Molt bon dia. Reprenem la sessió. [[Declaració de la Junta de Portaveus del Parlament de Catalunya en defensa del Sàhara Occidental]] [[401-00016/13]] I abans de començar farem la lectura de la Declaració que la Junta de Portaveus del Parlament de Catalunya va adoptar el dia 20 d'abril en defensa del Sàhara Occidental. I diu així: «Al Sàhara Occidental, territori pendent de descolonitzar, el conflicte segueix encara viu després de cinquanta anys, malgrat les múltiples resolucions d'organismes internacionals i sentències judicials de tribunals internacionals que li reconeixen el dret a celebrar un referèndum d'autodeterminació. El Parlament de Catalunya considera que la decisió del president del Govern espanyol de donar suport al pla autonomista del Marroc sobre el Sàhara Occidental suposa un gir diplomàtic i un trencament unilateral amb el consens de les resolucions de les Nacions Unides. Aquesta decisió pot comportar una escalada en la guerra reiniciada al novembre del 2020, que va trencar l'alto el foc declarat el 1991. El Parlament de Catalunya declara que resulta imprescindible una solució política justa, duradora i mútuament acceptable, de conformitat amb les resolucions de les Nacions Unides, en el marc dels principis i propòsits de la Carta de les Nacions Unides, i apel·la, per tant, a la responsabilitat de totes les parts en la cerca d'una solució amb un enfocament multilateral i constructiu que respecti un principi bàsic com és el dret a la lliure autodeterminació del poble sahrauí. Per això, el Parlament de Catalunya reitera la defensa de la celebració d'un referèndum d'autodeterminació del poble sahrauí, com demanen les Nacions Unides en diverses resolucions, com a millor via democràtica per a la resolució pacífica del conflicte sobre l'estatus del Sàhara Occidental. Palau del Parlament, 20 d'abril del 2022. Signat per Mònica Sales de la Cruz, portaveu de Junts per Catalunya; Marta Vilalta i Torres, portaveu d'Esquerra Republicana; Eulàlia Reguant i Cura, portaveu de la Candidatura d'Unitat Popular, i David Cid Colomer, portaveu d'En Comú Podem. [[Aplaudiments.]] I després d'aquesta lectura de la declaració de la Junta de Portaveus, els comunico una alteració en l'ordre del dia. La Candidatura d'Unitat Popular ha sol·licitat, un cop havent estat informats la resta de grups parlamentaris, que els punts 21 i 22 de l'ordre del dia siguin substanciats en l'ordre invers al que preveu l'ordre del dia. Atès que tots els grups han manifestat la seva conformitat amb aquest canvi, si no hi ha cap objecció, la moció que correspon al punt 22 serà substanciada justament abans de la moció que correspon al punt 21. [[Interpel·lació al Govern sobre les mesures per a minimitzar les conseqüències de les crisis econòmica i social que pateixen els catalans]] [[300-00153/13]] I passem ja al catorzè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre les mesures per minimitzar les conseqüències de les crisis econòmica i social que pateixen els catalans, que ha presentat el Grup Parlamentari de VOX. I té la paraula, per fer-ne l'exposició, el diputat senyor Joan Garriga.
Gràcies, presidenta. Senyors diputats, bon dia. Desde el Grupo Parlamentario de VOX en Cataluña presentamos hoy una interpelación al Gobierno en relación con el estado social y económico de nuestra región, con tres objetivos principales: primero, establecer un diagnóstico certero; segundo, depurar causas y responsabilidades, y tercero, ofrecer soluciones ante la inacción del Gobierno. El Grupo Parlamentario de VOX en Cataluña se siente obligado a hacer esta interpelación ante esta inacción del Gobierno y la carencia de oposición de otros grupos. Y nos vemos en esta responsabilidad de asumir este liderazgo que aquí vamos a plasmar. Cada vez existen más catalanes con muchas dificultades, porque cada vez cuesta más llegar a fin de mes y poder vivir con dignidad. No es alarmismo, es una realidad. Y eso nos obliga a afrontar esta realidad de manera sensata, racional y con medidas urgentes. Porque, si no, si no tomamos medidas ahora, a medio y a largo plazo las consecuencias pueden ser tremendas. Entrando en materia, vamos primero al diagnóstico y vamos a establecer unos datos objetivos en temas sociales y en temas económicos. Los datos sociales son los siguientes: la exclusión social alcanza el veintinueve por ciento de la población catalana, seis puntos más que la media española. La pobreza energética sigue destruyendo la calidad de vida de miles de catalanes y ya saben ustedes que muchas personas, mayores y no mayores, este invierno no han puesto la calefacción por miedo al recibo del gas, y mucha gente ve con pánico cada vez que le cargan en su cuenta el recibo de la luz. Las listas de espera en servicios sociales y dependencia siguen sin mejorar. La vivienda social apenas representa el dos por ciento, cuando sabemos que en Europa la media es del 9,3 por ciento y existen 200.000 familias pendientes de una solución habitacional, porque tienen dificultades para adquirir la vivienda o para poder mantenerla. Cuatro, de cada diez hogares, destina más del cuarenta por ciento de lo que ingresa en vivienda, cuando todos sabemos que las entidades financieras siempre establecían el máximo del treinta por ciento para poder ser asumible ese gasto en vivienda. Pues cuatro de cada diez familias están en el cuarenta por ciento de recursos destinados a la vivienda. Las familias con hijos siguen abandonadas. Cada vez hay menos natalidad y menos apoyo de las administraciones. Datos económicos. La situación también es insostenible. La deuda: a diferencia de lo que manifestaba ayer el president del Govern, el señor Aragonès, somos la región con más deuda de España en cifras absolutas y también en renta per cápita. Paro: el paro juvenil es el doble que el de la Unión Europea. Y no nos podemos acostumbrar a tener en nuestra región un diez por ciento de paro; eso es inasumible y causa muchísimo lastre que luego hemos de asumir entre todos. PIB: Cataluña ha perdido el 4,6 por ciento del PIB por culpa del proceso separatista. Y todo esto no es porque sí, detrás de todos estos datos objetivos hay unas causas, y aquí las vamos a desgranar. Son varias razones. Primero, sobredimensión de la Administración pública y exceso de políticos. Miren, hay demasiados políticos, demasiadas administraciones y demasiados privilegios. En Cataluña tenemos la Generalitat, las diputaciones, las áreas metropolitanas, los consells comarcals y casi mil ayuntamientos. En el conjunto de España tenemos diecisiete miniestados en forma de comunidades autónomas que generan desigualdad normativa y desigualdad fiscal. Política industrial –lo hemos comentado más de una vez–: las políticas industriales de los sucesivos gobiernos han hecho que se hayan deslocalizado las empresas, que estemos marginando a nuestros trabajadores, a nuestros empresarios, que producen en condiciones de desigualdad, con unas normas laborales, fiscales y de respeto al medio ambiente que nos gustan, pero que no exigimos lo mismo a otros que fabrican fuera, pero venden en nuestro país. Con lo cual, menos industria es menos trabajo y también menos ingresos en forma de impuestos para las administraciones. Infierno fiscal. Les sabe mal que se lo digan, pero es real. En Cataluña hay un infierno fiscal. Tenemos un IRPF que castiga en exceso nuestras nóminas, impuesto de sucesiones, impuesto de donaciones, impuesto de patrimonio y diecisiete impuestos propios. Otra causa es el despilfarro político ideológico. Ya no digo chiringuitos porque les molesta demasiado, pero ¿qué podemos esperar de un gobierno que se gasta 200 millones de euros en consejerías de feminismos y de acción exterior sin competencias, o 240 millones en una corporación que está al servicio del poder, cuando este dinero podría estar destinado a atender necesidades materiales de los catalanes, o a rebajar el IRPF de los trabajadores? Y otra causa que tenemos que mentar es el separatismo, que está hundiendo no sólo nuestra convivencia, sino también nuestra economía. Miren, en VOX hemos hecho los deberes y hemos calculado que, como mínimo, en cuanto al despilfarro podríamos ahorrar esos 1.500 millones que le planteamos en el debate de presupuestos. Por ejemplo, con este ahorro de 1.500 millones podríamos destinar el dinero en otras circunstancias, aparte de poder bajar impuestos. Por ejemplo, se podrían pagar 30 millones de visitas de atención primaria –30 millones. Podríamos construir 13.158 viviendas sociales con un cien por ciento de titularidad pública. Podríamos alimentar durante diecisiete meses a todos los niños en riesgo de pobreza mediante el pago del coste del comedor, o podríamos, como he comentado, bajar el IRPF, sobre todo de los trabajadores. Señores del Govern, no solamente derrochan nuestro dinero, sino que gestionan mal. Hace pocos días conocíamos por medio del Observatorio de Dependencia que Cataluña se encuentra entre las dos peores regiones de España en términos de gestión y calidad de los servicios de dependencia. El último informe sobre el desarrollo de servicios sociales, el índice DEC, coloca Cataluña a la cola del ranking, ampliamente superada por otras regiones con PIB similar. En conclusión, en España, en Cataluña, hace falta un nuevo modelo de política económica y social. Y ahora hay una urgencia que atender, ante la subida de precios de luz, de gasolina, del aceite, de la fruta y de los alimentos, de elementos básicos para poder sobrevivir. Es la urgencia de que los catalanes puedan llegar a fin de mes. Y eso pasa por reducir el gasto público y poder entonces bajar los impuestos a los catalanes para que tengan más dinero para poder subsistir y mantener a sus familias. Frente a sus discusiones de salón, del Parlamento, de feminismos, de agendas climáticas, de separatismos y de inmigración descontrolada, necesitamos una política económica y social centrada en los catalanes y no en el privilegio de los políticos. Para acabar, hemos retratado un diagnóstico certero, con datos objetivos; hemos determinado las causas, que creo que no son discutibles, y desde VOX vamos a plantear las soluciones. Vamos a ofrecer soluciones ante la inoperancia del Gobierno y la inexistencia de otra oposición que no sea la de VOX. Serán planteadas en el próximo Pleno. Y le animo, señor conseller, a que las apoye, porque si las apoya no estará apoyando a VOX, estará apoyando a los catalanes, al conjunto de los españoles. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, té la paraula el conseller Jaume Giró, conseller d'Economia i Hisenda.
Senyora presidenta, moltes gràcies. Diputades, diputats... Senyor Garriga, vostè m'interpel·la avui sobre les mesures per minimitzar les conseqüències de la crisi econòmica i social que pateixen els catalans. Fa uns dies, com deu recordar, ja vaig tenir ocasió de respondre-li aquesta mateixa qüestió. I ahir mateix, en aquest Parlament vam discutir a bastament les mesures urgents en l'àmbit tributari i financer que des del Govern hem posat en marxa per fer front als efectes de la guerra d'Ucraïna; mesures que hem posat en marxa a través d'un decret que va ser validat ahir –per cert, amb els únics vots en contra de VOX i de Ciutadans. D'altra banda, la proposta que ens acaba de fer no és nova. Fa un any en va presentar una de semblant, acompanyada d'una moció subsegüent, i totes dues han estat ja contestades puntualment en aquesta cambra. Per tant, estic segur que comprendran que aprofiti avui la seva interpel·lació per fer una reflexió relacionada amb el que vostè pregunta, però de caràcter més general, sobre el paper de VOX a la política catalana. Tant ahir a l'hemicicle, com la setmana passada en roda de premsa, vostè, senyor Garriga, va dir una cosa que qualsevol observador neutral podria qualificar, com a mínim, de desafortunada. La va dir quan se li va demanar la seva opinió sobre l'espionatge que han patit, com a mínim –que s'hagi demostrat fins ara–, seixanta-cinc catalans. Un episodi que passarà a la història com un dels moments més tristos, més vergonyants i més baixos en els que ha caigut la cada vegada més malmesa democràcia espanyola. El diari The Washington Post va dedicar el seu editorial el 22 d'abril a aquest cas. I llegiré només una sola frase: «Quan les democràcies violen les llibertats civils d'una manera tan flagrant com sembla que ha passat a Catalunya, el que mereixen és ser condemnades. Aquesta és la postura del Washington Post. Doncs, bé, quina ha estat la valoració de VOX respecte a aquest cas? Repetiré literalment el que vostè va dir tant ahir, des d'aquest faristol, com el dia 20. Cito literalment: «Lo que me preocupa es el espionaje que se está realizando en Cataluña a niños por el simple hecho de hablar en español en el patio de las escuelas. Vostè va contestar a una violació flagrant de drets fonamentals de persones només per pensar d'una determinada manera, dient que a Catalunya fem espionaje a niños. Va dir això, impertèrrit, «espionaje a niños. Encara que li pugui semblar el contrari, aquestes intervencions seves a les que he fet ara esment tenen molt a veure amb la interpel·lació d'avui –hi tenen molt a veure–, perquè ens mostren la manera que vostès tenen d'entendre la política. Avui ho ha tornat a demostrar. Per vostès fer política és fer demagògia. Tot el que ens acaba de dir és un exercici de demagògia, demagògia de menysteniment absolut a la veritat. Recordi a on estem: estem al Parlament de Catalunya, i als únics que ens devem avui, tots els que estem aquí, no és a votants d'altres llocs de l'Estat espanyol ni a mitjans de comunicació espanyols, ens devem als ciutadans de Catalunya, senyor Garriga. I ser poc curós amb la veritat és una falta de respecte cap a totes les persones que confien en aquesta institució. Per tant, no esperi que li expliqui amb arguments tècnics per quina raó les propostes que vostès fan no poden ser implementades. Espero que entengui que em costa discutir d'economia i de fiscalitat amb un partit el programa del qual, en les eleccions del 14 de febrer, cap en una pàgina. Això [[el conseller d'Economia i Hisenda mostra un full a la cambra]] , senyor Garriga, és el programa que VOX té per a tot Catalunya, per als Ciutadans de Catalunya. Miri, un full i només per una cara –un full i per una cara. Això és tot lo que vostès proposen. [[Aplaudiments.]] Totes les seves propostes per a aquest poble són un full a una sola cara. Espero que entengui que em costa discutir amb el representant d'un partit que en el punt 7 d'aquest programa diu que si guanyen retornaran les competències de sanitat a l'Estat espanyol. I en el punt següent, el punt 8, diu que la seva prioritat de govern serà protegir la salut dels ciutadans de Catalunya. Senyor Garriga, cal que li digui que si fa una cosa no podrà fer l'altra? Com podem discutir d'economia o de fiscalitat si tot el que ens proposa el seu programa és literalment «proteger el dinero de los catalanes de la ofensiva ideológica del separatismo y proteger a los catalanes del expolio fiscal separatista? Per tot això ha d'entendre que em costi molt discutir amb vostès d'economia; d'economia, de fiscalitat o del que sigui. Estic segur, senyor Garriga, que, en realitat, en el fons tampoc vostè ho espera. No ve aquí a proposar mesures ni tampoc ve aquí a fer política; ve a fer propaganda, perquè VOX, com tots els populismes, només té una manera de fer campanya, que és fer constantment demagògia basada en falsedats o, en el millor dels casos, en inexactituds. Ho acabem de veure ara en la seva exposició. Miri, tots els historiadors –tots– coincideixen en que les institucions democràtiques modernes i els valors que permeten la justícia, la llibertat i l'estat de dret, tal com s'entenen avui, van aparèixer amb la Il·lustració en el segle XVIII. Els historiadors –també tots– estan d'acord que el respecte per la veritat és la pedra angular que sosté la convivència de les persones. Aquesta convivència que tant els hi preocupa a vostès..., la pedra angular és el respecte per la veritat, perquè d'ella en depèn la confiança. No hi ha cap societat al món que sense confiança pugui avançar. I no hi ha confiança sense veritat. I, finalment, en tercer lloc, la immensa majoria dels historiadors, senyor Garriga, també estan d'acord en una tercera cosa, que, per desgràcia nostra, aquest corrent de progrés i d'emancipació que va ser la Il·lustració va aturar-se en els Pirineus. La seva intervenció ens recorda tristament que els historiadors tenen raó. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
En el torn de rèplica, té la paraula ara el diputat senyor Joan Garriga.
Gràcies, senyor conseller. Senyora presidenta... Hemos intentado establecer un diagnóstico certero, con datos objetivos, y entiendo que le moleste; le moleste, y por eso ha utilizado el clásico catalán de fugir d'estudi. Ha elevado usted el debate, ha empezado a criticar a nuestra formación política, ha hablado de historiadores, pero no ha hablado de los problemas reales de los catalanes, que les cuesta llegar a fin de mes, que cada vez sube más el recibo de la luz y ustedes malgastan su dinero cada día con sus impuestos. Ese es el problema. [[Aplaudiments.]] I vostè ha fugit d'estudi. Y vamos a seguir con las nuestras, aportando soluciones; aportando soluciones, que se las vamos a explicar en la próxima moción. Y usted, si no las aprueba, va a quedar retratado, porque son reales y son supernecesarias para todos los catalanes, para el conjunto de los catalanes. Usted dice que ha presentado unas medidas por la crisis de Ucrania. Mire, no utilice…, eso no cuela. La crisis viene de antes. Viene por el separatismo, viene por malgastar el dinero de los catalanes, por generar déficit, por generar deuda y por no preocuparse de los problemas reales. Y, sobre todo, lo que le he dicho: malgastar el dinero de los catalanes. Tercero: el programa. Nuestro programa… Le voy a hacer una distinción: una cosa es el resumen, que es lo que usted ha expuesto, y lo otro es el programa. Un resumen es una abstracción de un texto mayor, pero si quiere ya se lo haré llegar. Lo más deprimente de todo, de su intervención y de sus planteamientos, es que ustedes niegan la mayor, niegan la crisis que están pasando los catalanes. ¿Cómo le dice usted, a una señora mayor que no se atreve a encender la luz del pasillo, que se gasta 33 millones de su dinero, del de todos los catalanes, en publicidad institucional, en regar a los medios afines para que no le critiquen? ¿Cómo se lo explica a esta señora mayor? Es que no tienen vergüenza, es impresionante. Y, por último, bueno, plantearle que usted tiene quince días para reflexionar, porque nosotros llevaremos al Parlament unas medidas superconcretas y que son asumibles. Y lo que le he dicho antes en la interpelación, al principio…, no se preocupe, no nos darán la razón a nosotros, hará un bien para los catalanes. Puede quedar entre nosotros, nadie se entera de que usted las aplica de aquí un mes, y no diga que es por influencia de nuestras propuestas. Pero hágalo, porque es una necesidad urgente afrontar esta crisis que están padeciendo el conjunto de los catalanes a nivel social y a nivel económico. Y, por último, me reafirmo, se reafirma VOX de que poco les han espiado –poco les han espiado. [[Alguns aplaudiments.]] Y, evidentemente, a quien quiere romper nuestra convivencia y la rompe, a quien quiere traicionar nuestra historia, y a quien perjudica nuestros trabajos, nuestra economía y nuestro bienestar, que es el separatismo… Queda una opción, que es ilegalizar a las formaciones separatistas. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament té la paraula el conseller d'Economia i Hisenda.
Gràcies, presidenta. Senyor Garriga, m'alegro que la meva primera intervenció l'hagi excitat prou perquè es mostri tal com pensa. Ens han espiat poc i a vostè li sembla magníficament bé [[alguns aplaudiments]] . Això està bé –això està bé–, senyor Garriga. Va bé que diguem tots el que pensem i és un primer pas. Miri, escolti, aquest cas a què vostè ha fet referència, que no forma part de la interpel·lació, es diu Catalangate. Jo crec que és una expressió amb la qual ens entenem tots, però que té un petit defecte, perquè fa referència al Watergate, com vostè sap molt bé. El Watergate, l'any 72, quan aquí encara hi havia –vostè segurament ho enyora– el general Franco..., l'any 72, el Watergate va començar amb la detenció de quatre persones. Un diari va començar a publicar-ho i tota la premsa occidental ho va seguir i tot allò va acabar... Sap com va acabar? Amb quaranta vuit detinguts i un president dels Estats Units que va haver de dimitir. Per tant, aquesta és per mi la part lluminosa del Watergate: que totes les institucions de l'Estat, totes les institucions de dret, es van posar a treballar perquè allò mai més passés. Hi havia una part fosca: la part de l'espionatge al Comitè Nacional del Partit Demòcrata. Aquella part fosca va ser substituïda per una part positiva, optimista, lluminosa de qualsevol societat lliure occidental, que és que la justícia va perseguir aquell cas, hi van haver condemnes i van haver-hi dimissions. Sap què passarà aquí? Em temo molt –em temo molt– que en aquest cas ens quedarem només amb dues parts fosques: l'espionatge il·legal de ciutadans que formen part d'una minoria nacional, només per pensar d'una determinada manera, i la justícia i la majoria de mitjans que miraran cap a un altre cantó. Això és el que passarà i com es resoldrà aquí. I tant de bo m'equivoqui. No hi haurà una part lluminosa, les dues seran parts fosques. I, per això, Catalangate..., malauradament, el nom no respon del tot en el que es vol inspirar, en el Watergate. Abans li deia que m'havia llegit el seu programa, és el programa que vostès tenen públic i li asseguro que el que han publicat a la web i el que tothom coneix, que és un full d'una sola pàgina. M'he llegit també altres documents de VOX i agafi-s'ho com una mostra de respecte. Jo crec que és una mostra de respecte llegir-se els papers dels interlocutors. M'he llegit el programa de les cent mesures de VOX per a Espanya, el programa que van fer per a les autonòmiques de l'any 19 i l'agenda España. Tots –tots– repeteixen el mateix i, per tant, ja li dic que crec que no val la pena respondre amb arguments tècnics. Però deixi'm només que li faci una pinzellada breu sobre alguna de les seves propostes. Vostès –avui ho ha tornat a dir– volen eliminar TV3, encara que sigui de llarg la televisió preferida dels catalans. Els hi és igual, la volen eliminar. TV3 va començar aquest mes d'abril amb una quota mitjana de pantalla del quinze per cent i Televisió Espanyola del 6,7 –quinze per cent, 6,7. Volen eliminar també el Síndic de Greuges, perquè diuen que el Defensor del Pueblo ja té delegació a Catalunya. Miri, senyor Garriga, el Síndic de Greuges va tramitar 18.500 queixes aquest darrer any. Sap quantes queixes va tramitar el Defensor del Pueblo? Sap quantes? Dos mil vuit-centes. No deu ser que els catalans confiem més en uns que en uns altres? No veig el rellotge, presidenta. [[Pausa.]] Acabo ja...
No ho veus?
Ara. Ara sí. Ara ha tornat a aparèixer. Gràcies, presidenta. Vostè demana també que clausurem l'Agència Catalana de Ciberseguretat. Suposo que està convençut que amb el CNI els catalans ja estem prou protegits, oi? [[Rialles.]] Per això vol que suprimim l'Agència de Ciberseguretat. Miri, vostè fa de la contradicció un art i demana eliminar tots els impostos i, al mateix temps, demana que augmentem el pressupost en sanitat, seguretat pública, habitatge social i atenció social. Com li vaig dir fa quinze dies –i amb això acabo–, vostè i jo tenim una cosa en comú, senyor Garriga, ens agradaria acabar amb l'autonomia i al mateix temps reclamem mesures que són competències d'un estat sobirà. I d'això se'n diu ser independentista. Per tant, senyor Garriga, vigili el seu mòbil. [[Aplaudiments.]]
Passem al setzè punt de l'ordre del dia, la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'impacte econòmic de la guerra, que ha presentat el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'impacte econòmic de la guerra]] [[302-00134/13]] I té la paraula per exposar-la el diputat senyor Joan Canadell.
Gràcies, presidenta. Bé, bon dia a tothom. Vull fer una especial salutació als membres del Comitè Executiu de la Cambra de Comerç de Barcelona i en especial a la seva presidenta. Aquesta moció que avui presentem va sobre els beneficis caiguts del cel per a les sis empreses de l'oligopoli energètic espanyol, que fins l'any 2019 tenien uns beneficis inferiors a 3.000 milions d'euros, que no està malament, però que l'any 21 van créixer fins a més de 10.000 milions d'euros, degut al sistema de fixació de preus marginalista. Pimec calculava, fa unes setmanes, que el 2022 aquestes sis empreses tindran uns beneficis extraordinaris entre 33.000 i 76.000 milions d'euros. El president de la Comissió d'Energia de Pimec estimava, aquesta setmana mateix, en 10.700 els beneficis caiguts del cel que ja han guanyat les empreses energètiques el primer trimestre del 2022. I tant Pimec com la pròpia Cambra de Barcelona han posat en relleu, a més a més, que la majoria de pimes estan patint greument les conseqüències de la guerra d'Ucraïna i que posen en joc fins a 320.000 llocs de treball. A part, òbviament, de tots els efectes sobre els consumidors catalans i, en especial, els més vulnerables. Per abordar aquesta crisi, el Gobierno español ens ha proposat un reial decret, el 6/22, que aquesta tarda es debat al Congrés, que serà clarament insuficient. I en coherència no hem acceptat les esmenes del PSC en aquesta línia, que agraïm que les fessin. Aquest decret preveu mesures per compensar les empreses electrointensives amb només 488 milions d'euros. Comparin això amb els 10.700 que en tres mesos han guanyat les empreses de l'oligopoli i veuran que és absolutament ridícul. El que cal és trobar un mecanisme perquè aquestes empreses de l'oligopoli no tinguin aquests beneficis caiguts del cel o que se'ls gravi amb impostos que es destinin a ajudar de debò les pimes i els consumidors. Senyors del PSC, vostès, com sempre, són còmplices d'aquest despropòsit. I senyors dels comuns, estan segurs que han de seguir al Govern espanyol? Perquè el seu programa, senyors dels comuns, parla fins a sis vegades de l'oligopoli i diuen textualment «que cal impulsar un nou model energètic democràtic, lliure del domini de l'oligopoli i socialment just. Creuen que són socialment justos, aquests beneficis caiguts del cel? Per cert, el PSC no menciona en cap moment al seu programa electoral..., veuen que els de Junts ens llegim els programes electorals, eh?, dels altres. Doncs no mencionen en cap moment la paraula «oligopoli o res que se li assembli. Deu ser que o bé creuen que no existeixen o bé creuen que no cal fer re per vetllar perquè no existeixin. Potser té a veure amb les portes giratòries. En canvi, al programa electoral de Junts per Catalunya, que espero que tots se l'hagin llegit, parlem fins a nou vegades de la lluita contra els oligopolis i, en concret, prioritzant la protecció dels consumidors davant de pràctiques abusives dels grans operadors, especialment les empreses de l'IBEX. I, per això –per això–, en coherència, hem presentat aquesta moció i posem el mirall als que donen suport al Govern espanyol. ¿Permetreu que continuï l'abús de l'oligopoli, amb aquests beneficis caiguts del cel a sis empreses, a costa de les butxaques dels consumidors, que pateixen una inflació de fins al deu per cent en aquest moment i els sobrecostos que pateixen les pimes? Estem parlant que en tres mesos han guanyat el triple que en tot un any previ a la crisi. Senyors dels comuns, surtin ja del Govern. No poden ajudar a enriquir il·lícitament les empreses de l'oligopoli amb els seus vots. Des de Junts, proposem aplicar mesures que de veritat serveixin per fer front a les conseqüències de la guerra d'Ucraïna. Hem presentat, en aquesta moció, fins a deu propostes que interpel·len l'Estat, convençuts que si ara aquí fóssim un estat, les posaríem en marxa immediatament. Destaco només alguns d'aquests punts per manca de temps. Primer, treure el gas del sistema de fixació de preus marginalista i establir mecanismes de control del preu, com ha fet França, amb les nuclears però també amb la hidroelèctrica. És la manera de pagar cada energia al seu cost real. Segon, incrementar la fiscalitat a l'oligopoli elèctric perquè el sector públic recuperi els beneficis caiguts del cel. Amb la mesura aprovada per la Unió Europea aquesta setmana de limitar el preu del gas als cinquanta euros, continuaran els beneficis caiguts del cel, eh?; calculem que de l'ordre de 20.000 milions –no serà tant com calculàvem fins ara, però 20.000 milions d'euros–, i un fons extraordinari per atendre les necessitats sobrevingudes derivades de la crisi d'Ucraïna, que el Govern valora en 750 milions d'euros, i augmentar la taxa del dèficit públic del 0,6 per cent a l'u per cent per disposar de fins a 1.000 milions d'euros addicionals. Finalment, hem inclòs un punt onzè, dirigit al tema dels Next Generation. La crisi provocada per la covid..., encara no hem sortit d'aquesta crisi i l'Estat ens ha tornat a discriminar i ens ha castigat, destinant només el 7,8 per cent dels fons Next Generation, com la presidenta de la cambra no para d'insistir-hi últimament. Tenim una oportunitat per arreglar-ho aprovant aquest punt que hem transaccionat amb el PSC i amb els comuns –gràcies, també–, i que preveu destinar el PERTE sobre els microxips i semiconductors, anunciats amb 11.000 milions d'euros, al projecte FabCat que estan promovent les cambres de comerç de Barcelona i Girona, conjuntament amb sis universitats i centres de recerca. Per acabar, presidenta. Només amb un estat propi podrem superar positivament les crisis del segle XXI, i ja en portem tres i l'Estat espanyol no ens hi ha ajudat. Esquerra, Junts i CUP sabem el que ens cal, per això ens espien. Ara el que hem de fer és posar-nos d'acord en com ho fem i fer-ho. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, en el torn de defensa de les esmenes presentades, té la paraula en primer lloc el diputat senyor Joan Carles Gallego, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem.
Bé; bon dia a tots i a totes. Bon dia, senyor Canadell. M'agrada que a vostè li agradi fer amics; que ho fa bastant bé, eh?, diguéssim, allò..., construir aliances per canviar el món. Així m'agrada. No es preocupi –no es preocupi–, no sortirem del Govern de l'Estat. Crec que els treballadors i les treballadores d'aquest país, les classes populars, els sectors més vulnerables de la societat estan satisfets de la nostra participació en el Govern de l'Estat. Crec que hem pogut demostrar que és possible fer polítiques al servei dels sectors socials que estan patint les conseqüències d'aquest sistema capitalista, que sabem quins interessos té. En tenim proves: l'ERTE mateix, eh? La gestió dels ERTE quan la crisi econòmica va caure en la pandèmia o ara mateix que està caient, crec que és una magnífica situació que està permetent que moltes persones treballadores no caiguin en la desempara de l'atur definitiu, i està permetent també mantenir la capacitat productiva instal·lada en aquest país i no destruir-la com s'havia fet en governs anteriors. Per tant, la nostra participació en el Govern de l'Estat, entenem que és positiva des del punt de vista dels valors que nosaltres defensem, que, malauradament, no són els mateixos que vostè defensa. Perquè és cert que a aquest país el poder dels oligopolis és important, però és cert que en les converses que, fa anys, a l'Hotel Majestic van fer un tal senyor Pujol, líder inestimable dels seus antecessors, partits, i el senyor Aznar, van pactar coses que tenien a veure molt amb l'estructura econòmica que aquest Estat té i, per tant, del poder que els oligopolis han consolidat al llarg d'aquests anys. Recordi les aliances entre el Partit Popular i Convergència i Unió, que han determinat, de manera estricta i clara, el que està passant, malauradament, en aquest país des de fa molts anys. La seva moció m'ha decebut. M'ha decebut, perquè sota el títol d'«impacte econòmic de la guerra d'Ucraïna ens parla d'un problema, que és el del preu de l'electricitat. Un problema que, vostè ho sap –bé, si no ho sap, miri-ho–, és previ a la guerra d'Ucraïna. O no recorda que a final de l'any passat el preu de l'electricitat ja alertava les empreses i els ciutadans? O no recorda vostè que l'augment de la inflació va començar a partir de l'estiu de l'any passat?, que s'ha disparat, certament, amb la guerra d'Ucraïna. Si volem parlar de les conseqüències econòmiques de la guerra, possiblement el primer que hem de fer és saber alguna cosa d'economia. I economia és aplicar recursos a necessitats. Certament, recursos escassos a necessitats creixents. I aquest no és l'exercici que es fa en aquesta moció. Aquesta moció no parla d'economia. Aquesta moció vol parlar únicament i exclusivament de sol·licitar a un altre govern, no al nostre Govern, no al Govern nacional, no al Govern de Catalunya a fer coses, sinó a demanar a un altre govern que faci coses, o a demanar a un altre govern que ens doti de recursos, però renuncia a les nostres pròpies capacitats de fer coses i de dotar-nos de recursos. Perquè nosaltres podem dotar-nos de recursos amb les capacitats pròpies –limitades, certament, però, tot i limitades, possibles– per incrementar recursos que permetrien fer coses en funció de les necessitats de la gent. I fer coses les podem fer. Per exemple, en la moció demanen que el Govern ens transfereixi les competències en temes renovables superiors a cinquanta megawatts. Però, i les de menys de cinquanta megawatts que són competència nostra i no hem fet res fins avui? Per què volem les de més de cinquanta megawatts si som incapaços de fer allò que podem fer, allò de què tenim competències i no estem fent? Que no hem desplegat res de renovables! O no? O no? No ens enganyem a nosaltres mateixos fent de ploramiques. Fem política i parlem de les conseqüències econòmiques de la guerra, si volem, i parlem-ne de veritat. Control de preus, salaris, desigualtat. Ahir ho vaig dir i avui ho repeteixo, són les tres consignes que els sindicats han posat sobre la taula per a la manifestació d'aquest Primer de Maig. Per cert, tots aquells que sou treballadors i treballadores aneu a la manifestació del Primer de Maig perquè també és una manera de pressionar els governs perquè es preocupin de controlar preus, d'incentivar la pujada dels salaris necessària per mantenir l'activitat econòmica del país i per combatre les desigualtats, que són les polítiques que podem fer. Nosaltres votarem algunes qüestions d'aquesta moció, però no totes. A la majoria ens abstindrem, perquè no té cap sentit demanar coses que som incapaços de fer i gestionar des d'aquí perquè o no en sabem o no volem. I algunes les votarem favorablement, perquè entenem que aporten elements positius de treball concret que es pot fer des de Catalunya. Però, ho repeteixo, m'ha decebut que un grup com Junts per Catalunya i un diputat com el senyor Canadell, que jo li pressuposava coneixements suficients d'economia, no hagi estat capaç de fer propostes concretes i positives de coses que podem fer a Catalunya pel bé dels catalans i de les catalanes. Deixem de plorar i posem-nos a treballar. Això fem nosaltres quan estem als governs, a tots, sobretot al Govern de l'Estat, o en els governs dels municipis, on demostrem que podem governar al servei de la ciutadania. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula el diputat senyor Jordi Riba.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor Canadell, gairebé ens enganya amb el títol de la moció, com ara deia el senyor Gallego, amb l'«impacte econòmic de la guerra. I ara ens canvia i ens diu que això va de beneficis caiguts del cel i ens explica qui són còmplices d'aquesta situació. Però permeti'm que l'hi expliqui: sap vostè qui és no còmplice, sinó directament responsable del sistema marginalista del que vostè fa referència? Entre altres coses, vostès. L'any 97, quan es va aprovar aquesta llei durant el primer període del Govern Aznar, van ser imprescindibles, atès que aquest Govern estava en minoria, els vots de Convergència. Aquesta llei –d'aquelles noces aquests confits– no estaria avui vigent sense la participació dels seus antecessors, si vostè vol dir-ho així, atès que probablement més de la meitat dels seus diputats han estat alcaldes, regidors, regidores o diputades de Convergència. Per tant, estem on estem perquè venim d'on venim. Més enllà d'això, senyor Canadell, després dels focs artificials amb què ens va obsequiar en la interpel·lació precedent a aquesta moció, esperàvem, certament, una moció de traca i mocador, i ha estat –coincideixo amb el senyor Gallego– decebedora. Dels onze punts que vostès presenten en aquesta moció, en onze insten, exigeixen o, en el millor dels casos, sol·liciten. En zero plantegen propostes a fer per part de vostès, per part del Govern. Em diran amb tota seguretat –de fet, ja ho ha dit– que són competències de l'Estat i que si fóssim independents lligaríem els gossos amb llonganisses. Però vostès ho exigeixen tot i no s'exigeixen res. El primer nivell d'autoexigència, al nostre entendre, o el primer dèficit de la moció és que vostès parlen exclusivament de temes macroeconòmics amb relació a la fixació dels preus, etcètera, però no parlen res de les afectacions d'aquesta crisi en les famílies, en les persones ni en les empreses. Segurament, perquè això recauria en les seves competències i en les seves responsabilitats i no podrien recórrer al recurs fàcil d'exigir-ho a altres. Per nosaltres, l'impacte econòmic de la guerra té efectes..., o, millor dit, té conseqüències, també. I per il·lustrar el que li estic dient, miri, algunes de les mesures que es votaran d'aquí a una estona en el Congrés dels Diputats: pla nacional que fa referència a les causes, però també als efectes sobre les persones; bonificació de vint cèntims sobre el carburant; reforçament de les mesures relacionades amb els ERTO i els acomiadaments; la limitació dels lloguers; la revisió de l'ingrés mínim vital amb un quinze per cent d'increment, mentre a Catalunya l'IRSC fa onze anys que està congelat –des del 2010–; el bo social elèctric estès a 600.000 famílies; mesures de l'ICO. I em diran: «Bé, és que això és l'Estat i tenen cèntims. Però és que no aguantem la comparació amb altres comunitats. Miri, el Govern valencià destina 944 milions a fer front a aquesta situació: 385 ajudes a empreses, famílies i autònoms perjudicats per l'increment dels costos; 380 mesures d'eficiència i estalvi energètic; 71 mesures per a la lluita contra la inflació. El Govern balear: vint-i-cinc mesures per incrementar, també, la renda social garantida –ho torno a dir, aquí tenim l'IRSC congelat–; ajudes a menjador; convocatòries per pal·liar la pobresa energètica; també, subvencions per pal·liar l'increment del preu dels carburants, etcètera. Aquí, res en la seva moció i un pobre decret que ahir vam validar. Votarem alguns dels acords de la moció, aquells en què ens han acceptat esmenes o han estat transaccionades, però no vull acabar sense tornar a fer esment..., sense remuntar-me a cinc-cents anys enrere, com va fer vostè en la interpel·lació, i en els defaults de l'Estat espanyol. Però l'hi torno a dir: l'any 97, no cal anar tan enrere, l'aprovació de la llei que estableix el sistema marginalista es fa amb els vots, en aquell moment, del Partit Popular i els vots de Convergència. Malgrat això, i que a vostès els hi encanta delectar-se en la seva visió que tots els mals venen de fora, d'Espanya, i que, com sempre, segons vostès, el Govern espanyol va tard, malament, amb resposta insuficient, tan sols esmentar un parell de dades que han sortit fa pocs dies per part del Fons Monetari Internacional: la previsió de creixement per a Espanya per al 2022 i 2023 són el 4,8 i el 3,3, respectivament, les més altes de la zona euro i de les més altes de les economies avançades. Pel que fa a la inflació, un 5,3 per a enguany, per al 22, i un 1,3 per al 23; en aquest cas, la més baixa de tota la zona euro i de les economies avançades. Podrien, potser, vostès començar a provar de prendre exemple o, fins i tot, o, si més no, remar en el mateix sentit en lloc d'anar sempre a la contra. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Després del torn de defensa de les esmenes presentades, a continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari VOX, el diputat senyor Antonio Gallego.
Señora presidenta, muchas gracias. Señor Canadell, ha tenido días más brillantes, ¿eh? Lo sacan del «España nos roba y le sale un lío fantástico. No sé... Yo creo que nadie o casi nadie en este hemiciclo le ha entendido. Efectivamente, coincidido con el señor Ribas y el..., mi tocayo de apellido, señor Gallego, que, en fin, esto en principio..., que todo el mundo hoy podía intuir que íbamos a hablar de economía, pero es verdad que, al final, ustedes aquí han planteado una serie de medidas que tienen que ver con la energía, ¿no? –con la energía. Han mezclado churras con merinas y se han dejado buena parte de las razones que explican el actual incremento de precios de la energía y esta inflación que se está comiendo el poder adquisitivo de las familias por los pies. Es falsa una de las cosas que aparece en el planteamiento de la moción, y es que todo esto es por culpa de la vil invasión rusa de Ucrania. No es cierto. También lo ha dicho el señor Gallego. Los problemas de inflación en España y en Cataluña los venimos arrastrando como mínimo desde junio del año pasado. Sí que es cierto que ha acelerado y ha precipitado las consecuencias de esas debilidades que venimos arrastrando en términos energéticos desde hace años. Si solo miramos a Kiev no vamos a arreglar el problema. Eso es solamente aprovechar una fatídica, lamentable guerra para tratar de justificar y eludir responsabilidades políticas domésticas. La inflación, el asombroso encarecimiento de la energía, la pérdida de poder adquisitivo de las familias, la caída de competitividad de nuestras empresas, se deben fundamentalmente a una falta de responsabilidad y a una falta de política de estado seria y madura y que aborde la endémica falta de soberanía energética española; entre otras cosas, pero eso es fundamental, ¿no? La transición energética precipitada también ha influido. La cultura del «no a todo también ha influido. Actuar al dictado de los mantras de la niña Greta también influye. Porque todo eso influye, está íntimamente relacionado con la energía, con el precio de la energía y con la carencia de productores energéticos en España que hagan que el precio de la energía sea competitivo. La falsa emergencia climática nos ha llevado, por tanto, a una emergencia energética real. Bueno, han ido de, pues, superguais, y han estado durante muchos años que «bueno, hay que cerrar nucleares. Han estado cerrando la puerta –aquí especialmente en Cataluña ha sido asombroso–…, han paralizado proyectos de renovables durante muchísimos años, han cerrado la puerta al fracking, a hacer prospecciones petrolíferas, han incrementado indirectamente el precio de la energía por la vía del incremento bestial del pool de impuestos verdes, y todo eso acaba pagándolo cualquier catalán en la factura energética a final de mes. ¿Acaso todo eso no afecta a la energía? Por supuesto que afecta a la energía. Por supuesto que eso afecta, en Cataluña y en el resto de España, a que tengamos una inflación que está muy por encima de la media europea. Claro que afecta depender de rusos, argelinos y cataríes, al noventa y ocho por ciento, para que este país pueda levantar la persiana. Claro que afecta, claro que está íntimamente relacionado. Por lo tanto, esos son los problemas de fondo. Y esos problemas no los aborda el texto de esta moción, ¿no? Yo creo que hay que reducir –nosotros lo dijimos ayer, lo seguiremos diciendo durante los próximos plenos, ¿no?– la fiscalidad verde; hay que permitir la exploración de hidrocarburos; no hay que criminalizar la energía nuclear, que hasta ahora mismo la Unión Europea la ha clasificado como una energía limpia y verde. Aquí en Cataluña no, aquí es… Pero bueno, la Comisión Europea y la gran mayoría de países de Europa así lo consideran. Sí que estamos de acuerdo con el desacoplamiento del gas de la factura energética. Se tiene que suspender de manera automática el régimen de comercio de los derechos de emisión, y se tiene que dejar de derrochar, como decía antes mi compañero, dinero público para no fomentar esta neoreligión climática, ¿no? Al final son muchas cosas las que hay que hacer para ayudar a las familias. Muchísima gente no puede arrancar, enchufar la calefacción en Cataluña. Mucha gente no sabe cómo va a poder pagar la factura de la electricidad. La pobreza energética está disparada. Y todo eso, desde luego, no se puede arreglar con esta moción que presentan ustedes hoy, en la que, bueno, pues, en fin, hacen lo de siempre: instar al Gobierno de España a que haga cosas, y mientras nosotros seguimos gastando en chiringuitos. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula la diputada senyora Eulàlia Reguant.
Gràcies, presidenta. Bon dia, conseller. A mi m'agradaria començar per dir que és una moció una mica insuficient, bàsicament perquè no aborda el problema principal del que hi ha al darrere de tot plegat. I per això faré unes consideracions prèvies. Perquè tot es basa en els efectes de la crisi de la guerra, però hauríem de parlar de la crisi de la pandèmia de la covid i, alhora, el conflicte d'Ucraïna, que ha portat els preus de l'energia i dels aliments a nivells rècord. No comença amb la crisi de la guerra, sinó que ve d'abans. La guerra d'Ucraïna el que ha fet és globalitzar-ho, i ho ha portat a nivells rècord, com hem vist ara, no? És a dir, l'augment dels preus de les matèries primeres està camí d'experimentar els seus augments més pronunciats des dels anys setanta, enviant, per tant, una onada de patiment a tot el món a mesura que els preus dels béns essencials que tot ésser humà necessita per sobreviure estan creixent. Els preus del blat han pujat un seixanta per cent des del febrer. Els preus dels aliments són ara més alts que durant la crisi alimentària mundial del 2008. Una crisi alimentària mundial del 2008 que va empènyer a 155 milions de persones a la pobresa extrema. Si ara els preus són més alts, a on ens porta aquesta crisi? I, en el fons, el que ens ve a dir això és que els bancs centrals tenen poc control sobre l'economia real, i que del que hem de parlar és d'economia real, no de l'economia de casino, de l'economia especulativa, i que, per tant, del que estem parlant és de capitalisme. I aquí és on hi ha el problema; no a la crisi de la guerra d'Ucraïna o a la crisi de la pandèmia. En el fons sempre acabem al mateix lloc, que és el sistema capitalista, que les economies capitalistes tenen a veure, no?, amb la inflació dels preus en béns i serveis, i que és això, és aquí el problema. Que, en el fons, estem en un xoc de l'oferta, i que aquest xoc de l'oferta és en realitat una continuació de la desacceleració de la producció industrial, del comerç internacional, de la inversió empresarial i del creixement del PIB real, que ja s'havia produït el 2019 abans que es tallés la pandèmia, que esclatés la pandèmia. Per tant, hi torno, del que estem parlant és del sistema, no de crisis puntuals que generen unes conseqüències. És evident, la crisi de la guerra d'Ucraïna accelera un problema que ja era d'arrel i que és el problema principal. Per tant, per nosaltres allò important és no generar mesures conjunturals que podrien ser acceptables, sinó abordar mesures estructurals, i això passa per impulsar la inversió i la producció a través de la inversió pública. Per tant, tornem-hi, hem de parlar de planificar, de planificar quines són les inversions necessàries. Una inversió pública suficient requeriria, però, un control significatiu dels principals sectors de l'economia. Per nosaltres és aquí on cal anar, al control dels principals sectors de l'economia. I això té a veure amb el control de l'energia i l'agricultura. Sense això, sistemàticament anirem a petar sempre als mateixos problemes. Per tant, diem mesures conjunturals que poden ser acceptables? D'acord. Però, per exemple, si parlem del primer punt de la moció amb relació a treure de forma immediata el gas natural del sistema de fixació de preus marginalista direm «sí, és una mesura conjuntural acceptable, però el problema és la fixació de preus al mercat marginalista; per tant, amb això no abordem el problema. Abaixarem els preus de l'electricitat? Sí, però seguirem jugant al casino. El problema és jugar al casino amb un bé essencial com és l'energia. Per tant, en aquesta moció, en molts punts votarem que sí; en d'altres ens abstindrem, amb aquesta idea de que mesures conjunturals poden ser acceptables, però no són la solució, i mentre no abordem la solució, seguirem sistemàticament en això, i en algun votarem que no. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Joan García.
Presidenta, diputats, diputades... Senyor Canadell, és vostè un mag dels malabarismes i dels debats amagats. Quan van fer la interpel·lació, pensàvem que es parlaria de propostes del Govern del qual el seu grup forma part, propostes en positiu, propostes que ens donarien, doncs, un debat que podia ser, en aquest Parlament, per fiscalitzar o per donar impuls a l'acció de govern del Govern de la Generalitat. Però no. Vostès, primer, no aporten mesures que parlin de lluitar contra, precisament, la crisi que vostès suposen que ha creat o s'ha creat només per la guerra d'Ucraïna, per la invasió, cruel invasió de Rússia a Ucraïna. I ens parlen d'energia, com també es parla d'energia després, perquè suposo que tenien molta pressa, o tenia pressa el seu soci de govern i també va decidir fer una altra moció sobre energia, que en parlarem després, però que també està crec que en el mateix..., o va en el mateix sentit, tot i que allà sí que almenys han tingut certa decència de fer alguna proposta pròpia, que el Govern de Catalunya..., tot i que algunes són difícils d'encaixar; però, bé, almenys podrem fiscalitzar això. Vostès no ho han fet; vostès, al final, acaben parlant del que s'ha de fer al Congrés dels Diputats. De fet, avui hi ha un debat sobre aquestes mesures –ho podrien haver fet allà. Aquesta moció, certament, doncs..., bé, de fet, insta el Govern de la Generalitat perquè insti el Govern de l'Estat, i acabi instant Europa, inclús, en alguns casos. És cert –i aquí ja entro en el que vostès proposen– que hi han mesures que tenen aquí, o que ens han portat aquí, que per a nosaltres, doncs, són acceptables, perquè les hem defensat al Congrés dels Diputats. Clar, nosaltres no votarem en contra d'allò que ja hem votat o que ja hem proposat, de fet, al Congrés dels Diputats. Perquè estem sempre en el mateix; de fet, hem vist una primera part d'aquest debat bastant curiosa, perquè vostè ha vingut aquí a parlar del que havia de fer el Govern d'Espanya, i després han sortit els grups que defensen el Govern d'Espanya i han dit que ells poden fer el que poden fer i que això ho haurien de fer vostès aquí. Però, al final, ni vostès fan res aquí ni el Govern d'Espanya podrà implementar les mesures que volen implementar, perquè ja els hi han dit avui els seus socis –que són els mateixos, perquè al final tot és una estranya conjura– que no, que no les podran aprovar. Per tant, al final, qui ho acaba pagant, això? Els ciutadans. I d'això parlem. Parlem precisament d'aquells que dia a dia es troben, doncs, que el seu poder adquisitiu ha baixat, d'aquells autònoms que dia a dia es troben que possiblement en un mes hauran de tancar, i parlem, de fet, ja no tan sols de les classes més vulnerables, sinó de les classes mitjanes i treballadores, que cada cop veuen que moltes de les coses, –inclús de les seves capacitats econòmiques que tenien abans de la crisi de la covid i d'aquests últims anys– ja no les tenen, o moltes de les coses que podien fer abans ja no les poden fer. I què veuen? Doncs veuen que ni en aquest Parlament ni al Congrés dels Diputats s'acaba fent absolutament res. Podem tenir aquest debat, senyor Canadell, i pot ser molt interessant; podem parlar d'història, podem parlar del que vostè vulgui. Jo també podria parlar d'història. De fet, a vegades, inclús aquí es treuen conceptes com «neoreligions, també –tant vostès com el senyor Gallego, que ho ha fet també abans–, però, clar, en aquest cas, jo crec que no estem per això, sinó que estem per altres motius. Nosaltres sí que hem trobat una proposta interessant, que és l'11, que hi votarem a favor, i que parla realment, doncs, de donar un impuls a Catalunya d'un programa que s'ha de gestionar amb l'Estat. O sigui, aquest és un exemple de coordinació amb el Govern d'Espanya, del Govern de la Generalitat, i d'impuls. Nosaltres impulsarem polítiques en positiu. També –i aquí ja ho anuncio, perquè crec que hi han altres grups que donen suport al Gobierno de España que hi votaran en contra–, nosaltres votarem a favor de limitar precisament la influència del gas en el preu de l'electricitat, i, per tant, votarem a favor del punt 1 i del punt 3, com l'hi hem avançat, i d'altres punts que són importants, com la gestió o l'exigència a l'Estat de l'equiparació de peatges entre línies de mitjana i alta tensió. Jo crec que això és bo per a les pimes; crec que és bo, en aquest cas, doncs perquè no hi hagin diferències entre uns territoris i uns altres, també fruit de pactes polítics, moltes vegades –uns pactes polítics del tot injustos– i que acaben amb la igualtat de tots els espanyols. Ja no m'allargo més, però podríem parlar de molts temes. Crec que, més o menys, hem deixat clara la nostra posició. Gràcies, presidenta; diputats, diputades.
Finalment, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula el diputat senyor Eugeni Villalbí.
Molt bé. Presidenta, conseller, diputades, diputats... Estem parlant d'energia, i sempre hem dit que la transició energètica és una urgència i que el fet de no fer-la tindria costos. I, de fet, els costos poden ser dos, és a dir, si no fem la transició energètica: d'una banda, la continuació a la dependència dels combustibles fòssils, doncs, ens portarà un marc de contaminació i, per tant, d'augment del canvi climàtic; o, de l'altra banda, una dependència energètica d'altres territoris dels quals haurem de portar l'energia, sigui d'origen renovable o no, amb els costos; per tant, la renúncia a la sobirania energètica o també els costos de les infraestructures de transport, que impactaran sobre el nostre territori. Fer la transició energètica, per tant, és una urgència i tindrà costos –no serà fàcil, s'haurà de fer–, però són més grans els costos de no fer-la: són costos en la salut de les persones, en el medi ambient, en la governança, ja que renunciem a la sobirania energètica, o també, òbviament, en els costos als preus dels recursos i de l'energia; costos que, en tots casos, recauran sobre les esquenes de la ciutadania. I aquest últim vector, el dels preus, l'estem veient aquests dies, setmanes, o, de fet, ja fa mesos, com s'ha apuntat també anteriorment, actualment accelerat per l'increment de preus fruit de la invasió russa a Ucraïna, però que de fet ve de lluny, aquest increment de preus ja hi era; ja hi era, perquè era causa d'un model energètic que no pensava ni en les pimes ni en la classe treballadora del nostre país, sinó que estava construït i pensat exclusivament per afavorir el benefici d'uns quants, de fet, els de sempre: els oligopolis que han controlat i controlen el sector energètic al nostre país, i que ho han fet, de fet, amb la complicitat de l'Estat, és a dir, amb els partits que s'han intercanviat durant anys la Moncloa, el PP i el PSOE. La guerra, deia que ho ha accelerat, i és per això que no és casual que avui dos grups de la cambra..., i, de fet, a Madrid també s'estigui produint un debat sobre l'energia i sobre els costos d'aquesta, i la transició energètica, el canvi climàtic etcètera. Són debats que entre ells, de fet, coincideixen amb la necessitat d'un impuls en les energies renovables, la limitació dels preus o ajudes socials i fiscals als grups més afectats. Mesures que els diré que són benvingudes, però que en molts casos, com es deia també abans, arriben tard i es queden curtes tant en l'abast com en el temps. Però que, a més a més, tenen altres problemes, dels quals en voldria destacar dos. D'una banda, i per mi el més evident i preocupant, i que en certa manera ja assenyalava fa un moment, és que aquestes mesures possiblement impactaran positivament en la gent mentre durin, però no deixen de ser pedaços. De fet, les pròpies mesures en si són una nova oportunitat perduda. De fet, són una renúncia a fer un canvi de model, un canvi estructural en el sistema energètic espanyol, entregant-se de nou, com sempre, als oligopolis. Són mesures que apedacen en lloc de transformar. I el segon problema és que ho barregen tot. És aquella típica política del xantatge de la política de la meseta; és a dir que ho agafes tot o et quedes amb res. I és que dins d'aquest real decreto que es debatrà avui a Madrid hi han qüestions que potser són positives, però hi han qüestions en les quals hi estem frontalment oposats, com per exemple mesures que afecten greument l'impacte ambiental o democràtic dels processos, incloses al capítol 3 d'aquest real decreto, i que afecten els projectes solars d'entre cinquanta i cent cinquanta megawatts o, eòlics, entre cinquanta i setanta-cinc, i que, de fet, es carreguen la informació pública d'aquests projectes, n'eliminen els períodes de consulta ciutadana, redueixen tant els dies per fer els estudis d'impacte ambiental que, de fet, els eliminen, o fins i tot, si no hi ha acord amb els propietaris, s'expropia. Clarament es posa l'accelerador per a les energies renovables, però a costa de què? Posen en risc garanties democràtiques dels processos i l'impacte sobre el medi ambient i la biodiversitat. De fet, en una nota de premsa, la mateixa Asociación Española de Evaluación de Impacto Ambiental ho posava en relleu; és a dir, compartien la necessitat d'accelerar els processos d'energies renovables, però demanaven garanties de control democràtic i protecció del medi ambient i la biodiversitat. I, de fet, afegien que simplement complint els terminis que les pròpies normatives plantegen això es podia aconseguir. De fet, és el que està fent el Govern de la Generalitat, incorporant més recursos humans a l'Icaen per tramitar els projectes de renovables i més recursos humans a la Direcció General de Patrimoni per fer millor els estudis d'impacte ambiental. Creiem, per tant, que tant és important el què com el com. I, en aquest sentit, lamentem que amb l'excusa de la urgència, certa i real, de les mesures per l'increment de preus i per la urgència de la transició energètica, el Gobierno renunciï a fer allò que ha de fer: mesures que donin resposta a les necessitats de la gent, no a través de pedaços, com deia, sinó a través d'un canvi estructural, un canvi d'arrel de model energètic que estigui al servei de la gent, de l'economia i del medi ambient: descarbonitzat, desnuclearitzat, distribuït, participat i sense oligopolis. En resum, i dit d'una altra manera, el canvi de model que estem impulsant des de Catalunya. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Doncs finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el diputat senyor Joan Canadell.
Bé; gràcies, presidenta. Conseller, que abans no l'he saludat, disculpi, ho faig ara. Bé, m'agradaria que aquest discurs que han fet poguéssim debatre'l durant moltes hores, perquè segur que hi ha molt per a dir. Però, escolti'm, senyors de Socialistes i dels comuns. Nosaltres som els de la Catalunya del sí: sí a ajudar la petita i mitjana empresa, sí a ajudar els consumidors. I ens basem en resultats. I els resultats són els que són. En tres mesos les empreses de l'oligarquia hauran guanyat el triple que amb tot un any abans de la crisi. De tota la crisi. Estic d'acord que no només de la crisi d'Ucraïna, sinó que això ja venia d'abans. Per tant, els partits que us feu dir d'esquerres, si us plau, actueu com a tals, perquè això us ho anirem recordant; aquesta crisi lamentablement durarà temps. Us anirem recordant això contínuament. Sabeu quina notícia dona avui l'Expansión aquest matí? Que Repsol ha duplicat els beneficis en aquest primer trimestre. Això anirà sortint contínuament, eh? I vosaltres en sereu els culpables. Per tant, vigileu, perquè us anirà caient aquesta llosa durant tot aquest any. Senyora Reguant, estem d'acord que el problema és el capitalisme, però no el capitalisme en si, sinó la cara fosca del capitalisme, que són els oligopolis i les portes giratòries. I això és el que aquests senyors permeten, estant en el Govern espanyol. Perquè, en definitiva, el problema que avui hem parlat aquí és el problema d'Espanya des de fa segles. I ara sí que parlo d'història. Les famoses sis-centes famílies que avui estan a la llotja del Bernabéu i segueixen vives, és aquest el gran problema. I per això nosaltres volem anar a la solució al gran problema. Què ha fet la Generalitat? Ahir vam aprovar un decret que va en aquesta línia d'ajudar amb les competències que tenim. I, de fet, apugem el trenta-tres per cent els impostos a les elèctriques. Per tant, ho estem fent, estem fent allò que podem. Però per això volem les competències totals d'un estat. Aquesta és la solució final. Per tant, no ens ho posin amb safata. Nosaltres ho demanem a l'Estat, perquè si fóssim un estat –i ja ho he dit abans– ara ho estaríem aprovant. Estic segur que Esquerra, Junts i la CUP ens posaríem d'acord per carregar-nos els oligopolis i, d'una vegada per totes, no permetre que això passi. Perquè la república catalana, el dia que neixi naixerà amb un punt a la seva constitució on digui que estan prohibits els oligopolis que vostès permeten. [[Rialles. Aplaudiments.]]
Doncs acabat el debat, els faig avinent que la votació d'aquesta moció tindrà lloc aquest migdia, un cop substanciem el punt número 20 de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els centres especials de treball]] [[302-00128/13]] Passem ara al dissetè punt de l'ordre del dia, la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els centres especials de treball. L'ha presentat el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, i té la paraula, per fer-ne l'exposició, la diputada senyora Elena Díaz. [[Veus de fons.]] Ah, d'acord, està malalta. Molt bé. Doncs endavant senyor Moreno.
Gràcies, presidenta. Bon dia, senyores i senyors diputats. Efectivament, primer de tot, disculpar l'Elena Díaz Torrevejano, la diputada que, per problemes de salut, no podrà defensar aquesta moció que ella ha fet, ha gestionat, ha negociat. I, per tant, en el seu nom en faré la defensa. Entre altres coses, m'ha demanat que agraeixi als diputats Jordi Albert, Maria Antònia Batlle, la Jess González, al Joan García, la seva tasca, les seves aportacions; hem arribat a acords amb tots els grups parlamentaris. També a tots els centres especials de treball –aprofito per saludar el director de Dincat, el senyor Campuzano, que ens acompanya avui des de la llotja–, a les seves aportacions, també, per enriquir el contingut d'aquesta moció. Aquesta moció recull la voluntat del nostre grup parlamentari de defensar els centres especials de treball a Catalunya i garantir el seu finançament. Benvingut, senyor conseller. El primer punt d'aquesta moció és senzill. Tornem a dir que el que cal, en tot cas, és complir la llei i, per tant, el que volem és que es compleixi el reial decret que l'Estat ha aprovat recentment i que protegeix els centres especials de treball pel que fa al seu finançament i que estableix uns mínims de subvenció en funció de la discapacitat dels treballadors i treballadores dels centres especials de treball a Catalunya. No podem posar Catalunya també a la cua en aquest rànquing de desprotecció, de desavantatge, des del punt de vista dels drets de les persones amb discapacitat. Demanem que es compleixi la llei. I fa molts anys que a Catalunya això no passa. No passa, tal com recullen les lleis d'àmbit estatal, perquè aquí, diguem-ne, s'ha optat per una altra forma de finançament –després m'hi referiré– que considerem que perjudica el conjunt del sector. Subvencionar, com deia, per sota del mínim que estableix el reial decret suposa el desavantatge per a les setze mil persones, treballadors i treballadores, que a Catalunya estan treballant als centres especials de treball. Altres punts van directament destinats a reforçar la finalitat original dels centres especials de treball, que és formar i donar, posar habilitats a les persones que hi treballen perquè després es puguin inserir al mercat ordinari. Els CETs es van crear com aquest espai de formació transitori, però avui dia els CETs són l'espai de treball, de socialització, de vida, de les setze mil persones que hi treballen. I no hauria de ser així. I això passa fonamentalment per tres motius. En primer lloc, per les dificultats per trobar empreses del mercat ordinari que insereixin persones amb discapacitat, per la manca de polítiques proactives per part del Govern de la Generalitat que facilitin aquesta incorporació –no es pot deixar només en mans dels centres especials de treball, sinó que s'ha de ser proactiu, senyor conseller, en aquest objectiu–, i per la manca d'alternatives residencials. Quan els treballadors i treballadores amb discapacitat es fan grans no tenen alternativa per sortir dels centres especials de treball, una alternativa habitacional que fa que hagin d'estar allà perquè és el seu únic lloc de socialització. No és el seu lloc de treball només; és el seu entorn. Per tant, són tres problemes difícils de resoldre, però en les seves mans, senyor conseller, estan els dos primers. I, davant d'aquest panorama, nosaltres, amb el que hem recollit d'altres aportacions dels grups parlamentaris, el que proposem en aquesta moció és elaborar amb els agents econòmics i socials un pla de transició dels centres especials de treball a l'empresa ordinària, que vagi més enllà dels enclavaments laborals, que són molt positius, i que vagi més enllà també del treball amb suport, però s'han d'eliminar les traves, s'han d'eliminar les penalitzacions actuals. S'han d'incrementar les ajudes i subvencions a les empreses del mercat ordinari per a l'adaptació dels llocs de treball, s'ha de ser proactiu. I li aconsello que miri el model de Balears, que això ho fa molt bé. Incrementar els recursos tècnics i humans de la Inspecció de Treball. Catalunya té competències exclusives en inspecció de treball des de l'any 2010, quan el molt honorable president José Montilla, fent ús del nostre Estatut d'autonomia, va signar el traspàs d'aquestes competències, dels recursos i del personal. Per tant, faci ús d'aquestes competències que vostè té i incrementi-les. I que aquesta Inspecció de Treball, doncs, cal que faci la tasca de fer complir la Lismi pel que fa a la reserva de llocs de treball per a persones amb discapacitat. I altres punts de la moció van en la línia de la modernització dels fets. Hem d'aprofitar el nostre teixit de treball protegit, creat des de fa anys, per modernitzar-los. I altres elements que estan estretament vinculats a la Direcció d'Economia Social, que, per cert, farà impossible que nosaltres puguem arribar a un model de centres especials de treball al nostre país. Senyor conseller, el problema el tenim en la nefasta relació entre la Direcció General d'Economia Social, tercer sector i cooperatives amb els centres especials de treball. Aquí tenim un problema, públic. Per tant, espero que vostè prengui mesures al respecte. Cal, per tant, modernitzar el sector, cal fer-lo més competitiu. Cal fer-ho, a més a més, de manera que la digitalització sigui un element fonamental, modernitzar els seus processos. Hi han experiències molt positives. Miri vostè, per exemple, Prodis a Terrassa, amb la reforma de l'edifici El Vapor. Miri vostè la fusió que recentment ha fet la Fundació Tallers de Catalunya amb el grup Sant Pere Claver. Són iniciatives..., dos de moltes altres interessants de fusió d'aquest col·lectiu. Per tant, cal posar en marxa línies específiques que hi donin recolzament. Aquestes són algunes de les propostes que es presenten en aquesta moció i que posem a consideració del Parlament. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
A continuació, té la paraula, per defensar les esmenes presentades, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, la diputada senyora Jessica González.
Gràcies, presidenta. Bon dia, diputats, diputades, consellers. Donem la benvinguda també a les persones que ens acompanyen avui; Dincat, en concret. La moció que debatem avui sobre els centres especials de treball, que presenta el Partit Socialistes i que hem treballat conjuntament en diverses esmenes sobre les que ara parlaré, l'hem fet conjuntament, sobretot amb la visió també des de les entitats, com Dincat, com l'Associació en Defensa dels Drets de les Persones amb Discapacitat Intel·lectual –Ladd–, la qual val a dir que és una organització de famílies, majoritàriament mares professionalitzades que es van organitzar fa cinc anys per lluitar contra la vulneració de drets dels seus fills i les seves filles. I cal dir que a vegades aquesta perspectiva de les famílies molt sovint queda exclosa. I per això també volem fer especial esment a la seva feina. Fa anys que des de Catalunya s'ha pres aquest consens i la decisió també, amb polítiques concretes, no?, de fer una aposta decidida perquè l'ocupació, perquè la feina fos una qüestió cabdal per a les persones amb discapacitat. Sabem que el fet d'estar en una feina –i estem convençudes que amb els suports que fessin falta, sobretot..., no és una feina per se, sinó adaptada també a la realitat de les persones amb discapacitat– donava autonomia i agència a les persones d'aquests col·lectius per tal de decidir sobre la seva pròpia vida, sempre que sigui amb un salari digne, sempre que sigui en unes condicions adaptades també a la seva necessitat. I aquesta aposta de fons continua sent vàlida. El que passa és que hem de fer alguns ajustos, perquè l'aspiració a tenir una feina, a vegades..., tot i que sabem que és un dret i que hauria de ser una qüestió donada, doncs moltes vegades es queda en això, en una aspiració per les mancances que té el sistema. I per això hem entrat en aquesta conversa, per esmenar i, per tant, complementar i millorar la proposta del Partit Socialistes, a qui, per cert, agraïm la seva col·laboració. Destaquem, en la línia de les esmenes que hem entrat, l'establiment d'una línia específica de suport per a les persones treballadores majors de cinquanta anys, prematurament envellides, que dins l'exclusió, també, del col·lectiu és un sector de la població que ha de tenir unes condicions específiques i línies d'acció i polítiques específiques que facin front a aquesta realitat. Parlem també de la importància de la formació, no?, de la formació dual adaptada adreçada a les persones amb discapacitat intel·lectual. No podem parlar d'inserció laboral i ocupació sense tenir uns clars itineraris formatius també adaptats. Perquè moltes vegades no s'adapten, els itineraris no són flexibles, tant de formació com d'inserció, com ho haurien de ser amb aquest col·lectiu. I aquí apostem..., perquè la qualificació professional de les persones amb discapacitat intel·lectual pot invitar, per una banda, a l'abandonament prematur del sistema educatiu. I aquí cal desenvolupar projectes específics adaptats a les necessitats concretes, sobretot de les persones joves. Perquè aquí també hem de parlar de prevenció, no? Estem parlant dels centres, però què s'ha de fer abans, sobretot, en aquest àmbit? Invertir en la formació és la millor garantia per tal de que tinguin una feina en el futur. Tanmateix, és clau vetllar pel compliment legal de la reserva del dos per cent de les empreses de més de cinquanta treballadores, atès que a Catalunya hi ha més d'onze mil empreses obligades a fer-ho; millorar la intermediació, també, amb el Servei d'Ocupació de Catalunya, i obrir convocatòries i ajudes directes a empreses per afavorir la contractació, que des de fa molts anys la Generalitat no hi està posada. I, en la mateixa línia, el fet de reservar els llocs de treball protegits per a les persones que no es puguin incorporar a l'empresa ordinària i vetllar perquè els centres especials de treball facin la tasca de pont definitivament amb l'empresa ordinària, creant així itineraris emancipadors, realment, per a les persones amb discapacitat. Esperem que totes aquestes iniciatives es compleixin, perquè a vegades sabem que en aquest Parlament fem acords que després no tenen l'impuls i el compromís i els recursos per part del Govern. Esperem que en aquest cas resulti que tot aquest esforç i revisió del sistema actual del treball a protegir vegi els seus fruits, donant-hi sobretot els recursos suficients i replantejant el model, per garantir que definitivament els centres especials de treball esdevinguin una veritable porta d'entrada i de formació per a l'accés al mercat laboral, per a la dignificació, també, de la vida de les persones amb discapacitat, i alhora doni resposta com cal a les persones amb especials dificultats. Moltes gràcies.
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Joan García.
Diputats, diputades, presidenta, conseller... Bé, portem avui un d'aquests temes que crec que són importants per desenvolupar i per donar impuls al nostre teixit moltes vegades empresarial i sobretot, en aquest cas, d'inserció laboral, que són tan importants com la gestió o com podem ajudar els centres especials de treball. Però vull contextualitzar, per començar, aquest tema. Per què creiem, des de Ciutadans, que el PSC va portar..., de fet, vull agrair el treball de la diputada Elena Díaz –i que és millori–, però per què porten vostès aquesta proposta? Bàsicament perquè, d'alguna forma, després d'haver aprovat el reial decret –que es va aprovar el 2021–, es va elaborar una ordre de bases de centres especials de treball per part de la Direcció General d'Economia Social i Solidària i algunes entitats que hi van tenir accés, doncs, van filtrar o van donar a conèixer a altres entitats aquest contingut. Entenc que aquí va estar, el Partit dels Socialistes, atent i va proposar aquesta moció posterior a la interpel·lació, però creiem –i aquí hem de deixar clar el que pensem– que ni les entitats estan d'acord amb aquesta ordre de bases. I jo crec que això és important i crec que és bàsic que es digui avui, perquè tot el que diguem ara, doncs, tampoc anirà més enllà. Nosaltres estem d'acord amb aquesta moció, que creiem que no arriba o que no arriba a tot el que volen les entitats, crec que es queda molt curta, però és cert que l'hem treballat, hem presentat cinc esmenes al text. No s'ha acceptat la primera, que crec que era molt important, era la més important de totes, però la resta, doncs, s'han treballat conjuntament i sortirà un text que s'aprovarà. Però no és suficient. Hi ha un debat –hi ha un debat, i crec que això sí que ho hem de fer arribar al conseller–, i és que s'ha de canviar aquesta ordre i aquestes bases dels centres especials de treball. Bàsicament perquè no hi estan d'acord, perquè modifiquen el reial decret aprovat al Congrés dels Diputats, i crec que l'empitjoren o almenys el limiten en excés. Nosaltres, la primera esmena que vam presentar, i que no hem pogut introduir, introduïa el següent text, que creiem que és important perquè recollia bona part de les reivindicacions d'algunes de les entitats, i era –i això no hi serà, i això no s'aprovarà– «en especial pel que fa referència als imports de subvenció i a les limitacions que es volen introduir i que no són contemplades al reial decret. És a dir, nosaltres el que volíem era que, doncs, s'implementés el reial decret sense aquestes limitacions que posa a sobre la taula l'ordre de bases dels centres especials de treball. Per tant, jo el convido, conseller, a que es pugui modificar i que treballi amb les entitats i que, de fet, treballi amb cert consens que hi ha en aquest Ple, que crec que hi és. Per tant, fem-ho. De la resta de punts que nosaltres hem treballat, doncs, ja se n'ha parlat aquí. Creiem que els centres especials de treball estan mal subvencionats, és evident. De fet, ens trobem amb una realitat molt clara, i és que quan un parla amb el Govern d'Espanya et diu que arriben els diners a la Generalitat, que arriben al Govern de Catalunya, i quan un parla amb el Govern de Catalunya et diu que no n'arriben suficients, i quan parles amb les entitats et diuen, bàsicament, que no saben on són els diners, però que a ells no els hi arriben. Per tant, hi ha un problema –hi ha un problema– bàsic democràtic i de transparència, que és on són els diners i on són els recursos. Necessiten més recursos. I, més enllà d'aquests recursos..., sense aquests recursos no podrem fer tot el que, de fet, aprovarem avui, aquesta..., que ja se n'ha parlat i que jo no repetiré el que hem dit que es farà a aquesta moció; que al final és una moció de mínims, però que parla, evidentment, de la digitalització, que parla de la inserció laboral, més enllà..., sobretot, del trànsit cap a l'empresa ordinària, que per nosaltres és molt important i que permet, d'alguna forma, donar estabilitat a un col·lectiu molt gran –s'ha parlat de setze mil treballadors– que necessita, doncs, aquesta ajuda real i aquest acompanyament per part de l'Administració i per part de la Generalitat. Per tant, torno a dir-ho, conseller, en aquest punt i aquest tema crec que és molt important que ens posem tots d'acord perquè les entitats i els treballadors ho necessiten. Gràcies.
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada Tònia Batlle.
Presidenta, gràcies. Bon dia, diputats, diputades, conseller. Ens tornem a trobar avui amb una moció de treball. A l'anterior Ple parlàvem de les dones vulnerables i la seva inserció en el món laboral, i avui, doncs, amb un altre col·lectiu com són els discapacitats i la importància d'aquesta integració, tant laboral com també social. Pel que s'ha dit aquí, el seu lloc de treball forma part d'aquesta integració del dia a dia d'aquestes persones. Les diferents esmenes i transaccions que s'han debatut amb els diferents partits demostren la sensibilització que tenim tots pel tema. Perdó, ara que el veig, voldria desitjar la bona recuperació de la diputada Díaz. Estem parlant a nivell de Catalunya del voltant d'unes 630.000 persones amb una taxa d'ocupació baixa, d'un 25,8 per cent, i una taxa d'atur alta, del voltant d'un vint-i-tres per cent. No cal dir que hem de posar en valor la tasca dels centres especials de treball escoltant-los i donant resposta a les seves necessitats perquè són els que més ho viuen en el seu dia a dia. Molts aspectes dels que aprovarem avui en aquesta moció, com s'ha dit pels grups parlamentaris, ajudaran aquests centres a continuar amb aquest model, que és un model que ha estat d'èxit des del seu inici, però que necessita una adequació. Alguns aspectes per apuntar serien..., que no hi podem entrar en debat, evidentment, però serien la diferenciació entre els centres que tenen ànim de lucre d'aquells que són sense ànim de lucre pel que respecta, doncs, a la recepció de subvencions, i també a la concurrència en els concursos públics. L'envelliment de les plantilles, que en un punt de la moció també se'n parla, i la diferenciació entre la validesa laboral..., la invalidesa –perdó– laboral, i la incapacitat, que és molt diferent, entre moltes altres qüestions. Aquest dimarts vaig tenir l'oportunitat de visitar un centre especial de treball a Malgrat, i a títol d'exemple els explicaré un dels problemes que em van explicar. Tenen persones que segons les seves capacitats, com que poden realitzar tasques laborals, els dirigeixen en el centre de treball que tenen, però algunes altres, que no poden, els dirigeixen en el centre ocupacional. Aquestes persones, doncs..., és un centre de dia que poden fer diferents activitats. Per a algunes, l'òptim seria que poguessin tenir flexibilitat i estar part de la seva jornada en un centre i part en l'altre, però això la rigidesa legal no ho permet, i aquesta seria una de les qüestions per a..., individualitzar aquestes necessitats i poder, doncs, tenir un millor dia a dia d'aquestes persones. Parlem de la inserció a l'empresa ordinària. L'objectiu d'aquesta integració és clar que és assegurar-ne l'èxit i la durabilitat. No n'hi ha prou en assegurar el compliment per part de les empreses amb aquest mínim legal establert del dos per cent, que tots sabem que ha de ser necessari i complet i no es compleix, sinó que també s'han de posar tots els mecanismes de control i també la sensibilització. Però tant o més important és com es fa aquesta inclusió, tant en l'adequació física com també en les necessitats individuals del treballador. No és el mateix l'assistència que rep un treballador en un centre especial de treball que la que rebria en una empresa ordinària, però això no vol dir que no s'hagi de treballar perquè pugui tenir aquesta bona adequació. Dins les reivindicacions del sector, dels representants del sector, no podria passar per alt la feina que fa el nostre grup parlamentari en el Congrés dels Diputats. Al juny del 2021 es va aprovar una PNL a instància del Grup de Junts per Catalunya referent a l'augment de les subvencions als CETs per compensar l'increment del salari mínim interprofessional i garantir així la seva viabilitat. Tot i així, continua sent una demanda del sector un augment respecte a això. Sabem que estem parlant d'àmbits molt transversals. I aquí voldria fer un incís a la represa, la setmana vinent, des del Departament de Drets Socials, de la Taula pel Pacte Nacional dels Drets de les Persones Discapacitades. Entre els diferents grups de treball, que són molts diversos, n'hi ha un específic per a la inserció laboral. Finalment, voldria acabar amb una idea que he tret del Llibre blanc de la formació, ocupació i treball de les persones amb discapacitat realitzat per IESE l'any 2019. Cal tenir molt present la bretxa que hi ha entre la teoria i la pràctica. La teoria tots la tenim assumida: la importància d'assumir la integració d'aquestes persones i emprar tots els mitjans per arribar a aquesta fita. I en la societat cada vegada aquesta sensibilització hi és més. Però a la pràctica els avenços són escassos i el percentatge de les persones amb discapacitat que segueixen aquesta integració, tal com he donat les dades al principi de la meva intervenció, encara queda molt lluny del que voldríem desitjar. Hi ha moltes barreres per trencar, i no oblidem tampoc que les físiques són moltes d'elles. Aquí tots en som responsables –l'Administració, les empreses i la societat en general–, i esperem, doncs, que aquesta responsabilitat sigui corresposta també pel departament i vagi encaminat a anar millorant, doncs, a nivell de subvencions i d'ajuts per al dia a dia d'aquestes persones. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
I, seguidament, en aquest torn de defensa de les esmenes presentades, té la paraula el diputat d'Esquerra Republicana de Catalunya, el senyor Jordi Albert.
Bé; gràcies, presidenta. Conseller, director general, diputats i diputades, senyor Campuzano, que ens acompanya avui com a representant de Dincat, treballadors i treballadores del Parlament... I avui, si us plau, una petita referència en especial, entre els treballadors i treballadores del Parlament, una referència a la Marina, que en pocs dies es jubilarà i que ha donat excel·lent servei en aquesta cambra a cada un i cada una de nosaltres. [[Aplaudiments.]] Bé; amb aquesta moció del Partit Socialistes..., i des d'aquí també enviar tots els ànims i suport a la diputada Elena Díaz, que, malauradament, no té suficient veu per, avui, poder defensar la moció, però que hem fet tot el procés de negociació amb ella, i, per tant, agrair també la voluntat, des del primer moment, d'arribar a acords i una voluntat clara, també, de que aquests acords tinguessin capacitat de compliment. I, per tant, en aquest sentit, agrair al Partit Socialistes la seva predisposició i en especial a la diputada. Però és evident que sobre els centres especials de treball hem de tractar diferents qüestions que crec que són de soca-rel, són elements essencials. I algunes d'aquestes qüestions s'han tocat aquí, però és evident que hi ha diferents objectius que no s'acaben d'assolir. L'objectiu essencial és la inserció en l'empresa ordinària; és que les empreses ordinàries tinguin..., no només per una qüestió de reserva percentual, sinó que també tinguin aquest compromís social de generar l'ecosistema necessari com perquè aquest trànsit dels centres especials de treball a l'empresa ordinària sigui d'èxit. En efecte, cal. I per això estarem d'acord en aquesta proposta d'elaboració d'un pla; cal un pla per garantir aquest èxit. Però, alhora, també cal una flexibilitat normativa; flexibilitat normativa que essencialment ens ha de venir donada per les modificacions de la legislació actual, competència estatal. Fins que no modifiquem els textos normatius, serà difícil que puguem donar compliment a l'objectiu prioritari dels centres especials de treball, que és la inserció laboral a l'empresa ordinària de les persones amb discapacitat; persones treballadores que, en efecte, necessiten un ecosistema determinat. Hi ha la figura dels enclavaments laborals, a la qual nosaltres som crítics en un sentit, i és que no podem fiar-ho tot a l'enclavament laboral. L'enclavament laboral vol dir que aquest treballador, en efecte, manté encara la seva relació amb el centre especial de treball, però que hi ha una cessió perquè s'insereixi a l'empresa ordinària de forma..., de caràcter puntual. Aquest mecanisme, que implica un pont i una relació, pot venir a condicionar també la necessitat pròpia de l'empresa ordinària a crear aquest ecosistema favorable per a la inserció laboral de les persones amb discapacitat. I, per tant, l'enclavament laboral no pot ser la solució; l'enclavament laboral és un element més que tenim damunt de la taula. I, per això, estem d'acord en la proposta amb què finalment hem arribat a una transacció, que destaca que és un element més, però que, en canvi, no pot ser la solució, perquè si l'enclavament laboral és la solució, estaríem parlant d'un canvi estructural, d'un canvi de model. I no estem d'acord en que el canvi de model sigui en base a la cessió de treballadors, sinó que el canvi de model ha de venir donat per l'èxit del trànsit del centre especial de treball cap a l'empresa ordinària. D'altra banda, hi han altres qüestions. Es fa una referència també en la moció a les traves, impediments laborals. Bé, aquí la competència és estatal; per tant, aquí qui pot prendre mesures al respecte sense cap mena de problema és l'Estat. Per tant, això també cal tenir-ho molt clar i ho hem de referenciar. D'altra banda, és la Inspecció de Treball la que també ha de reforçar els seus recursos, però els recursos de la Inspecció de Treball també estan condicionats a les tramitacions estatals. És a dir, la sol·licitud que fa la Inspecció de Treball de Catalunya d'incrementar el seu cost ve condicionada pel propi Estat espanyol, pel Govern de l'Estat. Mentre no s'agilitzin aquestes tramitacions, passa un temps excessivament llarg com per poder empoderar, com per poder reforçar el cos d'inspectors i inspectores de treball del nostre país. I, per tant –per tant–, es dificulta molt més la seva tasca. I, finalment, una petita referència també respecte a la formació professional, a la formació dual: la formació dual és important, és interessant, però alhora també hem d'evitar que condicioni els drets laborals de les persones treballadores de l'empresa ordinària i també condicioni els drets laborals de les persones treballadores dels centres especials de treball que s'insereixen en el mercat ordinari. Per tant, aquestes apreciacions són importants que les tinguem. I el proper Primer de Maig, tots al carrer. Treballadors i treballadores, hem de defensar els nostres drets. Visca el Primer de Maig! [[Aplaudiments.]]
Després de la defensa de les esmenes presentades, a continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari VOX, la diputada senyora Isabel Lázaro.
Gracias, presidenta. Buenos días a todos, señores diputados, conseller. «Conóceme por mis habilidades y no por mis discapacidades. Es una frase mítica de Hensel, un luchador por el bienestar de las personas con discapacidad, y que resume la posición de VOX: tenemos que mirar a estas personas por sus habilidades y no por sus problemas funcionales, que al final todos tenemos. Los socialistas nos presentan en esta ocasión una moción sobre los centros especiales de trabajo en Cataluña, centros de trabajo especialistas en contratar personas con discapacidad. Bien, nos alegra ver que, por fin, más allá de las cantinelas ideológicas sobre brujas, inventos feministas, delirios verdes, se trata hoy en este hemiciclo un tema tan serio, importante y que afecta a muchas personas de nuestra región. Tan importante que, después de muchos años de negligencia política de los diferentes gobiernos de la Generalitat, sumado al impacto de la pandemia y su nefasta gestión, los centros de trabajo especial han quedado en una situación de vulnerabilidad severa. En general, las propuestas que se presentan en esta iniciativa nos parecen razonables, aunque insuficientes. Desde el Grupo Parlamentario VOX pensamos que resulta necesario profundizar en la rebaja de la carga burocrática y administrativa de los centros de trabajo y enclavaments. Es necesario promover incentivos fiscales para este tipo de empresas y realizar planes de identificación de aquellos sectores económicos que puedan combinar mejor la función social con la capacidad productiva de una actividad empresarial. No es necesario dedicar tantos esfuerzos y tantos recursos a inspeccionar, regular y controlar. Señores del Govern, dediquen más esfuerzos y recursos a incentivar y bonificar la contratación laboral de personas con necesidades especiales. Menos penalización a las empresas y más estímulos e incentivos positivos. Señores, echamos en falta en esta moción algo que venimos proponiendo desde nuestra formación política: la reorientación de fondos de las prioridades ideológicas de la Generalitat en materia de feminismo, acción climática e inmigracionismo a las prioridades reales de las familias catalanas, incluida la protección de las personas con algún tipo de discapacidad. Es decir, menos gasto superfluo e ideológico y más gasto productivo y social. Por supuesto, estamos de acuerdo con aquellas propuestas que quieren estimular la digitalización y modernización de los procesos productivos para adaptar este tipo de empresas a las necesidades tecnológicas y económicas del siglo XXI. También nos parece oportuno mejorar los canales de transición entre centros especiales de trabajo y empresas ordinarias. Miren, toda propuesta que promueva realmente la inserción laboral e inclusión social de las personas con discapacidad contará con el respaldo incontestable de nuestra formación política. A diferencia de la práctica sectaria y habitual del Partido Socialistas, nosotros apoyaremos toda propuesta que mejore la vida de los catalanes, venga de donde venga. Señores diputados, la atención, el cuidado y la protección de personas con necesidades especiales de nuestra sociedad son prioridades de primer orden para nuestra formación política. Así lo hemos trasladado en las reuniones que hemos mantenido con las diferentes asociaciones y así lo hemos demostrado con numerosas iniciativas en este Parlamento. El valor de una sociedad se hace patente por cómo se trata a sus miembros más vulnerables, y es por ello que todos nosotros tenemos el deber moral de asumir la responsabilidad del bienestar social y económico de todas aquellas personas que padecen una discapacidad congénita o adquirida. Es más, tengo el orgullo y la responsabilidad de decir que VOX es el único grupo parlamentario de esta sala que defiende la vida y la dignidad de todas las personas con discapacidad desde la concepción hasta la muerte natural. [[Aplaudiments.]] Para nosotros, toda vida es digna y la defenderemos cueste lo que cueste. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula la diputada senyora Dolors Sabater.
Gràcies, presidenta. Bon dia. Afortunadament, en aquest plenari som molts els grups parlamentaris que defensem la vida digna i vivible de totes i cadascuna de les persones, sigui quina sigui la seva condició. I precisament d'això volia parlar davant d'aquesta moció, una moció que és difícilment qüestionable que..., qualsevol dels punts que presenta són punts que són per aprovar i en algun amb alguna consideració que ara faré. I ho són perquè s'han treballat conjuntament amb el sector, que és el que coneix dia a dia quins són els problemes i el que ha fet avançar la conquesta de drets, no? Especialment, doncs, les associacions reivindicatives i les entitats, que han posat en marxa iniciatives per pal·liar el que no es fa des de les polítiques públiques. Sí que m'agradaria fer, des del nostre espai polític, des de la CUP - Un Nou Cicle per Guanyar, algunes consideracions. No es pot parlar d'aquest tema, conseller, no?..., que quan parlem d'empresa en general es sol parlar d'aquest tema sense entendre que els centres especials de treball estan immersos en aquest marc estructural del capitalisme que expulsa moltes persones del mercat laboral, i les expulsa precaritzant-les en molts sectors, precaritzant-les tenint-les en unes condicions molt difícils de treball i una inflexibilitat que fa molt difícil que moltes persones, per la seva raó de salut mental, de diversitat funcional, etcètera, puguin adaptar-se en aquest marc. Per tant, nosaltres hem de denunciar que en aquest marc de capitalisme global ferotge que expulsa tantes persones del mercat laboral és evident que les persones amb especials dificultats queden doblement excloses. I està bé que fem polítiques concretes com aquestes per promoure els centres especials de treball, però hem de pensar també en un marc global que pensi en una economia per a la vida, una economia que posi al centre de la vida també el sosteniment de la vida i les cures. I aquí vaig. Em sembla que és important comentar, per exemple, el punt 7, no?, que és l'addició que s'ha fet: «Potenciar programes d'activació per a les persones amb discapacitat que es troben fora del mercat laboral. És essencial, perquè són moltes les persones que queden fora, fins i tot també dels centres especials de treball o dels processos d'inclusió en el mercat laboral. És a dir, en aquests moments als centres ocupacionals. I l'envelliment, no?: «Establir una línia específica de suport –com diu el punt 8–, «a les persones treballadores majors de cinquanta anys prematurament envellides. Prematurament envellides, però tinguem també en compte què passa amb l'envelliment de totes les persones dependents, que si no tenen una activitat en els centres ocupacionals o en el lleure no tenen una socialització garantida. Perquè estem parlant de persones que per sostenir la seva vida necessiten suport, però també per sostenir la relacionalitat, la sociabilitat, que és tan important. Per tant, capitalisme com a marc que vulnera drets, capacitisme, aquest capacitisme que fa que quan es prenen decisions..., com abans ha parlat la diputada de Junts, que deia: «Es va aprovar al Congreso una mesura perquè els estralls que va fer la pujada del salari mínim en els centres especials de treball va ser terrible. Què vol dir això? Que quan es prenen mesures generals s'obvia, s'oblida, no se'n recorda ningú de que existeixen els centres especials de treball. D'això se'n diu capacitisme. L'altra cosa que queda comentar és que la Lismi és del 82. El marc... Està molt bé que aprovem coses, però el que és important és que les complim. I els dubtes que nosaltres tenim són sobre..., home, està molt bé que d'una forma temporal es facin incentius, ajuts i subvencions a les empreses, però al que nosaltres aspirem és que aquestes empreses, amb els seus propis recursos, subvencionin elles mateixes, s'activin elles mateixes i tinguin aquest compromís social que han de tenir les empreses amb la societat. Perquè tenir diversitat funcional i tenir necessitats especials de cura i sostenibilitat de la vida no és un problema privat, és un problema comunitari que hem de resoldre comunitàriament, i les empreses també hi han de contribuir. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
I, finalment, en nom del Grup Mixt... [[Veus de fons.]] No, d'acord. Doncs finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, torna a tenir la paraula el diputat senyor Raúl Moreno.
Gràcies, presidenta. Molt ràpidament. Gràcies a tots els diputats i diputades, també, pel to i les esmenes que hem consensuat amb el conjunt de..., tota la moció està transaccionada i, per tant, amb les aportacions de tots. Dos elements molt ràpids. Señora Lázaro, usted ha dicho que cualquier iniciativa para la inclusión de las personas con discapacidad contará con el apoyo de VOX. Es mentira. Ustedes, en septiembre del 2021, votan junto al Partido Popular en contra de que en la Constitución se cambie el concepto de «disminuido por el concepto de «persona con discapacidad. Y mientras se traten las personas con discapacidad como disminuidos, es imposible que ustedes defiendan sus derechos. No han entendido de qué va esto. Y las personas con discapacidad, señora, pueden tener discapacidad, pero no les van a engañar. Tienen discapacidad, pero no son tontos. Con lo cual ustedes, desde VOX, no están defendiendo ni mucho menos a las personas con discapacidad, cuando incluso se niegan a reconocer cómo deben llamarse de cara a la ley, de cara al conjunto de la sociedad. Segundo elemento. Senyor Joan García, per què portem aquesta proposta? Efectivamente, porque teníamos, tenemos ese miedo a que esta ley de bases vuelva a recortar otra vez los derechos de las personas con discapacidad, como lleva haciendo ese Govern desde que se publican, por ejemplo, las subvenciones al SMI. Porque, efectivamente, nosotros nos hemos ido hasta ahí con el sector, nos hemos ido a Madrid, a conocer cuál es el dinero que viene a través de la conferencia sectorial. Lo hemos podido ver, lo hemos podido contabilizar y el dinero llega. Otra cosa es que el Govern –lo puede hacer– dedique ese dinero a otras políticas activas de ocupación. A nosotros no nos parece bien, pero lo puede hacer. Ahora, que no nos digan que es Madrid que no paga. No, no, ustedes dedican el dinero para subvencionar el SMI a las personas con discapacidad para otras políticas activas de ocupación. Y esto es así. Y esto es así y los números cantan. Y, en todo caso, llevamos años con este mismo debate. Fíjense si llevamos años, que llevamos años esperando el modelo, modelo que no llega porque no hay consenso, porque son incapaces de generar el consenso. Y, señor Albert, llevamos tantos años aquí hablando exactamente de lo mismo y tal vez habría que preguntarse por qué el Govern no ha hecho absolutamente nada al respecto durante todo este tiempo. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Doncs, acabat el debat, els faig avinent que la votació d'aquesta moció es farà aquest migdia, un cop substanciat el punt número 20 de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la incorporació dels joves al món agrari i el desenvolupament de la Llei 3/2019, dels espais agraris]] [[302-00129/13]] Passem ara al divuitè punt de l'ordre del dia, la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la incorporació dels joves al món agrari i el desenvolupament de la Llei 3/2019, dels espais agraris. L'ha presentat el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar i té la paraula per exposar-la la diputada senyora Sílvia Romero.
Gràcies, presidenta. Bé, diputades, diputats, per començar, hauríem d'estar d'acord que no podem perdre cap oportunitat per posar en valor el món agrari, un món agrari afectat per múltiples problemàtiques, un món agrari sobreafectat, doncs, per gelades catastròfiques i per l'increment de preus de cost de producció a causa de la guerra d'Ucraïna. Des de les nostres responsabilitats, creiem que hem d'ajudar a contrarestar, en la mesura del possible, aquestes afectacions i aquestes sobreafectacions, però també tots, la ciutadania en general, creiem, consellera, que hauríem de canviar la mirada sobre el sector agrari, sobre el món agrari, sovint vist com un sector poc dinàmic, poc atractiu, ple de problemàtiques. I hauríem de reconèixer el món agrari com un pou essencial, un proveïdor essencial de valors, de valors alimentaris, de valors també ecològics i de valors ambientals. I, en aquest sentit..., sí, també parlaré d'Alcarràs, que vam poder veure dilluns a Lleida; treballa en aquest sentit: construir una mirada positiva sobre el món agrari des de la més profunda humanitat. Aquesta introducció té relació amb la moció subsegüent a la interpel·lació que la companya diputada Rosa Maria Ibarra li va fer en l'anterior Ple. Ella avui està malalta, esperem que es recuperi ben aviat, però fruit d'aquella interpel·lació, doncs, també ha construït aquesta moció que presentem en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per a Avançar, amb aquesta voluntat de fer contribucions a favor de la millora del món agrari. S'estructura en quatre nivells. El primer nivell és ben clar, demanem el desenvolupament de la llei d'espais agraris, que va ser aprovada per aquesta cambra fa tres anys. Demanem, doncs, que es despleguin els plans territorials sectorials agraris que preveu, que es posi en funcionament tot el sistema d'informació, vigilància, seguiment, avaluació, control dels espais agraris, que s'elabori l'inventari de camins rurals, que s'identifiquin i es delimitin les zones d'activitat periurbana i també que s'inventariïn i registrin les parcel·les en desús. Els altres tres nivells que preveu la moció són impulsar l'activitat productiva dels sòls agraris i també afavorir el relleu generacional. En aquest punt, proposem una sèrie de qüestions, la primera de les quals, precisament, abunda en aquesta qüestió de canviar la mirada sobre el món agrari i veure'l, doncs, com el que és, un garant d'alimentació de qualitat, un conservador del territori i un generador de riquesa. També demanem, doncs, que és divulguin les formacions que es porten a terme a través de les escoles agràries, que s'adeqüi la formació professional a les necessitats dels diferents contextos rurals i, sobretot, que es faciliti l'accés de l'alumnat, que de vegades és dificultós, doncs, per les distàncies i pels costos afegits que suposa. I també demanem complementar l'acompanyament econòmic i tècnic que ja es disposa, doncs, per a aquest relleu generacional, per a la incorporació de joves al sector, amb diferents mesures, com, per exemple, incentivar la implicació de les persones que es jubilen, tant perquè posin a disposició, en la mesura del possible, les seves terres com per al traspàs de coneixement que poden realitzar, que és absolutament essencial en aquest cas. I la darrera qüestió –no perquè és la darrera és menys important–, la qüestió de l'habitatge. El parc d'habitatge disponible en l'entorn rural és molt limitat. Hi ha una greu problemàtica en aquesta qüestió; problemàtica que té diferents causes, però que és una problemàtica comuna. Per això demanem fomentar la col·laboració entre les administracions per poder posar el màxim de sòl públic disponible per construir habitatge, per construir nou habitatge de titularitat pública i també per rehabilitar els habitatges que estan en desús. Agraïm les esmenes que han presentat els diferents grups. Estem convençuts que han servit per millorar les propostes que presentem i també, doncs, esperem que el vot favorable permeti que aquests acords siguin impulsats. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Té la paraula ara, en el torn de defensa de les esmenes presentades, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, el diputat senyor Dani Cornellà.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputats i diputades, bé, primer de tot, dir que votarem que sí, doncs, a la totalitat d'aquesta moció. En primer lloc, agrair la facilitat en la negociació, perquè les nostres esmenes han estat acceptades o totalment transaccionades amb altres partits per tal de millorar-ne el contingut i que tingui així un ampli consens. Tot i això, farem algunes consideracions, al nostre entendre..., sobretot, una imprescindible per entendre què està passant, doncs, al món rural amb la pagesia, amb els joves. I és entendre aquest actual model econòmic extractivista que també patim a les nostres terres i que sobretot pateix el món rural, no?, on un tant per cent molt petit de pagesos treballen dia a dia mentre que la gran riquesa se l'emporta la indústria agroalimentària, que en aquests moments ja suposa més del dinou per cent del PIB català. I d'aquest PIB, el cinquanta per cent es troba molt lluny del món rural. Sí que és el món rural el qui produeix el que necessita aquesta indústria, però no té, aquest, el control econòmic. Per tant, aquí el que cal és que tinguem clar que es necessita planificar pensant sempre en la pagesia i no en la macroindústria agroalimentària. El jovent marxa perquè el sistema l'expulsa i el que hem de repensar és el sistema en la seva globalitat. En el punt 1..., no entrarem a valorar cada apartat, perquè els votarem tots a favor. I és evident que és trist que novament ens trobem aquí demanant el compliment d'una llei que ja va ser aprovada fa quasi tres anys. Però lamentablement, constantment, no?, hem d'estar aquí l'oposició recordant, doncs, que les lleis que s'aproven aquí s'han de tirar endavant. I mostra d'això, doncs..., només diré que alguns dels punts que té aquest punt 1, dels subapartats, ja es van portar a aquest Ple del Parlament fa poc, el 4 de novembre del 2021, en una moció que va presentar el nostre grup parlamentari i que es va aprovar, que també parlava de desplegar, abans d'acabar el primer quadrimestre del 2022, el registre de parcel·les agrícoles i ramaderes en desús que estableix aquesta llei. Aquest quadrimestre és aquest. No l'hem vist. Per tant, ja està bé que tornem a recordar que els compromisos hi són per complir-los i que no està passant. Però, bé, suposem que en breu ho tindrem, doncs, sobre la taula. També recordar que Unió de Pagesos ha demanat reiteradament que es desplegui aquesta llei d'espais agraris, perquè entenc que si no fem això i posem els crèdits corresponents per poder-la desplegar no es podran posar en funcionament alguns dels punts que porta aquesta moció presentada avui. Referent al punt 2, el tema del nou instrument. El Govern ens diu que ja hi està treballant i que ja existeix. I, en tot cas, nosaltres també hi votarem a favor, però el que volem és que es facin ja aquestes polítiques actives, no?, que tant demana el sector i que no ens importa si és amb un nou instrument o amb un que ja existeix. Votarem que sí, però si el que ja existeix funciona, ens va bé, però sobretot que notin, els afectats, que realment es volen fer aquest tipus de polítiques. Sobre habitatge, totalment d'acord, però recordem que la Llei 18/2017, de 28 de desembre, en l'apartat de definicions es diu que l'habitatge buit..., a aquest efecte són causes justificades el trasllat, etcètera, o l'abandonament de l'habitatge en una zona rural en procés de pèrdua de població. Per tant, hauríem de també treballar per canviar, doncs, si volem rehabilitar aquestes cases –que s'ha de fer–, aquestes cases abandonades, també hauríem de modificar primer de tot aquesta llei, perquè la definició ja ens va en contra, doncs, del món rural. El Munixic, el manifest Munixic, en el seu moment també ja ens deia que no volen, doncs, pobles cementiri, que no volen aquestes cases, aquest parc d'habitatges buit. Més d'un vint per cent del total de parc d'habitatges de les comarques rurals de Catalunya estan buits. Això no pot ser. Per tant, aquesta moció també hi entra, i per això, doncs, també hi donem suport. I per finalitzar, doncs, ja que parlem del món rural, tot el suport a Unió de Pagesos. La pagesia diu «prou. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Anna Feliu.
Gràcies, presidenta. Honorable consellera, diputats, diputades... Entenc que la moció que presenta, diputada, té un doble objectiu. D'una banda, evitar que els joves marxin del món rural. I, de l'altra, la incorporació dels joves al món agrari, que no és ben bé el mateix, perquè ser de poble no vol dir haver de ser pagès o ramader, oi? Mirin, és evident que tots coincidim en que hi ha un problema en allò que anomenem «l'equilibri territorial. Ens estem adonant que les zones rurals s'estan despoblant i que hi ha un èxode de joves que marxen dels pobles per anar a viure a les ciutats. Aquesta és, malauradament, una tendència generalitzada arreu d'Europa, aquí també. I és un problema que ens preocupa a tots els que hi vivim, i de manera especial als que som alcaldes i alcaldesses dels pobles rurals. La tendència ve de lluny, no és pas nova ara, però sembla que tots coincidim en que cal fer-hi alguna cosa, i realment ho celebro. Des de fa generacions, moltes famílies pageses i ramaderes han cregut que era millor fomentar que els seus fills i filles marxessin a estudiar a fora per tenir un futur millor, per assegurar-se una professió que els permetés evitar les feines feixugues del camp, sovint mal pagades i condicionades a inclemències diverses. No en va, doncs, molts fills del Pirineu –i vostè segurament ho sap perfectament– i d'altres contrades on l'agricultura no ha suposat uns beneficis prou assegurats, han enviat els seus fills a estudiar a fora, i ja no han tornat, perquè, de fet, tampoc tenen oportunitats laborals adequades a la seva formació. Així, doncs, l'àrea metropolitana és plena de fills del món rural que aporten el seu talent en professions diverses, i retornar aquest talent al món rural és una tasca difícil per la manca d'oportunitats, però que s'està intentant també des del programa Odisseu, de retorn de joves al món rural. Dit això, també és cert que hi ha joves que volen continuar la feina i treballar les terres de la seva família, o bé joves que volen començar per primera vegada en el món agrari i ramader. I a aquests cal ajudar-los amb totes les eines i recursos, perquè són un valor essencial per cuidar el nostre territori. I cal fer-ho d'acord amb la casuística i necessitats, perquè no és el mateix voler ser pagès al Pallars Sobirà que al Segrià o a les Garrigues, per posar alguns exemples de la meva zona. D'aquí la importància d'implementar la llei d'espais agraris de 2019 i l'elaboració dels plans territorials agraris que recullin també un registre de terres en desús per poder ser ofertes a joves agricultors dins d'un pla de relleu generacional. Un pla que ha de posar en valor el sector primari com a generador de riquesa i com a garant de l'alimentació de qualitat i en quantitat suficient per assegurar-nos una plena sobirania i seguretat alimentària. I, en aquest sentit, cal prestigiar l'activitat agrària i ramadera a casa nostra, sovint menystinguda, i ens hauria de preocupar més a tots, també, saber com tenim la salut de l'economia del sector primari, perquè encara que potser a vegades no hi pensem, allò que trobem al supermercat o tenim a taula, cada dia, surt de la terra, i aquesta terra l'ha de treballar algú. I a part de treballar-la, també s'hi han de poder guanyar la vida. Perquè ser pagès o ramader no vol dir ser una ONG, eh? No es pot treballar a pèrdues. Cal que sigui reconeguda la feina que fan i cal que sigui pagada com cal. Perquè, fixin-s'hi, si tenim ajudes de fins a setanta mil euros per a noves incorporacions al món agrari, tenim terres en desús, i, en canvi, tenim pocs joves que s'hi vulguin dedicar, vol dir que alguna cosa no fem bé. Perquè, de fet, potser no n'hi ha prou amb dedicar només recursos econòmics perquè els joves s'incorporin al món agrari, cal també que aquests joves vegin que després s'hi podran guanyar la vida, eh?, que s'hi podran guanyar la vida amb preus justos per la seva feina. I, d'altra banda, també cal prestigiar els estudis que cursen els 734 alumnes de les escoles agràries, que a vegades és una formació que queda com una mica oblidada, que és com si no sortís a la cartera de formació que s'oferta als nostres nois i noies. I després, a tots aquests que ho volen fer, facilitar el seu arrelament als nostres pobles. Sense joves no hi ha futur per a ningú. Sense relleu generacional el territori està mort. Treballem per fer possible aquest relleu. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
I finalment, en aquest torn de defensa de les esmenes presentades, té la paraula la diputada senyora Alba Camps, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, presidenta. Bon dia, consellera. Bon dia, diputades. Avui debatem una moció que d'entrada, doncs, ens sembla molt correcta. Tant, que totes les accions i iniciatives que proposa ja s'estan fent des del mateix departament. En aquest sentit, doncs, estem alineats i hi donarem un suport en general. Les nostres esmenes, de fet, han anat encaminades en el sentit de passar a l'acció, de reduir terminis en la més que necessària efectivitat en les polítiques agràries. La moció proposa la redacció d'algun pla sobre accions que, de fet, ja estem executant; de crear més estructura que vetlli pel compliment d'actuacions que ja també estem duent a terme. Sobre el punt de crear, de fet, noves estructures, nosaltres ens hi abstindrem, perquè no creiem en crear més estructures que acabin duplicant funcions, objectius. Com deia, creiem en passar a l'acció. I el departament ja vetlla per l'impuls de l'activitat productiva de sòls agraris. I no només això, sinó que va molt més enllà i treballa amb la ferma voluntat de retornar la funció productiva al món rural. I treballar per la plena sobirania alimentària, que no és ben bé el mateix que es trasllada o es transmet en aquesta moció. I com que dic que el departament va per feina, intento anar-hi jo també i dir que estem a punt de treure la licitació al pla sectorial agrari; que convocarem ajuts en menys de tres mesos per a la millora i el manteniment de camins rurals; que estem treballant en la delimitació de les zones d'activitat periurbana, i en poques setmanes sortirà el decret de desplegament de registre de terres en desús. Ho estem fent, i aquest és el nostre compromís. I no només apostem i donem resposta a les qüestions que planteja aquesta moció, també duem a terme accions i acompanyem iniciatives que van encaminades al reconeixement del potencial transformador del món rural i també del món agrari. I és que la moció és lògica, però també és repetitiva: ja s'està fent. I no només és repetitiva, sinó que també podria ser una mica més ambiciosa, perquè si no som ambicioses serem injustes amb tot el potencial que realment tenen les ruralitats d'aquest país. Les iniciatives més transformadores, de fet, actualment es troben i sorgeixen del món rural. No només som agricultura, som innovació –ho he dit de forma repetida–, som coneixement, som referent i som exemple per donar resposta a molts dels reptes que tenim actualment com a societat, com podria ser el canvi climàtic. I vull posar un exemple sobre iniciativa transformadora, que a més em cau a prop, perquè és la xarxa per la sobirania alimentària de la Catalunya Central, que actualment compta amb la implicació de municipis com Manresa, Artés i Navàs. I què significa aquesta iniciativa? Doncs retornar el poder al territori; aprofitar tots els projectes sorgits per al i des del món rural, enxarxar-los i transformar; donar el valor que pertoca a l'alimentació, i alinear-nos en els canvis necessaris. No només parlem del món agrari, el qual esdevé un punt important però no únic –no únic– del ruralisme d'aquest país. Això són polítiques i iniciatives transversals que ajuden a canviar l'imaginari col·lectiu, que transformen no només el món agrari, sinó el conjunt de la societat, amb una mirada que des d'Esquerra Republicana defensem arreu: justícia social, igualtat d'oportunitats i el treball continu per a les persones, per a la millora de la vida de les persones d'aquest país. A vegades la iniciativa pública radica sobretot en acompanyar i facilitar, perquè l'èxit sovint prové del mateix teixit territorial, comunitari, econòmic i social de la ruralitat. Com deia, les bones idees a vegades només cal acompanyar-les. No podem seguir reproduint els estereotips que tant de mal ens han fet, que en els últims anys han guiat molta de l'acció política que ens ha acabat portant a una desigualtat territorial més que evident. Precisament aquesta visió estereotipada és la que ha conduit a una devaluació del concepte de pagesia; a la visió d'una ruralitat com a paisatge. I no podem caure en propostes urbanocèntriques que reprodueixen els tòpics de sempre. De fet, l'agenda rural va molt més enllà. L'agenda rural no només és una estratègia econòmica del sector primari com alguns pretenen fer creure; és un esforç de consens, de definició de polítiques necessàries, és un immens acord social per a les ruralitats; és un projecte de país, amb una mirada justa i empoderadora del món rural, amb objectius transversals i globals. A l'agenda rural hi és tot: la perspectiva de joventut, però també la d'habitatge, la de feminisme, la de territori, la formativa, la de transport, l'econòmica. No necessitem, al final, més plens..., ai, més plans –plens sí; plans. Necessitem acabar la tramitació de l'agenda rural, perquè el camí ja el tenim i és ampli i és global, i és el futur del món rural, de la gent jove i per la cohesió social, per la igualtat d'oportunitats, per la nova població i, sobretot –sobretot–, per crear i reconèixer totes les noves oportunitats possibles i sostenibles per viure al món rural. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
I després del torn de defensa de les esmenes presentades, a continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de VOX, el diputat senyor Antonio Ramón López.
Buenos días, presidenta. Diputados, el Grupo Parlamentario del PSC nos presenta una moción sobre el relevo generacional. La verdad es que nos sorprende, ya que ustedes y sus grandes amigos y socios, los separatistas, llevan años empobreciendo económica, social y medioambientalmente a Cataluña. Lamentablemente, el daño causado a nuestra región no se va a arreglar con estas iniciativas. El relevo generacional no ha sido una prioridad para ustedes y durante décadas no han tenido interés en conocer la situación de la Cataluña rural ni la actividad agroalimentaria. En Cataluña solo el 9,62 por ciento de los titulares de explotaciones agrarias tienen menos de cuarenta y un años, frente al 40,29 por ciento que son mayores de sesenta y cinco. Más de lo mismo sucede en las explotaciones prioritarias, donde solo el 24,48 por ciento de los gestores tienen menos de cuarenta y un años. La situación de nuestro sector primario es muy grave. Estamos en la UCI. No solo porque nuestros jóvenes ya no quieren seguir la tradición familiar o incorporarse laboralmente al sector; la situación se ha agravado por sus políticas «ecolojetas y por su afán de cumplir con la agenda 2030, que golpean duramente y sin descanso a un sector estructuralmente maltratado por los sucesivos gobiernos de la nación y de la Generalitat. En este momento el riesgo es real. Están a punto de desaparecer más del treinta por ciento de las explotaciones catalanas. Señores diputados, con la situación de nuestra región es inmoral presentar propuestas de despilfarro de los recursos públicos y políticas económicas que no favorecen al sector. ¿Qué le hace falta al mundo rural? Primero necesitamos un plan urgente de natalidad que revierta la despoblación en la Cataluña interior; por mucho que ignoren un problema no va a desaparecer. La baja natalidad supone una importante causa de la falta de relevo generacional. Señores del PSC, cómo pretenden garantizar el relevo generacional si ustedes justamente promocionan políticas antinatalistas como el aborto. Hemos de garantizar que las familias puedan tener hijos y miren al futuro con esperanza e ilusión. Segundo, cesen de una vez con su campaña anticampo. Cómo pretenden incentivar el relevo generacional si desde el Gobierno de España y la Generalitat de Cataluña se demoniza constantemente la práctica ganadera y agraria de nuestra región. Tercero, terminen con el despilfarro político e ideológico y gasten el dinero en soluciones reales para problemas reales del mundo agrario. Solamente acabando con las consejerías de Acción Exterior e Igualdad tendríamos 200 millones para proponer políticas activas de agricultura y ganadería e incentivar a los jóvenes a tomar estas profesiones. Trabajen para frenar la competencia desleal y aseguren una buena situación hidráulica. No es necesario campañas institucionales, ni promover la creación de una nueva institución o propuestas para feminizar el sector. Chiringuitos ya tenemos suficientes y lo que tienen que hacer es eliminar los que hay, utilizar todo ese dinero directamente en la Cataluña vaciada y en el sector agrario. Como siempre, frente a sus discursos y propuestas vacías de contenido, pero llenas de ideología, en VOX seguimos trabajando día a día por los grandes olvidados: la gente del campo, los agricultores y los ganaderos. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula el diputat senyor Lucas Ferro.
Moltes gràcies, presidenta. Consellera, diputats i diputades, avui debatem una moció sobre agenda rural del PSC, especialment d'espais agraris. Ens agradaria fer algunes consideracions. La primera... Compartim gairebé tota la moció, ens abstindrem en un punt en què proposeu crear noves estructures, no perquè hi estiguem en contra, sinó perquè entenem que pot no ser necessari i, per tant ens hi abstindrem. Però ens agradaria posar sobre la taula diverses qüestions. La primera és que al món rural no tota l'economia és agrària ni serà agrària, i que, per tant, és veritat que necessitem desplegar la llei d'espais agraris, i és veritat que cal recapitzalitzar i revitalitzar el sector agrícola i ramader, però no pot ser el pal de paller per generar oportunitats al territori, perquè les nostres prioritats ja no són les mateixes, i perquè el sector agrari tampoc tindrà capacitat d'absorbir totes les oportunitats que ha de ser capaç de generar el món rural. I perquè quan parlem que la gent jove tenim dret a retornar als nostres pobles i a construir una vida als nostres pobles no vol dir que tinguem el dret només d'anar-hi a ser pagesos, sinó que tenim el dret d'anar-hi a desenvolupar les activitats que puguem desenvolupar al territori, que n'han de ser més d'una. I la segona qüestió sobre la que volia parlar és que als espais urbans també hi ha espais agraris. I d'això en parlem molt poc. I en parlem molt poc amb el PSC. I avui m'agradaria parlar-ne, perquè a l'Àrea Metropolitana de Barcelona també tenim molts espais agraris on desenvolupar la llei d'espais agraris i on desenvolupar oportunitats econòmiques que preservin els espais agraris i que preservin el territori. Perquè a Gavà no hi cultiven més que totxos, i tenim el pla de Ponent, dos-centes hectàrees que fan..., sobre territori natural, sobre l'únic connector biològic que hi ha entre Gavà i Castelldefels i sobre dos-centes hectàrees que són també territori agrícola, on podríem preservar la llei d'espais agraris. Però allà no demanen que es preservi la llei d'espais agraris, allà aprofiten els plans urbanístics del 76 per desenvolupar projectes urbanístics al marge de les noves legislacions. O podríem parlar dels vint-i-sis gratacels que vau planificar a l'Hospitalet, a Can Trabal, sobre l'últim espai agrari que quedava en tota la ciutat. I podríem seguir repassant tot aquest contraurbanisme tàctic que esteu fent a Collserola i al voltant dels espais naturals de l'Àrea Metropolitana de Barcelona, que bàsicament el que fan és anar gratant marges dels espais agrícoles i naturals, dels pocs espais agrícoles i naturals que ens quedaven a l'Àrea Metropolitana de Barcelona. I ho dic perquè, de la mateixa manera que no tota l'alternativa econòmica al món rural hauria de ser agrícola, sí que necessitem preservar els espais agrícoles en els entorns urbans per la seva importància biològica, per la seva importància en termes de sobirania alimentària i per la seva importància en la preservació d'espais naturals davant la voràgine especulativa que alguns intenteu construir. Perquè no fa molts mesos aquí s'havia de decidir en una setmana, de pressa i corrents, sense cap informe d'impacte ambiental, què fèiem amb el delta del Llobregat, i mai més se n'ha tornat a saber res. I ara la cosa són els Jocs Olímpics del Pirineu, anar al Pirineu a construir infraestructures que durin el que durin els Jocs Olímpics, perquè si hi haurà neu el 2030, el 2040, el 2050, si totes aquelles infraestructures serviran d'alguna cosa per al desenvolupament econòmic del món rural.., ja no ens importa tant, el Pirineu. I, per tant, el que diem és que lo urgent no és pensar com ens gastem els fons públics que vindran i que tindrem per als propers anys, per pensar i per planificar la transició ecològica, per pensar i per planificar el desenvolupament del món rural i per pensar i planificar la sobirania alimentària del nostre país, sinó que el que necessitem és fer-ho sense apostar per projectes que són caducs, que destrueixen el territori, que destrueixen oportunitats arreu del territori, i fer-ho preservant els pocs espais urbans, periurbans que tenim també per fer agricultura a l'Àrea Metropolitana de Barcelona i al Baix Llobregat, molt especialment. Moltes gràcies.
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Matías Alonso.
Gràcies, presidenta. Consellera, senyores i senyors diputats... Aquesta moció que ens presenta el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar és una moció necessària, però que no ho hauria de ser. Primer de tot, reconèixer que des del nostre grup parlamentari, des de Ciutadans, compartim força les propostes que conté la moció inicial, però que, a parer nostre, no ha millorat massa amb les incorporacions de les esmenes del Govern ni de la CUP. Des de Ciutadans creiem que aquesta moció, tot i ser necessària, no ho hauria de ser, perquè totes i cadascuna de les mesures que recull aquesta moció ja han estat debatudes en aquest Parlament, ja han estat aprovades i han esdevingut un mandat democràtic –aquest, de debò, no pas de pega, com els que tant agraden al Govern. Un mandat democràtic que fins i tot s'ha produït en forma de llei, la Llei 3/2019, del 17 de juny, dels espais agraris, a que fa referència aquesta moció. És necessària perquè, com sempre, el desgovern de la Generalitat només fa costat i es mostra disposat a complir, encara que sigui amb la boca petita, els mandats que ells anomenen «democràtics, però que són absolutament antidemocràtics. Al separatisme li costa molt tenir un posicionament polític i institucional, encara que sigui una mica democràtic, oi? Com a directament afectat, permetin-me fer referència a un acte antidemocràtic que vaig patir ahir en aquest Ple. En els primers minuts de la reunió plenària, la presidenta del Parlament va vulnerar greument, un cop més, els drets del meu grup parlamentari en la persona del portaveu, el senyor Martín Blanco, i també els meus drets com a diputat. Un cop més, la presidenta d'aquest Parlament es va extralimitar i va vulnerar el mandat democràtic...
Senyor Alonso, li demano que se cenyeixi al contingut de la moció, que és sobre el món agrari.
Sí, sí, presidenta, però abans faré menció del fet antidemocràtic que vaig patir ahir. El Reglament del Parlament...
Senyor Alonso, li faig una crida, si us plau, a la qüestió, a que torni a la qüestió que té...
Bé, és una mostra més de la realitat, del tarannà de la presidenta d'aquest Parlament, que només crida a la qüestió quan no li agrada sentir el que escolta. En qualsevol cas, ahir va cometre dues vulneracions reglamentàries molt greus. I, a més a més, va mentir, amb llum i taquígrafs, llegint, mal llegint, fent una lectura còmica d'un article concret del Reglament d'aquest Parlament. Res de nou pel que fa a la interpretació partidista que el separatisme fa de la democràcia i de l'ordenament democràtic, que obliga a tothom, però, primer de tot, els qui tenim qualsevol mena de càrrec institucional. Tornant, ara sí, a la moció, el primer punt ja hauria de formar part de l'acció de govern, d'aquest desgovern que fa tota una dècada que patim. Desenvolupar una llei que està vigent des del 20 de juny de 2019 –fa gairebé tres anys– hauria de ser una realitat en l'acció de govern. És molt fàcil fer lleis si després no s'apliquen, si després no es governa conforme a la llei. Estem parlant d'una llei vigent, mandat ineludible; una llei que és una de les criatures de l'anterior Govern de la Generalitat, el del senyor Torra, que és el mateix Govern que ara, llevat d'un petit canvi de cromos. El punt 2 fa també referència a la mateixa llei i demana que s'iniciïn els treballs tècnics per crear un instrument públic que promogui les accions necessàries per tal d'impulsar l'activitat productiva dels sòls agraris. A parer del Grup Parlamentari de Ciutadans, aquest instrument públic ja existeix; està dins del Govern de la Generalitat, i en aquesta legislatura és el Departament d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural. No calen més instruments. El Govern no vol que es parli gaire dels plans concrets, i això fa que el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar hagi admès l'esmena 2 dels grups del Govern. Tot i això, el votarem a favor en tres dels seus apartats. De fet, són qüestions que haurien d'estar en marxa, perquè ja han estat debatudes i aprovades en aquest Parlament. Però no creiem en la fórmula del banc de terres. No sé pas a què juguen, senyors del PSC. Volen quedar bé amb tothom? Necessiten ara quedar bé també amb la CUP? Han pensat en algun candidat per dirigir aquest banc de terres? En qualsevol cas, no li donarem suport. El punt 4 inicial encara podia comptar amb el nostre suport. La transacció no és més que un más de lo mismo: paraules buides i no fer res, com sempre. No li donarem suport, perquè no deixa de ser una coartada per a l'actual desgovern. Moltes gràcies.
I, finalment, té la paraula, en nom del Grup Mixt, el diputat senyor Alejandro Fernández.
Gràcies, presidenta. Per traslladar, primer, que donarem suport al punt número 1 i al punt número 3 gairebé en tot el seu redactat, exceptuant el 3.d –ara explicaré per què. Són aquells punts que parlen de polítiques de suport al relleu generacional, de formació, d'adaptació a la conjuntura canviant. En els 2, 4 i 5 ens abstindrem, bàsicament perquè, tot i que part del redactat pot ser assumible, traspuen un intervencionisme que nosaltres no podem compartir plenament; en alguns casos, per exemple, fins i tot plantejant noves estructures públiques de control, que, evidentment, no servirien per a re i només afegirien despesa, que és tot el contrari del que es necessita, de la mateixa manera que algunes polítiques de regulació d'habitatge que considerem intervencionistes. I votarem en contra del 3.d. Abans es parlava del banc de terres. És un concepte caduc i, a més, que té històricament reminiscències marxistes. És lògic que la CUP plantegi una esmena d'aquestes característiques. El que és sorprenent és que l'accepti el PSC. O no tan sorprenent, perquè, bé, ja sabem d'aquesta flexibilitat ideològica del PSC en funció de les seves conveniències. Per tant, hi insisteixo, hi han alguns punts que compartim, però d'altres que no podrem votar favorablement. Gràcies.
Moltes gràcies. Doncs, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, torna a tenir la paraula la diputada senyora Sílvia Romero.
Gràcies, presidenta. No tot el món rural és agrari, com no tot el món agrari és món rural, com diu el diputat Ferro. En aquest sentit hem construït aquesta moció. Hem parlat sempre de món agrari, de la seva complexitat, i hem proposat un seguit de qüestions que creiem que poden ajudar a millorar, doncs, l'ingrés dels joves al sector, la major disponibilitat d'habitatge, el desplegament d'una llei de la que ens hem dotat. Hem acceptat parlar d'«actuacions que contribueixin al relleu generacional del món agrari en lloc de parlar de «pla, que és l'encapçalament del punt 3, perquè totes les actuacions que preveiem han estat acceptades i podran tirar endavant. Per tant, és una qüestió que podem entendre com a sinònima. També hem acceptat que l'acompanyament econòmic, tècnic i social a les incorporacions agràries inclogui el banc de terres, perquè és previst a la mateixa llei, i, com ha dit el diputat Cornellà, va ser aprovat en una moció en aquest Parlament. I hem arribat a una transacció per incorporar tots els agents governamentals i administracions a posar recursos, sigui en forma de sòls urbanitzables, sigui en forma de rehabilitació d'habitatges o sigui en la forma de construcció de nous habitatges. I no hem pogut renunciar, finalment, al fet de creure que un instrument públic creat ad hoc seria la manera idònia d'impulsar totes aquestes accions. Reiterem l'agraïment a la diputada Alba Camps, d'Esquerra Republicana, en nom dels grups que donen suport al Govern; també al diputat Dani Cornellà, de la Candidatura d'Unitat Popular, per l'enriquiment del debat i la facilitat d'acord. I, finalment, senyor de VOX, és immoral presentar propostes per millorar l'agricultura? [[Remor de veus.]] Ha dit que és immoral presentar propostes per millorar l'agricultura? De veritat, una mica més de diccionari i una mica més de territori. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Acabat el debat, els faig avinent que la votació d'aquesta moció es farà al migdia, un cop substanciat el punt número 20 de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les afectacions i les mesures en l'àmbit energètic]] [[302-00132/13]] Passem al dinovè punt de l'ordre del dia, la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les afectacions i les mesures en l'àmbit energètic, que ha presentat el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana. I té la paraula, per exposar-la, el diputat senyor Eugeni Villalbí. [[Pausa.]] [[Veus de fons.]] Sí, el que passa és que és potestat dels diputats, estar pendents de com avança el Ple.
Deixeu-me agafar aire. Estava convençut que era a les dotze. Estava en una reunió. Disculpeu-me. Uf, som-hi. [[Rialles.]] He vingut corrents, eh? Va, som-hi. Presidenta, consellera, diputades, diputats... Vull començar la intervenció agraint les esmenes que diferents grups han presentat, perquè crec que ens ajuden a millorar el text de la moció que havíem presentat, i també la predisposició que sempre mostren els portaveus dels diferents grups per arribar a transaccions. Com he dit abans, a l'altre debat, avui l'energia, la transició energètica i l'augment descontrolat dels preus estan centrant els debats; és a dir, un augment descontrolat dels preus fruit del model energètic i agreujat per la invasió russa a Ucraïna. És per això, per la urgència i la necessitat d'ajudar qui més ho necessita, que vam presentar la interpel·lació a la consellera Jordà i avui presentem aquesta moció. Sabem que és una moció llarga, però creiem que resumeix una triple intenció. D'una banda, la renovació dels compromisos i els consensos existents en aquesta cambra per tal d'accelerar la implementació de polítiques per fer realitat la transició energètica i fer-ho al voltant d'un model energètic diferent, més just i sobirà, participat, distribuït, descarbonitzat, desnuclearitzat i sense oligopolis. La segona motivació de la moció és dotar aquests consensos i aquests compromisos de les eines per dur-los a terme, i fer-ho des del nostre Govern, des de Catalunya, no només mirant l'Estat. I, per fer-ho, incorporem la necessitat de l'acceleració, que el Govern acceleri la tramitació de la llei de transició energètica, així com la creació de l'energètica pública. Així, també dotar-nos d'un pla territorial d'energies renovables que es faci de baix cap a dalt, és a dir, amb el territori, amb els agents socials, amb els agents econòmics i amb el món local a través de les oficines comarcals per a la transició energètica. Un pla territorial d'energies renovables que sigui una base de consens i que sigui útil per a tot el país, perquè el país sencer vegi les energies renovables i la transició energètica com una oportunitat, i no com una amenaça. Acompanyar també el món local en l'impuls d'energies renovables i en la municipalització de xarxes de distribució o en l'oposició a les línies de molt alta tensió. I, en un tercer bloc, reclamem a l'Estat, sí, que faci la feina que no està fent, i que afronti no només la posada en marxa de mesures urgents, com planteja el reial decret que avui s'està discutint a Madrid, sinó que vagi més enllà, perquè l'Estat assumeixi accions estructurals i transformadores per tal que, en lloc d'apedaçar, transformi, i que en lloc d'apuntalar el model oligopolístic actual, en creï un de nou com el que el Govern català està impulsant, on al centre hi són les persones, els ciutadans i ciutadanes, i no els beneficis de les grans empreses. En voldria destacar algunes. Per canviar la prioritat del model energètic, doncs, una de les mesures podria ser flexibilitzar els criteris en les comunitats energètiques, com està fent França; fixar un topall al preu del gas; la gestió directa de les centrals hidroelèctriques de titularitat estatal, que tindria un impacte immediat en el preu de l'energia; assumir totalment els peatges i càrrecs per evitar la repercussió en la factura a la ciutadania; augmentar el fons d'IDAE per a ajudes als projectes d'autoconsum; aplicar una taxa als beneficis caiguts del cel per compensar els dèficits produïts en aquest sistema marginalista, o augmentar, entre d'altres, l'impost de societats als grans grups elèctrics, que han tingut uns beneficis de més de 6.000 milions d'euros. Volem que aquesta moció serveixi per exigir-li a l'Estat tot allò que no està fent, deia, però assumint també les nostres responsabilitats i construint a partir del model català, amb les bases posades pel decret Jordà, que justament es va fer per donar garanties mediambientals, d'informació, de participació i amb l'objectiu de canviar el model energètic. Avui, entre les esmenes, el PSC, per exemple, ens plantejava esmenes de modificació posant tot allò que el Gobierno porta al real decreto. I no va d'això; perquè no volem mirar només cap allà. Justament el que denunciem no és només que aquest decreto arriba tard, sinó que renuncia a fer una transformació. En la meva interpel·lació al darrer Ple deia que l'economia dels combustibles fòssils ha protegit els grans oligopolis i que els grans oligopolis protegiran l'economia dels combustibles fòssils fins al final; i tot això, amb la complicitat del sistema. Per això, com he dit abans, malgrat que hi ha mesures d'urgència que són benvingudes, reiterem que arriben tard, que queden curtes en el temps i en l'abast, i que esperàvem..., el que necessitàvem era un paquet per reformar el sector del mercat elèctric, que l'acompanyéssim de mesures urgents, és a dir, transformació i no pedaços, anar al fons del problema i no quedar-nos a la superfície, radicalitat i no només estètica. En resum –i vaig acabant–, renovem compromisos, ens dotem d'eines i consensos polítics; plantegem la necessitat no d'apedaçar, sinó de transformar el model energètic, de posar-lo al servei de la classe treballadora i del teixit productiu del país, d'autònoms i de pimes. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Silvia Paneque.
Gràcies, presidenta. Bon dia, consellera. Miri, deixi'm començar dient que no deixa de sorprendre aquesta moció, senyor Villalbí, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana instant el Govern liderat per Esquerra Republicana a avançar ni més ni menys que en la implantació d'energies renovables, amb el mateix vocabulari, amb el mateix argumentari... I, clar, un al final es pregunta: i, vostès, en lloc de dedicar el temps a redactar mocions, per què no actuen? I vagi per endavant que benvingut sigui, si és a fi de bé, però jo crec que a Catalunya li falten més accions i li sobren mocions, senyor Villalbí. Perquè, miri, si alguna cosa, a més a més, en aquest Parlament no diré que sobra, però no necessita més, són documents sobre energies renovables. Jo fa escassament un any que soc diputada i n'he comptabilitzat ja fins a setze, entre documents, informes, mocions, resolucions sobre energies verdes... Però, en canvi, falta una cosa a Catalunya –segur que ho sap i segur que ho comparteix–: li falten, de fet, les renovables, nova potència instal·lada en eòlica i en fotovoltaica. Perquè en els últims deu anys, amb governs de Junts-Esquerra, Esquerra-Junts, Esquerra-Convergència, estem encallats a 1.270 megawatts –durant deu anys. Per tant, menys mocions i més accions, menys anuncis i més megawatts. Perquè, a més a més, si en algun tema la urgència no ens permet allargassar més els terminis amb politiqueria i relats és precisament en renovables. L'any 1984 es va instal·lar el primer aerogenerador de tot l'estat a Vilopriu. Avui, però, som a la cua d'Espanya i d'Europa. L'últim informe de l'IPCC ens torna a indicar que anem tard i malament. I si en algun tema ens marca la urgència, ens mana la pressa, és precisament en renovables. I, per tant, tant de bo vostès presentessin fets objectius, mesurables –megawatts–, en lloc de mocions. Per tant, el primer que li volia dir avui és que Catalunya s'ha d'apartar del segell polític de les renovables –de fet, vostè parlava del decret Jordà– i fer un gran pacte de país per implementar-les d'una vegada per totes. No és només per al planeta, no és només en termes d'acció climàtica, sinó que ho és també en termes d'oportunitat, de progrés i de treball. El preu de l'energia s'ha disparat, sí, els últims temps, per diferents motius, i estic convençuda que al Congrés dels Diputats Esquerra Republicana té l'oportunitat de tornar a donar suport a mesures per corregir-ho. De fet, avui, no?, avui en tenen una oportunitat, o la tenien, no ho sé, perquè han parlat de fer un toc d'atenció. Això de «la ciutadania i les pimes van davant de qualsevol altra qüestió, senyor Villalbí, on ha quedat? I tenint en compte, a més, que estem al Parlament, crec que aquest Govern també ha de fer certa autocrítica i pensar que pot fer més al respecte. De fet, el nostre grup parlamentari –vostè en feia esment– ha presentat fins a disset punts, disset esmenes, disset propostes. I en llegeixo algunes, perquè no n'han acceptat ni una. La primera: rebaixa de l'IVA del vint-i-u al deu per cent; exempció de l'impost del valor de la producció de l'energia elèctrica, que és d'un set per cent, a zero; rebaixa de l'impost especial de l'energia del 5,1 al 0,5; pròrroga del bo social elèctric, ampliant la seva cobertura a més receptors; reducció del vuitanta per cent dels peatges per a la indústria electrointensiva; mesures directes per import de 12 milions d'euros al sector gran consumidor de gas; procediment temporal accelerat per la implantació de renovables; liberalització d'un deu per cent de la capacitat en els nusos de xarxes de transport i de distribució, que permetrien el desenvolupament de fins a set gigawatts de capacitat d'autoconsum; introduir gasos renovables, com l'hidrogen renovable o el biogàs, en l'àmbit de la llei d'hidrocarburs; instar el Govern d'Espanya –nosaltres l'hi hem dit–..., instar el Govern d'Espanya a posar en marxa de manera urgent mesures que s'acordin a la Comissió Europea per tal de «topar el preu del gas. Disset, senyor Villalbí –disset. Ni una. De debò? De debò d'aquestes disset no n'hi havia ni una que anés en benefici dels catalans i catalanes? I nosaltres no l'hi tornarem amb la mateixa moneda. De fet, veurà que votem a favor, abstenció o en contra segons allò que pensem que pugui ser beneficiós o no per als catalans i per a les catalanes. Però, miri, el pes de Catalunya a Espanya en renovables és d'un set per cent en eòlica i un tres per cent en fotovoltaica. Si vostès fossin capaços de revertir aquesta situació, no caldrien ni tantes línies d'alta tensió ni buscar tants culpables a fora. I, per acabar, en definitiva, tenim en aquests moments un repte enorme i poc temps. Necessitem col·laboració institucional, i en el marc europeu jo crec que això és més evident que mai. I si aquest Govern tan republicà, tan verd, tan progressista, en aquest escenari de crisi no és capaç de reaccionar, una conclusió lícita a la que podem arribar és que no vol, no pot o no sap impulsar la transició energètica, amb totes les conseqüències negatives en els àmbits ecològic i econòmic que té per a Catalunya. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula el diputat senyor Dani Cornellà.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputats i diputades... Bé, primer de tot, dir que votarem a favor d'aquesta moció, de quasi tots els punts, perquè les esmenes que hem presentat, com ha dit el diputat d'Esquerra Republicana, doncs, han estat acceptades i incorporades per tal de millorar i fer més còmode el nostre vot favorable. L'únic on sí que hem decidit abstenir-nos..., en el punt 9.b, no perquè no hi estiguem d'acord, sinó que ja en una altra moció anterior s'ha debatut, aquest tema. Sí que pensem, doncs, que està bé la mesura de desacoblar el gas del mercat elèctric. Evidentment, això farà abaixar automàticament el preu de l'electricitat, però el sistema marginalista continua vigent, i això és com un pedaç, no? Com hem explicat abans, el mercat marginalista el que provoca és com un casino, una ruleta, i un joc que sí que avui ens pot abaixar l'electricitat, aplicant aquesta mesura, però no sabem el que passarà demà. Evidentment, ens abstindrem, però no perquè aquesta moció, doncs, no estigui ben feta, sinó... Al final, aquest punt el demanem al Govern de Madrid, perquè aquí no en tenim les competències. Bé, vostès han estructurat aquesta moció molt correctament amb el que s'insta la Generalitat i el que s'insta l'Estat. Doncs contents de que Esquerra Republicana insti el seu propi Govern a aplicar totes aquestes mesures, que moltes d'elles ja han estat aprovades en aquest Parlament anteriorment i que compten amb el consens ampli d'una majoria parlamentària, com pot ser l'elaboració properament de la llei de transició energètica, com pot ser el pla territorial sectorial de les energies renovables, no?, un pla que nosaltres sempre hem dit, doncs..., totalment necessari, que, de fet, l'únic que ens sap greu és que no estigui fet ja, perquè això significa que mentrestant, mentre es faci tota aquesta feina, poden passar..., la previsió són dos anys. El que passarà és que són les empreses energètiques, els oligopolis, els que ens estan dient, els que ens estan proposant fer macroprojectes eòlics o fotovoltaics on els interessa més a ells, no on... Des d'aquest Parlament, amb la participació dels ajuntaments i de les entitats del territori, no s'ha decidit quins són aquests espais, quina és la manera, doncs, com volem que s'apliquin les renovables al nostre territori. I, mentre no tinguem aquest Plater, són els oligopolis i els lobbys eòlics que tenim en el país els qui estan decidint on es fan aquests projectes. Per nosaltres aquest Plater és totalment essencial, i si es pogués accelerar i, en lloc de dos anys, estigués en qüestió de mesos, seria beneficiós per a absolutament tot el nostre país. L'energètica pública, què millor que se n'acceleri la creació; tot el tot el nostre suport. Com ja vam proposar que es creés, evidentment, doncs, que s'acceleri és una prioritat, i més quan tenim clar que s'acaben algunes concessions de centrals hidroelèctriques i aquestes hauran de tornar a passar a mans públiques. Ens cal aquesta energètica pública que vetlli per la generació, però també un sistema públic just català que vetlli perquè des de l'inici a la fi, des de la generació fins al final, fins a la comercialització, sigui un sistema just i que no perjudiqui constantment, com està passant, les petites empreses, els comerços, les mitjanes empreses o la ciutadania. No a la MAT. Evidentment, també hi donarem suport. No podem entendre una transició energètica verda on es facin projectes a l'Aragó, per exemple, com està passant ara, i que a través de macroinfraestructures –en aquest cas, doncs, línies d'alta tensió– es continuï trinxant el territori per portar-nos energia verda. Això no té cap ni peus. El que hem de fer és treballar conjuntament per aplicar la nostra pròpia transició energètica, la nostra producció d'aquesta energia, sense dependre d'altres països. I, evidentment, com no podem permetre aquesta MAT, tampoc no podem permetre altres MATs, com la de la Selva, que no tenen res a veure amb les energies renovables, però sí amb un model caduc de transport de l'energia. Evidentment, també s'ha de donar suport als municipis. S'han de posar les taxes de beneficis caiguts del cel a les grans energètiques, que s'han «forrat durant molts de mesos amb el patiment de les famílies, dels comerços i de la petita empresa. Per tant, doncs, donarem suport a aquesta moció. I donar les gràcies a l'Eugeni per la seva facilitat. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
I seguidament, en nom de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Salvador Vergés.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputades, diputats... Esquerra ens presenteu una moció sobre energia per combatre l'escalfament global, però sobretot, en aquest cas, per aconseguir reduir el preu de l'energia. I són molts punts, però bàsicament classificables segons la immediatesa –mesures a llarg, a curt i a mitjà termini– i segons la competència –mesures que depenen d'Europa, d'Espanya i de Catalunya. I nosaltres estem convençudíssims que cal instar Madrid perquè, doncs, resolgui la seva inoperància i els greuges cap a Catalunya –i ho estem fent–, i instar Brussel·les perquè faci els deures en el mercat energètic –i també ho estem fent–, però sobretot ens preocupen aquelles mesures que depenen de nosaltres, que tenen a veure amb la transició energètica, que és la gran solució de fons per al cost de l'energia, i especialment aquelles mesures que són del curt termini. Perquè podem fer grans discursos sobre grans objectius per d'aquí trenta anys, i són imprescindibles, però realment el que cal és començar a caminar amb pas ferm i amb responsabilitat de país, ara i aquí. Per tant, una primera esmena que hem presentat és parlar molt a partir d'avui dels dotze gigawatts d'electricitat renovable que ens calen per al 2030 i potser no tant de la descarbonització total del 2050, perquè queda molt lluny i fa que es dilueixi la responsabilitat. I dotze gigawatts en vuit anys vol dir una giga i mitja a l'any. Això són quatre megawatts instal·lats al dia, que equivalen a un molí de vent al dia o bé a sis camps de futbol de plaques solars al dia d'aquí al 2030, i amb el mapa de vent i de sol que tenim a Catalunya. I ho volem fer amb sobirania energètica –per tant, sense les MATs de l'Aragó i sense l'energia nuclear, que no és en absolut verda. I, a raó d'1 milió d'euros per megawatt, doncs mirin, 4 milions d'euros d'inversió cada dia. Per tant, oligopolis, no, però empreses, sí. I l'autoconsum? Doncs prioritari. I per això hem entrat una esmena per impulsar les comunitats energètiques locals. Però, malauradament, els petits projectes no seran en absolut suficients: el setanta per cent –i ho sabem– s'haurà de cobrir amb parcs; en corresponsabilitat amb el territori, però amb parcs, com està fent, de fet, Europa. I tot això són números que hem de ser capaços de fer entendre a la gent, i fer que participin dels beneficis de la transició energètica des de la demanda. I la moció queda fora de..., o alguns temes, també fonamentals, com és, per exemple, el biogàs o com és, per exemple, l'energia tèrmica compartida. Per tant, objectiu clar: 2030, i amb seguiment extern –no ens faci por–, perquè d'aquesta manera podrem fer pedagogia a tothom. Perquè mentrestant el planeta es va escalfant, i ens ho va dir el COP26: si superem determinats llistons, ja serà irreversible. Per cert, votarem que no al punt 2, que han transaccionat amb la CUP, perquè s'interpreta que es podrà comercialitzar energia en l'àmbit públic, i això, com saben, és una línia vermella per a nosaltres. Després, hi ha un segon paquet de qüestions –i la moció en contempla algunes– que tenen relació amb l'oligopoli energètic espanyol, que deriva en opacitat de costos, en atemptats a la competència, en portes giratòries, en greuges comparatius de peatges de mitja tensió, en també connexions..., vetos de connexions a projectes distribuïts, però, sobretot, deriva en abús d'ingressos. I el company Canadell l'altre dia ho va denunciar en el Ple, i, per tant, benvingut, però avui hi ha tornat: són els anomenats «beneficis caiguts del cel. Mentre les famílies no arriben a final de mes i les empreses han de parar la producció o fins i tot tancar per culpa de la factura de la llum, resulta que es calcula, segons Pimec, que aquest oligopoli, si no es «topa el preu del gas, que, erròniament, condiciona el preu de tota l'electricitat, podria arribar a acumular 76.000 milions d'euros. I «topant-lo, com han fet, insuficientment, en l'acord d'abans-d'ahir d'Europa amb Espanya i Portugal, poden arribar a 20.000 milions d'euros de beneficis extres. Pensin que el 2019 l'oligopoli energètic va tenir uns beneficis de 3.000 milions d'euros, i només en aquests tres primers mesos de l'any n'acumula ja 10.700. Doncs escoltin, impostos ja sobre això per poder transvasar els diners d'aquest oligopoli, d'aquest espoli, cap a les pimes i cap als ciutadans. I, a sobre, el Gobierno, anunciant unes ridícules ajudes de 488 milions d'euros a les empreses. Suposo que és perquè vostès, senyores i senyors socialistes i populars, se n'han de gastar molts, d'euros, per espiar els nostres mòbils amb el Pegasus. És imperatiu eliminar la marca España del sistema elèctric català, i, de fet, és imperatiu eliminar la marca España de Catalunya. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Doncs, després de la defensa de les esmenes presentades, a continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de VOX, el diputat senyor Antonio Ramón López.
Gracias, presidenta. Diputados... Nos encontramos hoy ante una propuesta típica de Esquerra Republicana: llena de mantras, brindis al sol, medidas inasumibles y palabras huecas. Una iniciativa que pretende tratar medidas dentro del ámbito energético, pero que se resume en tres palabras: ideológica, irresponsable e ineficaz. Primero. Reivindican la necesidad urgente de crear un sistema energético descarbonizado y conseguir el objetivo de la soberanía energética. Bien. ¿Nos pueden explicar, entonces, por qué no le hacen caso a la Comisión Europea? En Europa ya han reconocido la energía nuclear como verde al menos hasta 2045. Es más, Bruselas ha calificado la energía atómica y el gas como fuentes de energía necesarias para la transición hacia una generación sin emisiones de CO2. Conclusión: o ustedes son más listos que los técnicos de la Comisión Europea o simplemente esta propuesta es una prueba más de que les da igual la pobreza energética de miles de familias catalanas y de que lo único que les interesa es seguir vendiendo su totalitarismo, su falsa república y su ideología verde para llenarse los bolsillos del dinero de los contribuyentes. Segundo. Esquerra Republicana se atreve a hablar de oligopolio energético, pero se olvida del verdadero oligopolio que destruye la vida de los catalanes: el oligopolio de las élites separatistas, el oligopolio de los partidos políticos progresistas, que se reparten el pastel del esfuerzo titánico de trabajadores y empresarios que abren la persiana cada mañana. Señores de Esquerra, teniendo en cuenta que un alto porcentaje de la factura de la luz y el gas se debe únicamente a impuestos, ¿cómo tienen la poca vergüenza de anunciar una subida de los impuestos a las nucleares y gasistas? ¿Saben quiénes serán los principales perjudicados de esta medida? Se lo voy a decir yo: las familias catalanas, aquellas que ustedes desprecian y perjudican constantemente con sus delirios ideológicos e insensatez política. Tercero. Piden acelerar los trámites para aprobar una ley de transición energética, cuando en realidad quieren una ley de transferencia de inmensas cantidades de dinero de las clases medias y trabajadoras a las élites progresistas que impulsan la agenda climática. Es decir, transición, sí, pero dejando a miles de catalanes atrás, robando sus ingresos laborales. Cuarto. Siguen empeñándose en gastar dinero en una energética pública. No les basta con ver la experiencia de sus socios comunistas en el Ayuntamiento de Barcelona: no solamente no funciona, sino que trae consigo más ruina y miseria energética para los ciudadanos de nuestra región. En fin, si quieren conseguir los objetivos y acabar con la pobreza energética y fortalecer nuestra soberanía energética, empiecen por devolver a las familias y empresas catalanas los más de 300 millones de impuestos ambientales que engordan las arcas de sus chiringuitos; promover una rebaja fiscal generalizada para liderar renta disponible a las familias y empresas más necesitadas; apostar por la energía nuclear, principal garante de conseguir a medio y largo plazo un suministro energético barato e independiente. Dejen de lado la agenda 2030 y asuman la agenda España. Sí, la agenda España, que es la que se preocupa de verdad por todos los españoles. En resumen, sus políticas separatistas solo traen división, ruina e inseguridad. Vuelvan a la sensatez, dejen sus delirios y preocúpense por los problemas reales de los catalanes. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula el diputat senyor Lucas Ferro.
Hi ha una cosa que sempre em sorprèn molt, que és aquest entusiasme fervent en el lliure mercat i en continuar una línia que es va iniciar en aquest país des de com a mínim la crisi del 2008, i que no funciona. Un diu: «Baixarà el preu de la llum si abaixem els impostos. I abaixem els impostos a la llum i al carburant i pugen els preus. I la conclusió és: hem d'abaixar els impostos, com si els preus funcionessin així. I, a pesar de tot, fa quinze anys que desballestem l'estat del benestar, fa quinze anys..., bé, fa quaranta anys, ja, que hem privatitzat el sistema energètic, que hem desindustrialitzat la meitat del país, i encara hi ha gent que doctrinàriament, no?, com aquells que perseguien la Verge creuant el desert, diuen que cal seguir endavant i que al final veurem la llum. I al final el que veiem és un país de misèria. Jo crec que, si la guerra d'Ucraïna ha posat sobre la taula algunes lliçons per prendre'n nota, és que hi ha elements que formen part de la sobirania estratègica dels països, dels estats i de les nacions europees. La primera –evidentment, no la comentem mai, però crec que és important– és aquella dita que es va fer popular de que Europa és un gegant econòmic i un nan polític, i en moments com aquests, segurament, no tenir una posició autònoma i independent com a europeus davant del conflicte que hem vist entre Rússia i Ucraïna, davant la invasió d'Ucraïna, ens empetiteix a tots i ens situa a les portes d'un conflicte que, com a europeus, no hem defensat mai i que ataca frontalment els nostres interessos. I, per tant, la diplomàcia i la política internacional, i la capacitat de tenir posicions sobiranes davant del conflicte, és també un element de sobirania estratègica, com ho és la producció. Hem viscut quaranta anys de desindustrialització profunda a Europa que avui ens deixa a expenses dels mercats internacionals en un moment en que necessitem reflotar les nostres economies. I aquí a Catalunya tenim petites expressions de com córrer el camí a la inversa, com és el Pacte Nacional per a la Indústria, que segurament avui necessitaria una mirada més ambiciosa. I, evidentment, la sobirania alimentària –en la moció anterior n'hem parlat– i la sobirania energètica. Ens hem situat al bell mig d'un conflicte sense capacitat d'abastir a preus justos energèticament els nostres propis ciutadans. Això és una temeritat, però també és l'evidència de que tots aquests canvis que hi ha hagut en els nostres països no eren tan macos com ens els pintaven. I avui, quan pensem en el mercat elèctric, ja sabem tots, com una lliçó, que ni és tan lliure ni és tan just ni és tan eficient com proclamaven tots aquells que el van privatitzar i que es van posar dins dels consells d'administració de per vida, i, que, sobretot, aquests sistemes elèctrics no salvaguarden l'interès ciutadà i l'interès general ni tan sols en un moment de crisi com el que estem vivint avui, ni tan sols durant la pandèmia que vam viure i que seguim vivint enguany. I, per tant, l'alternativa aquí és construir espais públics i democràtics de decisió, de producció, de distribució i de consum. Però no construir-los com a anècdotes, com aquells que enmig d'un món que és profundament injust fan, heroicament, una cooperativa de mercat just, o fan experiències de justícia que com a molt es poden situar als marges de com funciona el món, recordant-nos que hi ha alternatives que són possibles, sinó que ho hem de fer com a projecte central, per construir un país diferent. A mi m'ha agradat molt la moció d'Esquerra Republicana, ho he de dir. En primer lloc, perquè no només insta el Govern de l'Estat –que és un espai de refugi molt comú en aquest Parlament, que és dir: «Tenim un “marron”, i, per tant, hi dedico quinze punts–..., sinó que també posa deures al Govern de Catalunya. En compartim pràcticament tots els punts –hi ha alguns punts en que ens abstindrem, però tampoc volem centrar el nostre debat aquí–, però especialment en el que té a veure amb la necessitat de construir polítiques que vagin contra la lliure fixació de preus de l'energia en una situació de crisi. I això vol dir topalls energètics, i això vol dir impostos sobre els beneficis del sector elèctric. I, en segon terme, allà on la Generalitat de Catalunya té més deures acumulats i té més deures per fer, que és en planificar el desplegament de les energies renovables sobre el territori, capaç de construir un model energètic descentralitzat i sobirà i que garanteixi el dret a l'energia als ciutadans i ciutadanes de Catalunya. Moltes gràcies.
Moltes gràcies. Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Joan García.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, consellera... Diputat Villalbí, ja ho he dit abans, quan hem debatut l'anterior moció sobre energia que presentava el senyor Canadell, doncs, que almenys en aquesta proposta que ens fa hi ha una certa..., o almenys hi ha una voluntat de que el seu Govern faci o adopti una sèrie de mesures i de compromisos. Una altra cosa és que els compartim, que això segurament no ho podem fer, en alguns casos, tot i que també és molt difícil, moltes vegades, enfrontar-se a la utopia, per dir-ho d'alguna forma. Al final, en alguns casos, el que estan exposant aquí és la utopia o la dificultat de portar a terme molts dels conceptes que aquí s'expliquen. Nosaltres –ho hem dit moltes vegades– mai anirem en contra de l'evidència i de la realitat: el canvi climàtic i els problemes climàtics que tenim al nostre món existeixen, i crec que l'agenda 2030, doncs, s'ha d'implementar. I s'ha implementar no ara, sinó que s'havia d'haver començat a implementar fa temps. I això no ho ha fet, el Govern de la Generalitat. Nosaltres no neguem..., no som negacionistes de la realitat, sinó que el que creiem és que no s'està gestionant, no som eficaços –o almenys no ho hem sigut fins ara– a l'hora de gestionar aquesta transició. S'ha parlat aquí, però és que és veritat –i ho ha dit, en aquest cas, el Grup Socialistes, i nosaltres també ho veiem–: estem a la cua de les renovables, i vam ser innovadors en el seu moment. Què ha passat pel camí? Per què no s'ha aconseguit implementar un programa adequat? Per què no s'han trobat els consensos polítics per fer-ho? I és evident que també s'han donat xifres del que necessitem per arribar a aquest cinquanta per cent de renovables el 2030. Possiblement els deures són, diguéssim, difícils d'assolir. Jo soc una mica escèptic, la veritat. Perquè, a més –i això també és cert–, ens passem la vida parlamentària discutint sobre mocions. I, de fet, vostès s'insten moltes vegades a si mateixos a fer coses que no acaben fent. I permeti'm aquesta, diguéssim, exposició, però jo, en aquest cas, el que he vist durant aquests anys és bàsicament això. Creiem que hem de ser realistes. I aquesta transició que s'ha de fer en diferents anys..., i sobretot la final, el 2050, l'haurem de fer, i això sí que ho hem de dir, doncs, amb la presència d'energies com el gas natural i les actuals nuclears obertes. Perquè, al final, estem parlant..., avui estem parlant del preu que han de pagar els ciutadans; al final, això repercuteix en el preu dels ciutadans. El que no podem acabar dient és: «Vostès, senyors que van cada dia a treballar, que han d'obrir el seu negoci i que han de continuar veient com perden poder adquisitiu, pagaran, al final, aquesta transició ecològica o aquesta transició energètica, en aquest cas, que els diferents governs de la Generalitat no han pogut implementar o no han sabut implementar aquests anys. I ara tenim pressa i vostès ho pagaran, però ho hauran de fer sense això... Crec que el mix energètic que mantenim o que hem de mantenir fins ara és el que és, i l'haurem d'implementar en diferents moments, tal com diu, de fet, la Comissió Europea. Al final, s'ha convertit, la realitat dels problemes energètics d'Espanya..., doncs, amb la guerra s'ha trobat la fórmula de que no hagi passat res abans de la invasió, la cruenta i cruel invasió de Rússia a Ucraïna, que no hagi passat res abans i això no tingués cap importància, i s'ha transformat aquest debat inclús en un debat gairebé religiós. I, de fet, jo li volia comentar al senyor López, que abans..., res, un comentari, que quan parlen des de VOX d'aquest negacionisme climàtic, em recorden molt un emperador romà que es deia Juliano el Apóstata, que, de fet, va arribar després de que Constantino el Gran, doncs, dictés l'edicte de Milà, on ja es permetia la llibertat religiosa a tot l'imperi. I ell va decidir apostatar i tornar al paganisme contra tota la realitat de l'imperi, que ja era cristià. I em recorden moltes vegades Juliano el Apóstata, de fet, amb aquesta negació de la realitat, que crec que no és certa. Al final, Juliano el Apóstata, que va ser neoplatònic i va crear una religió, inclús, tot i que era pagana, contra el cristianisme, va morir a les guerres sassànides i va haver de deixar aquesta, diguéssim, intenció. I el cristianisme, de fet, com bé saben, va continuar. Per tant..., diputats, diputades, permetin-me aquest comentari històric. Gràcies.
I, finalment, en nom del Grup Mixt, té la paraula el diputat senyor Alejandro Fernández.
Gràcies, presidenta. Bé, la situació actual, dramàtica, tràgica, per la invasió d'Ucraïna, comporta també una sobredosi de realisme. Molt em temo que la meva interpretació de la realitat serà exactament la contrària de la que ha plantejat el senyor Lucas Ferro, perquè, des d'aquest punt de vista, l'actual conjuntura el que fa és deixar en evidència el seu concepte de transició energètica. I dic «en evidència per no ser cruel i dir «en ridícul: ni s'adapta al món real, està ple de prejudicis ideològics i, a més –i és la clau de tot plegat–, és clarament insuficient en producció energètica, diguin el que diguin. Senzillament, amb el que vostès proposen, no s'arriba ni al vint per cent de les necessitats energètiques d'una societat occidental moderna, diguin el que diguin. La resta s'ha de comprar fora, i tots sabem el que significa comprar fora. Fins i tot tenen la valentia de citar França en la seva exposició, i, bé, ho fan molt sovint, no? França no és autosuficient energèticament per la seva política de transició energètica, no –de fet, els francesos es fan un fart de riure, en privat, amb això de la transició energètica–; França és autosuficient energèticament perquè té cinquanta-vuit centrals nuclears –cinquanta-vuit. I, de fet, Macron, el mes de febrer, ha anunciat la construcció de catorze reactors més; és a dir, en tindran setanta-dos. I, a més, demostren ser molt més vius que nosaltres, perquè compartim els riscos, però només ells s'emporten els beneficis, perquè ser antinuclear parlant de potencials accidents quan al costat tens cinquanta-vuit centrals nuclears és demostrar una intel·ligència subòptima, francament. Per acabar, simplement dir que només votarem favorablement els punts que es refereixen als drets dels regants i dels consumidors en general. Gràcies.
Moltes gràcies. I, finalment, per posicionar-se sobre les esmenes, té la paraula el senyor Eugeni Villalbí.
Gràcies, presidenta. Bé, començar amb una sorpresa que no acabem d'entendre, diputat Vergés, el perquè de l'oposició del grup de Junts al segon punt, quan aquest punt incorpora dos dels tres elements que vostès esmenaven i vam estar treballant per a transaccionar i en cap cas parla de l'energètica pública. Vull dir que vostès, si ho volen interpretar així, facin-ho. Senyora Paneque, vostè estava sorpresa per la presentació d'aquesta moció. Jo crec que aquí –estem al Parlament– els grups parlamentaris..., la nostra funció és fiscalitzar el Govern, i, de fet, d'això se'n diu «separació de poders. Potser si s'ho apliquessin vostès sabrien separar el legislatiu del judicial i de l'executiu, cosa que en tenim molts dubtes, a l'Estat espanyol, quan ho fan. L'altra qüestió és que parlen d'urgència. I hi estem totalment d'acord, però creiem que amb la urgència no tot s'hi val. Perquè amb el real decreto que vostès plantegen a Madrid, doncs, s'estan saltant tots els controls democràtics d'informació, d'exposició pública, de consultes, i estan eliminant els estudis d'impacte ambiental. Per tant, sembla ser que vostès amb el territori s'hi atreveixen molt, però amb els oligopolis em sembla que no gaire. I la tercera qüestió en referència a això és que diu que la moció només busca responsables a fora, quan crec que he exposat molt clarament que busquem responsables al nostre Govern, però també els volem exigir a vostès el que han de fer. I qüestionava que el nostre vot a Madrid..., no sabia si estava al costat de les pimes i dels autònoms i de la ciutadania, com li deia. Jo crec que vostès s'equivoquen. El que no poden fer és passar-nos a nosaltres la responsabilitat de la feina que vostès no fan –ni fan ni ens deixen fer. Jo li diria: transformin el sector elèctric o facin oposició als oligopolis, i ens tindran al seu costat. Facin política valenta, d'esquerres, i ens tindran al seu costat. I en el vot també al reial decreto, deixin d'espiar, seguin a negociar, posin-se al costat de la política. Deixin de fer d'espies. Posin-se a fer política, a negociar i a resoldre el conflicte polític. Facin política i ens tindran al seu costat. Que és el que fem quan votem: estar al costat de la gent i de les pimes i els autònoms del nostre país. [[Alguns aplaudiments.]]
Molt bé. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques d'acollida de persones refugiades]] [[302-00131/13]] Doncs, acabat el debat, els faig avinent que la votació d'aquesta moció es produirà un cop substanciat el proper punt de l'ordre del dia, el vintè punt de l'ordre del dia, que és la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques d'acollida de persones refugiades, que ha presentat el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana. I té la paraula, per exposar-la, el diputat senyor Ruben Wagensberg.
Gràcies, presidenta. Bé, diria que en totes les mocions d'aquest matí s'ha parlat sobradament de la guerra d'Ucraïna; doncs parlarem d'una variant més, en aquest cas no només de la guerra d'Ucraïna, sinó d'una de les conseqüències que es pateixen també a la guerra d'Ucraïna, però en molts altres contextos. Primer de tot, donar les gràcies a les persones o als grups parlamentaris amb els quals hem presentat esmenes i ha sigut una senzilla negociació. Hem millorat moltíssim, n'estem segurs, aquesta moció. Una moció que tots podeu llegir-la, i, per tant, ara provaré de fer.., no sé si me'n sortiré pas, però provaré de fer una petita reflexió, també, al voltant de tot plegat, no? Sovint hi ha situacions que, per un motiu o un altre, impacten de manera més contundent en l'opinió pública. Va passar el 2015 i el 2016, també fins a principis diria del 2017, amb les persones que tractaven d'escapar del conflicte de Síria. Va passar aquest agost, amb les persones que tractaven d'escapar de l'entrada dels talibans a l'Afganistan. I ara torna a passar de manera contundent amb les persones que tracten d'escapar d'Ucraïna; ara, concretament, de manera diríem que excepcional i amb una operació sense precedents de rebuda de les persones que escapen de la guerra entre Ucraïna i Rússia. En cap cas ho critiquem, perquè, en tot cas, diríem que per primera vegada segurament és la resposta correcta que s'ha de donar a unes persones que fugen d'un conflicte i amb una emergència humanitària molt important que hi ha. Efectivament, hi ha una emergència humanitària, però no només passa per Ucraïna, aquesta emergència humanitària. El 24 de febrer, el dia que va esclatar la guerra, es van aturar en sec, per posar-ne un exemple, els visats de les persones afganeses que es trobaven al Pakistan per venir cap a Espanya i poder demanar aquí l'asil. L'emergència de les persones que escapen del feixisme talibà va desaparèixer el 24 de febrer? Doncs diria que no, que no va desaparèixer, que segueix sent del tot vigent. Però, en tot cas, ja no es donen aquests visats a afganesos, per exemple, que ara mateix estan sent evacuats, s'estan fent fora dels albergs i dels centres d'acollida de l'Alemanya. Per posar-ne un altre cas paradigmàtic, Polònia..., ha coincidit en el temps que un grup de no més de tres-centes, quatre-centes persones, de majoria kurda que intentaven accedir a la Unió Europea per demanar asil a través de la frontera amb Bielorússia..., doncs va haver-hi un desplegament per part de les forces poloneses de més de vint mil soldats intentant impedir les entrades d'aquestes persones..., a disparar aquell qui hi entrava –per tant, a mort. Contrastava fortament amb un altre punt no gaire llunyà de la frontera polonesa, on hi ha hagut un desplegament internacional i també civil de solidaritat amb les persones que marxaven del conflicte d'Ucraïna. Més de 4 milions de persones en poc més de vint dies van sortir per aquesta frontera. Quatre milions; això..., ens arriben a dir fa uns mesos aquestes xifres i qualsevol ens hagués dit que estem bojos, perquè fins ara ens deien que era impossible rebre, no?, tantes persones. Però aquí també hi ha un element: per què en marxen 4 milions? Perquè hi ha un conflicte molt dur, és evident, però perquè hi ha hagut una política de portes obertes. La diferència mèdica i la diferència amb el nord de Polònia és genial, és espectacular. Ara bé, pot marxar tothom d'Ucraïna? No pot marxar tothom. Hi ha un sèrie de col·lectius, com, per exemple, les dones trans, que no poden sortir del país. I ho hem vist amb els nostres propis ulls, no se'ls permet sortir. I no hi ha ningú, cap entitat, cap administració, cap govern, que ho estigui denunciant. De la mateixa manera que tampoc pot sortir cap home, cap home objector de consciència. Mirin, l'únic mort a les fronteres d'Ucraïna per intentar escapar del país és un home, un home que tractava de sortir del país i el propi exèrcit ucraïnès li va disparar a matar. Un home en tota la guerra, no pels efectes de la guerra, sinó a la frontera. Abans-d'ahir a la frontera de l'Estat espanyol –i ara ja anem, doncs, a una frontera una mica més propera– van morir vint-i-cinc persones, de les quals set eren nadons. La nit d'ahir van morir sis persones intentant arribar..., 4.404 persones, 2021, mortes a la frontera espanyola intentant arribar a Espanya. En definitiva, els motius per a exili són diversos. I quan es prioritza una nacionalitat a una altra, pot ser per dos motius: un, per un interès estratègic, un interès polític, o l'altre, per racisme. I el que ens està ensenyant el conflicte d'Ucraïna –que hi estem fent molt bé la política d'acollida– és que està destapant les misèries que fins ara o que paral·lelament no seguim fent. Per tant, aquesta moció..., i també a través de les esmenes dels diferents grups parlamentaris crec que ha quedat molt completa, en aquest sentit, i que, per tant, el que tracta, doncs, és d'aprofitar aquest context actual per intentar millorar les polítiques d'acollida del nostre país. [[Alguns aplaudiments.]]
Té ara la paraula, per defensar les esmenes presentades, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, la diputada senyora Susanna Segovia.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, consellera... Doncs realment és una d'aquelles mocions que segurament passen poques vegades en aquest Ple, on tant la moció que se't presenta al començament com les diferents esmenes presentades..., entens que t'hi pots arribar a trobar d'acord, que hi ha com un sentit comú relativament compartit de la situació de crisi humanitària que estem vivint, i també d'aquesta reflexió molt pertinent, crec, del diputat Wagensberg, que és una crisi humanitària que ara ha agafat una dimensió que pot ser interessant fins i tot per aprendre a com respondre a les crisis humanitàries, perquè sí que ens està posant sobre la taula el que sí que es pot fer quan hi ha una crisi humanitària, quan hi ha una crisi de refugiats que fugen d'un conflicte, i realment les capacitats que tenen les institucions per respondre-hi quan volen. I, en aquest cas, s'ha volgut. En el cas d'Ucraïna, tant a nivell de les institucions europees com de les institucions espanyoles i també de les institucions catalanes, hi ha hagut una resposta sense precedents que segurament no hi havia hagut mai, com a mínim en una història recent. Davant d'un conflicte, davant de milions de persones que fugen: portes obertes. I no només això, sinó també vies segures, que és una de les coses que portem demanant des de fa molt de temps. Les vies segures són bàsiques, claus i fonamentals perquè no mori la gent pel camí, que és el que estem veient, efectivament, a la frontera sud, que és el que estem veient a la Mediterrània cada dia. Si no garantim vies segures, la gent que fuig perquè la vida que l'espera allà on viu és pitjor que l'amenaça de perdre la vida en el camí també acaba morint. Per tant, crec que el que ens porta la guerra d'Ucraïna és aquesta reflexió. Quan volem, podem, i, quan volem, activem una directiva, que fa molts anys que era possible activar-la, que en menys de vint-i-quatre hores, en un termini molt àgil, dona a les persones uns papers, una garantia de que poden començar a fer una nova vida al lloc al qual han arribat fins que poden decidir si volen seguir aquí o si prefereixen tornar al seu país d'origen, si les condicions ho permeten i la seva opció vital és aquesta, també. Per tant, a partir d'aquí sí que podem parlar de com és la resposta davant dels refugiats que fugen del conflicte d'Ucraïna, precisament per parlar i per començar realment a posar sobre la taula quina hauria de ser aquesta resposta per a totes les persones refugiades, vinguin d'on vinguin, tinguin el color que tinguin, tinguin la identitat de gènere que tinguin, tinguin els plantejaments polítics que puguin tenir, com en el cas que es comentava abans, d'homes objectors de consciència que no volen fer la guerra, que no volen lluitar a Ucraïna i que no tenen aquesta oportunitat de fugir del país. Però el que també és important és pensar com fem el pas més endavant d'aquest primer moment de la gran acollida, no? El mateix departament deia que hi ha aproximadament unes vint mil persones que han arribat a Catalunya i que han fet la seva primera entrada a l'Estat espanyol a través de Catalunya, a les quals s'ha atès en primera acollida, en aquesta fase 0 i aquesta fase 1. Però després venen les fases en les quals aquestes persones ja han de fer vida a Catalunya. És a dir, vinguin d'on vinguin, sigui d'Ucraïna, sigui d'on sigui, han de fer vida a Catalunya, i això és evident que suposa un repte per a les institucions. Suposa un repte perquè són persones que arriben sense tenir garantits drets bàsics. Moltes d'aquestes famílies tenen famílies a les quals poden anar, perquè són familiars seus, veïns, amics de la mateixa Ucraïna o que tenen xarxa, com, per exemple, totes les famílies que han acollit durant molt de temps nens i nenes de Txernòbil, però aquesta acollida des de la solidaritat també tindrà un límit i també té unes limitacions, perquè al final, i amb la crisi que estem vivint, suposa també una càrrega econòmica per a totes aquestes famílies. Perquè les famílies, vinguin d'Ucraïna, vinguin d'on vinguin, que han de fer la seva vida aquí i ara, a Catalunya, han de poder tenir accés a una salut, han de poder tenir accés a educació, però també han de poder tenir accés a ingressos, a una feina, a uns ingressos que els hi permetin tenir una vida digna en el temps, hi insistim, que decideixin que s'han de quedar aquí a Catalunya a fer la seva vida. La moció parla de totes aquestes reflexions generals, que nosaltres compartim, sobre com ha de ser l'acollida de totes les persones i, sobretot, tenint particular incidència en les persones, no?, amb aquest enfocament interseccional, d'aquelles persones que pateixen més per la seva identitat de gènere, pel seu origen ètnic, pel seu origen i per la seva nacionalitat, però també creiem que des de la Generalitat s'ha de fer un esforç de posar-hi uns recursos. Entenem que s'ha de demanar a l'Estat el que ha de fer, que és aquest traspàs de competències i aquest traspàs de recursos, sobretot tots aquells que venen de la Unió Europea, però també creiem que la Generalitat té un repte i hi ha de posar aquests recursos necessaris. Nosaltres ja vam expressar la nostra preocupació que en l'actual pressupost..., i és una de les coses que no ens va agradar, i ja ho vam dir: el pressupost de l'Àrea d'Immigració del Departament d'Igualtat i Feminismes estava congelat, el pressupost no augmentava. I és d'aquest departament i d'aquest pressupost d'on depenen totes les polítiques d'acollida amb recursos propis de la Generalitat de Catalunya. Per tant, creiem que sí que s'ha de fer un esforç pressupostari i un esforç de coordinació amb els ens locals a través dels contractes programes, que són els que estan donant aquesta primera resposta. Per tant, sí, flexibilitzem i demanem la flexibilització de l'objectiu de dèficit, però després gastem-ho en polítiques, i no per eixugar. Gràcies.
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula el diputat senyor David Pérez.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyora consellera... Efectivament, estem davant d'una moció..., ja ho anuncio: votarem majoritàriament a favor de la majoria de punts; en d'altres punts volem deixar clar que la competència sobre acollida és del Govern d'Espanya, i el que s'ha de fer és treballar conjuntament amb el conjunt de les administracions. Com vostès ja saben, el Consell de Ministres de la Unió Europea va limitar l'aplicació de la directiva europea en el tema dels refugiats als nacionals d'Ucraïna i nacionals d'altres països amb permís de llarga durada a Ucraïna. I el que va fer el Govern d'Espanya en la reunió del Consell de Ministres del 6 de març és afegir altres col·lectius que quedaven fora d'aquesta directiva europea. I som el país de la Unió Europea que activa abans aquesta directiva d'acollida, i, a més, que l'amplia als nacionals d'Ucraïna d'abans del 24 de febrer, als nacionals d'altres països amb residència temporal a Ucraïna, als nacionals d'Ucraïna en situació irregular en el nostre país, i l'amplia també a tots els membres de les seves famílies. A més a més, el Govern d'Espanya fa, el 10 de març, una simplificació dels tràmits, i vostès ho saben. En vint-i-quatre hores, pràcticament, totes aquestes persones a través del procés del Govern espanyol –i hem de dir que únicament sis altres països de la Unió Europea també ho han fet– han fet aquesta ampliació de drets, no tan sols en allotjament i en escolarització, sinó també en atenció psicosocial, en atenció laboral, en l'assistència sanitària, en la convalidació del carnet de conduir o en l'assistència jurídica. La conseqüència de tot això és que trenta mil persones de nacionalitat ucraïnesa han arribat al nostre país des del 2021 fins ara, la majoria amb aquesta funció del sistema de protecció temporal. I aquest és el camí, treballar conjuntament totes les administracions –el ministeri, les comunitats autònomes, els ajuntaments– per tirar endavant aquest projecte. I és en aquest sentit, també, que votarem a favor del punt 9, però deixant clar aquest convenciment de que el sistema d'acollida és una competència exclusiva del Govern d'Espanya. Però és el que s'ha de fer, treballar entre tots, perquè el repte que tenim davant és un repte d'una gran envergadura. Tots hem visitat el Creade –el Centre de Recepció, Atenció i Derivació–, i les persones que estan fent aquest abordatge, totes, inclosa la Creu Roja, ens diuen el mateix: el més important és l'acció coordinada de totes les administracions. Jo crec que aquesta és la clau, en aquest moment, treballar coordinadament totes les administracions: la Unió Europea, el Govern d'Espanya, el Govern de Catalunya i els ajuntaments. Podríem compartir part de la intervenció de la representant dels comuns sobre els temes econòmics. A la primera reunió de la Comissió d'Exteriors vam parlar amb la consellera. La consellera es va comprometre al 0,7 en matèria de cooperació. Finalment no ha pogut ser, però jo crec que no hem de parlar, en aquest moment, d'aquest tema. En aquest moment, tenim un problema molt gran sobre la taula que jo crec que, com es deia, s'està gestionant de manera adequada per part de tothom –de manera adequada per part de tothom–, i, en definitiva, aquest és el camí. Sentir-nos orgullosos de la resposta que està donant el nostre país davant aquesta crisi d'Ucraïna. Efectivament, hi han altres conflictes que ens afecten, i, en aquest sentit, podríem compartir també bona part de la moció, però també és cert que, en el cas d'Ucraïna, és un país fronterer amb la Unió Europea i segurament necessita un esforç més gran també per part de tots els països de la Unió Europea. Hi insisteixo, en qualsevol cas, aquest és el camí, el treball conjunt entre totes les administracions. Votarem majoritàriament el conjunt de la moció, però hi han altres elements que creen conflictes de competència que no els podríem assumir. Moltes gràcies, senyora presidenta, senyora consellera, senyores i senyors diputats. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies. Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula la diputada senyora Basha Changue.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades... Bé, la Comissió Catalana d'Ajuda al Refugiat ho diu molt clar: «El dret a asil és un dret reconegut a la Constitució, és un dret regulat a través de la llei d'asil i està inclòs –el que és més important– «a la carta de drets fonamentals de la Unió Europea del 2007. Per tant, no es tracta d'una qüestió humanitària –encara que, evidentment, hi existeixi una dimensió humanitària–, sinó d'un dret, un dret fonamental. Així, tota persona té dret a buscar protecció fora del seu origen, del seu país d'origen o de residència habitual, i gaudir d'aquesta en cas de fugir d'un conflicte que posi la seva vida en perill o de tenir fundats temors de ser perseguida per motius d'ètnia, religió, nacionalitat, opinió política o pertinença a un determinat grup social. Les esmenes que hem presentat en aquesta moció van en aquesta línia, per garantir que la moció realment reculli aquest dret fonamental. Seguint amb les recomanacions d'ACNUR, les persones refugiades han de rebre com a mínim els mateixos drets i ajuda bàsica que qualsevol altra persona estrangera que sigui resident, inclosos certs drets dels quals gaudeixen totes les persones. Els refugiats tenen drets civils fonamentals entre els quals es troben la llibertat de pensament i moviment, el dret a no ser sotmès a tortures ni a tractes degradants..., els mateixos drets econòmics i socials que posseeixi qualsevol altre individu. Totes les persones refugiades han de tenir accés a l'assistència mèdica, totes les persones refugiades adultes han de gaudir del dret al treball, i cap infant refugiat hauria de quedar-se sense escolaritzar ni ser empès a prostitució ni a allistar-se a l'exèrcit. Com deia, les esmenes que hem presentat, i que per sort han estat acceptades, han sigut per tornar el sentit comú, el principi d'igualtat i no-discriminació al redactat d'aquesta moció, perquè no el tenia. Perquè el redactat original era una mostra vergonyosa d'aprovar la creació de refugiats de primera i de segona, sense despentinar-se. De fet, a la intervenció anterior hem vist com el Partit Socialistes justificava aquesta jerarquia de refugiats amb excuses peregrines. Un grup parlamentari que dona suport a una conselleria que es pretén transformadora en polítiques feministes i d'igualtat no pot permetre's aquesta praxi política, de la mateixa manera que no es pot permetre parlar d'interseccionalitat i alhora malmetre-la en l'enfocament a les polítiques que ens porten. Quin enfocament, consellera, interseccional és el que aborda les fonts de violència de forma compartimentada i les jerarquitza? Qui continua posant el gènere al davant, la cisheteronorma al centre, amb extres? Això només es pot fer des de la més absoluta cisheteroblanquitud, i és vergonyant. La conselleria no pot ser la casa de la Barbie amb accessoris variats segons el dia internacional per al que toqui fer-se la foto, i el mínim que es pot fer és reconèixer aquestes limitacions i no vendre discursos que no són capaços de defensar, cosa que és molt evident en campanyes com la que estem veient amb aquesta proposta d'acotar les polítiques d'acollida només a les refugiades d'Ucraïna. I és per això que hem presentat aquestes esmenes, per eliminar aquesta jerarquia de violències i opressions, que, en un abordatge internacional, s'han d'entendre com entrellaçades i indestriables, que afecten les persones en diferents contextos, amb diferents identitats, amb diferents expressions sociopolítiques, en la lectura d'aquestes identitats de maneres molt diferents, i, per tant, han de ser tractades amb igualtat, però des de la seva complexitat identitària, que té afectacions materials en els seus drets d'accés a una vida digna de maneres molt diferents, però al final tenen afectacions, al cap i a la fi, i no es poden jerarquitzar de cap manera. Per tant, celebrem que hagin acceptat totes i cadascuna de les esmenes que hem presentat, i «de res per fer-los la feina de recuperar el seny en les propostes polítiques que han de garantir la igualtat de tracte, que, recordem-ho, és el mandat d'aquesta conselleria a la que el grup parlamentari proposant dona suport. Evidentment, donarem suport a tots els punts de la moció amb el redactat final, perquè considerem molt complementàries i necessàries les aportacions dels comuns quant a concrecions materials, de recursos, per poder tirar endavant aquestes polítiques. Gràcies. I bon dia. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari de VOX, té la paraula el diputat senyor Antonio Gallego.
Gracias, presidenta. Hoy, aprovechando este debate, VOX vuelve a condenar con toda la contundencia posible el atroz ataque ruso a la soberanía y a la integridad territorial de Ucrania. Exigimos a Rusia que detenga inmediatamente la invasión, que saque a sus tropas de Ucrania y respete el derecho internacional. Millones de personas están huyendo del horror, de las bombas y del infierno que supone esa guerra. Muchas de esas personas están hoy entre nosotros, y tenemos la obligación moral de ayudarles. Voy a intentar bajar a tierra el debate, y más después de la intervención de la señora diputada de la CUP, que hablaba de cisheteroblanquitudes interseccionales, y voy a hablar de cosas un poco más terráqueas. Lo dije el otro día, el que les habla tiene a tres personas de esas en casa –tres–: Anya, Iana y Timothy. Nueve años. Hemos pasado de ser cinco a ocho, en casa. Hemos pasado de familia numerosa a supernumerosa, de la noche a la mañana, y así llevamos algunas semanas. Y colaborando, como decía antes la diputada Segovia, con la asociación És per tu, de niños de Chernóbil, desde hace ocho años. Conocemos la cosa, no hace falta que nos lo expliquen, y sabemos perfectamente cuáles son las necesidades de esos chavales. Como bien dijo el otro día el diputado Wagensberg, pues, efectivamente, son refugiados de guerra que sí huyen de una guerra, que no han asaltado una valla ni han agredido a nuestra policía para entrar en nuestro país. Necesitan normalizar lo antes posible... [[Remor de veus.]] Sí, lo dijo usted el otro día: «Hay que diferenciar, lo dijo, lo vi yo en un vídeo. Necesitan normalizar lo antes posible su situación administrativa para volver a tener una vida normal. ¿Y qué ocurre desde el punto de vista de la familia que acoge? Pues, cientos de trámites: consulado, Generalitat, Estado, ayuntamiento... Decía el señor David Pérez que se estaba haciendo bien. No, desde el punto de vista de familia afectada no tengo esa sensación. Hay una burocracia interminable e infernal que se puede hacer mucho mejor. Si les preguntas a estas personas..., oye, ellos no quieren suponer una gran carga para las familias que les acogen, bastante agradecidos están. Y claro que les vendría bien a les familias y a ellos algún tipo de apoyo económico para sufragar sus gastos de manutención, de ropa, de alimentación. Y eso no llega, eso no ha llegado. No pasa nada: la solidaridad está, si llega o si no llega, pero, desde luego, no vendría mal. Hace más de sesenta días que se inició la guerra, el 24 de febrero, creo recordar. No llega un duro para ninguna de las familias. Aquí estamos diciendo que lo estamos haciendo muy bien. Es falso –es falso. Quieren aprender español, porque saben que es una lengua que les abre la puerta al mundo, que la hablan más de 500 millones de personas en el mundo. Tampoco hay ayudas para eso. Ellos piden hablar español, y aquí nadie les ayuda para eso. Algunos voluntarios, afortunadamente, pues, sí que prestan su tiempo para que puedan aprender el idioma. Y necesitan, lógicamente, en este proceso de inclusión, especialmente ayuda psicológica, en función de cómo han sufrido los lances de la guerra estas últimas semanas. Y en todas estas cuestiones, la experiencia que yo les puedo dar, personal, es que no se están haciendo las cosas adecuadamente, bien. No dudo de la buena fe ni de la buena voluntad de la consellera Cervera ni de la DGAIA, que hacen, a lo mejor..., en fin..., tienen buenas intenciones, no puedo negarlo. Pero, desde luego, no está llegando, eso, a las familias. No hay coordinación con los ayuntamientos, no hay ayudas a manutención. Llegan tal día como hoy y necesitan tres meses para que se les atienda en la Fira. Tres meses. Ahora se ha aligerado un poco el plazo. No se puede decir que se está haciendo bien. Entonces, bueno, algunos de los puntos que ustedes plantean, nosotros los votaremos a favor, porque están en coherencia con todas estas cuestiones. Cualquier ayuda será bien recibida para todas esas familias que acogen a esas veinte o treinta mil personas que han venido huyendo de esta vil guerra de Ucrania. Y votaremos en contra de todas estas cuestiones que tienen que ver con las políticas que yo creo que nada se acercan a la necesidad de estos señores, esto que decía antes la portavoz de la CUP. Sobre todo esto que haga referencia al cis, hetero, blanquitudes interseccionales y políticas de estas que ustedes meten hasta en la sopa, lógicamente, votaremos en contra. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
I, finalment, en el torn de defensa de les esmenes presentades, té la paraula, en nom del Grup de Junts per Catalunya, la diputada senyora Aurora Madaula.
Bon dia, presidenta. Diputats, consellera... Avui debatem una moció d'Esquerra Republicana sobre les polítiques d'acollida de persones refugiades, i, evidentment, no podia ser més d'actualitat, tenint en compte la guerra d'Ucraïna, a Europa, però sí que, des del Grup de Junts per Catalunya, ens agradaria que aquestes polítiques de persones refugiades fossin per a totes les persones refugiades, no només per a les persones blanques, amb ulls blaus i rossets, com els que deuen acollir els de l'extrema dreta, sinó que fossin per a totes aquelles persones refugiades de tot el món. I és que, quan parlem de refugiats, parlem d'acollir i parlem de la defensa dels drets humans, i de la defensa dels drets humans per acabar amb els totalitarismes, perquè és evident que en els països on hi ha guerra no es garanteixen els drets humans, però en els països i societats que estan al voltant d'aquesta guerra d'Ucraïna tampoc es donen les condicions de garantia d'aquests drets ni de respecte als drets humans. I és que, miri, ahir mateix, en recollir el Premi Internacional Catalunya, la filòsofa i professora de la Universitat de Califòrnia, Berkeley, la senyora Judith Butler, va fer referència a aquests espais de frontera, a aquestes fronteres, ja siguin simbòliques o fronteres nacionals, on s'exercia l'horror, on hi havia una vulneració constant de drets humans, amb l'avenç de l'extrema dreta, a països com Polònia o Hongria, on s'estaven vulnerant els drets de la comunitat LGTBI o els drets de les persones que no són, per exemple..., això que comentava abans el company d'Esquerra Republicana, objectors de consciència o persones trans. És per aquest motiu que donarem suport a la moció, en tant que fem una crida a les institucions europees perquè facin respectar el dret d'asil, els drets humans, i que acabin amb aquesta discriminació creixent, promoguda per l'extrema dreta però tolerada per les institucions europees, que estan convertint en un racisme institucional i institucionalitzat... Sí, parlo per vostès, senyors de VOX. Catalunya sempre ha estat una terra d'acollida i sempre ho seguirà sent. Sobretot ara, davant d'aquests discursos de l'extrema dreta i davant de la normalització d'aquests discursos, tant aquí al Parlament –tot i que aquí al Parlament..., i gràcies, presidenta, quan els frena, però...– com a l'Estat espanyol..., corre el perill de normalitzar-los, amb pactes, amb governs vergonyosos que fan polítiques de retrocés, polítiques retrògrades que van en contra de les polítiques de gènere, que van en contra dels drets de la comunitat LGTBI o en contra les violències masclistes o els drets sexuals i reproductius, i això no ho podem tolerar. «Aniran a la guerra, si cal, per defensar els seus valors tradicionals, deia Butler ahir mateix. Però la societat catalana ha tornat a demostrar que és una societat d'acollida, que és una societat de la qual ens enorgullim per defensar els drets humans i per donar cabuda a totes les persones refugiades. Per això ens agradaria, des d'aquí, donar les gràcies a totes les persones que han anat fins a Ucraïna, fins a la frontera; que han portat els seus cotxes particulars, furgonetes, fins i tot han pagat avions per poder ajudar aquestes persones que fugien de la guerra i han arribat aquí i els hi han donat un sostre i fins i tot menjar. Però ara és hora d'assumir responsabilitats per part de les administracions de Catalunya, per part de les administracions de l'Estat espanyol i per part també de la responsabilitat amb les administracions del món local, que tenen un important rol i a les que també agraïm el seu paper, el de les administracions locals, els ajuntaments i altres entitats locals. Som coneixedors de la tasca ingent que està fent el Govern de la Generalitat des del Departament d'Igualtat i Feminismes, però també des del Departament d'Exteriors, els departaments d'Empresa i Treball, Salut i Drets Socials. Perquè acollir vol dir compartir, promoure els drets humans i també oferir les eines per acomodar les persones que acaben d'arribar. Per això, per aquest motiu, des de Junts per Catalunya vam presentar dues esmenes, que van ser acceptades, perquè hi trobàvem a faltar una referència explícita al coneixement, a l'ensenyament, a l'aprenentatge de la llengua catalana als nouvinguts i la garantia i seguiment de l'escolarització de nens i joves per tal de donar la màxima continuïtat possible al seu currículum acadèmic. Perquè Catalunya sempre ha estat i sempre seguirà sent una terra d'acollida, i el català és el pal de paller d'aquesta nació cívica i inclusiva que garanteix la igualtat d'oportunitats per a tothom. Molts dels refugiats que acaben d'arribar aquí a Catalunya acabaran fent que el seu país sigui Catalunya, i ens agradaria que se sentissin catalans des del primer dia, des del primer moment que arriben a Catalunya. I acabo, presidenta, amb la clara voluntat de millorar tots els processos de refugi i acollida qüestionant la Unió Europea quan faci falta, quan els drets no siguin respectats, i reclamant el desplegament de tots els recursos necessaris per a la gestió catalana de l'acollida de les persones refugiades. Votarem a favor de tots els punts d'aquesta moció. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. Doncs, després d'aquest torn de defensa de les esmenes presentades, a continuació, per fixar la posició, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Nacho Martín Blanco.
Gracias, presidenta; gracias, señoras y señores diputados. En primer lugar, quiero empezar esta intervención agradeciendo al diputado Ruben Wagensberg su trabajo al servicio de la causa de la solidaridad internacional, al servicio de los derechos humanos; al servicio, en definitiva, de la causa humanitaria que defiende probablemente más que ningún otro diputado en este Parlamento. Quiero hacer un reconocimiento explícito a su trabajo. La vida política..., la vida pública no es solo política –no es solo política–; es también otras muchas cosas. Y, en este sentido, creo que es importante que nos reconozcamos este tipo de cosas entre nosotros, diputados de diferentes formaciones. Y quiero seguir con los reconocimientos. En primer lugar, algo que ya dije el otro día en privado en la reunión a la que nos convocó el Gobierno de la Generalitat. El presidente Aragonès nos convocó a una reunión en la que estaba presente, por ejemplo, la consejera de Feminismos, la señora Tània Verge, que la tenemos aquí presente también, e hice un reconocimiento explícito de lo que considera mi grupo, y yo personalmente, que es que el Gobierno de la Generalitat está estando a la altura en esta circunstancia tan dramática como es la guerra de Ucrania. Desde este punto de vista, me parece de justicia, me parece de absoluto sentido común y de sensatez, reconocerle al señor Aragonès el haber constituido un grupo de trabajo para abordar desde nuestra comunidad autónoma la crisis de Ucrania. Creo que es importante también reconocer ese trabajo. Y, desde luego, a nosotros no nos duelen prendas en reconocer esa buena gestión que está haciendo el Gobierno de esta crisis. Por lo demás, hay elementos de esta moción que nos parecen muy atendibles, muy razonables –los que tienen que ver con el aspecto humanitario de la propia moción. Hay otros que no podemos votar a favor, porque hay consideraciones que, desde luego, son exorbitantes para este Parlament, y creo que tenemos que respetar el principio de competencia, y hay cosas que no son competencia del Gobierno de la Generalitat, no son competencia de la Administración de la comunidad autónoma a la que nosotros representamos en este Parlament, sino que son competencia o bien de la Administración general del Estado o bien, incluso, competencias supraestatales. Por eso, nosotros nos abstendremos en todo aquello que trascienda de las competencias estrictamente autonómicas y votaremos a favor de aquello que nos parece sobre todo de justicia, razonable y de acuerdo con nuestro marco competencial. Quiero hacer una especial mención a lo que ha dicho la señora Madaula. Yo, de verdad, oír a la señora Madaula, representante de Junts per Catalunya, hablar tanto de la extrema derecha y olvidar cosas que han dicho representantes ínclitos de su partido como el señor Torra, el expresidente de la Generalitat, cuando hablaba de «bestias taradas de aquellos que hablamos castellano..., a mí me parece, cuando menos, curioso. Yo no sé si los representantes de Junts per Catalunya que salen a esta tribuna se miran al espejo o son conscientes de lo que representa su partido y hasta qué punto su partido ha tenido líderes que han enarbolado discursos verdaderamente nauseabundos desde el punto de vista del respeto, desde el punto de vista de los derechos humanos y de la consideración de todos nuestros conciudadanos como seres dignos del mismo respeto que ustedes o que los diputados de VOX. Recientemente, antes de que usted saliese, salió el señor Gallego, y –¡ay!– la realidad es muy compleja. Y el señor Gallego, de VOX, un peligroso extremista ultraderechista con el que no se puede ni hablar, ha acogido a una familia de ucranianos. Eso es humanitarismo. Eso es humanitarismo, lo que ha hecho el señor Gallego. Y de la misma manera que reconozco el humanitarismo del señor Wagensberg soy capaz de reconocer el humanitarismo del señor Gallego. [[Aplaudiments.]] En esta intervención, que me doy cuenta de que, ciertamente, acabará resultando compleja y probablemente ininteligible para aquellos que solo ven el mundo en términos maniqueos, en términos de confrontación, en términos de «tu muerte es mi vida, en términos que podríamos titular de jovesianos en términos de relaciones internacionales, quiero acabar con una referencia a una protagonista involuntaria de estos días, que es la ministra de Defensa –ya que hablamos también de Defensa–, la señora Margarita Robles, que ha sido vilipendiada en este Parlamento. Ayer el señor Matías Alonso, mi compañero diputado, fue expulsado de este Parlament de forma antirreglamentaria. Se le expulsó cuando los motivos para expulsar a un diputado solo son aquellos en los que un diputado haya incurrido en un insulto a otras personas o instituciones del Estado, y, sin embargo, una diputada de la CUP se refirió a la señora Robles como la «guardiana de las cloacas. Hubo muchos desprecios, muchos vilipendios a la señora Robles en este Parlamento, y yo, desde aquí, quiero reivindicar la valentía de una política que ha sido capaz de decir lo que muchos ciudadanos pensamos en nuestro foro interno, comentamos en nuestras conversaciones internas. Muchos ciudadanos de bien, gente razonable, pensamos lo que la señora Robles ha tenido la valentía, la audacia de decirlo públicamente. Por eso, desde aquí, quiero reivindicar el decir lo mismo que se dice en privado, decirlo en público, como ha hecho la señora Robles. Gracias, señoras y señores diputados. [[Alguns aplaudiments.]]
Bé. I, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el diputat senyor Ruben Wagensberg.
Gràcies, presidenta. Bé, és molt senzill, suposo, reinterpretar paraules, reinterpretar declaracions, segurament amb motivacions polítiques. Senyor de VOX, jo el que vaig dir l'altre dia, i ho torno a dir avui aquí, és que la vostra formació segurament s'atreveix a dir el que moltes altres persones –entre les quals, per cert, no m'hi incloc– pensen i el que altres administracions –i també aquí ens cal fer possiblement autocrítica– executen, que és una diferència de facto entre les persones que estan arribant d'Ucraïna i les persones que arriben d'altres conflictes. Per cert, la diputada Basha parlava de la carta de drets humans i dels motius pels quals, doncs, es recull el dret a accedir a l'asil. No només hi ha la guerra, entre aquests drets –no només hi ha la guerra. I al diputat del Partit Socialistes, que deia que segurament tenim una especial responsabilitat perquè Ucraïna fa frontera amb la Unió Europea, li diria que també hi han altres països que fan frontera, com és el cas del Marroc, fins i tot com és el cas del Senegal, en el qual, a més, hi tenim certa responsabilitat, perquè hi tenim els vaixells, allà, fent l'espoli del peix; o a la frontera amb Bielorússia, d'on arriben persones del Kurdistan, on, per cert, cauen les nostres bombes, de fabricació espanyola i de venda comissionista, també, per part de la monarquia a través d'Espanya. Per tant, segurament no és l'únic motiu, inclús tornant fins i tot a les persones ucraïneses. Abans del 24 de febrer hi havia cinc mil peticions d'asil per resoldre a l'Estat espanyol, i de les quals es resolien –d'Ucraïna només, parlo, en un conflicte que no comença ara–..., el noranta-u per cent eren rebutjades; màgicament, ara totes són acceptades, com deia la diputada Susanna Segovia, en menys de vint-i-quatre hores. Per tant, aquí no hi ha humanitarisme, com tampoc hi és a casa del diputat que ha parlat, sinó que aquí el que hi ha és un clar interès polític. Per tant, s'utilitzen els refugiats amb un interès polític, de la mateixa manera que es feia, en sentit invers, amb els de Turquia. I, si no..., les dades ho sostenen. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. Doncs, acabat el debat, els faig avinent que procedirem tot seguit a la votació de les mocions que s'han substanciat aquest matí, que són els punts 16 a 20 de l'ordre del dia. [[Pausa.]] Iniciem, doncs, les votacions, que també incorporen, naturalment, les esmenes i les esmenes transaccionals que han estat admeses. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'impacte econòmic de la guerra (continuació)]] [[302-00134/13]] Començarem votant la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'impacte econòmic de la guerra. Comencem votant el punt número 1. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 90 vots a favor i 41 abstencions. Votem ara el punt número 2. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 111 vots a favor i 20 abstencions. Votem ara el punt número 3. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 99 vots a favor, 32 vots en contra. Votem ara el punt número 4. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 113 vots a favor, 11 vots en contra i 7 abstencions. Votem ara el punt número 5. Comença la votació. El punt número 5 ha quedat aprovat, amb 73 vots a favor, 11 vots en contra i 47 abstencions. Votem ara el punt número 6. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 64 vots a favor, 11 vots en contra i 56 abstencions. Votem ara el punt número 7. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 73 vots a favor, 18 vots en contra i 40 abstencions. Votem ara el punt número 8. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 69 vots a favor, 51 vots en contra i 11 abstencions. Votem ara el punt número 9. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 69 vots a favor i 62 abstencions. Votem ara el punt número 10. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 73 vots a favor, 50 vots en contra i 8 abstencions. I, finalment, votem el punt número 11. Comença la votació. Aquest punt també ha quedat aprovat, amb 109 vots a favor, 9 vots en contra i 13 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els centres especials de treball (continuació)]] [[302-00128/13]] Passem a votar la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els centres especials de treball. Comencem votant el punt número 1. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 126 vots a favor i 5 abstencions. Votem ara el punt número 3. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 60 vots a favor i 71 abstencions. Votem ara el punt número 4. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 120 vots a favor i 11 abstencions. Finalment, votem la resta de punts. Comença la votació. La resta de punts han quedat aprovats, amb 131 vots a favor. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la incorporació dels joves al món agrari i el desenvolupament de la Llei 3/2019, dels espais agraris (continuació)]] [[302-00129/13]] Passem a votar ara la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la incorporació dels joves al món agrari i el desenvolupament de la llei dels espais agraris. Comencem votant el punt número 1, amb totes les seves lletres. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 120 vots a favor i 11 vots en contra. Votem ara el punt número 2. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 41 vots a favor, 11 vots en contra i 79 abstencions. Votem ara el punt 3.a. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 118 vots a favor, 11 vots en contra i una persona que no vota. Passem a votar els punts 3.b i c. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 131 vots a favor. Votem ara el punt número 3.d. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 113 vots a favor i 18 vots en contra. Votem ara el punt número 4. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 124 vots a favor i 7 abstencions. Votem ara el punt número 5. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 118 vots a favor, 11 vots en contra i 2 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les afectacions i les mesures en l'àmbit energètic (continuació)]] [[302-00132/13]] Passem a votar la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les afectacions i mesures en l'àmbit energètic. Votem primer els punts 1 i 3. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats, amb 113 vots a favor, 13 vots en contra i 5 abstencions. Votem el punt número 2. Comença la votació. Aquest punt no ha quedat aprovat, amb 49 vots a favor, 76 vots en contra i 5 abstencions. Votem ara el punt 4, amb les lletres a i b. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 113 vots a favor, 13 vots en contra i 5 abstencions. Votem el punt número 5. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 113 vots a favor i 18 vots en contra. Votem ara el punt número 6. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 81 vots a favor, 16 vots en contra i 34 abstencions. Votem el punt 7.a. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 81 vots a favor, 18 vots en contra i 32 abstencions. Votem el punt 7.b. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 81 vots a favor, 16 vots en contra i 34 abstencions. Votem el punt número 8. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 81 vots a favor, 13 vots en contra i 37 abstencions. Votem el punt 9.a. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 81 vots a favor, 45 vots en contra i 5 abstencions. Votem ara el punt 9.b. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 72 vots a favor, 11 vots en contra i 48 abstencions. Votem ara el punt 9.c. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 113 vots a favor i 18 vots en contra. Votem el punt 9.d. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 117 vots a favor, 11 vots en contra i 2 abstencions. Votem el punt 9.e. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 113 vots a favor, 11 vots en contra i 6 abstencions. Votem el punt 9.f. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 89 vots a favor i 42 vots en contra. Votem ara el punt 9.g. Comença la votació. Aquest pont ha quedat aprovat, amb 81 vots a favor, 11 vots en contra i 39 abstencions. Votem el punt 9.h. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 81 vots a favor, 13 vots en contra i 37 abstencions. Votem ara el punt 9.i. I comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 88 vots a favor, 11 vots en contra i 32 abstencions. Votem el punt 9.j. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 86 vots a favor, 43 vots en contra i 2 abstencions. Votem el punt 9.k. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 83 vots a favor, 11 vots en contra i 37 abstencions. Votem ara el punt 9.l. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 81 vots a favor, 43 vots en contra i 7 abstencions. Votem ara el punt 9.m. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 81 vots a favor, 45 vots en contra i 5 abstencions. Votem ara el punt 9.n. Comença la votació. 9.n –9.n. Estem en una moció per saber que ens sabem l'abecedari i anem votant punt a punt. Estem al 9.n. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 72 vots a favor, 11 vots en contra i 47 abstencions. Votem ara el punt 9.o. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 79 vots a favor, 11 vots en contra i 39 abstencions. Votem el punt 9.p. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 86 vots a favor, 44 vots en contra i 1 abstenció. Votem ara el punt 9.q. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 113 vots a favor, 13 vots en contra i 5 abstencions. I, finalment, votem el punt 9.r. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 118 vots a favor, 11 vots en contra i 2 abstencions. Abecedari superat. [[Aplaudiments.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques d'acollida de persones refugiades (continuació)]] [[302-00131/13]] Passem a votar la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques d'acollida de persones refugiades. Comencem votant el punt número 1. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 131 vots a favor. Votem ara el punt número 2. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 120 vots a favor i 11 abstencions. Votem ara el punt 3, amb totes les seves lletres. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 81 vots a favor, 43 vots en contra i 7 abstencions. Votem ara el punt número 4. Comença la votació. El punt número 4 ha quedat aprovat, amb 81 vots a favor, 45 vots en contra i 5 abstencions. Votem ara els punts 5, 6 i 8. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats, amb 81 vots a favor i 50 vots en contra. Votem el punt número 7. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 81 vots a favor, 34 vots en contra i 16 abstencions. Votem el punt 9.a. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 86 vots a favor, 32 vots en contra i 13 abstencions. Votem ara els punts 9.b i c. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats, amb 129 vots a favor i 2 abstencions. Votem ara els punts 9.c bis i d. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 118 vots a favor, 11 vots en contra i 2 abstencions. Votem el punt 9.e. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 113 vots a favor i 18 vots en contra. Votem ara el punt 9.f. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 131 vots a favor. Anem una mica avançats en l'horari, atès que alguns diputats no han participat o no han esgotat tot el seu temps. Hem estat fent gestions per intentar avançar l'horari de la tarda, però, malauradament, no ha estat possible. Així és que suspenem la sessió fins a dos quarts de quatre. Gràcies.