Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam 23. sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Vesna Vervega, Violeta Tomić, Andrej Čuš, Janez Janša, dr. László Göncz, mag. Matej Tonin, dr. Milan Brglez od 17. do 20. ure, Matjaž Hanžek, Danilo Anton Ranc, dr. Dragan Matić, Primož Hainz od 17. ure dalje, Benedikt Kopmajer, Uroš Prikl in Bojan Podkrajšek. Na sejo sem vabil predsednika Vlade, ministrice in minister ter generalno sekretarko Vlade k 1. točki dnevnega reda, predstavnika Državnega sveta k 13., 14. in 15. točki dnevnega reda, varuhinjo človekovih pravic, gospo Vlasto Nussdorfer, k 16. točki dnevnega reda, ministrico za zdravje, gospo Milojko Kolar Celarc, k 18. točki dnevnega reda, predstavnika Urada predsednika Republike Slovenije k 19.a točki dnevnega reda ter predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na določitev dnevnega reda 23. seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli v ponedeljek, 10. oktobra 2016, s sklicem seje. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu s prvim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Predlogov za umik posamezne točke z dnevnega reda oziroma predlogov za širitev dnevnega reda seje nisem prejel. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem. Prehajamo na odločanje. Poslanske in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 70, proti 1. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je dnevni red 23. seje Državnega zbora določen. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA – VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave 39 poslanskih vprašanj. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je določen v skladu z 244. členom, drugim odstavkom 245. člena ter 247. členom Poslovnika Državnega zbora. Na prva tri vprašanja poslank in poslancev opozicije ter na poslansko vprašanje poslanke vladajoče koalicije bo odgovoril predsednik Vlade. Vsak poslanec oziroma poslanka ima za postavitev vprašanja na voljo tri minute. Predsednik Vlade, ministrice in ministri odgovorijo na vprašanje v največ petih minutah. Če je vprašanje postavljeno več ministrom, imajo vsi skupaj na voljo pet minut za odgovor. Poslanec, ki ne bo zadovoljen z odgovorom, lahko zahteva dopolnitev odgovora, ne more pa postaviti dodatnega vprašanja. Poslanke in poslance prosim, da ste na to pozorni. Obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora poslanec predstavi v dveh minutah, dopolnitev odgovora pa sme trajati največ tri minute. Poslanec, ki je postavil vprašanje, lahko zahteva, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru predsednika Vlade, ministrice ali ministra. O tem odloči Državi zbor brez razprave. V primeru, da poslanec na postavljeno vprašanje danes ne bo dobil odgovora, mu morajo predsednik Vlade, minister ali ministrica v 30-ih dneh predložiti pisni odgovor. Poslanec, ki je postavil vprašanje, na katerega ni bilo odgovorjeno, lahko izjavi, da vztraja pri ustnem odgovoru. V tem primeru bom vprašanje uvrstil na naslednjo redno sejo Državnega zbora. V zvezi s to točko so se za danes opravičili gospod Karl Erjavec, minister za zunanje zadeve, gospa Irena Majcen, ministrica za okolja in prostor, in gospod Zdravko Počivalšek, minister za gospodarski razvoj in tehnologijo, od 16. ure dalje. Na e-klopi je objavljen pregled poslanskih vprašanj, na katera v poslovniškem roku ni bilo odgovorjeno. Prehajamo na predstavitev poslanskih vprašanj. Na prva štiri vprašanja bo odgovoril predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar. Dr. Matej T. Vatovec, imate besedo, da zastavite vprašanje predsedniku Vlade dr. Miru Cerarju.
Hvala, predsedujoči. Lep pozdrav vsem! Gospod predsednik Vlade! Trgovinsko-investicijski sporazum med Evropsko unijo in Kanado, znan pod kratico CETA, ne grozi le socialnim in okoljskim standardom, ampak je po svoje tudi velika grožnja demokraciji oziroma zadnje čase ga večkrat imenujem kot suspenz demokracije. O tem jasno pričajo že postopki sprejemanja, ki mejijo tako rekoč na farso. Državni zbor je na 22. redni seji Vladi v obliki priporočila predlagal, da se na ravni EU zavzema za to, da je za, citiram, "proučitev in odločitev o sporazumu CETA državam članicam treba zagotoviti zadostno obdobje časa". Kljub temu je Vlada svoje stališče do sklepov Sveta EU glede sporazuma CETA sprejela 13. 10., torej prejšnji četrtek, danes jih obravnava Državni zbor, in to vse skupaj en dan pred zasedanjem v Luksemburgu. Ker gre za ključne poteze, ki bodo tudi dolgoročno krojile usodo vseh prebivalcev Republike Slovenije in njenega demokratičnega ustavnega ustroja, vam zastavljam naslednja vprašanja: Ali je Vlada dejansko namenila dovolj časa za proučitev tega sporazuma in ali je upoštevala priporočilo Državnega zbora glede zadostnega obdobja časa? Kako opravičujete dejstvo, da je zadnje stališče Vlade sprejeto v nasprotju z že sprejetimi in v Državnem zboru potrjenimi stališči glede TTIP in CETE? Mehanizem ICS je torej nesprejemljiv, pa ga bo CETA zagotovo vsebovala, zgolj z začasno rabo ne bo stopil do ratifikacije v nacionalnih parlamentih, zelo verjetno pa je tudi v nasprotju s pravom Evropske unije in tudi Ustavo Republike Slovenije. Podrejeno temu vas še sprašuje: Ali ne zaupate v nacionalno sodstvo? Ali zavrnitev ratifikacije v Državnem zboru pomeni, da bo sporazum za primer Slovenije prenehal veljati? Kakšen je vaš osebni pogled glede posvetovalnega referenduma o sporazumih CETA in TTIP? Ali mehanizem ICS velja za že podeljene koncesije za izrabo vodnih virov v Sloveniji? Hvala.
Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa. Spoštovani poslanec, Matej T. Vatovec, najprej naj zelo jasno povem, da sprejetje in postopek sprejema sporazuma CETA ni grožnja demokraciji. Nasprotno. Poteka po zelo demokratičnem postopku, ne nazadnje bo o njem dokončno odločil spoštovani Državni zbor. Prav tako je tudi v drugih državah. Drugič. Ta postopek ni farsa, kar bom pojasnil v nadaljevanju. Ta postopek poteka po povsem ustaljenih standardih za take zadeve in tako Državni zbor kot javnost so bili sproti obveščeni o posameznih fazah in o stališčih Vlade. Stališče Vlade se je oblikovalo skozi daljši čas. Če naprej preskočim na ta del odgovora, naj povem, da je pravzaprav Državni zbor o teh zadevah bil sproti obveščan na štiri načine. Prvič v okviru priprav na zasedanja delovnih teles Evropske unije. Vedno kadar gre minister na delovno telo Evropske unije, se predhodno o tem poroča pristojnemu odboru Državnega zbora. Potem so bila tukaj poročila o zasedanjih, potem so bila tukaj tematska zasedanja odborov in na koncu še poslanska vprašanja, kjer smo pogosto dajali pojasnila v zvezi s tem. Naj zelo jasno povem, da je bilo dovolj časa za dobro javno razpravo o sporazumu, na podlagi katere pa bo Državni zbor sprejel dokončno odločitev. Vlada je bila v tem procesu izredno dejavna. Zavzemala je zelo odločna stališča, podajala zelo odločne predloge in tudi zahteve glede posameznih vsebin tega sporazuma. Zakaj? Zato ker smo tudi sami na vladi ocenjevali skupaj z nevladnimi organizacijami, skupaj z vami v državnem zboru, da je treba s tem sporazumom, če ga bomo seveda podpisali, hkrati zagotoviti vse ustrezne standarde, ki jih v Sloveniji že zagotavljamo in jih želimo tudi v bodoče. Tako smo, prvič, dosegli skupaj z nekaterimi drugimi državami ,da je sporazum opredeljen kot sporazum mešane narave in da se del sporazuma, ki je dejansko bil za mnoge sporen, pravzaprav izvzame iz začasne uporabe, kar vam bom pojasnil v nadaljevanju. Mešana narava pomeni, da bo državni zbor tisti, ki bo dokončno odločil, ali je ta sporazum za Slovenijo sprejemljiv, in vem, da danes poteka razprava in bo v teh dneh zaključena. Drugič, veliko jabolko spora tudi za mnoge druge države in še posebej tudi za Slovenijo je bilo, kako dopustiti reševanje sporov: ali pred nacionalnimi sodišči ali pred arbitražnim tribunalom mednarodne narave. Tukaj smo dosegli, da je ta tako imenovani ICS, reševanje spora pred tem arbitražnim tribunalom pravzaprav izvzeto iz začasne uporabe in bo ta način reševanja sporov prišel v veljavo šele po nacionalnih ratifikacijah. To pomeni, da če Državni zbor odloči, da ga bo uveljavil, ga bo, če ne, bo sporazum veljal brez tega in bo varstvo zagotovljeno pred nacionalnimi, torej v našem primeru pred slovenskimi sodišči, kar je izjemnega pomena. Tretjič, komisija je upoštevala previdnostno načelo glede varnosti hrane, kar je izpostavila tudi v ločeni izjavi. Tudi to smo zahtevali eksplicitno. Ta izjava navaja, da standardi glede hrane v nobenem primeru ne bodo znižani na področju varne hrane in da bodo morali vsi uvoženi proizvodi še naprej izpolnjevati zahteve domače zakonodaje. Četrtič, Slovenija, in to naj poudarim, je bila edina država Evropske unije, torej članica Evropske unije, ki je zahtevala in dosegla, da se je v besedilo skupne izjave vključilo posebno poglavje o vodi, z naslovom Voda. CETA tako zaradi prizadevanj Slovenije v polnosti ohranja pravico pogodbenic, da same odločajo, kako uporabljati in varovati vodne vire. To je bila tudi zame zelo pomembna odločitev, saj sem vložil veliko energije, da še posebej na področju vodnih virov, ki so naše posebno nacionalno bogastvo, dosežemo takšen režim, ki jih ne bo ogrozil. Seveda se tudi zavzemam za čimprejšnje sprejetje ustrezne ustavne spremembe, ki bo še utrdila, upam, da boste to dosegli v kratkem, to varstvo voda, pravico do vode v naši ustavi. Tako je zdaj pred Državnim zborom odgovorna naloga. Kot sem rekel, naše zahteve so bile spoštovane in Vlada je o tem redno na več načinov poročala. Zdaj, spoštovani poslanci, poslanke, je pred vami ta odločitev, in verjamem, da boste sprejeli pravo odločitev na koncu. Hvala lepa.
Dr. Matej T. Vatovec, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala. Gospod predsednik, vsaj deloma zavajate. Rekli ste, da so bili upoštevani vsi pridržki ki jih je imela Slovenija. Še pred nedavnim je bilo jasno stališče, da je za Slovenijo ICS mehanizem nesprejemljiv, popolnoma nesprejemljiv, sedaj pa se nahaja v besedilu. In kot pravite, če ga bo parlament ratificiral, potem bo stopil v veljavo, sicer pa ne. Ampak dejstvo je, da ostaja v sporazumu in ali s tem prelagate vsaj deloma odgovornost na parlament in se ograjujete od tega, da bi morali bolj aktivno pristopiti do tega mehanizma v sporazumu, ga sploh ne bi bilo. Druga stvar je ta, ali se bojite državljank in državljanov. Niste mi odgovorili namreč na to, kakšno je vaše stališče do posvetovalnega referenduma, kaj menite o tem, da je recimo 60 % prebivalk in prebivalcev Slovenije proti takšnim sporazumom in si ne želi njihove uveljavitve. Ob tem pa moramo tudi jasno poudariti, da ta sporazum prinaša precej dvomov že v startu. Že namreč skupna interpretativna izjava, ki bi jo naj sprejeli podpisniki, jasno govori o tem, da obstajajo težave s tem, kako je ta pogodba napisana, predvsem pa s tem, da ni dovolj zavarovano tisto, kar bi moralo biti. Vi ste vsaj deloma odgovorili na vprašanje o vodi. Ponavljam vprašanje: Ali ICS velja za že podeljene koncesije za vodne vire v Sloveniji? Ne v besedilu sporazuma ne v skupni interpretativni razlagi namreč nikjer ni dovolj jasno zapisano, da niso ogroženi vodni viri za tista podjetja, ki že imajo te koncesije, torej da bo možna privatizacija vodnih virov v primeru, če že obstaja sistem koncesij.
Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Ponovno kategorično zavračam takšne insinuacije, da zavajam javnost, da zavajam državljane. To enostavno ne drži. Jaz sem zadevo zelo jasno povedal, pojasnil. Prvič, spoštovani gospod poslanec, jaz se nič ne bojim naših državljank in državljanov. Nasprotno. Vlada je ves proces peljala na ta način, da so bili preko razprav v Državnem zboru, preko naših izjav, tudi mojih osebnih, zelo jasno seznanjeni s tem sporazumom, zato še enkrat poudarjam, ne prelagamo odgovornosti na parlament, na nikogar. Vlada je sprejela tukaj zelo jasna stališča, so javno znana, so predložena tudi vam in sedaj je na vas, da jih sprejmete ali zavrnete. Ampak Vlada je navedla razloge, zakaj bi jih bilo treba sprejeti. Poudarjam, to ni tisti sporazum z ZDA, ki ga tudi ves čas problematizira tako vaša stranka kot velik del javnosti. To je sporazum s Kanado, ki je druga narave in kjer smo naše zahteve, naše predloge uveljavljali zelo odločno in jih uspeli uveljaviti do mere, kot sem povedal, da sporazum ne bo šel na našo škodo. Tudi me veseli, da bo pred morebitno ratifikacijo sporazuma v Državnem zboru izvedena posebna analiza učinkov tega sporazuma in analiza priložnosti, ki jih prinaša našim podjetjem. To bo še dodatno osvetlilo zadevo. Naslednja zadeva. Seveda se ne bojim niti referenduma niti državljank in državljanov, kot sem rekel. Referendum je lahko, vendar v tem primeru ni smiseln. Gre za zelo kompleksno materijo, glede katere pa sta vlada in tudi parlament bila dolgo časa v diskusiji, v proučevanju. Zadeve smo komunicirali na vseh nivojih. Zato menim, da neke potrebe po posvetovalnem referendumu ne bo in je ni, če bomo mi in če boste vi poslanci predvsem sedaj uspeli sprejeti neko jasno dokončno stališče. Vlada, in to ponavljam, ga je sprejela. Glede vodnih virov pa tako. Še preden sem postal politik in tudi sedaj, ko sem v tej vlogi, se močno zavzemam ves čas za zaščito vodnih virov. Privatizacija vodnih virov kot takšna niti sedaj ni dovoljena. Seveda pa je možno z različnimi pravnimi prijemi priti do tega, da bi se lahko, če bi na to mi pristali, tuje multinacionalke ali kdorkoli polastil teh vodnih virov skozi upravljanje, skozi koncesije. In to se je že skoraj zgodilo zaradi nekih odločitev iz preteklosti. Tega ne bomo dovolili. Ne bomo dovolili! Tukaj sodelujemo skupaj, Državni zbor, Vlada, vsi. Mislim, da je to naša velika zaveza do državljank in za njo bom vedno stal. Hvala lepa.
Gospa Iva Dimic. Se oproščam, ker nisem pravilno razumel kimanja. Dr. Matej T. Vatovec, imate besedo za postopkovno zahtevo, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru.
Hvala. Dejstvo je, da sicer predsednik Vlade kategorično zanika vse navedbe, ampak mislim, da dejstvo pa ostaja, da niso popolnoma korektne ali pa pravilne. Najbolj zgovorno je to, da na vprašanje o tem, ali bodo vodni viri zaščiteni, ni jasno odgovoril. Jaz sem želel slišati, da bodo in nobene priložnosti ne bo, da bi preko mehanizma ICS kakšno podjetje tožilo državo zaradi izgube dobička ali pa kaj podobnega. Mislim, da državljanke in državljani danes potrebujejo takšna sporočila, takšne odgovore, ki jim bodo vsaj deloma na nek način skušali vsaj olajšati dejstvo, ki ga je ta vlada očitno že sprejela, da se bo ta sporazum podpisal. Mi se trudimo tudi na današnjem sprejemanju na delovnem telesu v Državnem zboru, da takšnega stališča ne bi podprli predvsem zaradi tega, ker ta sporazum tak, kot je, prinaša ogromno težav. Mislim, da o tem govori to, da bodo potrebne tako enostranske izjave Evropske komisije, enostranska izjava Republike Slovenije, skupna interpretativna izjava vseh podpisnic in tako naprej. Skratka, še preden bi ta sporazum začel veljati ali pa bi bil podpisan, ima toliko težav, da ga je že treba interpretirati in se tudi pred njegovimi določbami zaščititi. Kot trdijo tudi sami predstavniki Vlade v slovenski izjavi, v tej skupni interpretativni izjavi, da je prišlo do nekih premikov in varovalk. Dejstvo pa ostaja, da besedilo se ne spreminja, besedilo tega sporazuma je na nek način tako z vsemi svojimi spornimi določbami. Tudi pravni status te skupne interpretativne izjave ima svoje dvome. Predsednik Državnega zbora sicer pravi, da je še celo nad besedilom sporazuma samim, dejstvo pa ostaja, da niso zavezujoče te enostranske izjave. Še vedno je to neko vprašanje, ki je zelo pomembno, pomembno za prihodnost in predvsem kakovost življenja državljank in državljanov v tej republiki. Tako bi bilo predvsem s teh vidikov treba opraviti zdaj neko poglobljeno razpravo, ko imamo končno že tri dni v Državnem zboru tudi vsaj del besedila tega sporazuma, nimamo pa še celotnega, recimo priloge 1 in 2, ki sta pa najbolj ključni. Jaz mislim, da obstaja nek delež zavajanja, nek delež farsičnega delovanja, ki nima nobene zveze z demokracijo, spoštovani predsednik Vlade, ampak je preprosto izigravanje nekih birokratskih postopkov in rokov. Če bi želeli, da se lahko odločamo o tem, bi potrebovali veliko več časa, kot nam ga ponujate, zato predlagam, da se vsaj o tem opravi splošna razprava v Državnem zboru.
Dr. Matej T. Vatovec, o vašem predlogu bo Državni zbor odločil v sredo, 19. Oktobra, v okviru glasovanj. Gospa Iva Dimic imate besedo, da zastavite vprašanje predsedniku Vlade Republike Slovenije dr. Miru Cerarju.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovani predsednik Vlade! Državljanke in državljani so vedno bolj nezadovoljni s stanjem v našem pravosodju. Imajo občutek, da v naši državi veljajo dvojna merila. Ena za tiste navadne državljane in druga za tiste premetene, tako imenovane prebrisane državljane. Eden zadnjih primerov, ki je zelo razburil slovensko javnost, je primer Igorja Bavčarja. Minister Klemenčič je pohitel z izjavo, da bodo v primeru zastaranja letele glave. Ne moremo si predstavljati, da bi bila izjava ministra Klemenčiča namenjena zgolj konkretnemu primeru zoper gospoda Bavčarja. Njegovo izjavo zato razumemo kot napoved napovednih resnih ukrepov, ki bodo v prihodnje preprečevali zastaranja v takšnih odmevnih primerih, kot so Bavčar in tudi Janković. Ravno takšni razvpiti primeri, pri katerih v Sloveniji vse prepogosto prihaja do zastaranj, najbolj neposredno vplivajo na zaupanje in mnenje ljudi o sodstvu in celo o opravilni sposobnosti naše države. Slednje je še dodatno bremenilo razkritje o oporokah, ki so jih založila sodišča. Spoštovani predsednik Vlade: Ali bo v primeru zastaranja omenjenih primerov letela tudi glava ministra za pravosodje? Ali lahko iz tega primera sklepamo, da bo prišlo do sodne reforme, kjer bodo pospešeni sodni postopki, ki se bodo končali v rokih, in ne bodo zastarali? S kakšnimi ukrepi nameravate doseči, da v odmevnih primerih sploh ne bo več prihajalo do zastaranj? Kako velika in če je, je velika nevarnost zastaranja po vašem mnenju v zadevah, ki tečejo proti gospodu Jankoviću in drugim odmevnim primerom? Teh primerov imamo v Sloveniji veliko. Ali boste poleg Bavčarja in Jankovića, ki sta v tem trenutku gotovo najbolj v središču pozornosti, posvetili posebno pozornost, da postopki ne bodo zastarali in s tem povzročili še dodatne stroške državi? Za odgovor se vam zahvaljujem.
Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar, imate besedo za odgovor.
Hvala. Gospa poslanka Iva Dimic, hvala za vprašanje. Kot pravnik in predsednik Vlade se v skladu z zavezo, ki sem jo dal ob izvolitvi, še posebej zavedam, kako pomembna je pravna država, zato si ves čas skupaj z ostalimi ministri, predvsem tudi ministrom za pravosodje prizadevam, da bi tu stanje izboljšali, bistveno izboljšali. S to izjavo ministra Klemenčiča, ki je bila izražena neprimerno, pa je dejansko on izrazil nekaj, kar čutimo vsi, tudi sam. Sleherni državljan namreč čuti neko bolečino, frustracijo, tudi jezo, kadar nek postopek takšne vrste, kot je bil postopek zoper gospoda Bavčarja ali koga drugega, zastara. To je nekaj, kar moramo v prihodnje do konca odpraviti. O tem bom spregovoril kasneje. Je pa dejstvo, da ne gre samo za to. Gre tudi za neke druge nepravilnosti in napake, ki se dogodijo sicer lahko povsod, se pa dogajajo v pravosodju prepogosto. Tudi ta zgodba z oporokami je nek opomin sodstvu, kako se v prihodnje več nikakor ne sme ravnati. Vlada je tu aktivna, je aktivna in je že nekaj storila. Storila bo še več v tem in prihodnjih letih. Če govorimo na ravni zakonodaje, naj povem, da smo lansko leto julija sprejeli novelo Kazenskega zakonika, v kateri smo izrecno določili, da zastaranje izvršitve kazni ne teče v času, ko je obsojenec pred izvršitvijo kazni na begu ali pa se drugače izmika izvršitvi kazni. Tako smo tu že naredili prvi korak, da preprečimo takšna zastaranja, ki so posledica nekih mahinacij, kjer včasih sodelujejo tudi nekateri drugi. Vemo, da se včasih pridobijo zdravniška opravičila tako ali drugače; vemo, da se obdolženci izmikajo na take in druge načine sodstvu, to je zelo slabo, in to je nek tak ukrep. Nadalje smo leta 2015 prav tako uveljavili noveli Zakona o sodiščih in Zakona o sodniški službi, ki omogočata razporejanje okrajnih sodnikov na okrožna sodišča in tako dosegamo zdaj enakomernejše obremenitve sodnikov, kar pomeni hitrejše oziroma učinkovitejše sojenje in s tem tudi preprečitev tega, da bi prišlo do velikih zaostankov ali zastaranj. Letos je minister podal soglasje k časovnim standardom za delo sodišč, kar je tak konkreten ukrep, kako pospešiti postopke. S pravilnikom je predpisal, da se v opisnem delu letnega poročila natančno poroča tudi o razlogih za dolgotrajnost postopkov. Pri čemer vemo, da vsa zadnja leta število zaostankov pada, se zmanjšujejo na sodiščih, trend je torej pravi, gre v pravo smer. Kar se tiče zastaranj, naj povem, da jih je bilo v letih 2006–2010 povprečno 198 na leto. V obdobju 2012–2015 je zastaralo skupaj povprečno 65 zadev na leto, kar je že precejšen upad, v letošnjem letu pa je do konca maja, do začetka junija zastaralo 19 zadev, kar kaže, da se bo ta upad nadaljeval. Seveda pa nobeno zastaranje ni opravičljivo, zato intenzivno delamo, da bi to odpravili. To bomo storili tudi z novelo Zakona o kazenskem postopku, kjer bomo bolje uredili pritožbeni postopek, kar bo zmanjšalo število vračanja zadev z višjega na prvostopenjsko sodišče in omogočilo hitrejše pravnomočne kazenske sodbe. Uvedli bomo enovitega prvostopenjskega sodnika, kar je eden od prioritetnih ukrepov za enakomernejšo obremenitev sodnikov in hitrejše postopke. Pripravili bomo spremembe in izvedli spremembe sodniške zakonodaje glede sodne mreže, da se tudi tu bolje porazdeli delo. Spremembe sodnega reda bodo omogočile, da bo javnost dobila na vpogled sodne vpisnike, da bo tudi sodni supervizor omogočil, da bo javnost lahko spremljala dolžino trajanja posameznih sodnih postopkov. Tako so bili ukrepi glede tega že izvedeni, se izvajajo in zaostanki oziroma tudi zastaranja so v upadu. Moram pa reči nekaj, zdi se mi zelo pomembno, da se ve, Vlada lahko sproži preiskave, kot, denimo, v zadnjem zdravstvenem primeru. To je delo ministrstva in tako naprej. Ko pa zadeva enkrat pride pred pravosodne organe, še posebej pred sodišče, pa sodišče deluje kot neodvisno od izvršne veje oblasti. Zato vlada ne sme pritiskati na sodišče na nedopustne načine, lahko kvečjemu s tem, kar sem povedal, kar počnemo, z uveljavljanjem sprememb zakonodaje pomaga. Zato pričakujem, da bodo tudi sodniki pa tudi tožilci v prihodnje bolj individualizirano, tudi z imenom in priimkom prevzemali odgovornost za takšne primere, kot jih moramo politiki in drugi, da se bo vedelo, kdo je za kaj jasno odgovoren in bo zaradi tega še manj [[izklop mikrofona]]
Gospa Eva Dimic, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala lepa, spoštovani predsednik Vlade za odgovor. Res je tako, kot ste na začetku dejali – uspešna demokracija ali pa demokracija, v katero zaupamo, stoji ali pade na pravni državi, se pravi, stoji ali pade na pravosodju. To vse vpliva na občutke, na izražanje občutkov naših državljank in državljanov. Vendar bi želela glede na vaš odgovor povzeti zadevo, da lahko pričakujemo oziroma da je zagotovilo, da sodni postopki v teh primerih ne bodo zastarali, da si boste vi kot seveda tudi minister za pravosodje prizadevali in zagotovili državljankam in državljanom, da bomo vendarle prišli do epiloga v določenih primerih. Želela bi si, da ne bi prišlo niti do 65 zastaranj v zadnjih treh,štirih letih, ker enostavno ljudje nimajo več zaupanja v pravno državo. To je treba ljudem vrniti. Seveda ne morem, da se ne bi dotaknila tudi neizvršenih oporok, o katerih je bilo veliko govora pretekli teden. Tukaj razumem, da je to velik opomin sodstvu po vaših besedah, se pravi, da bomo vendarle tudi na področju sodstva oziroma pravosodja lahko govorili tudi o subjektivni odgovornosti na sodiščih, kjer je do tega prišlo. Zahvaljujem se vam za odgovor in zagotovilo, da bomo vendarle vsi skupaj začeli graditi pravno državo. Hvala.
Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Namen je seveda skupen. Vsi si želimo še boljše pravne države, bolj učinkovito pravosodje. Ampak kot rečeno, trendi že gredo v to smer. Treba jih je spodbujati in preprečiti zlorabe, odklone, napake. Naj povem zelo jasno, da po moji oceni tega ne bomo storili, ne bomo uspešni na ta način, če bomo samo kritizirali pavšalno pravosodje, metali vse v isti koš. Podobno je problem lahko pri zdravstvu, marsikje. V vseh teh sistemih je veliko ljudi, ki dobro in pošteno delajo, opravljajo svoje delo kvalitetno. Zato moramo zelo jasno reči, da je treba njih spodbuditi, da najdejo med seboj tiste, ki delajo, bi rekel, škodo na ugledu in ki delajo škodo celotni državi in državljankam in državljanom. Jaz mislim, da nihče ne more dati zagotovila namesto sodstva, da postopki ne bodo zastarani. Jaz dajem zagotovilo, da vlada dela vse, kar mora, in bo s tem nadaljevala, da omogoči sodstvu vse pogoje, da se to ne zgodi. Mora pa sodstvo samo sprejeti odgovornost, če se bo potem to še vedno dogajalo. Zato so predvideni postopki, disciplinski in drugi, in jaz verjamem, da bodo v prihodnje vedno bolj uporabljani in izvedeni. Mislim pa, da je treba le poudariti, da moramo spoštovati institucije, tako sodstvo kot tožilstvo, tako druge institucije v družbi in izkazati to spoštovanje vsem tistim, ki dobro pošteno delajo. Tiste, ki delajo namenoma slabo, narobe, so koruptivni, tiste pa moramo neusmiljeno preganjati – tu mislim, da smo na povsem isti strani – uveljavljati moramo njihovo subjektivno odgovornost. Za to si bomo še v naprej prizadevali. Hvala.
Gospa Iva Dimic, imate besedo za postopkovno zahtevo, da se na naslednji seji opravi razprava odgovoru.
Hvala lepa še enkrat. Kakšen mesec nazaj smo v Državnem zboru že opravili priporočilo v zvezi s spremembo nujnih sprememb v pravosodju. Seveda je bila ena izmed teh sprememb tudi sprememba sestave Sodnega sveta, ki je verjetno ena izmed ključnih sprememb v slovenskem pravnem sistemu in je tudi ustavna kategorija. Zato bi želela, da se opravi neka širša razprava in da se tudi pogleda, če je tukaj zadosti politične volje, da do začetka take spremembe pride tudi v našem državnem zboru. Hvala lepa.
Gospa Iva Dimic o vašem predlogu bo Državni zbor odločil v sredo, 19. oktobra, v okviru glasovanj. Dr. Bojan Dobovšek, imate besedo, da zastavite vprašanje predsedniku Vlade Republike Slovenije dr. Miru Cerarju.
Hvala. Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Predsedniku Vlade zastavljam vprašanje glede prihoda podjetja Uber v Slovenijo. Področje sodelovalne ekonomije je že bilo prisotno v Državnem zboru in predsednik Vlade je izjavil, da je reševanje prevzela medresorska komisija, ki je ugotovila poplavo predpisov in kompleksnost ureditve ter da rešitve še niso pred nami in da smo še daleč od rešitev. Seveda je problem neformalne ekonomije v Sloveniji zelo velik, ker nista urejeni ne davčna zakonodaja, ne delovnopravna zakonodaja. Zato me je še posebej presenetilo, da minister te vlade v Ameriki podpiše pismo o nameri, o prihodu podjetja, ki tipično po zgledu, če pogledamo evropska mesta, je predstavnik neformalne ekonomije z vsemi omenjenimi problemi. Zato me zanima: Katere so tiste pozitivne zaposlitvene možnosti, ki jih navajate, pa to rešuje minister za javno upravo, ne rešuje pa se na Ministrstvu za delo ali na Ministrstvu za gospodarstvo, in na podlagi katerih analiz ste to ugotovili? Podredno me zanima: Kako mislite zaščiti dosedanja delovna mesta taksistov in kako boste rešili kršenje delovnih pravic, kot so to rešila nekatera mesta v Nemčiji in Italiji? V Sloveniji problem prekarne ekonomije obstaja. Ta problem povzroča, da si mladi ne morejo ustvariti družin, da ne morejo razviti samostojnega življenja in zato odhajajo v tujino. Zadnje vprašanje, ki me zanima: Kako mislite okrepiti inšpekcijo na teh področjih, kajti do podobnih oblik dela že prihaja? Kako boste samostojno podjetništvo, ki je problem, v odnosu do podjetništva, kjer ima naravo delovnega razmerja, rešili, da ne bo prihajalo do takih zadev, kot jih vidimo sedaj v Sloveniji, ko ljudje nimajo več denarja za preživetje? Hvala.
Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar, imate besedo za odgovor.
Hvala za vprašanje, gospod poslanec dr. Bojan Dobovšek. Najprej naj izpostavim, da je vizija Vlade zagotovo modernizacija Slovenije. Pogled v prihodnost in iti v to prihodnost, stopiti vanjo, tako da prilagajamo naše razvojne procese temu, kar se danes dogaja v svetu, da smo konkurenčni in da lahko na tak način povečamo kakovost življenjskega standarda in zagotovimo državi rast in razvoj. Tako imenovana četrta industrijska revolucija je praktično tukaj. Zato se spreminja način našega delovanja. In to iz tedna v teden, iz meseca v mesec opažamo tudi sami. Slovenija je tukaj država, ki ima številne priložnosti, in jaz upam, da tudi dovolj optimizma in volje, da te priložnosti izkoristi, ker jim moramo. Tukaj moramo biti pogumni, samozavestni, iti naprej z razvojem, drugače nas bo razvoj prehitel in bomo ostali nekje ob strani. Ampak kako te novosti uvajamo? Z dialogom, se o tem pogovarjamo, seveda v duhu modernizacije, premišljeno in tudi z zdravo mero kritičnosti, čemur je tudi namenjeno to vprašanje. Vi veste, da je Evropska komisija že sprejela Evropsko agendo za sodelovalno gospodarstvo in zato bo treba tudi v naši državi kot v celi Evropi uveljaviti vse tiste spremembe zakonodaje, ki so nujne za uveljavitev tega sodelovalnega gospodarstvo, torej tudi v Sloveniji. Ministrstvo, ki se pri nas ukvarja z razvojnimi rešitvami in je v tem smislu bilo tudi, tudi sam sem bil zraven, na obisku v Ameriki, ko smo se pogovarjali o digitalnem razvoju Slovenije, o digitalizaciji Slovenije, o digitalizaciji Slovenije, o Sloveniji kot referenčni državi na tem področju. Ministrstva za javno upravo in minister Koprivnikar ima tu opredeljene pristojnosti, ima pa tudi vlogo koordinatorja vladnih aktivnosti na področju digitalne transformacije. V to vlogo sem ga imenoval sam, kajti Vlada takšnega povezovalca tukaj potrebuje. Zato je tudi on v ZDA, ko je bil nedavno tam, podpisal s podjetjem Uber pismo o nameri. Neposredna uveljavitev takšne storitve bo možna šele, ko bodo izpolnjeni vsi zakonsko določeni pogoji in ko bomo sploh sklenili nadaljnje sporazume za to soorganizacijo oziroma podjetje. Do konca leta bo predvidoma Ministrstvo za infrastrukturo pripravilo Predlog sprememb Zakona o prevozih v cestnem prometu. S tem gremo korak naproti, ampak pri tem nikakor ne bomo dovolili, da bi bile kršene ali izkoriščene pravice delavcem, v tem primeru taksistom. In naj poudarim še to, odločitev bo tudi v rokah Državnega zbora. Če pride do teh pogodb, do teh namer, da se uresničijo, ne bo samo vlada o tem odločala, ampak tudi spoštovani državni zbor. Dejstvo je, da podjetje Uber s svojo dejavnostjo prinaša korenite spremembe v urbano mobilnost. Pozitivno pa vpliva tudi na zaposlitvene možnosti in splošen gospodarski razvoj ter na sploh na kakovost življenja. Ta hip deluje v več kot 500 mestih v svetu in med drugim tudi v 21 državah Evropske unije, torej članicah Evropske unije, med njimi tudi pri naših sosedah, to se pravi na Hrvaškem, v Avstriji in Italiji. Slovenija je tu nek majhen otok, ki zdaj, upam, da še pravočasno lovi ta vlak. Storitve podjetja Uber dopolnjujejo sistem javnega potniškega prevoza in zmanjšujejo potrebo po zasebnem lastništvu avtomobilov, kar je ključno za razvoj zelenih in pametnih mest prihodnosti. Mi si želimo zeleno Slovenijo, digitalno upravljana mesta, torej pametna mesta in podobno. Ti prevozi, ki jih omogoča Uber, so še posebej dobrodošli tudi v turističnih destinacijah, kakršna je naše glavno mesto Ljubljana, zelena prestolnica Evrope 2016. In vemo, kakšen pomen ima turizem za Slovenijo. Tako nam te nove tehnologije in sodelovalne platforme prinašajo nove in nove možnosti tudi na teh področjih, pa tudi na področju inšpekcijskega nadzora, kar je vaše tretje vprašanje, kajti tu ključ do rešitev ni vedno samo v nekih kadrovskih okrepitvah, ampak, nasprotno, tehnologija in znanost danes omogočata izkoristek priložnosti za večjo kakovost tega nadzora tudi s pomočjo sledljivosti, modernizacije sistemov, digitalizacije, produktivnost in vsega tega, kar omogoča danes ta tehnični razvoj. Poudarjam, na vsa ta vprašanja lahko odgovorim, da v stvar gremo premišljeno, postopno in zagotovili bomo, da nihče ne bo diskriminiran, še najmanj naši taksisti in delavci, kajti to bi bilo nedopustno. Hvala lepa.
Dr. Bojan Dobovšek, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala. Vidimo, da se vzorec ponavlja tako kot pri prvem vprašanju, odgovornost se prelaga na Državni zbor. Državni zbor bo odločal o tem, ali bomo spreminjali zakonodajo. Tukaj gre zopet za vprašanje pravne države, gre za to, da neka multinacionalka skuša doseči spremembo zakonodaje, zakonodaja pa ne bo v korist ljudi. Če govorimo o ministru za javno upravo, vidimo, da v javni upravi je cela kopica problemov, pripravljajo se stavke, in bi bilo bolje, da minister rešuje te probleme. Seveda je potrebna informatizacija, vendar na legalnih osnovah. Sodelovalna ekonomija je bila zamišljena kot sodelovalna po skandinavskem vzoru, vendar se je v nekaterih primerih razvila v povsem v nasprotno smer – v izkoriščanje človeka. Ostajajo odprta vprašanja, na katera želim odgovor: Kdo in kako plača zavarovanje? Kje se bo plačal davek podjetja Uber? Kako bo v primeru nesreč? Kdo bo nosil odgovornost? Kako bo s tehničnimi pregledi? Kako bo z licencami? Se pravi, tukaj ostaja cel kup odprtih vprašanj: Kako bo z zavarovanjem teh ljudi? Kako bodo ti ljudje šli na bolniško? Kako bodo koristili dopust? Kako bodo uresničili svoje družinsko življenje, če bodo morali biti 24 ur na dan na razpolago? Seveda ta vprašanja so številna, še posebej pa me zanima: Kako bodo plačani davki, kje bodo plačani davki, kako bo to kontrolirano? Kako bo potekal zakonodajni postopek, da ne bo zlorabe? Hvala.
Predsednik Vlade Republike Slovenije dr Miro Cerar, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Preseneča me vaše vprašanje, gospod poslanec, v tem smislu ko pravite, spet se odgovornost prelaga na državni izbor. Državni zbor sprejema zakone – kako pa naj drugače? Vlada sprejme svojo odgovornost, sprejme predlog, jasno povemo, kaj predlagamo, za tem stojimo, se tega ne bojimo in rečemo bobu bob. Ja, potem morate pa vi sprejeti zakon. Mi pa sprejemamo na vladi uredbe in druge akte in izvajamo politiko. Jaz upam, da ni tukaj nekega vprašanja, ali vas je strah sprejemati odgovornost za sprejemanje zakona. Bi pa rekel tako. Izkoriščanje človeka, ja, dogaja se marsikje. Tudi v Sloveniji, smo ugotovili. Proti temu se moramo vsi boriti, odpravljati te zadeve in jih preprečevati. Ampak zdaj ta vaša vprašanja, kako bo z zavarovanjem, kako bo z davkom, kako bo z nesrečami, kako bo s tehničnimi pregledi [[…]]Ja, to je ravno proces. Zdaj smo podpisali šele pismo o nameri. Gremo korak za korak. Zdaj se bodo ministrstva, ki so pristojna, lotila tega dela, se začela pogajati, se medresorsko usklajevala in na koncu bomo po normalnih procedurah sprejeli odločitve. Strašiti ljudi, češ, zdaj vas bodo pa izkoriščali, pa mislim, da ni primerno v tem smislu. Naloga vlade in državnega zbora je, da tega ne dovolimo, da sprejmemo takšne predloge in zakone, da tega ne bo. Nekaj se moramo pa zavedati. Bo treba pa tudi delati, če želimo imeti družbo prihodnosti. Se bo treba tudi pogumno odločati za kakšno rešitev, ne samo čakati, da vsi okoli nas sprejemajo te odločitve. Slovenija pa naj bi – kaj? Stala na miru? Slovenija mora iti naprej in zato moramo iti tudi v takšne izzive. Seveda pa ne samo pogumno, ampak tudi premišljeno. Zagotavljam vam, da bo vlada tukaj naredila svoje delo, in prepričan sem, da ga bo tudi državni zbor, da ne bomo sprejeli odločitev, ki bodo diskriminatorne za naše ljudi. Hvala lepa.
Dr. Bojan Dobovšek, imate besedo za postopkovno zahtevo, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru.
Hvala. Glede na številna neodgovorjena vprašanja pričakujem, da bo podprt moj predlog, da se o tematiki odpre razprava. V celotnem spektru državnega zbora pričakujem podporo do tega vprašanja, eno od strank, ki zagovarjajo, da je na mladih in na družini in na družinskem življenju bodočnost Slovenije, drugo na tistih, ki zagovarjajo delavske pravice in ureditev delovnega statusa v skladu z zakonodajo. Seveda bi pa opozoril, da v številnih nemških mestih, če ste že navajali neke primere, je Uber prepovedan. Prav tako v Milanu. Zaradi konkurenčne klavzule. In vse bolj se ljudje zavedajo tovrstne problematike. Seveda se bojim, da gre tukaj samo za prvi korak, v tem primeru je to prevoz. Lahko bi se vprašali, kako daleč bo šla vlada. Na primer, če vzamemo primer, vsi imamo papir in svinčnik, se pravi, jutri lahko postanemo vsi novinarji v svojem prostem času in po vzoru podjetja Uber, ki samo pobere 20 do 30 % svoje provizije, delamo nelojalno konkurenco vsem ostalim poklicem. Zavedati se moramo, kaj in kam hoče kašna digitalna družba. Moj predlog je, da digitalna družba na obstoječi platformi. Zakaj moramo iti na takšne platforme, kot so predlagane? Hvala.
Dr. Bojan Dobovšek, o vašem predlogu bo državni zbor odločil v sredo, 19. oktobra 2016, v okviru glasovanj. Gospa Anita Koleša, imate besedo, da zastavite vprašanje predsedniku Vlade Republike Slovenije dr. Miru Cerarju.
Gospod predsednik, hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik Vlade, moje današnje vprašanje odpira temo, o kateri verjetno mnogi ne želijo veliko govoriti, pri drugih pa spet ne mine dan, da je ne bi ponavljali in omenjali, sploh v času, ki se nam bliža, v času spomina na mrtve, in na dan, ko večina nas ve, kje so naši predniki in naši najbližji našli večni počitek. Na žalost v tej naši domovini mnogi še vedno živijo zgolj v upanju, da bodo nekoč to izvedeli. Slovenska tla so zaznamovana s prikritimi vojnimi grobišči. To je dejstvo. Poznam zgodbe iz širše okolice kraja, kjer sem doma, zgodbe, ki že desetletja delijo Slovence ali pa polovico generacije Slovenk in Slovencev. Vemo, da obstajajo odprta vprašanja. Vendar kot ste takrat pred letom dni sami dejali, ko smo v tem državnem zboru sprejemali Zakon o prekritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev, ta vprašanja niso nepremostljiva. Zato je bilo in je še vedno smiselno vložiti veliko volje, dialoga in energije, da jih presežemo. Ne želim polemizirati in nikakor s tem svojim vprašanjem nimam namena odpirati ne ran in ne jam, temveč samo poudariti tisto, kar je edina in najbolj razumna odločitev, da po 70-ih letih političnega razkola v slovenski družbi je že vendarle skrajni čas, da pokopljemo vse mrtve. Mislim, da smo naredili prve in prave korake, ampak bojim se, da bi se ta pot ne ustavila, da bi ne klecnili pod težo nahrbtnika, v katerega smo leta in desetletja tlačili tako huda bremena. Sprašujem vas, gospod predsednik, sporočite nam: Kaj je naša vlada naredila na področju odkrivanja, urejanja prikritih vojnih grobišč do sedaj? Katera dela so v teku in katere aktivnosti še načrtujemo v prihodnje? V imenu svojih poslank, kolegic, kolegov, in pa v imenu ljudi, ki tudi zaradi nas niso izgubili upanja, se vam zahvaljujem za odgovor.
Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa. Res cenim to, in cenim vse, ki niso izgubili upanja. Mislim, da ga ne smemo, da moramo ta proces pomiritve med nami, ta proces pietetnega odnosa do mrtvih in bi rekel proces zapiranja bolečin peljati naprej, da pridemo do neke točke, ko se bomo spret bi rekel v tem pogledu lahko normalno počutili, da smo neka civilizirana družba, ki stopa naprej. To v luči nedavnega začetka prenosa posmrtnih ostankov iz Hude jame v spominski park Dobrava še posebej pozdravljam tudi to vaše vprašanje. V tem smislu sem na nek način vesel tega, da sta bi rekel Nova Slovenija in Stranka modernega centra SMC v Državnem zboru pred časom sprožili sprejetje Zakona o prikritih grobiščih, ki je omogočil korak naprej v smislu te pomiritve in zapiranja teh naših ran, kajti mladim smo res dolžni zapustiti neko družbo priložnosti in razvoja, ki se ne bo vedno delila na naše in vaše. Mislim, da tukaj gremo počasi naprej in apeliram tukaj na strpnost in dejansko na neko sodelovanje. Lani je, kot veste, prišlo do tega sprejetja Zakona o prekritih vojnih grobiščih. To je bilo neko sodelovanje med opozicijo in delom koalicije, SMC je kot edina koalicijska stranka to lani podprla in s tem zakonom smo pravzaprav prenesli to pristojnost varstva prikritih vojnih grobišč pod Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo, kar je nato omogočilo določene aktivnosti, ki se pred tem niso mogle v zadostni meri odvijati. Vodenje aktivnosti, odkrivanja prikritih vojnih grobišč je prevzela Komisija Vlade Republike Slovenije za reševanje vprašanj prikritih grobišč. Tudi sam sem se osebno sestal z člani komisije in se zavzel, da se njeno delo nadaljuje in dostojno zaključi. Sredstva za delo komisije smo takrat zagotovili, in sicer ga je zagotovilo Ministrstvo za gospodarstvo v višini pol milijona, torej 500 tisoč evrov. Komisija intenzivno izvaja letošnji program dela. Ta letošnji program obsega ureditev 60 prikritih vojnih grobišč do faze, ki bodo omogočale pripravo predloga za vpis grobišč v register vojnih grobišč; izkop in pokop žrtev iz 18 prikritih vojnih grobišč; potrditev oziroma sondiranje 45 prikritih vojnih grobišč; jedrno vrtanje oziroma sondiranje rudniškega jaška Pečovnik ter pregled in sanitarni iznos posmrtnih ostankov iz 16 kraških jam in brezen. V letošnjem letu se je nadaljeval prekop posmrtnih ostankov iz groba Svete Barbare v Hudi jami. Prvih približno 700 posmrtnih ostankov žrtev je bilo že prepeljanih v spominski park Dobrava pri Mariboru, kjer bodo konec meseca dostojno pokopani. Prekop in dostojen pogreb posmrtnih ostankov ostalih žrtev iz rova Svete Barbare, ki jih je po oceni še okoli 2tisoč 500, pa bo predvidoma zaključen v prihodnjem letu. S tem se tudi na nek način ponovno obuja pobuda za dokončno ureditev spominskega parka v Teharjah, ki naj bi postal osrednje slovensko obeležje in po možnosti tudi pokopališče, posvečeno žrtvam vojnega in povojnega revolucionarnega nasilja. Katerakoli rešitev v tej smeri bo v nadaljnjem času sprejeta, kakorkoli bomo izvajali te nadaljnje korake, je pomembno, da jih delamo strpno, da jih delamo z nekim pietetnim odnosom do mrtvih, do naše zgodovine, tudi do njenih bolečih trenutkov in časov, ki so bili res hudi, in da na podlagi teh trpkih izkušenj potegnemo nauk v sedanjost in prihodnost, da se te napake ne bo ponavljale, da naklonimo neko spoštovanje vsem mrtvim in na ta način začnemo graditi temelje prihodnje slovenske družbe. Jaz si res želim in si zelo prizadevam, da bi se to dogajalo. Podpiral bom delo komisije, ministrstev ter vseh ostalih in vsakogar, ki bo k temu prispeval. Hvala lepa.
Predsedniku Vlade se zahvaljujem za podane odgovore. V skladu z 247. členom Poslovnika Državnega zbora prehajamo na poslanska vprašanja, postavljena na 22. seji Državnega zbora. Minister za zunanje zadeve gospod Karl Erjavec bi moral odgovoriti na vprašanji mag. Branislava Rajića v zvezi z reorganizacijo mreže diplomatsko-konzularnih predstavništev tudi v državah afriškega kontinenta ter dr. Mateja T. Vatovca v zvezi z uničevanjem izdelkov iz nezakonitih naselbin v Palestini, vendar je danes odsoten zaradi obiska pri Svetem sedežu in Suverenem malteškem viteškem redu v Vatikanu. Poslanca sprašujem, ali vztrajata pri ustnem odgovoru ali morda želita pisni odgovor. Minister bo torej odgovoril ustno na naslednji seji zbora. Zdaj bo minister za javno upravo gospod Boris Koprivnikar odgovoril na vprašanje gospoda Bojana Podkrajška v zvezi z izvajanjem Zakona o javnem naročanju lokalnih skupnosti.
Hvala, predsednik. Spoštovanemu poslancu odgovarjam, da je Zakon o javnem naročanju v 66. členu opredelil, da se za izvedbo postopka javnega naročila krajevne skupnosti pooblasti občina. In samo občina lahko tako javno naročilo dejansko tudi izvede, ker zakon izhaja iz stališča, da krajevne skupnosti sestavljajo skupni del enovite organizacijske enote, ki se ji reče občina. Zakonodajalec je s tem namenom želel zagotoviti, da se postopki javnega naročanja v občinah izvajajo bolj transparentno, predvsem pa tudi bolj gospodarno, s tem pa nikakor ne posega v pravice izvajanja nalog krajevnih skupnosti, ki so določene za urejanje prostora, lokalnih gospodarskih služb, gradnjo in vzdrževanje cest, upravljanje s premoženjem in tako naprej. Hkrati pa to v ničemer tudi ne posega v možnost, da krajevne skupnosti imajo lahko svoje proračunske postavke znotraj občinskih proračunov, in nikakor ne posega v to, da bi določal zakon sam, kako se razpolaga s sredstvi, na kateri postavki se nahajajo in tako naprej. Zakon o javnem naročanju enostavno izhaja tudi iz stališča, da tudi ožji deli občinskih uprav ne morejo sprejemati splošnih aktov, ne morejo določati režimov javnih služb. Ker nimajo zaposlenih, zato tudi v duhu priprave zakona na tak način zagotavljamo koncentracijo izvajanja nalog javnega naročanja, dvig kakovosti javnih naročil in zmanjšanje napak, kajti le občine imajo za to vzpostavljeno tudi kadrovsko strukturo. S tem Zakon o javnem naročanju zagovarja nek čisto logičen način delovanja občin. Glede na očitek o številnih vprašanjih sem preveril in ugotovil, da je bilo v zvezi s tem postavljenih pet vprašanj. Že v maju smo objavili tudi pojasnilo za vse morebitne nejasnosti v zvezi s tem področjem. Glede na to, da smo v zvezi s tem Zakonom o javnem naročanju, tretjo verzijo, dobili prek 300 vprašanj, tudi ugotavljamo, da verjetno to ni problematika, ki bi jo ocenili kot zelo sporno. Po moji osebni oceni logično, smiselno, kvalitetno in transparentno ureja tudi načine javnega naročanja tako občin kot njihovih ožjih delov. Hvala.
Prehajamo na vprašanja poslank in poslancev v prvem krogu. Mag. Branko Grims, imate besedo, da zastavite vprašanje ministrici za notranje zadeve mag. Vesni Györkös Žnidar.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav! Nič ni bolj naivno kot meniti, da je migrantska kriza že končana, čeprav se tak občutek pod vplivom prevladujočih medijev tudi v Sloveniji krepi. Dejansko stanje je pa naslednje. Dnevno dosega pritok migrantov, ki se je drastično povečal prek Sredozemlja v Italijo, tudi pet in celo šest tisoč ljudi na dan. Ravno tako se je za deset in večkratno povečal pritok migrantov po tako imenovani balkanski poti, le da sedaj ilegalnega pretoka migrantov ne omogočajo več vlade, ampak se s tem ukvarjajo razne kriminalne združbe. Na nek način bi rekli, da je situacija bolj naravna, kot je bila tista lani, ko je Vlada delovala kot največja kriminalna združba pri pretoku migrantov v Evropi. Tretji pritok, o katerem se v Sloveniji skoraj ne govori, poteka ravno tako prek Sredozemlja v smeri Španije in Francije. Tudi tam so se številke v zadnjem obdobju precej povečale. Če vse to seštejemo, bomo dobili pravzaprav zelo podobne številke, kot smo jim bili priče lansko jesen – že v tem trenutku. Stvari pa se lahko še zelo hitro dodatno zaostrijo, kajti jasno je, da vseh zahtev Turčije Evropa, če ne želi narediti kolektivnega samomora, nikakor ne bo mogla sprejeti. V Makedoniji sedaj branijo na nek način Evropsko unijo, kar je paradoks. Država, ki je Evropska unija nikakor ne uspe vključiti vase, sedaj dela tisto, kar bi morala Evropska unija na zunanjih mejah. Vendar se ob tem število migrantov v Grčiji izjemno povečuje, se kopiči in prej ali slej se bo tok preusmeril nekoliko drugam ali pa bodo na tak ali na drugačen način spone še dodatno popustile. Vse to pomeni za Slovenijo, da se zelo hitro lahko znajde v situaciji, ko bo dvakratno izpostavljena. Po eni strani zaradi tega pritoka v Italijo, ki ga naivno omogoča tudi Evropa s tem, ko celo spremlja konvoje migrantov do Italije, in po drugi strani zaradi vseh tistih poti, kjer prihaja sedaj do razpršenega toka, vključno z balkansko potjo, se lahko zgodi, da bo na slovenskih mejah ali pa na slovenskem ozemlju zelo poraslo število azilantov. To se že eksponencialno povečuje v zadnjem obdobju. Zaradi tega sprašujem ministrico: Pri kateri številki bi torej tudi po oceni Vlade morali začeti veljati posebni omejevalni ukrepi? Moje stališče veste. Migrantov sploh ne bi smeli sprejemati iz varnostnih, socialnih, in vseh drugih razlogov, ker Slovenija pač tega ne zmore. Ampak sprašujem Vlado, pri katerem številu bi po vašem [[izklop mikrofona]]
Ministrica za notranje zadeve, mag. Vesna Györkös Žnidar, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani poslanec, zahvaljujem se vam za vprašanje in se strinjam, da migracijska kriza ni končana in še vedno traja. Zato tudi dnevno spremljamo situacijo in se tudi pripravljamo na morebitno poslabšanje migracijske slike, ker ilegalne migracije so dejstvo, s katerim se bomo soočali v prihodnjih obdobjih. Sem tudi prepričana, da ste dobro seznanjeni z vsemi varnostnimi, organizacijskimi in tudi zakonodajnimi ukrepi, ki jih pripravljamo za morebitne obsežnejše nezakonite migracije. Predvsem pripravljamo zakonodajne ukrepe za primer, če bi mehanizmi in dogovori popustili in bi se Slovenija potem znašla pod velikim pritiskom nezakonitih migracij. Postavili ste mi vprašanje glede omejevalnih ukrepov oziroma konkretno glede številk prosilcev za mednarodno zaščito. Ti omejevalni ukrepi, ki jih predvidevamo, so v predlogu sprememb Zakona o tujcih, ki še ni sprejet. Vlada tega predloga še ni potrdila. Danes imamo v nekaj urah dokončno koalicijsko usklajevanje prav glede tega predloga. Vendar pa vam lahko na tem mestu tudi nekatere stvari povem. Torej prva stvar, ki je, je, da kapacitete so omejene, kar se tiče Republike Slovenije, jih pravzaprav nima za večje število ilegalnih migrantov oziroma prosilcev za mednarodno zaščito oziroma so zelo omejene. Lahko pa vam povem tudi nekaj glede predloga sprememb Zakona o tujcih. Predvsem z vidika elementarnega koncepta, na katerem ti predlogi temeljijo in ki jih nismo spreminjali in jih tudi ne bomo, menim, da so naši predlogi zelo domišljeni in uravnoteženi glede na situacijo v pričakovanju dejstva, da okoliščine ne bodo enake tistim, ki smo jih že doživeli. Popolnoma jasno je , da tranzita ne bo. To pomeni pričakovan dvig prošenj za azil, ki lahko vodi v zlom azilnega sistema, kar pa potem lahko vodi v ogrožanje javnega reda in notranje varnosti, sploh če se države pred nami odločijo za določene zelo sporne prakse, katerih smo bili deležni v preteklosti. Treba je upoštevati tudi to, da naša policija varuje zunanjo schengensko mejo, kar je še posebna obremenitev. Naš predlog, ki se navezuje na te omejevalne ukrepe, ki jih omenjate, se navezuje izrecno na razloge iz sfere javnega reda in notranje varnosti. Ne nazadnje tudi Pogodba o Evropski uniji v 72. členu omogoča odstope od sekundarne zakonodaje Unije, če je to potrebno za vzdrževanje javnega reda in notranje varnosti. Vaše vprašanje je nekako zasnovano v smeri – kje je tista točka preloma, na kateri bi se stvari lahko bistveno drugače obravnavale? Glede na to, da ta zakon še ni sprejet, vam pa lahko povem, da kar se tiče Ministrstva za notranje zadeve predpostavka izrednih razmer za nas ne pride v poštev, ker menim, da jih ne smemo dopustiti oziroma nismo dolžni čakati na izredne razmere. Ne nazadnje je tudi Evropski svet nedavno opozoril, da je treba zmanjševati oportunizem oziroma potencial za zlorabe azilnih sistemov pri masovnih migracijah in da je nekako treba slediti temeljnemu konceptu, da se ilegalne migracije zaustavljajo na zunanjih mejah Evropske unije in da se potem to podvrže temu sistemu, ki bo za Evropsko unijo vzdržen. V našem predlogu je tudi preventivna komponenta na takšen način, kot je ta zakon zasnovan. ker namreč že v preteklem času sem javno tudi povedala, da menim, da Slovenija ni dolžna skolapsirati pod prošnjami za mednarodno zaščito, smo premajhni oziroma nismo dolžni doseči tiste kritične točke, kar naj bi po različnih interpretacijah to bilo, ob vseh omejitvah, ki jih imamo, ker ne nazadnje tudi države se ne morejo dati na skupni imenovalec – tako po absorpcijskih moči, po ekonomski moči, po demografskih potrebah, po integracijskem potencialu in tako naprej. Namen naših predlogov, ki še niso sprejeti, je preprečiti kopičenje na našem ozemlju, ob upoštevanju omejenih kapacitet in tudi določenih slabih izkušenj iz preteklosti in pa predvsem tudi dejstva, da smo obdani s samimi varnimi državami članicami Evropske unije, to so torej varne države, ob temeljni premisi, da pa tudi naš predlog spoštuje temeljni postulat begunskega prava – to pa je načelo non-refoulment, da se osebe, ki naj bi bile tudi preganjane, ne bi vračale v države, v katerih bi ne bile varne. Ministrstvo za notranje zadeve je na stališču, da Slovenija potrebuje nacionalni ukrep, katerega namen je učinkovito upravljanje množičnega nedovoljenega priseljevanja.
Magister Branko Grims, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala. Odgovor je bil obsežen in zanimiv, samo se je izognil ključnemu vprašanju, kdaj je tista točka, po kateri po vladni oceni Slovenija še zmore. Popolnoma nedopustno bi bilo, jaz trdim, da tudi protiustavno, če bi dovolili, da pride do kakršnegakoli varnostnega zloma ali pa socialnega ali pa nekega drugega ključnega sistema v Sloveniji zaradi migrantske krize. To pomeni, da bi pri tehtanju ustavnih vrednot postavili v prednost ene na škodo drugih. Se pravi, tukaj morajo biti konkretne merljive številke in ocene. In trdno sem prepričan, da takšne ocene obstajajo. Ves ta problem se sploh ne bi zgodil, če vas ne bi vaša koalicija pustila na cedilu pred kakšnim letom dni pri tistem amandmaju, ki trdim, da je bil edina res dobra stvar, ki ste jo doslej predlagali na tem področju. To je, da nekdo, ki pride čez varno državo v Slovenijo, tukaj preprosto ne more zaprositi za azil, ker to, mimogrede, sledi iz mednarodnih konvencij. To je edino skladno z mednarodnim pogodbami, ne glede na to, kaj različni trdijo. To se pravi, da res upravičenih prosilcev za azil bi lahko bilo kvečjemu majhno število, če bi recimo prišli po morju ali pa po zraku in tako naprej. Medtem ko vsi drugi vstopajo prek varnih držav in po mednarodnem pravu bi morali zaprositi za azil v prvi varni državi, tam, kjer vstopijo v Evropsko unijo. In potem odločitev v Evropski uniji velja za vse. Zaradi tega že od začetka opozarjam, da je vse nezakonito, kar se dogaja, s tistim, kar se je, in tudi to s sedanjimi kvotami. Tudi to je nezakonito in v bistvu odstop od podpisanih in veljavnih mednarodnih aktov. Ampak tukaj še enkrat ponavljam ključno vprašanje: Katera je po vašem mnenju tista številka, pri kateri bi ti dodatni omejevalni ukrepi tudi po vaši vladni oceni morali začeti veljati, kajti biti mora čim nižja, zato da v nobenem primeru, na nobenem sistemu ne more priti do zloma? Tudi če [[izklop mikrofona]]
Ministrica za notranje zadeve mag. Vesna Györkös Žnidar, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa, predsednik. Če se spomnite, mi smo dejansko pri vseh naših predlogih in rešitvah upoštevali naše omejitve. Tudi pri realokaciji smo rekli, da tudi ta solidarnost ima omejitve in da je treba nekako fleksibilno gledati na zadevo v smislu, da se lahko solidarnost izraža tudi preko opreme, policistov in tako naprej. Glede številke, vsekakor danes ni možno dokončno govoriti o kakršnih koli matematičnih številkah, glede na to, da bo odvisno tudi od realne situacije. Seveda pa problem nastane pri omejenih kapacitetah. Vemo, da je Republika Slovenija majhna država, ima zelo omejene kapacitete, in če pride do zloma azilnega sistema oziroma do zasičenja kapacitet do takšne mere, da bi se to lahko prelomilo v situacijo, ki bi potem lahko pomenila grožnjo notranji varnosti in javnemu redu, je to eden izmed bistvenih elementov, ki jih bo treba tudi upoštevati. Ta zakon, ki še sicer ni sprejet, ima določene kriterije, preko katerih se bo potem, glede na to, da se bo delala preslikava tega zakonodajnega predloga na situacijo na terenu oziroma sploh na situacijo v regiji. Mi smo predvideli, da dejansko glede na to, da je Ministrstvo za notranje zadeve tisto, ki redno spremlja razmere na področju migracij predvsem na podlagi informacij državnih organov, drugih držav članic Evropske unije, tretjih držav, institucij Evropske unije, ustreznih mednarodnih in medvladnih organizacij, smo mi tisti, ki bi potem dali tudi pisno utemeljitev, kdaj bi ta ukrep moral začeti veljati, pri čemer se bodo upoštevale razmere v državah, iz katerih tujci nameravajo vstopiti ali so vstopili v Republiko Slovenijo, in stanje na področju migracij v državah v regiji, njihovo število, število nezakonito prebivajočih tujcev in tujcev z odločbo o dovolitvi zadrževanja v Republiki Sloveniji, število prosilcev za mednarodno zaščito, število oseb s priznano mednarodno zaščito v Republiki Sloveniji, torej tisti, ki so že v Republiki Sloveniji, in pa nastanitvene in integracijske zmožnosti Republike Slovenije za vse omejene kategorije tujcev. V tej smeri gre ta omejevalni ukrep, ki ga omenjate. Še enkrat moram poudariti, da še ni sprejet, vendar kot sem že jaz takrat v naših razpravah ob spremembi Zakona za mednarodno zaščito dejala, menim, da mednarodna zaščita ni podrejena svobodi gibanja in res nisem prepričana, da s temi predlogi prima facie posegamo v pravico do pribežališča, konkretno iz Republike Hrvaške. Vemo, da se ukrep nanaša izključno osebe na osebe, ki bodo v Republiko Slovenijo vstopile iz samih varnih držav, torej iz držav članic Evropske unije, in za te veljajo enaki standardi skupnega evropskega azilnega sistema. Ne nazadnje tudi nova evropska zakonodaja gre v smeri, da te osebe, ki želijo zaprositi za mednarodno zaščito v Evropski uniji, morajo zaprositi v prvi državi članici Evropske unije, v katero nezakonito vstopijo v Evropsko unijo.
Mag. Branko Grims, imate besedo za postopkovno zahtevo, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru.
Hvala. Predlagam, da se o tem dejansko opravi razprava. Tudi zadnje besede gospe ministrice, s katerimi se globoko strinjam, kažejo na dimenzijo problema. Vsi vstopajo v Slovenijo prek varnih držav, dejstvo je, da za nas ni relevantno ostalo toliko, kot je tisto, kar je v naši neposredni soseščini, kajti sicer prevzemamo odgovornost za nekoga drugega, pa tudi stroške in težave za nekoga drugega. In to po nepotrebnem. Zaradi tega je treba pri tem biti realen in ščititi predvsem svoje lastne interese. Tako kot to delajo vse normalne države tega sveta, ki dajejo varnost in blaginjo svojih državljank in državljanov na prvo mesto. Šele ko je za to poskrbljeno, in to v celoti in brez izjem, lahko pomagaš drugim. in še to na razumen način. Mimogrede, v tem primeru bi bila pomoč tam, od koder ti ljudje prihajajo, da se tam ustvarijo varna območja, da se tam poženejo ekonomije, da bi ljudje tam lahko normalno živeli. Uvažanje migrantov v Evropo je samo uvažanje tujih vojn in tujih vojsk na evropska tla. In verjemite, to se ne bo dobro končalo. Zato tudi ne razumem, zakaj je Vlada tolikokrat zavrnila kakršnokoli ponujeno roko s strani opozicije, ko gre za uveljavljanje slovenskih interesov, saj gre za vzvode, ki jih potrebuje za uspešnejša pogajanja proti Evropski uniji, in za to, da tam razumejo, da ima Slovenija omejene kapacitete, kajti stvar ni šaljiva. Morate vedeti, da se na mizah Evropske komisije spet valja tisti sporni predlog o tem, da bi se kvote povečevale, o tem, da bi se zahtevalo po četrt milijona evrov za vsakega migranta, ki ga v okviru kar obveznih kvot, ki bi jih določala Evropska unija, neka država ne bi sprejela, in podobno. Te stvari je treba vzeti zelo resno in ukrepati pravočasno. Zaradi vsega tega predlagam, da se o tem opravi razprava v Državnem zboru, v okviru katere potem lahko tudi bolj realno pogledamo, kako je z mednarodnimi akti, da se tisto, kar je nujno, spoštuje, da pa se po nepotrebnem ne obremenjuje ne varnostno, ne ekonomsko, ne socialno naša domovina in da se predvsem že enkrat zedinimo o tisti točki, o kateri, sem prepričan, bi morali vendar že v začetku imeti skupen konsenz, da nobena pravica nobenega tujca in nobene tuje skupnosti ne more biti nad pravico vsakega državljana in vsake državljanke Republike Slovenije do varnosti, do osebne integritete, do blaginje, do doslednega, nedeljivega spoštovanja ustavnih pravic. To je postulat slovenske ustave. To je tisto, o katerem, sem trdno prepričan, bi moral veljati konsenz v Državnem zboru Republike Slovenije [[izklop mikrofona]]
Mag. Branko Grims, o vašem predlogu bo Državni zbor odločil v sredo, 19. oktobra 2016, v okviru glasovanj. Dr. Franc Trček, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za javno upravo gospodu Borisu Koprivnikarju.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani gospod minister! Že lansko leto ste skupaj s predsednikom Vlade Republike Slovenije šli na nek obisk, potovanje v Združene države Amerike, kjer ste obiskali nekatere največje ključne globalne korporacije s področja informatike. Letos ste ta obisk ponovili sami. Kritični del javnosti se je relativno zelo burno odzval na ta vaš obisk. Vi ste se relativno, upam si trditi, prek socialnih omrežij burno odzvali nazaj. In ker jaz ne vidim politike Državnega zbora na ta način, da nas bodo mediji sprehajali levo in desno, bi vam postavil glede tega nekaj vprašanj, ki ste jih že dobili v pisni obliki. Najprej bi rad vedel: Iz katerih podlag, ki jih sprejemamo v Državnem zboru, je izhajal vaš obisk? Kdo vas je povabil? Kaj je bila vsebina vašega obiska? S kom ste se srečali, kdo s strani ameriške zvezne izvršilne oblasti je bil tam vaš gostitelj? Kako je bil financiran ta obisk in kaj bo predvideni izplen tega obiska? Upam, da mi boste lahko v teh 8 minutah, ki jih imate na razpolago, odgovorili. Hvala.
Minister za javno upravo gospod Boris Koprivnikar, imate besedo za odgovor.
Hvala, spoštovani poslanec. Naj samo ponovim vprašanjem, ki sem ga dobil, kot ste ga najavili: "Ministru bom postavil vprašanje o njegovem nedavnem obisku v ZDA." To je bilo vse, kar sem dobil od vprašanja, tako da se žal nisem mogel bolj pripraviti. Bom pa lahko odgovoril na to. Obakrat smo bili v Ameriki z gospodarsko delegacijo. Prvič pod vodenjem predsednika Vlade, drugič sam. Imeli smo v prvem obisku ogled oziroma bilateralne pogovore s podjetji EMC, Sisco, IBM, Oracle, Microsoft in tako naprej. V drugem obisku pa je bil fokus na podjetjih, ki se ukvarjajo predvsem s sodelovanjem gospodarstva s kibernetsko varnostjo v Denverju v Koloradu, kjer smo se srečevali s predstavniki znanosti in ameriške nacionalne garde in raziskovanja, ki skupaj vzpostavljajo center za kibernetsko varnost. Podlaga za moj obisk je narava mojega dela, pooblastilo, ki ga imamo znotraj Ministrstva za javno upravo, da skrbimo za digitalne tehnologije in njihov razvoj, pa tudi ne nazadnje pooblastilo predsednika Vlade, ki me je zadolžil za koordinatorja teh digitalnih tehnologij. Obisk ni bil politične narave, zato se tudi nismo srečevali s političnimi predstavniki ameriških vlad, ampak je bil izključno delovne narave, vnaprej temeljito pripravljen, obakrat po nekaj mesecev dela pred tem, ko smo tudi usklajevali stališča, teme za pogovore. Izplen tega obiska so nova znanja, ki smo jih dobili na eni in drugi strani. Mi nismo šli v Ameriko nič kupovat, ampak smo šli, če se tako grdo izrazim, prodajat Slovenijo, torej prepričat, da v Sloveniji imamo strategijo dela na tem področju, da imamo znanje, strokovnjake in številne uspehe. Moram reči, da s tem, kar smo v ameriških podjetjih predstavili, in predstavili tudi drugim, s katerimi smo se srečevali, smo vzbudili veliko zanimanja in ti kontakti se krepijo. Končni cilj je, da velike svetovne korporacije, ki vodijo digitalno transformacijo, o kateri v Sloveniji še vedno razpravljamo nekako v smislu, ali si to želimo ali ne, pa ne sprejemamo tega, da se to okrog nas z izjemno hitrostjo dogaja, da te korporacije v Sloveniji prepoznajo tudi naše znanje, našo odlično geostrateško pozicijo in da s temi korporacijami skozi sodelovanje, ki ga na tak način začenjamo, tudi vzpostavimo razvojne centre, v katerih bi Slovenija s svojo vizijo, referenčnostjo lahko tudi uveljavljala v širšem prostoru. To je v končni fazi namen. Se pa že dogajajo tudi v zvezi s tem konkretni projekti in tudi konkretno sodelovanje na področju velikih podatkov, na področju kibernetske varnostni. Kaj bolj konkretnega pa bo možno takrat, ko bodo tudi kakšni bolj temeljiti dogovori lahko podpisani, vendar ta trenutek ne morem špekulirati o nečem, kar še ni dogovorjeno. Hvala.
Dr. Franc Trček, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala za besedo. Hvala za odgovor, gospod minister. Glejte, moram reči, da žal delim sum, ki so vam ga nekako kritično namenili. Vi ste podpredsednik Vlade Republike Slovenije. Ste glavni pogajalec Vlade Republike Slovenije. In kdo je na področju informatike v Sloveniji glavni investitor? Nehajmo se slepiti – država. Ali skozi državno upravo ali skozi javno upravo. Jaz se seveda strinjam z vami, da preveč v oblakih govorimo o teh zadevah, namesto da bi jih uresničevali. Ne strinjam pa se s tem, in v to smer je šla kritika vašega obiska. Vi kot politik ste na političnem obisku, se opravičujem gospod minister. In na tak način nekako sporočate relativno negativno sporočilo do domačega informatičnega sektorja, in na tak način tudi za tiste, ki bodo prišli za vami, delate, upam si trditi, nekako kravjo kupčijo. Če že, kolikor sem jaz seznanjen, ker na obisk je povabila Ameriška gospodarska zbornica, delno financirano preko Spirita in in ste šli tja, običajno, če gre gospodarska delegacija, če gre politik, drugi politik izvršilne veje oblasti, se sreča s tem nekom. Drugače je to dobesedno, da vi tečete tam, in upam, da ste to prijavili KPK, ker bom v bistvu KPK povprašal in tudi druge zadeve v pisni obliki. Ne bom zahteval debate o tem, ker vem, da bom preglasovan. Moral sem pa na to opozoriti, ker gre za neke zadeve, kjer bi izvršilna oblast morala biti bolj senzibilna. Zlasti vas, ki vas cenim kot sposobnega in tudi retorično najbolj [[izklop mikrofona]]
Minister za javno upravo, gospod Boris Koprivnikar, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala, gospod Trček. Sedaj razumem naravo vašega vprašanja. Torej gre za sum na moje morebitno koruptivno delovanje. Prvič, politika ni samo razvijanje političnih razmerij, ampak je tudi razvojna politika. In to, kar je ena od pomembnih vsebin mojega dela, je razvojna politika. To je točno to, kar vam tudi razlagam. Kar se tiče odnosa do domače informatike, mogoče boste opazili, o vseh zadevah, ki smo jih temeljito objavljali, javno komunicirali, vse dokumente smo objavili, vsi so bili v vladnih gradivih sprejeti in vsi so bili v odgovorih na številna novinarska vprašanja, je točno videno, da nismo sklenili nobene pogodbe, ki bi imela finančne posledice za državo ali državni proračun, prvič. In drugič, v vseh teh obiskih, ki smo jih imeli, so aktivno sodelovala slovenska IT podjetja, aktivno smo jih skupaj pripravljali in skupaj z njimi smo odšli. Sodelovanje, ki se kot rezultat teh obiskov naprej razvija, se razvija tudi med slovenskimi IT podjetji in temi korporacijami. Torej delamo ravno nasprotno, kot očitate, iščemo, po domače povedano, posel za slovenska IT podjetja in nikakor ne morem pristati na kakšne označbe v smislu kravjih kupčij. Gospodarska zbornica je organizirala gospodarski del delegacije, ki je tudi sam svojo pot financiral, in del moje delegacije smo financirali iz svojih virov, niti evra nismo dobili od nobenega podjetja za izvedbo take poti. Kar se tiče KPK. Seveda smo z njimi stalno na zvezi, prijavljamo tudi lobistične stike, kadar jih imamo, vendar to ni lobistični stik, ker nismo ne vplivali na našo zakonodajo ne sklepali konkretnih poslov, ampak smo seznanjali eden drugega s priložnosti, ki jih tudi imamo. Vse je bilo obširno dokumentirano, objavljeno in jaz lahko povem vam in širni slovenski javnosti, da se iskreno s svojimi sodelavci trudimo prinesti nekaj več razvojnega zagona in nekaj več poslov v to državo v dobi, ki se okrog nas dogaja z izjemo hitrostjo, mi pa še vedno plašno menimo, da je vsak stik s katero od gospodarskih organizacij že de facto koruptiven. Ni. Jaz si jemljem to pravico, da ne morem voditi resorja, ki se tiče informatizacije, če s tistimi, ki to področje krojijo in ga razvijejo, nimam kontaktov. To bi bilo enostavno nerazumno pričakovati, zato bomo transparentno v dobro te države s takim načinom dela tudi nadaljevali naprej, ker je zakonito in smiselno.
Dr. Franc Trček, imate besedo za postopkovno zahtevo, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru.
Hvala za besedo. Poglejte, v delu razvoja se z vami seveda strinjam, gospod minister. Ampak na takšen način, in to je bilo že opozorilo lansko leto, noben minister oziroma podpredsednik Vlade, si upam trditi, OECD, pa še kakšne druge države, ne gre na pot. Zlorabljam sedaj to, gospod predsedujoči. Lahko mi daste opomin. Navsezadnje pa, če beremo vsebino vašega ministrstva, plus pogajalec, plus podpredsednik, plus to, plus to ste si sedaj dali na ramena. Vi ste tudi navsezadnje človek in tudi to bi moral gospod Cerar gledati. Vaše ministrstvo ima ob verjetno ministrstvu za delo in socialo največ področij. In tudi to je treba nekako vzeti v razmislek. Seveda vem, kdo je šel z vami. Večino teh ljudi osebno poznam. Ampak gre dejansko za neko obliko, v katero minister in podpredsednik Vlade ne sme padati, ker potem prelahkotno dobimo to zgodbo, ki jo dobimo. Jaz bi se raje o vsebinah pogovarjal. Saj navsezadnje tam bi nekoga našli v ameriški izvršilni oblasti, ki vas bi sprejel, saj ni toplo vodo treba odkriti. Gre enostavno za to. In v to smer gre moje opozorilo. In ni važno, ali je Janez, ali je Franc ali ste vi, ali je neka dama na tej funkciji. Gre za zavedanje neke funkcije in kaj je nekim funkcijam dopuščeno in ne. Že dvakrat se je dejansko zgodil ta, ne morem drugega reči, kot flop. Hvala za besedo.
Če vse skupaj pravilno razumem, to ni bil postopkovni predlog za razpravo. To je bila zloraba, priznana s strani poslanca, ki si je tudi že kar sam pripisal, da bo dobil opomin. In pač ta opomin mu sedaj moram izreči, ker tako pač je. Gospod Dušan Radič, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za javno upravo gospodu Borisu Koprivnikarju.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister Koprivnikar. Jaz imam eno zelo kratko vprašanje: Kako napreduje projekt digitalne transformacije in uresničevanje iniciative Slovenija zelena referenčna država v digitalni Evropi?
Minister za javno upravo gospod Boris Koprivnikar, imate besedo za odgovor.
Hvala, gospod poslanec, za to vprašanje. Naj uvodoma ugotovim, da očitno zelo dobro. Zelo dobro, ker te teme postajajo zanimive tudi v tem cenjenem zboru. Sam osebno sem glede na to, da se že dolgo časa s celotno ekipo res trudimo in trdo prizadevamo, da počasi postajajo tudi te spremembe javno prepoznavne in stvar javnega zanimanja. Naj povem, da to ni projekt, ki bi bil časovno omejen, ampak gre za celo vrsto povezanih aktivnosti s katerimi želimo enostavno reagirati na to, da se spremembe v okolju, s katerimi se vsak dan soočamo, dogajajo tako hitro, da želimo pospešiti in povezati vse deležnike, ki se tudi na področju digitalizacije morajo srečati. Zato sem predvsem ponosen na to, da smo začeli aktivno, praktično na dnevni ravni ali vsaj z zelo pogostimi dogodki vzpostaviti sodelovanje med Vlado, med politiko, med znanostjo, raziskovanjem in šolstvom, med gospodarstvom, kar je bilo tudi tema prejšnjega vprašanja, in pa tudi civilno družbo. Tu so aktivnosti, ki zelo povezano vodijo v to, da se bomo skupaj kot družba začeli aktivno spraševati, kaj te nove digitalne tehnologije prinašajo, in tudi aktivno prilagajati naš način delovanje, ne nazadnje tudi zakonodaje. Imeli smo poti v Ameriko, v Nemčijo, v Dubaj, sodelujemo s Kitajsko, zelo intenzivno imamo povezave vzpostavljene z OECD, z Evropsko komisijo, z vsemi temi organizacijami, z Združenim kraljestvom. Ne nazadnje smo imeli pred kratkim ob Blejskem strateškem forumu ministerial Zahodnega Balkana, ki je bil povezan točno z vprašanjem digitalizacije. Gospodarska zbornica je podpisala dogovore z gospodarskimi zbornicami Zahodnega Balkana, da bi vodila bolj aktivno ta proces digitalizacije. Ponedeljkova seja vlade s Srbijo je na to temo, kar pomeni, da se želimo tudi regijsko na nek način postaviti kot koordinator teh digitalnih tehnologij in tu vidimo tudi svojo razvojno in poslovno priložnost. To se nam zelo lepo dogaja tudi v to smer. Sicer pa v okviru teh širših aktivnosti, če poskušam samo nanizati nekaj dosežkov, uspešno izvajamo projekt centralizacije, zelo naporen, pa vendar teče po planu, državne informatike. Priključil se nam je Direktorat za informacijsko družbo, s čimer konsolidiramo državno informatiko in širšo informatiko. Spremenila se je zakonodaja predvsem pa cela vrsta mehanizmov, s katerimi omogočamo odpiranje javnih podatkov in s tem ustvarjamo nove storitve, Strateški svet za informatiko zelo učinkovito zmanjšuje stroške in konsolidira oziroma standardizira tehnologijo, ki jo ta država kupuje, da postaja bolj enotna, bolj obvladljiva in lažja za vzdrževanje. Tu so bili prihranki ocenjeni samo v enem letu na preko 10 milijonov pri novih investicijah, ki so bile narejene. Spremenjen je portal eUprava, portal za podjetnike, eVem, recimo, je imel v začetku mojega mandata 300 tisoč transakcij, januarja, ko smo na zadnje merili, jih je imel že preko 2 milijona. To se pravi, da zelo učinkovita tudi ta digitalizacija postaja. Spremenili smo marsikateri zakon, marsikatero administrativno oviro odpravili. Zadnja je recimo ta, da se sporočanje bolniških odnosnosti zgodi popolnoma avtomatsko v ozadju. To bo še prineslo nadaljnjih preko milijona transakcij. Učinkovito oziroma zelo premišljeno se lotevamo tudi spremembe izobraževanja. Mi vsi vemo, da potrebujemo digitalne veščine. Popolnoma smo prenovili Upravno akademijo, sodelujemo tudi z zunanjimi organizacijami. Z veseljem opažam, da pri slovenskih podjetjih je v luči te iniciative nekako pospešena aktivnost za digitalizacijo. Imamo številne odlične projekte, ko se podjetja sama povezujejo tudi v mednarodnem prostoru. Tukaj lahko izpostavim Gorenje, Pošto, Telekom, ki se zelo aktivno vključujejo in tudi z njimi tekoče sodelujemo, kako čim bolj aktivno digitalizirati tudi njihovo poslovanje. Vzpostavlja se digitalna koalicija, ki bo skrbela prav tako formalno v sodelovanju Vlada– civilna družba–gospodarstvo za usklajen razvoj teh digitalnih tehnologij in tudi naslavljala vprašanja, kot so bila prej izvedena, recimo, kaj digitalna tehnologija lahko prinese dobrega in kje so njene nevarnosti, da kot država na to modro odreagiramo. Ne bi pa našteval, ker imamo še desetine dogodkov, ki so nekako rezultat te digitalne transformacije. In naj povem, da digitalna transformacija ni namen, da imamo digitalne tehnologije, ampak zaradi digitalnih tehnologij mi moramo svoj način delovanja, poslovanja, komuniciranja transformirati. In to je tisto, česar še ne razumemo dovolj. Hvala.
Gospod Dušan Radić, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Dopolnitev odgovora. Zanima me, gospod minister: Ali menite, da vlagamo dovolj, premalo ali preveč v vse te tehnologije? In še eno podvprašanje: Kako je s spremembo zakonodaje? Gotovo bo prišlo z umestitvijo vseh teh procesov tudi do spremembe zakonodaje. Hvala.
Minister za javno upravo gospod Boris Koprivnikar, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala. Glede vlaganj v tehnologijo nikdar ne moremo reči, da dovolj vlagamo v tehnologijo, ampak moram ugotoviti, in to ne govorim na pamet, da je Slovenija tehnološko solidna država, se bom tako izrazil. Se pravi, imamo solidno infrastrukturo omrežja, dobro ponudbo storitev, imamo pa predvsem problem s tem, da je naša tehnologija preveč razdrobljena. Imamo številna omrežja, imamo ločene razvoje, imamo podvojene projekte, ki se odvijajo na različnih področjih. Kot svojo temeljno nalogo v tej funkciji, kot jo zdaj izvajam, vidim predvsem iskanje povezovanja med omrežji, med strežniškimi kapacitetami, med razvojnimi pobudami. Tako da tukaj vidim predvsem glavno potrebo za koordinacijo. Kar se pa zakonodaje tiče, o tem je pa bilo že tudi danes nekaj govora. Recimo primer Ubra, če spet uporabim to. Popolnoma jasno je, da Uber danes ne more voziti v obstoječi zakonodaji, tako da bi fizično oseba izvajala storitev, ampak mora biti ta oseba zaposlena pri nekom, ki ima licenco za izvajanje prevoza, ali mora biti kot espe lastnik licence. Če hočemo nekoč v prihodnosti omogočiti, da bi zaradi digitalne tehnologije tudi vi in jaz lahko vozila in bila na tak način ustrezno obdavčena pa tudi zavarovana, bodo potrebne spremembe zakonodaje. Tukaj gremo korak za korakom. Spreminjamo zakonodajo na področju komunikacij, na področju digitalnih tehnologij, sami posegi v zavarovanja, delovnopravna razmerja bodo pa predmet prihodnosti. Ampak menim, da se tudi temu ne bomo izognili, ker če z zakonodajo ne bomo teh novih modelov, ki so posledica digitalizacije, uredili, se bodo kljub temu izvajali neurejeno, na škodo državljanov in ne nazadnje tudi na škodo države, če ne bo uredila obdavčitve in primernega nastopa na trgu. Hvala.
Hvala lepa za vaš odgovor. Želim vam veliko uspeha.
Poslanec, gospod Dušan Radič, veste, da ste zlorabili tako kot prej kolega [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ve, zato mu bom tudi dal opomin. Postopkovno, dr. Franc Trček.
Spoštovani predsedujoči, zdi se mi, da ne ve, prosim, če mu umaknete opomin. Hvala.
Mag. Andrej Šircelj, imate besedo, da zastavite vprašanje ministrici za zdravje gospe Milojki Kolar Celarc.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovana ministrica za zdravje gospa Milojka Kolar Celarc! Vprašanje bo postavljeno glede poslovanja javnih zdravstvenih zavodov. O tem smo že razpravljali v Državnem zboru in moram reči, da takrat v Komisiji za nadzor javnih financ odgovorov, vsaj vseh, nismo dobili. Dejstvo pa je, da je 29 javnih zdravstvenih zavodov izkazalo izgubo v prvem polletju v letu 2016, od tega 14 bolnišnic, če dam za primerjavo konec lanskega leta oziroma konec leta 2015 le 13 zdravstvenih domov, konec lanskega leta trije in seveda tudi na drugih področjih je prišlo do slabšega položaja. Izguba se je povečala za 310 odstotkov. To so podatki, ki so javni, ki so vaši, ki so podatki teh javnih zdravstvenih zavodov. Največjo izgubo ima Univerzitetni klinični center, Šempetrska bolnišnica, UKC Maribor. Poleg tega se povečujejo neporavnane obveznosti, in sicer za nekaj milijonov, tako tiste do trideset dni, kot tiste do šestdeset dni in tiste do sto dvajset dni, in to kar precej, tudi za polovico na primer. Poleg tega se slabša likvidnost, solventnost teh javno-zdravstvenih zavodov. Po drugi strani pa kvaliteta storitev ne raste. Tukaj, če bi bilo na drugi strani, da pa kvaliteta zdravstvenih storitev raste ali pa da se zmanjšujejo čakalne dobe, potem bi seveda lahko rekli, to je pa zdaj nekaj logičnega. To se tudi ne. Tukaj vas sprašujem: Zakaj ne? In sprašujem vas enostavno: Kaj boste naredili, da se bodo te izgube zmanjšale? Niti me ne zanima zdaj v bistvu, zakaj so nastale. To smo že vse povedali. Niti me ne zanima tisto, kar je že bilo povedano. Kaj boste naredili za to, kakšni bodo vaši predlogi za to, da se bodo zmanjšale izgube v zdravstvu in za to, da se bodo zmanjšale čakalne vrste v zdravstvu, povezane tudi s finančnim stanjem? Tako da, zanimajo me predvsem ukrepi. Hvala za odgovor.
Ministrica za zdravje, gospa Milojka Kolar Celarc, imate besedo za odgovor.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, cenjene poslanke in poslanci, spoštovani gospod poslanec Šircelj! Številke, ki ste jih povedali, so seveda dejanski rezultati poslovanja slovenskih bolnišnic v prvi polovici letošnjega leta. Pa mi dovolite, kljub vsemu, kaj so razlogi za nastanek tega, da je štirinajst bolnišnic poslovalo s primanjkljajem v skupni višini 19,3 milijona evrov, da je pa seveda 12 bolnišnic poslovalo s presežkom v višini 2,8 milijona evrov, da je seveda vseh 24 javnih lekarn poslovale pozitivno s presežki 4,2 milijona evrov, da so seveda tudi zdravstveni domovi v večini poslovali pozitivno. Predvsem kar se bolnišnic tiče, je treba povedati, da je to tudi rezultat preteklih odločitev in obdobij, ko se je varčevalo in se je za 18 odstotkov znižala cena storitve, ki jo je zdravstvena blagajna plačevala izvajalcem zdravstvenih storitev. Izgube po nekaterih bolnišnicah so tudi nerealizacija programa, ki jim je bil podeljen s splošnim dogovorom s strani zdravstvene blagajne. Pri nekaterih, to pa je primer UKC Ljubljana, pa so seveda kljub sanacijskim ukrepom, ki jih izvajajo v tej bolnišnici, polletje zaključili s primanjkljajem. Prve ocene so, da bo primanjkljaj tudi konec letošnjega leta. So pa razlogi, zakaj so te izgube, številni. Dovolite mi, da jih vsaj nekaj naštejem, ker izhajajo tudi iz preteklosti in niso samo rezultat polletnega poslovanja, če gledamo še zlasti povezanost s stanjem likvidnosti, zadolžitve z zamudnimi obrestmi glede na plačevanje obveznosti do dobaviteljev. Predvsem pri UKC Ljubljana je treba povedati, ker predstavlja seveda 65 % celotnih realiziranih izgub v prvi polovici leta, da je bistveno presegla število obravnavnih pacientov, ki žal s strani zdravstvene blagajne v prvi polovici leta 2016 niso bili plačani. Predvsem se je povečalo število obiskov v specialističnih ambulantah za 2 %, pa obiski na Pediatrični kliniki, Kirurški kliniki in še bi lahko naštevala. Ampak, ker ste pa vprašali po ukrepih, bom povedal tudi, kateri so bili predvideni ukrepi še nedavno, če hočete v času mojega mandata, pa tudi kakšni so predvideni še do konca letošnjega leta. Omenila sem že problem nerealizacije neplačanih presežkov programov, potem se srečujemo z neusklajenostjo vrednotenja programov s strani plačilnika glede na dejansko situacijo, govorim o neusklajenih priznanjih in realiziranih utežeh v akutni bolnišnični obravnavi. Nepravilnosti pri poslovanju. Tukaj odpravljamo te razloge, v preteklosti je prihajalo tudi do nepravilnega sklepanja podjemnih pogodb, pogodb s tako imenovanimi samostojnimi podjetniki in različnimi deooji za izvajanje zdravstvenih storitev, zato pa smo v letih 2015 in 2016 že sprejeli tudi sistemske ukrepe, s katerimi smo v letu 2015 povišali priznano amortizacijo v kalkulaciji programa za ceno storitev 25 %, kar je pomenilo 14,2 milijona. Potem smo nekoliko dvignili cene zdravstvenih storitev za obdobje od 1. 7. do 31. 12. 2015 v skupnem znesku 16 milijonov in prav tako za obdobje od 1. 6. 2016 do 31. 12. 2016 ponovno dvig cen zdravstvenih storitev, kar je prineslo dodatno 31,6 milijona za vse izvajalce.
Mag. Andrej Šircelj, imate besedo da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Pravzaprav bi rad odgovor. Jaz sem vnaprej povedal, da o razlogih smo že govorili, jaz razumem, da sta ministrici pripravili to, kaj bo povedala, podobno je bilo tudi na Komisiji za nadzor javnih financ, ampak jaz bi rada ogovor, kateri so ukrepi, da bo zdravstvo prišlo iz izgub in da bodo čakalne dobe krajše. Razlogi. Omenili ste, spoštovana ministrica, tudi varčevalne ukrepe. Poglejte, varčevalni ukrepi so bili v času krize, dve leti ima ta koalicija to vlado in lahko spremeni vse varčevalne ukrepe, popolnoma drugačne ukrepe. Ampak tega ni, pravzaprav jih nadaljuje. Poleg tega, poglejte, ste vi rekli na seji komisije 13. 5. 2015, to je pred več kot enim letom, da se boste dogovarjali s predstojniki klinik in da bodo v dveh do treh mesecih te čakalne dobe bistveno skrajšale. Če danes pogledamo, so samo večje, zraven so pa še izgube večje. Ne zanima me v letu 2015, ampak izgube v prvem polletju leta 2016 so toliko višje kot v letu 2015. Zaradi tega me res zanimajo ukrepi, s katerimi boste sanirali zdravstveni sistem. Pustimo razloge, poglejte, to smo že. Lahko se tudi pogovarjamo, se bomo še enkrat pogovarjali. Jaz bo ne glede na to, da je jutri interpelacija, vseeno, če ne bom dobil odgovora, bom zahteval, da se opravi javna razprava, takrat bomo lahko seveda tudi o razlogih govorili. Ampak ukrepi, štirje ukrepi so lahko, pet ukrepov za sanacijo tega sistema. Res bi prosil za odgovor. Hvala za vnaprej.
Ministrica za zdravje, gospa Milojka Kolar Celarc, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Kot sem že povedala, je v celotnem mandatu za vsako leto bilo namenjenega precej več denarja iz zdravstvene blagajne za izvajanje zdravstvenih storitev. Glede čakalnih dob. Že večkrat sem povedala, da delamo kratkoročne ukrepe in da delamo dolgoročne. Ampak veste, nobenih čakalnih dob ni možno skrajšati samo z denarjem, če ni za to prostorskih in pa opremskih kapacitet in če se tudi zdravniki odločijo tudi v primeru, kot pravijo, preobremenjeni, da bodo zato stavkali in pisali napotnice. Da namreč ni ministra, sistema ali vlade na svetu, ki bi v takih primerih lahko skrajšal čakalne dobe. Naj pa povem, da je podatek, da so vse čakalne dobe razen revmatologije v zakonsko določenih rokih. Nikjer za nobeno dobo ni prekomernega čakalna. Poleg 16 milijonov, ki smo jih namenili kot kratkoročni ukrep za kratkoročno skrajšanje čakalnih dob, pa bomo prišli tudi s predlogom zakona sprememb in dopolnitev o pacientovih pravicah, ker so v teh čakalnih dobah številne anomalije, kot ste imeli sami priložnost slišati profesorje, predstojnike klinik, da se na teh seznami nahajajo imena ljudi, ki so bodisi že imeli operativne posege v drugih regijskih bolnišnicah bodisi da se še niso odločili za operativni poseg ali bodisi da so v takem zdravstvenem stanju, da na poseg niti ne morejo priti. Poleg tega se načrtuje, da bomo iz preteklosti več kot sto milijonov prenesenih izdatkov iz generalnega budžeta oziroma iz integralnega proračuna za financiranje specializacij, pripravništva, znanstvenoraziskovalnega dela, ki se je v preteklosti preneslo na plačevanje iz zdravstvene blagajne, nazaj prenesli v proračun, in to je dodatnih dobrih 103 milijone evrov. Hkrati se pripravljajo tudi posebni protokoli. Kot veste, je v zaključni fazi e-napotnica, ki bo s 1. januarjem omogočila v Sloveniji enotno centralno elektronsko vodenje čakalnih dob. In kot veste, že posamezne bolnišnice tudi izvajajo dobre prakse, kjer dejansko za vse posege, ki so 100-odstotno plačane, vozijo bolnike tudi k drugim izvajalcem.
Mag. Andrej Šircelj, imate besedo za postopkovno zahtevo, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Ja, jaz bi prosil, da se glasuje o tem, da se opravi razprava o odgovoru ministrice za zdravje. Predvsem zaradi tega, ker enostavno jaz ne morem biti zadovoljen s tem, da dejansko ne dobim predlaganih ukrepov za to, da bo zdravstvo prišlo ven iz izgub, ki so se drastično povečale po podatkih samega zdravstva. Še enkrat, izguba v bolnišnicah je znašala 19,3 milijone evrov in je višja za 310-odstotka v primerjavi z enakim obdobjem lani, se pravi, prvim polletjem leta 2015 na leto 2016. Samo to kot primer. Vse skupaj imajo zdravstveni zavodi 118 milijonov evrov neporavnanih obveznosti. Poglejte, 118 milijonov neporavnanih obveznosti. In tukaj ni ukrepov, kaj se bo dejansko zgodilo, da se bo to spremenilo. Jaz ne želim prejudicirati katerekoli ukrepe, ampak ukrepi so verjetno že, kakšni logični in racionalni, in ravno tako v zvezi s čakalnimi dobami. Bilo je rečeno, da nobena čakalna doba ni nad zakonsko določenim rokom. Jaz ne vem, kaj ta rok pomeni, vem pa, da imajo nekateri čakalno dobo hitro, nekateri pa čakalno dobro redno. Se pravi, eni morajo biti sprejeti po hitrem postopku, eni pa po rednem postopku. In tisti, ki morajo biti po hitrem postopku sprejeti, recimo, na ortopedski ambulanti čaka nad dopustno mero tisoč 542 ljudi, to je 1. 8. 2016. Fizioterapija tisoč 171, nevrološka ambulanta 406, to je nad dopustno čakalno dobo hitro. Redno, ravno tako ortopedska ambulanta 504 ljudje nad tisto, kar je dopustno, ne tisto kar, je sprejemljivo, zaradi tega tudi ne morem sprejeti tega odgovora zdaj, kaj je zakonsko določeno in tako naprej. Tukaj imamo redno in dopustno. To so podatki, ki jih dajejo zdravstveni zavodi in to so podatki, ki jih daje Nacionalni inštitut za javno zdravje. Tako da jaz bi, da se o tem opravijo razprave, zaradi tega, ker kot kaže imamo različne podatke. Ministrica ima druge podatke, kot jih ima Nacionalni inštitut za javno zdravje, ali pa drugače vse skupaj tolmačijo. Ampak čakalne dobe so izjemne, so nesprejemljive. Zaradi tega predlagam, spoštovani predsednik, da se o tem opravi javna razprava.
Magister Andrej Šircelj, o vašem predlogu bo Državni zbor odločal v sredo, 19. oktobra 2016, v okviru glasovanj. Gospod Jožef Horvat, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo, gospodu Zdravku Počivalšku. [[oglašanje iz dvorane]] Postopkovno? Nisem opazil, se opravičujem. Postopkovno gospod Franc Jurša.
Jaz se opravičujem, ampak po vrstnem redu, ki sem ga dobil, bi moral biti za poslansko vprašanje zdaj na vrsti jaz.
Za Jožefom Horvatom ste vi po mojem seznamu, trinajsti, zdaj smo pa na dvanajstem. Tako da gospod Jožef Horvat, lahko zastavite vprašanje.
Najlepša hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister za gospodarski razvoj in tehnologijo, gospod Zdravko Počivalšek! V teh dneh, ko poslanci obravnavamo Predlog sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2017, se na vas obračam z vprašanjem o zagotavljanju proračunskih sredstev za korektno in dosledno izvajanje Zakona o razvojni podpori Pomurski regiji, ki mu je Državni zbor lani podaljšal obdobje izvajanja do konca leta 2017. V proračunu za leto 2017 namreč manjka dobrih 3,4 milijona evrov. To je problem, to je velik problem in to kaže na to, da se zakon ne bo izvedel, in ne smemo poslanci dovoliti, da bi prišlo do kršitve zakona. Po Zakonu o razvojni podpori Pomurski regiji, znaša vrednost celotnega programa spodbujanja konkurenčnosti Pomurske regije 33 milijonov evrov. Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo je od leta 2010 pa do konca leta 2015 zagotovilo 22 milijonov 824 tisoč evrov. To je torej realizacija. Nerealizirana sredstva torej znašajo 10 milijonov 175 tisoč evrov in po zakonu morajo biti realizirana v letu 2016 in letu 2017. V proračunu Republike Slovenije za leto 2016 je za izvajanje zakona načrtovanih 4 milijone 448 tisoč evrov, v Predlogu sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2017 pa 4 milijone 153 tisoč evrov. Iz tega izhaja, da je v proračunih za milijon 137 tisoč evrov premalo denarja, kar pomeni, da vlada s tem krši Zakon o razvojni podpori Pomurski regiji že v fazi načrtovanja proračunskih sredstev. Zaradi administrativnih zapletov sprejem programa šele sredi 2016, bo predvidena realizacija izplačil za leto 2016 le 2 milijona 631 evrov. To pomeni, da bi načrtovana sredstva v Predlogu spremembe proračuna Republike Slovenije za leto 2017 za korektno izvedbo zakona morala biti v višini 7 milijonov 534 tisoč 758. Gospod minister, zato vas sprašujem: Kaj boste v procesu sprejemanja Predloga sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2017 naredili, da boste preprečili kršitev določb Zakona o razvojni podpori Pomurski regiji, ki se izteče 31. 12. 2017? Za vaš odgovor najlepša hvala.
Hvala lepa, gospod Horvat. Besedo ima minister za gospodarski razvoj in tehnologijo, gospod Zdravko Počivalšek. Izvolite, gospod minister.
Spoštovani predsedujoči, poslanke in poslanci! Spoštovani poslanec, najlepša hvala za vprašanje. Najprej želim poudariti, da je Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo že v preteklosti izvedlo številne aktivnosti za maksimalno možno izvedbo ukrepov zakona. To ne velja le za program spodbujanja konkurenčnosti pomurske regije, ampak tudi za druge ukrepe v okviru zakona. Na ministrstvu se zavedamo pomembnosti realizacije programa spodbujanja konkurenčnosti, zato smo leta 2015 podali predlog podaljšanja izvedbe zakona za dve leti. Predlog je bil sprejet, predlagali pa smo ga zato, ker ni bilo dovolj sredstev zagotovljenih v tistem zakonskem roku za izvedbo tega zakona. Na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo si prizadevamo za zagotovitev višjega črpanja sredstev v okviru ukrepa vzpostavitve regijskega gospodarskega središča, ki ga omenjate. Na podlagi javnega razpisa za pridobitev sredstev Evropskega sklada za regionalni razvoj in delovanje razvojnih centrov slovenskega gospodarstva iz leta 2010 so bili podprti trije projekti iz Pomurske regije v višini skoraj 27 milijonov evrov. V letu 2013 pa smo s ciljem doseči višjo realizacijo tega ukrepa iz evropskih sredstev objavili javni razpis za spodbujanje raziskovalno-razvojnih projektov za vsa problemska območja v višini 4,3 milijona evrov. S tem, da moram povedati, da je eden od teh treh projektov pri razvojnih centrih slovenskega gospodarstva klavrno končal, z zelo zelo slabimi rezultati. Na ta razpis so se lahko prijavljala tudi podjetja iz območja veljavnosti pomurskega zakona, odobrene so bile 4 vloge, v katerih so kot partnerji nastopala podjetja iz Pomurske regije. Takšnih podjetij je bilo 7, skupna odobrena vrednost pa 300 tisoč evrov oziroma 386 tisoč. Na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo v zadnjem letu ob stečaju bivše regionalne razvojne agencije pospešujemo postopke za vpis nove razvojne agencije v evidenco na regionalnih razvojnih agencij, s ciljem preprečiti večje zastoje pri izvajanju zakona. Sam stečaj regijske razvojne agencije je pomenil tudi en pomemben vpliv na zmanjšanje porabe sredstev v letu 2016. Zagotavljam vam, da bomo še naprej v maksimalni meri podpirali uresničevanje ukrepov iz programa spodbujanja konkurenčnosti Pomurske regije. Sredstva smo ob pripravi sprememb proračuna za leto 2017 zagotovili v višini, kot jo predvideva veljavni program spodbujanja konkurenčnosti Pomurske regije, to je 4 milijone 153 tisoč 751 evrov. Zavedati pa se moramo, da je absorpcijska sposobnost pomurskih podjetij vendarle omejena. Navkljub prizadevanjem ob sprejemanju zakonov v letu 2009, da bo predvidena vsakoletna absorpcija 5,5 milijona evrov, se je izkazalo, da je letna absorpcijska moč v letih 2012–2014 presegla 4 milijone evrov, v vseh drugih letih pa je bila nižja. Glede na navedeno ocenjujemo, da je višina sredstev, ki smo jo predlagali za proračunsko leto 2017, to je 4 milijone 173 tisoč, realna. Višina sredstev, ki jo gospod poslanec predlagate, 7,5 milijonov, pa ocenjujemo, da ni realno izvedljiva. Če bi bila možnost črpanja v letu 2017 podcenjena, še vedno ne bi našli problema, na katerega opozarjate. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Gospod Jožef Horvat, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Hvala lepa, gospod minister, vam. Najprej hvala, ker vem, da ste se osebno angažiranje za podaljšanje tega zakona za leto 2016 in 2017, seveda predvsem na pritisk pomurskih poslancev. Ampak glejte, v zakonu zelo jasno piše: Program pospeševanja konkurenčnosti pomurskega gospodarstva je finančno težak 33 milijonov. In če želimo zakon dosledno realizirati, ga spoštovati, moramo toliko sredstev tudi zagotoviti. Ko se pomurski poslanci pogovarjamo s pomurskim gospodarstvom, jaz moram reči, da absorpcijska sposobnost obstaja. Pri zadnjem razpisu, ki ste ga razpisali po omenjenem zakonu, je bila vsota vlog ovrednotena na približno 36 milijonov. Zdaj pa gledamo realizacijo, ki pa bo letos samo 2,6 milijona, to se pravi, glede na proračunska sredstva samo 54 %, torej premalo. Vsekakor, trdim, da pomursko gospodarstvo ima absorpcijske sposobnosti, je pa seveda treba biti dosleden pri izvajanju razpisov, pri izvajanju zakona in nekateri poslovneži, gospodarski subjekti se pritožujejo, da enostavno padajo iz razpisa dobesedno zaradi pik in vejic. Mi vztrajamo pri tem in v tem smislu sem tudi napisal amandma in ga je Nova Slovenja vložila, da mora biti postavka, iz katere se zakon financira v višini 7 milijonov 534 tisoč 758, torej za 3 milijone 390 tisoč 7 evrov več, kot ste predlagali oziroma je Vlada predlagala v proračunu. Gospod minister, jaz verjamem da se je koalicija odločila, da amandmajev proračunskih ne bo sprejemala, ampak apeliram na vas, ker imam do vas veliko zaupanja, ker razumete, kako funkcionira slovensko gospodarstvo, da Vlada v dopolnjenem predlogu proračuna za leto 2017 zagotovi zadostna sredstva, sicer bo zakon kršen.
Minister Počivalšek, izvolite, beseda je vaša.
Hvala. Dejstvo je, da je leto 2017 zadnje leto izvajanja pomurskega zakona. Mi bomo ponovno preverili in analizirali stanje v Pomurju predvsem z vidika kriterijev, ki jih opredeljuje Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Kolikor se bo Pomurje v letu 2017 še vedno spopadalo z razvojnimi problemi in visoko stopnjo brezposelnosti, kar je z veliko verjetnostjo za pričakovati, bo tudi po letu 2017 deležno razvojnih spodbud. Treba je napovedati, da bi se ta zakon moral končati s koncem leta 2015 in ni bil realiziran, zato smo ga za dve leti podaljšali in skušali realizirali od zakona zahtevanih 33 milijonov evrov, kar očitno tudi v tej dopolnjeni verziji s podaljšanjem dve leti ne bo do konca realizirano. Iščemo, kot sem prej povedal, tudi druge razpise. Trudimo se, da na nek način pomagamo, vendar definitivno do teh številk, kot ste jih poudarili, ne bomo prišli. Tudi tukaj se trudimo, da ne zavračamo, ne samo v Pomurju, vlog zaradi pik in vejic. Dejstvo pa je, da je tiste razpisane pogoje treba izpolnit. V nadaljevanju se bomo še bolj trudili, da bomo že razpise naredili toliko jasne, da ne bo notri takšnih vzrokov za zavračanje, kot ste jih navedli. Seveda pa skladno z določbami Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja bomo morali v primeru, da ti pogoji okoli brezposelnosti ne bodo izpolnjeni, bomo morali pripraviti in bomo pripravili nov program spodbujanja konkurenčnosti, ki bo omogočil izvajanje ukrepov tudi v naslednjih letih. V vsakem primeru, v primeru, da Pomurje ne bo padlo pod 17 % in ne bo padlo, bomo morali najti neko drugo rešitev, zato da bomo to zadevo ne izpolnili zakon pa potem imeli slabe rezultate, ampak da bomo vsaj poskušali narediti nekaj korakov naprej, da se bo tam stanje v smislu gospodarskega stanja in brezposelnosti poboljšalo. Hvala.
Hvala lepa, gospod minister. Gospod Jožef Horvat, beseda je vaša za postopkovno zahtevo. Izvolite.
Hvala gospod podpredsednik, hvala gospod minister. Ravno zaradi tega, kot pravite, in nekako čutim, da smo na skupni poti, da Pomurju pomagamo. Sami ste napovedali, da je najbrž zelo mala verjetnost, da bi se do konca naslednjega leta stopnja registrirane brezposelnosti bistveno bistveno znižala. Hvala bogu nas rešuje kar se tiče zaposlovanja sosednja Avstrija, ampak po drugi strani smem reči hvala bogu, ker pa se nam ljudje izseljujejo zaradi, kot sami veste, slabe dohodninske zakonodaje. Na nek način, če ta zakon ne bo realiziran, to se pravi, če ne bo v proračunu za leto 2017 dovolj sredstev, bo torej Pomurje hendikepirano, pomursko gospodarstvo bo hendikepirano, ker se zakon ne bo izvršil, na drugi strani pa, ker imamo zakon, pomursko gospodarstvo ni upravičeno do drugih virov razvojnih sredstev, pač po Zakonu o skladnem regionalnem razvoju. Jaz verjamem, da je v Sloveniji veliko problemskih območij, nekatera ste v sklepu Vlade tudi izdatno podprli, kar je prav. Prav je pa najbolj to, da zakone, ki jih sprejme Državni zbor, striktno izvajamo. In tukaj še enkrat in zadnjič trdim, da pomursko gospodarstvo ima absorpcijske sposobnosti. Zakaj ne bi tam pomagali, če je recimo nekje 2 milijonska investicija, da pomagamo preko tega zakona še s sredstvi iz proračuna? Govorim torej o 3 milijonih in 390 tisočakih, to je številka, za katero bi se proračunska postavka morala dvigniti. Dokler imamo odprto razpravo o proračunu za leto 2017, prav zdaj je pravi čas, da vendarle najdemo rešitev, da najdemo ta sredstva in da dejansko potem nihče ne bo s prstom kazal na Vlado, da pa ta ne spoštuje v Državnem zboru sprejetih zakonov. Zato predlagam, gospod podpredsednik, da o tem opravimo, prepričan sem, konstruktivno razpravo. Hvala lepa.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal v sredo, in sicer 19. oktobra v okviru glasovanj. Naslednji je gospod Franc Jurša, ki bo poslansko vprašanje namenil ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču. Izvolite, gospod Jurša.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Najprej se želim opravičiti predsedniku zaradi moje neučakanosti v mojem postopkovnem predlogu, dejansko je bila zadeva neutemeljena. Zdaj pa seveda tudi lep pozdrav vsem tukaj v dvorani, še posebej pa seveda gospodu ministru, ki mu bom tudi zastavil to vprašanje. Minilo je več kot leto dni, odkar sem vam pisno zastavil vprašanje glede hitre ceste Hajdina–Ormož. Prav tako je že nekaj časa minilo od takrat, ko ste imeli zagovor interpelacije zoper vas, kjer sem govoril ravno tudi na to temo. Pa seveda, želel bi se javno spomniti, da sem v obdobju mandata 2008–2011 obiskal na terenu, pod narekovaji, to izgradnjo hitre ceste, kjer smo skupaj z Odborom za lokalno samoupravo in regionalni razvoj videli dva stebra v neposredni bližini Ormoža, ki sta že bila delno zgrajena. V odgovoru na moje pisno vprašanje ste zagotovili, da bo preko operativnega programa, ki bo zapisan v Strategiji razvoja prometa Slovenije do julija 2016, naveden tudi ukrep za izgradnjo te hitre ceste. Cestna povezava Hajdina–Ormož tako še vedno stoji neizgrajena, in to kljub temu, da je bilo v ta projekt vloženih že okrog 10 milijonov evrov davkoplačevalskega denarja. Posledično pa lokalno prebivalstvo še vedno ostaja odrinjeno na obrobje. Vsi vemo, da je eden od vzrokov ta, da so posamezni izvajalci izgradnjo opustili, predvsem zaradi tega, ker so prišli v stečaj. Zato se lahko strinjam z vami, da so se v vmesnem času spremenile okoliščine načrtovanja izgradnje omenjene povezave. Vendar vseeno opozarjam, da je določene ukrepe za izvedbo gradnje omenjenega odseka treba natančno opredeliti, si zastaviti jasne ter učinkovite cilje, na podlagi le-teh pa izpeljati izgradnjo ceste omenjene hitre ceste. Zato vas, spoštovani gospod minister, sprašujem: Kakšni so nadaljnji načrti glede gradnje cestne povezave Hajdina–Ormož? Zanima me tudi: Kakšne aktivnosti trenutno potekajo na tem cestnem odseku? Prosim za odgovor.
Minister za infrastrukturo dr. Peter Gašperšič, beseda je vaša. Izvolite.
Hvala, spoštovani predsedujoči, za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovani gospod poslanec Franc Jurša, hvala tudi za postavljeno vprašanje. Že sami ste v svojem vprašanju ugotovili, da se je v zvezi s tem projektom v preteklosti že precej stvari dogajalo. Projekt se je tako rekoč že tudi začel izvajati na terenu z začetkom gradnje, vendar se je potem dogodilo vrsta stečajev, ki so potem vse skupaj zaustavili, tako da zadeva od takrat pravzaprav na nek način ves čas stoji. Verjetno ste pa tudi že seznanjeni, da sem v preteklem tednu skupaj s predstavniki Ministrstva za okolje in prostor, s predstavniki Darsa in s predstavniki lokalnih skupnosti na tem območju opravil terenski pregled te trase, ki poteka od Ormoža proti Gorišnici in naprej do Markovcev. Tudi sam sem imel priložnost, da si ogledam tudi te ostanke te začete gradnje konstrukcije tega viadukta Sejanca, kjer smo se pravzaprav zdaj po tej gradbiščni cesti že kar s težavo prebili, ker je že vse skupaj zaraščeno in tudi tisti ostanki te konstrukcije žalostno samevajo tam zdaj že, mislim da, sedem let. V zvezi s to hitro cesto, to povezavo, ki gre torej od Ormoža, če gremo od te strani, se pravi od Ormoža proti Ptuju do Hajdine, vemo, da so posamezni deli te trase v različnih fazah pripravljenosti. Imamo ta del od Ormoža do Gorišnice, ki je umeščen v prostor in imamo tudi že praktično v celoti pridobljeno gradbeno dovoljenje. Potem je ta del od Gorišnice do Markovcev, kjer je trasa umeščena v prostor, vendar še ni pridobljeno gradbeno dovoljenje. In potem imamo še ta del od Markovcev do same Hajdine do avtoceste, kjer pa vemo, da je zadeva še neumeščena v prostor in se tukaj pravzaprav še ukvarjamo s tem, po katerem delu naj bi se ta hitra cesta priključila na bodočo avtocesto, ali po južnem delu Ptujskega jezera preko teh zavarovanih območij Natura 2000 ali po severnem delu, kjer pa tej umestitvi nasprotuje lokalno prebivalstvo. Ampak tega se bom čisto na koncu dotaknil. Skratka, na tem delu, kjer je zadeve že umeščena v prostor in v tem delu, kjer že imamo gradbeno dovoljenje, pa je bilo v preteklem tednu na terenu skupaj z župani dogovorjeno, da se začnejo aktivnosti za gradnjo. Se pravi, na tistem delu, kjer je že pridobljeno gradbeno dovoljenje, da se zadeve obnovijo in da se Darsu tudi zagotovi potrebna finančna sredstva. Predvsem je tu pomembno, da sprejmemo poroštveni zakon, ki bo Darsu omogočil izvedbo zadolževanja, tako da bo ta projekt lahko tudi financiral. V tistem delu, kjer pa še ni gradbenih dovoljenj pa, da se torej začnejo te aktivnosti priprave projektne dokumentacije, pridobivanja gradbenega dovoljenja in potem tudi ta del gre v nadaljevanju v gradnjo, tako da bi se izgradil celoten odsek od Ormoža do Markovcev, tam pa se izvede začasno seveda, priključitev na obstoječo državno cesto, ki poteka od Zavrča proti Ptuju, dokler se ne reši ta problematika umestitve v prostor, o kateri sem prej govoril, se pravi za ta manjkajoči odsek do avtoceste, tako da na ta način mislim, da smo tukaj končno presekali neko agonijo več let negotovosti, kaj je s to hitro cesto, ki vemo, ni štiripasovnica, je dvopasovnica, umeščena je pod dvopasovnico z izvennivojskimi križanji. Skratka, zadeva je zdaj taka, da moramo torej zagotoviti poroštveni zakon, Dars pa bo v naslednjem letu že ta prvi odsek dal v plan in tudi začel aktivnosti, kar bo pomenilo, da se bo gradnja spet oživela. Hvala lepa.
Gospod Franc Jurša imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Moram reči, da sem relativno zadovoljen z vašim odgovorom. Seveda pa sem bil informiran preko sredstev javnega obveščanja, da je ta razgovor na tem odseku s predstavnikom lokalne skupnosti, kakor tudi s predstavnikom Ministrstva za okolje in prostor glede tega odseka potekal, pa bi vam vseeno zastavil še podvprašanje, ki glasi: Kako lahko negativno vpliva na pridobljena sredstva za modernizacijo železniške proge Pragersko–Hodoš, če se te ceste ne bi zgradilo in se tudi ni zgradilo nadvoza oziroma podvoza pri Veliki Nedelji? Ali to pomeni, da bi se lahko zgodilo tudi, da bi morali evropska sredstva tem institucijam vračati?
Minister Gašperšič, izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa. Ob tem, ko se je ta projekt modernizacije železniške povezave med Pragerskim in Hodošem načrtoval, je bilo dogovorjeno, da se tisti železniški prehod ohrani z zapornicami, sicer bi se ga moralo ukiniti in promet urediti drugače, ob zagotovilu seveda, da bo v nadaljevanju, ko bo zgrajena hitra cesta, ta promet potekal drugače in tisti prehod preko železniške proge ne bo več predstavljal takega problema za odvijanje prometa. Mislim, da ta zadeva ni vezana na problem vprašanja vračanja evropskih sredstev, kajti tisti projekt je zaključen, tako kot je bilo predvideno. To zavezo, torej po izgradnji hitre ceste, ki v nadaljevanju predstavlja tudi obljubo do lokalnega prebivalstva, pa kot rečeno, bomo realizirali v najkrajšem času. Tako da mislim, da tu tega strahu, da bi bilo v zvezi s tem treba vračati evropska sredstva, ni v nobenem primeru. Hvala.
Hvala, minister Gašperšič. Gospa Jelka Godec se bo s poslanskim vprašanjem obrnila na ministrico za zdravje Milojko Kolar Celarc in ministrico za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anjo Kopač Mrak. Izvolite, gospa Godec.
Najlepša hvala za besedo. Poslansko vprašanje postavljam obema ministricama; če pa se morda ministrice za delo to ne tiče, pa bo ministrica povedala. Namreč, gre za vprašanje glede štiriletnega izobraževalnega programa Zdravstvena nega. Po nekaterih obvestilih oziroma zadevah, ki sem jih dobila v roke, dopisih, naj bi se ta poklic, torej 5. stopnja izobraževanja, srednja medicinska sestra, ukinjalo in se nadomeščalo z drugim poklicem – socialno-zdravstveni asistent. Zato me zanima predvsem odgovor s strani ministrice za zdravje na naslednje vprašanje: Ali v novi zakonodaji načrtujete ukinjanje programa medicinske sestre, srednjega zdravstvenega tehnika, torej v teh novih zakonih, v Zakonu o zdravstveni dejavnosti in drugih? Ali je res, da se vzpostavlja nov poklic socialno-zdravstveni asistent? Ministrici Anji Kopač Mrak pa zastavljam vprašanje: Ali res poteka na CPI oziroma v okviru Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti revizija programa in je vzpostavljena delovna skupina, ki pripravlja nov program poklic socialno-zdravstveni asistent? Kako daleč je ta zadeva na CPI oziroma v okviru Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti?
Hvala lepa. Če mi dovolite, damo besedo najprej dr. Anji Kopač Mrak. Izvolite, gospa ministrica.
Hvala, spoštovani podpredsednik Državnega zbora. Hvala za vprašanje. V uvodu bi samo povedala, ker je pomembno, da potem vsebinsko odgovarja ministrica za zdravje. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je odgovorno za prenos Direktive 2013/55-2013 o spremembi Direktive 2005/36-ES o priznanju poklicnih kvalifikacij in tudi Uredbe EU številka 1024/2002 o upravnem sodelovanju preko informacijskega sistema za notranji trg v pravni red Republike Slovenije. Področje, ki ga ureja omenjena direktiva, se nanaša na vse regulirane poklice v naši državi, med drugim tudi za regulirane poklice na področju zdravstva. Sam način regulacije poklica pa sodi v pristojnost posameznih ministrstev. Torej naše ministrstvo je krovno, da se pač poskuša usklajevati z drugimi ministrstvi, da uskladijo s svojo področno zakonodajo to ureditev, ki je skladna z evropskim pravnim redom. Torej dejansko regulacija poklica srednje medicinske sestre oziroma tehnika zdravstvene nega sodi v pristojnost Ministrstva za zdravje, tako da bi pustila, da ministrica odgovor.
Hvala lepa. Ministrica Milojka Kolar Celarc, izvolite, beseda je vaša.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Hvala tudi za vprašanje. Področje izobraževanja za zdravstvene poklice ureja zakonodaja s področja šolstva, in sicer za celotno vertikalo od poklicnega izobraževanja do doktorskih programov. V tem delu naj povem, da se zakonske podlage niso spremenile. Ministrstvo za zdravje pa je na podlagi strokovnih razprav sledilo usmeritvam izvajalcev zdravstvene nege in socialne oskrbe, ki so predlagali spremembo naziva poklicnega standarda in vsebine z uskladitvijo kompetenc z mednarodnimi smernicami, praksami in priporočili mednarodnih združenj. Zaradi tega smo skupaj z Ministrstvom za izobraževanje že v letu 2015 dorekli posodobitev oziroma revizijo dveh poklicnih standardov z dopolnitvijo znanj, ki se nanašajo predvsem na področje socialnih vsebin, in sicer posodobitev poklicnega standarda na peti stopnji, to je srednja medicinska sestra, in posodobitev poklicnega standarda na četrti stopnji, to je bolničar negovalec. Rada bi poudarila, da ministrstvo podpira in sodeluje pri reviziji teh dveh poklicnih standardov, ki se pripravljajo skupaj v skupini na Centru za poklicno izobraževanje. Ne ukinja se srednješolski strokovni program zdravstvene nege niti poklicno izobraževanje bolničar-negovalec. Izobraževanje na peti stopnji ostaja v enakem obsegu. Predlog za spremembo naziva izobraževalnega programa je bil zdravstveni asistent, naknadno pa je bil podan predlog, da se naziv spremeni v zdravstveno-socialnega asistenta, ki pa še ni dokončno usklajen. Glede na potrebe v različnih okoljih je bil seveda dodatno podan predlog, da se v odprtem kurikulumu poenotijo vsebine, ki jih dijakom najmanj primanjkuje, to je pokazala tudi praksa, to so tudi kompetence, ki so zahtevane v skladu z že prej omenjenimi direktivami. Izpostavljene pri tem so bile predvsem strokovne vsebine, to so znanja s področja socialne oskrbe, zdravstvene nege, oskrbe pri kroničnih obolenjih, osnove farmakologije, izbire živil, zdrav način prehranjevanja kakor tudi naravoslovne vsebine. In vse te nove vsebine, ki so bile predlagane s strani stroke, so in bodo vključene v standard. Ta standard pa je že bil predstavljen predstavnikov skupnosti srednjih zdravstvenih šol Slovenije, ki so se z vključitvijo teh novih vsebin v standarde tudi vse strinjale. V tej fazi po mojih informacijah tudi glede teh standardov še ni dokončnih odločitev. Hvala.
Gospa Jelka Godec, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala. Zdaj prosim, če me potem popravite, ampak jaz zdaj razumem to, v bistvu štiriletne medicinske sestre, ne bo več v Sloveniji, torej poklic pete stopnje. Imeli bomo samo visoko izobražene medicinske sestre. Na peti stopnji pa bomo imeli nov poklic, ki se bo na novo imenoval in bo imel nove vsebine, to je socialno-zdravstveni asistent. Zakaj več ne medicinska sestra, zakaj socialno-zdravstveni asistent? Ali je to povezano s kakšnim novim zakonom, s kakšno novo sistemsko ureditvijo? Vse medicinske sestre bodo visoko izobražene, kar pomeni podaljševanja študija, večje stroške študija, večje stroške dela kasneje, medicinske sestre, ki so visoko izobražene, torej z visoko šolo, imamo že danes in se odmikajo od tistega prvotnega poslanstva in prvotnega dela, to je dela z bolnikom, in se naslanjajo predvsem na organizacijo in ne želijo več sodelovati pri negi bolnika, torej tam, kjer so najbolj potrebne. Zdaj bomo s tem, torej podaljševanje študija, večjim stroškom študija, večjim stroški dela, ker bomo imeli višjo stopnjo, potem bodo napredovali in tako naprej, ne bomo pa imeli tistega bistva, ki smo ga imeli do zdaj zelo dobrega, medicinske sestre na peti stopnji, ki so se ukvarjale z bolnikom, kar je njihovo poslanstvo. Prosim, če mi odgovorite: Ali ostaja medicinska sestra na peti stopnji v tisti prvotni vlogi, ki jo ima danes, ali bomo izobraževali samo visoke, zato ker pač nekatere visoke šole favorizirajo ta poklic, zato da bi imele več vpisanih? Zakaj se zdravniške organizacije, koordinacija zdravniških organizacij ne strinja s tem, kar vi predlagate? Ne strinjajo se z novim poklicem socialno-zdravstveni asistent, ampak pravijo, da je bolj pomembno, da imamo medicinske sestre tudi iz vseh teh razlogov, ki sem jih naštela. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima ministrica za zdravje, gospa Milojka Kolar Celarc. Izvolite.
Spoštovana gospa poslanka, vam bom odgovorila z vprašanjem. Kje je bil takratni minister za zdravje, leta 2003–2004pa še kdo v takratni vladi, da se niso uspeli izpogajati glede kompetenc srednjih medicinskih sester? Na žalost smo mi zdaj prisiljeni in kot veste, smo se eno leto trdo pogajali s sindikatom zdravstvene in babiške nege, ker pač naš srednješolski program in poklic srednje medicinske sestre ne ustreza kompetencam, ki jih zahteva evropska direktiva, in je to samo diplomirana medicinska sestra. Žal je temu tako. Ko boste v kratkem dobili Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o zdravstveni dejavnosti, boste v številnih prehodnih členih določbe lahko ugotovili, kako smo reševali zatečeno stanje, ker vemo, da imamo danes srednje medicinske sestre zaposlene na delih in nalogah, ki v določenem odstotku ustrezajo delu diplomirane medicinske sestre, kar je v skladu z evropskimi kompetencami. In dejansko to, kar sem rekla, bomo v tistem zakonu reševali 12, 13 let star problem, kajti sicer bi lahko bile vse srednje medicinske sestre, da rečem, brezposelne ali na cesti, ker pač ne ustrezajo tem kompetencam. Ampak to je treba vprašati nekoga, ki se je takrat pogajal ali pa se ni pogajal. Zdaj v bistvu samo urejamo izobraževalni sistem tako, da bomo, prvič, prilagojeni izzivom demografskih trendov, da bo enak srednješolski program z dodatnimi vsebinami z drugim nazivom imenovan zdravstveno-socialni asistent, da pa seveda program za diplomirane medicinske sestre ostaja tako, kot je, ker je žal tako kot sem že povedala, ta tista, katere program ustreza kompetencam. Hvala.
Hvala lepa, gospa ministrica. Gospa Jelka Godec, imate besedo za postopkovno zahtevo. Izvolite.
Sem sicer hotela dati drug postopkovni predlog, namreč ministrica, jaz sprašujem ministrico in ministrica mora odgovoriti na moje vprašanje. Če pa ne želi, pa naj reče, da ne bo odgovorila na vprašanje, ne da meni nazaj postavlja vprašanje, kaj so delali bivši ministri. Mene to ne zanima. Mene zanima, ali ukinjamo izobrazbo medicinske sestre in jo dvigamo na višji nivo. To je bilo vprašanje. In mislim, da predsedujoči, bi morali ministrici povedati, da naj ne postavlja vprašanj nazaj, ker so njej postavljena vprašanja in ministrica je dolžna tukaj odgovoriti, kaj se zdaj trenutno, v tem trenutku dogaja. To je bilo tudi moje vprašanje in ne, kaj je bilo, ne vem, deset let nazaj. In izgovori za deset le nazaj danes tukaj niso na mestu. Kar se pa tega tiče, jaz bom tu samo to izkoristila, da ni res, da medicinske sestre s peto stopnjo nimajo kompetenc za opravljanje svojega dela. Imajo kompetence. Ker, če jih ne bi imele, potem jih ne bi imeli v bolnišnicah in zdravstvenih domovih in tako naprej. Me pa zanima, kdo bo zaposloval medicinske sestre z visoko izobrazbo, ker bodo večji stroški dela? In evropska direktiva, ja, govori o tem, to so predlogi, nikjer pa ne piše, da mora točno tako biti. In vi nenehno poudarjate, da je naše primarno zdravstvo in pa da so te zadeve, ki jih imamo danes, zelo dobre. Zdaj naenkrat moramo imeti visoko izobražene medicinske sestre, ki se odmikajo še enkrat od svojega prvotnega dela, in zvišujemo stroške izobraževanja, stroške dela in me zanima kdo, kako bodo krili stroške dela, ko bo namesto srednješolske izobrazbe prišla medicinska sestra z visoko stopnjo in ne bo želela delati z bolnikom. Odmika se. In še enkrat, to, da navajate, da so se vsi strinjali, ni res. Tri dopise imam, kjer se niso strinjale ne srednje šole ne koordinacije zdravniških organizacij. Ne bom zahtevala razprave v Državnem zboru, sem pa pač to izkoristila, ker se mi aroganca gospe ministrice v Državnem zboru ne zdi prav, da poslance poučuje oziroma sprašuje nazaj kako in kaj.
Hvala lepa, gospa Godec. Besedo ima gospod Jan Škoberne, in sicer naslavlja vprašanje na ministrico za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, dr. Anjo Kopač Mrak. Izvolite, gospod Škoberne, beseda je vaša.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik, spoštovani kolegice in kolegi, spoštovane prisotne vse tri ministrice! Po letu 2008, ko se je na nek način zgodil zlom trga dela v Evropi, je bilo eno izmed ključnih vprašanj, kako nasloviti ukrepe, ki bodo ta trg stabilizirale in vrnile v okvir predvsem zaposlovanja najranljivejših skupin, ki so ostale na margini tega trga zaposlovanja. Po kampanji, ki so jo skozi leta 2012 izvajale mladinske organizacije na evropski ravni na pobudo mladih evropskih socialistov, je potem v letu 2013 Evropski parlament sprejel tako imenovano resolucijo o jamstvu za mlade. Ta resolucija je postavila seveda nek ovir možnosti in pomoči tudi s strani Evropske komisije za intervencijo na trg dela, ključno je pa bilo, da se s svojo aplikacijo tega programa države same odzovejo in lokalizirajo tudi reševanje tega ukrepa. In moje vprašanje glede na to, da so namigi, da se bodo določeni ukrepi iz tega naslova nadaljevali, gre v dve smeri: Kako učinkovito je Vlada Republike Slovenije izvrševala cilje, ki si jih je v okviru zagotavljanja zaposlovanja, urejanja pripravništev in preprečevanja dolgotrajne brezposelnosti mladih na trgu dela zadala v okviru programov, ki ste jih zastavili že v predhodni vladi? V kakšnem obsegu in zakaj se načrtuje nadaljevanje teh ukrepov? Če mi dovolite bolj podrobno podvprašanje: Kaj se je pravzaprav dogajalo in se še dogaja z vprašanjem zaposlenosti mladih, anketne brezposelnosti in ali gre tukaj za globalne trende ali pa je specifična aplikacija tega programa jamstva za mlade v Sloveniji imela dovolj močan učinek in dovolj dobro operacionalizacijo, da si zasluži podaljšanje? V nekaterih državah, ko gledamo celotno Evropsko unijo, se namreč rezultati zelo poznajo, spet v drugih državah pa pravzaprav stopnja brezposelnosti mladih še vedno ostaja nad 20 %. In če gledamo podatke, ki so na razpolago za Slovenijo, lahko vidimo, da po določenih kvartalih tudi precej variirajo. Zato je moje vprašanje pravzaprav kratka analiza učinkoviti tega programa in uspešnosti aplikacije Vlade na lokalno situacijo v Sloveniji in seveda podaljšanje v okviru trendov, ki se kažejo iz naslova zaposlovanja mladih. Hvala lepa.
Ministrica dr. Anja Kopač Mrak, izvolite, beseda je vaša.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik Državnega zbora. Poslanke in poslanci, kolegice in kolegi! Zaposlovanje mladih, če pogledamo sliko zadnjih 2, 3 let, lahko rečemo, da so se stvari bistveno izboljšale. Od konca leta 2013 pa do letošnjega septembra se je brezspolnost mladih znižala za 42 %. Če pogledamo številko, takrat je bilo brezposelnih 32 tisoč 523 mladih, danes jih je še vedno preveč, vendar 18 tisoč 919. Samo letos, torej od januarja do konca avgusta, se je zaposlilo več kot 17 tisoč mladih, od tega 4 tisoč 600 za nedoločen čas. Mladi v povprečju tudi hitreje zapustijo brezposelnost kot druge skupine brezposelnih. Stanje se pri mladih hitreje in bolj občutno izboljšuje kot pri drugih ranljivih skupinah na našem trgu. Glavni razlogi so gospodarska rast, pomembno vlogo pa ima tudi to, kot ste omenili, jamstva za mlade. Moramo se spomniti, da so bila jamstva za mlade kot zaveza evropskih držav, da se vsaki mladi osebi do 25. leta starosti v 4 mesecih po nastopu brezposelnosti zagotovi nov začetek, nov začetek v obliki zaposlitve, usposabljanja, izobraževanja, vajeništva, pripravništva, torej da se z njo nekaj zgodi, ker se zavedamo, da mladi, ki so neaktivni, s katerimi se ne ukvarjamo, so izgubljeni talenti v družbi, česar si mi pa tudi celotna Evropa ne moremo privoščiti. Slovenija se je zelo močno borila, da je takrat sredstva dobila. Dobili smo 9 milijonov dodatnega denarja in smo hkrati ena redkih držav, ki je dvignila mejo mladih na 29 let zaradi specifike. S strani Evropske komisije smo bili v poročilu ocenjeni med državami, ki so učinkoviteje izvajale jamstva za mlade. Izpostavljeni smo bili pa kot primer dobre prakse zaradi sodelovanja mladih pri tem procesu. Morate tudi vedeti, da sta se Zveza svobodnih sindikatov Slovenije in Mreža MaMa, zaradi tega, ker je Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dalo pooblastilo, prijavili na razpis Evropske komisije za projekt obveščanja in informiranja mladih o programu jamstva za mlade in so dobili skoraj 227 tisoč evrov sredstev in kar nekaj mladih je na ta račun tudi zaposlenih. Tudi evalvacije teh programov so bile narejena. Usposabljanja na delovnem mestu, v katera so mladi vključene, je stopnja vključenosti, da se potem zaposlijo, ne boste verjeli, 72 %. Še boljši je delovni preizkus, kjer se mladim omogoči, da stopijo v stik z delodajalcem, da jih ta preveri, če tako rečem, na samem delovnem mestu; tam je stopnja izhodov, torej da se zaposlijo po zaključku tega programa, kar 75 %. Zaradi tega in vseh teh rezultatov smo se odločili, da nadaljujemo jamstva za mlade tudi v obdobju 2016–2020. Z ukrepi aktivne politike zaposlovanja in sredstvi znotraj Evropskega socialnega sklada nadaljujemo. Kot primer dobre prakse se je izkazalo tudi, da imajo na zavodu za zaposlovanje svetovalce, ki se posebej ukvarjajo z mladimi, zaradi tega, da so jim bližje, da jim na drugačen način predočijo, skratka, da so posebej prilagojeni ti svetovalci; tudi s tem nadaljujemo. V tej novi finančni perspektivi, usposabljanje na delovnem mestu, je aktivno, javno povabilo prvi izziv, kjer je subvencija za zaposlovanje mladih v višini 7 tisoč 250 evrov na vzhodu Slovenije, približno 3 tisoč zaposlitev je bilo tu realiziranih. Z mladimi se tudi veliko pogovarjamo, kako, na kakšen način zagotoviti večjo trajnost, torej ne samo, da imajo mladi zaposlitev, ampak je naš skupen izziv, kako v naslednjem, torej v obdobju 2016–2020, z novimi razpisi zagotoviti subvencije, ki bodo bolj trajne. Tako da se pogovarjamo, da bodo subvencije, ki so namenjene za mlade, dobili samo delodajalci, ki zaposlijo mlade za nedoločen čas, torej ne več omejeno samo na eno leto, da predvsem spodbudimo ta kakovostni vidik. Je pa treba omeniti tudi interventni zakon, ki je bil sprejet 2013 in na podlagi katerega se je okoli 5 tisoč mladih zaposlilo za nedoločen čas. Če se spomnimo, tam je bila opcija, da delodajalec, ki zaposli mlado osebo za nedoločen čas, dve leti ne plača prispevkov za socialno varnost, in smo s tem zagotovili toliko in toliko vključitev mladih. Vsekakor se bo nadaljeval tudi PUM program, deficitarne štipendije in drugo, skratka z mladimi je treba predvsem to vez med izobraževanjem in trgom dela, ker pri nas imamo določene pomanjkljivosti, da potem z ukrepi aktivne politike zaposlovanja [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospa ministrica. Gospod Jan Škoberne, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Kolegic in kolegi! Najprej dovolite, da izrazim zadovoljstvo, da se stanje na področju zaposlovanja mladih izboljšuje in da trend kaže na ustrezne ukrepe Vlade. Predvsem pa me veseli, ker lahko iz vašega odgovora razberem, da je obseg tako ukrepov kot področij, ki jih skozi to naslavljate, dovolj širok, da lahko razumemo, da bomo naslovili tako tiste mlade, ki so bolj ambiciozni, kot tiste, ki se denimo soočajo z vprašanjem izpada iz šolskega sistema. Tukaj mislim predvsem na PUM programe, ker gre za ključno dilemo, pred katero smo kot družba v celoti, torej kako kljub temu, da imamo veliko segmentacijo različnosti, zagotoviti enake možnosti za vse znotraj naše skupnosti. V tem pogledu bi vas želel morda dodatno vprašati zgolj še: Kje smo danes z vprašanjem pripravništev, predvsem plačanih pripravništev, urejanjem tega področja medsektorsko v Republiki Sloveniji? Ko se je vzpostavljalo jamstvo za mlade, je bila ena izmed temeljnih predpostavk ne le vključenost, ampak tudi preprečevanje prekarnosti, ker seveda zgolj subvencije, kot ste tudi sami izpostavili, niso dovolj, treba je zagotavljati trajnost zaposlenosti in trajnost vključenosti tako na trg dela kot tudi v sistem izobraževanja. In iz pomembnega dela vašega odgovora razberem, da Vlada Republike Slovenije to ustrezno počne. Se mi pa zdi ključno, da vendar naslovimo tudi vprašanje pripravništev, kjer je tudi pomemben del mladinske civilne sfere imel nekaj vprašanj in tudi danes, če prav razumem, s pobudami še niso zaključili. Hvala lepa, gospod podpredsednik.
Hvala lepa, gospod Škoberne. Besedo dajem ministrici. Izvolite, gospa ministrica.
Hvala za besedo. Morda preden grem na pripravništvo, samo še povem, da smo se prejšnji teden na EPSCO, torej pristojnemu svetu, pogovarjali o nadaljevanju jamstev. S strani zavezništva socialistov je jasno zahteva do Evropske komisije, da se ta dober program nadaljuje. Tudi kolegi ministri so izrazito bili na strani podaljšanja, ker moramo se zavedati, da mladi v velikem številu držav niti ne pridejo na Zavod za zaposlovanje, so popolnoma izključeni, do njih ne seže država. Z jamstvi za mlade smo pa dosegli tudi, da je ta prepoznavnost Evrope na tem področju večja in zato, ker so mladi sedaj prišli v, če rečemo tako, uradne birokratske, administrativne tokove države, tu imajo druge države mnogo večjo težavo, kot imamo v Sloveniji, da seveda si vsi želimo nadaljevanja. Pogovarjamo se o sredstvih, ki bodo za to namenjena. Sloveniji je pa seveda bistvenega pomena, da ostane upravičenka do teh sredstev, seveda pa ne bo lahko, ker naša stopnja brezposelnosti je v tem trenutku pod evropskim povprečjem, medtem ko leta 2013, ko sem se pogajala za ta sredstva, je bila žal bistveno višja, predvsem na vzhodu smo bili krepko nad evropskim povprečjem. Kar se tiče pripravništev. O pripravništvih smo večkrat tudi v Državnem zboru govorili, naše ministrstvo je koordiniralo druge resorje na tem področju, ker gre za sektorsko politiko. Kot Vlada kot celota smo pa se takoj postavili na stališče, da brezplačna pripravništva niso dopustna in potem je bil sprejet tudi akcijski načrt urejanja tega vprašanja, ker so bile potrebne določene zakonske spremembe. Na področju socialnega varstva smo mi za svoj resor pač preprečili to, da ni več mogoče tudi s spremembo pripravništva z vidika obveznega pripravništva predvsem nezmožnost dostopa drugih, ki imajo drugačne delovne izkušnje, da pristopijo do opravljanja strokovnih izpitov, kot takih smo spremenili, ker je prav, da mladi, ki na različne načine dobivajo delovne izkušnje, imajo možnost, da opravijo strokovni izpit. Tudi Zakon o urejanja trga dela bo to urejal. Po drugi strani pa na področju našega socialnega varstva nikoli ni bilo brezplačnih pripravništev, ker smo že v prejšnji finančni perspektivi zagotovili sredstva. Tudi zdaj je razpis bil za mlade, tudi na področju šolstva ločen sicer, ampak skupaj, v naslednjem letu pa bo za vse razpis, ki bo pokrival različna področja, bo razpis prva zaposlitev, kjer bomo za vse mlade, ki prvič vstopajo, to zagotovili. Pomembno je tudi, da je Vlada v okviru skupnega kadrovskega načrta sprejela kvoto, kjer lahko ministrstva zaposlimo pripravnika. Tako imamo tudi mi kar nekaj pripravnikov, podobno tudi na inšpektoratu in drugje. V okviru evropskih sredstev je pa tudi razpis za pripravnike na področju inšpektorata varne hrane Fursa, torej da poskušamo mladim odpreti, ker zaradi ZUJF smo imeli, vemo, zelo zaprt [[izklop mikrofona]]
Hvala, ministrica Anja Kopač Mrak. Gospa Nada Brinovšek bo postavila poslansko vprašanje ministrici Milojki Kolar Celarc.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovana ministrica, ponovno vam zastavljam vprašanje glede delovanja pilotnih projektov pediatričnih urgentnih centrov. To vprašanje sem vam enkrat že zastavila, ampak ker pač nisem dobila vsebinskega odgovora, vam ga postavljam še enkrat. Za kaj gre? Meseca marca 2016 je ministrstvo sklicalo na skupno sejo vse direktorje javnih zdravstvenih zavodov Celjske regije. Na tem sestanku jih je obvestilo, da bo pač ministrstvo začelo izvajati pilotni projekt pediatričnih centrov, urgentnih centrov. Kaj to pomeni? Se pravi, da naj bi v bodoče vsi otroci, stari do 19 let, ne do 18, ampak do 19 let v času dežurstva morali obiskati ne svojega zdravnika v svojem zdravstvenem domu, ampak pediatra v urgentnem centru. Seveda ministrstvo dopušča tudi to, da se pač starši oziroma ti otroci lahko odločijo, da peljejo svoje otroke k svojemu dežurnemu zdravniku. Ampak v čem je problem? Problem je v samem načinu financiranja. Glede na to, vas ministrica, tematika vam je znana, sprašujem naslednje: Ali ima ministrstvo pripravljeno javno mrežo s področja pediatrije? Znano je pač tudi dejstvo, da pediatrov v Sloveniji primanjkuje. Ali ima Ministrstvo za zdravje terminski načrt za vzpostavitev pediatričnih urgentnih centrov po vsej Sloveniji? Ali ima Ministrstvo za zdravje pripravljeno kalkulacijo stroškov za delovanje teh pediatričnih urgentnih centrov? In pa, nazadnje, to bi res prosila za odgovor: Ali res namerava Ministrstvo za zdravje za financiranje pediatričnih urgentnih centrov odvzeti finančna sredstva nujni medicinski pomoči?
Ministrica za zdravje, gospa Milojka Kolar Celarc, beseda je vaša.
Še enkrat pozdravljeni! Hvala za to vprašanje. Res je, da je bilo vprašanje v zvezi z vzpostavitvijo tako imenovanih pediatričnih urgentnih centrov že postavljeno. Ker se je pa to vprašanje prvič pojavilo pri obravnavi javne razprave pravilnika o nujni medicinski pomoči in tudi na osnovi ter pobudi pediatrične stroke, je Ministrstvo za zdravje pristopilo s posebno delovno skupino, da pripravi celovit projekt vzpostavitve pediatričnih urgentnih centrov. Iz meni neznanega razloga, na žalost, ta del nujne medicinske pomoči za otroke ni bil vzpostavljen že takrat, ko se je vzpostavljal projekt urgentnih centrov po celi Sloveniji. Ta delovna skupina, ki je sestavljena iz samih strokovnjakov pediatrov, intenzivno pripravlja tako metodologijo, strokovna izhodišča in načrt dela, ki bo seveda potem, ko bo zaključila, posredovana v obravnavo in mnenje tudi razširjenemu strokovnemu kolegiju za pediatrijo, ki je v bistvu najvišji strokovni organ s tega področja, potem pa še v obravnavo in potrditev v zdravstvenem svetu. Tako kot gre redni postopek za vsako novo dejavnost oziroma novo specialnost, ki se uvaja, ki ima potem seveda posledice tudi v sistemskem načinu financiranja skozi splošni dogovor zdravstvene blagajne. Mi zbiramo podatke in analiziramo s terena, koliko obiskov pediatričnih centrov v posameznem urgentnem centru oziroma koliko je teh obiskov pri dežurnih zdravnikih. Kakor vemo, se zdaj zelo pogosto dogaja, da seveda to nujno pomoč iščejo starši na primarnem nivoju v zdravstvenem domu, za katere pa vemo, da nimajo povsod na razpolago pediatra in zato te otroke in mladostnike pregleda tudi družinski zdravnik ali specialist nekega drugega področja. In v teh primerih se običajno zaključi tako, da ta zdravnik napiše napotnico in seveda potem starši z otrokom gredo direktno v Univerzitetni klinični center. Zaradi tega ima tudi ta pediatrična klinika veliko število pregledov in presega program. Pogosto je med vikendi in prazniki praktično gredo kar direktno v UKC in ne iščejo niti dežurne službe. Ta pediatrična nujna pomoč je danes financirana v okviru celotnega pavšalnega zneska, ki ga zdravstvena blagajna daje za posamezne time, za javni zdravstveni zavod oziroma zdravstveni dom, ki ga prejme v skladu s splošnim dogovorom. Tako bo v bodoče ta pediatrična urgentna služba financirana ločeno, seveda v skladu s pravili, potem ko bodo narejene s strani delovne skupine vse analiza, metodologija, ko se bo ugotovilo, koliko bo za to potrebnih sredstev in bodo potem prenesene v splošni dogovor. Hvala.
Hvala lepa, gospa ministrica. Gospa Nada Brinovšek, izvolite besedo.
Hvala lepa, še enkrat. Zdaj, drži, ministrica, to, da pač vi niste krivi za to, ker pediatrija ni bila vključena v sam projekt urgentnih centrov. To je dejstvo. Ampak, poglejte, sami ste omenili težave, težave kažejo zdaj ti pilotni projekti, da pač se na pediatriji, v urgentnih centrih vrste hudo povečujejo, po drugi strani pa imajo težave oziroma se bodo verjetno srečali s težavami glede financiranja javni zavodi, v okviru katerih dela nujna medicinska pomoč. Še enkrat vas sprašujem, gospa ministrica: Ali je res, da ste že pridobili podatke o številu otrok, ki živijo v občinah, ki ga pokriva oziroma ki jih pokriva posamezni zdravstveni dom, na podlagi teh podatkov pa je bil pripravljen tudi predlog višine finančnih sredstev, ki bo namenjen za pediatrične paciente oziroma otroke? PUC bo moral s temi sredstvi zagotoviti potem 24 urno dežurno medicinsko pomoč, to je vse lepo in prav, ampak javni zdravstveni zavodi, v okviru katerih pa deluje nujna medicinska pomoč, pa bodo ostali brez teh sredstev. To je problem. In glede na to, da se približujemo koncu leta in se nam približuje novo proračunsko obdobje, bi res rada glede tega zadnjega dela jasen odgovor. Hvala.
Izvolite ministrica, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Kot sem že povedala, delovna skupina še ni zaključila z delom, finančno še ni bilo ovrednoteno, tega še ni obravnaval in sprejel zdravstveni svet, zato je tako vprašanje ali način, kje in kako bo kdo komu denar vzel, popolnoma neprimerno ta moment.
Hvala lepa. Gospa Suzana Lep Šimenko bo postavila vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku, ki pa je ravnokar prišel. Napisano pa je, da ste odsotni.
Najlepša hvala, predsedujoči. Spoštovani poslanke, poslanci, spoštovani minister in ostala dva ministra, lepo pozdravljeni! Spoštovani minister za gospodarski razvoj in tehnologijo, na temo regionalnega razvoja sva že govorila tukaj pri samih poslanskih vprašanjih. Tokrat vam bom postavila drugačno vprašanje in seveda pričakujem tudi vaše čim bolj konkretne odgovore. V Sloveniji imamo 12 regionalnih razvojnih agencij, ki nekako pokrivajo statistične regije, te so dejansko tudi po Zakonu o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja tiste agencije, ki so nosilne za ta območja. So na nek način, če jih gledamo organizacijsko, tudi tiste temeljne enote tako za načrtovanje kot pa tudi izvajanje nalog regionalnega razvoja. Ob tem pa imamo tudi 14 tako imenovanih sodelujočih institucij, ki pa ne delujejo znotraj vseh teh 12 statističnih regij, ampak zgolj znotraj štirih statističnih regij, in to so Pomurska, Savinjska, Goriška in Podravska regija. Mene zanima, spoštovani minister: Kako vi ocenjujete delo regionalnih razvojnih agencij, njihovo učinkovitost, njihovo uspešnost? V lanskem letu, ko smo sprejemali spremembe Zakona o skladnem regionalnem razvoju, ste tudi omenili med drugim, da delate neke vrste analizo dela teh agencij. Zdaj pa me zanima: Katere agencije so uspešne, učinkovite, katere so tiste, ki so neuspešne in kje so tiste težave, zakaj je recimo posamezna agencija neuspešna? Podobno bi imela vprašanje tudi za te tako imenovane sodelujoče institucije. Kakšen je vaš pogled na organiziranost teh agencij iz skladnega regionalnega razvoja? Ga nameravate v prihodnosti ohraniti takšnega, kot je danes, ali načrtujete na tem področju kakšne spremembe? To je en del mojega vprašanja. Drugi del pa se veže na sam potek dogovora za razvoj regij, nekaj na to temo je že bilo rečenega. Mene zanima: Kako daleč ste zdaj s temi dogovori, kako ocenjujete sam potek in ne nazadnje koliko je takšnih primerov, ko so regije oddale svoj regijski projekt? Seveda je potem na vas kot na resornem ministrstvu za področje regionalnega razvoja, da s tistim ministrstvom, na katerega spada projekt, torej z resornim ministrstvom dosežete nek skupen dogovor seveda tudi za regijo. Vi ste tisti na ministrstvu, ki vodite te sestanke, in resnično me zanima: Koliko je še odprtih dogovorov in razhajanj na eni strani z željo regije in na drugi strani za [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod minister Zdravko Počivalšek, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Poslanke, poslanci! Spoštovana poslanka, hvala za postavljeno vprašanje. Pripravo dogovorov za razvoj regij nalaga Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Gre za nov inštrument uresničevanja regionalnih razvojnih programov. V tem programskem obdobju je novo to, kar ste povedali, da posebna evropska sredstev regionalni politiki v okviru ministrstva niso več na voljo. Sredstva je treba iskati v proračunih različnih ministrstev. Pri tem si ministrstvo prizadeva voditi teritorialni razvojni dialog med regijami in ministrstvi. Naloga je nova in ni lahka. Pričakovanja v regijah so precej visoka, presegajo razpoložljiva sredstva, dialog med ministrstvi in regijami pa še poteka. V kratkem bomo seznanili Vlado s prvim rezultati. Okvirno lahko povem, da so se ministrstva do sedaj odzvala v znesku preko 100 milijonov evrov. Vendar če to primerjamo s prejšnjo perspektivo, ko so iz tega inštrumenta preko enega ministrstva dobile regije preko 600 milijonov, vidimo, da smo še daleč od pričakovanj. V vsakem primeru smo za to, da bi prišli do cilja, pozvali regije v začetku letošnjega leta, da pridejo z potrjenimi projekti, ki so regijski na regijo, naša želja je bila maksimalno hitro priti do tega, da bomo imeli vsaj eden ali dva, pa na koncu tri projekte na regijo, zdaj lahko rečemo, da pri teh 100 milijonih imamo v povprečju več kot en projekt na regijo, da pa brez tega, da bomo našli nek dodaten vir, ne bomo prišli dosti daleč. Ugotavljamo, da obstaja precejšnja regionalna neuravnoteženost, ki jo bo treba odpraviti z uvrščanjem dodatnih projektov v dogovore v naslednjih letih. Pripravo dogovorov za razvoj regij ne smemo razumeti kot enkratno dejanje, ampak kot proces identifikacije najpomembnejših regijskih projektov in zagotavljanje virov sredstev zanjo. Število in organiziranost regijskih razvojnih agencij. Letos je bila sprejeta novela Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, zakon je bil v javni razpravi, odprta so bila vprašanja glede dela, organiziranosti in števila regionalnih razvojnih agencij. Trenutno je stanje na tem področju urejeno tako, kot določa zakon. Vseh dvanajst regionalnih razvojnih agencij je vpisanih v evidenco za celotno programsko obdobje do leta 2020. Sprememb števila in organiziranosti ne načrtujemo, veste pa, da so se zgodile neke spremembe, na dveh področjih so v preteklem obdobju regije odvzele pooblastila obstoječim razvojnih agencijam, ustanovile novo. V enem primeru pa imamo opravka s stečajem aktualne razvojne agencije in tudi s startom nove. Glede ocene dela regionalnih razvojnih agencij so po regijah različne situacije, in sicer nekatere se srečujejo s težavami, kadrovskimi, druge delajo odlično. Zdaj če od mene zahtevate v tem trenutku, da jih poimenujem, se bom temu vprašanju v tem trenutku izognil, zato ker pač smo z vsemi v dogovoru. Pričakujem, da bodo vse, tudi tiste, ki ne delajo dovolj dobro, naredile en pomemben napredek pri načinu samega dela. V zadnjem letu se obseg dela regionalnih razvojnih agencij povečuje, agencije nudijo strokovno pomoč za delovanje razvojnih svetov, dveh kohezijskih regij, sveta kohezijskih regij sta vse bolj aktivna. To tudi mi podpiramo, ker bomo zagotovili tudi konkretno ljudsko pomoč, zato, da bosta vsa sveta, vzhodni in pa zahodni, delovala bolj uspešno. V nadaljevanju mislimo največ energije posvetiti temu, da bomo poleg teh že dovoljenih 100 milijonov zagotovili sredstva za to, da se bomo z ostalimi tremi ministrstvi lahko dogovorili, da izpeljemo vsaj po dva projekta na eno regijo. Hvala.
Gospa Suzana Lep Šimenko, boste zahtevali dopolnitev odgovora? Izvolite.
Najlepša hvala za vaš odgovor. Prosila bi še za dopolnitev, in sicer če greva najprej na sam razvojni dialog. Omenili ste, da so razhajanja na eni strani med samo regijo in na drugi strani med tem, kaj lahko nudijo ministrstva velike. Mene še vedno zanima, koliko je teh regij, zdaj če pogledamo, imamo sedaj 12 regionalnih razvojnih agencij, 12 statističnih regij, mene zanima, s koliko temi regijami ste do sedaj uspeli doseči ta razvojni dialog v smislu, da ste že dosegli neko uskladitev o regijskih projektih. Namreč primer spodnjega Podravja, regija je usklajena v zvezi s projektom, nanaša se na oskrbo s pitno vodo in pa čiščenjem odpadnih voda, vendar žal Ministrstvo za okolje več kot očitno ali teh sredstev nima ali nekako do teh usklajenosti ni prišlo. Mene zanima koliko je takšnih projektov trenutno? V Sloveniji je pa jasno, da seveda ta pogajanja še potekajo. Drugo, kar bi želela, omenili ste seveda, da nekatere regionalne agencije delajo dobro, druge slabo, ne želite izpostaviti tistih, ki so dobre, in tistih, ki so slabe, v redu. Me pa vseeno zanimajo tiste, ki delujejo slabše, neuspešno, neučinkovito. Kje so njihove ključne težave? Na katerih področjih in kako nameravate te težave odpraviti? Ali dejansko potrebujemo 12 regionalnih agencij in pa znotraj posameznih še teh 14 sodelujočih institucij? Najlepša hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Ja, najprej okoli delovanja regijskih razvojnih agencij. Tistih slabih. Lahko imenujem tiste tri primere, ko je prišlo do zamenjave. Najprej v Celjski ali pa Savinjski regiji že pred dvema, trema letoma je prišlo do zamenjave, da imamo novo regijsko agencijo. Najbolj svež primer s startom z novo registracijo po novi zakonodaji je Zasavska regija. Največja težava, ki smo jo imeli ali pa jo imamo, imamo s stečajem Pomurske razvojne agencije. To so okolja, ki se vsaj v dveh primerih skladata tudi s problemskim območjem, tam daje še dodatno težo in pa slabo luč na težave v tem delu. Jaz verjamem, da so zdaj novoregistrirane agencije tiste, ki bodo delale za potrebe regij brez nekih dodatnih interesov in da se je tam uskladil interes občin in pa vseh zainteresiranih, da bo šla zadeva v pravi smeri. Nekaj še okoli poteka razgovorov. Dejstvo je, da se evropska sredstva z leti zmanjšajo, tako da bo o vprašanjih financiranja razvoja še dosti diskusije. V pripravi je strategija razvoja Slovenije, ki bo glede financiranja razvoja regij lahko dala določene odgovore. Upravičeno pa lahko pričakujemo, da bo s povečanjem gospodarske rasti, ki smo ji priča, postopoma rešeno tudi lažje rešeno vprašanje financiranja razvoja v regijah. Iz državnega proračuna financira ministrstvo izvajanje splošnih razvojnih nalog na regionalni ravni za vseh 12 regij, v skupnem obsegu okoli 1 milijona evrov. Ta znesek se v zadnjih letih ni bistveno spreminjal. Poudarjam, da ministrstvo ne plačuje agencij, ampak naloge, ki jih je treba v regijah odpraviti. Nekatere regije imajo v regionalnih razvojnih agencijah še več drugih razvojnih inštitucij. Zaradi tega dejstva ne prejemajo več sredstev za splošne razvojne naloge, organiziranost znotraj regije pa je skladno z načelom subsidiarnosti in po Zakonu o regionalnem razvoju v domeni regije. Še vprašanje, kako daleč smo. V tem trenutku lahko rečem, da smo fizično ne finančno pomemben korak naprej naredili, mislim da imamo po dva projekta na regijo dogovorjena, vendar so pa strahovite razlike v finančni vrednosti teh projektov. Verjamem, da so vse regije na tem področju usklajene, ker imajo usklajene želje, seveda je pa te usklajene želje treba uskladiti tudi s finančnimi možnostmi in tukaj je naloga, ki nas čaka v naslednjih treh, štirih mesecih, da pridemo do konca. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Marko Ferluga, bo postavil vprašanje ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejanu Židanu. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav ministrici in ministrom! Vsi vemo, da imamo to problematiko z ostanki hrane, tako v trgovinah kot v vrtcih, šolah in drugih ustanovah. Veliko hrane se zavrže kot neoporečno, kot neuporabljeno in že sam sistem, kot je HACCP je to zadevo še dodatno zbirokratiziral in dvignil na nek višji nivo. Sam osebno se zavzemam, da bi bila neka možnost, da bi to neoporečno in odvečno hrano lahko predali nemoteno Rdečemu križu, Karitasu ali pa drugim humanitarnim inštitucijam brez nekih birokratskih ovir. Enako tudi velja za pakirano hrano, ki je še posebej toplotno in drugače obdelana ne pa, da se tako racionalno uničuje, ker mislim, da je večji del teh živil še zmeraj za določen čas tudi uporaben. Prav tako sem mnenja, da bi Ministrstvo za kmetijstvo in Ministrstvo za šolstvo morala vzgajati oziroma narediti programe, ki bi otroke vzgajali že od vrtca pa naprej v nekem racionalnem odnosu do hrane. Verjetno sami že dobro veste, da na Hrvaškem obstaja takšen pravilnik o hrani, ki rešuje nepotrebno uničevanje teh živil in me zanima, kot prvo: Ali to obstaja pri nas? Moje drugo vprašanje pa se glasi: Ali Vlada pripravlja ukrepe na tem področju? Če pripravlja, v kakšni fazi so? In kdaj bi lahko pričakovali jih v praksi? Sami dobro veste, ti tako imenovani food waste programi, ki so zdaj vsepovsod, za katere se tudi NGO zelo zanimajo. Zato vas lepo prosim, če nam lahko malo poveste okoli tega. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Dejan Židan, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani poslanke in poslanci! Gospod poslanec Ferluga, najlepša hvala za aktualno vprašanje, ki je primerno za svetovni dan hrane, ki je bil včeraj, 16. oktober je svetovni dan hrane. V času, ko je milijarda ljudi lačnih, se v razvitem svetu, kar je tudi Slovenija, soočamo z viški hrane, zlasti pa s tem, da hrana konča v smeteh. Sicer smo kar nekaj naredili, če je bil to včasih pojav težak 100 in več kilogramov na glavo prebivalca v državi Sloveniji, smo zdaj prišli na nekaj čez 50 kilogramov, ampak vsak kilogram je odvečen kilogram, kot prvo. Kot drugo, v Sloveniji imamo zdaj že nekaj let poseben sistem, ki je povsem humanitaren, v veliki meri ga izvajajo Lions klubi, ki pripeljejo hrano od tam, kjer so viški. Tu je najlažje delati z velikimi trgovskimi centri, ki imajo viške, priznajo, nimajo pa logistike, kako te viške pripeljati do tja, kjer hrano potrebujejo, torej, kjer so humanitarne organizacije tipa Rdeči križ, tipa Karitas oziroma hiše, takšne ali drugačne, kjer se nudi pomoč tistim, ki so pomoči potrebni. V Sloveniji, podobno kot v drugih državah, sistem je precej podoben, so humanitarne organizacije na svoj račun kot neke vrste humanitarno dejavnost prevzele to delo. V Evropi, to je pa treba povedati, večinoma pa gre za gotovo hrano in ne toplo hrano. Ta toploteka, ki se zdaj v Sloveniji razvija, je nekaj posebnega. Dejstvo pa je, in tu se verjetno, gospod poslanec, strinjava, da je treba tudi za hrano, ki je namenjena tistim, ki jim v nekem trenutku težko, povsem enako skrbeti, da je varna, kakor je hrana, ki je namenjena vam ali meni. Sistemi, ki zagotavljajo, da je hrana tudi potem, ko se pripravi, varna za potrošnika, so pa dveh vrst, eno je sistem HACCP, drugo so pa smernice, eno in drugo je možno. Humanitarne organizacije so se večinoma v Sloveniji odločile za sistem nadzora kritičnih točk, to je tako imenovani HACCP sistem. Ta sistem je bil do sedaj podvržen tudi inšpekcijski kontroli, kar je prav. Tisto, kar je pomembno, je, da ni bila izrečena nobena kazen. Sicer se je ugotovilo, da sistem deluje, da pa bi bilo dobro, da se nekatere stvari tudi spremenijo, izboljšajo, pa tudi poenostavijo. Tudi zato smo imeli pri nas na ministrstvu, ki je odgovorno za hrano, srečanje z nevladno organizacijo. Dogovorjeno je bilo, da se čez nekaj tednov organizira brezplačno izobraževanje in informiranje za vse te ljudi, ki vodijo sistem s točke A do točke B. Tu se bo dejansko pokazalo, kaj so ugotovili inšpekcijski obiski. To niso velike napake, do so napake, ki se jih da izjemno hitro odpraviti. Hkrati pa bodo dobili ljudje, ki svoj prosti čas in nenazadnje tudi svoj denar, ker to počnejo s svojimi avtomobili, s svojim gorivom, kako naj to počnejo, da so povsem na varnem, kar se tiče izvajanja predpisov. Odločili smo se tudi, da bomo v naslednjem letu izpeljali poseben razpis, ki bo tem organizacijam omogočil, da dobijo potrebna tehnična sredstva, tam, kjer jih še nimajo, ali so to zamrzovalniki ali so to posebna prenosna sredstva. In to je bil dogovor, ki so ga sprejeli tudi na ravni nevladnih organizacij. Jaz verjamem, da bomo naredili korak naprej. Drugo področje pa so velike kuhinje v šolah, bolnišnicah, vojski in povsod drugod. Težava tega pa je, da te kuhinje načeloma ne bi smele imeti načrtovanih viškov hrane, zato ker delajo z javnim denarjem, delajo tudi z zasebnim denarjem in mora biti število obrokov takšno, da ustreza količini povpraševanja. Torej, nemogoče je, podobno kot pri velikih trgovskih sistemih, načrtovati vsakodnevne doze, ker to pomeni, da bi se z javnim denarjem delalo dodatno število obrokov, česar pravzaprav ponudniki ne smejo. Se pa tudi za ta področja, če ostajajo viški hrane, začenja razvijati sistem toplotek, vendar ta sistem toplotek bo pa nekaj našega izvirnega, tega, recimo, v tujini ni. Tu pa gre za hrano in če ni po pravilni, hladni ali zaprti verigi pripeljana s točke A do točke B, bi se povečalo tveganje, česar pa nočemo. Da je hrana še vedno varna, bo pa to moralo delovati po načelih HACCP ali pa mogoče po nekaj načelih smernic dobre prakse. Tako mislim, da projekt uspeva, in trudili se bomo še naprej, da bo bolj enostaven. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Ferluga, zahtevate dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala. Samo še to, hvala, da ste me spomnili na svetovni dan hrane, temu je bilo tudi namenjeno to osnovno vprašanje. Rad bi prosil samo še glede tega skupnega izobraževanja, se pravi, kakšen imajo odnos do hrane, da je to tudi en od projektov, ki je bil na Ministrstvu za kmetijstvo, da bi bil v povezavi z Ministrstvom za šolstvo, to je zanimivo, in te toploteke, če delujejo v smislu CSO, se pravi teh socialnih centrov za razdeljevanje hrane. V takem smislu ste mislili. Samo toliko.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Ja, tukaj sem predvsem mislil v bistvu na logistiko. Zakaj? Zato, ker v bistvu dejstvo je, da viški hrane so. Najlažje je seveda menedžerirati viške hrane na velike trgovske sisteme. Tukaj tudi dovolite, da bi se javno zahvalil tako velikim trgovskim sistemom, ki so pripravljeni, da prodajo te viške hrane, zlasti pa vsem prostovoljkam in prostovoljcem, ki sedaj delujejo v velikem prostoru znotraj slovenskih mest, da dejansko to funkcijo opravljajo. Dejstvo pa je in to se tudi ti ljudje zavedajo in v celoti spoštujejo, da pa je hrana, ki pa pride potem do tistih, v nekem trenutku težavno, mora pa dejansko vse kriterije tudi pri transportni poti, da se ta varnost ohranja, vzdrževati. Tu pa mislim, da se, gospod poslanec, strinjava. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Anže Logar bo postavil vprašanje ministrici za finance, mag. Mateji Vraničar Erman. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Mislim, da bom vprašal kar pravo osebo, in mislim, da tudi kar v pravem času, glede na to, da se v javnosti ustvarja nekakšno razumevanje reševanja največje bančne luknje v zgodovini Slovenije v smeri, da je bila izračunana prevelika bančna luknja glede na dejansko stanje. Pa mislim, da je to vprašanje zelo pomembno z vidika urgiranja ali pa delovanja organov kot pomoč v skrajni sili, še posebej zato, ker so davkoplačevalci bili tisti, ki so plačali reševanje te bančne luknje. Gospa Vraničar je bila takrat, če se ne motim, državna sekretarka, torej je najbolje v tej dvorani obveščena v zvezi z dogajanjem v tistem času. Mislim, da je tudi toliko oddaljen že ta trenutek, da se lahko brez nekih političnih ali pa drugačnih predsodkov ministrica zelo jasno opredeli do v javnosti izpostavljene dileme in odgovori: Ali je bila sanacija bančnega sistema v Sloveniji preplačana? Želim zelo konkreten odgovor ministrice na to zelo enostavno vprašanje, na prvi pogled enostavno vprašanje, in ne bi želele prejeti odgovora v smeri izogibanja nekih konkretnosti, ker kot sem rekel, ministrica je v tem prostoru najbolje obveščena v tej zadevi. Drugič me zanima, kar bo tudi, bom rekel, razjasnilo to dilemo: Kdo je predlagal in kdo potrdil metodologijo, po kateri so se opravljali testi kvalitete portfelja in stres testi, in kdo vse se je z njo strinjal? Zanima me tudi vprašanje, ki je bilo večkrat izpostavljeno: Ali so bile te predpostavke narejene v skladu z mednarodnimi računovodskimi standardi? Zanima me: Kdo je na koncu potrdil makroekonomske predpostavke, na podlagi katerih se je potem delalo pregled kvalitete portfelja, in kdo je določil knjigo podjetij, torej tista podjetja, ki so bila zajeta v pregled, in višina terjatev, ki se je vzela v obzir za pregled kvalitete sredstev? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica mag. Mateja Vraničar Erman, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Spoštovani poslanec gospod Logar. Uvodoma bi želela opozoriti na pristojnosti, ki jih ima posamezna institucija v zvezi s sanacijo problema, popularno imenovanega bančna luknja. Ministrstvo za finance ni bilo po Zakonu o ukrepih za zagotavljanje stabilnosti bank v Republiki Sloveniji pristojno za izračun tega primanjkljaja niti nima dostopa do podatkov oziroma nadzorniških pristojnosti, v zvezi s katerimi bi lahko naknadno preverjali, ali je bil izračunani primanjkljaj izračunan ustrezno ali ne. Višino t. i. bančne luknje je izračunala Banka Slovenije in podatki in tudi posredni kazalniki kažejo, da nimamo nobenega dvoma v izračun, ki ga je Banka Slovenije pripravila. Naj spomnim, ko se je zakon, popularno imenovan ZUKSB, v letu 2012 sprejemal, je bila ocena finančnih posledic zakona 5 milijard evrov. Skupni finančni učinki dokapitalizacije bank in prenosa sredstev na DUTB v letih 2013 in 2014 so znašali 4 milijarde 680 milijonov. Torej, sorazmerno usklajeno s predlogom zakona. Nadalje ti posredni kazalniki, ki sem jih omenila, ki kažejo na to, da je izračun primanjkljaja primeren, so naslednji. Najprej je v letu 2014, potem ko je bila izvedena sanacija največjih dveh bank, so bili izvedeni vseevropski stresni testi in ti vseevropski stresni testi so pokazali, da so največje slovenske banke sorazmerno ustrezno kapitalizirane, ampak vendar so še potrebovale minimalni dodatni kapital. Torej je bilo še vedno nekaj primanjkljaja. Pravilnost izračuna bančne luknje lahko potrdi tudi dejstvo, da je DUTB vsa sredstva, ki jih je prejela v okviru izvedbe ukrepa prenosa tveganih postavk, morala na podlagi revizije še nadalje slabiti, kar so potrdili tudi revizorji, ki so revidirali računovodske izkaze DUTB. Vaše vprašanje, predvidevam, da izhaja iz poročanja medijev o študiji dr. Boleta. Moram reči, da navedene študije oziroma njene vsebine ne poznam, ker ni dostopna javnosti, zaradi tega se do nje ne morem opredeliti. Kar se tiče dodatnih postavljenih vprašanj, mislim, da sem uvodoma, ko sem pojasnila, kakšna je razmejitev pristojnosti med ministrstvom in Banko Slovenije, odgovorila tudi na ta vprašanja. Še enkrat pa bi mogoče samo poudarila, da izračun primanjkljaja bančnega sistema je Banka Slovenije izračunala v sodelovanju z Evropsko komisijo, ki je vzporedno preverjala ustreznost ukrepov z vidika državnih pomoči. Metodologija je objavljena na spletnih straneh Banke Slovenije in je usklajena z Evropsko komisijo. Hvala.
Hvala lepa. Zahteva za dopolnitev odgovora. Dr. Anže Logar, izvolite.
Hvala. Meni je vseeno rahlo nenavadno to izmikanje odgovornosti Ministrstva za finance za te makro podatke, katere smo na koncu davkoplačevalci plačali. Češ, Ministrstvo za finance ni bilo pristojno za izračun niti nimamo dostopa do kasnejšega preverjanja vseh teh predpostavka. Kdo pa je vodil medresorsko skupino po ZUKSB – državni sekretar Mitja Mavko! Kdo pa je še sedel v tej skupini – z Ministrstva za finance gospod Marjan Divjak in gospa Pintar Mesarič. Kdo je še sedel v tej skupini – Miranda Groff Ferjančič, ki ste jo vi imenovali za državno sekretarko na Ministrstvu za finance. Torej, štiri osebe, ki so dejansko odločile o metodologiji oziroma niso odločile, ampak potrdile, se strinjale z metodologijo za terms of references za stresne teste, za knjigo pogodb oziroma katera sredstva se bodo prenašala, praktično z vsem, kar je definiralo potem višino bančne luknje, čeprav sta metodologijo in pač način uskladili Banka Slovenije in Evropska centralna banka. Nenavadno je, da najvišji predstavnik Ministrstva za finance očitno v tej zadevi noče prevzeti te odgovornosti. To si lahko predstavljam samo tako, da vseeno – kaj? – izračuni niso bili popolnoma korektni ali kako? Ker v nasprotnem primeru bi z vaše strani pričakoval, da branite, z osebno integriteto branite tedanjo odločitev glede višine bančne luknje. Zato vas še enkrat sprašujem, ker na to niste odgovorili: Ali je bila metodologija izbrana po mednarodnih računovodskih standardih? Prosim zelo zelo konkreten odgovor. In še vaš konkreten odgovor, ministrica: Ali potrjujete, da je bančna luknja ustrezno izračunana? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa. Še enkrat, uradnega izračuna ni mogoče primerjati z medijskimi objavami o študiji, ki je ni bilo mogoče v celoti prebrati. Razpoložljive informacije kažejo na to, da je bila bančna luknja izračunana na ustrezen način in nimamo razloga, da dvomimo v strokovno pripravo tega dokumenta oziroma podlag, na katerih je medresorska delovna skupina sprejela odločitev, da Vladi predlaga izvedbo ukrepov za zagotovitev stabilnosti bančnega sistema v Sloveniji. Kar se tiče skladnosti z mednarodnimi standardi, kot že rečeno, uporabljena metodologija je bila usklajena tudi z evropskimi institucijami. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo postavil vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču.
Najlepša hvala za besedo. Lep pozdrav gospodu ministru! Vsebina mojega poslanskega vprašanja se suka okoli obcestnih tabel. Nobena skrivnost ni, da v Združeni levici nasprotujemo popolni komercializaciji okolja, v katerem se gibljemo, to pa vključuje tudi infrastrukturo, bivalno površino, urbano, kot so mesta, in tako naprej. Ko se začnemo pogovarjati o reklamah, je pri nas zakonodajna stvar približno okej urejena; denimo, v križiščih tabla ne sme biti bližje kot 100 metrov pred oziroma 50 metrov za kanaliziranim križiščem, pa vsaj 5 metrov od roba ceste in tako naprej. Sedaj se pa lahko samo sprehodimo, denimo, čez Celovško cesto v Ljubljani ali pa peljemo tam čez, pa vidimo, da je ta zakonodaja mrtva črka na papirju. Zanima me: Kaj se na tem področju dogaja? Koliko objektov za oglaševanje, ki stojijo ob državnih cestah, ima dovoljenje Direkcije za ceste? Koliko objektov za oglaševanje ne izpolnjuje predpisov, ki veljajo za postavljanje takšnih objektov ob državnih cestah? Kako Ministrstvo za infrastrukturo reagira v primerih, ko objekti za oglaševanje niso v skladu s temi predpisi? Na kakšen način lahko ponudnik oglaševanja pridobi soglasje znotraj 100 metrov pred in 50 metrov za kanaliziranim križiščem? Če ga ne more, kako to da potem na Celovški cesti stoji toliko tabel znotraj teh območij? Pobuda za to vprašanje je prišla iz baze. Eden izmed občanov Škofje Loke se je name obrnil s težavo, da je dobil zahtevek po odstranitvi svoje table, nakar je v zvezi s tem klical na Ministrstvo za infrastrukturo, od koder so ga poslali na sektor za odpravljanje, od tam naprej so ga poslali naprej na Direkcijo za ceste Kranj in od tam naprej na inšpekcijo. Praktično povsod so se strinjali, da je zelo velik problem, da te table ne sledijo nikakršnim regulativom, razen ko je prišlo do inšpektorice. Inšpektorica je pa dejala, da je vse okej. Potem jo je pa ta občan, željan nekih odgovorov, začel povpraševati o konkretnih tablah, ki stojijo na Savskem otoku v Kranju, ki jih ne moreš zgrešiti, ki kršijo vse te predpise, je pa postala seveda vsa nervozna, začela razlagati, da ni seznanjena in ga na koncu napotila nazaj na Ministrstvo za infrastrukturo. Krog je bil sklenjen, pet različnih instanc si je tukaj podajalo žogico. Seveda, če pomislimo na to, da je večino teh površin oziroma v rokah Europlakata, ki očitno dobiva dovoljenja tam, kjer jih ostali ne oziroma, tudi če nima teh dovoljenj, so zaščiteni. Ne morem se izogniti vtisu, da je tukaj praktično celotna vertikala, ki ima s tem opravka, kratko malo podkupljena.
Hvala lepa. Dr. Peter Gašperšič, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovani poslanec gospod Miha Kordiš, takoj na začetku bi želel zanikati, da bi kakorkoli bila neka vertikala podkupljenih ljudi v sistemu, ne vem ministrstva, direkcije, inšpekcije. Če pa razpolagate s kakršnimikoli dokazi za to, pa seveda mislim, da boste tudi ustrezno podali kakšne prijave. Kar se pa tiče same problematike oglaševanja, bi želel tudi poudariti, da tudi same nas, na ministrstvu, katerega poslanstvo je tudi skrb za varnost udeležencev cestnega prometa, motijo številni oglasni panoji v bližini javnih cest, kajti vemo, da ti panoji na nek način odvračajo pozornost voznikov, kar potem posledično negativno vpliva na prometno varnost. Po drugi strani pa se lahko strinjam z vami, da pogosto tudi kazijo videz naše krajine. Dejstvo pa je, da tovrstnih oglasnih površin ni mogoče in jih tudi v bodoče ne bo mogoče v celoti prepovedati, želimo pa z restriktivnimi ukrepi v kar največji možni meri omejiti postavljanje teh objektov za obveščanje in oglaševanje ob državnih cestah. V ta namen je bila v letu 2010 tudi sprejet tako imenovani paket nove cestnoprometne zakonodaje, kjer Zakon o cestah potem v 78. členu vključuje določbo, da je postavljanje objektov za obveščanje in oglaševanje na območju državne ceste ob naselju sicer dovoljeno, vendar le na način, da se ti objekti postavljajo izven preglednega polja in izven območja vzdolž vozišča ceste, ki je predpisano za postavitev prometne signalizacije. Skratka, postavljajo se te zahteve, ki se tičejo v bistvu prometne varnosti. Upravljavec cest, to so lokalne skupnosti, ali pa Direkcija Republike Slovenije za infrastrukturo, ali pa družba DARS, odvisno za katere ceste gre, pa lahko pogojuje oziroma daje soglasje za postavitev objektov za obveščanje in oglaševanje le znotraj varovalnega pasu ceste. Ti varovalni pasovi so različni glede na kategorijo ceste; in sicer pri avtocestah znaša 40 metrov, pri glavnih cestah 25 metrov, pri regionalnih cestah je ta pas 15 metrov. Ob tem pa se upošteva tudi 56. člen Pravilnika o projektiranju cest, ki določa, da je konstrukcijo in objekt za obveščanje in oglaševanje dopustno postaviti ob cesti z najmanjšim možnim odmikom pet metrov od zunanjega roba vozišča, pa tudi ne na oddaljenosti več kot 100 metrov pred ali po kanaliziranem križišču, to je križišče z usmerjevalnimi, razvrščevalnimi pasovi. Se pavi, izven varovalnega pasu pa upravljavec ceste nima nobenih pristojnosti, prav tako nima možnosti ukrepanja inšpekcija, ki je pristojna za ceste. Vemo pa, da se v praksi pogosto – se pravi, oglaševalci postavijo te objekte ravno tik za tem varovalnim pasom. Se pravi, če je ob avtocesti 40 metrov, se postavi dlje od 40 metrov oziroma ob glavni cesti dlje od 25 metrov in tako naprej. V vseh primerih, ko je v območju ceste postavljanje objektov za obveščanje in oglaševanje dovoljeno, pa mora oglaševalec izdelati elaborat za postavitev takšnega objekta ter pridobiti soglasje upravljavca. Direkcija, upravljavec državnih cest, je po podatkih iz evidence, ki se vodijo od leta 2012 do vključno septembra 2016, izdala 883 soglasij za postavitev teh objektov, koliko pa je takih objektov, ki so postavljeni nasprotno z veljavno zakonodajo, pa sedaj težko govorim, ker nimamo vseh preštetih, dejstvo pa je, da torej izvajalec rednega vzdrževanja, koncesionar, v okviru pregledniških služb redno pregleduje cestno okolico in tudi evidentira take objekte, ki so postavljeni, recimo, brez ustreznih soglasij in v zvezi s tem potem inšpekcija ustrezno ukrepa. Tako lahko povem, da je bilo v leti 2013, 2014 in 2015 približno 100 pregledov letno izvedenih, v letošnjem letu pa že skoraj 200 strani – torej inšpekcij za infrastrukturo. Mogoče bi v nadaljevanju še to, kar je ostalo.
Hvala lepa. Gospod Kordiš, izvolite dopolnitev odgovora, zahteva za dopolnitev odgovora.
Hvala za odgovor, gospod minister. Poglejte, saj na tem področju imamo opravka z zatečenim stanjem. To niti približno ni plod, ta problem, vašega ministrovanja, pa vendarle; to zatečeno stanje pušča zelo neprijeten vtis, da ko se pa inšpekcija vendarle zgane, se spravi na tistega malega, ki mogoče posega v monopol velikih podjetij, kolikor je Europlakat. Veliki kršitelji so pa tukaj nad zakonom nad izvršno vejo oblasti. Že samo to, da ste navedli, da je bilo – kaj? V letih 2013, 2014 sto pregledov, pa da je bilo letos teh pregledov že 200, se pelješ pa po Celovški, pa ta Celovška izgleda tako kot božična jelka 24. decembra, je dovolj zgovorno. Mislim, samo tam potalaš kazni pa listke in to konsistentno počneš en mesec, pa se reši proračunski primanjkljaj. Mislim, tako zelo drastična situacija je. Glede na to, da so vse te table – ne govorim samo za Celovško, ampak sploh, za vse te problematične table – postavljene znotraj pasu 100 metrov pred in 50 metrov za kanaliziranim križiščem,sprašujem: Kako lahko nek ponudnik dobi soglasje za postavitev znotraj tega pasu? Kot že rečeno, to vprašanje je bilo name naslovljeno s strani enega izmed občanov Škofje Loke in tam so mu na različnih instancah povedali, da tega dovoljenja ni mogoče dobiti, in na koncu, ko so ga petkrat poslali z različnih telefonov na neko drugo instanco, se je pa potem našla inšpektorica, ki je pa rek da ja, da pa vendarle imajo dovoljenja, zato jih mi pač ne preganjamo, saj je pa vendarle vse okej. Skratka, dovoljenja za postavitev oglasne table znotraj teh območij ni mogoče dobiti, razen da ga, očitno, nekateri vendarle so ga dobili. Drugič. Tudi, če ga ne prejmejo, še zmeraj ti objekti tam stojijo, pa nikome ništa. Nekatera velika podjetja celo to spreminjajo očitno v poslovno prakso, v svoj račun vkalkulirajo strošek [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod minister dr. Peter Gašperšič, izvolite.
Hvala lepa. Popolnoma se strinjam z vami, ko pravite, da je tukaj problematika, ki predstavlja tako razsežnost te težave oziroma izhaja večinoma iz zatečenega stanja iz preteklosti. Sam sem povedal, da je zakonodaja na tem področju postala bolj restriktivna od leta 2010 naprej. Tudi ne morem sedaj komentirati kakšnih konkretnih problemov vašega gospoda, s katerim ste se pogovarjali, pa konkretnega podjetja, ki ste ga omenili. V zvezi s Celovško cesto – to sem pa želel še povedati – pa želim poudariti, da je to cesta, ki je v upravljanju Mestne občine Ljubljana, to ni cesta, s katero bi upravljala Direkcija. Torej je pristojna za izdajanje soglasij na območju vseh cest znotraj Mestne občine Ljubljana njihova služba. Tako po odgovore in zakaj, kako dovoljujejo, se je obrniti na njih. Ravno tako potem tudi vse postopke in kaznovanja v zvezi z njihovimi odloki in tako naprej vodi tudi njihova za to pristojna inšpekcija. Kot rečeno, ministrstvo, direkcija in republiška inšpekcija je pristojna za nadziranje državnih cest. Tako je lahko tudi v primeru, kot je bilo omenjeno, Škofje Loke šlo za cesto, ki je v pristojnosti občine. Tega zdaj ne morem povedati. Skratka, lahko pa te zadeve še dodatno preverim tudi v zvezi s tem podjetjem, ki ste ga omenili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Kordiš, izvolite, imate postopkovni predlog.
Tako je, postopkovni predlog, da o ministrovem odgovoru opravimo razpravo na naslednji seji Državnega zbora. Narobe je, da nam iz profitnega motiva krajino pa ceste zastirajo veliki oglaševalci. To prepoznava tudi zakon, ki tukaj postavlja omejitve. Problem pa je, ker se teh omejitev v praksi ne spoštuje. Nadzorni organi ne ukrepajo, kakor bi lahko. Žal. To verjetno velja za lokalno raven, moje vprašanje pa se je nanašalo predvsem na nacionalno raven, ki tukaj ni kaj prida drugačna. Tudi ko sem govoril o Celovški cesti, sem se navezoval nanjo v delu, kjer je kategorizirana kot državna cesta. Mislim, da bi morali o tem opraviti razpravo. Morda ne toliko zaradi tega, ker nas moti komercialno-reklamno vizualno onesnaževanje naše krajine, kot to, da očitno imamo tukaj nek sistem nadzora in sankcioniranja, ki ne funkcionira. Jaz ne trdim, da je to odgovornost aktualnega ministra oziroma prav nasprotno; trdim, da to ni plod dela aktualnega ministra, ampak imamo zatečeno stanje, v katerega pa je treba začeti posegati, ker v tem trenutku zgleda, da se nadzorne in sankcijske službe zganejo šele takrat, ko je treba udariti nekega malega ponudnika, nekoga, ki je obesili tablo na kozolcu, ki stoji zraven ceste ali pa na fasado hiše in tako naprej, ko pride pa do velikih rib, kot je to Europlakat, ti pa ostajajo nedotaknjeni. Pa inšpektorji, ko jih sprašuješ po telefonu – sem navedel ta konkreten primer iz Kranja –, postanejo živčni, zanikajo, da poznajo situacijo. Skratka, stvari se ustavijo in se nikamor ne premaknejo. Če pa se slučajno kaj zgodi, pa kolikor vem, je pa v diskreciji teh služb, da časovnico urejajo po svoji lastni presoji. Pa imamo, recimo, prijavo za neko tablo velikega oglaševalca, ki se bo vedno znašla na dnu predala, neke male ribe, ki si iz tega ne služijo ne vem kako kvalitetnega kruha iz tega, bodo pa tiste, po katerih se bo udarilo takoj, ki bodo morali takoj odstranjevati svoje oglasne objekte in tako naprej. Skratka, nadzorovanje in sankcioniranje v tem sektorju pač, prvič: ne funkcionira, drugič: funkcionira pa toliko, kolikor je treba udariti po malih, zato da bodo veliki lahko delali svoj biznis. To je nek impulz, ki sem ga dobil iz baze, in mislim, da bi moral na podlagi tega Državni zbor ukrepati, če že izvršna veja oblasti zataji. Hvala.
Hvala lepa. Gospod poslanec, o vašem predlogu bo Državni zbor odločal v sredo, 19. oktobra, v okviru glasovanj. Gospod Žan Mahnič bo zastavil vprašanje ministrici za obrambo gospe Andreji Katič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Sam bom postavil poslansko vprašanje glede socialnega statusa in socialnega položaja pripadnikov Slovenske vojske. Moje vprašanje je samo nadaljevanje seje Odbora za obrambo, ki smo jo imeli prejšnji teden v sredo in ki se je zaključila brez enega samega sprejetega sklepa. Tam sem predlagal glede na vse slišano, tudi glede na to, kar je ministrica povedala, dva sklepa; prvi, zelo splošen, da se naj pripravi poročilo glede socialnega statusa pripadnikov Slovenske vojske v roku enega meseca in pa tudi konkretne rešitve, kako bomo izboljšali socialni položaj vojakov še v letošnjem letu, to se pravi še v letu 2016. Drugi sklep pa je bil, da naj Vlada uredi vse potrebno, da se bo pripadnikom Slovenske vojske vse do čina stotnik dvignila plača za dva plačilna razreda – torej podoben predlog, kot je bil v primeru policistov. Poslanci koalicije so glasovali proti in nobeden od teh dveh sklepov ni bil sprejet, zaradi tega tudi to ustno poslansko vprašanje, ker sedaj ne vem, kakšni bodo ukrepi. Mi sedaj že dlje časa govorimo o stanju v Slovenski vojski, do sedaj smo govorili predvsem o stanju na področju opreme, na področju usposobljenosti. Vemo, da je vojska za lansko leto za operativno sposobnost in bojno pripravljenost dobila oceno nezadostno, torej mi nimamo trenutno vojske, ki bi bila sposobna braniti to državo. Sedaj smo odprli tudi vprašanje, ki postaja čedalje bolj pereče, to je: V kakšnem socialnem položaju so pripadniki naših oboroženih sil, konkretno Slovenske vojske? V javnost je pricurljala informacija, da več kot 100 pripadnikov dobiva pomoč s strani italijanskega Karitasa, poslušamo raznorazne zgodbe vojakov, ki so že 10, 15, 20 let v sistemu in dobivajo 650, 670 neto plače, ob tem da morajo preživeti sebe in svoje družine. Številka, ki nam jo na vsake toliko časa predstavi, oziroma številka, ki nam jo pove Ministrstvo za obrambo glede števila pripadnikov Slovenske vojske, vidimo, da pada navzdol in da tega trenda nismo sposobni oziroma niste sposobni obrniti in smo daleč daleč od tiste številke 8 tisoč 500 pripadnikov stalne sestave, kot bi jo morali glede na strateške dokumente imeti, ampak sedaj že padamo tudi pod 6 tisoč 900. Gospa ministrica, s tistimi sklepi sem vam želel pomagati, vam dati neko tudi moč nekih argumentov, kar sklepi zagotovo so pri pogajanju z ministri, pristojnimi za to področje, kar se tiče sociale in same plačne mase, ampak, ker ni bilo sprejeto, me sedaj zanima: Kakšni bodo vaši ukrepi, da se ta situacija izboljša?
Hvala lepa. Gospa ministrica Andreja Katič, izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovani poslanec, kolegica ministrica, vsi ostali poslanci! Res je, mi smo podrobneje o socialnem statusu vojakov razpravljali pretekli torek na 41. nujni seji, pa tudi velikokrat že v preteklosti se je Odbor za obrambo tako na svojih rednih, nujnih sejah, pa tudi na terenskih sejah dotaknil te problematike. Tudi se mi zdi prav, da danes, ko je dan boja proti revščini, to problematiko tudi v parlamentu še enkrat osvetlimo. Če se je pred leti z Zakonom o službi v Slovenski vojski iz leta 2006 uspelo doseči pozitivne učinke pri pridobivanju in nagrajevanju kadra v Slovenski vojski, jih je kriza in s tem izvedeni ukrepi praktično izničila. Poudarila bi pri vsem tem, da socialnega položaja vojakov ne opredeljuje samo plača, gre pa zagotovo za enega izmed najpomembnejših elementov. Vojaški poklic je zahteven, specifičen in strinjam se z vsemi tistimi, ki pravijo, da položaj vojakov ni ustrezno urejen. Hkrati pa bi poudarila, da je, žal, socialni položaj vojakov enako slab kot položaj tistih javnih uslužbencev, ki imajo primerljivo in nižjo stopnjo izobrazbe, kot izhaja tudi iz enotnega plačnega sistema. Povedala sem, da nobeden od vojakov ne prejema minimalne plače, da pa v Slovenski vojski to prejemajo civilne osebe v skupini J, tako kot tudi drugje v javnem sektorju. In ko govorimo o izvedenih ukrepih oziroma o naših predlogih, bi povedala to, da smo mi znotraj sedaj veljavne zakonodaje za izboljšanje plač in posledično večjo stimulativnost vojaškega poklica izvedli kar nekaj ukrepov. Tako smo izplačevanje dodatkov po 59. členu Zakona o službi v Slovenski vojski uskladili z zakonskimi določbami, kar pomeni, da gre v večini primerov za fiksen znesek na plačo, ne glede na dejansko prisotnost. Da pogodbe za zaposlitev sklepamo za obdobje 10 let in izplačujemo nagrade tako za sklenitev pogodbe; za 10 let je to 5 povprečnih plač, za 5 let ena povprečna plača, kot tudi za njeno podaljšanje. V preteklosti se je sklepanje krajših pogodb s ciljem varčevanja izogibalo plačevanje teh nagrad. Ministrstvo – kot je bilo vprašanje, kaj pa danes – si trenutno prizadeva, da bi se plačni razredi pripadnikov Slovenske vojske uskladili z novimi plačnimi razredi policistov po sklenitvi stavkovnega sporazuma in gleda na predlog Zakona o organiziranosti in delu policije. Menimo, da morajo biti primerljivi poklici tudi primerljivo urejeni. V ta namen je ministrstvo v septembru pripravilo in posredovalo v medresorsko sodelovanje spremembe Uredbe o uvrstitvi formacijskih dolžnosti in nazivov v Slovenski vojski, menim pa, da je poleg te uredbe treba izvesti ključne spremembe tudi na sistemskem nivoju. Tudi tu smo oblikovali že kar nekaj predlogov, ki pa so v različnih fazah obravnave oziroma sprejemanja. Pri spremembi Zakona o javnih uslužbencih smo predlagali, da se vojakom po izpolnitvi 45. leta starosti ob zagotovitvi zaposlitve v okviru državne uprave zaposlitev za določen čas transformira v zaposlitev za nedoločen čas. Pri spremembi Zakona o sistemu plač v javnem sektorju smo predlagali, da se vojakom po 45. letu ob zaposlitvi v državni upravi ohranijo doseženi plačni razredi, se pravi, da ne bi, potem ko mu preneha pogodba v Slovenski vojski in ko začne opravljati neko drugo delo, izgubil že dosežena napredovanja. Oba predloga zakonov sta bila s strani pripravljavcev zakonov sprejeta, spremembe pa po naših podatkih čakajo na začetek pogajanj s sindikati. S temi predlaganimi rešitvami bi dopolnili sosledje pravic, ki jih imajo že sedaj vojaki v zvezi s prenehanjem opravljanja vojaške službe po določeni starosti, in zagotovili tudi ustrezen socialni status po tem obdobju. Največ novosti pa bo v okviru novega Zakona o obrambi in tudi Zakona o službi v Slovenski vojski. Kot sem rekla, različne dodatke za primerljive poklice je tudi treba izenačiti; na primer, dodatek na stalnost, pripravljenost na delovnem mestu in drugem kraju. Prav tako nameravamo ovrednotiti in predlagati dodatke za prepovedi, ki jih Zakon o obrambi določa za vojake, in sicer za prepoved stavke in prepoved političnega delovanja, ki v sedanjem plačnem sistemu nista finančno ovrednotena. Dopolnjene pa bodo tudi rešitve glede celostne skrbi za pripadnike. Želela bi si, da bi bile vse te rešitve čim prej uveljavljene in da bi postal vojaški poklic stimulativen in cenjen, je pa to seveda odvisno od vseh nas, tako Vlade, pogajanj s sindikati in ne nazadnje tudi od vseh poslank in poslancev v parlamentu. Kar se tiče socialnega položaja in teh navedb glede Karitasa, pa bi povedala, da je okoli 100 pripadnikov Slovenske vojske bilo tistih, ki so prejeli pomoč Karitasa vojaškega vikariata. Po njihovih podatkih gre za posameznike in družine, ki so zašli v stisko, in sicer vojaki, ki so zašli v finančno [[izklop mikrofona]].
Hvala lepa. Gospod Žan Mahnič, boste zahtevali dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Strinjam se z ministrico, da so tudi drugi javni uslužbenci, ki so s podobno ali primerljivo izobrazbo, ravno tako v teh plačnih razredih, vendar pa je le treba povedati, da ima takšna nestimulativna plačna politika v Slovenski vojski posledico tudi na usposobljenost. Oba veva, da se tudi zaradi takšnih plač in zaradi slabe opreme pripadniki nočejo udeleževati terenskih usposabljanj, izkorišča se tisti 185. člen Zakona o javnih uslužbencih in tako naprej, kar bo seveda treba rešiti z Zakonom o službi v Slovenski vojski, kljub temu da boste tudi pri tem omejeni glede na to, da bodo vojaki še vedno ostali del sistema javnih uslužbencev. Sam sem vam, gospa ministrica, takrat samo želel pomagati. Vi ste rekli, to je odvisno od vseh nas – s tem se ne strinjam. Mi smo vam že dali zeleno luč, jaz tistih predlogov ne bi predlagal, če se ne bi prej posvetoval v poslanski skupini. Mi se strinjamo, ampak moramo jasno povedati, da ti ukrepi, kar se tiče nekega dodatka za prepoved stavke, tudi ta dvig plačnih razredov, kar jim bo prineslo 40, 50 evrov, je samo gašenje požara. Se pravi, da se uredi tisto, kar je najnujnejše, čeprav bi to že moralo biti narejeno. Pričakujemo pa v Slovenski demokratski stranki konkretne ukrepe. Žal mi je tudi, da kadarkoli vabimo na seje Odbora za obrambo predstavnike, recimo, Ministrstva za finance, nikoli ne dobimo ministra ali državnega sekretarja, pač pa pošljejo neke uradnike tretje lige, da tam samo poslušajo in od njih nimamo kakšnih velikih koristi ne mi ne državljanke in državljani, še najmanj pa vojakinje in vojaki. Torej, moje vprašanje bi bilo, pa bi potem res rad s tem zaključil in nekako samo še spremljal realizacijo: Kdaj načrtujete skrajni rok za uvedbo vseh teh ukrepov, ki ste jih prej navedli?
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala. Dokončala bi samo še navedbe glede socialne pomoči oziroma paketov Karitasa vojaškega vikariata. Po podatkih vikariata prejema to pomoč okoli 100 posameznikov in družin, in sicer poleg vojakov, ki so zašli v finančno stisko zaradi daljšega bolniškega staleža, še vojaki, katerih partner je izgubil službo, vojaki, ki imajo številčnejšo družino, to je štiri ali več otrok, vojaki, ki so deležni kakšne naravne nesreče – poplave, požar –, civilne osebe, zaposlene v Slovenski vojski, z zajamčenim osebnim dohodkov in nekateri upokojenci Ministrstva za obrambo. Seveda bi si želela, da nihče v Slovenski vojski in tudi drugje ne bi potreboval te pomoči. Ko ste me vprašali konkretno za časovnico. Vlada je sklenila, da medresorska skupina, ki predlaga ukrepe za odpravo anomalij, mora do konca tega leta predlagati poročilo Vladi. Mi smo ne glede na to že pripravili naša gradiva in jih posredovali v medresorsko usklajevanje, kar se tiče same spremembe uredbe in o primerljivosti položaja vojaka in policista. Kar se tiče pa Zakona o obrambi in Zakona o službi v Slovenski vojski, pa je Zakon o obrambi že imel javno obravnavo čez poletje izvedeno. Predstavili smo že nekaterim poslanskim skupinam, ker pa sta v soodvisnosti – Zakon o obrambi od Zakona o službi v Slovenski vojski –, sedaj ko bomo uskladili, upam, da v največji meri, Zakon o službi v Slovenski vojski tudi z vsemi sindikati, ki delujejo v okviru Ministrstva za obrambo, bomo ponovno v javno obravnavo poslali oba zakona skupaj v soodvisnosti, saj eden brez drugega v bistvu ne moreta biti sprejeta. Predvidevamo, da bi ta časovnica bila izvedena do konca leta, tako da bi do konca leta tudi v parlament posredovali sistemske rešitve. Kar se pa tiče sprememb Zakona o javnih uslužbencih in Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, to pa je odvisno od pogajanj s sindikati. Ko bo prišlo na dnevni red, verjamem, da bodo tudi naše pripombe pri tem upoštevane. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert bo postavila vprašanje ministrici za izobraževanje, znanost in šport, dr. Maji Makovec Brenčič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana ministrica, obe ministrici! Šolarke in šolarji, pa tudi učitelji so že dobro zakorakali v to šolsko leto. Pravzaprav moramo priznati, da so že kar zagrizli v delo. Seveda so s tem šolskim letom ali pa z začetkom eni zadovoljni bolj, drugi manj. Kaj želim povedati? Predvsem to, da pogoji za delo niso po vseh šolah enaki. Dejstvo je, da imamo po Sloveniji še vedno veliko šol, ki delujejo v neprimernih pogojih za celovito izvajanje vzgojno-izobraževalnega programa, bodisi so objekti dotrajani ali pa na drugi strani imajo že lepe, nove objekte, pa ti žal niso dokončani v celoti. Po navadi manjka ravno en segment; in to so športni objekti, bodisi telovadnice ali pa športne dvorane. Nekako pripeljemo projekt tako daleč, da se šolarji vselijo v te lepe nove zgradbe, vendar pa učni program ne more potekati v celiti brez težav, kajti manjka tudi tisti del izobraževalnega programa, ki je prav tako pomemben. Uvodoma bi vas prosila dobesedno za odgovor glede na to, da smo v letu 2016: Koliko osnovnih šol v tej državi nima vseh potrebnih objektov bodisi prostorov za popolno in neovirano izobraževanje oziroma izvajanje vzgojno-izobraževalnega programa? Imate morda podatek, kako dolgo v povprečju traja ena takšna situacija, ki se rešuje? Se pravi, ko prehajamo iz obnove ali pa začetka izgradnje do konca, se pravi, v celoti. Hvala.
Hvala lepa, gospa Bah Žibert. Besedo ima ministrica za izobraževanje, znanost in šport, dr. Maja Makovec Brenčič. Izvolite, gospa ministrica.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana gospa poslanka, spoštovana kolegica in seveda vsi ostali poslanke in poslanci! Glede samega vprašanje predvidevam, da se najbolj nanaša predvsem na pogoje izvajanja športne vzgoje. Kar se tiče samega preseka stanja, moram povedati, da najprej in predvsem je ustanovitelj osnovne šole, in s tem seveda tudi vseh ustreznih infrastrukturnih pogojev za izvajanje vzgojno-izobraževalnega programa, lokalna skupnost oziroma občina. Ta potem tudi v dogovoru z izvedbo znotraj tako imenovanih družbenih dejavnosti in v skladu s standardi in normativi, ki jih prepisujejo zakoni za vzgojno-izobraževalne programe na ravni osnovne šola, organizira, usposablja oziroma hkrati tudi vzdržuje in omogoča izvajanje ustreznih pogojev za celoten program. Če govoriva o konkretnih primerih, vam v tem trenutku zelo težko podam zelo natančno sliko, kaj se dogaja na posamičnih šolah. Dejstvo je, da so določeni projekti na šolah bili zasnovani že v preteklem obdobju, recimo, koncem leta 2000, pa tudi še niso v celoti izvedeni, preprosto iz razloga, ker je država omejila, močno omejila sredstva za sofinanciranje v tovrstno infrastrukturo. Mi si v tem obdobju prizadevamo, da dvigujemo ta sredstva v ta namen, kolikor je le mogoče. Mora pa potekati vsakovrstna investicija v ta namen, seveda v soglasju in z jasnim načrtom lokalne skupnosti kot ustanovitelja. Kar se tiče konkretnih športnih objektov, je tako, da so občine zelo različno vzpostavljale to infrastrukturo, s tem tudi prevzemale odgovornost za upravljanje in vzdrževanje te infrastrukture, hkrati pa tudi priglasile različne projekte. Vendar pa, če smo v letu 2010 na primer imeli na ministrstvu za športno infrastrukturo namenjenih približno 4 milijone evrov, smo potem v letu 2012 in kasneje padli na milijon evrov in še manj. Letos v predlogu proračuna načrtujemo več sredstev, in sicer desetkrat več sredstev kot leta 2015, vsaj 800 tisoč evrov, vsaj za tiste projekte, ki so bodisi nedodelani bodisi da imajo potrebna manjša dopolnila, da se zagotovi predvsem varna vzgoja in izobraževanje in da k temu lahko tudi pristopimo v skladu že začrtanimi tako imenovani programi izvajanja, ki so bili tudi najavljeni. Seveda želimo pridobiti čim več virov v ta namen in pomagati lokalnim skupnostmi, da zagotovijo to, kar je potrebno; torej ustrezen standard in tudi normativno zagotavljanje in izvajanje vseh programov. Tisto, kar se je v državi morda širše znotraj občin dogodilo, je to, da so bili zaradi namenskih evropskih sredstev možni številni športni objekti ali zagotavljanje nove infrastrukture, ne pa tudi dopolnjevanje infrastrukture, kjer je bila potrebna manjša vrednost. Prav s tem namenom želimo sredstva, ki so še vedno omejena, nameniti predvsem lokalnim skupnostim tam, kjer so že vzpostavljeni ti objekti ali potrebujejo samo neko dopolnilo do zaključene možnosti potem izvajanja programov, saj bi s tem lahko zadostili tudi večjemu številu tovrstnih potreb glede na omejitev sredstev. Je pa pomembno seveda tudi to, da se v skladu z dogovorom z lokalnim skupnostmi tudi išče sofinancerje in soinvestitorje za te namene. Kajti, ko gre za manjše skupnosti, se posebej ti objekti uporabljajo ne-le zgolj za vzgojno-izobraževalni program in izvajanje šolskega programa, ampak največkrat, v večjem delu prostih ur seveda, za druge aktivnosti lokalne skupnosti. Zato je seveda namen, da ministrstvo pomaga, kolikor le lahko, v zatečenih stanjih predvsem finančnih virov, da pa hkrati tudi spodbuja lokalne skupnosti, da se išče tudi druge vire, ki lahko zagotovijo v resnici kakovostno izvedbo vseh različnih vrst programov. Morda toliko za začetek.
Hvala lepa, gospa ministrica. Gospa Anja Bah Žibert, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Hvala, ministrica, in všeč mi je, da ste nekako izpostavili tudi sodelovanje z lokalno skupnostjo. Zato dovolite en primer. Leta 1999 se je začela graditi Osnovna šola Mirna Peč. 2013 je uspelo tej šoli, da je prišla nekako do vselitve za sam pouk. Zdaj smo praktično konec leta 2016, ta šola še vedno nima telovadnice. Se pravi, 17 let traja kalvarija te šole. Otroci hodijo na telesno vzgojo kilometer in pol daleč, zato potrebujejo prevozna sredstva, zato potrebujejo prilagoditev program in tako naprej. Dejstvo je, da se je z ministrstvom dogovorilo, da se bo šola financirala leta 2016, 2017 in 2018. Občina je temu ustrezno prilagodila svoje aktivnosti. Podpisali so pogodbo, začeli z investicijo, nakar so dobili samo ustni odgovor, sploh ne pisnega obvestila, da se sredstva, ki so bila namenjena za leto 2017, prenašajo na 2018, in tisto, kar je bilo mišljeno nekaj malega razlike še v 2018, da jih bodo prejeli 2017. Tu pa gre za izključno odgovornost na strani ministrstva. Zakaj? Ne bom rekla, da je tu ministrstvo tisto, ker vem, kako je, kakšen je žakelj in iz tega lahko vzamete toliko, kolikor je. Ampak, poglejte, 123 milijonov smo dali za migrante, to je 123 dvoran po Sloveniji. Zdaj pa tu občina naredi vse, kar je v njeni moči, začne z izvajanjem in ji enostavno nekdo reče čez noč, da spreminjajo. Tu bi vas res prosila za odgovor: Kaj se da narediti v tem trenutku?
Hvala lepa. Gospa ministrica, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa tudi za to konkretno vprašanje. Res je, gre za projekt iz leta 1999. Osnovna šola se je zaključila, ostala je pa odprta investicija na telovadnici oziroma športnem objektu tudi za namen izvajanja športnega dela vzgoje in izobraževanja. Sklep še ni bil izdan in tudi še ni bil še izdan za druge tovrstne projekte preprosto zato, ker je treba sklep izdajati tudi v skladu s proračunskimi viri. Kot sem že prej omenila, kakšen je bil padec teh virov, hkrati pa so čakajoči ne samo iz leta 1999, ampak tudi že od prej, ki niso bili poravnani s strani ministrstva, kljub temu da so bili dogovori že sklenjeni med lokalnimi skupnostmi in ministrstvom. Seveda gre za ustvarjen vrstni red in mi se bomo močno potrudili, da v okviru sredstev, kot so, zagotovimo vsaj v nekem obdobju sofinanciranje na način, kot je bilo tudi dogovorjeno oziroma predstavljeno v projektu. Ker pa gre v letošnjem letu, torej v letu 2016 in 2017, spet za omejena sredstva na tej postavki, to je postavka 2200, bomo v skladu z vsemi projekti, ki so nedokončani še iz preteklega obdobja – ne govorimo o novih projektih, ampak o tistih, ki so iz leta 2000 in naprej –, skušali po korektnem vrstnem redu, ker je tega več, obravnavati na način, da iščemo vsaj za tiste projekte, kjer je sofinanciranje možno predvsem v manjšem obsegu, najti čimprejšnjo rešitev, ker tako lahko več skupnostim zadostimo hitrejše reševanje problema. Dejstvo pa je, da bo sklep izdan takoj, ko bodo ta sredstva dejansko sploh na razpolago oziroma na razpolago v okviru finančnih virov, ki so za posamezno proračunsko obdobje; veste, da smo v pripravi proračuna in načrtovanja za naprej. Res je, da je vrsta takšnih objektov ostala v nekih fazah priprave ali izvedbe tudi s strani lokalnih skupnosti, ker tudi same niso zmogle nadaljevati začrtanega dela izvedbe. Mi se trudimo, to lahko rečem, iskati vse možnosti za to, da tudi ko so določene postavke znotraj športa neizkoriščene, da krpamo tisto, kar je najbolj nujno in najbolj potrebno predvsem v luči vzgoje in izobraževanje. To je prioriteta, ki je vedno bila na tem ministrstvu in bo tudi naprej.
Hvala lepa, gospa ministrica. Besedo ima spoštovana gospa Anja Bah Žibert za postopkovno zahtevo.
Hvala lepa, predsedujoči. Zahvaljujem se vam, ministrica, za ta odgovor. Dejstvo je, da niso bile nobene pogodbe podpisane, bil je pa narejen skupaj z ministrstvom projekt, dogovor o sofinanciranju. Občine so za to dobile podatke, ta sredstva so načrtovale in tečejo izvedbe. V ta namen, poglejte, jim je ta država oziroma ta vlada vzela povprečnino, imamo nove davke, dogovori se za neko financiranje, potem se pa tega ne izvede oziroma mimogrede izvejo, da tega denarja ne bodo dobili. Tu ne pozivam vas in ne napeljujem na to, da bi razprava potekala kot nek obračun zdaj z Ministrstvom za izobraževanje, ker mislim, da temu ne bi koristila, ampak da se pogovorimo o tem, kaj so prioritete v tej državi. Mislim, da ima ta vlada prioritete nekoliko zgrešene in da dajemo denar tja, kjer ga ne bi bilo potrebno toliko, in ga ne dajemo tja, kjer že leta in leta stojimo v nekem zatečenem stanju. Se vam pa zahvaljujem, ministrica, za to, da boste pogledali, kaj se da še v konkretnih primerih narediti – za te ljudi, ki so sedaj podpisali pogodbe, in seveda s tem postanemo vsi skupaj dolžniki, tako občina do izvajalcev in tako naprej – in bi projekti res tekli glede na to, da so sami, to je treba poudariti, priskrbeli svoj delež sredstev in tudi se držali tega, kar ste rekli, da so vmes spremenili projekt in ga prilagodili glede na velikost in pa zmožnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal v sredo, 19. oktobra, v okviru glasovanj. Besedo ima gospod Primož Hainz, ki bo postavil poslansko vprašanje ministrici za finance mag. Mateji Vraničar Erman. Izvolite, gospod Hainz, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani ministrici! Spoštovana gospa mag. Mateja Vraničar Erman, imam naslednje vprašanje. Nemčija je ključna izvozna partnerica Slovenije, njeno največjo finančno institucijo Deutsche Bank pa tare breme številnih težav. Mednarodni denarni sklad jo je v julijskem poročilu izpostavil kot največje tveganje v svetovnem finančnem sistemu. V javnosti se pojavljajo informacije, da ji grozi kapitalska neustreznost, da slabo upravlja s tveganji, vrednost njene delnice pa se je letos prepolovila. Banka naj bi potrebovala delež oziroma potrebovala svež kapital, saj zaradi problematičnega trgovanja s hipotekarnimi obveznicami na ameriškem trgu v preteklosti sedaj grozi 12 milijard dolarjev kazni. Ti grehi izvirajo še iz časov, preden smo v Evropski uniji sprejeli ukrepe, ki naj bi vnovično krizo v evropskih bankah preprečili, banka pa jih je do sedaj pometala pod preprogo. V kontekstu globalne povezanosti finančnih trgov je Deutsche Bank pomembna globalno sistemska banka. Dlje trajajoča negotovost v zvezi z njenim stanjem bo gotovo vplivala na gospodarsko rast v Nemčiji, stanje slednje pa je prav gotovo ključno za rast v Sloveniji. Zato sprašujem: Kako vidite izpostavljenost slovenskih družb do Deutsche Bank in kakšno nevarnost za slovenski finančni sistem predstavljajo težave te banke? Ali mislite, da bi se lahko ponovil scenarij izgube zaupanja na finančnih trgih in bi se kriza lahko posledično razširila tudi na realni sektor kot v primeru, ko je propadla banka Lehman Brothers? Ali je naš finančni sistem v primeru, da do takih težav pride, ustrezno pripravljen? Hvala lepa za odgovor.
Hvala lepa. Ministrica za finance, mag. Mateja Vraničar Erman, beseda je vaša. Izvolite.
/izklopljen mikrofon/
Ministrica, se opravičujem, gospod Hainz, vas prosim za mikrofon. Hvala lepa.
Hvala lepa še enkrat. Hvala za besedo. Spoštovani gospod poslanec! Odgovor bom začela s pristojnostjo oziroma z opozorilom glede pristojnosti. Za to, da ocenjujejo izpostavljenost slovenskih finančnih družb do Deutsche Bank, so pristojni v prvi vrsti nadzorniki, to so Banka Slovenije, Agencije za trg vrednostnih papirjev in Agencija za zavarovalni nadzor. Lahko potrdim, da do tega trenutka s strani pristojnih nadzornih organov ministrstvo ni bilo obveščeno o kakršnikoli nevarnosti za stabilnost slovenskega finančnega sistema zaradi težav, v katerih se je znašla zadevna banka. Zagotovo pa bomo to področje še naprej pozorno spremljali, tudi v sodelovanju z nadzorniki. Za primerjavo oziroma za razliko od sistema, kakršnega smo poznali v letu 2008 ob težavah banke Lehman Brothers, lahko poudarim, da je danes Evropska unija vzpostavila mehanizme in pravila za reševanje bank. V tistem času, ko je propadla banka Lehman Brothers, teh mehanizmov in postopkov nismo poznali. Verjamem v učinkovitost teh pravil in mehanizmov in verjamem, da lahko, tako kot so zastavljeni, zajezijo morebitne negativne učinke za finančne trge. Prav tako pričakujem, da bo vsako reševanje katerekoli banke in tudi Deutsche Bank, ki se bo odvijalo v Evropski uniji, skladno z evropskimi pravili in pravili o dopustnosti državnih pomoči. Prav tako menim, da je slovenski finančni sistem sposoben prenesti morebitne zunanje šoke, to so ne nazadnje tudi potrdili zadnji vseevropski stresni testi, v katerih so sodelovale tudi največje slovenske banke. Se je pa vaše vprašanje dotaknilo ne samo stabilnosti finančnih institucij oziroma stabilnosti finančnega sistema, ampak tudi vpliva na gospodarsko rast v Republiki Sloveniji. Te vplive ocenjuje oziroma upošteva tudi Urad za makroekonomske analize in razvoj v svojih ocenah gospodarske rasti in morebitni zunanji pretresi so eno ključnih tveganj, ki jih v zvezi s tem običajno izpostavi. Zagotovo pa bomo, kot sem omenila že prej, situacijo zelo pozorno spremljali in ukrepali v skladu s svojimi pristojnostmi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Primož Hainz, izvolite besedo.
Hvala lepa za odgovor. Seveda vpliva na gospodarstvo, finance in na gospodarstvo, ampak občutek imam, ko prebiram te reči, da je nekakšna razlika med velikimi in malimi, če lahko tako rečem, v Evropski uniji. Namreč berem, da se nekatere banke pogajajo z regulatorjem. To se pravi, da smo – mi smo seveda dokapitalizirali Ljubljansko banko in, recimo, mariborsko banko in za kazen moramo to prodati oziroma dobro, eno smo prodali, eno zdaj zavlačujemo, hvala bogu. To se pravi, da ta regulator nima enakega vatla za vse, ki smo v tej Evropski uniji na tem finančnem področju. Tako imam občutek celo oziroma berem pravzaprav, da so mogoče banke celo vkalkulirale kazen in od tega je seveda odvisen njen dobiček. Ampak vendar, če se pogajajo za višino kazni, potem pa to pomeni, da je to nekaj, kar ni nekaj stabilnega oziroma nekaj, kar bi lahko rekli, da smo vsi v tej Evropi enaki. Mogoče, manj kot vprašanje, ampak kot dejstvo, ki me nedvomno v tej Evropi skrbi tudi v ostalem kontekstu evropske gospodarske in finančne situacije. Hvala lepa.
Ministrica, izvolite, beseda je vaša. Gospod Hainz, vas pa bom prosil za mikrofon. Hvala lepa.
Hvala lepa še za dodatno vprašanje. Moramo ločiti, kaj se dogaja v odnosu med ameriškim regulatorjem in Deutsche Bank, in to je en postopek. Drugi pa je postopek, če Deutsche Bank zaide v težave in jo je treba reševati. V tem primeru stopijo v veljavo evropska pravila za reševanje bank in evropski akti, evropski pravni akti zahtevajo enake postopke oziroma enak pristop v zvezi z vsemi bankami, ne glede na velikost. Ravno zaradi tega sem že v svojem prvem odgovoru poudarila, da pričakujem – in v to smer delujemo tudi v Evropski uniji v institucijah, kjer imamo svojo besedo –, da bo vsakršno reševanje znotraj Evropske unije katerekoli banke potekalo po enakih pravilih za reševanje bank in ob enaki uporabi pravil glede dopustnosti državnih pomoči. Hvala.
Hvala lepa tudi vam, gospa ministrica. Gospa Eva Irgl bo namenila poslansko vprašanje ministru za pravosodje magistru Goranu Klemenčiču. Izvolite, gospa Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani kolegice, kolegi, spoštovani gospod minister! Vedno bolj se kažejo vsebinske in tehnične pomanjkljivosti ureditve Zakona o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev, na kar smo v Slovenski demokratski stranki tudi ves čas zakonodajnega postopka opozarjali. Danes lahko tako v praksi vidimo, da ob izkopavanjih, recimo nazadnje v Košnjici, ni prisoten ne preiskovalni sodnik ne preiskovalni tožilec, pa čeprav gre za mesto, kraj ali prizorišče zločina. Se pravi, tukaj govorimo o morišču in ne o grobišču, kajti tukaj na tem območju so bili ljudje izvensodno pobiti, največkrat na podlagi ideološkega kriterija. Seveda je jasno, da morajo biti žrtve zato obravnavane enako kot ostali umorjeni, se pravi po načelih kazenskega postopka. Oba veva, spoštovani gospod minister, da gre za zločin zoper človečnost, ki ne zastara ne po mednarodnem ne po domačem pravu, tiste, ki so zločin storili, pa se seveda lahko po tej zakonodaji procesira tudi posthumno. Sedaj me, spoštovani minister, zanima naslednje: Ali državno tožilstvo in sodišča vodijo kakršnekoli postopke zoper te zločine zoper človečnost, ki je bil oziroma so bili storjeni po drugi svetovni vojni? Zanima me tudi: Zakaj na kraju zločina, ko se ve, da gre za prizorišče zločina, ko so bili ljudje izvensodno pomorjeni, kjer potekajo izkopavanja, ni prisoten preiskovalni sodnik in ni prisoten preiskovalni tožilec? Zakaj so tam samo arheologi, ne tudi forenziki? Zanima me natančno: Kakšne ukrepe nameravate sprejeti, da se to, ko pride do izkopavanj na nekem drugem morišču – morate vedeti, da v Sloveniji več kot 600 prikritih morišč –, da bo pa v tem primeru potem v nadaljevanju vendarle na tem mestu prisotna preiskovalni sodnik in preiskovalni tožilec? Hvala.
Hvala lepa. Mag. Goran Klemenčič, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovana poslanka, poslanke in poslanci, kolegica ministrica! Prav podroben, žal, ne bom mogel biti pri odgovoru na vaše vprašanje. Ko smo ga prejeli, smo takoj zaprosili za dodatne podatke Vrhovno državno tožilstvo med prvimi – 10. 10., nismo še dobili odgovora, obljubljam vam, ko ga bomo dobili, boste dobili podrobnejša pojasnila z naše strani. To, kar vemo, izhaja iz letnih poročil državnega tožilstva, ki ima poseben razdelek – verjamem, da ste si ga tudi sami pogledali –, in sicer poseben razdelek, vezan na kaznivo dejanje zoper človečnost in mednarodno pravo. Tam je v letih 2014 in 2015 navedenih nekaj primerov, vključno, ne vem, z Barbara rovom, Štrigovo in tako naprej, vendar ni razvidno, ali je bil kakšen napredek ali ne. Dodal bi še eno zadevo. Sami veste, da ne morem sprejeti nobenih konkretnih ukrepov, razen če grejo skozi Državni zbor, da bi na tem primeru dosegel prisotnost preiskovalnih sodnikov ali tožilcev na posameznem morišču – tudi jaz jih ocenjujem kot morišča, o tem ni dvoma. Treba je tudi vedeti, da njihova prisotnost ni ves čas zahtevana. Običajno v takih primerih pridejo prvič, odredijo določena dejanja in to je to. Pri tem bi rad dodal tudi, bil sem državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve takrat, ko se je Barbarin rov odprl. Za razliko od mnogih politikov sem bil med prvimi, ki je šel v Barbara rov takrat z dr. Ferencem, s kriminalistom Jamnikom, direktorjem takratne policije in direktorjem krim. službe, in me je zelo pretreslo, kar sem tam videl, še predno so se začela ta romanja politikov, takih in drugačnih. Zakaj sem to zdaj omenil? Zato, ker takrat, ko smo bili tam, je bil kraj opredeljen kot prizorišče zločina in kriminalistične preiskave. Tam je bilo več kriminalistov oddelka za krvne delikte iz celjske policijske uprave, ki so opravljali svoje delo. Se pa strinjam – in tudi tukaj si nisva tako zelo narazen. Če malo pogooglate, boste videli, da sem bil edini penalist, strokovnjak za kazensko pravo, ki je leta 2005, takrat ko se je ta tema zelo odpirala javno, na nekem intervjuju za Mladino zelo jasno se zavzemal ne samo za nezastarljivost zločinov, kar je seveda po mednarodnem pravu, ampak takrat se je še pojavljalo vprašanje, ali je mogoče retroaktivno določena kazniva dejanja aplicirati na ta dejanja. Skratka, karkoli vam zdaj v nadaljevanju rečem, ne bo nič kaj bolj konkretnega, ker za to rabim podatke, ki jih bomo pridobili od tožilstva in sodišča, in verjamem, da jih bomo tekom tega tedna dobili in vam jih bomo tudi poslali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Eva Irgl, boste zahtevali dopolnitev odgovora? Izvolite.
Najlepša hvala. Seveda, tiste podatke, ki jih potrebujete pridobiti s strani tožilstva in sodišč – bom zelo vesela, če mi jih boste potem posredovali. Vseeno mi pa danes lahko odgovorite: Zakaj se postopki potrjevanja morišč ne izvajajo v skladu z zakonom, ki ureja kazenski postopek, oziroma zakaj vodenja in usmerjanja preiskovalnih dejanj policije ne prevzame državno tožilstvo oziroma preiskovalni sodnik? To me konkretno zanima, glede na to, da sva danes že oba ugotovila, ponovno, da gre tu za kraj zločina, da so bili tu ljudje pomorjeni. Se pravi, tam mora biti prisoten preiskovalni sodnik in preiskovalni tožilec, oprostite, tudi po kazenski zakonodaji je tako, to oba veva. Zanima me: Zakaj se tega ne opravi v skladu s kazenskim postopkom? Zanima me: Kaj boste storili, da bodo vse žrtve z vidika kazenskega postopka enako obravnavane? Kje je po vašem kriterij, da se na nek način deli žrtve na tiste, za katere ustava velja, in na tiste, za katere, očitno, ustava ne velja? Človekova pravica je namreč tudi ta, da pravni sistem sankcionira tiste, ki so storili zločine. Se pravi, tu so potrebni postopki procesiranja. Spomnim se, ker ste mi enkrat, spoštovani gospod minister, že odgovorili – vem, da se vi zelo dobro zavedate, da so to zločini zoper človečnost, ki ne zastarajo, ampak procesira se pa ničesar. Vi ste minister, ki je zadolžen oziroma odgovoren tudi za takšno stanje. Zakaj se stvari ne procesirajo? Tu bi želela vedeti: Zakaj na licu mesta, ko pride do odkritja takega morišča, ni prisoten preiskovalni sodnik in preiskovalni tožilec?
Hvala lepa. Mag. Goran Klemenčič, izvolite.
Hvala lepa. Ponavljam, da nimate prav, iz dveh razlogov. Prvič, ne veva, na katerih grobiščih, ali moriščih, ali najdbah je bil prisoten tožilec ali preiskovalni sodnik. Jaz tega ne vem, dvomim, da to veste vi. Povedal sem vam, da za Hudo jamo osebno vem, da sta bila prisotna; to je prva stvar. Druga stvar, nesporno je, da so pri vsaki najdbi novega morišča tožilstvo in sodišče, preiskovalni oddelek, obveščeni. Ali se udeležijo ogleda in v katerem trenutku ter koliko časa so tam prisotni, je stvar njihove ocene. Na nobenem kraju storitve kaznivega dejanja preiskovalni sodnik ali dežurni tožilec ni prisoten ves čas ogleda, kadar gre, recimo, za izkopavanje in tako naprej, ker tudi njegova dodana vrednost ni posebna, mora pa usmerjati, seveda, postopek. Tu spet na pamet govoriva tako vi kot jaz, ali v teh konkretnih postopkih morišč državni tožilec usmerja policijsko preiskavo ali ne; ne veva, predpostavljam pa, da ja, ampak te podatke bomo dobili. Absolutno se ne morem strinjati s tem, da za nekatere ustave velja, za druge ne in tako naprej. Tu bi lahko imeli in smo imeli že cele seje Državnega zbora o tem, da bi govorili, ali je bila uspešna oziroma neuspešna kazenska preiskava povojnih pobojev. Seveda ni bila uspešna. Moram pa reči, ojoj, ne boste tega meni naprtili, da sem jaz za to ta trenutek odgovoren – za procesiranje in preiskavo. Tako ste rekli, da sem odgovoren za procesiranje in preiskavo tovrstnih kaznivih dejanj. Vsi vemo, kakšen je potek časa, kakšne so bile odločitve sodišč v preteklosti v povezavi s tem, tudi v času vaše vlade. Tako zadeva, žal, ni taka, kot bi si jo tudi jaz osebno želel. Ne morem pa v tem trenutku ničesar narediti. Razen tega, da vam še enkrat povem, da ne pristanem na to, da rečete, da se na vseh teh moriščih avtomatično krši Zakon o kazenskem postopku, ker domnevam – ne morem pa reči, da sem prepričan, ker teh podatkov še nimam –, da so ob vsaki najdbi prisotni kriminalisti, obveščen je državni tožilec, obveščen je preiskovalni sodnik, ki se pa potem odloči, ki mora, mimogrede, tudi odrediti izkopavanja in tako naprej. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Matjaž Nemec bo postavil vprašanje ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Maji Makovec Brenčič ter ministrici za zdravje Milojki Kolar Celarc. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik! Naj uvodoma omenim, da sva se z ministrico za zdravje dogovorila, da mi bo naknadno v pisni obliki tudi ona odgovorila na dotično vprašanje. Gre sicer za izrazito specifiko, ampak govorimo le o usodi, o prihodnosti naših otrok. Ob različnih priložnostih, tudi v Državnem zboru, tudi vi, spoštovan gospa ministrica, radi poudarjamo, kako je pomembno zgodnje odkrivanje in obravnavanje različnih primanjkljajev otrok in odraslih. S tem v zvezi opozarjam na Zakon o zgodnji obravnavi otrok s posebnimi potrebami, s tezami za normativno ureditev in praktično politično soglasno podporo v zasledovanju cilja, to pa je izgradnja sistema, ki bo v največjo korist otrok in njihovih družin. Navkljub dobrim namenom pa hitro naletimo na ovire, tako je vsaj v življenju in v praksi. Storitve namreč niso enako dostopne in porazdeljene povsod po Sloveniji niti kadrovsko, niti glede nabora sredstev, niti z vidika kakovosti. Sam se pri tem vprašanju osredotočam na en vidik, in sicer na zagotavljanje sredstev logopedov. Gre za specifična znanja, za strokovnjake, ki se ukvarjajo s preprečevanjem in odpravljanjem vseh motenj govorne jezikovne komunikacije in s tem imajo naši otroci vedno več težav. Pred letom 2010 poseben program zanje ni obstajal, pač pa so študentje znanja pridobivali v okviru specialne in rehabilitacijske pedagogike. Potrebe po logopedih danes močno presegajo kadrovske zmogljivosti in glede na deklarirano soglasje o oskrbi za najšibkejše bi pričakovali, da aktivnosti za reševanje problematike intenzivno potekajo. A za ilustracijo razmer, kot sem obveščen, Pedagoška fakulteta v Ljubljani programa Logopedija in surdopedagogika ne razpisuje redno, torej vsako leto, in sicer zaradi omenjenih možnosti za prakso ter finančnih omejitev, te so od leta 2011 vse močnejše. V zvezi z omenjeno problematiko, spoštovana gospa ministrica, sprašujem: Katere ukrepe načrtujeta obe s kolegico ministrico iz Ministrstva za zdravje oziroma izvajata za zagotavljanje večje dostopnosti izobraževanja in storitev na področju logopedije? Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Maja Makovec Brenčič, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani gospod poslanec, draga kolegica in seveda spoštovane poslanke in poslanci, ki ste z nami! Naj najprej pojasnim, da je ministrstvo že leta 2010 skupaj s Pedagoškim inštitutom pripravilo analizo vzgoje in izobraževanja otrok s posebnimi potrebami v Sloveniji in da se je ravno v tej analizi tudi izkazalo, da se kaže pomanjkanje ustrezno strokovno izobraženih kadrov tudi za izvajanje dodatne strokovne pomoči otrokom, učencem, dijakom za premagovanje primanjkljajev, ovir oziroma motenj in med njimi prav konkretno pedagogi, ki ste jih omenjali, kot so logopedi, tiflopedagogi, rehabilitacijski pedagogi. To so vse profili, ki seveda so potrebni tudi vzlic naraščajočim vrstam osebnih potreb, ki se identificirajo vse bolj in bolj v zadnjem času. Glede na to, da smo v tistem času, to je iz leta 2010, bili še precej nepripravljeni tudi na programski ravni, torej študijsko-programski ravni, je bilo tudi spodbujeno in predlagano, da se tako visokošolski zavodi kot potem ustrezne zdravstvene institucije odzovejo na to potrebo. Lahko rečem, da je potem v letu 2010/2011 bil že prvi vpis v študijsko smer logopedija, in sicer na Pedagoški fakulteti v Ljubljani, ki ste jo tudi vi omenili, in za vsako smer je bilo po 40 vpisnih mest. Potem so tudi na Univerzi na Primorskem pričeli izvajati s programom inkluzivne pedagogike, ki tudi vključuje en del teh spoznavanj z vidika posebnih potreb. Tisto, kar je pomembno, je to, da smo dobili prve diplomante in sicer leta 2014, torej tisti del naših zavez, ki smo jih tudi sprejeli v skladu z ugotovljenim stanjem analize, ki je bila podana, in da se vse skupaj, vsaj po trenutnih podatkih, v te programe vključuje približno 366 študentov. To je trenutno presečna številka, dokončne še nimamo, ker se je šolsko leto šele začelo, je pa res, da se ti programi ne razpisujejo vsako leto enako, ampak tudi v skladu s tem, kakšne so možnosti zaposlovanja vseh teh profilov. Tu pa je pomembno tudi stališče in gledanje z razvojnimi koraki s strani Ministrstva za zdravje, ker vemo, da je močno povezano samo izobraževanje tudi z vidika usposabljanja potem znotraj izobraževanja prav teh specifičnih profilov. Zato tudi s strani ministrstva, tako na naši strani kot na strani Ministrstva za zdravje, pospešeno pripravljamo tudi spremenjene podlage za ukvarjanje z otroki s posebnimi potrebami, ker smo ugotovili, da te ne le v obsegu, ampak tudi vrstah naraščajo, so različne, zahtevnosti ukvarjanja z otroci so seveda drugačne, kot so bili pred desetletji, in v ta namen tudi izkoristili že nekaj programov iz evropske perspektive, da se pripravijo čim boljše podlage. Dejstvo pa je, da za tovrstno delo potrebujemo specializirane kadre in da potrebujemo seveda kadre, ki imajo [[izključen mikrofon]]
Gospod Matjaž Nemec, boste zahtevali dopolnitev odgovora?
Ja, prosim, spoštovani podpredsednik. Hvala lepa, gospa ministrica za odgovor. Sam prihajam z območja in priznam, da je prišla ta informacija s strani staršev do mene, ki so me prosili za pomoči, kajti v mojem okolju, na Novogoriškem, kronično primanjkuje tovrstnih delavcev. Zato me zanima samo še eno dejstvo in podal bi še nekaj informacij. Naj vam povem, da so me starši obvestili, da na prvo obravnavo čakajo od leta do leta in pol. Ko pa otrok enkrat pride v proces izobraževanja, pa potem pride na vrsto enkrat na dva meseca v povprečju. To pomeni, da če želijo starši, in večina takih je, pomagati svojim otrokom, pomeni, da se morajo voziti do sto kilometrov daleč. In ena taka ura jih pride stati do 50 evrov, plus čas, plus stroški. Zato je moje vprašanje sledeče, gospa ministrica: Ali ne bi bilo mogoče, dokler ne izobrazimo po tej naravni poti kadra s tem primernim znanjem, mogoče dopolniti znanje že obstoječih učiteljev, da bi na nek način to vrzel zapolnili? Razumem, da strokovno niso tako podkovani kot tisti, ki dajo izobraževalni proces skozi, ampak le, da bi to vrzel nekaj let na nek način zapolnili, kajti težko je pričakovati, da bodo študentje, ki so danes stopili v prvi letnik, zelo hitro lahko obravnavali te otroke. Hvala lepa, gospa ministrica.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Najprej, glede postopkov ugotavljanja posebnih potreb moram povedati, da ima to aktivno nalogo Zavod za šolstvo in v resnici smo že določene dele prav postopkovno uredili prav v tem letu; predvsem, da se skrajša čas obravnave in da hitreje tako starši kot seveda otrok ve, kaj in do česa je upravičen v samem šolskem procesu s tem ovrednotenjem statusa. Drugi del, kar se tiče strokovnjakov. Dejstvo je, da to moramo prepustiti tistim, ki pripravljajo tovrstne strokovne oziroma visokošolske programe kot strokovnjaki, kot nosilci predmetov. V to se kot ministrstvo tudi z vidika avtonomije univerz oziroma visokošolskih zavodov seveda ne vmešavamo. Dejstvo pa je, da je treba pa vendarle spodbuditi tudi možnost zaposljivosti na drugi strani tistih, ki pa že imajo vsaj osnovno izobrazbo na visokošolski ravni, tako da jo lahko z dodatnimi kvalifikacijami, predvsem skozi specializacijo, pa dopolnijo na način, da morda lahko opravljajo te naloge. To pa je tisti del, ki ga boste verjetno v pisnem odgovoru prejeli tudi od kolegice ministrice. Tu želimo poiskati čim več sinergij na način, da predvsem v območjih, ki so kadrovsko podhranjena, čim prej omogočimo tudi razpoložljivost teh strokovnjakov.
Hvala lepa. Gospod Marijan Pojbič bo postavil vprašanje ministrstvu za gospodarstvo, razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku. Gospod minister je odsoten, prosim, da se opredelite tudi do načina odgovora.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Moram reči, da sem razočaran, da ministra ni tukaj, ampak pač tako je. Vprašanje bom seveda postavil in pričakujem njegov ustni odgovor na naslednji seji Državnega zbora. Migrantski val, ki je v lanskem letu in začetku letošnjega leta prizadel Republiko Slovenijo, je imel za nekatera okolja v naši državi zelo težke posledice. Lokalne skupnosti, skozi katere je tekla migrantska pot, so utrpele veliko gospodarsko škodo. Tukaj govorim o Šentilju, Brežicah in tako dalje. S strani Ministrstva za gospodarstvo je bilo izrečeno veliko besed, kako se bo podjetnikom in obrtnikom pomagalo sanirati nastalo škodo, ki je bila posledica migrantskega vala in na katero podjetniki in obrtniki iz teh okolij niso imeli nikakršnega vpliva, vendar je vse ostalo pri besedah. Nič se na tem področju ne premakne, neposredno ogroženi pa seveda pričakujejo od Vlade Republike Slovenije in tudi od gospodarskega ministra Počivalška, da se bodo te stvari čim prej uredile v smislu obljube. Prav tako so prepričani, da je takšna situacija povsem nesprejemljiva, saj je marsikaterega majhnega podjetnika in obrtnika v teh okoljih pripeljala skoraj do propada. Največ škode je utrpela storitvena dejavnost, tukaj mislim na gostinsko, trgovsko dejavnost in še bi lahko našteval. Ker sam prihajam iz občine Šentilj, lahko z vso odgovornostjo trdim, da je temu tako. To je nedopustno in skrajno neodgovorno od države, da te ljudi pusti na cedilu, država še naprej z denarjem davkoplačevalcev ravna skrajno negospodarno in razsipniško. Korupcija v podsistemih se nadaljuje, za velike tatvine nihče ne odgovarja, lovi se kurje tatove in tako dalje. Zato sprašujem ministra za gospodarstvo: Kdaj bodo izpolnjene obljube o povrnitvi škode, ki je nastala podjetnikom in obrtnikom v času migrantskega vala? Drugo vprašanje: Ali je škoda že konkretno ocenjena in kakšne so številke za posamezna območja oziroma lokalne skupnosti? Še enkrat, odgovor pričakujem ustni, seveda na naslednji seji Državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Odgovor boste dobili. Gospod Ljubo Žnidar bo postavil vprašanje ministrici za finance, mag. Mateji Vraničar Erman. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Financiranje občin glede na sprejete proračune, govorim o državnem proračunu zadnjih let, več ne zadošča občinam za nek razvoj, za investicije, ampak zadošča občinam zgolj za osnovno delovanje. Slovenske občine danes ne morejo več držati koraka konkurenčnosti z občinami v našem sosedstvu oziroma z občinami v sosednjih državah – konkretno mislim z občinami v Republiki Avstriji, kajti težko se občine kosajo, kjer se zemljišče za gradnjo danes dobi po 9 evrov, kjer gre vključno s komunalnim prispevkom od 20 do 23 evrov – govorim o individualni pozidavi –, kjer pa gre za poslovno, gospodarsko pozidavo, pa so tudi investitorji deležni nepovratnih subvencij. Da občine uspejo, bi rekel, držati konkurenco s sosednjim občinami, kajti danes vsi živimo v eni državi, ki se imenuje Evropa, se občine poslužujejo, bi temu rekel, novih oblik zadolževanja v raznih oblikah javnega-zasebnega partnerstva. To je zdaj v slovenskih občinah zelo moderno; moderno je, da si hitreje zgradijo razno infrastrukturo občinskega pomena; ali gre za občinske stavbe, ali gre za vrtce, ali za ceste, ali za kakšno drugo občinsko infrastrukturo. Če te stvari pogledamo bolj natančno, to ni nič drugega kot zadolževanje občin, samo ime je malo drugačno. Spoštovana ministrica, sprašujem vas: Ali vi takšno – temu bi rekel – prikrito zadolževanje občin v raznih oblikah javno-zasebnega partnerstva poznate? Kakšna je kontrola Ministrstva za finance nad temi oblikami zadolževanja? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Spoštovani gospod poslanec, poslanke in poslanci! Javno-zasebno partnerstvo je legitimna in zakonsko opredeljena oblika, ki javnem sektorju, bodisi državnemu bodisi občinskemu, omogoča pridobivanje javne infrastrukture. Po vsebini gre za obliko projektnega financiranja, ki je primerna za projekte, ki so ekonomsko upravičeni. Ali z drugimi besedami, ki potem ko so izgrajeni, generirajo toliko sredstev, da omogočijo oziroma da zagotovijo ekonomsko zainteresiranost tudi zasebnih partnerjev. Ministrstvo za finance lahko nadzor v zvezi s finančnim poslovanjem občin izvaja na različnih podlagah. Eno je Zakon o javnih financah, ki v skladu z določbami o notranjem nadzoru določa, da nadzor nad sredstvi državnega proračuna, ki se dodelijo občinam, izvaja Urad za nadzor proračuna. Verjetno se boste spomnili, da si prizadevamo, da bi s spremembo Zakona o javnih financah omogočili, da Urad za nadzor proračuna spremlja javnofinančno poslovanje občin sploh, ne samo tistega malega delčka, ki se ga zagotavlja s transferji iz državnega proračuna. Druga oblika nadzora je določena v skladu z Zakonom o financiranju občin, kjer preverjamo skupen obseg zadolženosti občin po posameznih kategorijah; bodisi da gre za običajno zadolževanje, da gre za poroštva, bodisi da gre za finančne najeme ali blagovne kredite. Kar pa se tiče javno-zasebnih partnerstev, seveda, ob upoštevanju, da so izpeljana v skladu z zakonskimi določili, Ministrstvo za finance nima posebnih nadzorstvenih pooblastil, ampak lahko izvaja predvsem svetovalne aktivnosti – če se seveda zainteresirani subjekti na nas obrnejo. Ne smemo pozabiti, da so občine avtonomni teritorialni upravni sistemi, ki delujejo neodvisno od države, in so tudi same odgovorne za zakonitost svojega poslovanja. Na Ministrstvu za finance spremljamo sicer obseg javno-zasebnih partnerstev, vendar pa te določbe niso podprte s kazenskimi določbami ali z neko obliko sankcioniranja, zaradi tega ne moremo trditi, da so poročila, ki jih prejemamo, tudi popolna in celovita. Kot rečeno, pa na področju javno-zasebnega partnerstva izvajamo predvsem svetovalno in ne toliko nadzorstveno nalogo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Žnidar, boste zahtevali dopolnitev odgovora? Izvolite.
Spoštovana ministrica, hvala za ta del odgovora. Strinjam se, da imajo občine svojo legitimno obliko in da so avtonomne pri nekem svojem upravljanju. Zdaj pa vam bom povedal konkretne primere. Poznam primere občin, ki finančno ne zmorejo več poravnavati t. i. obveznosti javno-zasebnega partnerstva in jim ta javno-zasebni partner – v konkretnih primerih gre to za gradbena podjetja, ki jim grozijo, da bodo začeli, če jim občine ne bodo poravnavale teh svojih obveznosti, odprodajati občinsko premoženje. To so pa primeri iz prakse! Da bodo odprodali občinsko stavbo in da bodo odprodali vrtec. Postavite se zdaj v vlogo tega koncesionarja oziroma javno-zasebnega partnerja, ne koncesionarja. To so pa primeri iz prakse. Pa verjamem, da so lokalne skupnosti samostojne pa avtonomne pri svojem odločanju in tako naprej. Takšni primeri kažejo, da dejansko gre za, bi rekel, obliko zadolževanja, kjer so občine šle preko svojih finančnih sposobnosti. Takšno javno-zasebno partnerstvo v nobenem od teh primerov v nobeni ekonomiki ne zdrži. Vemo pa, da določeni župani, posebno pred volitvami, imajo velike apetite, radi bi se dokazali, tisto neko investicijo ali pa infrastrukturo zgradili na hitro v letu pred volitvami, potem pa – poplačali bomo pa že kako. To je pa realno stanje. Skratka, tu kontrole z Ministrstva za finance ni, kljub temu da finančna ekonomika tu ne zdrži [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa. Lahko se strinjam z vami, da v določenih primerih, ki jih tudi sami omenjate, prihaja do neustrezne uporabe mehanizma oziroma instituta javno-zasebnega partnerstva. In lahko se strinjam tudi s tem, da je znanje o tem, kako pravilno oblikovati projekte, ki so primerni za javno-zasebno partnerstvo, pomanjkljivo. Na tem delu, kot že rečeno, kar se tiče svetovanja, kar se tiče pomoči pri pravilnem oblikovanju projektov, ministrstvo intenzivno sodeluje z zainteresiranimi občinami, ne moremo pa glede na obstoječi seznam delovanja na eni strani državnih institucij, na drugi strani občin vsiliti svoje pomoči občinskim upravam, da bi te mehanizme zastavile bolje. Podobne zlorabe ali nepravilne uporabe posameznih institutov se ne dogajajo zgolj na področju javno-zasebnih partnerstev, ampak tudi pri številnih drugih instrumentih, ki jih posamezne občine uporabijo, zato da ni treba po Zakonu o financiranju občin pridobiti soglasja Ministrstva za finance za zadolžitev. Vendar pa je vprašanje, kakšna oblika nadzora je v tem primeru še ustavno dopustna glede na samostojnost oziroma neodvisnost lokalne samouprave. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar, zahtevate proceduralno?
Hvala lepa, spoštovana ministrica za odgovor, ampak mislim, da ste s tem dali zelo jasen odgovor občinam. Da tiste občine, ki se legalno ali pa uradno zadolžijo pri banki pod imenom zadolževanja, rabijo soglasje Ministrstva za finance, če se pa zadolžijo v obliki javno-zasebnega partnerstva, takrat pa ne rabijo nobenega soglasja. Občine, dajte se veselo še naprej tako zadolževati brez kontrole! Samo ime je drugo. To je danes razbrati iz vašega odgovora. Samo ime je drugo, pa ni nobenega problema, pa nič ni, takrat so avtonomne, naj se zadolžijo, nismo odgovorni za njihovo ravnanje, za njihovo finančno stanje in tako naprej! Tu pa ni nobenega problema! Samo v naslovu zadolževanja je razlika – tu pa ni nobenega problema. Res imamo dobro kontrolo! In to je zdaj moderno v občinah! To je začetek zadolževanja v novi obliki. To je avtonomnost, to je to in tako naprej. Že poznamo prve primere, ampak takih primerov, ko občine ne bodo več sposobne poravnavati svojih obveznosti, bo jutri še desetkrat več, kot jih je danes. Pa jih danes res ni veliko, ampak jih poznamo. Tu so pa zdaj enaka merila, samo malo drugače se je treba preimenovati in kontrole več ni. Mislim, da takšno ravnanje Ministrstva za finance, da to ne pelje v neko dobro prihodnost, ne pelje v prihodnost stabilnega finančnega stanja slovenskih občin. Predlagam, da se o tem opravi javna razprava. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v sredo, 19. Oktobra, v okviru glasovanj. Gospod Tomaž Lisec bo postavil poslansko vprašanje ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Maji Makovec Brenčič. Izvolite, gospod Lisec.
Hvala, gospod podpredsednik, za dano besedo. Spoštovane ministrice, kolegi in kolegice lep pozdrav! Verjetno se vsi v dvorni strinjamo, da nismo politiki najboljši izvozni artikel naše države, ampak so to športniki, in vsi smo veseli, ko slovenski športniki razveseljujejo ne samo nas, ampak se v svetu omeni tudi ime naše države. Ampak športniki za svoj razvoj, poleg vsega ostalega, rabijo tudi športno infrastrukturo. Pa ne samo vrhunski športniki, ki na žalost v teh časih prevečkrat izrabljajo tujo športno infrastrukturo, ker domače ni ali pa je zastarela, ampak tudi mladi potrebujejo solidno športno infrastrukturo, da bi lahko nekoč bili slovenski osvajalci evropskih, svetovnih in olimpijskih medalj. Stanje pa je takšno, da je povprečna starost slovenskih športnih objektov, mislim da, 37 let. Na eni strani imamo občine, ki želijo tako s pomočjo države, včasih tudi s pomočjo evropskih sredstev, zgraditi primerjalno športno infrastrukturo. Na drugi strani imamo tudi dejstvo, ki govori – v teh dneh je šel razpis Fundacije za šport, ki v letu 2017 za gradnjo športnih objektov predvideva milijon sedemsto, v letu 2018 170 tisoč evrov in v letu 2019 500 tisoč evrov, kar je eden od velikanov slovenskega športa Iztok Čop pospremil z besedami, da je to za športno srenjo šokantno. Na drugi strani pa imamo razpis s strani države, ki za leto 2017 in 2016 predvideva 80 tisoč evrov v vsakem letu za športno infrastrukturo. Sam osebno sem lansko leto predlagal poslanski skupini, ki je potem tudi vložila amandma k proračunu v vrednosti 5 milijonov za leto 2016 in 2017. Ne gre za ogromna sredstva, vsaj za tiste, ki vemo, koliko približno stane ena atletska steza, en mali nogometni stadion, eno tenis igrišče in tako naprej, ampak gre za neko spodbudo tudi lokalnim skupnostmi, da bi same dale več sredstev, kajti tista občina, ki pričakuje nekaj od države, bo tudi sama nekaj dala. Zato me, spoštovana ministrica, glede na to da je v letu 2017 tako s strani Fundacije za šport kot tudi proračuna namenjenih 2,5 milijona evrov za gradnjo športne infrastrukture, v letu 2018 pa en milijon evrov, zanima: Kakšni so načrti ministrstva na področju razvoja te športne infrastrukture, ki je po mojem mnenju nujno potrebna tako obnove, predvsem tudi novogradnje? Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima doktorica gospa Maja Makovec Brenčič.
Najlepša hvala, spoštovani predsedujoči. Spoštovani kolegici, dragi poslanci in poslanke! Najlepša hvala gospodu Liscu za to vprašanje. Dejstvo je, da so se sredstva za športno infrastrukturo sistemsko zmanjševala, še posebej v najbolj kriznih letih 2009, 2010, 2011, tudi 2012. Mi smo že v preteklem letu in letos skušali najti dodatna sredstva, predvsem za tiste aktivnosti na lokalnih skupnostih, kjer so bili že začeti projekti športne infrastrukture, zato smo tudi nedavno objavili razpis v višini 600 tisoč evrov, da so te občine, ki so imeli v resnici tik pred zdajci še možnost zaključevanja infrastrukturnega objekta, ali nekega posodobitve objekta, ali za opremo, dopolnitev infrastrukture tega objekta, da so imela možnost in priložnost za relativno majhno investicijo dopolniti celovitost infrastrukture. Na ta razpis se je prijavilo 77 občin, prejetih sredstev je bilo toliko – torej, sredstva so omogočila razčlenitev na 13 občin, te so tudi najbolj merila oziroma same kriterije samega razpisa. Za naslednje leto ravno tako načrtujemo tovrstne razpise. Zakaj? V preteklosti se je predvsem usmerjalo v velike investicije infrastrukturnih športnih objektov. Ti so danes najbolj moderni, lahko rečem, da predstavljajo državo navzven in zagotavljajo izjemne, tudi odlične pogoje za nekatere panoge. Ne pa vse, govorim o vrhunskem delu ter tudi o športno-rekreativnem delu. In v tem delu so občine oziroma lokalne skupnosti tiste, ki so v glavnem tudi ustanoviteljice oziroma investitorke, v teh primerih v pomanjkanju sredstev pogosto na področju dopolnjevanja opreme ali zaključevanja določenega dela infrastrukture, ki bi lahko omogočil izvajanje še drugih dejavnosti, govorim o različnih športnih panogah. Prav s tem namenom mi ponovno pozivamo občine oziroma smo jih prosili, naj nam v letu 2016 posredujejo njihove želje. To so pravzaprav želje, ideje za nadaljnji razvoj. Do leta 2022 je prišlo izjemo veliko tovrstnih – zdaj bom še vedno govorila o željah, idejah, ki jih imajo občine –, in sicer kar v višini več kot 800 milijonov evrov. Vemo, da to ni realno; je pa seveda potrebno in nujno marsikje dopolnjevati obstoječo infrastrukturo na način, da bo lahko bolje izpolnjevala tudi vse večje zahteve v posameznih športnih panogah, ki se tudi modernizirajo z vidika potrebne infrastrukture. Prej ste omenjali povprečno dobo zgrajenega objekta. Dejstvo je, da se ti objekti sicer posodabljajo, se pa tudi športne panoge močno posodabljajo, tudi v zahtevnosti materialov, uporabe infrastrukture in različnih dopolnitev le-teh, zato je izzivov tudi za lokalno raven še več, da se lahko ti objekti ohranjajo na karseda sodoben način skupaj z opremo. Naša usmeritev in naloga pa je, da ob teh popisanih potrebah oziroma željah iščemo rešitve za tiste manjše projekte čim prej, ki bodo lahko zaokrožili že začete aktivnosti posameznih lokalnih skupnosti in jim pomagali z neko obliko sofinanciranja, kot se je tudi letos izkazala za najbolj primerno. Kar pa sledi tudi v nadaljevanju in kjer si ministrstvo prizadeva iskati dodatne vire oziroma dodatne možnosti financiranja športne infrastrukture, pa so tako imenovani regionalni viri. Vemo namreč, da evropskih sredstev tukaj ni več, za infrastrukturni del sredstev ni na voljo; so pa določena sredstva na voljo tudi skozi energetsko obnovo. Na tem področju še posebej spodbujamo tudi lokalne skupnosti, da iščejo priložnosti za tiste objekte, kjer bi lahko skozi energetske sanacije tudi omogočili posodobitev športne infrastrukture; tudi v okviru tistih objektov, ki so bodisi zgolj za šolske namene ali pa za širše lokalne namene izvajanja športnih programov. Res je, sredstev ni dovolj, zagotovo ne, si pa vsako leto prizadevamo poiskati vsaj v tem obdobju, v kar imam uvid, če so kakršnakoli sredstva na voljo, da jih usmerimo tako, da imajo v lokalnih skupnostih čim večji učinek; pa ne zaradi šolskih izobraževalnih programov, ampak predvsem zaradi udejanja športa za vse in tega splošno rekreativnega namena, za katerega pa moram reči, da je tudi skozi infrastrukturo dosegel visoko stopnjo primerljivosti z mednarodnimi dosežki. Še več, mi smo eden od narodov, ki ima tudi eno od največjih stopenj vključenosti v športno aktivnost; tudi zaradi infrastrukture, ki je na voljo na lokalnih ravneh. Tudi ena od analiz.
Hvala lepa, gospa ministrica. Gospod Tomaž Lisec, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala. Se strinjam, tudi sam sem včasih presenečen, da bi Slovenci bili najraje svetovni prvaki v vseh športih, pa vemo, da nas je samo dva milijona, eno resno evropsko mesto, ampak tako pač je. Kar se tiče energetske obnove, sem poslanec še iz tistih časov, ko je minister Černač naredil dva javna razpisa celo preko 100 milijonov evrov za energetsko obnovo tudi športne infrastrukture. Jaz upam, da boste pri razpisu, ki se sedaj preko Ministrstva za infrastrukturo pripravlja, tudi preko vašega ministrstva aktivno sodelovali. Me pa v tej smeri zanima, kakšni so načrti glede razvoja športne infrastrukture. Rekli ste in vsi vemo, da evropskih sredstev ni več, lokalne skupnosti želijo sodelovati, jaz pa mislim, da bi bili vsi ti športni klubi, ki jih je v Sloveniji okoli 7 tisoč, verjetno zelo veseli spodbude na primer v smislu spremembe zakonodaje iger na srečo in spremembe, ki je že potekala v tem državnem zboru in je dobila rdečo luč, to pa je alkohol na športnih prireditvah, ki bi verjetno marsikateremu manjšemu klubu omogočil tudi nakup nove športne opreme in infrastrukture ali pa obnovo obstoječe. Ko ste rekli 800 milijonov, seveda, to so velike številke in verjetno tudi prenapihnjene, sploh v teh časih; ampak ko gotovino o vsem tem, če vemo, da v letih 2017 in 2018 3,5 milijonov s strani države in s strani Fundacije. Jaz prihajam iz občine Sevnica, ki je ena srednje velikih občin, top 20 velikih, z lahko bi porabili teh 3,5 milijonov v naslednjih dveh letih, pa ne bi bili nič razkošni. O pokritem plavalnem bazenu v Sevnici in Krškem le sanjamo. Strelcem se podira streha, atleti zaključujejo kariere, namesto da bi nadaljevali in tako naprej. V podporo tudi vam smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke spet predlagali amandma za dvig 2 milijona, upam, da boste nagovorili kolege za dvig. Me pa zanima: Kdaj lahko pričakujemo ta razpis?
Hvala lepa. Spoštovana gospa ministrica, imate besedo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala. Mi se bomo glede razpisa potrudili čim prej. Seveda moramo najprej zaključiti proračunski del in potem tudi v skladu z izkušnjo, ki smo jo imeli letos, tudi pripraviti morda v nekaterih delih še širšo zasnovo, kar se je izkazalo tudi z vidika lokalnih skupnosti kot potrebno. Kot sem povedala, cilj je, da se prav v teh manjših sofinanciranjih reši čim več projektov, ki so v teku. To se je izkazalo za smiselno ne le letos, ampak tudi v preteklosti. Prav je, da s tem nadaljujemo in s tem damo tudi možnost za širše aktiviranje več lokalnih skupnosti in športa za vse. Kar pa se tiče ostalih področij, ki ste jih omenili, loterija oziroma alkoholnega predloga, tudi predloga v zvezi s sofinanciranji, dejstvo je, da si vsi želimo čim več sredstev za šport; in prav bi bilo, ker je to vendar tudi nekaj, kar daje preventivo, kar daje tudi zdravje naroda, če se tako izrazim. Tudi mi si bomo prizadevali, da skušamo najti utemeljene razloge, na kakšen način in s kakšnimi pravimi ukrepi bi lahko prišli tudi na teh področjih do ustreznih sprememb.
Hvala lepa. Gospod Lisec, izvolite, beseda je vaša za postopkovno zahtevo.
Kljub temu, da sem dokaj zadovoljen z odgovori ministrice, me pa skrbi ključen moment – finance. Zato mislim, da poleg tega, da bi bilo najkoristneje za slovenske občine, za slovensko državo, predvsem pa za to, kar ste nazadnje rekli, za zdravje otrok in tudi starejših, da bi podprli amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, da se 2 milijona evrov več nameni za področje športne infrastrukture, menim, da bi bilo prav, da razpravljamo o športni infrastrukturi tukaj, v Državnem zboru, kajti športniki in športna infrastruktura ne izbirata po političnih poljih, ampak izbirata po rekreativnosti in vrhunskosti. Toliko odprtih vprašanj, od zdravstva, lokalnih skupnosti, energetske obnove in vsega ostalega, kar bi lahko prineslo razvoj te na žalost zastarele športne infrastrukture. Pričakujem oziroma upam, da bi bila plodna razprava v Državnem zboru o športu in o športni infrastrukturi nujno potrebna. Hvala.
Hvala lepa, gospod Lisec. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v sredo, 19. oktobra, v okviru glasovanj. Gospod Ivan Škodnik bo postavil poslansko vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku. Gospod Škodnik, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, kolegica in kolegi poslanci! Danes bom zastavil vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo. Škoda, da ni prisoten, ima pač obveznosti, prej je planiral. Vprašanje se nanaša na področje turizma, ki je mogoče v tem letu še toliko bolj aktualno, ker vemo, da se kažejo zelo pozitivni trendi, kar se tiče oživljanja v gospodarstvu. Mogoče pa me minister vendarle kje posluša. Spoštovani gospod minister, Slovenija je bila nedavno prepoznana kot Zelena destinacija sveta, zato vas sprašujem: Kakšne vplive bo imel ta naziv na naš turizem? Kako slovenska turistična industrija sledi trendom zelenega turizma in s kakšnimi ukrepi jo vlada pri tem podpira? Upam, da bom odgovor v ustni obliki dobil na naslednji seji. Hvala lepa.
Najverjetneje želite ustni ali pisni odgovor?
Ustni.
Hvala lepa. Gospod Franc Breznik bo postavil poslansko vprašanje ministrici za notranje zadeve mag. Vesni Györkös Žnidar. Gospod Breznik, beseda je vaša, izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik; spoštovana ministrica! Ponovno je prišel čas jeseni. Mineva 13 mesecev, odkar je v lanskem letu na naše območje prišel prvi migrantski val. Lenart in Slovenske gorice so bila ena od prvih naselij, kjer so se migranti zaustavili, kjer jim je vlada, brez da bi obveščala lokalno samoupravo, postavila čez noč migrantski center; pred tem je samo rekla, da so to morebitni centri. Po enem letu lahko ugotavljamo, da vlada ničesar ne dela na prihajajočem migrantskem valu, ki ga vsi nekako pričakujejo; in da se mimo oči javnosti, mimo oči lokalnih skupnosti, predvsem v okoljih, kjer se migrantov odločno ne želijo, namerava graditi ali postaviti številne migrantske centre. Naj navedem, pred enim letom so se zgodili Šenčur, Kidričevo, Lenart. Danes se dogaja Maribor, Črnomelj, Dobova in ostali migrantski centri. Ministrico za notranje zadeve gospo Györkös Žnidar sprašujem: Na kakšen način, s kakšno strategijo vlada želi ubraniti migrantski val; ali to dejansko pomeni reči ne nobeni migrantski politiki? Ali razmišljate o postavitvi centra tam, kjer so celo lokalne skupnosti kot v Ljubljani imele promigrantske demonstracije, kjer so si želeli migrante, kjer je govorila cela vrsta politikov, tudi naših poslanskih kolegov, ki sedijo tu v državnem zboru, da si želijo, da bodo pokazali, kako bodo oni poskrbeli za migrante? V Mariboru imamo primer gospe dr. Vesne Vuk Godina, ki si je postavila nekaj migrantov v svoje najemniško stanovanje in sedaj želi od ministrstva dodatna sredstva za najemnino v svojem stanovanju. Vprašanje, ki sledi, je: Ali boste postavljali v okoljih, kjer so ljudje odločno nasprotniki teh centrov; ali tam, kjer si migrantov v svojih okoljih in tudi v svojih lastniških stanovanjih želijo? Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Ministrica za notranje zadeve mag. Vesna Györkös Žnidar, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani poslanec, zahvaljujem se vam za vprašanje, predvsem zato, ker ste tudi sami uvodoma ugotovili, da je za nami izjemno težko obdobje. Ravno čas jeseni, 13 mesecev od takratnega zelo težavnega obdobja. Mi se pripravljamo na vseh nivojih, z vsemi ukrepi, nimam niti časa ponovno ponavljati vse, kar delamo in kar bomo delali v prihodnih obdobjih. Vendar bi tukaj morda popravila vtis, ki nekako izhaja iz vašega vprašanja. Morda ima kdo občutek, da so ilegalne migracije nekaj, čemur se Slovenija lahko izogne. To žal ni možno. Zato se tudi na to pripravljamo. Seveda si želimo, oba si želiva, da do tega ne bi prišlo. Verjamem tudi, da si vi in tudi mi želimo, da ne bi bilo potrebe po nobenih kapacitetah, da dejansko sploh ne bi bilo potrebe po tej aktivaciji, ker to bi potrjevalo dejansko stanje, da je migracijska slika obvladljiva, da se ni poslabšala. Vendar pa jaz menim, da nas ne čaka tako lepa prihodnost in se je treba skupaj na ta problem pripravljati. Zakaj kapacitete? Kapacitete so namenjene obvladovanju migracijskega toka. V prvi vrsti je tukaj varnost. Če se spomnite, kako je bilo težavno v tistem obdobju, ki smo ga že doživeli, če Slovenija takrat ne bi imela zagotovljenih kapacitet, bi to pomenilo, da bi pol milijona ljudi tavalo po državi. Jaz mislim, da to ni v interesu nikogar, zato se tudi v tem kontekstu pripravljamo. Vendar pa je situacija drugačna. Pripravljamo se na drugačen način; tudi s spremembami Zakona o tujcih, o katerih smo po mojem mnenju ravno danes imeli zelo uspešno koalicijsko usklajevanje. Dejstvo je tudi, da se država v tem trenutku primarno fokusira na stanje na meji, torej na varovanje državne meje z vzpostavljenem sprejemno-registracijskih centrov, ki pa so nujni, če želimo zagotoviti učinkovito varovanje državne meje; in potem bo tudi situacija v državi vzdržna. Slovenija oziroma vlada vzpostavlja te sprejemno-registracijske centre, v katerih ne bo šlo za nastanitev teh ljudi, ampak bo šlo samo za tiste nujne postopke, ki se morajo v teh centrih izvesti zato, da se izvaja vračanje v Republiko Hrvaško. Vsi ukrepi in zadeve, ki izhajajo iz tega migrantskega vala, v tem trenutku v skladu z bilateralnimi sporazumi dobro potekajo, vendar pa je v vsakem primeru edino smiselno, da se vse osebe, ki jih policija ujame pri prehodu državne meje, registrira in obravnava čim bližje meji in kraju vrnitve v Hrvaško. Zato so vsi sprejemno-registracijski centri, ki so ob meji, primarno namenjeni zagotavljanju varnosti ljudi ob meji, ker ne moremo dovoliti, da se ta migrantski tok razprši, če pride do okrepljenih ilegalnih migracij. To je tisto dejstvo, s katerim se bo morala Slovenija v prihodnjih obdobjih srečevati. Če teh kapacitet ob meji ne bo, potem teh ljudi ne bo možno ustrezno obravnavati, jih ne bo možno registrirati in tudi vrniti oziroma premestiti, kar pa bi za vse okoliške prebivalce, ki živijo v tistih krajih, ki živijo ob mejah, pomenilo povečano varnostno tveganje, tudi ogrožanje prebivalcev, ki so na teh območjih. Zato je zelo pomembno, da razumemo, čemu je dejansko namenjen ta pristop. Gre za sistem obvladovanja ilegalnih migracij, ker dejstvo je, da reguliranega migrantskega toka ne bo več. Gre za klasične ilegalne migracije, ki tudi temeljijo na organiziranem kriminalu; in Slovenija kot država se mora s tem soočati. Ti centri bodo aktivirani samo v primeru, da bo na določenih območjih migracijski pritisk pojačan; pa še to takrat, kadar ne bo možno zagotavljati dela po rednih policijskih postajah; ker že v tem trenutku se to dogaja po policijskih postajah, vendar pa se moramo pripraviti na morebitno povečanje migracijskega pritiska. Glede Črnomlja smo že pojasnjevali v javnosti. Bile so evidentirane tri možne lokacije, ena od teh je bila najprimernejša, vendar pa se še opravljajo ogledi določenih drugih lokacij. Če bo rešitev enakovredna, se bo sprejela odločitev, da se uporabi ta nadomestna lokacija. Ampak še enkrat, namen vzpostavljanja sprejemno-registracijskih centrov ob meji je ravno v tem, da se zagotovi učinkovito varovanje državne meje in da se zagotovi varnost okoliškega prebivalstva; ker ilegalne migracije so dejstvo in temu se Slovenija ne more izogniti, razen če spremeni geografsko lego, da nas ta zadeva ne bi tangirala. Gleda Maribora smo tudi že pojasnjevali, na različnih nivojih je bilo že pojasnjeno, tudi predsednik Vlade je na koncu koncev o tem govoril. Maribor ni prioriteta, država se v tem trenutku dejansko intenzivno pripravlja, da je situacija na meji takšna, da so ilegalne migracije obvladljive. Verjamem, da je v interesu vseh, da ne pride do razpršitve in da se tudi na ta način zagotavlja varnost. To je naša primarna skrb in to je ta koncept, ki ga želimo uveljaviti.
Hvala lepa, gospa ministrica. Gospod Breznik, želite dopolnitev? Izvolite, beseda je vaša.
Najlepša hvala. Hvala za to, da ste povedali, da migrantskih centrov v Mariboru ne bo, da ni prioritetna lokacija. Želel pa bi vseeno spomniti, da smo v lanskem letu imeli ta problem, da je šlo za podcenjevanje – podcenjevanje naše države do migrantskega vala in podcenjevanje sosednjih držav do migrantskega vala ter podcenjevanje Evropske unije. Slovenija ni prinesla v tem času, 25 let te države, svoje suverenosti na Republiko Nemčijo ali na Evropsko unijo. Mi smo sami, odločamo o svoji usodi in na kakšen način bo nekdo prešel našo državno mejo. In bili smo eni izmed večjih kršiteljev glede Dublinskega sporazuma. Kot vemo, je bil kaos, metali smo hrano stran, metali so konzerve stran, večina ljudi, ki ni imela nobenega statusa, je prešla slovensko mejo. Jaz sem si pogledal, v zadnjih mesecih sem bil v Berlinu, Hamburgu, Kölnu, Münchnu, ta mesta so popolnoma spremenila svojo sestavo. Nikoli več ne bo tako, kot je bilo. Te ljudi je sedaj težko vrniti v matično državo, marsikdo izvira iz držav, kjer ni vojn, kjer sploh tega statusa ne bi mogli dobiti. Te ljudi ščitijo številne konvencije in tudi ta naivnost Evropske unije. To so moja vprašanja, tolikokrat posvečena tudi vam, ministrica; pa vas ne obtožujem za vse probleme Evrope in Slovenije, ampak želim, da se ta naivnost popravi in da smo se iz tistega migrantskega vala v lanskem letu kaj več naučili. Zato želim, da se varovanje na mejah povečuje, da damo jasno vedeti svetu in vsem, ki bodo morebiti hoteli prehajati slovensko mejo, da v Sloveniji ne želimo nič migrantov; razen tistih, ki imajo poseben status. In to mora biti slovenska politika. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Še enkrat, ponovno, nobenih kršitev s strani Republike Slovenije ni bilo, o tem je bilo ogromno že povedano, ogromno napisano, tukaj ne bom ponavljala; se pa strinjam s tem, da je Evropska unija sprejela kar nekaj napačnih odločitev. Prva napačna odločitev zagotovo v tistih uvodnih časih, ko se je zadeva pričela zelo komplicirati – ker vemo, da ta situacija ni nastala v letu 2015, je posledica dolgoletnega zanemarjanja in je eskaliralo v 2015 –, da se takrat ni aktivirala Direktiva o začasni zaščiti za Sirce. Zaradi tega je prišlo do tega mešanega migracijskega vala, ki je bil zelo težko obvladljiv. Se dela na zunanji schengenski meji, kjer je poostrena mejna kontrola. Veste, da policija zelo učinkovito dela, tudi odkriva ilegalne prehode meje, tudi nekaj nedavnih akcij je bilo, ki so tudi bile v medijih, ko je razbila tudi kriminalne združbe, ki so se ukvarjale s sprovajanjem. Tudi Zakon o tujcih je odraz naše suverenosti in dejansko upoštevanja vseh tistih elementov, ki so pomembni za zagotavljanje naših nacionalnih interesov. Je pa res, da vsak restriktiven ukrep na meji prinaša določena tveganja, varnostna ter tudi v smislu zgostitve migracijskega toka. Vemo tudi, da vsako zaustavljanje na meji poveča tudi vlaganje prošenj za mednarodno zaščito, tudi na to se pripravljamo tudi v okviru tega zakona o tujcih. Dejstvo je, da se Slovenija ilegalnim migracijam ne bo mogla izogniti, lahko pa jih bolj ali manj učinkovito obvladuje. Zato mislim, da je tukaj zelo pomembno, da smo sposobni kot država stopiti skupaj in dejansko se enotno soočati s tem problemom, ki prihaja od zunaj. Torej nihče znotraj Slovenije tega problema ni povzročil, Slovenija ga sama tudi ne bo rešila. Morda samo pripomba, nekako se mi zdi na trenutke zdi, da smo v preteklem obdobju, torej v času največjega migracijskega pritiska, še predobro opravili svoje naloge, da se večina ljudi sploh ne zaveda, kaj se je v tistem obdobju dogajalo. Policija je na meji vlagala maksimalne napore, tudi Ministrstvo za notranje zadeve je bilo izjemno obremenjeno. Teh scenarijev, kakor so jih deležni v Avstriji, Nemčiji, Srbiji, tudi na Hrvaškem smo že videli takšne prizore, na Madžarskem, ko so ti ljudje enostavno povsod – po postajah, postajališčih, parkih. Tega si mi ne želimo in bomo naredili vse, da do tega ne pride, zato tudi predlagamo vse ukrepe, ki gredo v smeri zagotavljanja organizacijske varnosti; in na koncu koncev zakonodajne ukrepe, da do tega ne pride. Se zavedamo svoje majhnosti, vsekakor je varnost eden do primarnih imperativov Ministrstva za notranje zadeve in bomo tudi v tem kontekstu predlagali vse tisto, kar je naša dolžnost. Skratka, država je dolžna sprejeti vse ukrepe za primer povečanih nezakonitih prehodov meje v večjih razsežnostih, ker se v celoti zavedamo vseh dejavnikov tveganja, ki to povzročajo; ter vse, kar lahko potem tudi predstavlja težave v naši državi. Smo pozorni, spremljamo situacijo in bomo tudi pravočasno ukrepali kot doslej.
Hvala lepa. Gospod poslanec Breznik, imate besedo, da zahtevate postopkovno. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Hvala za delne odgovore, gospa ministrica. Delno ste me zadovoljili; delno pa sem vas spraševal tudi o fizičnih osebah, ki so se hvalile s tem, kako so humanitarne, kot na primer profesorica iz Maribora, ki sedaj zahteva denar od države za najemnino v svojem privatnem stanovanju. Še enkrat, to je primer dr. Vesne Vuk Godina, ki se je hvalila; in vse ostale kritike, ko smo opozarjali na naivnosti, na probleme, ki bodo sledili, lahko rečemo etiketirala z nestrpneži, z nehumanimi ljudmi. Treba je pa vseeno vedeti, gospa ministrica, ni res, schengen je padel. Je padel v Sloveniji, je padel v Grčiji. Slovenija mora varovati schengen; ne Hrvaška in Srbija, če govorimo o lanskem primeru. Jaz sem bil osebno v Dobovi. Poglejte samo statistiko ljudi, ki so sodelovali v terorističnih napadih v tujini, ki so prišli v Slovenijo in niso bili evidentirani. Spomnimo se, kakšne so bila vaša elektronska pomagala pa elektronska sredstva na mejah. Poglejmo si biometrične zapise, prstne odtise, koliko od teh tehničnih sredstev ste pripravili takrat za mejo. Niste jih imeli. V Dobovi ste imeli recimo en zastarel biometrični senzor, na katerem ste vsakemu desetemu ali dvajsetemu migrantu komaj vzeli prstne odtise. Niste mogli ugotavljati, kdo prihaja in kdo ne odhaja. Takšnih postopkov, kot bi jih želel schengen, seveda niste izpolnjevali, ker vas je ta val presenetil. Val vas je presenetil tudi s tem, da ste sprostili val zaradi tega, ker je na štiri policiste recimo prišlo 500 migrantov. Seveda so se lahko samo umaknili in v luči dobre vere spustili te ljudi na določenih odsekih skozi. To pač se ne spodobi za eno suvereno državo, ker jasno je treba dati vedeti, da država Slovenija si ne želi; in zaključimo. Varnost in zdravje ljudi je prvenstveno delo policije, za slovenske državljane in državljanke. Razne nastanitvene centre bi za marsikaterega Slovenca in Slovenko lahko postavili. Jaz tudi mislim, da so slovenski državljani in državljanke premalo obveščeni o vaših namerah, da bi bilo treba o tem več javno spregovoriti. Zaradi tega, gospod podpredsednik, bi izkoristil priložnost preko Poslovnika, da opravimo o tem širšo razpravo in da na zaključku te seje o tem glasujemo. Moja prošnja je, da opravimo širšo razpravo, da o tem glasujemo, ker menim, da obstajajo številna mesta in naselja v Sloveniji, ki so deprivilegirana, ki od te vlade niso dobila ničesar, razen da jim vsiljujete begunske centre. Mislim, da to ni dobra politika, in ne vem, zakaj begunskih centrov ne postavljate tja – vi ste mi govorili o meji – v okolja, kjer pa si ljudje begunce želijo, kot so bili nekateri primeri. Zdaj naj se ti ljudje enkrat končno postavijo, ali so zvesti svojim dejanjem ali eno govorijo ter drugo delajo. Zato menim, da bomo to razpravo opravili. Najlepša hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v sredo, 19. oktobra, v okviru glasovanj. Gospa Marija Antonija Kovačič bo postavila poslansko vprašanje ministrici za finance mag. Mateji Vraničar Erman. Izvolite, gospa Kovačič.
Hvala, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Spoštovana gospa ministrica, že v juliju smo zastavili identično vprašanje, vendar je zaradi ministrovega odstopa vprašanje postalo brezpredmetno. Tokrat imamo prvič po vaši potrditvi možnost, da vprašanje zastavimo ustno na seji Državnega zbora. Pa naj najprej nanizam določene podatke. V letnem poročilu Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije za leto 2014 je navedeno, da znašajo zapadle terjatve za prispevke za pokojninsko in invalidsko zavarovanje 293,9 milijonov evrov. Od tega znašajo pogojno izterljive terjatve za prispevke 115,7 milijonov evrov. To je 20,4 % vseh terjatev in 39,4 % zapadlih terjatev. Zaradi neizterljivosti je Furs v letu 2014 odpisal 33,8 milijonov evrov prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. V letu 2015 so zapadle terjatve za prispevke za pokojninsko in invalidsko zavarovanje znašale 294,7 milijonov evrov, kar pomeni, da se je znesek povečal za 800,8 tisoč evrov. V zvezi z navedenim in dejstvom, da je Furs kot nadzornik za evidentiranje terjatev iz naslova prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje posredoval podatke na podlagi Navodila nadzornikom za evidentiranje terjatev javnofinančnih prihodkov, terjatve javnofinančnih prihodkov, posredovane v davčno izvršbo, in odpis terjatev javnofinančnih prihodkov, ki ga je izdalo Ministrstvo za finance, vas, spoštovana ministrica, sprašujem: Zakaj je prišlo do tako visokih zapadlih terjatev in odpisa, ko Furs vendar mora razpolagati s tekočimi podatki o obveznostih za obračunane prispevke in posledično o nakazilih? Kdo je odgovoren za takšno stanje? Kaj je storilo Ministrstvo za finance za izboljšanje stanja? Ali je načrtovana sprememba zakonodaje, ki bo šla v smeri večjega nadzora s strani Fursa? Hvala za vaš odgovor.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite, beseda je vaša.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa poslanka, kolega minister, gospodje poslanci in gospa poslanka! V zvezi s tem vprašanjem naj pojasnim, da dolg, ki ste ga navajali oziroma neplačane zapadle terjatve, predstavljajo akumulirane neplačane obveznosti za obdobje desetih let, kar je splošni zastaralni rok. V nekaterih primerih pa so obveznosti iz naslova neplačanih prispevkov lahko celo večji. Ob koncu lanskega leta, torej na dan 31. 12. 2015, res beležimo nekoliko višji dolg, kot je bil na dan 31. 12. 2014, in sicer za dobrih 800 tisoč evrov. Vendar takoj podatki o obsegu dolga konec januarja 2016 že kažejo, da je aktivni dolg padel pod raven, kakršno smo poznali konec leta 2014. To kaže na to, da je ob koncu leta 2015 prišlo do neplačila določenih obveznosti, ki so bile takoj po novem letu poplačane; in takšno prakso opažamo predvsem v primeru, ko se zavezanci oziroma delodajalci odločijo za izplačila dodatnih nagrad oziroma, popularno rečeno, božičnic; medtem ko obveznosti z naslova prispevkov izplačajo z nekajdnevno zamudo. Trend zniževanja dolga z naslova prispevkov se nadaljuje tudi med celotnim letošnjim letom in pričakujem, da bo ob koncu letošnjega leta slika močno izboljšana. Kot ste še sami v vprašanju ugotavljali, to celotno obveznost z naslova prispevkov neplačana obveznost delimo na aktivni in pogojno izterljivi dolg. Pri aktivnem dolgu Finančna uprava še aktivno izvaja postopke izterjave, medtem ko se večina pogojno izterljivega dolga poskuša uveljavljati oziroma se uveljavlja v tako imenovanih insolventnih postopkih. Zaradi odločitve Ustavnega sodišča iz leta 2011 Finančna uprava nima na razpolago nobenih dodatnih instrumentov, ki bi dolžnikom delodajalcem, ki ne poplačajo prispevkov pravočasno, omogočila poplačilo skozi odlok ali obročno plačevanje; ampak je na razpolago, če aktivni postopki izterjave niso uspešno končani, zgolj predlog za stečaj podjetja. V tem obsegu pa je poplačilo sorazmerno nizko. Na ministrstvu in na Finančni upravi tekoče spremljamo dogajanje v zvezi z davčnim dolgom kot celoto, še posebej smo pozorni na dolgove za pokojninsko in za zdravstveno blagajno. Sproti pripravljamo različne ukrepe, s katerimi želimo povečati učinkovitost pri odkrivanju neplačil in nato tudi za samo izterjavo. Večina teh ukrepov je in mora biti na izvedbeni ravni, po naši oceni so pristojnosti za nadzor pri Finančni upravi urejene praviloma ustrezno; treba pa je več narediti na sami izvedbi. Kljub vsemu smo z zadnjo spremembo Zakona o davčnem postopku že predlagali določne spremembe, ki bodo omogočile hitrejše poplačilo, nižje stroške pri poplačilu davčnega dolga, zato pričakujemo, da bodo imele ugoden vpliv tudi na višino davčnega dolga z naslova prispevka za pokojninsko varstvo. Z ustreznimi ukrepi bomo nadaljevali tudi v prihodnje. Hvala.
Hvala lepa, gospa ministrica. Gospa Marija Antonija Kovačič, beseda za dopolnitev odgovora je vaša.
Ne bom dopolnjevala, pač pa lepa hvala za odgovor.
Hvala lepa. Mag. Marko Pogačnik bo ravno tako postavil poslansko vprašanje ministrici za finance mag. Mateji Vraničar Erman. Gospod Pogačnik, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Spoštovana ministrica, želim vam zastaviti vprašanje v zvezi z Družbo za upravljanje terjatev, DUTB. Ponovno smo lahko v medijih v zadnjem mesecu prebrali, da bo zaradi pripojitve Factor banke in Probanke treba Družbo za upravljanje terjatev bank dokapitalizirati. Zanima me: Kdaj je Družba za upravljanje terjatev bank prvič obvestila Ministrstvo za finance, da bo v primeru pripojitve Factor banke in Probanke k Družbi za upravljanje terjatev bank potrebna njena dokapitalizacija? Dejstvo je, da je odločitev o pripojitvi Factor banke in Probanke k Družbi za upravljanje terjatev bank sprejela Vlada Republike Slovenije s sklepom. Zanima me: Kdo je dal takšen predlog? Zakaj se ni nadaljevalo po postopku, da se ti dve banki likvidira, kot je bilo tudi prvotno ob sanaciji bančnega sistema v Sloveniji leta 2013 takrat pojasnjeno s strani Banke Slovenije in Ministrstva za finance? Hvala.
Hvala lepa. Ministrica za finance mag. Mateja Vraničar Erman, beseda je vaša, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, še enkrat za besedo. Spoštovani gospod poslanec, hvala za vprašanje; ostali gospodje poslanci in gospe poslanke! Dovolite mi, da sem relativno kratka, ker so bila kratka in jasna tudi vprašanja. Ministrstvo za finance je prvič prejelo zahtevo oziroma opozorilo in predlog Družbe za upravljanje terjatev bank za dokapitalizacijo zaradi pripojitve Factor banke in Probanke 14. februarja letošnjega leta. Zahtevali smo še dodatna pojasnila in revizijo podatkov, na podlagi katerih je bila ocenjena vrednost potrebne dokapitalizacije. Kar se tiče predloga za pripojitev Factor banke in Probanke k Družbi za upravljanje terjatev bank, je – kot za vsa ostala gradiva – formalni predlagatelj vladnega gradiva za vprašanja, povezana za DUTB, Ministrstvo za finance. Zakaj banki nista bili likvidirani? Pri oceni finančnih posledic za davkoplačevalce, če bi nadaljevali s postopkom likvidacije, je bilo ocenjeno, da bi bili stroški za davkoplačevalce višji kot pa preko predlagane rešitve pripojitve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Pogačnik, beseda je vaša za zahtevo dopolnitve odgovora, izvolite.
Ministrica, jaz se vam zahvaljujem za te odgovore. Bom pa zdaj postavil še nekaj zelo kratkih vprašanj in pričakujem tudi konkretne odgovore nanje. Zanima me: Kakšen bo zdaj znesek, ki ga bo treba dokapitalizirati in kdaj se bo ta dokapitalizacija Družbe za upravljanje terjatev bank izvršila? Sami ste dejali, da je Ministrstvo za finance ocenilo, da v primeru, če bi družbi likvidirali po rednem postopku, ne da bi prišlo do pripojitve, bi bili stroški višji kot v primeru dokapitalizacije Družbe za upravljanje terjatev bank. Zanima me: Kakšni bi bili stroški in zaradi česa bi ti stroški nastali? Nekako sem pričakoval, da bo ta sanacija bančnega sistema končana in da ne bomo davkoplačevalci ponovno imeli določenih obveznosti. Boste povedali, kakšna številka bo potrebna s tega naslova zaradi nekih bank; v medijih se pojavlja številka približno 50 milijonov. Družba za upravljanje terjatev bank je bila ustanovljena z namenom, da bo ta družba v proračun oziroma davkoplačevalcem vračala sredstva. Zdaj smo pa prišli do položaja, ko moramo davkoplačevalci ponovno dokapitalizirati Družbo za upravljanje terjatev bank.
Ministrica, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Pričakujem, da bo znesek potrebne dokapitalizacije okrog 50 milijonov, čakam pa še na zadnje informacije s strani Družbe za upravljanje terjatev bank, tako da končne odločitve v zvezi s tem še nismo oblikovali oziroma še nismo pripravili končnega predloga za odločanje na vladi, kdaj se bo ta predlog izvršil. Pričakujem, da v relativno kratkem času. Kot rečeno, čakam še na zadnje informacije in podatke, ki jih mora zagotoviti Družba za upravljanje terjatev bank, da se lahko pripravi končno gradivo. Ko sem govorila o stroških, nisem želela, da se me razume, kot da so to stroški, ki so zdaj povezani z dokapitalizacijo; ampak je šlo za stroške, koliko bi proračun ali, če želite, javnofinančna sredstva utrpela izgube, dodatnih odhodkov ali pa zmanjšanja prihodkov, če bi prišlo do predčasnega prenehanja oziroma likvidacije; ali kaj bi se zgodilo, če bi se obe banki pripojili k Družbi za upravljanje terjatev bank. Ne morem vam v tem trenutku povedati končnih, celovitih številk. Lahko pa povem naslednje – Probanka in Factor banka sta imeli konec lanskega leta odprti dve obveznosti do državnega proračuna v skupini višini 360 milijonov. In to obveznost je prevzela Družba za upravljanje terjatev bank in jo tudi med letošnjim letom normalno izvršuje. Če bi prišlo do likvidacije, v bistvu poplačila tega dolga oziroma tega kredita, je vprašanje, če bi do njega prišlo ali ne. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod mag. Marko Pogačnik, imate besedo za postopkovno zahtevo.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. V skladu s Poslovnikom predlagam, da opravimo javno razpravo na to temo. Prepričan sem, da je razlogov za to dovolj. Jaz sem prepričan, da ministrica ni posredovala konkretnih odgovorov na moja vprašanja. Predvsem je zaplet nastal pri odgovoru, kakšna bi bila razlika v primeru postopka likvidacije. Vi sami ste v prvem delu svojega odgovora, spoštovana ministrica, dejali, da je dejstvo, da bi bili stroški oziroma efekt za proračun bistveno slabši. V drugem delu odgovora pa ste omenili zgolj številko 360 milijonov. Mene zanima konkretno vprašanje: Kakšna bi bila ta razlika? Danes bomo dokapitalizirali Družbo za upravljanje terjatev bank v višini, kot ste omenili, približno 50 milijonov, kar pomeni, da še tudi danes ne veste, kakšna je ta končna številka. Na drugi strani pa ne znate odgovoriti, kakšna bi bila ta razlika. In mene res skrbi, da ta številka še vedno ni dokončna. Da ne bo čez eno leto ali pa čez pol leta ponovno nekdo prišel in bo rekel: Zaradi posledic pripojitve teh dveh bank je nastala še dodatna luknja. Kdo je zdaj garancija tukaj, da bo ta številka dokončna? Odločitev pa je sprejela, saj ste sami povedali, Vlada na predlog Ministrstva za finance. Jaz sem prepričan, da Družba za upravljanje terjatev bank že od samega začetka delovanja deluje v mejah nenormale, vsaj zame. In ne bi zdaj odpiral vseh vprašanj, ki se povezujejo v zvezi z delovanjem Družbe za upravljanje terjatev bank; ampak konkretno, v zvezi s to pripojitvijo. Koliko je dejansko pri tem sodelovala tudi Banka Slovenije? Kajti dejstvo pa je, da to ni bilo v prvotnem planu sanacije bančnega sistema. In kje je sedaj, spoštovana ministrica, garancija, da ta številka ne bo višja? Ali se bo to zgodilo še v letošnjem letu ali kdaj? In od kod se bo vzel ta denar? Hvala.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v sredo, 19. oktobra, v okviru glasovanj. Prehajamo na drugi krog vprašanj poslank in poslancev. Gospod Marko Ferluga bo postavil poslansko vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču. Gospod Ferluga, beseda je vaša, izvolite.
Hvala za besedo. Pozdrav ministrici in obema ministroma! Gospod minister, poleti in jeseni so bili na obalno-kraškem območju, sploh na relaciji Divača–Koper veliki požari. Ti požari se redno pojavljajo že vrsto let, imajo veliko materialno škodo in tudi povzročajo velik nemir med lokalnim prebivalstvom. Tudi sami ste bili osebno na ogledu enega od večjih požarov poleti, skupaj z gospodom Mesom, in tam ste tudi sprejeli določene zaveze glede reševanja te pereče problematike. Mene osebno v povezavi s tem zanima: V kakšni fazi se nahajajo ti ukrepi sedaj? Izpostavljeno je bilo, da bi bilo možno z nekaterimi manjšimi posegi, ki ne terjajo nekih ogromnih finančnih sredstev, te zadeve vsaj v določeni meri zamejiti, popraviti in nekako ločiti to kritično pot, ki bi lahko potem ustavljala iskre od požara. Zanima me: Konkretno kateri izmed teh ukrepov so ali bodo sedaj v tej fazi operativnega delovanja? Kako se bodo nanašali na civilno zaščito in delovanje gasilskih dejavnosti na tem kraškem robu, ki je zelo nevaren in poleti precej vnetljiv? Sami vemo, da te vremenske spremembe povzročajo tudi zelo sušne predele. Vem, da je vaše sodelovanje tudi na ravni civilne zaščite in gasilskih enot na obali. Pridobil sem določene informacije, da so Slovenske železnice že prejele določena sredstva, s katerimi naj bi sanirale ta kritični del proge. Kaj je bilo postorjenega v zvezi s tem? Hvala.
Hvala lepa. Minister za infrastrukturo dr. Peter Gašperšič, beseda je vaša.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Spoštovana poslanka, spoštovani poslanci in spoštovani poslanec gospod Marko Ferluga! Na Slovenskih železnicah, Direkciji Republike Slovenije za infrastrukturo in tudi na Ministrstvu za infrastrukturo se zelo zavedamo te požarne problematike in jo temu ustrezno tudi resno obravnavamo. Zaradi teh požarov, ki so bili ob progi na kraškem robu letos poleti, avgusta in tudi kasneje v jeseni je še prišlo do nekaterih manjših pojavov, je bila ustanovljena posebna delovna skupina s ciljem, da se preuči, zakaj je prišlo do tega dogodka, da se natančno ugotovi vzrok in da se tudi pripravijo predlogi za preprečevanje požarov v prihodnje. Delovna skupina je predlagala, da se poleg teh ukrepov, ki se že redno izvajajo v skladu s predpisi – mi imamo na tem področju poseben pravilnik in tudi Uredba o varstvu pred požarom v naravnem okolju govori o tem –, uvede še dodaten ukrepe. Naj najprej predstavim to, kaj se že redno izvaja. To je sprotno vzdrževanje vegetacije v požarnovarnostnem pasu ob progi, kar vključuje košnjo in odstranjevanje mrtve vegetacije; potem se omejuje hitrosti vlakov na požarno ogroženih odsekih proge; nadzorovano se požiga mrtva vegetacija; kemično se zatira vegetacija in izvaja se nadzor, to je opazovanje, obveščanje ter javljanje. Predlagani so še dodatni ukrepi, kot so postavljanje protipožarnih zidov, izvedba betonskih obrizgov v teh protipožarnih pasovih, preventivna zaščita pobočij pred požari s posebnim sredstvom, obrizgom. To je taka tekočina, ki potem preprečuje nastanek požarov. Dalje, da se uredijo posebne poti in ustrezne protipožarne preseke, da je lažji dostop v primeru intervencije, vgradnja posebnih javljalnikov toplotnih preobremenitev tekalnih elementov tirnih vozil ter namestitev videonadzora na določenih kritičnih odsekih proge. Glede konkretnih ukrepov, za katere je zadolžen upravljavec javne železniške infrastrukture, to je podjetje SŽ – Infrastruktura, lahko povem, da še ni prejelo dodatnih sredstev iz tega naslova. Jih pa bo prejelo na podlagi dodatka k pogodbi o vzdrževanju in upravljanju infrastrukture, ki je v postopku medresorskega usklajevanja. Ta sredstva so predvidena v višini 100 tisoč evrov, in sicer za področje investicijskega vzdrževanja še za leto 2016, namenjena pa bodo za ureditev betonskih obrizgov v teh požarnih pasovih. Postopki izbora izvajalcev so že izpeljani in pričakujemo, da bomo z deli začeli v najkrajšem možnem času, vsekakor še v letošnjem letu, tako da bi bila v novembru letos tudi zaključena. S tem bo delno rešena ta problematika v vasi Podpeč. Za leto 2017 pa je predvideno še približno 200 tisoč evrov za nadaljevanje teh protipožarnih ukrepov, ki se bodo izvajali že takoj na začetku naslednjega leta. Postavitev protipožarnih zidov in protihrupnih ograj bo SŽ – Infrastruktura izvajala v naslednjem letu v okviru investicijskega vzdrževanja. Potrebna dokumentacija za ta dela je že v pripravi. Direkcija bo pripravila tudi koncept požarne varnosti, ki se nanaša na tehnične, gradbene in organizacijske ukrepe na progovnih odsekih ali delih odsekov prog v Republiki Sloveniji. Torej ne samo na Obali, ampak tudi drugje, na območjih z veliko ali zelo veliko požarno ogroženostjo. Z Obalno gasilsko zvezo, v nadaljevanju pa tudi še z ostalimi zvezami, ki pokrivajo področje visoke požarne ogroženosti, pa ima podjetje SŽ – Infrastruktura namen podpisati sporazum o pomoči pri izvajanju protipožarnih ukrepov, predvsem za svetovanje in zagotavljanje požarne varnosti v primeru preventivnih požigov, ki jih izvaja SŽ – Infrastruktura. Vsi ostali preventivni ukrepi, kot je čiščenje protipožarnih pasov, preventivni požigi in zatiranje rastja, pa se izvajajo v skladu z načrti. Pričakujemo, da bo z uvedbo teh dodatnih ukrepov požarna ogroženost zmanjšana na najmanjšo možno mero. Hvala lepa.
Hvala lepa, minister. Gospod Ferluga, imate besedo, da zahtevate dodatno pojasnilo.
Hvala. Moram povedati, da sem šel tudi sam, brez medijev, pogledat to požarišče. Bilo je resnično pretresljivo videti, kakšne dimenzije je to zahtevalo. Tudi sam ste bili tam. Mogoče eden od takih ukrepov, ki bi bil smiseln, je tudi en predlog, ki smo ga dobili s strani civilne zaščite oziroma gasilcev, da bi se tam postavila kamera, ki snema nad kraškim robom. Kar se pa tiče časovnice, bi rad malo precizneje. Če lahko poveste: Kdaj v tem letu in kdaj v naslednjem letu? Veste sami, da se sušno obdobje začne nekje od maja naprej. Morate paziti na to. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa. Kot sem že tudi sam omenil, v teh dodatnih ukrepih je predviden tudi ta videonadzor, kar ste omenili, s to videokamero, ki bi potem strateško omogočala pregled nad najbolj kritičnimi deli proge. Ti betonski obrizgi, to je to, kar se bo najprej izvajalo, predvideno je, da bodo v novembru 2016 in potem takoj v začetku leta 2017. Cilja se na to, da bo pred sušnim obdobjem to že izvedeno. Glede protipožarnih zidov pa zdaj nimam časovnice tukaj pripravljene, ampak lahko zagotovim ta podatek kasneje, če bi želeli še glede tega, ker tisto je že, kot rečeno, v okviru investicijskega vzdrževanja, malo zahtevnejši ukrep. Ampak predvideni in dogovorjeni so že odseki, kjer se bo to postavljalo, tako da bo dosežena dvojna funkcija – protipožarna in protihrupna zaščita. Ko že imam to priložnost, bi omenil še to, da so se Slovenske železnice tudi zelo potrudile in se zelo hitro odzvale v tem konkretnem primeru reševanja požarne problematike, zelo intenzivno sodelujejo s prizadetimi lokalnimi skupnostmi in so se v tem primeru tudi po več tovrstnih primerih zelo hitro odzvale s poplačilom odškodnine. Mislim, da v tem primeru lahko rečemo, da je bil odziv malo boljši in primernejši, kot je bil morda kdaj v preteklosti. Kot rečeno, za naprej pa bomo storili vse, kar je v naši moči, da se ta požarna ogroženost kar najbolj zmanjša. Hvala lepa.
Hvala ministru Gašperšiču. Besedo ima dr. Matej T. Vatovec, ki bo postavil poslansko vprašanje ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču. Izvolite, gospod Vatovec.
Hvala, gospod podpredsednik; spoštovani minister! V zadnjem mesecu je ministrica za notranje zadeve že večkrat napovedala skrajne ukrepe, kar se tiče morebitnega povečanega prehoda beguncev. Napovedala je spremembe treh zakonov, s katerimi bi omogočila suspenz azilnih postopkov, zaprla mejo, ob tem pa policistom povečala pooblastila, h katerim je med drugim dodelila tudi paralizatorje. V javnosti so predlogi seveda naleteli na burne odzive, saj gre za ukrepe, ki so sporni z vidika spoštovanja mednarodnega prava, konvencij o spoštovanju človekovih pravic ter pravil azilnega prava ter tudi z vidika Ustave Republike Slovenije. Pri vsem skupaj pa je najbolj zaskrbljujoče samo dejstvo, da se tako radikalni posegi v človekove pravice in temeljne svoboščine sprejemajo praktično v tajnosti, brez javne in strokovne razprave, sprejemali pa naj bi se po nujnem postopku. V zvezi s tem vas, minister, sprašujem: Ali kot minister za pravosodje menite, da je suspenz azilnih postopkov, na podlagi katerega bi bilo možno za mednarodno zaščito zaprositi le še v primeru ogroženosti življenja, skladen s Konvencijo o beguncih, Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, mednarodnim azilnim pravom ter Ustavo Republike Slovenije? Kaj menite o netransparentni, celo tajni pripravi na obravnavi Zakona o tujcih in Zakona o nadzoru državne meje? Se vam zdi primerno, da se tako radikalne in najverjetneje tudi ustavno sporne rešitve pripravljajo v tajnosti, brez javne razprave in tehtnih analiz? Leta 2008, ko ste opravljali funkcijo državnega sekretarja, ste nasprotovali uvedbi uporabe paralizatorja. Danes Ministrstvo za notranje zadeve poleg paralizatorjev uvaja še množični nadzor nad potniki, množično preverjanje registrskih tablic, uporabo termo-vizualnih kamer ter radarskih sistemov za detekcijo navzočnosti oziroma premikov čez stene. Ali podpirate predlagane ukrepe in ali menite, da je njihova uvedba argumentirana oziroma upravičena? Kaj menite o konstantnem dajanju vtisa, da so ali pa da v zelo kratkem še bodo v Sloveniji izredne razmere, za katere je treba nujno iskati skrajne ukrepe, in razmere, ki jih brez drastičnih posegov v človekove pravice in temeljne svoboščine nikakor ne moremo obvladati? V intervjuju za Mladino ste pred relativno kratkim časom ob vprašanju, ki se je nanašalo na Zakon o mednarodni zaščiti, dejali, da je, citram, "treba vedeti, da gre za produkt določenega časa in trenutka migrantske krize, ko so Evropa in posamezne države panično, in večinoma, neuspešno iskale rešitve". Ali menite, da gre tudi tokrat za vse preveč panične produkte Ministrstva za notranje zadeve? Hvala.
Minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič, beseda je vaša.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani poslanci in poslanke, kolega minister! Razočaral vas bom. Vse, kar ste me vprašali, sodi na področje vladnega usklajevanja različnih zakonodajnih ukrepov. Težko govorimo o tem, da so postopki tajni. Mi nismo, Ministrstvo za pravosodje ni nosilec teh ukrepov, se medresorsko usklajujejo in če bodo šli preko Vlade, bodo sprejeti v zakonodajnem postopku, ki je javen. Kot rečeno, za nobenega od zakonov, za katerega me sprašujete, Ministrstvo za pravosodje ni nosilno ministrstvo. Je pa Ministrstvo za pravosodje, skladno z Zakonom o državni upravi, ministrstvo, ki mora poleg Službe Vlade za zakonodajo skrbeti tudi za opozarjanje oziroma skladnost rešitev, ki jih sprejme Vlada, z mednarodnimi standardi in slovensko Ustavo. In to tudi počnemo. Dokler vladni medresorski postopek usklajevanja ni zaključen, boste razumeli, teh stvari ne bom komentiral, ker gre za pristojnost drugega ministrstva in druge ministrice. Hvala lepa.
Hvala. Dr. Matej T. Vatovec, imate besedo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala. Ko sem se pripravljal na to vprašanje, sem pričakoval dva scenarija. Ta, ki ste ga sedaj izpeljali, je prvi. Ampak mislim, da to ni ovira, da kljub temu ne bi odgovorili vsaj na dve vprašanji, ker gre za vaše osebno mnenje; in me tudi zanima vaše osebno mnenje kot mnenje ministra za pravosodje ne glede na to, ali so ti zakoni že usklajeni, kakorkoli se sprejemajo, pustimo zdaj to ob strani. Še vedno me zanima: Ali bi recimo suspenz azilnih postopkov pomenil neskladje s Konvencijo o beguncih, Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic, mednarodnim azilnim pravom ter Ustavo Republike Slovenije? Zanima me tudi vaše mnenje glede uvedbe paralizatorjev in drugih ukrepov za nadziranje državljank in državljanov Slovenije. Mislim, da kot minister ne boste posegli v delo ali resor vaše ministrske kolegice. Mene tu resnično zanima vaše mnenje, ker mislim, da je tudi zaradi tega, kar ste povedali, mnenje ministra za pravosodje o teh zadevah vse več kot relevantno. Hvala.
Minister Klemenčič, izvolite besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Me zanima, kakšen je bil pa drug scenarij, ker ste rekli, da ste pričakovali dva scenarija. Prvega se bom še vedno držal. Odgovor na to, ali suspenz nekih mednarodnih pravic, kot je azil, lahko pomeni kršitev ustave ali mednarodnega prava – seveda, absolutno. Ampak hudič je v podrobnostih, to je prvo. Saj veste, da se da večino ustavnih pravic suspendirati, če recimo razglasimo izredno stanje. Tudi to vemo. Se pravi vse je v postopku, pogojih in izpolnjevanju teh pogojev. Glede paralizatorjev pa mislim, da sem v preteklosti že vse povedal in da smo to povedali tudi v medresorskem usklajevanju, kar se tiče Ministrstva za pravosodje. Še enkrat, to ni naša odločitev, to je odločitev Vlade, ki je kolegijski organ. Dokler je kdorkoli član te vlade, mora za temi odločitvami stati, vključno z mano. In na koncu je to tudi odločitev Državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miha Kordiš, ki bo postavil poslansko vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen, ki je danes odsotna. Gospod Kordiš, beseda je vaša, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ker je gospa ministrica danes odsotna, bi prosil za ustni odgovor na naslednji seji. Za kaj gre? Lokalna problematika Škofje Loke s kaj hitro tudi nacionalnimi razsežnostmi. Govorim o družbi Ekologija d. o. o., ki se ukvarja s predelavo nevarnih odpadkov. Ta obrat za predelavo nevarnih odpadkov je v Škofji Loki že nekaj časa, sedaj pa so se v tem podjetju odločili, da ga povečajo iz 12 na kar 92 ton, kar je sporno zaradi tega, ker je bil ta obrat, da ne govorimo niti o njegovi širitvi, umeščen v prostor brez kakršnekoli razprave in brez ozira na minimalno okoljsko škodo, ki bi se zgodila v primeru nesreče. Karkoli počnemo, ko se pogovarjamo o nevarnih odpadkih, se moramo zavedati, da je to še vedno silno nevarna in strupena dejavnost, ki ob kakšnem večjem potresu uide izpod nadzora ne glede na to, za kakšno zaščito smo poskrbeli. Pri tem pa niti za osnovno zaščito v tem trenutku ni poskrbljeno. So bili naši občinski svetniki na ogledu v tem podjetju, so prišli nazaj in so povedali, da aparature izgledajo tako, kot da bi bile doma narejene, brez kakršnihkoli certifikatov. Varnostne zaščite ni, o čemer priča tudi policijski zapisnik, da je bilo tja noter vlomljeno. Naš občinski svetnik pa je tudi povedal, da vsak otrok z nožičkom lahko pride zraven in tam preluknja sode. Potem je tukaj požarna zaščita, da ne govorimo o tem, da se je firma priklopila kar na interno kanalizacijo Gorenjske predilnice in da meri svoje izpuste samo s pH-metri in tako naprej. Posledice, če bi tukaj prišlo do kakršnekoli neprijetnosti, bi bile gromozanske, predvsem v okoljskem smislu, šla bi čistilna naprava, ki je tam zraven, zastrupilo bi se Sorško polje, porečje Sore in tako naprej. Zato me zanima: Če je Arso med postopkom izdaje okoljevarstvenega soglasja opravil pregled objektov, v katerih naj bi se odpadki predelovali, ali je šlo zgolj za napovedane ali tudi za nenapovedane oglede? Ali so bile ugotovljene kakršnekoli nepravilnosti? Zakaj se podjetju, ki je več let kršilo zakonodajo in poslovalo brez dovoljenj, omogoča legalizacija poslovanja, namesto da bi se jim poslovanje onemogočilo? Ali menite, da gre v konkretnem primeru za postavljanje interesov kapitala pred voljo in dobrobit lokalnega prebivalstva? Zadnje vprašanje je delno politično, moj odgovor nanj je – ja, vsekakor gre za to. In če bo sprejeta Ceta, je primer okolju škodljive Ekologije d. o. o. v Škofji Loki nekaj, kar se bo dogajalo v naši celotni državi. Hvala.
Hvala lepa, gospod Kordiš. Odgovor boste dobili na 24. redni seji. Zadnje poslansko vprašanje bo postavil gospod Žan Mahnič ministru za javno upravo gospodu Borisu Koprivnikarju. Gospod Mahnič, izvolite, beseda je vaša.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Minister za javno upravo je pred nekaj dnevi podpisal pismo o nameri s podjetjem Uber. Ta podpis pozdravljam, menim, da je pravilno, da podjetju Uber odpremo vrata tudi v Slovenijo. Uber ima številne zadovoljne uporabnike; tako tiste, ki ponujajo te storitve, kot tudi tiste, ki te storitve koristijo. Skrajni čas je, da odpremo vrata tej sodelovalni oziroma delitveni ekonomiji. Jaz zagovarjam tezo, da je ekonomska svoboda tista, ki je predpogoj vseh drugih svobod. Tako smo danes priča v tej moderni družbi, tudi danes je premier govoril o industrijski revoluciji, o četrti industrijski revoluciji, ki pa sama po sebi ni prišla na ta način, da smo izvajali in uvajali raznorazne regulacije, da je država čedalje bolj posegala na trg delovne sile, v samo ekonomijo; ampak je četrto industrijsko revolucijo prinesla deregulacije. Tako imamo danes recimo največjega ponudnika nočitev na svetu, ki nima v lasti niti ene nepremičnine, govorimo o Airbnb; imamo največjega ponudnika taksi storitev, ki nima v lasti niti enega avtomobila, to je podjetje Uber; imamo največjega prodajalca, ki nima v lasti niti ene trgovine, to je Alibaba; da ne govorim tudi o tem, da imamo največjo medijsko družbo, ki nima niti ene medijske hiše in niti enega novinarja, to je podjetje Facebook. Kljub temu da je bilo to pismo o nameri pozitivno, smo zdaj priča lobiju taksistov, ki jih tako ali tako že ščiti zakon, nihče drug v Sloveniji razen taksistov ne more oziroma ne sme nuditi javnega prevoza. Uber prinaša ravno to, odpira trga, prinaša pluralizacijo in seveda ste s tem dregnili v ta taksi lobi. Treba je povedati, da nobena država v Evropski uniji ni prepovedala Ubra; je pa dejstvo, da Uber ni povsod prisoten. Sam sem ga uporabljal v Združenih državah Amerike, uporabljal sem ga v Nemčiji, uporabljal sem ga v Franciji, same pozitivne izkušnje s podjetjem Uber. Za taksi plačaš 20 evrov, Uber stane 8 evrov. Na koncu je važno samo to, da sta ponudnik in uporabnik teh storitev zadovoljna. Gospod minister, konkretno me zanima: Kaj boste naredili, da bo čim manj regulacije v primeru prihoda podjetja Uber? Kdaj lahko pričakujemo njegov prihod? Kako bomo v prihodnje spreminjali zakonodajo, da bomo odprli vrata delitveni ekonomiji? Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima minister za javno upravo gospod Boris Koprivnikar. Izvolite, gospod minister.
Hvala, predsedujoči. Hvala gospodu poslancu za to vprašanje. V zvezi s tem silno zanimivim vprašanjem Ubra, ki se v zadnjem času pojavlja, naj povem nekaj stvari, ker očitno prihaja do nesporazumov. Prvič, v Ameriki se nisem pogovarjal o tem, kdaj bo Uber začel voziti v Sloveniji. Pismo o nameri, če ste ga prebrali, se točno nanaša na pogovor z enim tipičnim predstavnikom sodelovalne ekonomije in eno državo, ki morata med sabo rešiti vprašanja, kako lahko neko povezovalno podjetje dejansko začne delovati v nekem zakonodajnem okvirju, ki za to ni pripravljeno. In tak primer imamo po vsej Evropi. Pismo o nameri se ni nanašalo na to, kdaj bo Uber v Sloveniji začel funkcionirati, ampak kako bomo z Ubrom kot primerom sodelovalne ekonomije razrešili tista temeljna vprašanja. Ta temeljna vprašanja, ki jih moramo v regulaciji razrešiti, so predvsem vprašanja delovnega razmerja, kajti če nekdo samostojno vozi za Ubra, potem ni pri Ubru zaposlen, ampak je delovno aktiven. Zato ta trenutek v Sloveniji Uber lahko vozi izključno preko podjetij, ki so registrirana in imajo licenco za opravljanje prevozov, ali samostojnih podjetnikov, k imajo to licenco. In v tej smeri, kolikor je meni znano, se tudi na Ministrstvu za infrastrukturo dogovarjajo, da bi se lahko ta vožnja omogočila; vendar ne kot fizične osebe. Drugo vprašanje je vprašanje obdavčitve. Torej ne gre za to, kdo je boljši – ali taksisti ali Uber. Gre za to, da imajo vsi enako obdavčitev; in to je pogoj, da lahko začnejo na trgu delovati. In tretje vprašanje, ki ga je treba razrešiti v zakonodaji, je vprašanje varstva potrošnikov. Ker vsi vemo, da večina teh primerov sodelovalne ekonomije prihaja iz Združenih držav Amerike, kjer je odnos potrošnika in ponudnika bistveno drugačen kot v Evropi, kjer mora država zavzeti močnejšo varovalno vlogo. To so tudi tiste tri temeljne zadeve, na katerih je treba zakonodajno ta področja spremeniti. Kaj bomo storili, da bo teh zakonodajnih ovir čim manj? Ravno v tem, da prepoznamo te nove oblike sodelovalne ekonomije, kajti to je rezultat digitalizacije. Rezultat digitalizacije niso računalniki in kabli, ampak so nove oblike sodelovalne ekonomije. Torej moramo v zakonodaji omogočiti, da ne iščemo za vsakega ponudnika neke posebne prikrojitve oziroma neke interpretacije ali bančne spremembe zakonov, ampak da ta tri temeljna področja delovnega razmerja, varstva potrošnikov in enake obdavčitve generalno vpeljemo tudi v našo zakonodajo. Potem bomo odprti za vse druge oblike sodelovalne ekonomije, vendar odprti na način, da ponudniki sodelovalne ekonomije ne bodo predstavljali nelojalne konkurence obstoječim izvajalcem; in to je ključ. Če recimo vozi Uber in ni obdavčen; pa vozi taksist in je obdavčen, to je nedopustna situacija, ki je tudi v Sloveniji ne smemo dopustiti. In ta tri temeljna področja so tista, ki jih moramo tudi v zakonodaji urediti. Ni pa to en zakon, ampak bo treba poseči v zakonodajo na področju dela, na področju prevozov, kot ste rekli recimo glede Airbnb na področju nastanitev, varstva tistih, ki to uporabljajo. Skratka, to je nek proces, ki se ne bo zgodil čez noč. Zaenkrat pa ga na teh primerih in v sodelovanju, kot je bilo dogovorjeno z Ubrom, iščemo optimalne rešitve za državo in državljane ter tudi rešitve, ki omogočajo tem novim modelom, da začnejo na našem trgu funkcionirati.
Hvala. Gospod Mahnič, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Se strinjam, minister. Jaz sploh nisem rekel, da ste podpisali, kdaj pride Uber. Vem, kaj je pismo o nameri, in tudi podprl sem vas, da ste to podpisali; ravno tako kot bom podpiral, da čim prej naredimo vse ustrezne podlage, da to podjetje tudi pride. Strinjam se glede nelojalne konkurence, da nekdo vozi neobdavčeno, nekdo vozi obdavčeno; ampak konkurenca v vsakem primeru mora biti. Imamo tudi zakonodajo, ki predvsem precej regulira in tudi omejuje taksi službe. Tako mora na primer taksist pred začetkom opravljanja dejavnosti zaprositi za minimalno eno licenco, v največ primerih pa kar za dve. Prvo namreč izda Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije in Gospodarska zbornica Slovenije, drugo pa izda občina. Vemo, da se tudi nekateri občinski sveti zdaj že pogovarjajo, da bi sprejemali odloke, da bi zaščitili svoje taksi službe. Evropska agenda za socialno gospodarstvo je nekako izračunala in tudi podala ocene, da bi lahko s prihodom Ubra v države Evropske unije dobili od 160 do 570 dodatnih milijonov evrov za naše gospodarstvo. O Ubru smo se v soboto veliko pogovarjali tudi na svetu našega podmladka, sprejeli smo tudi resolucijo, kajti prepričani smo, da mora politika stopiti v korak s časom, sodelovalna ekonomija spreminja običajne poslovne modele, prav tako pa v določenih interesnih združenjih zbuja veliko nejevolje; kot sem že rekel, taksisti in tako imenovani radikalen del levice, če gledava na političen spekter, temu nasprotuje. Revolucionarni poslovni model omogoča uporabo zasebne lastnine v komercialne namene, kar je zagotovo napredek; in v tem primeru lahko govorimo o novi industrijski revoluciji. Transakcije katalizirajo spletne platforme, na katerih se lahko ponudniki in odjemalci prosto srečajo.
Hvala lepa, gospod Mahnič. Gospod minister, imate besedo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Če dovolite še meni nekaj dodatnih misli. Govorimo o tako imenovanih disruptive technologies, se pravi tehnologije, ki so moteče. Moteče so zato, ker v obstoječe poslovne modele prinašajo nekaj novega; in logična reakcija je, da se vsi temu upiramo. Ampak nekaj, kar je za mene pomembno, za Slovenijo, tudi za ta cenjeni državni zbor, je to, da razumemo, da naša odločitev ni v tem, ali bomo te tehnologije sprejeli ali ne; ampak so tukaj in jih ne moremo zaobiti. Če pa mi v teh priložnostih vidimo priložnosti ali pa v teh priložnostih vidimo nevarnosti, je od tega odvisno, ali bomo kot država relativno hitro reagirali, pošteno uredili te odnose, o katerih sem govoril – zaščita delavcev, zaščita potrošnikov, enakost na trgu –, potem lahko v teh tehnologijah v Sloveniji najdemo eno zelo veliko gospodarsko spodbudo; predvsem pa možnost za slovensko znanje, ki že danes dokazuje, tudi na rešitvah, ki so nastale v Sloveniji, da smo več kot pripravljeni sodelovati v teh sodobnih poslovnih modelih. Evropska agenda za sodelovalno gospodarstvo je zelo odločno podprla oziroma priporočila državam članicam, da odprejo vrata tem sodelovalnim modelom; ampak ne slepo, ampak da bomo pripravili naše zakonodajne okvire, da bodo na trgu tudi sodelovali, ker rešujemo enega največjih problemov tega sodobnega sveta, da produktivnost ne narašča dovolj hitro glede na to, kako hitro narašča poraba, staranje družbe, zdravstveni problem in tako naprej. S tem ko s sodelovalnimi ekonomijami povežemo materiale oziroma stvari, ki jih potrebujemo za produkcijo; in ne tako, da moramo biti lastnik vsega, ampak da si delimo stvari med seboj. Nimaš svojega avta, ampak uporabljaš Ubrovega, nimaš hotela, ampak uporabljaš Airbnb sobo, to je eden od modelov, ki bo ob številnih novih platformah povzročil, da bo produktivnost narasla bistveno hitreje, kot bi v klasičnih modelih lahko, če bi morali vse te resurse zgraditi in jih tudi posedovati. To je priložnost za hiter razvoj Slovenije in to je tudi globalna priložnost za svet, da se lahko obrne k bolj zelenim in k bolj vzdržnim tehnologijam kot zdaj s sedanjimi oblikami gospodarstva.
Hvala lepa, gospod minister. Gospod Žan Mahnič, imate besedo za postopkovno zahtevo. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Ja, v skladu s Poslovnikom predlagam, da Državni zbor opravi razpravo. Pa ne zato, ker nisem zadovoljen z odgovorom ministra, ampak ravno zato, kot je minister rekel, ker govorimo o nekih novih tehnologijah, govorimo o neki inovaciji. Vsi se strinjamo, da vsak napredek, da vsak razvoj da nekaj novega, a priori sproži nek odpor. Zaradi tega menim, da je potrebna razprava v tem državnem zboru, dobronamerno. Kljub temu pa bi si vendarle želel slišati okviren datum, kdaj bi lahko vse zakonske in druge akte uredili, da bi naredili podlago, da pride Uber. Predvsem pa, kako bomo to naredili. Strinjam se, da je tukaj vprašanje primernosti voznikov. Absolutno sem mnenja, da niso mladi vozniki tisti, ki bi lahko imeli dostop, da kot ponudniki vstopajo v, reciva temu, neko delovno razmerje; ampak moramo določiti neke kriterije, kdo sploh je lahko voznik, kako je z zavarovanjem, ali imaš avto tudi ustrezno tehnično pregledan. Pri Ubru gre za to, da nudi prevoze znotraj mesta, tako da je še dodaten doprinos, če govorimo o zelenih energijah, zelenem gospodarstvu, nekem napredku, tudi zmanjševanju obremenitve okolja. Jaz bi predlagal, kot sem rekel, da se o tem opravi razprava. Veliko tudi tukaj govorimo o prekarnem delu, zdaj predvsem ta radikalni del levice, ki je na vseh nivojih zlizan s sindikati, ki najbolj nasprotujejo prihodu podjetja Uber, in seveda tudi taksisti. Jaz upam, da se potem ne bodo tudi hotelirji dvignili, ko bomo začeli govoriti, da bi pa še Airbnb prišel sem in še ostali elementi oziroma podjetja, ki delujejo na delitveni ekonomiji. Če želimo biti v koraku s časom, če ne želimo, da nas države prehitevajo po levi in desni, mladi dejansko danes uporabljajo te storitve, dajmo tudi mladim možnost. Večina voznikov, s katerimi sem se vozil, ko sem uporabljal aplikacijo Uber, so bili mladi ljudje, ki so bili dopoldne na faksu, ki so bili dopoldne v šolah, ki so imeli recimo dopoldne neko službo; popoldne pa so se odločili, da uporabijo aplikacijo Uber za dodaten zaslužek. Seveda, da se plača davke, da so tukaj določene omejitve; ne pa da se gre v takšno regulacijo, kot jo imajo taksi službe, kjer je določena barva, velikost, točne dimenzije znaka, ki ga morajo imeti, vse licence, ki jih morajo pridobiti. Če že govorimo o modernih in naprednih tehnologijah, se začnimo pogovarjati o modernih in naprednih zakonodajah ter zakonih, ki bodo šli v smeri deregulacije, ne pa regulacije.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v sredo, 19. oktobra, v okviru glasovanj. Ministricam in ministrom ter poslankam in poslancem se zahvaljujem za podane odgovore in postavljena vprašanja. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali v sredo, 19. oktobra, ko bo Državni zbor v okviru glasovanj odločal o predlaganih sklepih. Prekinjam tudi 23. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Dovolite mi, da vas še obvestim, da bo prvo nadaljevanje 37. nujne seje Odbora za gospodarstvo in prvo nadaljevanje 38. nujne seje Odbora za zadeve Evropske unije čez 15 minut, torej ob 18.45 se dobimo v velikem salonu. Hvala lepa in lep večer vsem skupaj!