo, sami smo si dovolj. In če kdo že mora priti v Slovenijo, naj bo popisan, registriran in zanj naj se določi kavcija in nekakšen garancijski list. Naj naše meje čim bolj hermetično tesnijo. Zakon namreč na novo uvaja pojem garanta. Torej, tistega, ki bo z garantnim pismom jamčil za glavo tujca oziroma tujke, ki bo želel, želela priti v Slovenijo. Jamčiti bo moral tudi za sredstva njegove vrnitve domov. Torej, za tistega, ki bo želel priti v Sloveniji na predavanja, seminar, izlet, obisk, razstavo, izobraževanje in tako naprej, ne bo več dovolj povabilo, temveč garantno pismo. To so novi pogoji. Tujec, ki bo odslej hotel priti v Slovenijo, bo moral imeti sklenjeno potovalno zdravstveno zavarovanje - tega sedaj ni - in zagotovila za sredstva za preživljanje v času bivanja v Sloveniji. Z registrom garantov se pa tudi uvaja nadzor nad osebami, fizičnimi in pravnimi, ki bodo jamčili za tujca. Država bo namreč vodila spisek, register, evidenco vseh, ki bodo podpisali garantno pismo, vključno s podatki o tujcu, kot tudi s podatki tistega, ki bo za tujce jamčil. Tujec, ki bo želel priti v Slovenijo, bo moral imeti zagotovilo, da ima zadostna sredstva za preživljanje. Višino teh sredstev bo določal gospod Rupel. Največja farsa pa je, da Vlada svoje predloge, obrazložitve v tem delu navaja tako, da pravi, da gre za lajšanje in pospeševanje postopkov pri izdaji vizumov in dovoljenj. Ja, seveda, lajša že. Ampak na način, da postavi toliko ovir ali preveč rigoroznih pogojev, da ljudje ne bodo več prihajali k nam, ker bodo postopki za pridobivanje pogojev zakomplicirani in rigorozni. Ljudje pa ne bodo želeli tvegati in izdajati garantnih pisem za njih. Ta filozofija izhaja izpod mene, da imajo tujci lahko slabe namene in da so dvomljivi, če ne špekulanti. Poglejmo, recimo, kaj bo moral garant jamčiti v primeru. Moral bo jamčiti za kritje vseh stroškov bivanja tujca v Sloveniji, za spanje, hrano, prevoz in tako naprej, za stroške vrnitve tujca domov ali nastanitve v centru za tujce ali v azilnem domu in tudi stroške odstranitve tujca iz države. Garant bo moral garantno pismo evidentirati na upravni enoti, kjer se bo vodil dosje tujci. Kdo od fizičnih in pravnih oseb, vas vprašam, bo želel iti v takšen register po katerem lahko vsakdo brska in ga tudi uporabi, kadar mu to ustreza? Ljudje se bodo preprosto bali. Ne le tega, da bodo zavedeni v tak dosje, temveč tudi to, da bodo prevzeli povsem nejasne stroške. Kako bo lahko v državo hitro, nemudoma prišel tujec oziroma tujka, na primer obiskat svojega sorodnega, bolnega, umirajočega znanca, sorodnika, saj ne bo čez noč dobil potrdila o potovalnem zdravstvenem zavarovanju, recimo, če dam samo en primer? In kakšna je cena za tako zavarovanje? Ste pogledali. Ni majhna. Ne sme biti namreč nižja od 30 tisoč evrov. Na koncu vendarle moram opozoriti. Nobeno navodilo, priporočilo ali direktiva Evropske unije nas ne sili v to represijo, o kateri sem govorila. Sili nas le klavstrofobija in Slovencem lastno nezaupanje do tujega. Skratka, v Zares nasprotujemo tistemu delu, ki uvaja novosti, ki jih razumemo kot rigorozne in kot tiste, ki pravzaprav ponavljajo večkrat, ne na glas ali pa prisotno izrečeno, ampak vsekakor prisotno mantro: tujega nočemo.
Hvala lepa. Kolega Vili Rezman pa bo predstavil stališče Poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Že doslej smo slišali - in verjetno bo tudi kasneje še tako - zelo različne ocene o tem kaj zakon prinaša, kako se ga veseliti ali kako se ga bati, kar je verjetno tudi povsem razumljivo. Kajti, Zakon o tujcih regulira odnose v družbi, in sicer na enem izmed bolj občutljivih področij. Najbolj pomembno pri tem je, s kakšne optike gledamo na tujce in ali gledamo na tujce tako, da v njih prepoznamo še nepoznane prijatelje. To bi bila najboljša opcija, pri čemer seveda ne gre zanikati tudi tega, da je možno tudi med tujci, tudi med temi, kakor sem rekel, še neznanimi prijatelji, naleteti na takšne, ki lahko povzročajo motnje v funkcioniranju v svojem okolju, da ne bi kakšnih trših besed v zvezi s tem uporabljali. Poprej je bilo že v prejšnjem spreminjanju zakona o tujcih, o azilu in podobnih zakonih zaznati precej togo, nekoliko restriktivno držo sedanje oblasti. Lahko bi rekli, da omenjena suspektnost do tujcev zagotovo med nami še obstoja. Ne samo med tistimi, ki so v parlamentu ali v Vladi, ampak tudi med ljudmi v njihovem vsakdanjem življenju. Ampak ta poprejšnja toga ureditev je po spoznanju Vlade, po njenih izkušnjah, po slabostih, ki jih je evidentirala, pač pripeljala tudi do tega, da sedaj predlaga določene spremembe. Nima smisla vseh ponavljati, ker so bile že nekajkrat danes ponovljene. Vendar tudi mi v Poslanski skupini DeSUS sodimo, da gre na določenih področjih za izboljšave, za otoplitev, na določenih področjih pa še zmeraj ostajamo nekako suspektni, sumničavi do tujcev. Ko smo tehtali, česa je več, kaj podpreti, smo sklenili, da zakon podpremo. Ker vendar prinaša nekatere dobre, pozitivne rešitve. Te dobre, pozitivne rešitve bodo tudi za tujce, za iskalce zaposlitve. Bodo za tiste, ki jih zaposlujejo. Torej, za delodajalce. Bodo seveda za družine tistih, ki so pri nas našli delo. In nakazane so tudi nekatere spremembe, ki bodo olajšale delo tudi državi oziroma upravnim organom. Gre za to, da se skuša zagotoviti čim lažje in čim učinkovitejše socialno integriranje tujcev v naše okolje. Gre za to, da jim pri tem pomagamo tudi s sredstvi, domačimi in v Evropi pridobljenimi. V Poslanski skupini DeSUS mislimo, da je tako prav. To je reakcija tudi na spremenjene okoliščine. Med drugim tudi zavoljo tega, ker se spreminjajo razmere, kar se našega razvoja tiče, kar se tiče demografije, kar se tiče razvojnih potencialov in kar se tiče strukturne brezposelnosti, ki je pri nas več kot očitna. Najbrž bomo čez kakšno leto ali dve ponovno slišali o spremembah zakona o tujcih. Morebiti bodo takrat ugotovljene še kakšne slabosti, ki jih bo treba odpraviti. Morebiti se bo do takrat pokazalo, da so katere izmed rešitev, o katerih sedaj govorimo, pretoge, pretrde in jih bo treba popravljati. V celoti pa v Poslanski skupini DeSUS menimo, da gre vendar za pozitivne spremembe. Zato bomo ta predlog sprememb in dopolnitev zakona o tujcih podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SNS bo predstavil poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! No, Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o tujcih bomo seveda podprli. Navkljub temu, da sodimo, da je bistveno preveč nežen do tujcev. Mi nismo za to, da bi prišlo do, ne vem, kakšne integracije velike množine tujcev v Sloveniji. In kot je nekdo rekel, da bi jim pomagali, da bi jim nudili pomoč tudi s svojimi sredstvi. Konec koncev mislimo, da je pomembno, da nudimo pomoč lastnim državljanom in državljankam z našim denarjem. Ne pa, da mečemo skozi okno denar za nekakšne tujce, za katere v veliki meri niti ne vemo, kdo so, kaj so, zakaj so in od kod so. Kot primer lahko povem, da Kitajci, ki so bili zdaj do pred kratkim v Trstu, od koder so jih Italijani pregnali, so se naselili v Sežani. V Sežani so v vseh blokih po večini Kitajci. Kot vemo, od Kitajcev nikoli nihče ne umre. Vedno imamo neke nove Kitajce. Število se širi, se množi. Seveda naša država do zdaj ni storila še ničesar. Tako da se človek vpraša, kaj počno naše inšpekcijske službe. Razen tega, da razmišljajo o svoji dobrobiti. Mislim, da je vprašljiva tudi ta poenostavitev pridobivanja dovoljenja za začasno delo. Začasno delo se pridobiva v Sloveniji zdaj že pravzaprav brez znanja slovenščine. Zdaj dobivajo ljudje začasno delo, ker imajo ali zveze na kakšnem uradu, ali zveze na kakšni drugi poziciji. Vendar pa prihajajo notri. Ne znajo jezika in vendar jih nihče ne kontrolira. Ni se še zgodilo, da bi slišal, da bi kam na kakšno delovišče prišla kakšna inšpekcija pa rekla: "Prosim, zdaj pa pokažite dovoljenje." Vemo, kako se je dogajalo v Sloveniji s tem pretokom in pritokom tujcev. Povedati je treba, da letno pride v Slovenijo nekaj deset tisoč tujcev, ki jih v veliki meri nimamo niti registriranih. Zato ne vem, kako je možno, da se uvaja v ta zakon možnost pritožbe zoper zavrnitev izdaje vizuma. Mislim, pojdite si pogledati v Švico, pojdite si pogledati drugam po Evropi pa boste videli, kakšna je možnost zavrnitve izdaje vizuma. Poglejte v Italiji, kako naredijo, kadar imajo te tujce. Enostavno, kadar delajo probleme, jih zbašejo na letalo in pošljejo tja, od koder so prišli. Kar nekaj stotin Romunov so Italijani tako poslali nazaj v Romunijo. Navkljub temu, da so to državljani tako imenovane neskončno lepe skupne dežele Evropske unije. Mislim, da je skrajni čas, da začnemo skrbeti za sebe. Ne pa, da bomo tukaj še olajšali vse skupaj pri dovoljenju za prebivanje zaradi združitve družine. Te združitve družine vozijo v Slovenijo nove in nove in nove tujce, ki ostanejo tukaj in se nikoli več ne vrnejo. Po pravilu so to ljudje z nizko izobrazbo ali brez izobrazbe in se ne zgodi, da bi bil to kakšen kardiolog ali kaj podobnega ali specialist torakalne kirurgije, ki bi prišel sem in pripeljal svojo družino, med katero bi bila dva absolventa medicinske fakultete, ampak je po navadi to kakšen delavec na gradbišču, ki pripelje s seboj še tri žene, šestindvajset otrok, strice, tete in vse skupaj v številu tam okrog 150 do 172. V Slovenski nacionalni stranki zato predlagamo tudi nekaj amandmajev, in sicer zvišujemo globe za določena dejanja, in sicer v skladu s sorazmernostjo dejanja, za katerega so te globe predpisane. Globe so zdaj takšne, minimalne, da se vsakomur splača plačati vlogo in obdržati tujca tukaj na delu. Če pa ima pri inšpekciji kakšne zveze, pa se verjetno da to zmeniti tudi kako drugače. Vsaj dejstva kažejo, da tako je. Uvajamo pa tudi novo sankcijo zaporne kazni, v skladu oziroma glede na uskladitev z novim Kazenskim zakonikom, ki je danes tukaj v obravnavi in mislim, da ta kazen bo še hujša, kadar jo stori javni uslužbenec pri opravljanju svoje funkcije. No, ampak o tem kasneje, ko bomo govorili o amandmajih. Zakon v osnovi podpiramo, seveda, čeprav z žalostno ugotovitvijo, da so v zakonu še vedno preveč razmišljali o tujcih in premalo o naših državljanih. Hvala.
Hvala tudi vam. Mi pa smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bom vodil na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 18.4. V razpravo tako dajem 27. člen ter amandma Poslanske skupine SNS. Želi kdo razpravljati? Odpiram postopek. Besedo ima poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa. V tem primeru gre za dvig vlog, ki se usklajujejo tako s sedanjo pozicijo Slovenije v Evropski uniji in tudi s tem, da je treba upoštevati tudi inflacijo, ki tudi v Evropi ne miruje. Tako smo predlagali, da se kaznuje za prekrške pravna oseba ali samostojni obrtnik, ki pripelje po domače tujce čez državno mejo ali v Slovenijo kakorkoli že, brez ustreznih listin z globo od 8.600 do 15.200 evrov. Ravno tako se za ta prekršek kaznuje odgovorna oseba pravne osebe. Vedeti je treba, da ko so pripeljali sem tujce, recimo, iz Makedonije, so določeni ljudje tudi na naših uradnih ustanovah pokasirali pred mnogo leti, v prejšnjem tisočletju še, približno tisoč do dva tisoč mark za vsako osebo, ki je dobila to delovno dovoljenje. Nihče ni bil kaznovan. Nekateri gospodje oziroma gospe, ki so bile v okviru državne službe, so se pa s tem zelo zelo opomogle. Mislim, da je skrajni čas, da se te zadeve uredi na ta način, da se globe dvignejo. Seveda pa imamo tukaj še, gre za šest alinej, po katerih se dvigajo te globe in upam, da bodo te globe tudi sprejete. Konec koncev, če kdo želi poslovati pošteno, naj posluje pošteno, v tem primeru mu globe ne bo potrebno plačati. V kolikor namerava goljufati je pa prav, da se ga močno kaznuje. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Poslanka Širca, beseda je vaša.
Hvala lepa. Glede na opozorilo Zakonodajno-pravne službe pričakujem, da bo Vlada pojasnila ali se strinja s stališčem, ki je bilo več kot jasno izrečeno že na matičnem odboru Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki je opozorila, da so takšne določbe, kot jih prinaša tudi ta amandma oziroma ta člen s pravno sistemskega vidika sporne, saj so v nasprotju z načelom konsistentnosti kot enim izmed načel pravne države in tudi navaja Ustava, govori o odstopanju od uveljavljenega sistema sankcij za prekrške, govori tudi o tem, da so sankcije že inkriminirane v kazenskem zakoniku, po tem, ki velja in tistim, ki ga boste poslali v življenje, na žalost. Skratka, kaznivo dejanje prepovedanega prehajanja meje je že določeno. Želim, da se izrazi Vlada, ali se tudi strinja s takorekoč desetkratnim povečevanjem kazni. Vemo, da v prejšnjem zakonu je ta člen bil sankcioniran z denarjem, ki je segalo v razpon 850.000 tolarjev do milijon in pol tolarjev. Sedaj imamo predlog, ki bi globo opredelil z 8.600 evrov do 15.200 evrov. Ampak tisto, kar bi opozorila - opozorila bi še posebej na predlog za spremembo tega člena v peti in šesti točki, ki govori o tem, da se ta globa, globa v peti alineji 100 tisoč evrov, in v šesti alineji 50 tisoč evrov, dotakne tistega, ki je imenovan v 19b. členu. 19b. člen pa govori o garantnem pismu. O garantnem pismu sem govorila tudi prej pri predstavitvi stališč poslanske skupine in obveznosti, ki jih bo imel tisti, ki bo jamčil z garantnim pismom za tujca, ki bo prišel v Slovenijo, v državo. To se pravi, garant bo moral jamčiti za tujca, da bo zagotovil nastanitev, zavarovanje, odstranitev, stroške te in te, ki so bili navedeni in jih ni malo in v kolikor te stroške ta oseba, pravna ali fizična, ki bo zagotavljala z garantnim pismom, ne bo pravočasno poravnala, Slovenska nacionalna stranke meni, da jo je potrebno zaglobiti za 50 tisoč evrov oziroma 100 tisoč evrov. Porečevanje represij, kot se tukaj predlaga, ima svojo sporočilno vrednost. V obrazložitvi mnenja Poslanske skupine Zares sem poudarila, da ta klavstrofobija, ki prihaja s tem zakonom z večjo represivnostjo ni umestna, se ne strinjamo tudi s povečevanjem kazni do ljudi, ki bodo morali v bodoče jamčiti za tujke in tujce, ki prihajajo v Slovenijo. In še dodatna kazen za te, ki naj bi bili sankcionirani, kot predlaga amandma, se nam ne zdi smiselna in ta nestrpnost in opazovanja tujcev v Sloveniji, skozi oči tistih, ki so vredni nekega nezaupanja, ki so že a prirori skorajda kriminalisti in je bolje, da ostanejo kriminalci, in je bolje, da ostanejo tam, kjer so in naj ne rušijo našega miru, se mi ne zdi dobro za odprto družbo, družbo, ki vendarle, kaj smo že dejali, poudarja potrebnost medkulturnega dialoga in medsebojnega sožitja, še posebej v letošnjem letu. Nasprotujemo takemu amandmaju. Sankcije za ljudi, ki bodo s tem, da bodo že evidentirani na upravnih enotah v spiskih, dosjejih, s tem ko bodo samo jamčili, s tem ko se jim povečuje razpon jamstvenih dejanj in potem še grožnja s tem, da če vsega tega ne bodo postorili, bodo še oglobljeni za to vsoto, se mi zdi neko tako jasno sporočilo, ostanite tam, kjer ste, saj vas tu ne rabimo.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa. Ja, točno to je tisto, gospa Širca, takih ljudi, ki bodo hodili v Slovenijo delat kraval in kriminalna dejanja, takih res ne rabimo; če jih vi rabite, jih vzemite domov in jih imejte doma, pa jih "futrajte" na svoj strošek, ne pa na strošek davkoplačevalcev. In zakaj smo uvedli 5. in 6. točko - ravno zato, da preprečimo zlorabo garantnih pisem. Saj tistemu, ki noče goljufati, ne bo treba plačati ničesar, ker bo spoštoval zakon in se bo držal zakonskih določil. Vi pa spodbujate ljudi h goljufiji! Spodbujate jih, ne se držati tega, ampak zaradi tega, ker ne znate drugače, hočete na zakonskem nivoju te zadeve izničiti - zato, da bi se delalo tako naprej, kot se je delalo pravzaprav že mnogo časa. Govorite o spornosti tega. Kakšna spornost! Država ima pravico kaznovati nekoga, ki ni njen in ki pride rušit notranji red in ustroj države. Vem, da je vam več do marsikoga drugega, pravzaprav do vseh drugih kot do lastnih državljank in državljanov, meni pa ni. In v Slovenski nacionalni stranki nam je do tega, da imamo v svoji domovini red in urejenost. Če je vam bolj všeč kraval in nered, lahko razumem tudi, zakaj. Vendar dvanajst let vaše vladavine je bilo dovolj, da je pokazalo, kam je pripeljal ta kraval; res, da ga zdaj v štirih letih niso počistili, kar je velika napaka, ampak vsaj dela se na tem, da se kakšne zadeve uredijo. Pravite, načelo konsistentnosti. Kakšno načelo konsistentnosti? [[Oglašanje v dvorani.]] Ja, to ste rekli. To ste vi citirali tisto, kar piše tam notri, ampak jaz odgovarjam - vi ste tu povedali, jaz vam odgovarjam. Kakšno načelo konsistentnosti? Sprejeli bomo nov Kazenski zakonik oziroma spremembe in prav je, vse kazni se višajo. Pri nas bi jim pa verjetno vi radi dali še nagrado za kaj takega, zato da bi potem prišli sem in delali, kar se jim pač zazdi. Ko gremo v tujino in ko, recimo, drugi od nas zahtevajo določene zadeve, da se moramo napisati, celo prstne odtise zahtevajo, to vas ne moti, ker tam upognete hrbet in blagonamerno gledate od spodaj gor, če vas bodo oni potrepljali po hrbtu. Ko pridejo tuji k nam, je pa vse v redu, njim je pa vse dovoljeno. Mislim, da je to skrajno neodgovorno do lastne domovine. Jaz ji pravim domovina, kaj ji pravite vi - ne vem, kajti glede na to, kako govorite o medkulturnem dialogu in kako govorite o odprti družbi, potem ne vem kje živite. Ali pa pojdite tja med odprto družbo v medkulturni dialog. Afrika je še polna tega prostora, kjer se greste lahko take zadeve. Kajti, medkulturni dialog so se šli tudi tisti priseljenci v Avstriji preoblečeni v policijo, ko so ropali na avtocesti. In kaj se zgodilo pri tem medkulturnem dialogu? Enega so ustrelili, dva so zaprli. Vi bi jim verjetno dali nagrade in še kakšno, kaj jaz vem, mirovniški inštitut bi jim kakšno lento okrog vratu dal. Mislim, to je žalostno, da imamo v državi takšen odnos do svoje domovine.
Hvala. Želi še kdo v povezavi z [[...]]Vlada bo na koncu, ne skrbite za to kolegica Širca. Želi še kdo izmed poslank in poslancev? Ne. Potem se je k besedi prijavil državni sekretar, mag. Zinrajh, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Poglejte, ob 27. členu je treba povedati, da je po našem mnenju v predlogu zakona že določena primerna višina globe, tudi za prevoznika in njegovo odgovorno osebo, zlasti ob dejstvu, da se ga z navedeno globo tudi kaznuje za vsakega pripeljanega tujca posebej. V zvezi z amandmajem in predlagano kaznijo zapora menimo, da je nekako v nasprotju z Zakonom o prekrških. Tudi Zakonodajno-pravna služba je tu nekako enakega mišljenja, saj nekako menimo, da v tem zakonu ne moreš predpisati denarne kazni, če ne eksistira in pa seveda sankcije zapora, ker Zakon o prekrških tega nekako ne dopušča. Dejanja iz tretjega in četrtega odstavka tega amandmaja pa so v bistvu že inkriminirana v veljavnem kazenskem zakonu, tudi nov predlagan Kazenski zakonik, ki je v parlamentarnem postopku kot veste, tudi konzumira ta kaznive dejanja. V zvezi z garantom menimo, da je v dopolnjenem predlogu zakona na novo opredeljeno, da se garanta, ki za tujca ne izpolni svojih obveznosti, za katerega kot garant tudi jamči, kaznuje za prekršek in je zanj tudi, po naši oceni, predlagana primerna globa. Hvala.
Hvala lepa. Lahko zaključimo razpravo v povezavi s 27. členom? Hvala. Ker nihče več ne želi razpravljati, zaključujem razpravo povezano s 27. členom ter omenjenim amandmajem. V razpravo pa dajem 31. člen ter amandma Poslanske skupine SNS. Želi kdo besedo? Odpiram postopek, izvolite k prijavi. Besedo ima poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa. Tudi v tem členu gre za povišanje kazni. Kajti sodimo, da v sedanjem v predlogu zakona so kazni preveč mile, v bistvu gre v sedanjem predlogu zakona zgolj za prevod 100 tisoč tolarjev v 500 evrov in 240 tisoč tolarjev v 1 200 evrov. Mi dvigamo to višino kazni na 3 500 do 4 900 evrov, kajti mislimo, da je smiselno dvigniti ta spodnji prag. Zakon mora upoštevati dejansko stanje in ta zakon v tem primeru ne upošteva dejanskega stanja, ki se dogaja v Republiki Sloveniji, ampak ga samo vleče naprej, stanje, takšno kot je, zato sodim, da so te globe bistveno prenizke. Za takšne globe se marsikomu splača "švercati" tujce čez mejo, kajti, če ga dobijo, plača tistega "jurja", pa ima mir. Zagotovo bo vsaj dvakrat bolj premislil, v kolikor bodo kazni višje. In sodim, da je smiselno, da se kazni povečajo. Razen, če je naši državi vseeno in če je policiji samo do tega, da oglobi lastne ljudi, kajti najvišja kazen za nekoga, ki omogoči ali pomaga ali poskusi omogočiti in tako naprej, tujcu, da vstopi, potuje v tranzitu ali prebiva na ozemlju Republike Slovenije, v nasprotju s prvim ali drugim odstavkom 13a. člena, ta kazen je manjša kakor en prometni prekršek, ki gre nekdo 30 kilometrov prehitro po avtocesti. Pa lepo vas prosim, kaj se mi gremo potem tukaj? Ne razumem. Ali vam delajo te zakone eni, kaj jaz vem privatniki iz Murske Sobote en zakon, privatnik iz Izole pa drugi zakon ali kaj? Ali se ne znate uskladiti, pa malo pretehtati, da je verjetno en prometni prekršek malo manj, bi rekel, vreden po kazni, kot pa eno tako dejanje. Ni konsistentnosti in izgleda, da na policiji ne ve levica, kaj dela desnica. Ampak s tem ne mislim leva politična opcija od desne, ampak leva roka od desne roke. To je totalno nesmiselno. Takšne nizke v bistvu kazni, da je sramotno. In jaz mislim, da je skrajni čas, da se te zadeve popravijo. Vlada ima še dosti časa, da to spremeni. Magari, da sprejme naše sugestije, pa naj popravi, ker, še enkrat pravim, v primerjavi z zakonom o varnosti cestnega prometa je ta zakon, ki ga imamo tukaj notri, ta sprememba zakona o tujcih, je sramotna. To se pravi, subvencioniramo in pomagamo kriminalna dejanja, ampak pri prometu, tam jih bomo pa olupili, tako kot sedaj, ko so policaji, ker je enkrat zapadel sneg, so policaji globili po širni Sloveniji zato, ker ljudje niso imeli zimskih gum. In če ni imel s seboj 400 ali nekaj evrov, so morali plačati. 400 evrov zato, ker ni imel zimskih gum. Tukaj pa, ko bo tujce vozil čez Slovenijo, bo plačal pa 500 evrov. Tako da boš za prekršek plačal več kot pa za, skorajda kriminalno dejanje. Sramota!
Državni sekretar, beseda je vaša. Izvolite.
Hvala lepa. Hvala lepa za pripombo, spoštovani gospod poslanec. Že na odboru je bil sprejet amandma, ki je zvišal te sankcije. Mi smo sicer predlagali v prvem odstavku razpon med 2.000 in 4.500 evrov, v drugem odstavku pa smo ta vaš predlagan znesek celo malo dvignili. Če malo zbalansiramo mislim, da smo kar upoštevali vaše pripombe. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ne. Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, torej v torek 22. aprila v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na obravnavo PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O OSEBNI IZKAZNICI, SKRAJŠAN POSTOPEK. Za to točko imamo na razpolago 55 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem državnemu sekretarju na Ministrstvu za notranje zadeve, mag. Zvonku Zinrajhu za uvodno predstavitev. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o osebni izkaznici, na podlagi katerega bo državljan lahko izbiral med osebno izkaznico s tako imenovanim čipom, in med navadno oziroma klasično osebno izkaznico brez čipa. Na čipu osebne izkaznice bo zapisano kvalificirano digitalno potrdilo državnega overitelja, pri čemer je postavljena starostna meja za pridobitev kvalificiranega potrdila na dopolnjenih 15 let in oziroma ali certifikat zdravstvenega zavarovanja, ki se uporablja tudi na novi kartici sedanjega zdravstvenega zavarovanja. Uporabnost osebne izkaznice s čipom se bo po naši oceni povečala, saj jo bo mogoče uporabljati tudi za storitve elektronske uprave, z obisk pri zdravniku, zobozdravniku, v lekarni in tako naprej. V zvezi s tem je potrebno poudariti, da se na novi osebni izkaznici ne bodo zapisovali nobeni občutljivi zdravstveni podatki državljana, kar je bila debata ves čas v času nastajanja zakona in na matičnem odboru. Če se bo državljan odločil za tako vrsto osebne izkaznice, ki jo bo mogoče uporabljati v zdravstvu, se bo na osebni izkaznici zapisala samo številka zavarovane osebe, v evidenci osebnih izkaznic pa se bo vodil samo podatek o tem ali je državljan zavarovan ali ne. Do osebne izkaznice bodo po novem upravičeni tudi slovenski državljani zunaj naših meja, ob morebitni izgubi, pogrešitvi, kraji in tako naprej pa ne bo potrebno osebne izkaznice več preklicevati v Uradnem listu. Tako se bodo zmanjšali stroški za izdajo nove osebne izkaznice, prihranek pa bo tudi, po naši oceni, pri izdaji le-te. Zaradi odprave preklica predlog zakona daje podlago za vzpostavitev javno dostopnega dela evidence o pogrešanih in tako naprej, izkaznicah, na katerih bodo objavljeni podatki o serijski številki, o datumu izdaje, veljavnost in naznanitvi pogrešane oziroma ukradene osebne izkaznice, ne pa tudi osebni podatki njenega imetnika. Enostavnejša je ureditev vročanja osebnih izkaznic za otroke, saj so se v praksi ravno pri tem pojavile precejšnje težave. Takšna osebna izkaznica se bo lahko po novem vročila zakonitemu zastopniku, ki je vložil vlogo za njeno izdajo ali pa drugemu zastopniku, če je bilo tako navedeno že ob vložitvi same vloge. Osebna izkaznica se bo lahko vročila tudi mladoletniku, staremu vsaj 15 let, če temu ne nasprotuje zakoniti zastopnik. Na predlog informacijskega pooblaščenca se v predlog zakona vključuje določila o kopiranju osebne izkaznice, po katerih je upravljavcu o zbirki osebnih podatkov dovoljeno kopiranje osebnih izkaznic le v primeru, ko to določa zakon. Tako lahko osebne izkaznice kopirajo: notarji, finančne družbe, ki opravljajo storitve po zakonu o bančništvu. Kopiranje osebne izkaznice je dovoljeno tudi na podlagi pisne privolitve imetnika. Predlog zakona ne posega v kopiranje za zasebno uporabo, ki je tudi sedaj že dovoljena. Pri pripravi predloga si je predlagatelj prizadeval za takšno ureditev izdaje osebnih izkaznic, ki bo državljanom prijaznejša, po drugi strani pa se za sankcioniranje posameznih ravnanj, ter vključitvijo določb v zvezi s kopiranjem osebne izkaznice ščiti le-ta, kot najbolj razširjen identifikacijski dokument pred morebitnimi zlorabami, še naprej pa, po naši oceni, ohranja tisto verodostojnost, ki jo je v bistvu dosegla skozi ta leta v svetu. V prehodnih določbah je urejeno tudi nadaljevanje veljavnosti sedaj obstoječih osebnih izkaznic, seveda do poteka veljavnosti, za katero so bile izdane. Državljan bo lahko zaprosil za osebno izkaznico če bo to želel. Predlagatelj tudi meni, da so predstavljene rešitve ustrezne, ne pomenijo nekega napada na posameznikovo zasebnost in pravico do varstva osebnih podatkov in zato predlagamo, da se predlog zakona sprejme. Predlagam tudi, da Državni zbor sprejme sklep, da se zaradi obsega sprememb pripravi tudi uradno prečiščeno besedilo, ki bi ga zbor potrdil. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Prosim podpredsednika Srečka Hvauca, da predstavi poročilo. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani! Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na svoji 43. seji, dne 9.4.2008, kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o osebni izkaznici, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada, s predlogom za obravnavo in sprejetje predloženega zakona po skrajšanem postopku. Kot gradivo smo dobili članice in člani odbora tudi pisno mnenje Zakonodajno-pravne službe, iz katerega izhaja, da imajo predvsem pomisleke okrog nevarnosti združevanja osebnih podatkov na enem dokumentu. Omenjajo pa tudi, da je sicer res, da je rešitev nekoliko omiljena s tem, da se lahko državljan sam odloči za tako listino. Zakonodajno-pravna služba je v tem svojem mnenju podala pripombe na 11 členov predloga zakona. Odboru so bile posredovane tudi pripombe informacijske pooblaščenke z dne 15.2.2008 in 12.3.2008. K predlogu zakona so v poslovniškem roku amandmaje vložili poslanka Darja Lavtižar Bebler in poslanske skupine SDS, NSi, SLS in DeSUS. V uvodu je predstavnik predlagatelja dodatno obrazložil rešitve iz posameznih členov, česar ne bi ponavljal, ker smo to maloprej že poslušali. Bi pa povedal, da je predstavnica Zakonodajno-pravne službe v dodatni predstavitvi mnenja službe opozorila na že prej navedene splošne pripombe ter na naravo njenih konkretnih pripomb k posameznim členom, ki so bodisi nomotehnične narave ali pa so podane v smeri izboljšanja oziroma povečanja zaščite podatkov. Po mnenju Zakonodajno-pravne službe je prvi sklop pripomb z vloženimi amandmaji bil v celoti upoštevan, kar se pa drugega sklopa tiče, pa predlagajo še dodaten razmislek o posameznih rešitvah. Predstavnica informacijske pooblaščenke je izrazila predvsem pomisleke glede varovanja osebnih podatkov, zaradi tega, ker se združujejo EMŠO, davčna številka in številka zdravstvenega zavarovanja. Menijo, da tako povezovanje zbirk podatkov zahteva večji premislek, saj se na ta način povečuje možnost njihove zlorabe. Pooblaščenka sicer načelno ne nasprotuje vsakršnemu združevanju osebnih dokumentov, a zakonodajalca poziva k dodatnemu premisleku glede predlaganih zakonskih rešitev, kot že omenjeno, zlasti z vidika varstva osebnih podatkov. Tudi v razpravi o amandmajih je bilo največ dilem ravno okrog zaščite osebnih podatkov, vendar po večinskem mnenju predlog zakona prinaša dobre rešitve, da sicer ni popolne zaščite podatkov in da so zlorabe vedno mogoče, ampak te spremembe prinašajo tudi prednosti, zlasti zato, da se združuje več izkaznic v enotni dokument, kar olajšuje življenje uporabnikom in kar zmanjšuje stroške evidentiranja podatkov s strani različnih organov. Na tem področju je pač potrebno slediti napredku. Sistem pa je potrebno ustrezno zaščititi, kar tehnološki razvoj oziroma rešitve tudi omogočajo. Bistveno pa je, da ne gre prezreti tudi tega, da že obstoječa zdravstvena izkaznica ima določene pomanjkljivosti in jo je možno zlorabiti, kar le potrjuje dejstvo, da 100% zaščite na tem področju ni. Sicer pa je odbor v skladu s 130. členom Poslovnika odločal o amandmajih. Sprejel je amandmaje poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS, in sicer k 2., 4., 6., 8., 9., 13., 14., 18., 17., 22., 23., 24. in 25. členu, ni pa sprejel amandmajev poslanke Darje Lavtižar Bebler. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerem so vključeni tudi sprejeti amandmaji.
Hvala lepa. Kolega Srečko Hvauc, prosim, če predstavite tudi stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Hvala lepa še enkrat za besedo. V Slovenski demokratski stranki podpiramo rešitve, ki jih prinaša ta predlog. S tem podpiramo tudi možnost, da se na enem dokumentu združita osebna izkaznica in zdravstvena izkaznica. Menimo, da je taka rešitev praktična, moderna, širi možnosti poslovanja E-uprave in v času, ko imamo vedno več teh kartic, pomeni tako združevanje, mislim da tudi bolj prijazno rešitev za vse uporabnike. Očitki, ki so bili, da je ta odločitev o možnosti združitve obeh dokumentov hitra ali pa prenagljena, in da tudi ni potrebe, da bi se zakon sprejemal po skrajšanem postopku, pa ne sprejemamo. Potrebno je povedati to, da se veljavnost sedaj veljavnih osebnih izkaznic izteka in v kratkem bo veliko število državljank, državljanov moralo zamenjati te izkaznice. In če hočemo spremembe na tem področju, potem je smiselno, smotrno, da to uredimo v takem času, da tistim, ki bodo morali zamenjati izkaznice, tega ne bo potrebno storiti dvakrat ali pa v zelo kratkem času. Kar se tiče očitkov glede zlorab osebnih podatkov. Ta možnost vedno obstaja. Ni 100% zaščite, ni večje zaščite, ampak po našem prepričanju so rešitve, ki jih prinaša ta zakon, dovolj dobre, v času primerne, da bo teh zlorab čim manj ali pa skoraj nič. Če omenim to, da je obstoječa izkaznica, ki nima slike, o zdravstvenih izkaznicah govorim, ki nima slike, zdravstvena izkaznica govorim, ki nima slike, ponuja možnosti za zlorabo. Te se bodo s to enotno izkaznico zmanjšale. Pomembno je tudi to, da je na obstoječi še veljavni zdravstveni izkaznici precej več podatkov o imetniku, kot pa jih bo na novi kombinirani izkaznici. In še to, s temi podatki nikakor ne bodo mogli operirati ali pa imeti vpogleda v njih vsi, ne vem uradniki, ki se bodo srečevali s temi dokumenti, ampak bo ta dostop do teh podatkov dejansko zelo omejen, pa tudi ne bo šlo za neko združevanje baz teh podatkov, ampak gre enostavno za to, da bodo možni pristopi v različne baze podatkov. Tako, da iz tega vidika mi v Slovenski demokratski stranki menimo, da je rešitev taka, kot je predvidena dobra, da zagotavlja tudi neko primerno stopnjo varnosti osebnih podatkov in bomo v zakonu podprli. Ob tem seveda, da je potrebno še enkrat poudariti to, da se bodo državljani in državljanke lahko prostovoljno odločili za tako obliko kartice. Če bo kdorkoli imel pomisleke, da bi lahko zaradi tega prišlo do zlorabe njegovih osebnih podatkov, potem se pač enostavno za tako odločitev ne bo odločil. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Poslanka Darja Lavtižar Bebler bo predstavila stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! V Poslanski skupini Socialni demokratov od vsega začetka, ko je bil predlagani zakon vložen v zakonodajno proceduro in še to po skrajšanem postopku, za kar po našem mnenju ni izpolnjeval poslovniških pogojev, nasprotujemo poglavitni predlagani rešitvi. To je združevanju več najpomembnejših osebnih podatkov posameznika na enem identifikacijskem dokumentu. Takšno združevanje osebnih podatkov na istem dokumentu omogoča navzkrižno povezovanje ustreznih evidenc in vpogled nepooblaščenih v različne osebne podatke, ki niso nujni oziroma potrebni za konkretni postopek, v katerem je imetnik osebne izkaznice udeležen. Dejstvo, da se bo lahko državljan sam odločil, da bo dal vlogo za osebno izkaznico s čipom, ki vsebuje vse te podatke, čeprav nekatere od teh v kriptografsko zaščiteni obliki, ne spreminja dejanskega stanja, da bodo zlorabe vsekakor možne. Še več. V osebno izkaznico bo kljub naši dobri veri vgrajena sistemska napaka, ki bo omogočala zlorabe. Že samo to dejstvo je za nas več kot zadosten razlog, da takšni osebni izkaznici nasprotujemo. Zelo umestno je tudi opozorilo informacijske pooblaščenke glede dopustnosti kopiranja osebne izkaznice, tudi v primeru pisne privolitve imetnikov osebne izkaznice, ker takšna ureditev izničuje predlagano zakonsko omejevanje kopiranja osebnih izkaznic. Tudi mi smo prepričani, da bo v praksi ob opravljanju različnih storitev v zasebnem sektorju prihajalo do pogojevanja s kopiranjem osebnih izkaznic. Očitno je, da se predlagatelju z novo osebno izkaznico zelo mudi, čeprav še ni povsem jasno, katere podatke bo sploh vsebovala, predlagatelj ne upošteva, da že potekajo priprave na novo zdravstveno izkaznico, ki so že doslej stale precej denarja iz zdravstvene blagajne. Predlagatelj je tudi povedal, da je že objavil javni razpis za ponudnike izdelave nove osebne izkaznice, pa čeprav še ni sprejeta odločitev, kakšna bo sploh ta osebna izkaznica, katere osebne podatke bo vsebovala, kako bodo ti podatki zaščiteni in tako dalje. Da sploh ne govorimo o tem, da bo nova osebna izkaznica zelo veliko stala in da bo nekdo, tisti, ki ga bo predlagatelj prijateljsko izbral, zelo veliko zaslužil. Minister za notranje zadeve se je zelo rad pohvalil, da je na začetku tega mandata ukinil avtomobilske nalepke in s tem davkoplačevalcem prihranil veliko denarja. No, zdaj bomo dobili vinjete, ampak samo začasno. Nato bomo prešli na elektronsko cestninjenje in država bo dobila pregled še nad tem, kje se konkretno vozilo ali konkretni voznik v konkretnem trenutku nahaja. Torej, še en osebni podatek več. V Poslanski skupini Socialnih demokratov nasprotujemo predlagani novi osebni izkaznici, ker obstaja cela vrsta nejasnosti in nevarnosti pri uporabi EMŠO, davčne številke in zdravstvene kartice kot enoznačnih identifikatorjev, združenih na eni multifunkcijski osebni izkaznici. In zakaj je sploh treba uvesti novo osebno izkaznico? Predlagatelj pravi, da je temeljni razlog vse večji nabor storitev tako imenovane e-uprave, ki se državljanom ponujajo na portalu e-uprave, in je zato smiselno, da se kvalificirano digitalno potrdilo vključi na osebno izkaznico. Čemu potem predlagatelj vsiljuje rešitev, da se na to osebno izkaznico vnesejo še vsi drugi pomembni osebni podatki, s čimer je sistemsko vgrajena možnost zlorabe. Očitno je, da se tej Vladi zelo mudi še v tem mandatu vzpostaviti vse nujne temelje za uveljavitev Orwellovske družbe oziroma države; vprašanje, čemu, je povsem odveč. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Poslanka Majda Zupan bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Novo obliko osebnih izkaznic smo v Republiki Sloveniji dobili leta 1998. Takratne papirnate osebne izkaznice z nalepljeno osebno fotografijo so nadomestile polikarbonatne izkaznice manjšega formata in boljše odpornosti. Enako se je zgodilo tudi z zdravstveno izkaznico. Ali smo v tistih časih pomislili, na kakšen način so lahko ob odtujitvi obeh dokumentov zlorabljeni naši osebni podatki? Strah pred zlorabo osebnih podatkov se je začel večati z razvojem informacijske tehnologije in pogosto je ta prastrah pred vsemogočnostjo le-te pretiran. Menimo, da so sistemi toliko varni, kolikor jih naredijo načrtovalci in kolikor si pristojni za to prizadevajo. Kljub možnosti vdora, ki seveda obstaja, so včasih podatki v klasični papirnati obliki veliko bolj izpostavljeni. Najbrž se ob obisku splošnega zdravnika nikoli ne vprašamo, skozi koliko rok gre naša zdravstvena kartoteka in koliko ljudi lahko prebere podatke na prvi strani, preden jo dejansko dobi v roke naš osebni zdravnik, ki je edini pristojen za vpogled. Zaradi vedno večjega števila storitev e-uprave je primerno, da se poveča državljanom tudi dostopnost teh storitev. Pridobitev digitalnega potrdila, ki trenutno terja nekaj spretnosti, bi bilo po predlogu novele zakona o osebni izkaznici že vključeno na samo osebno izkaznico. Čipu, ki bo vgrajen v izkaznico bo ločeno vgrajen tudi zdravstveni certifikat, ki bo samo skupaj s sočasno uporabo pametne kartice pri zdravniku omogočal dostop do elektronske zdravstvene kartoteke, na sami kartici pa ne bodo zapisani nobeni občutljivi podatki kot doslej. Z zapisom številke zdravstvenega zavarovanja bo mogoče samo preveriti ali je oseba zavarovana ali ne. Oba registra se ne bosta združevala, niti ne bo omogočen povezan dostop. Kombinirana osebna izkaznica bo dostopna starejšim od 15 let, vendar pa ostaja stvar odločitve vsakega posameznika ali bo prešel na novi sistem ali pa bo ohranil obe kartici. Vidik prostovoljnosti je še posebej pomemben argument, saj država nikogar ne sili v zamenjavo. V Poslanski skupini Nova Slovenija menimo, da je strah pred zlorabo podatkov, ki bodo vgrajeni v čipu osebne izkaznice neutemeljen. Nova osebna izkaznica bo gotovo bolj uporabna, saj jo bo mogoče uporabljati kot identifikacijski in potovalni dokument, za storitve e-uprave in ob obisku zdravnika. Ob tem naj poudarimo, da bo kartica varnejša od sedanje zdravstvene, saj bo ravno s fotografijo imetnika preprečevala možne zlorabe. Dokumenti, ki temeljijo na uporabi digitalnih certifikatov in pametnih kartic, če so pravilno izvedeni, so verjetno eno najboljših sredstev za varovanje identitete. Sistem mora biti skrbno načrtovan, kopičenje certifikatov pa ne povečuje varnosti. Ali imeti več izkaznic ali samo eno je vprašanje. Če bi se na tej predlagani izkaznici lahko nahajalo še vozniško dovoljenje bi bila verjetno sprememba za marsikoga še toliko bolj dobrodošla, za nekatere pa bi pomenila še večjo nevarnost. Menimo, da je potrebna velika mera zavedanja v zvezi z nevarnostjo združevanja osebnih podatkov, ki nujno terja tudi navzkrižno povezovanje ustreznih evidenc. Da pa na drugi strani pretehta možnost, ki jo daje predlog zakona, za tako imenovano elektronsko osebno izkaznico s kvalificiranim digitalnim potrdilom in razširja uporabnost osebne izkaznice tudi za uveljavljanje zdravstvenih storitev, pa tudi zaradi vedno večje pahljače možnosti storitev tako imenovane e-uprave, ki nam je in nam bo še na voljo v prihodnje. V Poslanski skupini Nova Slovenija bomo novelo zakona o osebni izkaznici podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil kolega Josip Bajc. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da je pri tako občutljivemu dokumentu, ki vsebuje osebne podatke državljanov potrebno ravnati skrajno previdno in zato upoštevati tako mnenje pravne stroke, kot nenazadnje tudi informacijske pooblaščenke. Pri tako pomembnem in občutljivem dokumentu, po našem mnenju ne smemo razmišljati zgolj o poenostavitvah in tehnološkem napredku na tem področju. Predlog zakona omogoča odločitev državljanov za osebno izkaznico s čipom ali brez čipa. Na čipu osebne izkaznice bo zapisano kvalificirano digitalno potrdilo državnega overovitelja. Uporabnost osebne izkaznice s čipom bo razširjena tudi na nastavitve e-Uprave in uveljavljanje storitev na področju zdravstvenega varstva in zdravstvenega zavarovanja. Na osebni izkaznici sicer naj ne bi bili zapisani nobeni občutljivi podatki. Predlagane rešitve v zakonu se nanašajo še na ureditev veljavnosti osebne izkaznice, poenotenje z veljavnostjo potnega lista, na razširitev pravice do pridobitve osebne izkaznice tudi na slovenske državljane s stalnim prebivališčem zunaj meja države, na spremembe pri ravnanju v primeru izgube, pogrešanja ali kraje osebne izkaznice. Na podrobnejšo ureditev vročanja osebnih izkaznic otrokom, na ureditev kopiranja osebnih izkaznic, na predložitev fotografije in vprašanja v zvezi z veljavnostjo obstoječih osebnih izkaznic. Ker so bili na matičnem delovnem telesu bili sprejeti amandmaji k 2., 4., 6., 8., 9., 13., 14., 16., 17., 22., 23., 24. in 25. členu predloga zakona ocenjujemo, da so podani ustrezni odgovori na dvome tako pravne stroke, kot tudi informacijske pooblaščenke. In ker so ti amandmaji vgrajeni v osnovno besedilo, ki ga obravnavamo, bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predlog zakona podprli. hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Pavle Gantar bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Zares Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o osebni izkaznici ne bomo podprli, ampak to posebej poudarjam, ne zaradi prevladujočega mnenja, da bi lahko elektronska osebna izkaznica pomenila povečan poseg v zasebnost. Lahko tudi, toda nikakor ni nujno. V zvezi s tem moram povedati, da že danes imamo centralni register prebivalstva, ki je v digitalni obliki. Imamo register davčnih zavezancev, ki je v digitalni obliki. Imamo register zdravstvenih zavezancev, ki je v digitalni obliki. Imamo še celo vrsto drugih registrov, ki so v digitalni obliki in zato je seveda, in se vodijo v digitalni in elektronski obliki in je do njih možen elektronski oziroma digitalni dostop. Zato je povsem gotovo, da bo prej ali slej, moramo tudi za državljanke in državljane urediti takšno osebno, identifikacijski dokument, ki bo tudi izpolnjeval pogoje digitalnega obdobja in dejstva, da so vsi ti podatki in registri zapisani digitalni obliki. Včasih se govori, da je povečan poseg v zasebnost in govorijo, ne vem, da so pomanjkljivo varovani fascikli po bolnicah, razsuti zdravstveni kartoni ob avtocestah. Ampak vsi pozabljajo, da so to analogni dokumenti. Da so bili izgubljeni, zapravljeni, odtujeni analogni dokumenti, ne pa pravzaprav dokumenti v elektronski obliki. In navsezadnje, če je, mislim da je državni sekretar na Ministrstvu za javno upravo izjavil, da bo ta digitalna osebna izkaznica enako varna kot je zdravstvena izkaznica danes. Ga sprašujem, koliko pa sploh je varna sedanja zdravstvena izkaznica? Zakaj torej temu, kljub temu nasprotujemo? Predvsem zato, ker je treba prestop in prehod iz analogne v digitalno obliko dokumenta izpeljati dosti bolj profesionalno, dosti bolj resno in dosti bolj dosledno. Jaz se spomnim nekdanjega ministra v kabinetu predsednika Vlade Velike Britanije Tony Blaira, ime sem pozabil, ki je določene aplikacije javne uprave, ki so se digitalizirale, jim je dal primerjavo. Približno tako je rekel: "To je pa približno tako, kot če bi svinjo oblekli v poročno obleko." Se opravičujem za primero. Tu gre točno za to. V bistvu niso spremenili procedur ali pa logike digitalnega ravnanja. Ampak smo preprosto analogno formo preoblekli v digitalno formo in sicer tako, da se na tej karti množijo različni identifikatorji. Tako kot so, ne vem, emšo, potem davčna, ne vem, zdravstveno zavarovanje in tako naprej. Iz tega vidika je to samo še izkaznica v kateri so namesto na enem papirju ali na enem dokumentu zapisani vsi ostali identifikatorji. To ima lahko, ampak sploh nima nikakršne resne zveze s povezovanjem podatkov. Povezovanje podatkov se dogaja v bazah med seboj lahko in se že danes dogaja. Če spremenite stalno bivališče, se vam bo to iz centralnega registra prebivalca direktno pripisalo v, ne vem, v davčni register in to je nedvomno dobro. Saj ne marate, da na petnajstih mestih spreminjate stalna bivališča in tako naprej. Problem je v tem, da problem tega, digitalne osebne izkaznice ni v tem koliko identifikatorjev je na dokumentu. Mora jih biti čim manj. V bistvu samo kvalificirano digitalno potrdilo. Zadaj pa spletišče z jasno določenimi pravili igre dostopa, omejitvami, zaporami in tudi transparentnostjo, ki omogoča ali pa neomogoča povezovanje podatkov. Uslužbenec Davčne uprave lahko vstopi, pride do vašega davčnega registra, če je pooblaščen, ne more pa priti do vaših zdravstvenih podatkov in tako naprej, če to ni nikjer določeno in tako naprej. In to je, danes imamo pravzaprav, danes bo od tega zaslužil samo tisti, ki je prodal to aplikacijo. Ta aplikacija je prestara, nepomembna, nerelevantna in tudi spremembe so nesmiselne. Če bi želeli resno, bi se morali pogovoriti o bolj resnih stvareh, predvsem o tem, kako je treba organizirati zaledne baze podatkov, da bo dostop preko enotnega digitalnega kvalificiranega potrdila in da bodo te baze podatkov tudi ustrezno varovane. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Vili Rezman bo predstavil stališče Poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Hvala. No, na prvi pogled je bilo jasno, da je največ pozornosti usmerjene v te osebne podatke. Vendar bom, zato da nekoliko relativiziram ta problem, navedel nekaj statističnih podatkov. Predvsem pa mislim, da morebiti posvečamo temu v parlamentu, pa tudi v kakšnih drugih krogih več pozornosti, kot ljudje v svojem vsakdanjem življenju, kajti sicer ne bi v letu 2007 bilo izgubljenih ali ukradenih 13.390 osebnih izkaznic. Ali ne bi bilo v istem letu ukradenih 6.767 in izgubljenih 25.968 zdravstvenih izkaznic. In ko primerjamo te podatke z letom 2001, ugotovimo, da je trend ukradenih in izgubljenih v naraščanju. Zakaj o tem sploh govorim? Zato, ker je morebiti pomembno poudariti, da tudi z boljšo zaščito, z boljšo pripravljenostjo vseh teh postopkov in procesov še nismo storili nič za to, da bi se ljudje sami zavedali pomembnosti teh dokumentov, da bi imeli drugačno kulturo na tem področju in da bi imeli tudi drugačno kulturo samovarovanja teh podatkov in preko teh podatkov tudi nas samih. V Poslanski skupini DeSUS ne bomo nasprotovali, pravzaprav bomo podprli te predlagane spremembe in dopolnitve zakona. Ne vidimo, da bi se dramatično spreminjal koncept, gre pač za nekatere poskuse izboljševanja, ki niso vsi enako posrečeni. Kar se tiče strokovne pripravljenosti, tudi menimo, da ne bi bilo nič narobe, če bi bila ta priprava daljša, če se ne bi po skrajšanem postopku sprejemalo, kajti nič nas ne zavezuje, da bi takrat, ko se bodo iztekli pogoji za veljavnost tistih prvih izdanih osebnih izkaznic, nabavili nove osebne izkaznice, to ni obvezni dokument; nekateri bodo to naredili, nekateri ne bodo, zavezani k temu pa nismo. Torej bi se dalo tudi še podrobneje premisliti in morebiti nekoliko odložiti, pa morda na ta način tudi kakšno hibo odpraviti. Drugo, kar je bilo pomembno pri predlagatelju, je kriterij eficientnosti, učinkovitosti, uporabnosti teh dokumentov, ki se bo zagotovo pokazal kot upravičen, vendar je tudi toliko večja možnost za nepooblaščeno, napačno, zlorabljeno uporabo teh dokumentov, o katerih govorimo, govorimo o osebni izkaznici s čipom. Torej glavni konflikt gre nekako na tej ravni ali smo dovolj zaščiteni ali ne. Bo pa zagotovo med ljudmi, domnevam, da med večino, dobro sprejeto to, da bodo razbremenjeni, ne samo dokumentov, ampak tudi številnih informacij, ki jih sicer morajo nositi za seboj, ker smo itak obstreljevani z informacijami vsakodnevno in vsak trenutek. Tako da, postaja to za nas ena izmed glavnih obremenitev, ki jo tudi psihično občutimo. Ta dvom o tem ali se bo zlorabljalo ali ne, bo ostal. Mi upamo, v Poslanski skupini DeSUS, da bodo koristi, ki se obetajo, vendarle večje, da bomo olajšali ljudem nekatere postopke, tudi tiste, ki se ocenjujejo kot možni v prihodnosti, na primer, da o možno takšne osebne izkaznice, izvesti tudi glasovanje oziroma volitve, kar sicer to ni najbolj naklonjeno starejši generaciji, ki se bo tega verjetno bistveno manj posluževala. Ampak zaradi tega mi v Poslanski skupini DeSUS temu ne bomo nasprotovali. Sodimo torej, da je zakon oziroma da so spremembe in dopolnitve zakona pripravljene tako, da jih lahko podpremo, da pa je treba biti tudi v bodočnosti pozoren na izkušnje, ki bodo dosegljive in po potrebni torej bolj zavarovati osebne podatke, če bo tako pač kazalo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SNS bo predstavil Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala za besedo. Osebna izkaznica takšna kot je sedaj, je res precej malo uporaben dokument. Zato je smiselno, da se osebna izkaznica nadgradi, vendar da se nadgradi s tistim, kar je v skladu s tehnološkim razvojem. To se pravi, nikakor ne z vgrajenim čipom. Imamo lasersko tehnologijo, ki res omogoča zagotavljanje varnosti in pa predvsem bistveno večjo možnost spravljanja podatkov na osebno izkaznico. Izkaznica z vgrajenim čipom je pravzaprav zelo zelo ranljiv inštrument. Res je, da jo lahko uporabljamo pri zobozdravniku, zdravniku, v lekarni in povsod še na okrog, pa vendar to ne pomeni, da smo zaradi tega kaj bolj zdravi ali pa varni. Zelo vprašljiva je varnost, kajti danes lahko hekerji izdelajo čitalec čipov za približno 250 evrov. Material se kupi v vsaki boljši trgovini z elektronskimi zadevami. Pri nas seveda ne, vendar v Nemčiji to ni noben problem. Lahko vam ga pošljejo tudi po povzetju, če ga naročite in plačate. Približno 250 evrov stane. To se zmeče skupaj, kot pravijo hekerji. In ne gre samo za čitalec čipa, ampak lahko preko tega in preko računalnika tudi spreminjamo podatke na tem čipu. Kar pomeni, da se lahko vpiše notri še marsikaj drugega, kot je napisano na tej izkaznici. Zato mislim, da bi bilo smiselno, da bi se s tem zakonom malo počakalo, in da bi se uvedla laserska tehnologija. Pri laserski tehnologiji se lahko dajo na to kartico dejansko popolnoma vsi podatki, skupaj s šoferskim dovoljenjem, lahko tudi z drugimi dovoljenji, pilotska licenca, dovoljenje za vodnika čolnov itn., vključno s celotnim zdravniškim kartonom. To bi bilo smiselno. In čitljivost je onemogočena popolna, razen pri tistih, ki imajo res posvečen pristop, kot se temu reče, to se pravi pri določenih uradnih organih, s tem, da je tudi čitljivost ob laserski kartici lahko ločljiva, tako da določeni segmenti, državni segmenti lahko preberejo zgolj tisti segment, ki se tiče njihovega dela. Tako bi lahko zdravnik odprl zgolj zdravstveni karton, v njega vnašal nove podatke in nič drugega. Ob, recimo, prevzemu zdravila bi lahko s to kartico šel v lekarno, zabeležil bi se recept, to bi zabeležil zdravnik, po drugi strani, ko bi se recept udejanjil, bi se točno videlo, ali je dotični šel po zdravilo ali ni šel po zdravilo in tako naprej. To bi vse lahko imeli gor. Vsak bi imel dostop samo do enega segmenta. Pri čipu je to tako rekoč onemogočeno oziroma še huje, dovoljeno je vsakomur pogledati vse oziroma tistemu, ki se malo razume na te elektronske zadeve, je omogočeno, da tudi spreminja vse tisto, kar je napisano na čipu. Skratka, vprašljiva je varnost, vprašljivo je še marsikaj. Princip sam, da je potrebno uvesti izkaznico s čim več podatki, enotno izkaznico, je dober, je razumljiv in je logičen in ga absolutno podpiramo v Slovenski nacionalni stranki. Glede na to, da pa se izbira izkaznica z vgrajenim čipom, smo pa proti temu zakonu, kajti po našem mnenju gre za neko zastarelo, ne po mnenju, po vedenju gre za zastarelo tehnologijo, ki so jo poskušali v Državnem zboru vriniti že pred približno, kaj jaz vem, štirimi, petimi ali še nekaj več leti. In že takrat se je vedelo, da je varovanje podatkov vprašljivo, pa vendar so silili naprej. Po mojem mnenju gre tukaj tudi za kakšne vezane trgovine, kar je pa na škodo varnosti in varovanja osebnih podatkov. Še enkrat, zakona v Slovenski nacionalni stranki ne bomo podprli. Hvala.
Stališče Poslanske skupine Lipa bo predstavila poslanka Barbara Žgajner Tavš. Izvolite.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Lipa tega predloga zakona ne bomo podprli. Dovolite, da čisto na začetku zastavim retorično vprašanje, pa verjamem, da si bodo lahko številni državljanke in državljani z lahkoto odgovorili nanj. Ali smo res v dobi, pa bom rekla, Virantove e-uprave, zmanjšali postopke birokracije? Ali smo res v dobi Virantove e-uprave zmanjšali administracijo v naši državi, papirologijo? Spoštovane kolegice in kolegi! V dobi e-uprave smo samo v parlamentu za vsak postopek, za vsak korak, ki ga želimo po uradni poti, čeprav imamo računalnike, računalniško mrežo, za vsak korak je potrebnih trikrat več papirjev kot v prejšnjem sistemu, prejšnjem mandatu. V Poslanski skupini Lipa ocenjujemo, da omenjeni sistem ne sledi ali pa ne zasleduje javnega interesa, na katerega se sicer sklicuje predlagatelj. Niti v eni točki nismo našli javnega interesa. Po drugi strani pa se sprašujemo, glede na to, da gre za uvedbo novega sistema osebnih izkaznic, ki bodo vključevale na enem mestu pravzaprav vse podatke, celo o zdravstvenem stanju, da gre za neupravičeno dvojno evidenco oziroma dvosmerno vodenje teh podatkov. Zakon namreč govori o prostovoljnosti, se pravi, oseba se bo sama prostovoljno odločila, ali se bo odločila za nov sistem ali bo še vedno vključena ali priključena na star sistem vodenja v naši državi. Po drugi strani pa ta neobligatornost, se pravi možnost izbire, bremeni tudi državni proračun. Gre za znesek v letu 2008 250 tisoč evrov, v naslednjih letih 410 tisoč evrov. Sprašujemo se, na račun koga oziroma v korist koga. Ne nazadnje spoštovane kolegice in kolegi, kar nekajkrat smo danes slišali, da gre za vprašanje varnosti. Celo predstavnik največje koalicijske stranke se je vprašal, ali bo res zagotovljen pravičen in dober sistem varnosti. Jaz bi vas rada spomnila in upam, da ameriški filmi ostajajo na drugi strani luže, da ne bodo postali tudi realnost v Republiki Sloveniji. Smo v dobi kraje identitete. Kaj hitro se lahko zgodi, če imamo neučinkovit varnostni sistem na področju računalniške tehnologije, da si kdo polasti koga od nas. Tipka Delete na računalniku je dovolj, da te zbriše iz sistema in si prilasti tvojo identiteto. To so zadeve, ki so vredne razmisleka, ko govorimo o skoncentriranih podatkih o posamezniku na enem mestu. Na to je opozorila tudi pooblaščenka za dostop do informacij javnega značaja. Tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je opozorila na nedodelan sistem. In ta nedodelan sistem gre v prvi vrsti, bom rekla, na škodo državljank in državljanov, ki smo lahko prekomerno izpostavljeni, bom rekla v narekovaju, "sovražnikov". In tisti sovražnik je vedno korak pred državo, pred tistimi ljudmi, ki se trudijo oblikovati nek varen sistem, ko govorimo o informacijsko-tehnološkem sistemu. Po drugi strani pa se v Poslanski skupini Lipa upravičeno sprašujemo, ali je morda javni interes, ki si ga predstavlja Vlada Republike Slovenije, v kontroli posameznikov na vsakem koraku. Jaz se bojim, da ta kontrola posameznikov, osebnih podatkov, na vsakem koraku bolj spominja na diktaturo, sicer v, bom rekla, zelo lepem ovoju kvazi demokracije, ampak to je daleč od tistega, kar si državljanke in državljani hočemo in nenazadnje kar si zaslužimo. Toliko bolj zato, ker nismo sposobni teh evidenc, oziroma postopkov vodenja vpeljati na drugih področjih, kjer pa je [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]In to je celotno področje zaščite državljank in državljanov. Tam smo naredili za enkrat zelo malo ali nič. Kot že rečeno, v Poslanski skupini Lipa tega predloga ne bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil kolega Školč. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Poslanski klub LDS ima tudi številne pomisleke zoper ta zakon in teh rešitev na koncu ne bo podprl. Čeravno je pač le potrebno reči, da je v tej razpravi ob vseh silovitih argumentih le potrebno šteti za dobro, da je prišlo vsaj do te spremembe, da se lahko posameznik, ki se bo odločal za sprejem tega dokumenta, lahko odloči, ali bo vzel tudi ta čip z zdravstvenim zavarovanjem ali ne. Ampak bojim se, da to niti ni tako ključna stvar. Da gre za nedomišljene rešitve, je v enem delu govoril kolega Gantar. Predvsem okrog tega, kako so ti dostopi do podatkov varovani pred vstopom tistih, ki se bodo posluževali tega enotnega dokumenta, da bi bilo potrebno zgraditi cel sistem zaščite in avtonomije teh posameznih baz podatkov, o tem v teh dokumentih ni veliko govora. Veliko pa poslušamo o praktičnih razlogih za uvedbo te nove osebne izkaznice. Kaj so ti praktični razlogi? Lahko bi seveda karikirali in bi rekli, da če bo nekdo izgubil ta dokument, da bo naenkrat tudi ob dostop do vseh drugih podatkov. Res, da ga bo mogoče lahko hitreje preklical in dobil nazaj, ampak v istem trenutku bi bil tudi ob zdravstveno zavarovanje. Ampak to so vse te nepotrebne špekulacije. Tisto, kar mene osebno tudi bega pri tem, je, da nihče ni postavil pod vprašaj te pred časom dobro sprejete rešitve, da ni nujno, da ima vsakdo osebno izkaznico. Z rešitvami, ki prihajajo sedaj, pa postaja ta osebna izkaznica z vsemi drugimi stvarmi, ki jih prinaša, predvsem s kvalificiranim digitalnim potrdilom, pa tudi z možnostjo zdravstvenega zavarovanja, z možnostjo, kot smo tu slišali, dograditve tudi za druge stvari, postaja tako rekoč obvezna. Zakaj je tako, kje so tu praktični razlogi? Na nek način ostajamo samo pri informaciji, da je ministrstvo že sprožilo postopke za izdelavo tega dokumenta. Mogoče se skriva ključ, zakaj se koaliciji mudi, prav v tem, da poskuša nekomu pridobiti posel. In če to ne bo zanikano, potem sem trdno prepričan, da v bistvu za tem stojijo nove plejade obtožb, ki smo jih poslušali na račun tiste obvezne nalepke, na račun različnih razpisov za različne dokumente. Tako zamišljen dokument sili po tem, da se organizira ta posel. Ta posel se ne bo financiral samo iz državnega proračuna, kot je tu rekla kolegica Barbara Žgajner, ampak bodo ta posel financirali tudi vsi, ki bodo po to osebno izkaznico hodili. In, kolegi iz koalicije, vi tu - ne bom delal reklame nobenemu podjetju iz preteklosti - vzpostavljate novega podjetnika, ki ga bodo naslednja štiri leta, njega in v povezavi z vami, vsi vlekli za jezik. Dajete posel vnaprej nekomu, ne da bi bil ta nujno potreben in ne da bi bilo vse, kar je zadaj za tem, do konca premišljeno in varovano z vidika varovanja osebnih podatkov [[Opozorilni znak za konec razprave.]] , z vidika smiselnosti vseh teh baz podatkov. Tu, sem trdno prepričan, je ključ teh praktičnih razlogov in tudi ključ, da [[...]]
Kolega Školč, prosim, da zaključite.
Saj bom zaključil, brez skrbi.
Saj vem, da boste.
Prosil bi vas, da mi pustite, da dokončam, da je ključ ravno v teh praktičnih razlogih, da Državni zbor asistira poslu privatnikov, za katere v tem trenutku še ne vemo, kateri so.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, v torek, 22. aprila, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 16. uri, ko bodo na vrsti poslanska vprašanja. Do takrat lep pozdrav!
Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave 25 poslank in poslancev. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je določen na podlagi dogovora z vodji poslanskih skupin in v skladu z 244. členom, drugim odstavkom 245. člena in 247. členom Poslovnika Državnega zbora. Na prva tri vprašanja poslank in poslancev opozicije in na poslansko vprašanje poslanca vladajoče koalicije bo predsednik Vlade odgovarjal v petek 25. aprila 2008 ob 14. uri. V okviru te točke bo danes najprej ministrica za delo, družino in socialne zadeve gospa Marjeta Cotman odgovorila na neodgovorjena poslanska vprašanja, postavljena na 34. in 37. seji zbora. Poslanca dr. Mitja Slavinec in gospod Ljubo Germič, ki sta prijavila po dve vprašanji bosta drugo vprašanje postavila, ko bodo vsi prijavljeni poslanci postavili po eno vprašanje. Vsak poslanec ima za postavitev vprašanja na voljo 3 minute, ponovimo nekoliko Poslovnik. Predsednik Vlade in ministri odgovorijo na vprašanje v največ 5-ih minutah. Če je vprašanje postavljeno več ministrom, imajo vsi skupaj na voljo 5 minut za odgovor. Poslanec, ki ne bo zadovoljen z odgovorom, lahko zahteva dopolnitev odgovora, ne more pa postaviti dodatnega vprašanje. Poslanke in poslance prosim, da so na to pozorni. Obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora poslanec predstavi v dveh minutah. Dopolnitev odgovora pa sme trajati največ 3 minute. Poslanec, ki je postavil vprašanje, lahko zahteva, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru predsednika Vlade, ministra ali generalnega sekretarja Vlade. O tem odloči Državni zbor brez razprave. V primeru, da poslanec na postavljeno vprašanje danes ne bo dobil odgovora, mu morajo predsednik Vlade, minister ali generalni sekretar Vlade v 30-ih dneh predložiti pisni odgovor. Poslanec, ki je postavil vprašanje, na katerega ni bilo odgovorjeno, lahko izjavi, da vztraja pri ustnem odgovoru. V tem primeru bom vprašanje uvrstil na naslednjo redno sejo Državnega zbora. V zvezi s to točko so se za danes opravičili naslednji ministrica in ministri: minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano gospod Iztok Jarc, minister za zunanje zadeve gospod Dimitrij Rupel, minister brez listnice, odgovoren za usklajevanje in spremljanje izvajanja strategije razvoja Slovenije, dr. Žiga Turk in minister za gospodarstvo mag. Andrej Vizjak. Na klop ste prejeli pregled poslanskih vprašanj in pobud, na katera v poslovniškem roku ni bilo odgovorjeno. Prehajamo na predstavitev poslanskih vprašanj. Prehajamo na odgovore na poslanska vprašanja, postavljena na 34. in 37. seji zbora. Ministrica za delo, družino in socialne zadeve bo odgovorila na vprašanje gospe mag. Majde Potrata v zvezi s podatki Vlade o pragu revščine. Izvolite, gospa ministrica.
Hvala lepa za postavljeno vprašanje. Gospa pravi, da je danes 15% manj ljudi, ki so pod pragom revščine, kot pred tremi leti. S tem podatkom Vlada ne razpolaga in ne vemo, od kod ta podatek o 15% znižanju revščine. Začasni podatki o tveganju revščine, ki jih je SURS objavil 17. decembra 2007, nam kažejo, da se je stopnja tveganja revščine v letu 2005, kjer so upoštevani podatki 2004, 2005 in 2006, torej dve leti v času mandata te vlade, znižala za 11,7% in je ostala skoraj na enaki ravni kot leto poprej. Podatka o 15% znižanju revščine, ki ga izpostavljate, pa ne poznamo. Zadnji podatek 15% je bil leta 1997, ko je bilo med 14 in 15%, v letu 2004 in 2005 pa je bilo na ravni 12%. Trditev, da revščina ne narašča, nam kažejo podatki SURS-a, kjer se vidi, da je revščina v obdobju 2002 do 2005 v razponu med 11 in 12%. Zadnji podatek o tveganju revščine Slovenijo med članicami Evropske unije uvršča na četrto mesto, kar kaže, da Slovenija temu področju posveča izjemno pozornost. To pomeni, da ima Slovenija eno najnižjih tveganj revščine v Evropi, nižjo stopnjo tveganja revščine imajo samo tri države. Tudi po podatkih o številu denarnih socialnih pomoči so se številke glede le-teh od leta 2006, ko je bilo prejemnikov 58.553, znižale v letu 2007 na 47.516, trenutno pa je ta številka 44.175. Torej se je v teh letih zmanjšalo število prejemnikov denarne socialne pomoči za 25%, kar v denarju pomeni, da se je od 140 milijonov v letu 2006 zmanjšalo na 116 milijonov v letošnjem letu. To je tudi posledica večje zaposljivosti, kajti v začetku leta 2004 je bilo brezposelnih 91.000, konec marca letošnjega leta pa je 96.295 brezposelnih. Zaposljivost izključuje tudi socialno izključenost, zato se je tudi zmanjšalo število prejemnikov denarnih socialnih pomoči. Na stopnjo tveganja revščine pa vsekakor vplivajo tudi socialni transferji. Če ne bi bilo socialnih transferjev, bi bila revščina skoraj 24%. Vlada pa je zaradi neugodnih inflacijskih gibanj pripravila tudi ukrepe za omilitev nastalih posledic. Kot veste, je bil v začetku leta sprejet zakon o varstvenem dodatku, o otroških dodatkih in tudi na področju davčne zakonodaje so bile sprejete določene izboljšave. Redno usklajevanje transferjev pa poteka tudi po zakonu in letos se je že izboljšal tudi položaj prejemnikov socialnih transferjev. Za 8,4% se je zvišal otroški dodatek in se je s socialnimi transferji za 3,6% skupno povečal za 12%, kar pomeni 30 milijonov evrov več, z varstvenimi dodatki pa se je povečal za 10 milijonov.
Hvala lepa. Gospa mag. Potrata, želite dopolnitev odgovora? Prosim.
Hvala, gospa ministrica za odgovor. Takrat, ko je bilo vprašanje zastavljeno, to je bilo decembra, bi bil vaš odgovor vsaj v zadnjem delu bistveno drugačen, kot je zdaj. Moje vprašanje pa je bilo naslovljeno zato, ker sem se pol leta, in to četrtič, zastonj trudila dokazati tej vladi, da je inflacija velika in da prizadeva najbolj ogrožene skupine prebivalstva. In v izjavi predsednika Vlade 3. decembra v Odmevih je ta podatek o 15% znižanju revščine. Citiram, poglejmo te podatke, s katerimi se v zadnjem času zelo veliko operira, koliko je v Sloveniji revnih ljudi. Še vedno je 200 tisoč takšnih, ki so pod ali na robu revščine. In to je visoka številka in s tem se ni za hvaliti. Vendar ob tem nihče ne pove, da jih je bilo pred tremi leti še za 15% več in da smo to številko v tem času znižali. In takrat gospod premier ni imel nobenega statističnega podatka v rokah, ker takrat so bili samo podatki za stopnjo tveganja revščine v letu 2004 in so bili šele kasneje objavljeni tudi začasni podatki za leto 2005. Tisto, kar vas pa jaz pravzaprav sprašujem pa je: Ali so po vaši presoji kriteriji za določanje praga revščine po metodologiji, kakršna je zdaj, ustrezni, glede na to, da vsi strokovnjaki, ki spremljajo revščino ugotavljajo, da je revščine več, kot jo statistično izkazujejo podatki? Zlasti v populaciji starejših ljudi, gre predvsem za enodružinska ali enočlanska gospodinjstva, je več kot 30% ogroženost. In še marsikakšen podatek bi vam lahko navedla. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Tudi varuhinja človekovih pravic misli posebej pripraviti posvet o revščini. Revščina torej je statistično vzeto v naši državi manjši problem, v dejanskem občutju ljudi [[...]]
Hvala lepa. Gospa ministrica izvolite.
Ravno zato sem prej omenila, da ravno socialni transferji zmanjšujejo pri nas revščino in v primerjavi z Evropsko unijo smo država, ki največ namenja socialnim transferjem. Dve tretjini proračuna Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve je namenjeno socialnim transferjem. V to so tudi vključeni družinski prejemki in starševska nadomestila. V najslabšem položaju so gospodinjstva, kjer sta oba starša nezaposlena in imata dva otroka. To je 59% in to je najvišji podatek. Zato smo tudi v januarju povečali otroške dodatke, ker je bil ta procent najvišji in se tudi v Evropski uniji kakor pri nas borimo predvsem proti revščini otrok, zato smo želeli s tem povečati sam družinski proračun. Takoj za štiričlansko družino pa pride enočlanska 43% in nato enostarševska gospodinjstva - 22%, to so statistični podatki našega urada, potem pari s tremi ali več vzdrževani otroki in vse neaktivne osebe, med katerimi so še posebej izstopali brezposelni, ki spadajo v skupino 33%. Med temi so tudi samozaposlene osebe, teh je 18%, starejše ženske 25% ter celo najemniki stanovanj 22%. Toliko o procentih. Ta metodologija, kot ste omenili, je pa metodologija, ki jo je določila Evropska komisija z uredbo in se upošteva za vse države članice Evropske unije. Če za primerjavo še navedem, pomeni, da je leta 2005 v Sloveniji živelo pod pragom tveganja revščine, ki je znašal 5589 evrov, 11,7% oseb, ekvivalentni razpoložljivi dohodek teh oseb v letu 2005 je bil nižji od 466 evra na mesec. Štiričlanska družina z dvema odraslima in dvema otrokoma je morala imeti v letu 2005 vsaj 978 evra razpoložljivega dohodka na mesec.
Hvala lepa. Gospa ministrica bo odgovorila na poslansko vprašanje gospe Barbare Žgajner Tavš v zvezi z izplačevanjem transferjev posameznikom in gospodinjstvom. Izvolite gospa ministrica.
Hvala lepa. Hvala tudi gospe poslanki Barbari Žgajner Tavš za postavljeno vprašanje. Zakon o usklajevanju transferjev posameznikom in gospodinjstvom ne ureja izplačevanja transferjev, temveč določa samo način njihovega usklajevanja. S sprejemom zakona smo želeli odpraviti številne nelogičnosti pri usklajevanju transferjev. Transferji so se po prejšnjem zakonu usklajevali na različnih podlagah in v različnih časovnih obdobjih. Usklajevali so se na podlagi izhodiščne plače, minimalne plače oziroma povprečne plače in v različnih časovnih obdobjih. Transferji, ki se usklajujejo po tem zakonu, se uskladijo enkrat letno, in sicer v januarju za celoten dvig življenjskih potrebščin oziroma z inflacijo. Poudariti pa želimo, da največje število prejemnikov socialnih transferjev se usklajuje na enak način, kot se je usklajevalo pred njegovim sprejemom. Mehanizem za otroške dodatke, ki sodijo tudi med najobsežnejše socialne transferje, je ostal nespremenjen. Starševska nadomestila in delno izplačilo za izgubljeni dohodek pa se po tem zakonu usklajujejo že v začetku leta in ne šele tekom leta, kot je bilo urejeno po prejšnjem zakonu, kar je ugodnejše za upravičence. S prenehanjem veljavnosti zakona bi se porodniška nadomestila znižala, kajti transfer se je usklajeval samo z rastjo izhodiščne plače za negospodarstvo, kar pomeni le polovico predvidene rasti življenjskih stroškov. V državnem proračunu so se sredstva za starševska nadomestila na podlagi tega zakona v letu 2007 zvišala za 4,5 milijona evrov. Kljub ugotovljenim številnim prednostim pa smo ugotovili, da so bili v slabšem položaju tisti, ki so prejemali varstveni dodatek. Zato smo v letošnjem letu sprejeli zakon o varstvenem dodatku, kjer se varstveni dodatek usklajuje enako kot pokojnine, vezan pa je na dolžino plačevanja prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Sicer je delno res socialni korektiv, vendar iz naslova zaposlitve, zato se znesek varstvenega dodatka vsakemu upravičencu izplača v različni višini glede na dopolnjeno pokojninsko dobo. Na podlagi teh dejstev smo ocenili, da bi bilo treba spremeniti, zato je ministrstvo pripravilo predvideni zakon. Varstveni dodatki h pokojninam so bili izplačani konec januarja in so bili tako višji za 3,6%, februarja pa so se na novo odmerili od mejnega zneska v višini 81,6% najnižje pokojninske osnove, tako da je bilo skupno povišanje varstvenega dodatka za 9%. Ob tem je pomembno, da so s tem zakonom pridobili tudi slovenski državljani, ki so se upokojili v republikah nekdanje SFRJ, varstveni dodatek in zagotovili tudi višji znesek pokojnin vdovam in uskladitev preživnin kmetom. Za izvajanje tega zakona je bilo potrebno dodatnih 10 milijonov evrov. Za preprečitev tveganja za povečanje revščine in socialne izključenosti pa je bil sprejet tudi zakon o starševskem varstvu, spremembe zakona o starševskem varstvu, s katerim so se zvišali otroški dodatki za 8,4% in nato še z zakonom o socialnih transferih, kar je skupaj pomenilo v letošnjem letu 12%. Za ta namen smo tudi namenili dodatnih 30 milijonov evrov sredstev.
Hvala lepa. Želite še dopolnitev odgovora? Izvolite.
Tudi moje poslansko vprašanje je bilo zastavljeno že decembra 2007. Ali ni žalostno, da mora poslanka štiri mesece čakati na odgovor ministrice? Štiri mesece. Je sicer res, ministrica, in vse pohvale, da ste pristopili k spremembam na področju usklajevanja transferjev. Izključili ste in jim dali nov zakon, upokojence. Tiste upokojence, ki dobivajo varstveni dodatek kot socialni korektiv. Zato, ker imajo "penzijo" tako nizko, da s "penzijo" preprosto ne morejo živeti. Ampak vam povem, kaj ste storili v letu 2007, čeprav ste jim januarja dvignili varstveni dodatek za 3,6%. 200.000 upokojencev je bilo v letu 2007 oškodovanih zaradi krivičnega zakona o usklajevanju transferjev. Tisti upokojenci, veliko število je teh upokojencev, v letu 2007 niso imeli pravice do varstvenega dodatka. Izgubili so tistih nekaj deset evrov na mesec. Jaz verjamem, da ste januarja 2008 morali pristopiti k nečim, da boste lahko tik pred volitvam rekli: "Ja. Upokojencem smo dvignili varstveni dodatek." Ampak ste istočasno pozabili, da ste jih v letu 2007 oškodovali. In ko se sklicujete na otroški dodatek, ki ste ga dvignili v povprečju oziroma povprečni slovenski družini samo za en evrov, istočasno, veste, spoštovane kolegice in kolegi, je ta vlada v izračun za upravičenost do otroškega dodatka vključila celo obresti na varčevalni knjižici za otroka. 18 evrov letnih obresti je Vlada Republike Slovenije po novem obračunala kot dohodek, ki se šteje v skupno kvoto za pridobitev otroškega dodatka. In ta Vlada je za nazaj opravila poračun in danes ta vlada dolži starše, dolži družine, da morajo vračati neupravičeno izplačan otroški dodatek.
Hvala lepa. Gospa ministrica. Prosim.
Gospe poslanki in tudi gospe Potrati, ker nisem prej imela časa, pa se tudi nanaša na socialne transferje, bi dala še to sporočilo, da Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve pripravlja nacionalno poročilo o socialnem vključevanju za leta 2008 do 2010, kar je operativni program oziroma dokument, ki načrtuje vse za naslednja tri leta in bo predvidoma junija meseca na Vladi. Rok, ko ga moramo predložiti Evropski komisiji pa je september letošnjega leta. Vlada mora pripraviti predlog naborov ukrepov za izboljšanje socialnega položaja najšibkejših skupin oziroma boja proti revščini in izboljšanje socialne vključenosti. V okviru predvidenih ukrepov načrtujemo prenovo sistema socialnih pravic oziroma obstoječih transferjev, s katerim želimo zmanjšati medgeneracijski vpliv revščine, in to predvsem v smislu oblikovanja ukrepov za najranljivejše skupine. To so predvsem starejše osebe, ženske, mladi in odprava regionalnih razlik na trgu zaposlovanja, ki so na trgu v slovenskem prostoru tudi še precej prisotne. Gre za kompleksen nabor ukrepov in predlogov, ki jih bo ministrstvo v skladu z resornimi ministrstvi za šolstvo, okolje in prostor, finance in zdravje predložilo v obravnavo, kot sem omenila, v mesecu juniju na Vlado in nato poslalo Evropski komisiji. Tudi pri teh ukrepih se bomo potrudili v boju proti revščini, kajti pravim, dokler samo eden dobiva denarno socialno pomoč, se moramo z vsemi sredstvi boriti proti revščini, predvsem pa proti revščini otrok in tudi upokojencev.
Hvala lepa. Izvolite, gospa Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa. Spoštovana ministrica, morda ravno zaradi tega vašega zadnjega odgovora izkoriščam priložnost, ki mi jo daje poslovnik Državnega zbora, da o vašem odgovoru opravimo širšo razpravo na naslednji seji. Verjamem, da je tudi v vašem interesu, da pojasnite poslankam in poslancem ter nenazadnje širši slovenski javnosti, tisti, ki se danes sooča z revščino, kakšni bodo vladni ukrepi na tem področju, na področju preprečevanja revščine. Ker ste prej omenili podatek Statističnega urada Republike Slovenije, tudi sama imam ta dokument pred seboj, na katerega ste se sklicevali, ki so ga objavili ob dnevu revščine, dan boja proti revščini. Ta podatek govori o letu 2004, zelo podrobno naniza podatke, kaj je pomenilo v letu 2004 biti reven v naši državi in koliko je bil v letu 2004 prag, ki je določal življenje pod pragom revščine - 466 evrov na mesec, to je tudi številka, s katero ste operirali, ministrica. Vendar sem prepričana, veste, da govoriti leta 2008 po 6,4% inflaciji na letni ravni v letu 2007 je, bom rekla, pase, da ne rečem kaj drugega. In če bo Vlada gradila na podatkih iz leta 2005, potem smo storili bore malo za soočanje in borbo proti revščini leta 2008. Ampak žal moram reči, da celotna strategija na področju skrbi in socialnovarstvenih storitev ter preprečevanja revščine, ki je pisana za obdobje od leta 2006 do leta 2010, temelji na stanju, ki danes ni več aktualno. Temelji na podatkih iz leta 2003 in 2004. Ampak ljudje v naši državi morajo živeti s situacijo, v kateri so se znašli. In še enkrat bom rekla, mena žalosti, da ministrstvo, ki bo pripravilo strategijo in jo posredovalo celo Evropski uniji, danes nima svežih podatkov o revščini v naši državi. Prepričana sem, da revščina ni enaka, kot je bila v letu 2004 in 2005, ker se je situacija bistveno spremenila tudi zaradi inflacije, tudi zaradi padca pokojnin v primerjavi s plačami na 69 in še nekaj odstotkov. Po drugi strani pa, ministrica, bili so sprejeti določeni ukrepi, konkretno sem vam povedala na področju izračuna otroškega dodatka. Kljub temu, da ste dvignili otroški dodatek za približno en evro, ti ljudje morajo poravnavati zaradi nove zakonodaje na drugih področjih stroške, ki znašajo po več 100 evrov. In to je nepošteno. Na tem področju je potrebno sprejeti ustrezno strategijo in reči bobu bob, ne pa se izgovarjati in sklicevati na podatke iz leta [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]2004 ali morda celo na strategijo, ki jo boste uvedli po volitvah. Jaz bi vas res prosila, da podprete predlog za razširjeno razpravo o odgovoru in nenazadnje predstavite vaše intence, tudi na [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. O predlogu gospe Barbare Žgajner Tavš, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino in socialne zadeve na njeno poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločal v okviru glasovanj v petek 25. aprila 2008. Prehajamo na poslansko vprašanje gospoda Bojana Kontiča, ki ga je zastavil ministrici za delo, družino in socialne zadeve v zvezi s koncesijami za opravljanje storitev institucionalnega varstva v domovih za starejše. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa. Vprašanje se nanaša, zakaj ni bilo Velenje uvrščeno oziroma podjetje Velpa med podeljene koncesije Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve se zaveda problematike prezasedenosti domov za starejše, zato je v tem mandatu imelo dvakrat razpis za koncesije, v letu 2006 za 880 novih mest in v letu 2007 smo zagotovili 1800 novih mest s podelitvijo koncesij. Tako bo letos v domovih na voljo 1400 novih mest, do leta 2010 pa še dodatnih 1800 mest. S tem bomo dosegli 5% vključitev starejših v institucionalno varstvo, ki smo si ga določili v nacionalnem programu socialnega varstva do leta 2010, ko naj bi bilo na voljo 16800 mest. V lanskem letu v razpisu za podelitev koncesij za domove za starejše, je izdajo koncesij odločb zaključeno 13. marca letos, se je za območje pod C, za katero se je prijavila tudi občina Velenje, javni razpis, je bilo največ ponudnikov, in sicer 21, zaradi česar je bila konkurenca za pridobitev koncesije za okvirno 1000 mest izredno velika. Prispele ponudbe je pregledala strokovna komisija v smislu, ali ponudbe izpolnjujejo minimalne tehnične pogoje, kadrovske pogoje in izkazano finančno in poslovno sposobnost posameznega ponudnika. Pri točkovanju ponudb je strokovna komisija upoštevala predvsem makro lokacijske in mikro lokacijske pogoje. To pomeni predvsem prometno infrastrukturo, komunalno opremljenost, konfiguracijo zemljišča, pokritost potreb institucionalnega varstva starejših glede na nacionalni program in kakovost predloženega programa ter ceno storitve. Predvsem pod C točko smo želeli s podelitvijo koncesij pokriti vse upravne enote v Republiki Sloveniji, ker do sedaj niso bile pokrite. Velenje že razpolaga z domom za starejše in je pridobilo na tem razpisu 56,9 točk, in sicer 22 točk od možnih 40 točk na podlagi lokacije, 14,9 točk na podlagi cene in 20 točk za program. Kot sem že omenila, je razvidno, da je območna enota, kjer je ponudnik konkuriral s svojo ponudbo, relativno dobro pokrita že z obstoječim domom. Zaradi teh kriterijev je Velenje dobilo premajhno število točk. Od 21-ih ponudnikov, ki so konkurirali pod C točko, je kar 15 ponudnikov dobilo več kakor Velenje, podelili smo pa lahko le 10-im ponudnikom. To je edini razlog, da koncesija ni bila podeljena. Največ podelitev pa smo podelili na območju Ljubljane in Maribora, kjer je povpraševanje največje. Glede podelitve koncesije Velenju bi omenila, da obstoječi zavod Velenje ima še vedno možnost, da sam svet zavoda zaprosi Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve za oblikovanje enote in v tem primeru ministrstvo brez javnega razpisa dodeli koncesijo za enoto. V tem mandatu ministrstvo predvideva graditev enot predvsem zaradi tega, ker so to manjše enote in tudi bolj prijazne prebivalcem oziroma te enote so tudi bližje samim uporabnikom storitev v domovih za starejše.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora gospod Kontič? Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani ministri in ministrice, še posebej ministrica Cotmanova! Vprašanje je bilo zastavljeno najprej v pisni obliki pred časom, ko odgovor še ni bil znan, sedaj je odgovor znan in z obžalovanjem ponovno ugotavljam, da na razpisu velenjsko podjetje za pridobitev koncesije ni bilo uspešno. Izgovor, da je v Velenju dom za varstvo odraslih, ki po naši oceni ne zadostuje kriterijem, ki bi jih tak dom moral izpolnjevati, in glede na število prijavljenih potreb za ta dom, lahko ugotovimo, da so vsi kriteriji, da se izgradi nov dom v Velenju, izpolnjeni. In ko govorite, da je bil edini kriterij makro ali mikro lokacija, naj vas pri tem spomnim, da me zelo čudi, da v isti volilni enoti uporabljate različne kriterije za Mestno občino Velenje in Občino Šoštanj v tem primeru, kjer je bila koncesija podeljena. Pa ne mislim, da Šoštanj ne potrebuje koncesije. Še kako jo potrebujejo. Ampak ta dva domova tako v občini Šoštanj kot v Mestni občini Velenje bi komajda zadostovala za vse potrebe, ki jih imamo, in si nista konkurenčna. To je pomembno. Tako v Šoštanju kot v Velenju. In glede na to, da sva se o tem že prej pogovarjala, jaz mislim, da je to poslansko vprašanje naletelo kljub temu na dober odziv in se vam za to zahvaljujem, ker je z vaše strani pripravljenost, da se zadeva reši. Tudi če bo to kot enota, če bo to nova gradnja kot enota v sestavi obstoječega doma za varstvo odraslih, bomo mi z investicijo vsekakor zadovoljni, ker to pomeni korak naprej. Ni to, kar smo si želeli, bo pa pomagalo pri odpravi težav, s katerimi se lokalna skupnost, kot je Mestna občina Velenje, sooča v tem trenutku.
Hvala lepa. Želite morda besedo, gospa ministrica?
Mislim, da sem gospodu Kontiču odgovorila, da je možnost zagotoviti enoto glede preko javnega zavoda.
Hvala lepa. Gospa mag. Majda Potrata je postavila poslansko vprašanje v zvezi s povečanjem obsega dela na centrih za socialno delo. Prosim za odgovor, gospa ministrica.
Hvala lepa za postavljeno vprašanje glede obremenjenosti centrov za socialno delo. Veseli me, da poslanci, posebej gospa poslanka vidi, da so centri za socialno delo res obremenjeni, kajti v zadnjem času so na posamezen primer letele negativne ocene na centre za socialno delo. Centri za socialno delo izvajajo težko delo, so obremenjeni in me veseli, da so tudi takšna zaznavanja, da se vidi, da se na centrih za socialno delo trudijo in da so tudi posamezni poslanci, ki opozarjajo na to, da so centri za socialno delo resnično obremenjeni, kljub velikemu strokovnemu delu, ki je namenjeno preprečevanju in razreševanju socialnih stisk posameznikov, družin in ranljivih skupin prebivalstva. Seveda se soočamo pri delu centrov za socialno delo tudi glede omejenega kadrovskega načrta in števila zaposlenih v javni upravi. Vendar ne glede na to, se na ministrstvu trudimo tedensko in mesečno za sodelovanje s posameznimi centri za socialno delo in tudi s Skupnostjo centrov za socialno delo, da redno sodelujemo in tudi rešujemo probleme, ki jih prinašajo novi zakoni in s tem nove obremenitve za center za socialno delo. V zadnjem času je predvsem govora o novih pristojnostih centrov za socialno delo glede prenosa odločanja o štipendijah po zakonu o štipendijah, ki bo začel veljati v letošnjem letu oziroma so bile prenesene pristojnosti odločanja o štipendijah iz Zavoda za zaposlovanje na centre za socialno delo. Glede tega prenosa je ministrstvo pripravilo kadrovski, finančni in izobraževalni načrt za uresničitev tega prenosa. Vloge za štipendije bo reševalo vseh 62 centrov za socialno delo in iz zavoda za zaposlovanje se bo prezaposlilo 10 uslužbencev, ki trenutno opravljajo to delo na zavodu za zaposlovanje. Ti delavci bodo predvidoma zasedli svoja mesta na centrih za socialno delo 1. junija letos. Prezaposlitve bodo zagotovljene predvsem tistim centrom, za katere pričakujemo, da jim bo največji obseg dela prenesen. To so predvsem Maribor, Pesnica, Ruše, Murska Sobota, Ptuj, Ljubljana, Celje, Kranj, Izola, Piran in Koper. Na teh centrih bo po podatkih Zavoda za zaposlovanje pripad štipendij največji. Zato že sedaj redno potekajo tedensko sestanki zaposlenih na Zavodu za zaposlovanje in Skupnostjo centrov za socialno delo in ministrstvom. V začetku maja, takoj po praznikih, se bodo začela vsebinska izobraževanja za zaposlene, ki bodo delali na področju državnih štipendij. Na štirih izobraževanjih, ki bodo regijsko razdeljena, se bodo seznanili z zakonom o štipendiranju in podzakonskimi akti. Za informiranje in obveščanje zaposlenih na centrih za socialno delo, ki bodo delali na področju podeljevanja državnih štipendij, pa smo vzpostavili tudi elektronski naslov za vsebinska vprašanja, mesečne okrožnice za strokovne delavce CSD-jev in redne mesečne sestanke med predstavniki Direktorata za socialne zadeve s Skupnostjo centrov za socialno delo in direktorjem. Za zagotavljanje podatkov iz uradnih evidenc pa še tečejo pogovori z Ministrstvom za finance oziroma Davčno upravo o prenosljivosti nekaterih podatkov, ki so nujno potrebni glede prenosa informacijskega sistema in tudi je predvideno, kot sem že omenila, izobraževanje na centrih za socialno delo. Veseli nas, da so ukinjene tudi delovne sobote na centrih za socialno delo, kajti to tudi zmanjšuje obremenjenost centrov za socialno delo. S prenosom štipendij na centre za socialno delo pa želimo predvsem zagotoviti večjo ekonomičnost in dostopnost podatkov, s katerimi že razpolagajo centri za socialno delo. Tisti centri za socialno delo, ki pa ne bodo dobili novih zaposlitev, bodo dobili [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, tudi to vprašanje ima kot veste, brado, ker ste bili vmes bolni in niste mogli odgovoriti. Me pa veseli, da ste se med tem sestali s Centrom za socialno delo v Mariboru, kjer sem kot članica sveta pravzaprav od blizu obveščena o tem, s kakšnimi težavami se na centrih srečujejo. Od kar sem članica sveta, pa se srečujejo s problematiko kadrovske podhranjenosti in nimajo sprejetih ustreznih normativov. To je za vas podedovana situacija, ampak dobro bi bilo, če bi se vendarle tudi na tem področju kaj premaknilo, ker obe veva, da so pričakovanja ljudi, ki prihajajo na centre, zelo velika. Prihajajo v specifičnih okoliščinah in si zaslužijo dobro obravnavo. Zaposleni na centrih pa zaradi prezasedenosti in pregorevanja na delovnem mestu ne morejo vedno odreagirati tako, kot ljudje od njih pričakujejo. Zato vas sprašujem še o dveh prenesenih nalogah, to je prenos nalog nadomestne kazni [[...]]
Gospa poslanka, na začetku sem vas opozoril, da gre za dopolnitev odgovora [[...]]
Seveda gre za dopolnitev [[...]]
Ne morete pa postavljati še dveh dodatnih vprašanj, kar ste sami rekli.
Gospod podpredsednik, ugovarjam temu, da to ni v kontekstu, ker gre za kadrovski načrt in obremenitve zaposlenih, zato ker morajo zdaj zaposleni na centru za socialno delo delati nove naloge, pa že zdajšnjih ne morejo. Mene zanima: Kdaj bodo sprejeti normativi za delo na centrih za socialno delo? Gre za vprašanje rejništva, večje število strank v zvezi z otroškim dodatkom, cela vrsta stvari, ki se ureja, nosi nove naloge s seboj. Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica prosim.
V zvezi z zakonom o štipendiranju bi rada poudarila, da je to sezonskega značaja, ker se bo število vlog povečalo v septembru. Res zakon o štipendiranju predvideva, da lahko po novem študentje oziroma dijaki vlagajo vloge skozi celo leto, vendar vemo, da največji pripad je v septembru mesecu. Rada bi poudarila še to, da enaki podatki, ki so potrebni za pridobitev štipendije, so potrebni tudi za pridobitev otroškega dodatka. In ker so te baze izpostavljene, bo delo lažje, razen potrdila o šolanju. O tem se sedaj dogovarjamo, da bodo šole tudi vzpostavile tak informacijski sistem, da bodo tudi potrdila lahko centri za socialno delo pridobili pri vlogi za štipendiranje. S tem pač zmanjšujemo razna dokazila, ki so jih študentje morali priskrbeti. Še enkrat pa poudarjam, da bo delo povečano v septembru mesecu, čez leto pa ne, ker drugostopenjske potem rešuje ministrstvo. Ne glede na to, kot sem poudarila, se bo število zaposlenih na teh centrih za socialno delo, kjer se povečuje delo, povečalo, na ostalih pa bodo zagotovljena finančna sredstva glede na obremenitev in pomoč pri tem delu. Želimo, da bi delo nemoteno potekalo. Seveda smo v tem mandatu pripravili družinski zakonik, s katerim smo številne pristojnosti centra za socialno delo prenesli na sodišča, in to tista najtežja strokovna. Družinski zakonik je obdelan oziroma zaradi predsedovanja delno ustavljen. S tem družinskim zakonikom smo želeli centre za socialno delo predvsem razbremeniti tistih postopkov, ki so najdaljši in tudi strokovno najtežji, predvsem mislim na odvzem otroka. Vse te začasne odredbe z odvzemom otroka in tudi začasne odredbe v zvezi z rejništvom bodo prenesene na sodišča.
Hvala lepa. Poslansko vprašanje v zvezi s financiranjem novogradenj in vzdrževalnih del domov za starejše je postavil gospod Samo Bevk. Prosim za odgovor gospa ministrica.
Hvala lepa. Konec decembra lanskega leta smo ustanovili posebno delovno skupino za izvedbo projekta javno-zasebnega partnerstva na področju domov za starejše. Vanjo so poleg predstavnikov ministrstva vključeni tudi predstavniki Ministrstva za finance, ki je nosilec strokovnih podlag javno-zasebnega partnerstva ter predstavniki skupnosti socialnih zavodov. Delovna skupina je na svojih sejah obravnavala možnosti in načine izvedbe projekta javno-zasebnega partnerstva na podlagi že zbrane dokumentacije. Hkrati pa je skupnost socialnih zavodov Slovenije predlagala nabor domov za starejše, ki delujejo kot javni zavodi in bi želeli sodelovati v javno-zasebnem partnerstvu. Prvi dom, ki je pokazal resen interes je bil ravno dom za starejše Idrija. V skladu s sprejetimi sklepi delovne skupine za javno-zasebno partnerstvo je ministrstvo začelo izvajati ustrezne postopke za izvedbo rekonstrukcije oziroma celovite prenove doma upokojencev v Idriji, ki bo izpeljana na podlagi skupnih vlaganj zasebnega investitorja in sredstev proračuna Republike Slovenije. V sklop dejanj povezanih z izpeljavo prenove doma sodi tudi priprava javnega poziva zasebnim investitorjem. Gospod poslanec Bevk ve, da je bilo na to temo že nekaj sestankov in da je bil prvotno investitor podjetje Kolektor, potem je odstopil in sedaj se je, na srečo bi rekla, javil novi investitor. V tem tednu bo sestanek z županom občine Idrija z novim investitorjem in predstavniki Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, da se ta program čim prej izvede in da bo na podlagi investicijskega programa in ocene stanja delovna skupina predlagala nadaljnje aktivnosti še v tem mesecu, zato je ta sestanek predviden že v tem tednu, da se delo začne čim prej. Glede gradnje domov za starejše s pomočjo sredstev Nepremičninskega sklada pa je nepremičninski sklad pokojninskega in invalidskega zavarovanja v poslovnem načrtu za leto 2008 predvidel tudi pilotske projekte za domove za starejše, in to na treh lokacijah, v Murski Soboti, Lendavi in Kopru. V proračunu ministrstva za leto 2008 predvidevamo za novogradnje oziroma adaptacije domov za starejše znesek 7 milijonov evrov, od tega je predvidena novogradnja doma v Hodošu, poleg tega pa še adaptacije v Slovenskih Konjicah, Hrastniku, Metliki, na Jesenicah, v Hrastovcu, Centru slepih in slabovidnih Škofja Loka, na Vrhniki, v Grosupljem in Dravogradu. Toliko. Hvala.
Hvala lepa. Želite še dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Zahvaljujem se ministrici Cotmanovi za odgovore. Dejstvo je, da je v državnem proračunu denarja do leta 2011 samo za eno celovito gradnjo, in to za Idrijo, vendar se tako raztegnjenega projekta ne da realizirati. Zato je prav, da se poskuša tudi z javno-zasebnim partnerstvom in tudi s sredstvi nepremičninskega sklada ZPIZ, kajti drugače ne bomo mogli zagotoviti dovolj mest v novih domovih, saj je državni proračun na tej postavki občutno podhranjen. Zato bo treba tudi v bodoče v državnem proračunu zagotoviti več sredstev za gradnjo domov za upokojencev, obenem pa izkoristiti tudi vse tiste možnosti od javno-zasebnega partnerstva do nepremičninskega sklada. Za vse te podatke glede doma v Idriji sem seveda obveščen, kajti na nekaterih od teh razgovorov sem tudi sam sodeloval. Bi pa opozoril na počasnost teh postopkov. Moje prvo poslansko vprašanje na to temo je bilo postavljeno oktobra leta 2007 in do danes še ni bil oblikovan niti javni poziv za preveritev zasebnega interesa, kot ste povedali, ni objavljen niti razpis za izvedbo projekta niti izbran izvajalec. In če bodo termini šli optimalno, bomo lahko vse to izvedli do meseca septembra [[Opozorilni znak za konec razprave.]] , bojim pa se, da se bo kaj zataknilo pri administraciji na obeh ministrstvih, zato bi prosil za ažurno spremljanje teh projektov za gradnjo domov upokojencev po pilotskem [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Problem, kot sem navedla, je bil ravno v investitorju in sedaj, ko imamo investitorja, predvidevamo, da bosta v tem tednu po sestanku tudi javni poziv in razpis, tako da se bodo dela lahko čim prej začela.
Hvala lepa. Prehajamo na vprašanja poslank in poslancev v prvem krogu. Besedo ima gospod Bojan Kontič, ki bo postavil poslansko vprašanje ministru za javno upravo. Prosim.
Hvala lepa. Pozdravljen tudi gospod minister. V zadnjih nekaj mesecih smo priča številnim protestom in napovedim stavk tako v javnem kot v zasebnem sektorju. Od pogajanj, ki jih vi vodite, je posredno odvisna tudi politika plač v realnem sektorju. Sodeč po vaših javnih izjavah ob zadnjih pogajanjih, po vašem mnenju ni večjih problemov z uveljavljanjem zakona o sistemu plač v javnem sektorju, čeprav številni protesti 10.000 zaposlenih in njihovih sindikalnih predstavnikov jasno opozarjajo, da le ni tako dobro kot bi želeli vi prikazati. Ne vem ali je ob vseh teh protestih moč trditi, da sitem plač v javnem sektorju ni v krizi. Trditev, da dogovor za povišanje plač zdravnikov za 15,4%, ne bo vplivala na pogajanja z drugimi sindikati vsekakor ne zdrži resne presoje, vsaj zame ne. Soglašam z vašo izjavo, da bi popuščanje posameznim poklicnim skupinam pomenilo priznavanje posebnega statusa nekaterim kastam, kot je bilo rečeno, a pri tem ne morem mimo ugotovitve, da sami ustvarjate razmerja za takšna in podobna razmišljanja. Dogovarjanje na področju zdravstva samo s FIDES-om je namreč natančno to. Zakaj pa ne s sindikatom, ki poleg zdravnikov zastopa tudi druge zaposlene v zdravstvu? Zato vas sprašujem, gospod minister dr. Virant: Ali ob vseh slabostih v pogajanjih v tem mandatu in ob številnih napovedanih stavkah in pobudah, da se posamezne skupine izločijo iz enotnega sistema plač v javnem sektorju, še vedno mislite, da je mogoče sistem plač v javnem sektorju izpeljati tako, kot je bilo zastavljeno?
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Odgovor na vprašanje je: absolutno da. In o tem ali imam prav jaz ali imate prav vi, ki ste tako skeptični, bo lahko Slovenija sodila nekje do konca maja, ko bodo po moji napovedi podpisane kolektivne pogodbe dejavnosti in poklicev v javnem sektorju, z izjemo morda ene ali dveh. Nov plačni sistem v javnem sektorju se je začel graditi leta 2002, ko je Državni zbor sprejel Zakon o sistemu plač v javnem sektorju, z namenom, da nered na področju plač v javnem sektorju presežemo, da pridemo do urejenega sistema, do transparentnega, torej preglednega sistema in do odprave nekaterih plačnih nesorazmerij v nekaterih podcenjenih poklicih javnega sektorja. Ta zakon je bil z veliko večino sprejet v Državnem zboru, predlagatelj je bila tedanja vlada, glavni predlagatelj je bil minister vaše stranke dr. Rado Bohinc in sedanja vlada je prevzela ta zakon in pogajanja v fazi, ko so še tekla pogajanja o splošni kolektivni pogodbi za javni sektor in v fazi, ko je bila razlika med vladno in sindikalno pozicijo, takrat še v tolarjih, 100 milijard tolarjev. Torej, mi smo prevzeli zakon, ki je odprl plačni sistem, da bi ga na novo postavil in pogajalsko pozicijo 100 milijard tolarjev, narazen. To je bila dediščina, ki sem jo prevzel. In eno prvih vprašanj, ki si jih je vlada zastavila je bilo - ali pri zastavljenem plačnem sistemu vztrajati ali gremo naprej tako, kot je zakon predvidel ali vse skupaj pustimo in se vrnemo v prejšnje stanje. Veliko smo o tem premišljevali, se tudi pogovarjali s sindikati in enotno stališče na koncu je bilo, da peljemo zadevo naprej, kljub vsem tveganjem, ki smo se jih zavedali. Če ti postavljaš nov plačni sistem v enem podjetju z 200 zaposlenimi prevzemaš določeno tveganje, kaj šele v javnem sektorju s 150 tisoč zaposlenimi. In smo peljali zadevo naprej in najprej uredili plače za funkcionarje. Vsi imamo transparentne plače od 1. januarja letošnjega leta: predsedniki, poslanci; mogoče se je komu malo znižala, pa ste bili jezni; ministri, župani, sodniki, tožilci, vsi v enotnem sistemu. Nekateri med vami ste bili jezni zato, ker smo se izenačili s 150, 160 tisoč javnimi uslužbenci glede dodatka za delovno dobo in se je marsikomu izmed nas plača tudi nekoliko znižala, ravno zaradi tega, ker hočemo enoten in urejen sistem. Naprej. Za 160 tisoč javnih uslužbencev se plače ne morejo urediti drugače, kot s kolektivno pogodbo. Najprej kolektivna pogodba za javni sektor, ki določi temelje, določi vrednost orientacijskih delovnih mest in vseh dodatkov, potem s 13-imi kolektivnimi pogodbami dejavnosti in poklicev. Splošna kolektivna pogodba je bila parafirana s strani Vlade in velike večine sindikatov v javnem sektorju julija lansko leto, se pravi, smo se o temeljnih plačnih razmerjih že dogovorili, s sindikati. Gospod Štrukelj je ni podpisal, čeprav se je strinjal z uvrstitvijo učitelja in vzgojitelja v 30. plačni razred. To morate njega vprašati, zakaj ne podpiše nečesa s čimer se strinja. Se morate z njim posebej pogovoriti o tem, jaz tega ne razumem, moram reči. In potem so se nadaljevala pogajanja o panožnih kolektivnih pogodba, skupaj 13-ih, ki so sedaj v sklepni fazi. Po moji oceni bodo ta pogajanja končana v mesecu maju, tako se kaže, tako je tudi prevladujoče stališče med sindikati. Dogovor z zdravniki, ki smo ga sklenili, po mojem trdnem prepričanju, ne ruši tistega, kar je bilo doslej izpogajano. Jaz se nisem pogajal na pamet, ampak sem ves čas pogajanj želel tudi stališče ostalih sindikatov, ali bi takšen ali drugačen dogovor porušil tisto, kar smo se na drugih poljih že zmenili. In sem šel samo do tiste meje, do koder se to ni zgodilo. Imel sem sicer samo ustna zagotovila, torej je bilo tudi nekaj tveganja pri tem, vendar sem se na to zanašal. Zdravniška kolektivna pogodba pomeni predvsem diferenciacijo v zdravstvu, prehod od sistema uravnilovke, kjer ima zdravnik v splošni praksi praktično enako plačo kot nevrokirurg z najdaljšo specializacijo, ki tri dni na teden operira v operacijski dvorani. Ta uravnilovka ni bila dobra in smo jo sedaj s tem dogovorom presegli. Javni sektor bo seveda na podlagi teh kolektivnih pogodb deležen določenih plačnih dvigov. Vendar je treba jasno povedati, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] denar za te plačne dvige, in s tem zaključujem, je zbiral javni sektor sam. Vsi zaposleni v javnem sektorju so se od leta 2002 odpovedovali delu usklajevanja plač z inflacijo, zato da bi nabrali denar [[...]] [[Izklopljen mikrofon.]]
Hvala lepa. Gospod Kontič, izvolite.
Hvala lepa za odgovor, gospod minister. Naj povem, da sem ga pričakoval in slišal sem natančno to, kar sem mislil, da bom slišal. Res je prejšnja vlada zastavila ta projekt, res je bil nosilec dr. Bohinc, minister za notranje zadeve, takrat, ki pa je imel v Vladi državnega sekretarja, ki se mu je reklo dr. Virant. Bili ste v prejšnji vladi, sedaj ste v tej vladi in je prav, da kontinuirano nadaljujete, ampak ne pozabljajte tega. Vlada sestavljajo tako ministri, kot državni sekretarji. Pri podatkih, ki jih vi poveste ne morem verjeti, da bo ta vaš dogovor, ki ste ga sprejeli z zdravniki, tako nemoteč za ostale sindikate, da bodo z njim enostavno soglašali in da se s tem uspehom zdravnikov ne bodo primerjali. Izjave, ki so jih dajali, gredo natančno v to smer. Kolektivne pogodbe bodo res, kot ste dejali, podpisane, vsaj večina do konca maja. Ne bo pa med njimi enega velikega sindikata, ki ga lahko nekako strokovno s strani Vlade zagovarja minister, ki sedi za vami v tem trenutku. In mene res zanima ali ob tem, ko 250.000 upokojencev prejema manjšo pokojnino od 500 evrov in kar 350.000 zaposlenih manjšo plačo od 1.000 evrov bruto, od tega 80.000 celo manjšo od 600 evrov bruto, res možno nekaterim skupinam priznati povečanje plač, ki večkrat presegajo te zneske, brez socialnih napetosti in nesoglasij. Res je, kar ste dejali, prihodnost bo odgovorila na to vprašanje. Težko trdim jaz v tem trenutku, težko trdite vi, ampak eden izmed naju bo imel zanesljivo prav.
Hvala. Gospod minister.
Hvala lepa. Najprej, morda bi morali biti malo bolj natančni, ko ste rekli, da nekateri sindikalni voditelji v svojih izjavah že ocenjujejo, da bo dogovor z zdravniki povzročil dodatne zahteve. Kolikor je meni znano, gre za gospoda Štruklja in samo za gospoda Štruklja. Vodja pogajalske skupine Sindikatov javnega sektorja je gospod Doro Hvalica. On je pooblaščen s strani 25 sindikatov javnega sektorja, da o tem govori, in njegove izjave so bile povsem drugačne. Res pa je, da je gospod Štrukelj v svojih nastopih zelo glasen in zelo vehementen in mogoče se potem njega bolj sliši kot uglajenega gospoda Doro Hvalico. O katerih protestih govorite, mimogrede? Kolikor je meni znano, imamo na eni strani samo gospoda Štruklja, ki protestira, pri čemer je zame zelo zanimivo vprašanje, kako vi veste, da ne bo podpisal kolektivne pogodbe. Kako pa lahko vaša stranka že danes napove, da Štrukelj ne bo podpisal kolektivne pogodbe? Ali ste se mogoče o tem dogovorili? Namreč, vprašanje za gospoda Štruklja je naslednje: zakaj ne podpiše kolektivne pogodbe dejavnosti vzgoje in izobraževanja, če pa je 96% delovnih mest učiteljev na osnovnih in srednjih šolah usklajenih? Plače učitelja, učitelja mentorja in učitelja svetovalca so med sindikalno in vladno stranjo usklajene, neusklajeni so ostali samo še 4%, to so učitelji svetniki v najvišjem plačnem razredu. In kako lahko sindikalni voditelj ne pristane na tako pogodbo, je zame izjemno zahtevno vprašanje. Kar se zdravnikov tiče. Zdravniški sindikat FIDES je prišel pred Vlado z zahtevkom po 30% dvigu zdravniških plač. Vsa ta leta, ko so tekla pogajanja v javnem sektorju, so se jih udeleževali bolj od strani ali pa se jih sploh niso - ravno zato, ker so bili prepričani, da bodo v zadnji fazi pogajanj, ko se bodo pogajanja bližala zaključku, torej FIDES, ki se šteje nekako za izven javnega sektorja, prišel, zahteval svoje, dobil in odnesel. Pa ni bilo tako. Kljub temu, da je bila zagrožena stavka in da smo bili praktično tri ure pred zaključkom pogajanj, razen za 15%, torej njihov zahtevek 30% se do treh ur pred zaključkom pogajanj praktično ni spremenil, šele potem, ko so videli, da je Vlada odločena, da tudi za ceno stavke ne popusti tako visokim zahtevam, so znižali svoj zahtevek. Podobnih dvigov, višjih dvigov bo deležna zdravstvena nega, ki je bila bolj podcenjena, torej medicinske sestre. Pri zdravnikih pa ne gre za neko splošno podcenjenost, ampak gre za problem notranje diferenciacije - to, da imajo preveč enake plače, ne glede na stopnjo zahtevnosti delovnih mest. To, mislim, da smo zdaj s tem rešili. Še enkrat pa poudarjam, ta dvig plač, ki ga je zdaj javni sektor deležen, je rezultat tega, da je javni sektor od leta 2002 bil [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala lepa. Gospod Kontič, želite? Prosim.
Proceduralni sklep [[...]]
Ja, prosim.
Bom predlagal na koncu. Najprej pa obrazložitev gospodu ministru. Vi ste v prvem delu odgovora povedal, da bodo sindikati v večini podpisali kolektivno pogodbo razen Štrukljevega sindikata, vi ste to meni rekli v odgovoru. Če ne poslušate mene, poslušajte sebe, ko govorite. Glede Štrukljeve vehemence in glasnosti, jaz se z njim nisem po mojem nikoli do danes pogovarjal in težko ocenjujem, ampak vi mu lahko konkurirate, zanesljivo, oziroma vam težko v razpravah, ki jih vodi z vami. Predvsem tudi morda zaradi tega, ker vam danes na vse vaše trditve pa tudi zavajanja ne more odgovarjati, ker ni poslanec. Dajali ste, da so zdravniki prišli s 30% zahtevo po zvišanju plač, pa ste bili zelo uspešni, ker ste jim priznali 15. Kaj boste storili, če pridejo šolniki s podobno zahtevo ali pa morda 50%, boste s 25% hvaležni? [[...]] [[Govorjenje v ozadju.]] [[...]]Saj boste imeli priliko na naslednji seji, če bo vladna koalicija podprla moj predlog odgovoriti na to vprašanje pa še na katero drugo, ki se bo pojavilo v razpravi, tako da se ne razburjajte, imeli boste čas, priložnosti [[...]] Pa še nekaj se bo zgodilo, konec maja bo takrat že mimo, to bo junijska oziroma majska seja ne bo še mimo ampak tu nekje bo, če pa damo na junijsko bo pa ravno prav, da lahko o tem resno spregovorimo in takrat bomo tudi videli kdo bo podpisal pogodbo in kdo je ne bo s strani sindikatov. Glede socialnih partnerjev se boste seveda vi morali pogovarjati, ker Državni zbor te vloge nima, poslanci pa še manj, Vlada pa je v socialnem partnerstvu, vsaj upam, da je še, in boste morali vi najti dogovor, ne poslanke in poslanci. In glede na to, da je ostalo kar nekaj odprtih odgovorov in glede da je bilo nekaj ocen tudi kar čez palec, predlagam, da Državni zbor jutri odloči o proceduralnem sklepu, da se na naslednji seji Državnega zbora opravi razprava v Državnem zboru o odgovoru ministra dr. Viranta.
Hvala lepa. O predlogu poslanca gospoda Bojana Kontiča bo Državni zbor na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za javno upravo. O njegovem poslanskem vprašanju bo Državni zbor odločil v okviru glasovanja, in sicer v petek 25. aprila 2008. Gospod Rudolf Moge bo postavil poslansko vprašanje ministrici za delo, družino in socialne zadeve. Izvolite gospod Moge.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Smo pod hudim pritiskom, imamo evropske cene, evropsko valuto pa balkanske plače. Zaradi tega so tudi socialni transferji na tako nizkem nivoju, da se ne da kvalitetno delati in voditi politike na tem področju. Spoštovana gospa ministrica, moje vprašanje se zopet nanaša na domove za starejše, danes tretjič. Gre za naslednje, poglejte, mi imam sedaj okoli 73 domov, 55 je javnih, 18 je zasebnih, s koncesijo, ki omogoča okoli 14.400 prostih delovnih mest. S strategijo, ki jo imate na ministrstvu, pravite, da boste do leta 2010 uspeli dobiti 16.800 mest v teh domovih. Iz tega, če človek pogleda malo podatke po spletu, pa kje drugje se da ugotoviti, da samo v Ljubljani čaka na domove okoli 6.854 prosilcev, da jih je nekje, te številke se precej razlikujejo, vseh prošenj v Republiki Sloveniji pa med 15.000, 16.000 oziroma 17.000 ali pa, če navedem, na spletni strani Skupnosti socialnih zavodov je v programu Modul prošnje, ki ga je pripravila vaša ministrica, spoštovana gospa ministrica, podatek, da je zdaj na voljo 16.185 prošenj za oskrbo. Podatki v teh statistikah se med seboj razlikujejo tako v oceni števila prošenj in čakajočih, kot tudi v številu mest v domovih za starejše v Republiki Sloveniji. Če torej pogledam v tem trenutku ali pa do leta 2010, bomo imeli okoli 16.800 prostih mest v domovih. Po drugi strani imamo pa zdaj tudi 16.185 prošenj za to, da bi dobili starejšo populacijo v domove. Vaš cilj je bil od 4,5% na 5%, kar ste danes povedali. Ampak to, kot vidite, je le kaplja v morje. Če bo država na tak način reševala ta problem, potem bomo ljudje na stara leta v stiski in nedostojno umirali. To lahko z gotovostjo trdim. Zato vas sprašujem: Ali imate izdelano strategijo za ureditev stanja na tem področju? In če imate vzpostavljen sistem realne ocene, kakšno je dejansko število prošenj in potreb na področju celotne Slovenije? Ali bodo predvidena nova prosta mesta zadostila potrebe? Kolikšna je realna ocena ministrstva glede naraščanja števila prošenj v naslednjih letih ter kako misli zagotoviti zadostno število prostih mest? To ni več socialni problem. To je družbeni problem. Za odgovor se zahvaljujem.
Hvala lepa. Gospa ministrica, prosim.
Hvala lepa gospodu poslancu Mogetu za vprašanje. Res je, demografsko vprašanje je eno najbolj aktualnih vprašanj v Evropi in tudi v Sloveniji. Na ministrstvu se tega zavedamo. V nacionalnem programu socialnega varstva, kot ste že sami omenili, do leta 2010 in Strategiji varstva starejših, do leta 2010, smo zapisali, da bomo imeli pokrito s 5%. Vendar, to je najnižja številka in zavedamo se, da bomo to številko morali preseči, glede na število starejših, ki se povečuje vsako leto. Evidenco čakajočih na dom za starejše po pooblastilu ministrstva vodi Skupnost socialno varstvenih zavodov Slovenije, ki dnevno vodi potrebe. Res so potrebe po njihovi evidence, po mojih podatkih, 16.404 čakajočih. Vendar ta program ne omogoča podvajanja. Tako da ne more, recimo, eden več prošenj vložiti v domovih. Je pa res, da ko preverjamo te podatke, preverjamo jih mesečno, je pa nekaj takih, ki si želijo v dom za starejše, čeprav še ne izpolnjujejo pogojev, so še delovno aktivni, a si želijo zagotoviti dom tudi za pet, deset let v naprej. Po naših podatkih je pa četrtina takih, ki bi potrebovali takojšen sprejem v dom. V zadnjem razpisu, kot sem že danes omenila, je bilo podeljenih do leta 2010 - 1800 mest, torej najmanj 16800. Zavedamo se, da je to do leta 2010 - premalo, zato smo v tem prejšnjem tednu opravili in v tem tednu intenzivne pogovore predvsem z županom in podžupanom mestne občine Ljubljana, kjer so največje potrebe, in v kratkem želimo podati še en razpis, predvsem za Ljubljano in delno tudi Maribor, ker so tudi tam velike potrebe, da bi povečali število koncesij. V Ljubljani je predvsem problem zemljišč, zato se sedaj dogovarjamo z mestno občino za tri lokacije, kjer bi bila možna podelitev koncesij. Kot ste že sami omenili je v Ljubljani največ čakajočih in s tem razpisom, ki smo ga sedaj končali, se zavedamo, da niso zapolnjene vse potrebe, zato smo pristopili k novemu razpisu. Seveda poznamo še ostale oblike pomoči starejšim, kot je dograjevanje mreže kapacitet dnevnega varstva, pomoči na domu, oskrbovanih stanovanj, mreže pomoči na daljavo in iskanje dodatnih možnosti za oskrbo starejših v domači družini oziroma v drugi družini. Z novo metodologijo cen socialno varstvenih storitev, ki jo pripravljamo skupaj s predstavniki uporabnikov in izvajalcev storitev, pa poskušamo zmanjšati razkorak cen med posameznimi socialno varstvenimi storitvami. Kajti, najnižje cene so ravno za domsko varstvo, ostale storitve so dražje in želimo tudi s tem prispevati, da bi uporabniki uporabljali tudi druge storitve, ki so na voljo starejšim občanom. Približno ena četrtina starejše generacije pa potrebuje manj ali več oskrbe ali nege in zaradi povečanja potreb in zahtev po dolgotrajni oskrbi smo se lotili tudi zakona o dolgotrajni oskrbi, ki bo tudi rešil dolgotrajno oskrbo in institucionalno varstvo starejših, kjer želimo peljati celovit sistem socialne varnosti starejših občanov. Kot veste je bil ta zakon dodeljen Ministrstvu za zdravje in v letošnjem letu predodeljen Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve. Kar nekaj časa je trajalo, da smo se dogovorili z Ministrstvoma za zdravje in finance in se usklajevali, da smo vzpostavili nove pravne temelje za področje dolgotrajne oskrbe. S tem bomo dosegli boljšo in enakomernejšo dostopnost do storitev, dosegli večjo transparentnost sredstev in njihovo pravičnejšo porazdelitev ter zagotovili dolgoročno finančno vzdržnost sistema.
Hvala lepa. Gospod Moge izvolite.
Hvala lepa, gospa ministrica, za odgovor. Torej približno drži podatek, da imamo 16.000 prošenj ljudi, ki bi želeli priti v ta dom za starejše, kapacitet pa imamo zdaj 14.000 in jih bomo imeli okoli 16.000. Vi na ta pritisk pač odgovarjate z določenimi akcijami in tudi z eno spremembo zakonodaje, kolikor sem lahko razumel, kar je po mojem mnenju premalo, če bi se hoteli problema lotiti resno. Zgodi se, sam sem tudi star, da v tej vrsti čakajočih kot med onimi, ki so v domu, je tudi neke vrste, če temu rečemo z lepo besedo, osip. In bi morali približno v projekciji izračunati, kaj predstavlja minimum, na podlagi katerega bi v državi vladala neka socialna vzdržnost oziroma da bi bil nek družben konsenz o tem, da bi lahko nekako živeli tako, da bi še lahko drug drugemu pogledali v obraz. Tega pa iz vašega odgovora nisem razbral. In ne vem, ali imate tudi, če dodatno vprašam, to, veste, ni samo vaš problem: Ali imate na tem velikem problemu, gre za žive ljudi, ali imate koordinacijo na tem projektu med različnimi ministrstvi, od gospodarstva naprej, ali je to zgolj prepuščeno vam v breme? In: Ali imate, tako kot zdaj za te novogradnje in te stvari, prej ste nekaj že omenili, tudi izdelano, kako boste dali več denarja za obnovo teh starih domov oziroma za rekonstrukcijo teh starih domov? Imate mogoče kakšen zakon na tem področju, ki bi omogočal, da lahko to izvedete, ker drugače v okviru proračuna, ki smo ga sprejeli, in v okviru določene zakonodaje, lahko stopicate le na mestu, medtem ko problem, ki je v nebo vpijoč, ostaja še nadalje odprt.
Hvala lepa. Gospa ministrica, prosim.
Novost je v tem, kot sem že pri prejšnjih vprašanjih odgovorila, nepremičninski sklad Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ki je v prejšnjih letih, na žalost, vlagal samo v oskrbovana stanovanja, razpolaga pa z določeno količino denarja in zato v letošnjem poslovnem načrtu predvideva tudi dodelitev sredstev za domove za starejše, in to tri, ki sem jih prej omenila. To je novost. Glede vprašanja, kakšna je povezava z ostalimi ministrstvi, bi rekla, da pri tem zakonu o dolgotrajni oskrbi sodelujemo z Ministrstvom za zdravje in Ministrstvom za finance, pri javnozasebnem partnerstvu sodelujemo v delovni skupini, ki pripravlja projekt za javnozasebno partnerstvo, sodelujemo z Ministrstvom za finance. Mislim pa, da se bo položaj v Ljubljani tudi izboljšal z dodelitvijo teh novih koncesij in z novim razpisom, ker prej ni bilo na nek način posluha Mestne občine Ljubljana, sedaj pa smo tako daleč, da se dogovarjamo o zemljiščih, da bomo lahko pristopili k podelitvi novih koncesij, kajti najbolj problematična je ravno Ljubljana in tudi delno Maribor. Z zadnjim razpisom smo pokrili upravne enote, ker na žalost do sedaj v Republiki Sloveniji niti upravne enote niso bile pokrite z domovi za starejše. S tem zadnjim razpisom smo pokrili vsaj upravne enote. Tako da se trudimo, da bi povečali kapacitete domov za starejše. Še nekaj bi rada poudarila, da to ni odvisno samo od podelitve koncesij Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, ampak je to odvisno od zelene luči Zavoda za zdravstveno zavarovanje. Mi lahko podelimo toliko koncesij, kolikor nam dovoli finančno stanje Zavoda za zdravstveno zavarovanje, in smo že pri tej zadnji koncesiji prekoračili 600 postelj, ki nam jih ni zagotovil Zavod za zdravstveno zavarovanje in smo šli preko te številke. Tudi o tem zadnjim razpisom za Ljubljano se bomo morali še dogovarjati z zdravstveno zavarovalnico.
Hvala lepa. Gospod Robert Hrovat bo postavil poslansko vprašanje ministru za obrambo. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Torej, s 1. 1. letošnjega leta je bila kot notranja organizacijska enota Izobraževalnega centra za zašito in reševanje ustanovljena gasilska šola. Po večletnih prizadevanjih je končno uspelo ustanoviti institucijo za usposabljanje gasilcev, kar je vsekakor pohvale vredno. Za to vas je treba še posebej pohvaliti, gospod minister za obrambo, ker ste sprejeli tudi novo sistemizacijo. Pohvalno je tudi, da je bilo vodenje šole zaupano izkušenemu operativcu in vrhunskemu gasilskemu strokovnjaku, kar zagotavlja ustrezen strokovni nivo. Šola je ustanovljena kot oddelek in je v osnovi zaenkrat zadolžena za osnovna in dodatna usposabljanja poklicnih gasilcev. Upam, da bo v prihodnje gasilska šola postala tudi institucija za usposabljanje prostovoljnih gasilcev, kar je vsekakor želja in potreba na terenu. Prav tako je potrebno zagotoviti, da bo oddelek tudi v resnici funkcioniral kot šola in imel za svoje delo tudi ustrezne prostorske pogoje. Država, torej Uprava za zaščito in reševanje je zadolžena tudi za usposabljanje poklicnih gasilcev na drugi stopnji. Z uveljavitvijo novele zakona v letu 2005 se je znotraj Izobraževalnega centra za zaščito in reševanje prenehal izvajati program gasilski tehnik, ker se je osnovna stopnja izobrazbe za pridobitev poklica gasilec dvignila iz IV. na V. stopnjo izobrazbe. Strokovna odločitev je bila, da se za drugi nivo gasilskega častnika pričnejo aktivnosti za ustanovitev višje strokovne šole za gasilstvo. To je logična posledica razvoja tega področja in sledenje zakonskim določilom. Nenazadnje pa tudi sama zahtevnost področja sili k tovrstnemu urejanju izobraževanja. V ta namen so bili že storjeni nekateri koraki, ki so pravzaprav nujno potrebni. Treba je opozoriti, da s strani države ne bo zagotovljen drugi nivo izobraževanj gasilcev kar okoli 8 let, kar je glede na pomanjkanje kadra še posebej kritično. Gre namreč, glede na razmere na področju zaščite in reševanja, za najpomembnejši del vodilnega kadra za posredovanja in zelo neodgovorno je, da bi se s tem še zavlačevalo, saj bi lahko to imelo negativne posledice za cel sistem zaščite in reševanja. Kaj pomeni 8 let brez ustreznih možnosti izobraževanja pri današnjem tehnološkem razvoju, pa verjetno ni potrebno posebej poudarjati. Treba je tudi poudariti, da so v zaključni fazi tudi dogovori o delovnih mestih poklicnih gasilcev, kjer kar tretjino predlaganih delovnih mest zahteva VI. stopnjo izobrazbe. To je še dodaten razlog za čimprejšnjo ustanovitev višje strokovne šole. Spoštovani minister! Kateri bodo vaši nadaljnji koraki v zvezi z ustanovitvijo višje strokovne šole? In: Kdaj lahko gasilci pričakujejo oziroma pričakujemo začetek tovrstnega izobraževanja? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Tudi hvala za vaše vprašanje. Eden od stebrov nacionalne varnosti so prav gotovo tudi gasilci, saj vidimo, da nas ogrožajo povsem nove nevarnosti, kot so naravne nesreče, imamo izkušnjo v zvezi z Železniki, ekološke nesreče, nenazadnje vsak dan tudi prometne nesreče, kjer prvi posredujejo pravzaprav gasilci. Gasilsko poslanstvo je kako varovati premoženje, reševati življenja. Zato smo v Državnem zboru prenovili to zakonodajo, zlasti Zakon o gasilstvu, ki razvija gasilstvo kot splošno reševalno službo. Seveda, če mi želimo učinkovito splošno reševalno službo, ki naj bi jo izvajali gasilci, je bilo nujno potrebno ustanoviti šolo za gasilce, ki je začela delovati s 1. 1. v letošnjem letu. Tukaj gre za to, da dajemo dodatna znanja, dopolnilna znanja poklicnim gasilcem, naša želja je pa tudi, da bi v te programe vključili tudi prostovoljne gasilce, zlasti zato, ker hrbtenico našega gasilstva vseeno predstavljajo prostovoljni gasilci, saj je več kot 40.000 operativnih prostovoljnih gasilcev, seveda je pa tudi 600 poklicnih gasilcev, ki tudi opravljajo to poslanstvo. Glede višje strokovne šole naj povem, da smo pospešili vse aktivnosti, ker se zavedamo tega problema, ki ste ga omenili. Zelo slabo bi bilo, če bi šele čez osem let dobili prve gasilske inženirje, zato smo vse aktivnosti pospešili, sprejeli smo sprejeli že poklicni standard za gasilca in gasilskega častnika. Pripravljajo se programi za to usposabljanje, s tem, da nekako računamo, da bo ta program pripravljen že v letošnjem letu, v naslednjem letu bi pa lahko Svet za visoko šolstvo ta program tudi potrdil, ker to visoko strokovno šolo moramo ustanoviti v skladu z Zakonom o visokem šolstvu, vendar jaz tukaj ne pričakujem posebnih težav, tudi glede zagotavljanja materialnih in prostorskih ter kadrovskih pogojev. Potrudili se bomo, da bo vse to pripravljeno in nekako imamo v načrtu, da v jeseni 2009, v kolikor bi program bil potrjen s strani Sveta za visoko šolstvo, glede prostorov sem povedal, da tukaj ne pričakujem kakšnih večjih težav, bi lahko že vpisali prvo generacijo, ki bi se usposabljala za naziv gasilski inženir. Seveda, tukaj bi se lahko vpisali tisti, ki so po letu 2005 končali to poklicno gasilsko šolo, tisti do leta 2005 pa, če imajo ta program plus peto stopnjo. Računamo, da ni lahko imeti v letu 2011 že prve gasilske inženirje. Jaz lahko edino to obljubim, da se bomo potrudili, da bomo vse te aktivnosti izvedli, ker se zavedamo, če želimo gasilstvo še naprej kvalitetno razvijati kot splošno reševalno službo, je eden od pogojev poleg dobre opreme tudi izobrazba, usposobljenost, ker to rešuje življenje in varuje premoženje.
Hvala lepa. Gospod Dušan Kumer ima poslansko vprašanje za ministra za gospodarstvo. Minister je danes odsoten, želite kljub temu? Izvolite prosim.
Prosim za ustni odgovor na naslednji seji Državnega zbora. Spoštovani ministrica in ministri, spoštovani kolegice in kolegi. Najprej moram povedati, da sem bil v petek malo presenečen, ker sem ugotovili, da ste ministri dobili nov naziv, kajti ni vam več možno postavljati konkretnih vprašanj in problemov, ampak samo splošne in sistemske in jaz sem vas poimenoval "sistemski ministri in ministrice v vladi gospoda Janeza Janše". Torej, glede na to sem moral zaradi tega "korigirati" moje poslansko vprašanje. Torej, glede na to, da dnevno poslušamo o nesporni transparentnosti odprodaje državnega premoženja, s čimer Vlada opravičuje umik države in tudi svoj umik iz gospodarstva, je prav, da iz ust ministra za gospodarstvo slišimo: Ali je to res ali ne? In sicer na dveh konkretnih primerih. V prvem primeru gre za družbo TDR Metalurgija Ruše, ki naj bi po pisanju javnosti šla v stečaj, in to kljub obljubam kupca in prodajalca oziroma skrbnika kupoprodajne pogodbe, to je Holdinga Slovenskih elektrarn, da ima družba perspektivo. Smešno nizka odkupnina, nekaj več kot 200 tisoč evrov, in obvezujoča pogodba je bila očitno le prevara za dober posel, za posameznike ali pa posameznika. In drug primer je vezan na podeljevanje koncesij v igralniški sferi. Gospodarska združba, jo bomo danes imenoval kar X, konkretno ne smem, so vložili predlog z utemeljenimi razlogi za dodelitev koncesije hčerinski družbi. Utemeljenost je ugotovilo finančno ministrstvo, urad, ki je pristojen za nadzor iger na srečo, na koncu tudi vi finančni minister in pristojen gospodarski odbor Vlade. Zadeva je bila uvrščena na sejo Vlade, iz neznanih razlogov je bila umaknjena. Vse do danes ni odgovora, skoraj leto dni. Je pa bila koncesija dodeljena drugi gospodarski družbi, ki se občasno znajde v tako imenovanih hobotnicah sedanje vladne in koalicijske garniture. Zato seveda ministra Andreja Vizjaka sprašujem. Prvič: Ali ne gre v primerih, kljub obvezujočim pogodbam, za oškodovanje državnega premoženja, ko je podjetje prodano po smešno nizki ceni, nov lastnik pa si z odprodajo odvečnega premoženja kuje dodaten dobiček? Ali gre za vnaprej dogovorjene kravje kupčije, ko se kršijo razpisni pogoji in podpisane pogodbe z vednostjo prodajalca oziroma skrbnika pogodbe s strani države? In tretje: Kakšna je usoda delavcev v primeru, ko je izveden stečaj, kljub pogodbeni obveznosti, da ne bo odpuščen niti en delavec?
Hvala lepa. Ministru za promet ter ministru za javno upravo bo postavil poslansko vprašanje gospod mag. Borut Sajovic. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Spoštovana ministra! Moje vprašanje se nanaša na mejne prehode. Ker sem danes tekom dneva že dobil kar nekaj informacij, kako se nekje po Sloveniji te zgodbe, moram reči, kar uspešno premikajo, bi mogoče del vprašanja koncentriral na prehoda, recimo, Ljubelj na Gorenjskem, tistega, ki ga dobro poznam, in pa, recimo, na mali mejni prehod, kot je bil na Jezerskem. Za kaj gre? Dejstvo je, da je to prvo ogledalo, prva slika, ki jo nek turist ali nek gost o Sloveniji dobi, ko pride v našo domovino, in moram reči, da stanje na Ljubelju ni vzorno, ni idilično, seveda pa tudi ni toliko alarmantno, da bi bilo treba na vrat na nos hiteti z neko rešitvijo, pač pa jo je treba domisliti in tam narediti neko lepo točko. Prvi del vprašanja se nanaša na prometno varnost. Na Ljubelju je prometna varnost, prometni režim danes drugačen, vozimo okoli carinarnice, po levi in desni, ob sobotah in nedeljah, ko je tam kar veliko obiskovalcev in turistov, pa se na sami cesti dogajajo incidenti situacije, za katere mislim, da bi bilo dobro, da jih do jeseni preko poletja zagotovo preprečimo. Drugi del se pa nanaša na samo mejno stavbo, kjer sta nekdaj domovali policija in carinarnica. Že eno sejo nazaj sem skušal apelirati na ministra za kulturo gospoda Simonitija, da bi po vzoru Avstrijcev, ki prav na tem mejnem platoju zdaj postavljajo spominsko sobo taborišča Mathausen. Naj povem, da je bilo taborišče Mathausen edino koncentracijsko taborišče na tleh nekdanje Jugoslavije, seveda tudi Slovenije, in ker je to spomenik državnega pomena, si zasluži večji poudarek, večjo skrb. In predlagam, da po vzoru Avstrijcev tudi na naši strani, ker slišim, da bo del stavbe ostal namenjen dejavnosti policije, kar se mi zdi s stališča lokalne skupnosti v redu in sprejemljivo, da bo varnost večja, da pa drugi del stavbe, ki je zadosti velika, namenimo spominski sobi tega muzeja Mathausen in da se v bistvu z Ministrstva za javno upravo del te stavbe samo preseli na Ministrstvo za kulturo. Za začetek toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister za promet.
Hvala lepa za besedo. Hvala lepa tudi vam za vprašanje. Poskušal bom odgovoriti v imenu obeh, če bo treba, bo prav gotovo kolega dr. Virant še kaj dodal. Najprej generalno. Dinamika rušitev oziroma urejanj območij nekdanjih mejnih prehodov je določena s sklepi Vlade, ki so bili sprejeti na 147. seji, 22. novembra lansko leto. Določeno je bilo, da se aktivnosti za zagotavljanje prostega pretoka ljudi in blaga izvedejo dvofazno. In sicer, prva faza, ki je predvidevala odstranitev vseh prometnih ter drugih znakov in tabel, vzpostavitev ustrezne horizontalne in vertikalne prometne signalizacije, odprtje vseh zapornic in zagotovitev primerne osvetlitve posameznega mejnega prehoda, se je že izvedla do 21. decembra lanskega leta. Druga faza, pa predstavlja izvedbo zahtevnejših posegov pri odstranjevanju nadstrešnic, kabin, otokov in vseh drugih ovir, ter celovito ureditev površin na mejnih prehodih. Prioriteto predstavljajo mejni prehodi na avtocestah, hitrih cestah, glavnih cestah in regionalnih cestah. Rok za izvedbo tega ukrepa je bil 31. marec, vendar žal, zaradi zahtevnejših postopkov pridobivanja gradbenega dovoljena za rušitev, ni bil realiziran. Urejanje površin nekdanjih mejnih prehodov je v okviru cestnega sveta v pristojnosti upravljavcev cestne infrastrukture, torej Darsa. Urejanje ostalega območja na mejnih prehodih, pa je v pristojnosti Ministrstva za javno upravo oziroma drugih upravljavcev zemljišč in objektov, ki so območje s sklepom Vlade že dobili v upravljanje. Za varnost, kar je bilo tudi eno od vaših vprašanj, cestnega prometa so odgovorni upravljavci te cestne infrastrukture, Dars in DRSC na državnih cestah in občine na občinskih cestah. Kar se pa tiče konkretnega vprašanja, glede mejnega prehoda, torej Ljubelja, sem ravnokar, po pogovoru, ki sva ga imela tukaj, dobil nekatere odgovore o načrtih za realizacijo oziroma vzpostavitev nekega normalnega stanja, pa bi predlagal, da se posebej na to temo dobimo. Hvala lepa.
Izvolite, gospod mag. Sajovic.
Hvala lepa spoštovanemu gospodu ministru za prvi del odgovora in pa za pripravljenost, da v dobro vseh situacijo rešimo. Zdaj pa bi v drugem delu vprašanje dal vseeno gospodu ministru Virantu, pobudo in pa vprašanje, če je možno, da se del tega skupnega objekta, ki ga policija ne uporablja in je bil namenjen bivši carinarnici uredi kot spominska soba taborišča Mauthausen. Kaj se dogaja v praksi? Sosedje na sosednjem Koroškem so dolga leta prikrivali, da je pri njih sploh taborišče bilo, danes pa bodo očitno, ker hočejo biti pred nami, prej imeli spominsko sobo tega taborišča, kot pa Slovenci, ki smo v to taborišče vložili ogromno truda, tudi človeških življenj in pa še kaj, se mi zdi tema tudi s stališča predsedovanja Evropski uniji in pa s stališča nacionalnega ponosa tako pomembna, da bi ji bilo mogoče v eni od pogovorov z ministrom za kulturo ali pa mogoče na seji Vlade, ker ne gre za neko lokalno zadevo, pač pa za edini tovrstni spomenik državnega pomena, nameniti nekoliko več pozornost in se tudi v soglasju in pa ob sodelovanju lokalne skupnosti lotiti tega problema na konstruktiven apolitičen način in tam postaviti res nekaj takega lepega in pa spominskega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite gospod minister dr. Virant.
Hvala lepa. No, jaz za ta prenos ne vidim čisto nobenih ovir. Načelna politika do teh objektov je takšna, da tisti, ki najde vsebino, naj bo to neko ministrstvo ali pa lokalna skupnost, naj tudi razpolaga s temi objekti. Nobenega razloga ni, da bi to zadrževali v upravljanju Ministrstva za javno upravo. Tudi v vseh drugih primerih, ko imajo občine neke ideje, nek program, se jaz vedno zavzemam za to, da se ti objekti preprosto prenesejo na občino zato, da tam dobijo neko vsebino in da imamo od tega vsi koristi. Torej, čisto nobenih zadržkov ni. Tam kjer bo program, tam kjer bo vsebina, tja bo šel tudi ta objekt. Seveda neodplačno, znotraj javne sfere. Če bo šel Ministrstvu za kulturo ali pa občini, ga bomo prenesli neodplačno, če pa to ne bo mogoče, ga bomo pa seveda na dražbi prodali najugodnejšemu ponudniku.
Hvala lepa. Dr. Pavel Gantar želi postaviti poslansko vprašanje ministru za gospodarstvo, ki je danes odsoten. Želite kljub temu?
Seveda gospod podpredsednik. Vsekakor želim postaviti ustno [[...]]
[[...]]Izvolite.
[[...]]poslansko vprašanje. Verjamem, prepričan sem, da minister na Japonsko ni pobegnil zaradi mojega poslanskega vprašanja, da ima tam kakšna tehtna opravila o katerih bo verjetno na široko poročal javnosti. Jaz pa mu vseeno postavljam poslansko vprašanje. Ker smo prejšnji teden v medijih zasledili zelo presenetljivo vest, da je Agencija za pošto in elektronske komunikacije podjetju Tušmobil izdala odločbo o dodelitvi radijskih frekvenc za opravljanje UMTS storitev in sicer smo ugotovili, da javni poziv za pridobitev mnenj, ki bi moral, ki je po zakonu bil objavljen v Uradnem listu, ni bil objavljen tudi na spletnih straneh agencije, čeprav so v tem istem Uradnem listu izšli še štirje drugi, tokrat javni razpisi za frekvence, ki pa so še danes dokazljivo dostopni na spletnih straneh agencije. Tega poziva pa ne takrat in seveda tudi danes ni bilo. Agencija ob podelitvi te frekvence tudi ni določila in zaračunala enkratnega plačila po četrtem odstavku 56. člena Zakona o elektronskih komunikacijah in glede na to, da so vsi drugi uporabniki, ki so dobili to frekvenco za UMTS storitve, morali plačati, eden celo zelo veliko, morali plačati ta enkratni prispevek, je to seveda najmanj nenavadno. Zato ministra sprašujem, naj mi pojasni: Kako to, da javni poziv za pridobitev mnenj zainteresirane javnosti glede dodelite te radijske frekvence UMTS, IMTS/2000, kot se formalno glasi, ki je bil že objavljen v citiranem Uradnem listu, ni bil objavljen tudi na spletnih straneh agencije? Čeprav, kot rečeno, so ostali javni razpisi bili objavljeni in so še danes dostopni. Dodatno k temu sprašujem ministra: Ali se je skladno z javnim pozivom edini zainteresirani uporabnik oziroma interesent izjasnil glede višine enkratnega plačila za frekvenco, ki je bila predmet tega poziva? V tem obvestilu seveda, bi se imetnik oziroma zainteresirana stranka morala izjasniti glede določitve in višine tega enkratnega plačila. In končno, naj minister pojasni: Kakšni so motivi Agencije za pošto in elektronske komunikacije, da je pri dodelitvi odločbe za uporabo frekvenc, ki so bile predmet javnega poziva, opustila obveznost, da se uporabniku naloži enkratno plačilo? Seveda se bom ministru za odgovore - pričakujem jih na naslednji seji, ker bi pisni odgovor po mojem mnenju trajali dlje časa - na naslednji seji lepo zahvalil. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Zmago Jelinčič Plemeniti bo postavil poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor. Prosim.
Hvala lepa. Gospod minister, sprašujem: Kaj vam počnejo vaši uslužbenci na ministrstvu, ko delajo kapitalne neumnosti? Poglejte, neko določeno podjetje je v mesecu juniju 2007 kupilo podjetje Ekoenergetika, d.o.o., ki je bil lastnik zemljišč in koncesije za izkoriščanje gramoznega materiala na območju Psičine. To podjetje se prvenstveno ukvarja z izvajanjem del na nizkih gradnjah in so se po temeljitem pregledu dokumentacije odločili za nakup. Vendar pa se je kljub že izdelanemu okoljskemu poročilu, odločbi o izbiri koncesionarja in podpisani koncesijski pogodbi začelo zapletati pri pridobivanju dovoljenja za izkoriščanje. Občina Ormož je pričela z izdelavo državnega lokacijskega načrta, ki posega tudi v območje kupljenih zemljišč za gramozno jamo. In navkljub temu, da razpolagajo z okoljskim poročilom, ki je bilo izdelano leta 2004, so morali naročiti novo okoljsko poročilo skupaj z občino Ormož, zaradi tega, ker ta del sodi v okvir Nature 2000. Zanimivo je to, da je dokumentacija veljala še junija meseca 2007, zdaj pa kar na lepem ne velja več. Tako da me res zanima, kako vaši uslužbenci gledajo na te zadeve. Ali gre tu za kakšno namerno nagajanje ali gre tu za, ne vem, kakšne take čudne zadeve, o katerih smo danes govorili v okviru nekega zakonodajnega postopka ali kaj podobnega? Dejstvo je, da naj bi bilo tu ogroženih nekaj specifičnih habitatov, ki jih določajo smernice Natura 2004. Po drugi strani pa ne vem, kako je to logično, kajti čez to območje bo šla cesta, za katero je že gradbeno dovoljenje. Po drugi strani pa bodo material za gradnjo vozili z razdalje 50 kilometrov in s tem dejansko uničevali tisto, kar naj bi Natura 2004 ščitila. Sprašujem: Kaj boste naredili? Ali boste pregledali ponovno te dokumente, dokumentacijo ali kaj podobnega? Kajti sodim, da - ne bom rekel, da vi, ampak mislim, da vam nekateri v vašem ministrstvu strežejo po življenju, če tako rečem. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod poslanec Zmago Jelinčič! Kot minister živim v prepričanju, da imam v svojih sodelavcih korektne strokovne sodelavce in da mi nihče ne streže po življenju, kot ste rekli. Rad bi vam odgovoril na vaše vprašanje. Še posebej v drugem delu ste omenili ta evropski sistem omrežij Natura 2000, ki je zelo pomemben okoljsko-varstveni instrument, ki ima podlage v Direktivi o varstvu ptic in Direktivi o habitatih, ki nekako zavezujeta države članice, da potem te rastlinske in živalske vrste tam, kjer je to omrežje razglašeno, ohranjamo v ugodnem stanju. Glede vašega konkretnega vprašanja, ki je vezano na neko lokacijo v občini Ormož, če sem prav razumel, kjer tudi omenjate, da je bilo izdano gradbeno dovoljenje za državno cesto, in tudi omenjate nekatere druge postopke, bi vas prosil za razumevanje in bi bolj detajlen odgovor dobili v pisni obliki. Tukaj je pomembno vprašanje občinskega prostorskega plana naprej. Omenili ste, da občina izdeluje državni prostorski načrt. Morda je bil tukaj lapsus. Občine po novem zakonu izdelujejo občinske prostorske načrte. Lahko tudi podrobni prostorski načrt. V tem primeru, če gre za gramoznico, potem je potrebno pridobiti konkretne varstvene usmeritve za neko naravno vrednoto ali pa za ekološko pomembno območje in je treba upoštevati varstvene cilje. Jaz bom pogledal, kako je procedura tekla na našem ministrstvu, in vam bomo tudi odgovorili na vaše vprašanje. Če sem prav razumel, je bil koncesijski postopek zaključen in ima ta investitor koncesijo. Imam nekaj izkušenj v tem predelu Slovenije, ko so investitorji poskušali najti način, da bi na tistem območju, kjer je neka gramoznica, ima kvaliteten prod in zadostno količino, je pa v območju Nature 2000, to se je praviloma vedno zapletlo. To moram povedati. Zato bi tudi predlagal, da se še enkrat prouči možnost, da se pogleda, ali je morda v bližini te gramoznice zadostna količina proda in tudi ali je kvaliteten le-ta, da bi ga lahko investitor tam izkoriščal. To je neka vsaj začasna rešitev, ker omenjate tudi neko izgradnjo cestne povezave. Kajti očitno se prod zelo hitro rabi. To je rešitev, ki jo je potrebno proučiti, drugače pa velja za ta območja reke Drave, da ima na tem predelu, če je to občina Ormož, je najverjetneje to v bližini meje s Hrvaško, še en ozek segment same rečne struge, ki je bil nekako še neprizadet. Tukaj so tudi nekatera prodišča, rokavi, trstišča, v kateri so bile nekatere ogrožene živalske in rastlinske vrste. Zato je najverjetneje bilo to razlog, da se je to vprašanje zapletlo, kot ga omenjate. Dovolite mi, da vam še na kratko odgovorim na vprašanje, ki je vezano na sam postopek. Samoizvajanje te direktive je v pristojnosti posamezne države članice. Mi imamo dva zakona, ki to določata: Zakon o ohranjanju narave in pa Zakon o varstvu okolja. Nekaj malega pa je tudi predpisa s področja kmetijstva, gozdarstva in prostorske zakonodaje, da lahko praktično izvajamo obveze, kot sem prej povedal, poslabšanja oziroma da preprečujemo slabšanje stanja na področju rastlinskih in živalskih habitatov, smo na podlagi evropskih zavez. Lansko leto je Vlada na predlog našega ministrstva sprejela Program upravljanja območij Natura 2000 za obdobje 2007, 2013. V tem programu smo za vsako področje določili podrobnejše varstvene cilje, ukrepe in tudi nosilce za izvedbo. Kot rečeno, ti temeljijo na različni zakonodaji. Prav tako pa smo določene javne zavode in javne službe tudi zavezali, da te cilje tudi izvajajo. Sprašujete tudi o smernicah v vašem vprašanju. To so smernice. Po Zakonu o ohranjanju narave in v skladu z Uredbo o okoljskem poročilu pa se potem v vsakem okoljskem poročilu zelo konkretno navede skladnost rešitve plana ali pa programa s temi smernicami. In le-te potem tudi upoštevamo pri pripravi planov in programov. To je širši, bolj sistemski odgovor. Konkretni odgovor na vaše vprašanje pa bi vam posredovali v pisni obliki. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Plemeniti, izvolite.
Hvala lepa. Jaz se zahvaljujem gospod minister, da boste pisno odgovorili na to vprašanje in morda še za nekaj bolj konkretnih podatkov. Dejstvo je, da ta predvideni prostor za koriščenje tega peska - šodra poteka tako rekoč na lokaciji te nove hitre ceste Hajdina - Ptuj, približno 50 metrov stran od sredine trase. To se pravi, da je že samo po sebi vprašljivo, če bo lahko natura posegala v gradnjo avtoceste. Kajti gre za prevlado javnega interesa. Mislim, da tukaj Ministrstvo za okolje in prostor ima svojo besedo. In še nekaj. Tukaj bi se material uporabljal samo v času gradnje te avtoceste, ne kasneje. Kar je tudi en zelo relevanten podatek. No, še enkrat hvala lepa za pripravljenost, da dobim pisni odgovor. Upam, da bo čim prej. Smiselno pa bi bilo vseeno malo pregledati vaše uslužbence, ker ne drži ravno tako, da bi bilo vse lepo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Anton Kokalj bo postavil poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor. Prosim.
Prejšnja vlada je v juliju 2004 sprejela veliko sklepov o ugotovitvi usklajenosti predlogov, odlokov o spremembah in dopolnitvah prostorskih sestavin, planskih aktov občin z obveznimi izhodišči prostorskih sestavin dolgoročnega plana Republike Slovenije za obdobje 1986 do 2000. Ugotavljam, da Ministrstvo za okolje in prostor v nekaterih primerih med priloženimi strokovnimi mnenji, na osnovi katerih so se sprejemali sklepi, ni predložilo vseh strokovnih mnenj o vplivu sprememb prostorskega plana na okolje oziroma na posebno varstveno območje. Po moji presoji se je to, da tovrstna strokovna mnenja niso bila pridobljena oziroma upoštevana, zgodilo v mnogih občinah. Pristojnega ministra sem leta 2005 vprašal, ali bo vlada ponovno pregledala take primere oziroma ali je ministrstvo pripravljeno preveriti postopke, ki so potekali v obdobju julija 2004. Vprašal sem ga tudi, kako bo ministrstvo ukrepalo, če ugotovi, da sklepi vlade dejansko niso temeljili na vseh pogojih, na katerih bi v skladu z zakonom morali. Minister mi je v odgovoru pojasnil, da vladi takšnih sklepov ni potrebno ponovno obravnavati oziroma zadrževati njihovega izvajanja, saj za to ni pravne podlage. Vlada je lahko namreč ugotavljala usklajenost osnutkov sprememb in dopolnitev prostorskih sestavin planskih aktov občin z obveznimi izhodišči prostorskega plana Slovenije le do uveljavitve Strategije prostorskega razvoja Slovenije, ki je stopila v veljavo 20. julija 2004. Vi, gospod minister, v odgovoru ste se pa zavezali k naslednjemu, citiram: "Meni kot ministru pa se postavlja tako pravno, na nek način pa tudi politično vprašanje, na kakšen način lahko sedanja vlada sanira morebitne napačne ugotovitve ali druge napake, ki so bile očitno tudi storjene pri odločitvah v zvezi s spremembami in dopolnitvami prostorskih kazenskih aktov občin. To bo ena od mojih nalog v prihodnje." Zato vas sprašujem: Kako vam uspeva izpolnjevati to nalogo in kako je v tem kontekstu mogoče, da je v času tega mandata kljub temu prišlo do pozitivnih sklepov glede vplivov v okolje s strani Ministrstva za okolje in prostor, ne da bi bila pri tem upoštevana vsa zahtevana strokovna mnenja in kljub temu, da je v prej omenjenem odgovoru navedeno, da občina v primeru ugotovitve nesprejemljivosti predlaganih posegov v naravo ne bo mogla sprejeti prostorskega izvedbenega načrta? Primeri, s katerimi sem dobro seznanjen, me namreč vodijo v domnevi, da nekateri sklepi Ministrstva za okolje in prostor niso bili sprejeti na osnovi strokovnih argumentov. Zaskrbljujoče pa je, če sklepi, ki imajo lahko usodne posledice za okolje, temeljijo na političnih odločitvah namesto na strokovnih argumentih.
Hvala lepa. Gospod minister, prosim.
Hvala lepa. Hvala gospodu Kokalju za to poslansko vprašanje, ki je v določenem segmentu nadaljevanje vprašanja, ki ste mi ga posredovali pred dvema letoma. Dovolite mi, da vam poskušam zelo vsebinsko in detajlno odgovoriti na vaše vprašanje. Se mi pa zdi tema zelo pomembna tudi za primere v nekaterih drugih slovenskih občinah. V postopek ugotavljanja usklajenosti odlokov o spremembah in dopolnitvah prostorskih sestavin, lanskih aktov občin z državnimi obveznimi izhodišči so bila praviloma vedno vključena vsa ministrstva, ki so pristojna za posamezna področja obveznih izhodišč, prostorskih sestavin, planskih aktov Republike Slovenije. Ta so se glede na takrat veljavne zakonske določbe, to je bil Zakon o urejanju prostora, med katerimi je bil določen tridesetdnevni rok za podajo mnenja na poziv MOB, različno odzivala. V primerih, ko katero od ministrstev v zakonsko določenem roku svojega mnenja ni podalo ali pa so bila podana mnenja med seboj neusklajena, je Vlada v skladu s svojimi pristojnostmi sprejela ustrezno odločitev. Pri tem je vedno izhajala iz preveritve, ali so podana mnenja izhajala iz korektno opredeljenih pravnih režimov. Dogajalo se je tudi, da mnenja niso temeljila na veljavnih pravnih režimih, pač pa na strokovnih opredelitvah, ki pa svoje verifikacije niso doživele s sprejetjem pravnega predpisa oziroma pravnega režima. Neka strokovna interpretacija je bila, strokovno mnenje, ki pa ni imelo podlage v nekem zakonu ali podzakonskem aktu. Sprejetih vladnih odločitev v sklepih o ugotavljanju usklajenosti torej po našem prepričanju in ponavljam odgovor izpred dveh let in pol, ni mogoče spreminjati. Mi za to v zakonu ne vidimo pravne podlage. Vendar in sedaj vam odgovarjam na odgovor, ki mi ga dajete na podlagi citata mojega odgovora iz prvega poslanskega vprašanja. Vendar, če bi se v konkretnih primerih ugotovilo, da je s sprejetjem neke odločitve prišlo do kršitve zakona pa to ne obvezuje ne našega ali pa kakšnega drugega ministrstva, da ne v skladu z Zakonom v državni upravi oziroma Zakonom o lokalni samoupravi ukrepal v smislu odprave ugotovljene nezakonitosti. Torej, če bi mi prejeli, mi ali kakšen drug resor pobudo za nadzor nad zakonitostjo prostorskega akta, kjer naj bi prišlo do kršitve zakona, bi seveda odreagirali. V nekaterih slovenskih občinah - več deset je takih - se je to zgodilo v našem mandatu. Potrebno pa je tudi pojasniti, da je Vlada v postopkih ugotavljanja usklajenosti predlog odlokov o spremembah in dopolnitvah prostorskih sestavin planskih aktov, občin z državnimi obveznimi izhodišči preverjala vsebine, ki so se nanašale na planski nivo. Mnenja, ki so jih pristojna ministrstva dajala k tem aktom pa so bila večkrat taka in so se nanašala na podrobnejši, hierarhično podrejeni, torej izvedbeni nivo načrtovanja. Možno je torej tudi bilo, da je Vlada na planskem nivoju soglašala s predlagano prostorsko ureditvijo. Ampak je občino tudi opozorila, da bo potrebno pri izdelavi podrobnejšega prostorskega izvedbenega akta upoštevati pogoje in usmeritve posameznih nosilcev urejanja prostora na izvedbenem nivoju. To je pomenilo, da se občina pri nadaljnjem načrtovanju na izvedbenem nivoju, na primer pri pripravi lokacijskega načrta, ni mogla izogniti nekaterim novim postopkom. V tem primeru presojo vplivov na okolje, na primer. S sprejetjem novega Zakona o prostorskem načrtovanju pa je še bolj določeno, kot je bilo v prejšnjem zakonu opredeljeno, da je pa potrebno pri načrtovanju obvezno upoštevati vse veljavne pravne režime. Poudariti velja tudi, da sta se oba vidika načrtovanja, eden je planski, drugi pa izvedbeni, da sta se po tem novem zakonu na nek način združila. Saj bodo za vsako posamezno lokacijo po novem določeni tudi že tako imenovani prostorski izvedbeni pogoji. V postopkih, ki jih je več, na našem ministrstvu pa ugotavljamo, da posamezna ministrstva in tudi drugi nosilci urejanja prostora še vedno te nove določbe zakona ne upoštevajo v celoti in v svoje smernice in mnenja kot pravno zavezujoče ponovno navajajo nekatere zahteve, ki ne temeljijo v veljavnem zakonu ali na tem zakonu temelječem podzakonskem predpisu. No, v takem primeru pa sta seveda potrebna trud je potrebno in usklajevanje, da so torej te njihove smernice v celoti usklajene z veljavno zakonodajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite gospod Kokalj.
Bom konkreten. Ministrstvo za okolje in prostor je 20. decembra 2007 izdalo sklep, da so vplivi na okolje, ki jih bo povzročila izvedba lokacijskega načrta druge faze neke poslovne cone, sprejemljivi. Zavod Republike Slovenije za varstvo narave, pristojen za to območje, pa je ministrstvu 9. 8. 2007 poslal mnenje o sprejemljivosti vplivov izvedbe planov na okolje, v katerega zaključnem delu je navedeno, da plan s predvidenimi omejitvenimi ukrepi ne bo zagotavljal zadostnega zmanjšanja negativnih vplivov na varovano območje Natura 2000 in da s tem okoljski cilji ne bodo zagotovljeni. Predlog Zavoda Republike Slovenije za varstvo narave je bil, da se obseg cone zmanjša vsaj za polovico. Poudariti je potrebno, da cona leži v geografsko nekaj deset metrov, vodonosno pa nad edinim lastnim vodnim virom sosednje občine. Seveda se tu postavlja dodatno vprašanje, ki ni povezano samo s tem mandatom. Kako je mogoče spričo navedenih dejstev, da bi Ministrstvo za okolje in prostor kvalitetno izvajalo Zakon o državni upravi, Zakon o lokalni samoupravi in druge specialne zakone? Na tem segmentu se zdi, da so v tem mandatu nadzor nad zakonitostjo delovanja občin ni bistveno izboljšal. Vse več je primerov, ko se občani in tudi člani občinskih svetov obračajo na nas. Saj trdijo, da so prepuščeni na milost in nemilost pravnim aktom občin, ki nimajo niti osnovnih zakonskih elementov, kaj šele konsistentno vsebino. Imajo pa velike posledice za posameznika in celotno občino. Tako, da sam o tem segmentu tudi razmišljam glede na to, da je problematika vedno bolj pereča in široka in tudi kompleksna, kot smo iz razgovora lahko razbrali in da pravzaprav povezuje prejšnji in sedanji mandat, da bi se o tem odgovoru opravila obširnejša razprava v parlamentu. To tudi predlagam.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Najprej glede bolj konkretnega odgovora na vaše vprašanje bi pač, ker se dotika očitno konkretnega postopka, moral pridobiti več podatkov in vam lahko potem zelo detajlno elaboriramo vse postopke. To je glede vašega prvega dela dodatnega vprašanja. Glede drugega dela, ki govori o nadzoru nad zakonitostjo občin, in pravite, da ocenjujete, da se ni izboljšal, moram povedati, da je še posebej naš direktorat za prostor kljub temu, da ima tudi številne druge obveznosti na podlagi novega Zakona o prostorskem načrtovanju, zelo resno in odgovorno vzel to svojo nalogo, ki jo ima. Torej, da bedi nad zakonitostjo občinskih prostorskih aktov in seveda kadarkoli dobi jasno pobudo, takoj gre v nadzor nad zakonitostjo določenega prostorskega akta občine. Več deset jih je bilo v tem mandatu narejenih. Mislim, da je to edina korektna pot. Zakon nam to pristojnost daje. Mi jo poskušamo v čim večji možni meri uveljavljati. Moja pričakovanje je pa tudi, da bodo seveda občine, občinski sveti izdajali zakonite prostorske načrte. Nenazadnje pa je vedno tudi varovalka, saj gredo tudi skozi vladno proceduro. Mi sedaj govorimo o dveh postopkih. Eden je vezan na tisti zelo dinamičen mesec v juliju 2004, ko se je skoraj sto takih aktov sprejemalo zelo na hitro, ker je tik za tem potem stopila v veljavo neka uredba, ki je te postopke zaustavila. Istočasno pa sedaj potekajo že novi postopki po novem Zakonu o prostorskem načrtovanju, za katerega verjamem, da je dober. To je moj dodaten odgovor na vaše vprašanje.
Hvala. Kot sem razumel, imate proceduralni predlog. O predlogu poslanca gospoda Kokalja, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil v okviru glasovanj v petek, 25. aprila 2008. Besedo ima gospa Darja Lavtižar Bebler, ki bo postavila vprašanje gospodu ministru za notranje zadeve.
Hvala za besedo, gospod predsednik. V zadnjem času policisti vse pogosteje opozarjajo na nevzdržne razmere v svojih vrstah. To se kaže tudi z odhodi iz policije. Zato vas spoštovani minister, gospod Mate, sprašujem: Koliko policistov in policistk je v prvem trimesečnem obdobju letošnjega leta zapustilo policijske vrste? Kako odhod, po mojem prepričanju izkušenih policistov in policistk, vpliva na varnost državljank in državljanov ter drugih ljudi, ki bivajo v Sloveniji? Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Hvala za vprašanje. Poskušal bom biti čim krajši. Najprej bi želel povedati, da je od konca leta 2004 do danes v Slovenski policiji zaposlenih 316 več policistov kot takrat. V tem obdobju smo jih zaposlili 1.064. Približno polovica od teh je bila namenjene za scheengenske policiste. Ostali so bili zaposleni na drugih policijskih postajah v notranjosti. V letošnjem letu v prvih treh mesecih je policijske vrste zapustilo 29 policistk in policistov. Od tega jih je 24 nehalo delovno razmerje sporazumno z organom v sestavi, policijo. Ostali so se upokojili. Če gledamo trende, ki nas čakajo še v letošnjem letu, je ministrstvo za policijo naredilo javni razpis za sprejem novih kandidatov. Ta razpis je v teku, tako da bi lahko nadomestili tiste policiste, ki se bodo v letošnjem letu upokojili. In če število, ki bo prišlo skozi procese izbire, ne bo dovolj veliko, bomo ta razpis še v letošnjem letu ponovili, tako da zagotovimo ta dotok kadra. Samo delo policistov oziroma uspešnost dela policije merimo na različne načine. Eden od načinov so tudi javne ankete oziroma preverjanje preko fakultet oziroma zunanjih izvajalcev, kako so prebivalci zadovoljni z delom policije. Te stvari so vse prisotne in objavljene na naših spletnih straneh. Na srečo lahko rečem, da je stanje zadovoljstva državljanov z delom policije dobro. Je takšno, kot je bilo tudi v preteklih letih, in je primerljivo s kar nekaj let nazaj. Tako, da je to stanje dokaj visoko. Hkrati pa moram reči, da zelo težko sprejmem trditve, da policijo zapuščajo policisti zaradi slabih razmer. Vsak organizem, ki je živ, ki ima ljudi zaposlene, ima postopke, ko ljudje zapuščajo svojo službo, gredo v neke nove službe, v neke nove izzive. Glede na število zaposlenih v policiji, ki je praktično 9500 ljudi, od tega je praktično 8000 uniformiranih policistov in kriminalistov, je številka 29 policistk in policistov v prvem trimesečju popolnoma normalna in sprejemljiva številka za fluktuacijo kadra. Hvala.
Hvala. Gospa Darja Lavtižar Bebler, imate željo po dopolnilnem odgovoru? Izvolite.
Hvala lepa. Torej, jaz sem se seznanila z nekaterimi podatki, ki so objavljeni na portalu Ministrstva za notranje zadeve, in prebrala sem število policistov 7971 na dan, 31.12.2007. Očitno imava opravke z različnimi podatki. Pa še nekaj. Idejo za to vprašanje, ki sem ga vam zastavila, gospod minister, sem dobila pri policistih. Številni so me opozorili, da so razmere v policiji slabe, da so delavni pogoji oteženi prav zaradi številnih odhodov policistov, ker morajo potem drugi vse to neodložljivo delo opraviti. Menda je kar več policistov odšlo na delo v Slovensko vojsko, ker so tam bolje plačani. Policisti so zaradi slabih plač slabo motivirani za delo. To pravijo oni. Še posebej niso motivirani, da bi se izpostavljali v nevarnih okoliščinah. Policisti, s katerimi sem se pogovarjala, ocenjujejo, da se varnost naših državljanov v vsakdanjem življenju zmanjšuje. Že zadnjič na januarski seji ste zatrjevali, da se je preiskanost kaznivih dejanj in prekrškov dvignila v primerjavi s prejšnjimi obdobji. Policisti pa mi zatrjujejo, da, denimo, tudi takšne prekrške, kot je ta, ko zalotijo voznika ali sopotnika, da se v avtomobilu ni privezal, statistično štejete pač med preiskana dejanja. Saj poznate vse tiste šale in bridke resnice o statistiki. Zatrjevali ste tudi, da z različnimi organizacijskimi prijemi premoščate pomanjkanje policistov. Ampak dolgoročno se tega pomanjkanja policistov zagotovo ne da nadomestiti zgolj z organizacijskimi prijemi. Ali torej načrtujete kakšne konkretne ukrepe, da bi vendarle zmanjšali odhode policistov in pridobili več novih? Hvala.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala za to dodatno vprašanje. Seveda, v policiji imamo zaposlenih približno 9.500 oseb. Od tega je, kot ste prebrali na spletni strani, v tem trenutku zaposlenih 7.934 policistov - povedal sem, da moramo ločevati - v strukturi zaposlenih v policiji. In ne operirava z različnimi podatki. Ampak govoriva o istih številkah. Jaz govorim o številki na včerajšnji dan, koliko je bilo zaposlenih. Spraševali ste me o prvih treh mesecih. Jaz sem vam povedal natančno številko, koliko policistov je od 1.1. do 31.3. zapustilo vrste policije. In to je natančno 29 policistk in policistov in nič več. Se pravi, govorimo o istih številkah. Glede tega, koliko oseb je zapustilo policijske vrste in odšlo na delo v Slovensko vojsko zaradi boljših plač, boljših pogojev dela - kot vi pravite - in ostalih razlogov, je statistika izredno jasna: v lanskem letu je Slovenska vojska zaposlila 5 pripadnikov Slovenske policije. V letošnjem letu je verjetno tudi nekaj ljudi prijavljenih. Natančno ne vem, ker se osebe lahko same prijavljajo na delovna mesta. Šele, ko se zaposlijo nekje drugje, lahko dobimo eventuelno potem podatek, iz kje so se zaposlili. Mi za tem ne poizvedujemo. Tako, da vam ne morem odgovoriti, če in koliko ljudi v slovenski policiji išče službo tudi v Slovenski vojski. Bi pa rad zelo jasno povedal glede mešanja nekaterih pojmov. Meni je žal, da tako rečem. Vendar je to, če je oseba nepripeta v vozilu, prekršek in ne kaznivo dejanje. In prekrškov ne štejemo med kazniva dejanja. Tudi v statistiki jih ne prikazujemo. Zato, ker statistika o kaznivih dejanjih je statistika kaznivih dejanj in ne prekrškov. Tu se da izredno natančno preveriti v statistiki, kaj je bilo vneseno, kako je bilo vneseno, kateri dan je bilo vneseno. Statistike se ne da za nazaj popravljati. Sistemi so na srečo tako dobro zasnovani, da se ne da tega prirejati in je vedno preverljivo tudi za leta nazaj, kaj se je dogajalo s kakšno statistiko. In tu se je pač zgodilo to, da je preiskanost pri kaznivih dejanjih v letošnjem letu oziroma v letu 2007 boljša kot leta 2006. To je statistična verjetnost, ki ne pove o tem, da so bila vsa dejanja preiskana. Ampak trend raste navzgor. To je verjetno dobro. Drugače pa je treba tudi jasno povedati, da niso vse policijske postaje enako obremenjene. Najbolj obremenjena je Policijska uprava Ljubljana. Policijska uprava Ljubljana na celem svojem območju odkrije oziroma obravnava približno 50% vseh tako kaznivih dejanj, kot tudi prekrškov in drugih dejanj. V tej policijski upravi se srečujemo tudi z največjimi vprašanji, kako kadrovsko popolniti nekatere policijske postaje. Nekaj smo naredili z odpravo nekaterih administrativnih ovir.
Hvala, gospod minister. Sedaj bo gospod Sašo Peče postavil poslansko vprašanje ministru za finance ter ministrstvu za gospodarstvo. Ker ministra za gospodarstvo ni, sprašujem, gospod Peče, ali boste kljub temu postavili vprašanje? Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani prisotni! Identična vprašanja sem na Vlado oziroma bolje rečeno na predsednika Vlade v pisni obliki naslovil 10. aprila letošnjega leta. Zakaj tokrat sprašujem ustno? Zaradi tega, ker se nezadržno bliža datum skupščine Petrola. Osebno sem eden izmed tistih, ki trdi, da je klientelizem in pa korupcija v izjemnem porastu v naši državi. Osebno sem tudi eden izmed tistih, ki trdi, da bodo vsi posli obelodanjeni in v splošno zgražanje dani čez leto ali pa dve. O čem govorim? Gospod Bajuk, vem, da veste, da je nadzorni odbor Petrola predlagal prehod na tako imenovani enotirni sistem. Enotirni sistem, za katerega je Vlada in pa nenazadnje tudi ekonomska stroka ob sprejemanju predmetne materije govorila, da je primeren za podjetja, kjer je konsolidirano lastništvo ali bolje rečeno lastništvo znanih lastnikov oziroma enega lastnika. Omenjeno podjetje Petrol - vemo, da bo s prehodom na enotirni sistem, v kolikor bo uspelo ob pomoči Vlade, z drugimi besedami ob soglasju Soda in Kada, ki imata en 8,27% lastništvo, drugi pa 19,75% lastništvo Petrola - omogočalo, da bo to podjetje pristalo v rokah petih oziroma šestih posameznikov. Ne govorimo o Petrolu kot o neki majhni firmi privatnih lastnikov. Govorim o Petrolu, vseslovenski naftni družbi. Iz tega naslova vas, gospod Bajuk, prosim vas kot člana Vlade, in sicer prvič, da mi odgovorite: Ali bo Vlada Republike Slovenije sploh v čemerkoli v temu primeru klientelizma in pa korupcije ugotavljala dokazovanje oziroma usklajeno delovanje lastnikov, nekaterih lastnikov družbe Petrol v obstoječem sistemu lastniških deležev? In pa drugič: Ali bo Vlada Republike Slovenije, kjer je Vlada tudi edini delničar družbe v okviru Soda, uporabila svojo moč in preprečila predlagane sklepe s strani Nadzornega odbora Petrola za izpeljavo skupščine in s tem za opravitev prevzema, brez prevzema nekaterih - pa nočem biti nesramen, ko bom rekel - mladostnih prijateljev predsednika Vlade? Hvala.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod poslanec! Res je, Nadzorni svet Petrola je sprejel ta sklep. Skupščina bo o tem sklepu ali projektu, da bi uvedli v podjetju Petrol takšno upravo, ki je v naši zakonodaji predvidena, da bo o tem odločala. Mislim, da v bližnji prihodnosti. Če ne prihodnji teden, v prihodnjih dneh. Samo po sebi je to možnost - kot sem rekel - ki je v zakonodaji odprta. Kar se tiče vaše ocene ali nekaterih strokovnjakov, da to ne bi bil pravi pristop za takšne družbe, je pač vprašljivo. Sicer pa bi vas rad le samo opozoril - da se takšna stvar sprejme, so potrebne posebne večine. Če se ne motim, je 75%. Skupščina bo o tej stvari odločala. V skupščini pa Vlada neposredno nima svojih predstavnikov.
Hvala. Želite dopolnilni odgovor? Izvolite.
Tričetrtinska večina je tista, ki odloča v okviru skupščine na prehod iz večtirnega v enotirni sistem. Gospod Bajuk, v kolikor bi Vlada Republike Slovenije kot lastnica Soda in Kada, ki pa imata svoje predstavnike v Petrolu, hotela preprečiti omenjeno zadevo, je potem čas zdaj, dokler se formira tričetrtinska večina. V kolikor temu seveda ne bo tako, tričetrtinske večine v naslednjih šestih letih v okviru podjetja Petrol ne bo več možno sklicati oziroma izpeljati, v kolikor ena izmed povezanih oseb ne bo zagotovila svoje udeležbe. Gre za klasičen dogovor med lastniki kapitala. V tem trenutku pa se bojim, da med njimi sodeluje tudi Vlada Republike Slovenije za zasledovanje oziroma v cilju zasledovanja določenih osebnih, parcialnih interesov. Rad pa bi izpostavil tisto, kar mislim, da je najpomembnejše: Torej, ali se bo Vlada Republike Slovenije, ki ima moč preko Soda in Kada - prej sem vam naštel lastniške deleže, uprla temu prevzemu brez prevzema? In drugič: Ali bo Vlada Republike Slovenije, kakor je bilo na vas naslovljeno poslansko vprašanje, ugotavljala pri nas nezdružljivo oziroma prepovedano usklajeno delovanje kapitala na podlagi oziroma kjer bi moralo priti do reakcije Urada za varstvo konkurence? In vas, kot pristojnega ministra, nenazadnje tudi kot člana Vlade, sprašujem: Glede na to, da je ta izvedba prevzema s pomočjo klientelizma na dlani, ali boste vsaj tu ukrepali? Hvala.
Hvala. Gospod minister.
Hvala lepa. Zakon o prevzemih v spremembi, ki je bila že sprejeta, ne samo v tem novem Predlogu spremembe zakona o prevzemih, ki ga je Vlada sprejela zdaj še v mesecu aprilu - če se ne motim - na drugi seji tega meseca, bo predmet obravnave tudi v tem Državnem zboru v bližnji prihodnosti. Takrat bo tudi možnost, da se o tej stvari nadalje razpravlja. Dejstvo pa je, da je koncept usklajenega ravnanja lastnikov. Agencija za trg vrednostnih papirjev bi morala pregledati. Če je skupščina sklicana in je neka določena tema na dnevnem redu, če dva ali več glasujejo enako ali pa sprejmejo, to še ni usklajeno ravnanje lastnikov v tem smislu, kot ste ga vi predstavili. Na vsak način pa za to ima Slovenija svoje organe, ki morajo nad temi stvarmi bedeti. In jaz upam, da bo agencija dala svoje poročilo pravočasno, kar vidim, da vas prav posebej skrbi. Hvala.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite.
Hvala lepa. Torej, urad in agencija se očitno ne odzoveta. V tem je problem. Od vas sem pričakoval, da boste v odgovoru rekli, da na podlagi prevzemne zakonodaje, Zakona o gospodarskih družbah, o preprečevanju in omejevanju konkurence in nenazadnje Zakona o prevzemih boste zaščitili to slovensko podjetje. Gospod predsednik, vam pa se opravičujem, da sem izkoristil to proceduralno možnost.
Hvala. Gospod Ivan Grill bo postavil vprašanje ministrici za zdravje. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod predsednik, spoštovana gospa ministrica in spoštovani gospodje ministri! Sodobna medicinska oprema je danes nuja v bolnišnicah in tudi ostalih zdravstvenih institucijah. Ta oprema je praviloma tudi draga. In ravno s pomočjo tovrstne opreme je veliko odvisno pravočasno odkrivanje številnih bolezni, predvsem pa tistih najtežjih. Zato je težnja in trend pa tudi prizadevanje vsake tovrstne institucije, da bi imela čim več sodobne medicinske opreme. Vesel sem, da se tega dejstva in te potrebe zaveda tudi Ministrstvo za zdravje. Saj je bilo v medijih moč zaznati, da naj bi Ministrstvo za zdravje pristopilo k sofinanciranju številne drage sodobne medicinske opreme širom Slovenije, po številnih bolnišnicah in ostalih institucijah. Zato vas prosim, spoštovana gospa ministrica, če nam lahko nekoliko podrobneje pojasnite: Za kakšno medinsko opremo gre in katere institucije, od bolnišnic in ostalih zdravstvenih institucij, bodo deležne te opreme? Ob tem izražam tudi veselje in zadovoljstvo, da boste na ta način prispevali k boljši opremi bolnišnic s tovrstno opremo in nenazadnje tudi k boljšemu diagnosticiranju pri iskanju bolezenskih znakov za naše paciente. To bo sigurno prispevalo k boljšemu zdravljenju naših bolnikov. Kajti, kot sem že omenil, pravočasna diagnoza je velik prispevek k uspešnemu zdravljenju. Hvala lepa.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Spoštovani gospod predsednik! Spoštovani poslanec Ivan Grill, hvala lepa za vprašanje. Spoštovane poslanke in poslanci! Na ministrstvu delujemo v dveh smereh. Prvič, kako učinkoviteje uporabiti tisto opremo, ki je že v bolnišnicah. Na drugi strani pa smo ugotovili tiste najbolj kritične potrebe, ki so v bolnišnicah, in jih želimo izpopolniti. Najprej naj omenim, da je v fazi postopka nabave neonatalna postaja in oprema za novorojenčke, in sicer za bolnišnice oziroma oba centra, Klinični center Maribor in Klinični center Ljubljana, Porodnišnico Kranj, Porodnišnico Postojna, Celje, Izola, Novo Gorica, Jesenice, Novo mesto, Ptuj, Slovenj Gradec, Brežice, Murska Sobota in Trbovlje. V nadaljevanju smo v fazi postopka nabave CT-jev, torej računalniških tomografov, in sicer najprej za bolnišnico Trbovlje, ki ima to potrebo izjemno izraženo. V nadaljevanju tudi bolnišnica Murska Sobota, Topolšica in še nekaj jih je, ki so v vprašanju z natančno definicijo in dokazovanjem potreb. V nadaljevanju smo dobavili za vse bolnišnice. Za vseh 25 bolnišnic. Predvsem zato, da lahko pacienti, da imajo čas, recimo, pogledati tudi televizijo. Če bodo malo inovativni v bolnišnicah, torej te večje ekrane, bodo lahko tam dali te programe o ozaveščanju zdravja, da se na nek način takrat, ko je čas, lahko to pogleda, ker žal še vedno v čakalnicah ne znamo biti brez vrst. In še naslednja zadeva so internetne točke. V vseh bolnišnicah, v vseh 25, kjer so se izrazile potrebe po tem. Tudi te internetne točke so namenjene pacientom zato, da lahko dostopajo na internet in med tem opravijo mogoče tudi kakšno zadevo na daljavo. Tisto, kar je mogoče smešno nekomu za slišati. Gre za adaptacijo sanitarij. Kar jaz pravim, da so tudi iz časa "Marije Terezije". In sicer v Kliničnem centru v Ljubljani, v Novem mestu, na Ptuju, Golniku, Topolšici, Idriji, Jesenicah, Brežicah, Mariboru, Trbovljah, Kranju, Psihiatrični kliniki Ljubljana, Bolnišnici Sežana, Celje, Slovenj Gradec in Murska Sobota. Tukaj bo pač ministrstvo financiralo do določene meje. In v okviru tega morajo zavodi tudi v jasnem roku urediti to področje. Zato, ker preradi pozabimo, da smo doma navajeni na zelo visok standard. Ko pa pridemo v bolnišnico, kjer smo že tako prizadeti, pa še potem to zadevno verjamem, da nas moti vse. Tako, da to so tiste zadeve, ki so mogoče malo manjše. Naj omenim tudi to, da je za otroke, za inkubatorje tudi Ministrstvo za obrambo namenilo približno milijon in pol evrov. Torej tudi tukaj sodelujemo z ministrstvi. Ravno tako smo tudi mi, Ministrstvo za zdravje, sofinancirali pa del investicije v fakulteto v Mariboru v višini 800.000 evrov. Pač tukaj gremo nasproti drug drugemu toliko, kot se da. No, in še ena zadeva, ki je aktualna za danes, ker smo pričeli s programom Dora, to je z organiziranim presajanjem raka na dojki, bo šlo tudi za nabavo tega mamografa, ki bo mobilen, ker bo - recimo - dostopnost po celi Sloveniji lažja. Sicer pa gre za to, da želimo s to koncentracijo, s tem načinom dela priti do teh rezultatov, da bo manjša obolevnost in manjša umrljivost žensk, ker današnja metoda po teh mamografih, ki so bili pravzaprav vsepovsod, ni dala pozitivnih rezultatov.
Hvala. Gospa Majda Potrata bo predstavila oziroma bo postavila vprašanje ministru za šolstvo in šport. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Gospod minister, gospa ministrica in drugi gospod minister, poslanke in poslanci! Ne bo prvič, da zastavljam vprašanje gospodu ministru dr. Milanu Zveru v zvezi z zaposlovanjem v šolstvu. Če je bilo prvič to vprašanje povezano z njegovo okrožnico, kako je ministrstvo tisto, ki izreka soglasje k novim zaposlitvam, je danes moje vprašanje usmerjeno v drugo problematiko. Napak bi bilo misliti, da srednješolski prostor ni že dalj časa zaznaval zmanjševanja populacije otrok, ki se vpisujejo v srednje šole, saj je to čisto naraven nasledek manjših generacij, s čimer so se pa osnovne šole morale že davno prej soočiti. In tako učiteljski poklic ni več eden najbolj varnih poklicev, ampak se v učiteljske zbornice seli tudi zaskrbljenost za delovna mesta. To se je najprej kazalo tako, da je več kot 80% novih zaposlitev zaposlitev za določen čas. Kar potem se ne kaže tudi kot brezposelnost v takšni drastični obliki. Posebej še, če dlje časa traja, ampak vendarle. V lanskem letu je bilo 81 srednješolskih pedagoških delavcev odveč. Med srednješolsko učiteljsko populacijo in tudi drugimi strokovnimi sodelavci se zastavlja vprašanje, ali ima Ministrstvo za šolstvo izdelano analizo, kako se utegne gibati potreba po kadrih v prihodnjih letih, da bi tako lahko ustrezno reagirali na morebitne kadrovske viške. Dejstvo je, da želje devetošolcev pač ne gredo v tisti smeri, kot bi to šolsko ministrstvo želelo. Tako nimajo gimnazije, zlasti tiste najbolj znane gimnazije v Sloveniji, nobenih težav s prijavami. Medtem ko pa imajo številne druge šole, že tudi poklicne gimnazije pa ravno tako uveljavljene težavo s pridobivanjem učencev. Zastavlja se vprašanje: Kako bo ravno s temi učitelji ali pa drugimi strokovnimi sodelavci - posebej poudarjam, tudi zanje je problem - v prihodnje? In sprašujem vas; spoštovani gospod minister: Ali menite, da je zaskrbljenost upravičena, in koliko zaposlenih v srednjih šolah utegne postati tehnološki višek? Seveda pa pričakujem, da mi boste tudi pojasnili: Katere ukrepe načrtujete za zmanjšanje števila potencialno brezposelnih?
Hvala. Gospod minister izvolite.
Spoštovani predsednik, spoštovana gospa poslanka, poslanci! Hvala za vprašanje, v katerem sprašujete o tem, ali je zaskrbljenost upravičena v zvezi z zaposlovanjem in pa tehnološkimi viški zlasti na področju srednjega šolstva. Jaz mislim, da je. Da glede na demografske trende in še nekaj let bomo priča padanju števila dijakov. Seveda to zagotovo vpliva tudi na gibanja zaposlenih v srednješolskem prostoru. Ravno vpis je eden izmed tistih ključnih dejavnikov, ki vpliva na število zaposlenih. Sicer pa to materijo urejata vsaj dva zakona. Zakon o delovnih razmerjih in pa ZOFI. Lahko rečem, da oba poskušata zelo jasno definirati neke sistemske in organizacijske pogoje, pod katerimi pač nekdo lahko izgubi službo. Več ali manj gre za poslovne razloge. To je takrat, kadar je vpis manjši, kadar se spremeni program v šoli in še kadar se spremenijo standardi in normativi in izobrazbeni pogoji. Vendar je potrebno reči, da preden šola, svet šole, najvišji organ šole ugotovi višek, poskušamo na različne načine šoli tudi najti oziroma preprečiti ugotavljanja tehnoloških viškov. Eden od načinov, ki je tudi normativno utemeljen, je, da se zmanjša delovna obveza za do tri ure. Drugi je, da se delavcu, učitelju poišče ali pa tudi vzgojiteljici poišče možnost dodatne zaposlitve v drugih šolah ali vrtcih. In pa tretja, da kakšen učitelj lahko uči tudi v obsegu do 40% predpisane učne obveznosti kakšen drug predmet. To so vsi trije načini, ki jih ZOFI ureja. Na ta način prispeva svoje k temu, da bi preprečili preveliko število ugotavljanja tehnoloških viškov oziroma prevelikega števila tehnoloških viškov. Vendar je potrebno še naslednje. Recimo lansko leto je bilo takšnih tehnoloških viškov 81. Lahko bi pričakovali teoretično nekaj podobnega pri nas glede na demografska gibanja to leto in verjetno še kakšno leto kasneje. Zakaj smo tukaj tako senzibilni? Ravno zaradi tega, ker je Slovenija ena redkih držav v Evropi, kjer problemov z učitelji še nima. Torej, jih imamo še dovolj v šolskem sistemu. Mnoge zahodne evropske države in tudi skandinavske države se ubadajo z velikim pomanjkanjem učiteljskega kadra. Mi se gotovo zavedamo dejstva, da živimo v nekem prehodnem obdobju, kjer se število dijakov in učencev nekoliko manjša. Da pa bo čez nekaj let situacija obrnjena in takrat zagotovo ne bi bilo dobro, da bi ta leta dočakali nepripravljeni oziroma s premajhnim številom učiteljev, če bi sedaj množično zapuščali šolski sistem. Torej, mi razmišljamo o nekaterih ukrepih. Med drugimi tudi o strategiji nižje poklicno in strokovno izobraževanje, kjer bomo zagotovo morali zmanjšati normative, število učencev v razredu. Razmišljamo tudi o nekih dodatnih urah, ki bi jih država plačala zavodom, šolam, s čimer bi zmanjšali, recimo, razrede ali pa delili razrede in dali kakšno dodatno uro. S tem bi zagotovo prispevali tudi razredništvu. Recimo, bi bil eden takšnih primernih pristopov, s čimer bi ohranili učitelje v sistemu, istočasno pa bi po naših ocenah to zagotovo vplivalo na dvig kakovosti šolstva. Zato, ker se zlasti srednješolski prostor dispanzira. Potrebno je veliko novih pristopov. Vedno večja stopnja potrebe po personalizaciji učenca, pristopa. Zato, ker so tudi potrebe in interesi in sposobnosti različni. Skratka, iščemo variante in načine. Ta hip nas malo onemogočajo pri izdelavi celovite strategije tudi pogajanja s sindikati. Pa vendarle jaz upam, da bomo nekoliko - kako naj rečem - ustvarili neko ustrezno sistemsko okolje, kjer opuščali šolskega sistema.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite.
Hvala, gospod minister, za ta del odgovora. No, ker ste mi že sami na jezik položili sindikat, potem vas moram vendarle vprašati. Sindikat vas je pozval, da pripravite analizo kadrovskih gibanj in možnosti reševanja večjega števila, kot pa je potreb v učiteljskem prostoru. Torej, v šolskem prostoru pa odgovora na to vprašanje ni dobil. Za to verjetno niso kriva samo plačna pogajanja s sindikati, ampak je verjetno tu kakšen drug razlog, da te analize niste opravili glede na to, da tudi nikoli nismo dobili odgovora na to, kakšna bo srednješolska mreža ali pa mreža dijaških domov. Verjetno je bil lapsus, ko ste rekli, da lahko srednješolske profesorje zaposlijo v drugih šolah in vrtcih. In mi s tem omogočili povedati, da me skrbi tudi izredno visoko število brezposelnih v vrtcih. Čez 240, 248 vzgojiteljic predšolskih otrok je. Pravzaprav 244, ker samo štirje so moški. Torej, bi lahko odpirala tudi vprašanje zaposlenosti in zaposljivosti v šolstvu in izobraževalnem sistemu nasploh. Ampak kot rečeno, me zaenkrat zanimajo srednje šole, kjer je, recimo, tudi skupina socialnih pedagogov ali diplomiranih sociologov. Tistih drugih, ki so pogosto brez dela. Ampak, ali ste resno mislili, ko ste rekli, da naj bi šli naši učitelji tudi v tujino? Jaz vas sprašujem po tistih prijaznih ukrepih, ko ste navsezadnje s spremembo Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja sami poskrbeli za to, da bo s sistemom financiranja po udeležencu izobraževanja doseči manjše število dijakov in izobraževancev v srednjih šolah zelo, zelo težko. Se vam zdi, da ne gresta ta dva ukrepa v nasprotni smeri?
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Kljub najboljši veri nisem dobro razumel vprašanja. Poskušal sem vam razložiti, da ustvarjamo neke sistemske razmere, ki bi bile in ki tudi so dokaj prijazne za učiteljski stan. Tudi, kar se tiče plač. Tako, da bi iz teh razlogov učitelji sami prostovoljno ne zapuščali šolskega sistema. Danes smo imeli, recimo, na obisku ravno avstrijsko ministrico in delegacijo. In smo primerjali razmere pri nas in pri njih. Naše so primerljive z avstrijskimi. Še slabše so v Italiji kot v Avstriji. Recimo. Tako, da imamo s tega vidika tudi po obremenjenosti učiteljev, po plačah in po drugih delovnih pogojih pri nas zelo dobre razmere. Te razmere želimo ohraniti ravno zaradi tega, da nas učitelji množično ne bi zapuščali. Toda, kadar so zakonsko dani pogoji, da nekdo izgubi službo, takrat mora svet, najvišji organ zavoda, pač odločati, tako kot se v vseh ostalih javnih zavodih in tudi v zasebnih podjetjih odloča. Težko bi našli še kakšen javni sektor, kjer bi s tako stopnjo senzibilnosti reševali te probleme. Mislim, da ni prav nobenega razloga, da bi tu ustvarjali neko klimo, s katero bi poskušali dokazati, da je Ministrstvo za šolstvo neprijazno do učiteljev. Nasprotno, že tekom teh dolgo mesečnih pogajanj s sindikati se vidi, da poskušamo narediti vse, da bi učiteljem ustvarili neko ustrezno delovno razmerje. In to tudi imajo. V primerjavi z drugimi državami, tudi s tistimi skandinavskimi, je obremenjenost učiteljev, delovni pogoji so zelo dobri. Tudi, če bi primerjali plače učiteljev, se lahko primerjajo z najboljšimi v Evropi. Po nekem indeksu, ki ga je izračunal OECD, ko je primerjal razmerje bruto domači proizvod in pa plačo učiteljev, se mi uvrščamo v skupino, skupaj z Finsko, Irsko, Belgijo in podobnimi državami. Tako da, vse to so recimo razmerja, ki ustvarjajo nek status učiteljskega stanu in jaz mislim, da je dober. Nobenega razloga ni za paniko ali pa ustvarjanje nekih razmer, ki niso običajne. Ne vem, če sem vas zadovoljil z odgovorom. Bom pa očitno moral poskusiti še kdaj drugič.
Hvala. Gospod Kristijan Janc bo postavil vprašanje ministru za promet ter ministru za šolstvo in šport. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ministrica, ministri, kolegice in kolegi. Zadeva: nevarni odseki, kriteriji za ugotavljanje ogroženosti učencev na poti v šolo. V skladu z drugim odstavkom 56. člena Zakona o osnovni šoli ima učenec prvega razdreda pravico do brezplačnega prevoza ne glede na oddaljenost njegovega prebivališča od osnovne šole. V ostalih razredih pa, če pristojni organ za preventivo v cestnem prometu ugotovi, da je ogrožena varnost učenca na poti v šolo. Ministrstvo za šolstvo in šport je skupaj z Republiškim svetom za preventivo in vzgojo v cestnem prometu že leta 1996 občinam posredovala kriterije za ugotavljanje ogroženosti učencev na poti v šolo, v katerih je navedeno, da je varnost učencev ogrožena praktično na vseh državnih in lokalnih cestah in da tovrstne prevoze financira Ministrstvo za šolstvo in šport, kar se je izvajalo, žal, samo nekaj mesecev. Občine so pridobile še interna navodila Ministrstva za promet in direkcije za državne ceste, ki pa se niso bistveno razlikovale. Svet za preventivo in vzgojo v cestnem prometu ugotavlja, da dobijo glede na veljavne kriterije ugotavljanja ogroženosti učencev na poti v šolo, vse več zahtev za uveljavljanje brezplačnega prevoza učenca v šolo in da morajo ugoditi skoraj vsem prošnjam. Občine morajo zato organizirati prevoz učencev v šolo, tudi iz številnih naselij, ki sicer do organiziranega prevoza, zaradi oddaljenosti ne bi bili upravičeni. S podobnimi problemi se srečujemo tudi v občini Sevnica. Zato vaju spoštovana ministra sprašujem oziroma prosim vsled tega: Ali razen znanih kriterijev obstajajo še kakšni bolj podrobni in enotni kriteriji za ugotavljanje ogroženosti in varnosti učencev na poti v šolo na področju celotne države oziroma če ne, zakaj morebiti še ne? Kdo je zadolžen za pripravo podrobnejših meril in kriterijev? Ali obstaja kriterij za določitev nevarnih odsekov na regionalnih in drugih državnih cestah? Kakšno stopnjo pomembnosti pri določanju nevarnih odsekov, predvsem na podeželju, imajo spuščeni psi in gozdne živali, medved izven območja, kjer medved živi, divji prašiči, stekle lisice? Ali je po vašem mnenju sedanja ureditev, po kateri posamezni občinski sveti za preventivo in vzgojo v cestnem prometu, na podlagi dokaj nejasnih kriterijev odločajo o tovrstni problematiki, ustrezna? In seveda, glede na to da navodilo Ministrstva za šolstvo in šport še vedno velja, iz leta 1996, in ni bilo preklicano: Zakaj dodatnih stroškov za prevoz ne plača pristojno ministrstvo, če je dalo tovrstne kriterije lokalnim skupnostim? Prosim vaju za odgovor.
Hvala. Gospod minister. prosim.
Hvala lepa gospod predsednik za besedo. Hvala tudi vam, gospod poslanec, za vprašanje. Torej, k vašem vprašanju glede kriterijev za ugotavljanje ogroženosti učencev na poti v šolo, je potrebno pojasniti, da ti niso spremenjeni. Po drugem odstavku 56. člena Zakona o osnovni šoli je določeno, da ima, tako, kot ste tudi sami povedali, učenec pravico do brezplačnega prevoza, ne glede na oddaljenost njegovega prebivališča od osnovne šole, v prvem razredu, v ostalih razredih pa, če pristojni organ za preventivo v cestnem prometu ugotovi, da je ogrožena varnost učenca na poti v šolo. Svet za preventivo in vzgojo je v sodelovanju z Ministrstvom za šolstvo pripravil kriterije za ugotavljanje ogroženosti učencev na poti v šolo, ki se do danes niso spremenili. Poleg že znanih in usklajenih kriterijev ne obstajajo nobeni drugi, bolj konkretni kriteriji. Po našem mnenju tudi ni možno izdelati bolj podrobnih kriterijev, ki bi veljali za vsa območja, saj je potrebno upoštevati lokalne specifičnosti, ki jih najbolje pozna in pri določanju teh poti upošteva ravno občinski svet za preventivo in vzgojo v cestnem prometu. Občinski svet za preventivo in vzgojo mora opraviti ogled vsake relacije in na kraju samem, na podlagi gostote prometa in tehničnih značilnosti ceste in seveda drugih pomembnih dejavnikov, ki ste jih omenili, oceniti ali je pot varna ali ne. Odgovor na vprašanje, kdo je zadolžen za pripravo podrobnejših meril in kriterijev, je zajet v 56. členu Zakona o osnovni šoli, to je seveda občinski svet za preventivo in vzgojo v cestnem prometu. Uvedba prevozov zaradi nevarnih šolskih poti, je seveda bistveno izboljšala varnost otrok po letu 1996, ko je bilo uvedeno to določilo, se je namreč število mrtvih otrok bistveno znižalo. Na Ministrstvu za promet menimo, da je marsikje možno izboljšati stanje, tudi z večjo aktivnostjo lokalnih svetov za preventivo in vzgojo v cestnem prometu. Pri tem je potrebno poudariti, da je v skladu z drugim odstavkom 22. člena Zakona o varnosti cestnega prometa svet za preventivo in vzgojo v cestnem prometu organ lokalne skupnosti, ki ga sestavljajo predstavniki sveta lokalne skupnosti ter uporabnikov in izvajalcev nalog s področja preventive in vzgoje v cestnem prometu z območja lokalne skupnosti. Torej, občinski sveti za preventivo in vzgojo v cestnem prometu so seveda tu ključni. Moram pa povedati, da Ministrstvo za promet v zadnjem času pelje veliko aktivnosti, kako bi bolje izkoristili ravno te občinske sveta, ne samo na tem področju, pač pa tudi na vseh ostalih področjih varnosti v cestnem prometu. Hvala lepa.
Hvala. Želi dodati kaj tudi minister za šolstvo in šport? Prosim.
Hvala za besedo. Hvala tudi za vprašanje, gospod poslanec. Gospod minister je zelo dobro odgovoril na postavljeno vprašanje, tako da kaj dosti ni dodati. Več ali manj je stvar dokaj jasna. Zakonodajalec se je že davnega leta 1996 odločil tako, kot se je. Vsem otrokom, razen v prvem razredu, ko imajo dejansko zastonj, ki so oddaljeni od šole več kot štiri kilometre, je ustanoviteljica, to je lokalna skupnost, dolžna zagotoviti brezplačen prevoz do šole, vsem ostalim pa, če so nevarne poti. Ampak smisel tega določila je bil ravno v tem, da bi občine spodbujali k temu, da bi odpravljale nevarne poti in da bi svojo prometno cestno infrastrukturo tako razvijale, da bi ne bila več nevarna. To pomeni, da bi zagotavljale varno pot otrokom v šolo. Z investiranjem v cestno infrastrukturo bi se posledično izognili temu stroški, ki ga imajo in ki ga morajo po zakonu plačevati. No, naj samo še dodam, da je še ena kategorija, ki se ji reče velike zveri, nevarnost poti v šolo zaradi velikih zveri. Tu gre zlasti za medveda. Če gre šolska pot po območju življenjskega prostora rjavega medveda, recimo, v tem primeru je Ministrstvo za šolstvo dolžno pokriti ta strošek. Mislim, da je ta sistem kar urejen, je tudi stimulativen za lokalne skupnosti, ki jih tako stimulira k vlaganjem v cestno infrastrukturo, da bi bila pot v šolo za otroke varnejša. Hvala.
Hvala. Gospod Janc, izvolite, dopolnilno vprašanje.
Hvala za odgovor. Moram pa reči, da mi nista povedala nič od tistega, kar sem želel slišati od vaju. Verjamem pa, da pravilnik iz leta 1996 velja. Tudi to je bilo narejeno takrat, ko je država to financirala. Po nekaj mesecih je to preprosto ukinila in je vse breme prešlo na lokalne skupnosti. Kaj je nevaren odsek oziroma nevarna pot v šolo - vsaka pot v šolo je teoretično nevarna, tudi prečkanje ceste je nevarna pot v šolo. In formalno naložiti te obveznosti lokalnemu SPV, da presodi, kaj je lokalna nevarna pot in kaj ni. Veste, te odgovornosti nek lokalni SPV ne bo prevzel nase in bo preprosto ugodil: "Ja, je nevarna pot. Občina, župan zagotovi šolski prevoz." Smo občina, ki plačujemo daleč največ v strukturi proračuna za šolske prevoze, 750 tisoč evrov, številka je impozantna v slovenskem prostor, pa ne samo Sevnica, veliko je takih. Vloge prihajajo, starši so vedno bolj osveščeni, prvi razred je tako in tako obveza, za ostale nevarne poti, in to v praksi pomeni velik problem za slovenske občine. Velik problem, verjemite mi, morebiti do vas še niso prišli, do mene so prišli kolegi župani. Kaj lahko naredimo? In teoretično pomeni to, da lahko določene občine slehernega učenca peljejo v šolo. Ali veste kaj to pomeni? Katastrofo za proračune lokalnih skupnosti. Teoretično imate pa vi prav, to piše, tako kot ste rekli, ampak, v praksi je pa ta zadeva popolnoma drugačna in da se starši tudi na nevarne medvede, prašiče in tako naprej in formalno kdo reče, da tam ni medveda, pa prašiča, tudi dijaki tega ne rečejo, saj je, torej je nevarna pot v šolo, pa čeravno samo 500 metrov. To so problemi iz prakse.
Hvala. Želite? Izvolite.
Jaz popolnoma razumem zlasti nekatere občine, ki imajo specifično konfiguracijo, so tukaj prikrajšane vizavi občinam, ki so nekoliko bolj urbane. To bi moral zakonodajalec zagotovo urediti drugače. Recimo tudi z zakonom o financiranju občin, so pred leti rekli, da z obvezno porabo, s tistim denarjem, ki se izračuna na občino, tudi dejavnost osnovnega šolstva, primarnega šolstva, da je to urejeno, ampak so prevelike razlike med občinami, da bi lahko zakon, en tak akt vse to skupaj zajel in upošteval. Zato vas popolnoma razumem. No, ampak, kot je že prej omenil minister, mi zdaj že nekaj časa, mogoče dve leti, malo predolgo, razmnišljamo kako bi našli nekoliko bolj učinkovit model za financiranje teh prevozov, ne samo na področju upravičenj osnovnega šolstva, ampak tudi zasebnega šolstva, tukaj država veliko denarja namenja, veliko denarja skupaj z lokalnimi skupnostmi za te dejavnosti, ampak jaz mislim, da imajo največ dobička prevozniki, ne pa da bi imeli koristi tisti, ki so upravičeni do teh upravičenj, to pa so zlasti učenci. In jaz upam, da bomo našli model, kjer bomo različne oblike transferjev iz različnih koncev - od okoljskega ministrstva, do prometa, do dela in pa celo šolstva - uspeli najti nek skupen pristop in učinek bo zagotovo večji. Morda bi se tudi tu dalo kaj prihraniti.
Hvala. Še minister za promet, želite? Ne. Gospod Miran Potrč bo postavil poslansko vprašanje ministru za pravosodje. Prosim.
Hvala lepa. Gospod minister, v začetku marca sem dobil po moji oceni zaskrbljeno in žalostno pismo o šestih najemnic iz Maribora, ki so sporočile, da so v teku denacionalizacije prišle v položaj, ko so najprej v letu 1990 dobile obvestilo od lastnika stanovanja, da stanovanje ni nacionalizirano in se lahko proda, dobile obvestilo, da bo to stanovanje prodano, kupile stanovanje, plačale kupnino, želele urediti premoženje in dobile obvestilo, da je kasneje ugotovljeno, da je bila vložena vloga za denacionalizacijo, izgubile kupnino, dobile obvestilo od novih lastnikov, da so jim pripravljeni še enkrat prodati stanovanje in sedaj so brez kupnine, in ponovno najemnice, kot so bile leta 1990, ko se je njihova kalvarija začela. Zdelo se mi je prav, da vas o tem obvestim in da vas vprašam: Ali bo pravosodno ministrstvo tudi v podobnih primerih reagiralo, morda tudi na zakonit način in predlagalo zakon, ki bo popravil tudi take krivice? Dobil sem odgovor, ki ga nisem razumel. Namreč v odgovoru ste navedli, da je vse vezano samo s pravočasnim reševanjem denacionalizacijskih zahtevkov, kar v konkretnem primeru gotovo ni res. Še danes se ne ve ali so bile vloge za denacionalizacijo pravočasne, pa jih je občinska uprava založila. Še danes se ne ve ali morda vloge niso bile pravočasne, pa so bile kot pravočasne priznane. V vsakem primeru pa šest družin, ki so kupile stanovanja v dobri veri, da ta stanovanja niso bila nikoli nacionalizirana, ni krivih čisto nič za stanje v katerem se nahajajo. Nimajo povrnjene plačane kupnine in ponovno najem stanovanja, ki so ga sklenile, sklenile so najemno pogodbo, ker je bila sicer grožnja, da jih bodo vrgli še iz tega stanovanja, ki so ga včasih kupile. Gospod minister, ker odgovora ni bilo, vas še enkrat sprašujem: Ali Vlada pozna takšne primere? In: Ali meni, da bi tudi v takih primerih bila odgovornost države, da na ustrezen način zaščiti interes prizadetih državljank in državljanov? Hvala.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik Državnega zbora. Hvala tudi za zastavljeno vprašanje, spoštovani gospod poslanec. Ob uvedbi demokratične ureditve v Sloveniji je demokratično izvoljena skupščina sprejela usmeritev, da je treba odpraviti krivice, ki jih je povzročil prejšnji režim, zlasti z različnimi ukrepi jemanja premoženja. Šlo je za ukrepe, ki niso izpolnjevali nobenih zahtev temeljnih standardov varstva pravic, ki veljajo v demokratičnih državah. Zakon o denacionalizaciji je prestal številne postopke ustavne presoje vseh njegovih bistvenih rešitev. In danes je nesporno, da zakon temelji na vseh standardih varstva pravic in pravnih pravilnosti, usklajen tudi s stališči mednarodne skupnosti, zlasti Parlamentarne skupščine Sveta Evrope. Tudi Ustavno sodišče je ugotovilo, da je namen Zakona o denacionalizaciji, da popravi krivice, ki so bile storjene s strani države lastnikom zasebnega premoženja med drugo svetovno vojno in po njej. Ja, Ustavno sodišče jasno ugotavlja, da je zakon o denacionalizaciji zasnovan na načelih pravne države, ki uveljavljajo pravičnost, torej odpravo povzročenih krivic z odvzemom premoženja. Zakon o denacionalizaciji sam po sebi torej ne more biti razlog nastalemu položaju. Gotovo pa je razlog nastalemu položaju, ki ste ga ilustrativno opisali to, da zadeve o denacionalizaciji niso bile pravočasno reševane. Danes je že lepo število let od kar je bil Zakon o denacionalizaciji sprejet. Sprejet je bil leta 1992. V zakonu je pisalo, da je rok za njegovo uveljavitev leto dni. Številne vlade so se ubadale z reševanjem. Mi smo želeli pospešiti reševanje teh zadev prav zato, da ne bi prihajajo do primerov o katerih ste ravnokar govorili. Kot veste sami, ta zakon o zaključku postopkov vračanja podržavljenega premoženja ni bil sprejet. Seveda, pri vsakem zakonu lahko nastanejo tudi napake, pri kateremkoli zakonu, tudi pri številnih drugih zakonih. Celo tudi pri tako pomembni zakonih, kot je recimo Zakon o kazenskem postopku. Imeli smo tudi takšne primere. Zakon o denacionalizaciji v ta namen zelo natančno določa postopek. Zagotovljeno pa je tudi sodno varstvo. Rešitev spora, v katerem nastopata vsaj dve stranki spora, običajno ni enako sprejemljiva za obe strani. Vendar lahko v denacionalizacijskem postopku skladno z načelom pravne države vse stranke učinkovito varujejo svoje pravice. V vsakem konkretnem primeru, v katerem je nastala škoda, je za to potrebno preveriti morebitne kršitve predpisov, do katerih je očitno v danem primeru prišlo, in druga ravnanja udeležencev denacionalizacijskega postopka. Vendar pa tovrstne kršitve ne opravičujejo mnenja, da je potrebna nova sistemska poprava krivic, ki naj jih bi povzročil Zakon o denacionalizaciji. V denem primeru je očitno šlo za njegovo napačno izvajanje.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite gospod Potrč.
Hvala lepa. Gospod minister, vaš odgovor je pač tipičen, glede na stališča, ki ste jih doslej zavzemali. Nisem niti presenečen, pa moram reči, da tudi razočaran ne. Res pa je, da je težko razumeti, tudi prizadetim, ne meni, da je možen samo enostranski odgovor, ki razume, da je bilo vse idealno in da se ni dogajalo nič, kar bi povzročalo tudi položaj, ki ga posamezniki niso mogli razreševati. Vse kar je govora o tem, da posamezen zakon povzroča tudi izjemne krivice, vse kar je govora o tem, da se rešuje po sodnih postopkih, vse kar je govora o tem, da se je možno zgodilo tudi kaj napačnega. Vse so odgovori, ki ne razumejo teh konkretnih ljudi. Gospod minister, prosil bi in pričakoval, da boste tudi njihov položaj razumeli. Ker ga doslej niste, vas sprašujem naslednje: Ali ste vsaj pripravljeni za ta konkreten primer, o katerem imate podatke iz tega pisma, ugotoviti po pristojnostih, ki jih ministrstvo ima, kakšni so bili postopki, da je do tega lahko prišlo. Ker vse pravde so tekle, vse pravde so bile izgubljene z zelo, zelo pavšalnimi odgovori, kakršen je bil danes vaš. Morda se je pa le dogodila krivica, ki bi pomagala tem šestim družinam, da bi jo premostili in reševali, ker doslej nihče njihovega položaja ni razumel in upošteval. Prosim vas torej za dopolnilni odgovor: Ali ste pripravljeni vsaj ugotoviti dejansko stanje in videti, kako pomagati reševati ta problem? Hvala.
Hvala. Gospod minister.
Hvala tudi za to dodatno vprašanje, spoštovani gospod poslanec, in hvala tudi za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod poslanec, saj dobro veste, da minister za pravosodje ne sme in ne more posegati v konkretna vprašanja in konkretne postopke, tudi analizirati jih ne sme. Konkretnih upravnih postopkov in konkretnih postopkov pred sodišči minister za pravosodje zaradi spoštovanja načela delitve oblasti ne sme opravljati. Če bi to storil, v tem ali morda kakem drugem primeru, bi na ministra prileteli upravičeni očitki s strani opozicije, da se vmešava izvršna oblast v delo sodne veje oblasti, ki je na koncu bila za to pozvana, da to razreši. Oprostite, tega res ne morem sprejeti kot argument, in gotovo vam je to dejstvo tudi zelo dobro znano. Povedal pa sem, da za to morajo obstajati poti, da se take napake rešijo, in te napake je treba rešiti tako, kot se lahko rešijo v tem primeru ali pa v nekem drugem primeru, recimo, pri sklepanju nenazadnje tudi civilnopravnih pogodb ali drugih pogodb, ki se v tej državi lahko odvijajo, pri katerih lahko pride do napak. Če pride do napake države, so za to tudi predvidena pravna sredstva.
Hvala. Gospod Ljubo Germič bo postavil poslansko vprašanje ministru za gospodarstvo, vendar je minister odsoten. Ali boste kljub temu postavili vprašanje? Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana ministrica, gospodje ministri, kolegice in kolegi! Pred slabega pol leta sem postavil prvo pisno vprašanje gospodu ministru Vizjaku glede prodaje premoženja, ki je bilo v državni lasti, torej, gre za premoženje v TDR - Metalurgiji, novim lastnikom in žal nisem dobil zadovoljivih odgovorov. Februarja letos sem ponovno postavil vprašanje in tudi na tej točki odgovori niso bili konkretizirani v tistem smislu, da bi opravičevali namen prodaje tega podjetja, ki bi naj preprečil stečaj podjetja, ki bi naj omogočil nadaljnje poslovanje in ki bi naj ohranil število zaposlenih. Še več, zaveze, ki jih je novi lastnik sprejel, so bile vezane na dolgoročno ohranitev proizvodnih kapacitet, razširitev proizvodnega programa in za izvedbo poslovnega načrta, ki je opredeljeval tudi investicije v nove proizvodne programe. Žal lahko zadnje pol leta spremljamo pravzaprav negativne novice tega podjetja, od novih lastnikov, ki so najprej konec leta najavili prisilno poravnavo, v zadnjem času se pa napoveduje stečaj tega podjetja. Gre za zelo veliko zaskrbljenost ljudi, ki delajo v tem podjetju. Gre za to, da se napoveduje izguba vrste delovnih mest, saj naj bi v podjetju, ki naj bi ostalo, ali po prisilni poravnavi ali pa po sedaj napovedanem stečaju, le nekaj deset zaposlenih. Seveda to za to okolje prinaša velike skrbi, velike obveznosti in glede na nekonkretizirane odgovore, ki jih je dal gospod minister v dveh pisnih odgovorih, ga ponovno sprašujem: Kako danes ocenjuje strategijo in učinke prodaje delnic države v TDR - Metalurgiji v Ruše, glede na zagotavljanje delovnih mest, glede na poplačilo malih delničarjev in maksimizirane prodajne cene? To sprašujem predvsem s tega vidika, ker mi ne v prvem, ne v drugem odgovoru ni podal vrednosti cenitve tega podjetja. Cenitev tega podjetja ocenjuje tako, da je bila vrednost nakupa nad ocenjeno vrednostjo ocenjena kot ugodno. Seveda se tukaj postavlja pod vprašaj, na kakšen način je bilo možno potem odprodajati le dele tega podjetja za več milijonov evrov, pri čemer je potrebno še povedati, da v odgovoru minister jasno pove, da prodaja po delih za državo ni bila sprejemljiva, saj naj bi se zgodilo ravno to, kar se sedaj dogaja. To pa je, da naj bi se sedaj preprečil stečaj, ker bi potem stečaj vodil do prodaje aktivnih delov tega podjetja. Seveda ministra tudi konkretno sprašujem: Kaj in na kakšen način bo izvedel ukrepe, da seveda do stečaja ne pride? In: Na kakšen način bo izvedel ukrepe, da bodo ljudje ohranili svoja delovna mesta, kot je bilo zapisano tudi v zavezi ob prodaji tega podjetja? Hvala lepa.
Hvala. Želite, da vam odgovori [[...]]
Želim, da mi odgovori na naslednji seji, ko bo prisoten.
Minister vam bo na to vprašanje odgovoril na naslednji seji. Gospod Srečko Prijatelj bo postavil poslansko vprašanje ministrici za zdravje.
hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovana ministra, spoštovana ministrica! Bolnišnice v Sloveniji in nasploh bolnišnice so atributi mest. To ni potrebno posebej poudarjati, pa vendar če gledamo nove bolnišnice so, če so že zgrajene, neopremljene in so tudi praviloma slabo grajene, stare razpadajo, novogradnje, ki so v teku, so pa že skorajda nacionalna sramota. Spoštovana ministrica sprašujem vas: Zakaj se dovoljuje in nadaljuje s tako slabim delom na tem področju? Kajti, za Trboveljsko bolnico ste izgubili 500 milijonov evrov, ki so bili proračunsko predvideni, Sežanska bolnica se vam dejansko razpada, kar smo že tudi večkrat povedali, pa se nič ne dogaja, pa vendar je država lastnica teh infrastrukturnih objektov in ravno v teh bolnicah so drage aparature, ki so jih kupili davkoplačevalci, pa vendarle so normalnim smrtnikom skoraj nedostopne. Če pa si samoplačnik pa lahko na teh aparaturah takoj prideš v postopek pregleda in si seveda takoj tudi pregledan. Sprašujem vas: Zakaj dovoljujete tak nered? Zakaj dovoljujete tudi tako kriminalno dejanje? Kajti, mnogo tistih, ki so sicer revni, mora čakati v dolgih čakalnih vrstnih, ne pridejo na vrsto niti za pregled, ampak preprosto umrejo. To se dogaja. Če je samo en tak primer v Sloveniji, je to kriminal. In kje je pravica tistih, ki imajo koncesijo, da lahko na takih dragih napravah delajo preglede brez problema, govorim recimo o CT-ju, za samoplačnike ni nobenega problema, skoraj ni čakalne vrste. Po drugi strani se poraja zopet vprašanje ali je to dejansko sploh zakonito. Da ne govorim, da je ustavno sporno. Ker po Ustavi smo vsi državljani in državljanke pred zakonom enaki. To ni treba posebej poudarjati. To vemo. Skratka, spoštovana ministrica, povejte mi: Kdaj bodo nove bolnice opremljene? Kdaj bomo z novogradnjami, ki že postajajo nacionalna sramota, dejansko tudi začeli in končali? Mislim predvsem na pediatrijo in onkologijo, ki na nek način postajajo že res sramota Slovenije. In: Kdaj boste preprečili tako imenovano črno trženje? To kar sem povedal prej je za mene kriminal. Nič drugega.
Hvala. Gospa ministrica izvolite.
Hvala lepa gospod predsednik. Hvala lepa za vprašanje poslanec Prijatelj. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani ministri. Gotovo je v slovenskem zdravstvu marsikaj za ponarediti. Od tega ne bežim. Razumem pa tudi vas, da je mogoče treba pretiravati z izrazoslovjem zato, da so zadeve bolj globoko dojete. Ko govorimo o nacionalni sramoti za vse te bolnišnice, ki se tako dolgo gradijo, bi imeli čas govoriti zadnjih deset let o tej sramoti, ker tako dolgo se gradijo. Tokrat pa jaz trdim, da bodo zgrajeni nevrološka in pediatrična klinika ter Onkološki inštitut, ki je vseljen, a še niso vse zadeve urejene. Pravim in trdim, da morajo v tem letu z malo sreče biti zadeve končane. Da je marsikaj neugledno sem tudi v prejšnji točki omenjala, kjer sem tudi pretiravala, da so toalete iz časa Marije Terezije. Tudi to je ena izmed drobnarij, ki jo urejamo in zato, da so bili narejeni nacionalni razvojni programi, v katerih so zastavljene investicije, in v katerih jaz enostavno v sedmih mesecih mojega ministrovanja ne morem in seveda tudi ne gre, da bi postavila vse na glavo. Ampak delamo konsistentno na tistih zadevah, ki jih lahko dokončamo, kjer lahko dosežemo rezultat. Vsaka bolnišnica ima svet zavoda in ima direktorja. Če se kjerkoli dogajajo konkretne kršitve, bom vesela, če me o tem obvestite. Sicer pa, koncesionarji, ki delajo v bolnišnicah, v javnih zavodih morajo imeti jasno pogodbo, morajo jasno plačati za to, kakršnekoli vire koristijo. O tem absolutno ni dvoma. In, če je kje primer, za katerega menite, da temu ni tako, potem mi to prosim sporočite. Zato imamo sicer tudi Zakon o gospodarskih družbah, ki omogoča tudi zdravstveno dejavnost kot tržno dejavnost in da nam manjka v regulativi definirati zadeve, marsikje okoli tega, predvsem v Zakonu o zdravstveni dejavnosti, ki mora biti prioriteta za to, da se ta 15 let star zakon dopolni in pri tem mogoče tudi reši marsikatero vprašanje, ki danes je posebej na relaciji te preglednosti med javnim in zasebnim. Ampak, če želimo, potem ostajajo osnovni instrumenti, na kakšen način se definira delo, na kakšen način se definira koriščenje javnih "resursov", med njimi tudi opreme. Nadzorni organi delujejo, v kolikor vi menite drugače, bom resnično odreagirala na vaše konkretne pripombe. Da ne bi kar tako govorili, da se nam sesipata Trbovlje in Sežana. Glejte, to so bolnišnice, ki so stare desetletja, o katerih so bile neke rešitve predlagane. Za Trbovlje vem, da je bilo predlagano javnozasebno partnerstvo. Tega nihče ni udejanil. In pravzaprav smo na začetku in moramo najti poti in enostavno jih ne moremo najti čez noč za naprej. Tudi v Sežani je približno enaka zgodba. Jaz sem se pogovarjal z direktorico in županom in tako naprej, veste, vedno je stvar določenih prioritet in akcije. O veliko zadevah se je mnogo govorilo, se je mnogo pisalo, desetletje in več, pa nič od tega ni narejeno. In še nekaj, da delamo na; to kar bom omenila, čakalne dobe, čakalne liste, informatika; to je tisto, kar lahko v bolnišnicah doprinese k redu, ampak tudi ta red bo šel po korakih. Imam ukrepe, ki jih bom mogoče kasneje prikazala pri naslednjem vprašanju, za to področje in za bolnišnice. Skratka, delamo, kar je v naši moči, da situacijo izboljšujemo. Ne strinjam pa se in tudi kazalci ne kažejo na to, da je najslabša možna.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite gospod Prijatelj.
Hvala lepa spoštovani predsednik. Spoštovana ministrica, jaz bi vas to zelo rad vprašal na odboru, matičnem delovnem telesu, pa vas nikdar tam ni. Zato vas moram spraševati tu. Takšne stvari bi lahko razčistili tam. In poglejte, jaz sem vas spraševal, če si bogat in bolan, to sem vam hotel povedati, imaš še možnost, da boš kdaj zdrav, če pa si reven in bolan si pa lahko kar hitro na krtovi njivi. Na to mi niste odgovorili, zakaj dovoljujete, in zdaj vas pa konkretno vprašam: Koliko naprav, dragih naprav, ki so dane v koncesijsko razmerje, je na samoplačniški uporabi in zakaj se te naprave ne uporabljajo za tiste čakalne vrste, za paciente, ki čakajo, saj so za njih kupljene? Tisti, ki potrebuje koncesijo naj si nabavi osnovna sredstva, administrativno-tehnične pogoje, znanje mu je tako ali tako dala ta ali prejšnja država z ugodnim šolanjem in naj opravlja svojo privatno dejavnost. Koliko je teh dragih naprav, povejte mi? In drugo. Poglejte, v Trboveljski bolnici: Zakaj ste jim vzeli pol milijarde evrov. V letu 2005 so bila ta sredstva odobrena v proračunu. Za Sežano sem vas konkretno vprašal, Sežanska bolnica se sama vase pogreza, okna in vrata so še iz časa Mussolinija, dobesedno iz tistega obdobja. Država je lastnik tega objekta, vi, kot ministrica za zdravje, ste dolžna skrbeti za ta objekt, ki se vam razpada. To sem vas spraševal: Zakaj ravnate tako slabo, v bistvu, zakaj je država resnično povsod tam, kjer je lastnik, slab gospodar? In zgolj slučaj je lahko, da sklepamo da se to dogaja samo v rdečih občinah. to je res, kar sprehodite se malo pa boste videli. Izola je ravno tako bila in je še danes v rdečih številkah; da ne govorimo o Sežani, da ne govorimo o Trbovljah, da ne govorimo o Jesenicah in tako naprej. Na to mi prosim odgovorite.
Hvala. Gospa ministrica.
Hvala lepa za te dopolnitve. Naj kljub vsemu povem, da predsedovanje uniji vzame veliko časa in enostavno moramo razdeliti zadeve znotraj ministrstva. Z državnim sekretarjem si morava razdeliti aktivnosti in seveda sva oba pooblaščena za to, da se smeva udeleževati tovrstnih sestankov. Jaz, žal, resnično na odbor ne morem priti, če bi lahko, če ne bi imela takšnega urnika, bi seveda prišla tako kot sem prišla že tudi v preteklosti. In ker bo ta zadeva s predsedovanjem tudi v dveh mesecih nekako mimo, sem prepričana, da bo tudi za te razprave več časa. Danes pa naj rečem sledeče; o tem kako je bilo v Trbovljah bi težko drugače govorila kot tako kakor vidim napisano zdaj. Torej, da tam nikoli ni bilo predvideno iz proračuna ampak iz javnozasebnega partnerstva, ki je bilo nekje v oblakih. To je to. In te podatke imam. Jaz drugih nimam. Kar se tiče Sežane. Vsako razpadanje zidu se načrtuje par let naprej. Tudi doma ne počakamo, da nam pade strop dol in gremo beliti, ampak seveda načrtujemo, kdaj je treba nekaj narediti. In nemogoče je, da v tem času naredimo vse kar kje manjka. Da gremo skladno z nacionalnimi razvojnimi programi in skladno s tistimi investicijami, ki jih je nujno zaključiti, zato, ker so tako dolgo odprte. In nimamo ne človeških "resursov", ne denarnih "resursov", da bi zdaj odpirali nekaj novega. To pa ne pomeni, da se ne pripravljamo na bodočnost, kaj je moč na teh področjih storiti. In še enkrat, kar se tiče opreme, drage opreme, to so CT-ji, to so MR-i. Katerikoli koncesionar se poslužuje tega, lahko tudi v okviru dejavnosti, ni nujno, da je koncesionarska dejavnost, ker to se lahko dogaja v okviru d.o.o.-jev, v okviru zdravstvene dejavnosti, se mora o tem pošteno dogovoriti s pogodbo in pošteno plačati. In tega mi ne moremo, niti nimamo želje preprečiti, da bi opremo, ki ni izkoriščena, da bi delali v tem smislu, da naj se ne izkoristi. Morajo pa biti odnosi jasni, pregledni, plačljivi, ne na škodo, niti slučajno zavodov in kogarkoli. Ampak, kvečjemu v korist.
Hvala. Imate proceduralni predlog. Izvolite.
Skladno s Poslovnikom bi želel, da se razpravlja o tem ali bomo imeli v Državnem zboru zaradi te problematike, ki je očitna, širšo razpravo. Zakaj to govorim? Spoštovana ministrica, te naprave, ki so kupljene v bolnišnicah, so namenjene javnemu zdravstvu, to vi dobro veste. In ni prav, da pacient čaka, ker ta naprava 70% dela na račun in v dobro zdravnika, ki je v istih prostorih tudi najemnik in le 30% ali še manj procentov za potrebe javnega zdravstva. To sem govoril in tega vi nočete slišati. In če ne boste vi tega razčistili, bomo pač podali kazensko ovadbo, ker vaše nedelo oziroma to nestriktno ali nezakonito izvajanje ima za posledico tudi smrt. In to je kaznivo dejanje. Drugo, na kar sem vas hotel opozoriti je to, da je bilo Sežanski bolnici vzetih 50 postelj, še v času Bajukove vlade, za bolnike na pulmološkem oddelku, in te postelje so bile dodeljene Šempetru in Izoli, ki niti ustreznih strokovnjakov nista imeli, z namenom zaprtja te bolnice in niti rdeča vlada in niti vaša tako imenovana v narekovaju črna vlada ni tej bolnici prinesla nič dobrega, samo slabo, vedno bolj navzdol gre. Še za tiste programe, ki jih sami razvijamo v prostoru kot je speleoterapija, ne dovolite, da bi se širili. In o tem sem govoril. Želeli bi si pomagati sami, želeli bi obnoviti to zgradbo, ampak na žalost to je vaša infrastruktura, državna in se ne razpada eno leto, ne prosimo eno leto za streho, ki pušča, ne prosimo za zamenjavo oken eno leto, ampak že več kot desetletje. Ne krivim vas osebno, ampak za božjo voljo, v smislu dobrega gospodarja ste dolžni nekaj narediti. Prejšnji minister in tudi vi pravite, da ste se seznanili s to situacijo in prav bi bilo, če že veste za problematiko, da jo tudi rešujete. In nenazadnje, nove bolnice, če so že zgrajene so neopremljene, to vi dobro veste, in tudi dejansko tiste novogradnje, za katere smo že zbrali tudi samoprispevke in pa namenili proračunska sredstva, se ne izvajajo. Da ne govorim o ostalih, ki sem že opisal v bistvu v kašnem stanju so. In zato, spoštovana ministrica, si bo treba vzeti malo več časa, ni zadosti samo hoditi tja, kjer se kaj dobrega zgodi, ampak je treba včasih tudi probleme pogledati. Verjamem, da vas opozarja na problematiko, ki ni rožnata in jaz bi vas prvi rad povabil, da pridete na enodnevni obisk v bolnico Sežana, da se skupaj sprehodiva po oddelkih in da boste videli, koliko prostorov je zaprtih zaradi neprimernega infrastrukturnega stanja.
Hvala. O predlogu poslanca gospoda Prijatelja, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministrice za zdravje na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil v okviru glasovanju v petek, 25. aprila. Sedaj bo mag. Franc Žnidaršič postavil vprašanje ministrici za zdravje. Prosim.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovana ministrica, ministri, kolegi! Gospe ministrici postavljam naslednje poslansko vprašanje. Zanima me: Kaj boste storili ob dejstvu, da sedaj že dve zavarovalnici ponujata in tržita dopolnilno zdravstveno zavarovanje za skrajšanje čakalnih dob? Kako boste zaščitili tiste, ki si ne morejo privoščiti, da bi se zavaroval še tretjič? Zdravstveni zavodi in zasebniki v sistemu zdravstva v državi pa bodo s pogodbami z zavarovalnicami po tretjem zavarovanju brez vsakega dvoma podaljšali čakalne dobe za vse ostale, ki takšnega zavarovanja še nimajo. Če odštejemo dejstvo, da bodo takšno dopolnilno zavarovanje - tretje plačevali predvsem bogati, je treba ugotoviti, da bodo preko vrste prihajali očitno v edinem zdravstvenem sistemu, ki je last vseh in v katerem bodo brez tretjega zavarovanja revnejši čakali še dlje. Obstoječi sistem namreč sedaj omogoča zgolj bogatim, da preko vrste in na račun revnih koristijo storitve iz obveznega dela, ki ga plačujemo vsi. Ni mogoče pristati na razmere, ko se zdravstveni denar porablja nepregledno, zavodi pa pogosto delujejo brez nadzora, pogosto brez spoštovanja, recimo, Zakona o delovnih razmerjih, ki govori o delovnem času, njegovem smotrnem izkoriščanju, in na podlagi stihije in samovolje, kar bi mejilo skoraj na sabotažo. Poročila Računskega sodišča so zgovorna. Če pogledate samo poročilo za 2005 in 2006 za UKC, kjer je bilo samo v letu 2005 nepregledno porabljenega nad 18 milijard tolarjev zdravstvenega denarja. Treba je ugotoviti, da politika, preiskovalni organi in tožilstvo gledajo stran. Pri tem so določbe koalicijske pogodbe za zdravstveno področje mrtve črke na papirju, saj hodimo mimo njih, čeprav razvoj dogodkov vpije po uresničevanju. Sedaj je seveda časa za nekatere stvari iz pogodbe sicer zelo malo, ampak vendarle je treba to pač povedati. Če omenim samo takrat in tam zapisano novo košarico pravic, s katero bi rešili vprašanje tistih, ki se lahko zavarujejo tretjič, četrtič in tako naprej. Seveda, odgovornost menedžmenta, ki se po mojem ne izvaja solidarno, zbiranje sredstev za obvezni del programa, za katerega bi iz dopolnilnega morali vrniti tisto, kar tja v bistvo ne spada in brez česar zavarovanci ne morejo živeti, ali pa celo umrejo, če si ne morejo plačati takega zavarovanja in tako dalje. Prosim vas, da odgovorite na vprašanje: V kakšni smeri bodo šli ukrepi zdravstvene politike ministrstva, da bi zaščitili tiste, ki nimajo tretjega zavarovanja?
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa za vprašanje poslanec Žnidaršič. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani gospod predsednik! Dejstvo je, da imamo tako rekoč nov zavarovalniški produkt, ki ni prvi, ker jih je bilo veliko že v preteklosti in če govorimo o Vzajemni, ki je nastala, ki jo je organizirala, ki jo je ustanovila ta zavarovalnica, skupna ta velika zdravstvena zavarovalnica in da je ob tem, ko je bila Vzajemna postavljena, organizirana, recimo, se zaposlilo približno 200 ljudi, med drugim pa na zavarovalnici na ZZZS-ju ostalo tako rekoč nespremenjenih 1.000 ljudi. Bom pač pogledala še nekako širše. In sedaj te zavarovalnice so tu z vso legitimno pravico, ki jim jo daje naša zakonodaja, tako Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, tako Agencija za zavarovanje in nadzor, da lahko ponujajo nove produkte. Mene v tem primeru ne skrbi ne za stavbe, ne za opremo, skrbi me samo ta preglednost, ki mora biti med javnim in zasebnim, kar se tiče koriščenja istih človeških virov. In zato gremo naprej tudi, v tem primeru z Zakonom o zdravniški službi, kjer bodo jasno postavljeni limiti o soglasjih, kdaj, kje, kdo lahko dela. Nadalje, Zakon o zdravstveni dejavnosti, že zdavnaj bi bilo nujno, da bi bila novela, ni je še in ta mara biti v prihodnosti tista, ki bo natančneje opredeljevala te pogoje. Sicer imam tukaj podatke, v celi Evropi je kombinacija teh zavarovanj seveda tudi legitimna, ampak gre za to, da moramo mi ta javni sistem in to vaše vprašanje dostopnosti znati na ustrezen način z regulativo dovolj dobro rešiti. Gotovo so tukaj potrebni zakonodajni mehanizmi, na drugi strani pa tudi menedžment in obvladovanje vseh procesov in ne samo procesov, tudi ljudi, ki so zaposleni v določenem zavodu. Mi odpiramo ta vprašanja in tudi vprašanja o nadaljevanju čakalnih dob in čakalnih vrst. Tukaj imam ukrepe, ki so jih dobili vsi zavodi, so zelo kratki, samo jedrnati, zelo jasni, kaj morajo zavodi narediti, tudi na področju čakalnih dob, tudi na področju tega, da je marsikaj lahko narejeno boljše samo z boljšo organizacijo in z boljšim odnosom. Tudi Zakon o pacientovih pravicah zdaj imamo. Mi vzpostavljamo na ministrstvu tudi te pravilnike in te strukture, ki so bile definirane v tem zakonu, tako da bo v naslednjih mesecih to narejeno, pa vendar, veste koliko ur je izgubljenih tudi zaradi tega, ker imamo navidezne čakalne dobe. Zato, ker ljudi potem na posege ni, niti jih bolnišnice vnaprej, recimo 14 dni vnaprej ne pokličejo, ne pozovejo, ne preverijo ali so ljudje dosegljivi, kaj se je vmes zgodilo z njimi in tako dalje. Poleg tega imamo zdaj skupino, smo jo definirali, nacionalno skupino, ki bo definirala in napisala nacionalne kriterije za čakalne dobe, v kateri bo morala biti beseda o vsem tem, o čemer sprašujete in obenem naslednja skupina, tista, ki bo pa definirala obsege, merila, in ne pričakujem, da bo to narejeno zelo v kratkem, ampak vsaj tekom tega leta. Do konca leta bi naj bili prvi rezultati. Kar se zavarovalništva tiče še enkrat, mi tega preprečiti ne moremo in ne bomo mogli. Produkti so legitimni. Na nas je, na politiki je, da naredimo vse zakonske pogoje in siceršnje pogoje, da bo preglednost med javnim in zasebnim dobra, to je to.
Hvala. Želite dopolnitev, gospod Žnidaršič? Izvolite.
Lepa hvala, gospod predsednik. Spoštovana ministrica! Moram izreči pohvalo glede ukrepov, ki so jih prejeli zdravstveni zavodi z ministrstva še v preteklem letu, kjer ste v svojih navodilih na številna področja delovanja zdravstvenih zavodov zelo skrbno opozorili. Verjamem, da se da marsikaj rešiti tudi s tem. Ko pa gre za tretje zavarovanje za čakalne dobe, me ne muči vprašanje legitimnosti te ponudbe zavarovalnic, one se obnašajo tržno in so si izmislile nov produkt, prav gotovo zaradi tega, da bodo zaslužile iz tega naslova, in za to zavarovanje zagotovile skrajšanje čakalnih dob. Težava je v tem, kar vi pravilno ugotavljate, da vas skrbi, kaj bo s človeškimi viri, če se bodo preselili opravljati tiste storitve, ki bodo na vrsto prišle prej. Iz tega naslova se bo nujno morala poslabšati, torej podaljšati vrsta za tiste, ki takega zavarovanja nimajo. To je vprašanje, ki mene skrbi. In ne gre samo za človeške vire, gre predvsem za javno zbran, solidarno zbran denar v sistemu, ki ga tisti s tretjim zavarovanjem zagotovo lahko prej porabijo, ko ga zmanjka, imajo pa ostali dve možnosti: da bo zavarovalnica prispevala dodatna sredstva ali pa da sami plačajo. Oboje je problematično, in zaradi tega je zanimivo še to, kaj bi se pa zgodilo, če se vsi zavarujejo še tretjič za skrajšanje čakalnih vrst - potem bi morali uvesti četrto zavarovanje, če ne, se nič ne spremeni. In tako dalje, vedno bolj bi se ožil krog, da bodo koristili zdravstvene pravice iz istega sistema z enakim denarjem, istim denarjem, tisti, ki lažje plačajo več zavarovanj. In to je vprašanje, ki je najbolj težko.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. To, kar se dogaja, naj omenim še izjemen pritisk predvsem na center, predvsem na Klinični center, da so tu čakalne dobe enormne. Veste, iz vseh teh problemov izhajajo potem nove ponudbe na trgu, take kot so. In želimo, da pridemo do nacionalnih čakalnih list, ne z besedami, ampak z dejanji. Zato delamo veliko na tem, da ne bomo govorili tu in se prepričevali, kdo ima prav, ali IVZ ali zavarovalnica in tako naprej, ampak da bomo znali ugotoviti, kaj je realno stanje, da bomo znali to realno stanje objaviti in da ni nujno, da smo vsi tu v Ljubljani, ampak da se prerazporedi po slovenskih bolnišnicah, da se prerazporedijo tudi pacienti, zato ker čakalne dobe - ponekod jih pravzaprav ni za to, za kar velja v Ljubljani eno leto ali pa dve leti, v neki drugi bolnišnici ni čakalne dobe. In enostavno za to najdejo priložnost potem v biznisu tudi zavarovalnice, ker mi tega zdravstvenega sistema pravzaprav ne razvijamo enakomerno. In zdaj gre tudi za to, da to tudi nov zakon prinaša. Kar se tiče specializantov, kar se tiče razporejanja, ker oni so edini bodoči vir, zdaj če smo spet pri kadrovskih virih, da moramo narediti tak sistem, da bodo ti ljudje želeli biti tudi v Slovenj Gradcu, tudi v Novem mestu, tudi v Murski Soboti. In to je naslednja rešitev, ker če mi, če smo dobro razporejeni, enakomerno po Sloveniji, toliko kot imamo infrastrukture in vsega, potem so čakalne dobe samo na nekaterih posegih - recimo, ko govorimo o kolenih, o kolkih, kjer se ljudje danes prijavijo tri, štiri leta prej, kot se za dom starostnikov prijavijo, kar za 10 let v naprej, za vsak slučaj, ker ne vedo ali bo takrat prostor ali ne. In pravzaprav imamo čakalne dobe, ki niso več odraz realnosti, ampak so odraz strahu, da takrat, ko bom rabil ne bom prišel na vrsto. In tega bo čedalje več. Veste, če ne naših produktov, bodo tuji zato, ker ne pozabimo, da je prost pretok storitev, ljudi, zdravnikov, osebja že danes zagotovljen, tudi na zdravstvenem področju, prost pretok pacientov je pa zagotovljen praktično z odločbo sodišča, ne pa z direktivo, ki se je vse države branijo. Tako da, za enkrat imamo notranji problem in ga moramo reševati. Zavedamo se, to hočem povedati, da enostavno ni rešitev v enem odgovoru, ampak v 10-erih, 50-erih odgovorih in "step by step" računamo, da bomo tudi to rešili. Hvala.
Hvala. Želite, proceduralni predlog. Izvolite.
Lepa hvala, gospoda predsednik. Torej, glede na to, da gre za izjemno pereče vprašanje in veliko stisko na področju, ki najbolj tare starejše ljudi, ko gre za uresničevanje pravic s področja zdravstvenega varstva in ob dejstvu da je nekaj 100 tisoč tistih, ki nimajo možnosti in pogojev, da se še dodatno zavarujejo, predlagam, da se o tem opravi, skladno s 246. členom Poslovnika, v Državnem zboru širša razprava, za katero argumentov pravzaprav ne manjka. Vse kaže, da gredo zdravstvene storitve oziroma pravice na trg, kar moramo na nek način preprečiti. Na trg gredo lahko samo tiste zdravstvene storitve, ki jih bodo zavarovanci v celoti plačali iz svojega žepa. Tisto se lahko preko zavarovalnic, takšnih in drugačnih realizira. To kar se plačuje iz javnega denarja, ne more preko tretjega zavarovanja preskočiti nobene vrste - ne pri zasebniku, ne v javnem zavodu. In to je temeljno vprašanje, ki ga moramo znotraj javne razprave nekako doreči, zato, da se bomo znali obnašati, ko bo treba tako ali drugače reagirati na področju zakonodaje, zdravstvene, pa tudi kakšne druge. Ni mogoče mimo ugotovitve, da je tudi primerjava z nekaterimi evropskimi državami, gospa ministrica, povsem nesprejemljiva. Mi imamo v "preambuli" ustave napisano, da smo socialna država, znotraj katere razumemo pravice s področja zdravstvenega varstva kot temeljne človekove pravice, ki naj se zagotavljajo na solidaren način. Brž ko pobegnemo iz tega solidarnega načina zbiranja denarja in zagotavljanja teh pravic, smo v povsem tržnih razmerah tistih držav, ki se pač samo tako obnašajo. Poznam, na primer, zavarovalne sistem v Nemčiji, pa v Ameriki, kjer je na boljšem tisti, ki lahko plača, ampak v Ameriki 30% državljanov umre brez zdravniške pomoči, ker si ne morejo plačati zavarovanj, niti storitev, ker so v glavnem zasebne in so predrage. In zaradi tega je dragoceno, da bi ohranili naš sistem, ki je človeka vreden sistem solidarnosti in medčloveške pomoči pri zagotavljanju sredstev in pri uresničevanju pravic. In zaradi tega se mi zdi smiselna ta razprava. Morda bomo našli v razpravi predloge, ki bi pomagali, da bi se te stvari na nek boljši način v prihodnje uresničevale, čeprav ne trdim, da ni bilo v tem, sicer kratkem času vašega mandata, že kar nekaj stvari narejenih in v tem smislu pričakujem, da bomo nekaj postorili še v teh nekaj mesecih. Hvala lepa.
Hvala. O predlogu poslanca gospoda Žnidaršiča, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministrice za zdravje na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil v okviru glasovanj v petek, 25. aprila. Sedaj bo gospod Samo Bevk postavil poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor. Ministra za kmetijstvo, prehrano in gozdarstvo pa žal ni, je opravičeno odsoten. Izvolite, gospod Bevk.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Zelo veliko nepremičnin, med njimi tudi kulturnih in tehniških spomenikov ter naravnih znamenitosti je bilo v prvi polovici 90 let na podlagi Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov preneseno v last Republike Slovenije. V občini Idrija se je to za nekatere nepremičnine, kot so gozdne in kmetijske parcele zgodilo na podlagi pogodbe o prenosu kmetijskih zemljišč in gozdov konec leta 1995. Povsem upravičeno je ta zakon takrat v Sloveniji naletel na veliko nasprotovanje lokalnih skupnosti, saj se je marsikje država kar vpisala kot lastnica in to na zemljiščih sredi urbaniziranih naselij ali pa stavbnih zemljiščih sredi gozdnih in kmetijskih površin. Takrat so bili v skladu s prej omenjenim zakonom o zemljiški knjigi usklajeni tudi podatki glede lastništva parcel, na katerem stojijo klavže na Idrijci, Belci in Ovčaku, ki so kot del tehniške dediščine, razglašene za kulturne spomenike državnega pomena, ter Divjega jezera kot naravne znamenitosti. Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov je nato sklenil koncesijsko pogodbo s soškim gozdnim gospodarstvom za gozdne parcele, na katerih stojijo ti spomeniki, niso pa v tej pogodbi opredeljene obveznosti do teh tehniških spomenikov in niti obveznosti do teh tehniških spomenikov in niti obveznosti do teh naravnih znamenitosti. Tako za spomenike državnega pomena sploh nimamo formalno določenega skrbnika in financerja. Potrebno bo torej opraviti zemljiško odmero posameznega kulturnega spomenika, ali je območje naravne znamenitosti in jo izločiti ter določiti lastnika in skrbnika. To je pomembno tudi zaradi priprave upravljavskega načrta, ki je sestavni del dokumentacije za vpis dediščine živega srebra v Idriji na seznam svetovne dediščine pri Unescu. Predvidevam, da bo ta kandidatura uspešno dokončana leta 2009 in na seznam tudi vpisana. Spoštovana ministra sprašujem: Kako se ministrstvi lotevata reševanja zapletov pri lastninskih razmerjih glede nekaterih kulturnozgodovinskih spomenikov oziroma naravnih znamenitosti, ki so v lasti države ter sodijo pod skrbništvo bodisi enega ali drugega ministrstva? Ali je realno pričakovati, da bosta ministrstvi pri napovedanem rebalansu proračuna pridobili ustrezna dodatna sredstva za namen sanacije in boljšega vzdrževanja teh znamenitosti? In končno predlagam, da se opravi zemljiškoknjižna odmera in izločitev za vse štiri tehniške spomenike, klavže, in naravno znamenitost, Divje jezero, ter določi lastnika oziroma upravljavca. Prisotnemu ministru, gospodu Podobniku se že vnaprej zahvaljujem za odgovor. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister.
Hvala lepa, gospod predsednik za besedo. Spoštovani gospod poslanec Bevk. Vprašanje, ki je vezano na status, tako lastniški kot skrbniški kulturnih in naravnih znamenitosti, in še posebej tema, ki ste jo odprli, ima predvsem pravnosistemsko ozadje. Na nek način poleg našega resorja in resorja za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano se v nekem segmentu dotika tudi resorja za kulturo. Z našega vidika mi dovolite naslednji odgovor. Lastništvo na ravni znamenitosti, po sistemu varstva narave spada v ta pojem celoten sistem naravnih vrednost in vse možne kategorije širših in ožjih zavarovanih območij, ima lahko različne pravnosistemske podlage. Pretežni del zemljišč, ki imajo status gozdnih ali kmetijskih zemljišč, je v Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov. Sklad z zakonom o skladu z njimi upravlja, pri tem seveda upoštevajoč sektorske predpise. Stanje lastništva je glede konkretnih primerov posameznih naravnih vrednot oziroma zavarovanih območij zelo različno lastniško strukturirano. Vi omenjate primer v občini Idrija. Večinoma je prevladujoča zasebna lastnina. Pri manjšem delu pa gre tudi za mešano lastništvo zasebne in javne lastnine, torej države oziroma občinske. Lastniška razmerja v konkretnih primerih na ravni znamenitosti se rešujejo preko njihovih upravljavskih mehanizmov. Z državno lastnino gozdnih in kmetijskih zemljišč se na zavarovanih območjih še naprej upravlja preko Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov, kot rečeno, skladno z varstvenimi režimi. V primeru, ko je ustanoviteljstvo konkretne naravne znamenitosti vezano na državno ustanovitveno proceduro, lahko pride do prenosa upravljavskih pristojnosti na posameznega upravljavca, kadar ustanovitelj, v tem primeru Vlada, meni, da je to najbolj racionalno. Če mi dovolite, bi tu lahko na kratko povzel odgovor kolegov iz kmetijstva, ki pravijo, čeprav bo lahko v prihodnje tudi minister še dodal: "V primerih, ko so nepremičnine v upravljanju Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov in predstavljajo kulturno zgodovinski spomenik oziroma naravno znamenitost, ki je posebnega državnega pomena, obstaja možnost neodplačnega prenosa nepremičnin v upravljanje pristojnega ministrstva, ki je lastnik takega spomenika oziroma naravne znamenitosti. Prenos se opravi na podlagi sklepa Vlade. Takšen način prenosa nepremičnin iz Sklada na drugega državnega upravljavca je bil že večkrat izveden." Glede finančnega vprašanja, kolega Janc, odgovarjam, Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano ob napovedanem rebalansu proračuna ne načrtuje pridobitve dodatnih sredstev za namene kulturnih in zgodovinskih spomenikov oziroma naravnih znamenitosti. Glede našega resorja in finančnega vprašanja, odgovarjam naslednje: Varstvo in upravljanje naravnih znamenitosti se redno financira iz državnega proračuna, na podlagi programov, ki jih sprejmemo. Za leto 2008 je namenjenih približno 3,5 milijona evrov. Poleg tega pa so za zavarovana območja dodatno zagotovljena sredstva tudi iz Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov, v zadnjih treh letih smo za to namenili 2,2 milijona evrov. V svojem vprašanju omenjate tudi zelo pomembno vprašanje, ki je vezano na namero, da bi mesto Idrija z rudnikom živega srebra in vsemi tehničnimi ter drugimi kulturnimi objekti ter povezanimi naravnimi znamenitostmi bilo vpisano v Unescov seznam svetovne naravne in kulturne dediščine. Jaz tudi sam kot minister podpiram to idejo. Tu pravilno ugotavljate, da bi bilo v takem primeru smotrno rešiti tudi vprašanje upravljanja naravnih znamenitosti, ki so državnega ali lokalnega pomena. S pridobitvijo statusa svetovne dediščine bi tako območje potem moralo imeti tudi svojega upravljavca. Ena od možnosti se kaže tudi v prejšnji teden sprejeti uredbi o spremembah in dopolnitvah uredbe o preoblikovanju podjetja Rudnik živega srebra Idrija, ki jo je v proceduro vložil mag. Andrej Vizjak, Ministrstvo za gospodarstvo, in ob dobrem sodelovanju našega resorja. In z veseljem ugotavljam, da v tej uredbi se predlaga, da se dejavnost rudnika živega srebra Idrija dopolni tako, da bo možno izvajati naloge informacijsko-raziskovalnega središča živo srebro, to je bil predlog našega resorja, in tudi v povezavi z bodočim centrom za varstvo dediščine živega srebra v okviru skupne medcelinske nominacije za vpis na Unescov seznam svetovne dediščine. Tu že imamo formalno podlago, da najdemo lahko tudi dobrega upravljavca v tem primeru. Tukaj bi delno rešili tudi vprašanje, ki je vezano na skrbništvo oziroma upravljanje take naravne znamenistosti. Hvala lepa.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite, gospod Bevk.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Jaz se gospodu ministru Podobniku lepo zahvaljujem za njegov izčrpni odgovor na ta dokaj zapletena lastniškosistemska in pravna vprašanja. Bi pa vseeno prosil, da bi mi na naslednji seji odgovoril tudi minister za kmetijstvo gospod Jarc. Večina stvari se je zakomplicirala v zvezi z zakonom o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov, ko so bile vse te parcele prenesene v upravljanje v temu skladu. Potem pa je ta sklad podpisoval koncesijske pogodbe, v tem konkretnem primeru s soškim gozdnim gospodarstvom, in tako so takrat avtomatično, imam tukaj podatke iz zemljiške knjige Okrajnega sodišča v Idriji, kjer so podatki o nepremičninah, avtomatično v vseh teh petih primerih so bile prenesene ne samo njive, gozdovi in pašniki, temveč tudi funkcionalni objekti, asfaltirane ceste, kulturni, tehniški spomeniki, naravne znamenitosti. Zato je nujno treba opraviti odmere teh točno določenih parcel. Teh parcel je v tem konkretnem primeru recimo na dveh straneh, ampak samo tri parcele so kulturnozgodovinski spomenik. Zato se strinjam z gospodom Podobnikom, da je to treba čim prej narediti, da je mogoče tudi celo ta uredba pot do tja, ampak še pred določitvijo upravljavcem je treba to tudi zemljiškoknjižno urediti in te parcele izločiti iz tega gozdnatega področja in jim točno določiti meje kulturnozgodovinskega [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]spomenika oziroma naravne znamenitosti in šele potem tako opredeljeno zemljišče oziroma znamenitost podati nekomu v upravljanje in gospodarjenje in seveda tudi [[...]]
Hvala. Na to dopolnilno vprašanje bo minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano odgovoril na naslednji seji. Sedaj bo dr. Mitja Slavinec postavil poslansko vprašanje ministru za gospodarstvo ter ministru za šolstvo in šport. Prosim.
Hvala lepa. Vprašanje se nanaša na ministra za gospodarstvo in ministra za šolstvo in šport, ne škodi pa tudi drugim ministrom, če ga slišijo in poskušajo upoštevati. Vprašanje je zelo enostavno in nanaša se na razpise, bolj natančno na rok in način, kako morajo vloge, s katerimi prijavitelji kandidirajo, biti oddane. V večini primerov piše, da mora vloga biti do 12. ure tega in tega dne, ki je običajno ponedeljek, oddana na resorno ministrstvo ali pač kamorkoli že. Zdaj pa me zanima zelo enostavna zaveda: Zakaj ob tem, da mora biti vloga ob 12. uri tega in tega dne oddana, biti tam in tam, ne more biti v razpisih dodano še "ali oddane na kateri koli pošti v Sloveniji"? Zelo enostavno. Res potem pride naslednji dan, v najslabšem primeru v dveh dneh, ampak glede na to, da imajo v vseh razpisih običajno 45 do 60 dni časa za odgovor, pa ta dva dneva res nič ne vplivata, nič ne zakomplicirata, še toliko bolj, ko primerjamo, kaj pa ta dva dneva lahko pomagata. Lahko bistveno olajšata prijavo. Prej sem izpostavil, običajno je rok za oddajo ponedeljek. To pomeni, da je treba, če pošiljaš po pošti, biti vsaj kolikor toliko siguren, da bo res v ponedeljek do 12. to na resornem ministrstvu, oddati v petek na pošto. Torej tisti imajo objektivno en vikend manj časa za pripravo razpisa in ne vzdrži odgovor, ki sem ga v pisni pobudi že dobil, da so roki zelo dolgi. Gre za diskrimatornost, kajti eni imajo toliko in toliko dni manj in iz prakse se seveda izkaže, da ravno tista dva dneva na koncu, ko večina razpise pripravlja. Druga diskriminatornost pa se kaže v tem primeru, če se nekdo odloči in v ponedeljek res potem hoče fizično razpis oddati. Treba se je zavedati, da se Slovenija ne zaključi na robu meglene kotline, ampak je večja. Mogoče bi lahko sedaj nekdo rekel, na srečo, da ni velika tisoč kilometrov. Ampak recimo, če nekdo želi iz Murske Sobote ali Lendave oddati razpis ob 12-ih mora za razliko od nekoga, ki se sprehodi čez cesto, iti tri ure prej. Pa ne gre samo za izgubo časa, povezano je seveda tudi z velikimi stroški. Vprašanje je zelo enostavno: Zakaj se kot merodajni daje sprejemni, torej ob 12-ih mora biti na ministrstvu, in ne oddajni kriterij, da se do enega roka razpis odda na pošto, katerokoli pošto v Sloveniji ali na ministrstvo? Na ti dve vprašanji bi želel, da mi ministra naslednjič odgovorita. Hvala lepa.
Želite, da ustno odgovorita? O predlogu poslanca gospoda Slavinca, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo [[...]]Ne, oprostite. O vašem vprašanju oziroma na vaše vprašanje, gospod Slavinec, bosta ministra odgovarjala na naslednji seji. Sedaj bo gospod Jožef Horvat postavil poslansko vprašanje ministru za pravosodje. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, gospod minister, spoštovani kolegi, ki še vztrajate z mano. Vprašanje bom postavil ministru za pravosodje, gospodu dr. Lovru Šturmu. Mnogo ljudi vse bolj čuti socialne razlike. Med drugim tudi zato, ker so nekateri obogateli tudi nezakonito. Privatizacija in divje ter protipravno lastninjenje sta po mojem trdnem prepričanju glavna vzroka nakopičenega kapitala in premoženja v rokah peščice ljudi, za kar so odgovorni tudi vodilni politiki in njihove stranke v takratnih vladah. Vse pogosteje pa danes tudi slišimo, kako so nekateri obogateli na račun denacionalizacije. Očitno zavlačevanje postopkov denacionalizacije v Republiki Sloveniji ni samo evropski fenomen, s katerim se, žal, že ukvarja tudi Evropsko sodišče za človekove pravice v Strasbourgu, ampak je denacionalizacija bila po mojem prepričanju večkrat zelo prikladen politični poligon, na katerem se je zavajajoč slovensko javnost, s prstom kazalo na nekatere denacionalizacijske upravičence, ki niso povšeči kakšni politični opciji. Ker vemo, da je v demokratični državi potrebno spoštovati lastninsko pravico, torej kar je bilo ukradeno, je potrebno vrniti, je denacionalizacijo potrebno izvesti zaradi načela pravičnosti, kar je tudi večkrat potrdilo Ustavno sodišče Republike Slovenije. Kot ministra za pravosodje, ki je odgovoren za spremljanje procesa denacionalizacije in predvsem njegovega zaključevanja, vas spoštovani gospod minister sprašujem: Kolikšen delež slovenskih kmetijskih zemljišč in gozdov je bil vrnjen v denacionalizacijskih postopkih? Zame in za slovensko javnost bi bil tudi zanimiv podatek, kolikšen delež predstavlja vrednost vrnjenih kmetijskih zemljišč in gozdov v bruto domačem proizvodu? Za vaše odgovore se vam že vnaprej najlepše zahvaljujem. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Hvala tudi za vprašanje, spoštovani gospod poslanec Horvat. Ustavno sodišče je večkrat presojalo zakon o denacionalizaciji in potrdilo njegove bistvene rešitve. Po podatkih Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov je v Republiki Sloveniji en milijon 942.052 hektarov kmetijskih zemljišč in gozdov. Od tega je bilo po podatkih na dan 29. februarja 2008 v postopkih za vračanje vzetega premoženja vrnjenih 102.143 hektarjev kmetijskih zemljišč in 133.047 hektarov gozdov, skupaj torej 235.190 hektarov. Delež kmetijskih zemljišč in gozdov, vrnjenih v denacionalizaciji, glede na vsa kmetijska zemljišča in gozdove v Republiki Sloveniji, ki jih ni malo, je 12,11%, torej nekaj več kot 12%. Ta podatek je gotovo zanesljiv, v javnosti pa o tem krožijo seveda drugačni in višji podatki, ki niso resnični. Zdaj pa vprašanje, kolikšen je delež bruto domačega proizvoda, ki ga ustvarimo na kmetijstvu in gozdarstvu. Ta delež je znašal v lanskem letu, v letu 2007, 1,8%. Kar smo ustvarili v kmetijstvu in gozdarstvu, vključno z lovom pa celo ribištvom, je znašalo 1,8%. Delež dohodka od kmetijskih zemljišč in gozdov, ki so bila vrnjena v postopkih za vračanje premoženja, je glede na bruto domači proizvod zgolj 0,22%, niti četrtinke procenta. Predstavljeni statistični podatki kažejo, da je delež vrnjenih kmetijskih zemljišč in gozdov glede na bruto domači proizvod razmeroma majhen in nikakor ne tolikšen, kot ga skušajo nekateri prikazati. V zvezi z netočnostmi, ki se pojavljajo v javnosti glede vračanja kmetijskih zemljišč in gozdov nekaterim večjim denacionalizacijskim upravičencem, recimo, Rimskokatoliški cerkvi, je treba pojasniti, da je bil, na primer, katoliški cerkvi do 31. oktobra leta 2007 vrnjen 2,08% delež glede na vsa kmetijska zemljišča in gozdove v Republiki Sloveniji. Delež dohodka od kmetijskih zemljišč in gozdov, ki ga je katoliška cerkev dobila z denacionalizacijo, predstavlja 0,037% celotnega bruto domačega proizvoda ali 37 tisočink. Če pa bi bilo vsem zahtevkom za denacionalizacijo katoliške cerkve, o katerih še ni bilo odločeno, ugodeno, bi delež kmetijskih zemljišč in gozdov glede na vsa zemljišča v Sloveniji znašal največ 2,88%, kar je manj kot 3% vseh gozdov in kmetijskih zemljišč v Sloveniji. Te podatke je toliko bolj treba pojasniti, in to so uradni podatki, kajti prav te dni po Sloveniji najdemo v nekem medijskem časopisu, ki se pojavlja vsak teden, podatke, ki so tudi desetkrat višji. Ne vem, od kod so prišli, gotovo so pa iz trte izviti, čeprav se pri tem sklicujejo tudi na nekega poslanca Državnega zbora. Iz navedenih podatkov je mogoče razbrati, da gre pri denacionalizaciji kmetijskih zemljišč in gozdov za relativno majhne zneske v primerjavi s premoženjem, ki je prihajalo v drugih procesih privatizacije, o katerih ste nekaj uvodoma povedali, spoštovani gospod poslanec. Hvala.
Hvala. Želite dopolnitev odgovora? Izvolite, gospod Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Hvala tudi vam, gospod minister, za te, kot ste sami rekli, uradne podatke. Sam bi si želel, da bi res z njimi bila seznanjena slovenska javnost. Ker to, kar beremo v dnevnih časopisih, se včasih zdi, da so res nekateri denacionalizacijski upravičenci dobili ogromno premoženje. Se pravi, da se iz relativno majhnih vrednosti, ki so jih denacionalizacijski upravičenci dobili po zakonu vrnjenih, se delajo nepoštene in mega velike zgodbe. Skrbi me, gospod minister, ker je prav ta Državni zbor, ko je drugič glasoval o zakonu o zaključku in postopku podržavljenega premoženja, ni uspel zbrati zadostne večine, ni uspel zbrati 46 oziroma več glasov. Sam sem upal, da bo prav po tem zakonu se postopek denacionalizacije nekoliko pospešil. Sedaj sem nekoliko razočaran in vas sprašujem: Kako vi vidite nadaljnje poti, kako v Sloveniji to vračanje podržavljenega premoženja čim prej zaključiti? Očitno se preveč negativnih informacij oziroma dezinformacij širi v slovensko javnost o vrednosti vrnjenih podržavljenih premoženj. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Hvala tudi za to dodatno vprašanje, spoštovani gospod poslanec Horvat. Zakon o zaključku vračanja denacionaliziranega premoženja ni dobil ustrezne večine glede na veto, ki ga je podal Državni svet. Državni svet se je pri tem skliceval na tako imenovano tajkunizacijo upravičencev za denacionalizacijo. S tem je očitno hotel kar prinesti trditev, da so upravičenci tajkuni. Ta izraz je gotovo v tem primeru popolnoma neprimeren. Na nek način je celo zaskrbljujoče, da Državni svet kot parlamentarno telo, parlamentarni zbor, uporablja take izraze. Med 100 najbogatejšimi Slovenci ne boste našli takih, ki so obogateli zaradi denacionalizacije, zaradi vračanja krivično odvzetega premoženja. V podatkih časopisa Finance iz lanskega leta je bilo navedeno, ocena premoženja desetih najbogatejših oseb v Sloveniji, samo dva od teh sta dobila, in imata takšno premoženje, kot ga je doslej dobilo 40.000 upravičencev za denacionalizacijo, seveda z vsemi verskimi skupnostmi vred. Če bi pa sešteli tri take osebe, bi bilo pa njihovo premoženje pa že večje, kot ga je dobilo 40.000 oseb z denacionalizacijo. Kot vidimo, so ti podatki izjemno popačeni. Kot rečeno, zelo zaskrbljujoče je, da Državni svet skuša na nek način prevračati stvarne podatke. Na vaše vprašanje, kaj storiti, da postopek zaključimo, pa je treba odgovoriti, ker zakon ni bil sprejet, bodo pač vsi organi morali delati z zavestjo, da je vračanje in čimprejšnji zaključek denacionalizacije, tako kot je že večkrat, rekel bi celo najmanj desetkrat, povedalo Ustavno sodišče, v javnem interesu in je treba ta proces čim prej zaključiti.
Hvala. Boštjan Zagorac je odsoten. Zato prehajamo sedaj na drugi krog vprašanj poslank in poslancev. Dr. Mitja Slavinec, minister je upravičeno odsoten oziroma je moral oditi, ali boste kljub temu postavili vprašanje ministru za šolstvo in šport? Izvolite.
Vprašanje želim postaviti, pa pričakujem potem odgovor na naslednji seji. Vprašanje se nanaša na problematiko porabe sredstev kohezijske politike med leti 2007 do 2014 na področju izobraževanja odraslih in sistemske ureditve področja izobraževanja odraslih v Sloveniji. Gre pa za ljudske univerze. Kar 31 ljudskih univerz v Sloveniji je izpostavilo to problematiko in v skupnem znesku gre skoraj za milijon evrov. Torej 820.000 evrov sredstev, do katerih so prejemniki upravičeni, bodisi v višini dobrega pol milijona evrov so to ljudske univerze, bodisi dobrih 300.000 tistih, ki pričakujejo povračilo šolnine. Pogodbe za ta sredstva so bile podpisane že več kot leto nazaj. Tudi v letu 2006 se vlečejo. V teh pogodbah je bilo navedeno, da je rok za izplačilo do šestdeset dni. Sedaj smo pa leta 2008 in kot vidimo, to tistim ljudskim univerzam, ki so programe izobraževanja odraslih izvedle, povzroča ogromne likvidnostne težave, velike likvidnostne težave, kajti zadeva je bila izvedena že več kot leto dni nazaj, denarja od ministrstva, ki bi ga že takrat morali dobiti, pa še ni. Ljudske univerze zadevo rešujejo tako, da najemajo kredite. Primer ene ljudske univerze, ki je najela kredit v višini 92.000 evrov, je pa potem plačala 2200 evrov obresti in še 7500 evrov zamudnih obresti, kajti kredita nima s čim vračati, dokler od ministrstva ne dobi denarja, denarja za nekaj, za kar je bila sklenjena pogodba, za kar je bilo pričakovano, da se denar prejme po opravljeni storitvi. Storitev je bila opravljena, denarja še zmeraj ni. Druga stvar s tem v zvezi je zamujanje pri pripravi novih razpisov sredstev kohezijske politike v tem obdobju na področju izobraževanja odraslih v Sloveniji. To je prav gotovo problematika, ta je prav gotovo nekaj, kar po eni strani deklarativno podpiramo: izobraževanje odraslih, neprestano izobraževanje in tudi doseganje večje konkurenčnosti s čim višjim znanjem. Po drugi strani pa se izvajalce sprovaja na rob bankrota, kajti za opravljeno delo jim več kot leto dni ne izplačajo tistega, kar jim pripada. In zanima me: Zakaj je tako in kaj bo minister naredil, da bo zadevo rešil?
Hvala. Na vaše vprašanje bo minister odgovoril na naslednji seji. Sedaj bo gospod Ljubo Germič postavil poslansko vprašanje ministrici za zdravje. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, kolegi! Pereč problem čakalnih dob je stalna tema opozarjanja poslancev iz vrst Liberalne demokracije. Danes pa bi, gospa ministrica, postavil vprašanje v okviru čakalnih dob, ki pestijo naš zdravstveni sistem in se nanašjo na ambulantne, klinične, nevropsihološke preglede in rehabilitacijo prizadetih spoznavnih sposobnosti. Za te preglede namreč veljajo izredno dolge čakalne dobe, več kot leto, do leto in pol, ki jih ob sedanji kadrovski zasedbi ni možno skrajšati, čeprav vemo, da uspešnost nevrološke rehabilitacije zavisi predvsem od hitre in kakovostne ocene stanja bolnika in čim hitrejše nevropsihološke rehabilitacije. Drugje v Sloveniji tega pregleda ni mogoče opraviti kot v okviru Nevrološke klinike Univerzitetnega kliničnega centra v Ljubljani, tukaj pa vemo, da imamo zaposleni le dve osebi, ki sta specialistki klinične psihologije in sta tako vezani na delo v ambulantni kot v hospitalni oskrbi. Ker tega ni možno opraviti drugje, ker niso ambulante ustrezne usposobljene, zaradi jezikovne bariere pa teh storitev ni mogoče opravljati tudi tako, da bi paciente pošiljali v tujino. Ocenjujem, da je takšna čakalna doba z vidika pravic bolnika z urejenim zdravstvenim zavarovanjem nedopustna in samo pomembno znižuje možnost okrevanja in s tem kvalitetno življenje in posega v ustavno zagotovljeno pravico do zdravja, zdravljenja, posega pa tudi v bolnikove pravice, kot smo jih pred kratkim opredelili v sprejetem zakonu o bolnikovih pravicah. Hkrati taka čakalna doba neopravičeno povečuje stroške zdravljenja, daljša bolniške odsotnosti, daljša sam proces rehabilitacije in s tem tudi znižuje njeno učinkovitost. Posledično imamo vedno večje število oseb, ki pristanejo v invalidskih kategorijah in med brezposelnimi. Vse to kaže na ohlapen odnos do zdravja populacije, pa tudi do denarnih sredstev, ki jih davkoplačevalci namenjamo za svoje zdravstveno stanje, saj zgodnje okrevanje vodi v zniževanje stroškov zaradi premeščanja v rehabilitacijo v okviru ambulantne obravnave. Zato vas spoštovana gospa ministrica sprašujem: Na kakšen način boste urejali čakalne dobe in zagotavljali dostopnost osrednje diagnostične in rehabilitacijske pomoči odraslim državljanom Slovenije? Ali nameravate, glede na to, da je Slovenija najverjetneje edina država v EU, ki nima veje zdravstvenega varstva nevropsihološke rehabilitacije, novo storitev predlagati in tudi uvesti? Se vam že vnaprej zahvaljujem za odgovor.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa, gospod Germič za to vprašanje. Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovani poslanci! Zelo moram pritrditi tej skrbi, ki jo vi izražate ob tem vprašanju. Tudi nevrologija se razvija v svetu skladno z novimi potrebami. Alzheimer, Parkins, epilepsija, recimo, vse to so nastajajoče ali čedalje bolj masovne bolezni. Francija bo sedaj med predsedovanjem tudi vzela Alzheimerjevo bolezen kot eno izmed ključnih prioritet. Kaj se je pri nas zgodilo? Mi smo dejansko v Sloveniji zatajili na področju kadra, ki je potreben za področje nevrologije. Danes tukaj nimamo kaj govoriti. Republiški strokovni kolegiji so tisti, ki bi tako rekoč naj držali mrežo po Sloveniji, vsak zase, vsak za svoje, torej 33 jih je, torej vsak za svojo specializacijo. Vemo, da se aktivno to ne dogaja in moramo dati na to poseben poudarek. To smo zavestno ugotovili, da pa je nevrologija ena izmed najbolj kritičnih. Kadri se tukaj niso konsistentno vzgajali. In kaj lahko danes storimo? Delamo naslednje: prvič, nevrološka klinika bo predčasno dobila diagnostični center, ki se intenzivno pripravlja. Jaz sem napovedala, da 15. avgusta bi se lahko zgodile prve diagnostike v tem prostoru. Ob sreči. Ker tu v Sloveniji je treba govoriti o sreči, ker pogodb in tega se redko kdo drži. Če bi se držali pogodb, bi to že danes vse teklo. Drugič, oprema za nevrološko kliniko. Verjamem, da bo med letom dobavljena, da bo klinika končana do konca leta in da bomo imeli vsaj prostorske pogoje in pogoje v opremi res krasne. Kako pa naenkrat razviti to stroko, je pa edino z zavestnim usmerjanjem specializacij na to področje. Zato sem zahtevala in pričakujem in verjamem, da bom dobila od Zdravniške zbornice do 6. maja dolgoročni načrt specializantov, tako po strokah, kot po regijah oziroma bolnišnicah. In iz tega načrta lahko izhajamo, s čim sploh imamo opraviti. Poleg tega, da imamo danes dve fakulteti, je resnično slabo, da tukaj pacienti čakajo, kvečjemu bomo lahko to nadomestili tudi z novimi pogoji zakona o zdravniški službi, te novele, ki ga imamo tukaj in pa s prostorskimi pogoji in opremo, kar pa ni dovolj, da bi lahko v tem trenutku sledili vsemu. Jaz sem se srečala tudi z nevladnimi organizacijami na tem področju, s celotnim vodstvom Nevrološke klinike in Kliničnega centra, kjer smo to vprašanje odprli in nanizali te rešitve, ki so kolikor toliko realne in tudi to, da je treba narediti nacionalne kriterije tudi za te čakalne dobe. Ker, glejte, dokler kriterija ni, potem se pač to vpisuje, ne glede na nujnost, ker se ponekod lahko naredi večja škoda, če bo nekdo dlje časa čakal, tako kot pravilno ugotavljate, da lahko pride še do večjih bolniških, še do večjih težav. No, in še ena zadeva, ki se pogosto dogaja, je možganska kap in posledice ter rehabilitacija ljudi po možganski kapi. Na nevro centru danes tako rekoč komaj uspejo odnašati ljudi s ceste, ki jih kap. Torej, to ne pomeni ravno s ceste, od kjerkoli se nekomu nekaj zgodi. Tako da tudi ti pravzaprav prehitevajo zaradi nujnosti vrste. Imamo pa zadaj tudi vprašanje, ker nimamo dovolj rehabilitacijskih centrov za to populacijo. In tudi to načrtujemo zdaj v tem novem nacionalnem planu. Skratka, ozavestili smo problematiko, rešujemo jo tako, kot se jo sploh reševati da. To pa ne pomeni, da bi jutri lahko bilo tu vse v redu. Predolgo se je pustilo, predolgo ni bilo te zavesti, kam pravzaprav gre družba, kaj pomeni danes Alzheimerjev in Parkinsov pa epileptikov in tega v velikem številu in možganskih kapi zaradi znanih razlogov, ki jih velikokrat iščemo. Tako da [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite, gospod Germič.
Hvala lepa za odgovor, gospa ministrica. Seveda se lahko strinjam z vami, da se strinjate tudi vi z mano, da gre za zelo pereč problem, kajti tako dolge čakalne vrste, pravzaprav ene izmed najdaljših čakalnih vrst, zelo dražijo tudi naš zdravstveni sistem, hkrati pa onemogočajo čim hitrejše vračanje v osebno okolje, v vsakdanje okolje in nazaj v delovno okolje. Veselijo besede, ki govorijo o tem, torej v vašem odgovoru, da bodo zagotovljeni tako prostori, tako oprema, ki bo po vaših besedah lahko izpolnila vsaj del tega perečega problema. Seveda pa skrbi tudi pomanjkanje kadrov, ki bodo pereč problem v malo daljšem obdobju. Skrbijo tudi ocene, za katere pravite, da jih na tem področju pravzaprav ni, kaj se nam dogaja na tem področju in da je bilo področje v veliki meri v dosedanjem obdobju zanemarjeno. V tej konstalaciji bi povedal tudi, da bomo na to temo imeli tudi nujno sejo Odbora za zdravstvo, kajti ena poslanskih skupin je vložila ravno za to področje. To pomeni, da je zavedanje pereče problematike tega področja bistveno širše in da bomo takrat lahko imeli na mizi vse te odgovore, o katerih ste vi danes govorili, da bodo strokovni razširjeni kolegiji pripravili svoje poglede na to, da bomo imeli jasna stališča in podatke o tem, kdaj in na kakšen način oprema in prostori in na kakšen način bomo v zelo kratkem obdobju lahko prišli do pozitivnih predlogov rešitev, da res akutno vprašanje na področju zdravstva tudi uspešno rešimo. Hvala lepa.
Hvala. Gospa ministrica, želite odgovor.
Mogoče samo na kratko, da vse to zahteva res en čas, da se to zažene, da se zažene odgovarjanje na tako težka vprašanja, kot so tukaj. In veliko je bilo po mojem tudi problematičnega zato, ker so se toliko časa ukvarjali tukaj z definicijo te stavbe, te opreme, da so recimo tudi tisti, ki so profesionalci, mnogo časa in mnogo pregledov namenili temu. Iskreno mi je žal za to, ker vidim, kako pač to teče, namesto da bi se posvetili bolj pacientom. In vsekakor bomo delali na tem področju intenzivno.
Hvala. S tem zaključujem vprašanja poslank in poslancev, namenjena ministrici in ministrom Vlade in se jim zahvaljujem za podane odgovore. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali v petek 25. aprila, ko bo na štiri poslanska vprašanja poslancev opozicije in poslanca vladajoče koalicije odgovarjal predsednik Vlade gospod Janez Janša. Prekinjam 38. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Lahko noč!