Bon dia, diputats i diputades. [[Manifestació de condol per les víctimes del Covid-19, d'encoratjament i d'agraïment a les persones que lluiten per fer-hi front i de suport als afectats per la malaltia]] Crec que és necessari iniciar aquesta sessió, en primer lloc i abans que res més, en nom de la cambra, traslladant el més sentit condol per les 9.186 persones que a data d'avui ens han deixat, han perdut la vida a Catalunya a causa del Covid-19. Acompanyem en el sentiment les seves famílies i els seus amics. Igualment crec que també parlo en nom de la cambra si envio un missatge de coratge i d'agraïment a tots aquells i aquelles que estan lluitant des de la primera fila per fer front a aquesta crisi sanitària que ens ha tocat viure. Igualment crec que també és pertinent encoratjar i enviar un missatge de suport a les persones que han donat positiu del virus, que han estat contagiades, i traslladar-los una xifra, una xifra per a l'esperança, que és la de 24.787 persones que ja s'han recuperat. Ens envaeix a tots la preocupació, en aquesta cambra i fora d'aquestes parets, per la situació que estem vivint per aquesta crisi. Encara ens queden dies difícils per viure, però el missatge que avui volem traslladar a la ciutadania, de ben segur, és que ens en sortirem, que sortirem d'aquesta crisi i que continuarem caminant endavant. Abans de seguir, justament per donar aquest sentit homenatge a totes les persones que ens han deixat, els convido a fer un minut de silenci. [[La cambra serva un minut de silenci.]] Moltes gràcies. Comencem, ara sí, la sessió. La llista de preguntes a respondre oralment al Ple està inclosa en el dossier, i d'acord amb l'article 164 del Reglament se substanciaran aquest matí com a primer punt de l'ordre del dia d'aquesta sessió plenària. En primer lloc, els faig avinent que per a aquesta sessió han delegat el seu vot noranta-un diputades i diputats, i vint-i-cinc diputades i diputats s'han acollit al vot telemàtic, i divuit votaran de manera presencial. Per emetre el vot de manera telemàtica a les votacions d'aquest matí, és a dir, als punts del 2 al 8 de l'ordre del dia, el termini finalitzarà trenta minuts abans de les votacions d'aquest matí; per tant, a un quart de tres de la tarda. [[Compliment de la Moció 111/XII, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants]] Així mateix els informo, com fem sempre, i en compliment d'allò que estableix la Moció 111/XII del Parlament de Catalunya, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants, que, segons les dades oficials de l'Organització Internacional de les Migracions, des de l'inici de l'any 2020 hi ha 256 víctimes mortals i desaparegudes a la Mediterrània. [[Pregunta al Govern sobre els problemes derivats de la doble xarxa, pública i privada, de sanitat i d'atenció a la gent gran]] [[310-00313/12]] Comencem amb les preguntes al Govern. La primera pregunta la formula, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, el diputat senyor Carles Riera, i és sobre els problemes derivats de la doble xarxa, pública i privada, de sanitat i d'atenció a la gent gran. Quan vulgui, diputat.
Gràcies, president. Bon dia, consellera Vergés. En primer lloc, rebi el nostre reconeixement i agraïment, a vostè i a tot el seu equip, pel gran esforç que estan fent davant d'aquesta crisi. També volem felicitar tot el personal sanitari, que s'està deixant la pell per salvar la vida de la gent d'aquest país. Tanmateix, consellera, li volem dir que nosaltres pensem que les conseqüències greus d'aquesta crisi no venen només del coronavirus, sinó que venen d'anys i anys de retallades que el seu Govern i els anteriors han fet en els serveis públics, i especialment en la sanitat pública, amb la greu conseqüència de posar en una major vulnerabilitat la població davant de la malaltia i de posar en una situació de molt més risc el personal sanitari. Consellera, sap vostè que tenim un dels índexs més alts i preocupants de contagi entre el personal sanitari. Però si parlem de la gent gran, consellera, vostè sap, com tothom, que la gent gran està patint d'una forma especial també aquesta crisi. No és només pel coronavirus, sinó perquè la pandèmia troba les residències i els serveis per a la gent gran en una situació molt precària, perquè aquests serveis, malauradament, no han estat mai un servei públic, universal i de qualitat per a tothom; ha estat un negoci lucratiu en mans de senyors com el Florentino Pérez, que fan negoci amb el patiment de la gent gran i de les famílies. Consellera, li posaré un exemple: municipi de Mediona, governat per Junts per Catalunya, Esquerra i la CUP, amb una residència de gent gran en una situació especialment precària i greu. Li vam demanar que la Generalitat es fes càrrec d'aquesta residència, que tornés a ser de mans públiques. Per què no ho van fer?
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés. Quan vulgui, consellera.
Gràcies, president. Permeti'm començar també, no només saludant els membres del Govern i diputats i diputades, sinó també amb un agraïment molt especial a totes les persones que estan atenent..., no només salvant vides, sinó també cuidant les persones. En primer lloc, a les persones que treballen en residències. És una feina aquests dies especialment dura; especialment dura, doncs perquè aquest virus afecta d'una forma molt especial les persones grans, amb menys capacitat de poder reaccionar de cara a aquest virus i de poder sortir-se'n. Malgrat això, hi han moltes persones grans que també se'n surten, del virus, i se'n surten sobretot i gràcies a que la gent que en té cura, en residències o també en els seus domicilis, i les persones que tenen properes, doncs ho fan tot, i ho estan donant absolutament tot. Nosaltres, des del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, amb el conseller Homrani, i jo mateixa, des de l'inici d'aquesta epidèmia vam fer les guies d'atenció a les residències, les vam prioritzar. Sabíem que eren les persones més vulnerables a aquest virus, i també, doncs, que havíem de fer actuacions importants. Hi ha la sensació de que això ha pogut anar tard, perquè no coneixíem el virus, no teníem totes les proves que avui sí que tenim, i, per tant, de mica en mica hem anat posant molta intensitat en tot això. Hem intervingut ja moltes residències. Cent vint-i-dues les tenim tipificades com a complexes, i vint-i-cinc, com a crítiques. Per tant, anem fent... Tota aquesta feina crec que és ingent. Algunes les hem hagut de canviar d'entitat gestora, i això és evident, i hem hagut d'assumir des d'altres entitats, doncs, la seva la seva direcció, precisament perquè tenien una situació molt, molt complexa i crítica. Això no vol dir que ho hagin fet més malament que d'altres, sinó que el virus també, quan ha entrat, ha fet estralls en moltes; en la de Mediona i en moltes altres. Per tant, tenim gent posada, doncs, a sac –per dir-ho molt clarament– en tota aquesta gestió.
Gràcies, consellera. Per repreguntar té la paraula el diputat.
Consellera, vostè potser ho deu saber, la CUP fa pocs dies, fa poques hores, hem lliurat a tots els grups parlamentaris, també als del seu Govern, dotze mesures, dotze propostes, dotze mesures urgents per rescatar la vida, per aconseguir una vida digna per a tothom en aquesta crisi i en les que vindran. I entre aquestes mesures n'hi volem destacar dues, consellera. Li proposem que tots els recursos de la sanitat privada, tots, passin a mans públiques, consellera. No pot ser que mentre els hospitals públics estan desbordats els hospitals privats tinguin UCIs vacants, facin ERTOs i acomiadin personal. No pot ser que les proves diagnòstiques siguin motiu d'especulació i de negoci. No pot ser que es faci negoci amb la recerca biomèdica per a les vacunes i els fàrmacs per lluitar contra el coronavirus. No pot ser que els hospitals privats es lucrin amb diners públics per les persones que han atès en aquesta crisi sanitària. Per tant, consellera, cal posar tots els recursos sanitaris i farmacològics bàsics privats en mans de la sanitat pública. I, si parlem de les residències, per salvar la gent gran cal posar les residències privades...
Diputat, gràcies...
...també en mans públiques.
...ha acabat el seu temps. Per respondre de nou, té la paraula la consellera.
Diputat, ho vam fer. El 12 de març ja ens vam posar en contacte amb tots els centres privats per reforçar aquesta xarxa pública que tenim; el 18 de març ja vam fer la resolució perquè absolutament tots els centres privats del nostre país, doncs, passessin sota el paraigua públic i sota coordinació pública; no poden fer activitat privada. Centres i establiments sanitaris privats, mútues d'accidents de treball, van posar a disposició els seus mitjans materials i humans, els laboratoris d'anàlisis clíniques i absolutament tot...
Gràcies, consellera...
...amb la integració al Servei Català de la Salut.
La següent pregunta és sobre la situació sanitària. [[Pregunta al Govern sobre la situació sanitària]] [[310-00314/12]] I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Jorge Soler.
Gràcies, president. Bon dia, diputades, diputats i consellera. Unes primeres paraules per a honrar tots els catalans que han mort víctimes d'aquesta terrible epidèmia; d'escalf als ingressats, als malalts..., moltes famílies colpejades. Gràcies als professionals de la salut per la seva feina, i a tots els que també estan fent possible viure a Catalunya; estan fent un esforç immesurable. Ha semblat abans, amb la resposta, que oblidava que la darrera pregunta que us vaig fer a la darrera sessió de control que hi va haver en aquest Parlament..., us demanava tota la vostra implicació amb les residències. No era mèrit preveure el que passaria; era evident que calia dirigir tots els esforços a la seva protecció. Us hem estès la mà. Vostè ho sap, ho saben el senyor Torra i el senyor Aragonès, en són testimonis. Mà estesa per la nostra part per a sortir el millor possible d'aquesta epidèmia. No podem escatimar esforços per a protegir la ciutadania; primer, salvant vides, i a continuació, salvant l'economia, garantint una protecció social i treballant plegats en la construcció conjunta i solidària d'un futur millor. Consellera, segueix pensant que els pressupostos que presenteu avui són els millors que poden tenir els catalans per a superar l'epidèmia de coronavirus?
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés. Quan vulgui.
Diputat, doncs m'afegeixo a les seves paraules, però els pressupostos que es porten avui són els pressupostos que havia preparat la Generalitat de Catalunya per fer front al futur del país. I, evidentment, haurem de compensar... No estaven pensats, evidentment, perquè tinguéssim aquesta crisi del coronavirus; ni aquí ni a cap país del món. Per tant, haurem de fer tots els ajustos necessaris. Tinguem claríssim que l'augment de despesa només en el Departament de Salut que hi està havent a causa del coronavirus és espectacular. Triplicar els llits de les unitats de cures intensives no és un esforç minúscul, sinó tot el contrari, és un esforç enorme. Això vol dir que necessitem, doncs, els recursos, necessitem una eina com els pressupostos perquè el Govern de la Generalitat de Catalunya pugui fer allò necessari per fer front al coronavirus, com a crisi sanitària, econòmica i social que és i serà i continuarà sent durant uns mesos. Per tant, és imprescindible poder portar els pressupostos de la Generalitat de Catalunya. D'aquí animo tots els grups, doncs, a fer pinya en això –de fer pinya en això–, perquè només en sortirem si realment tenim les eines necessàries per poder-nos-en sortir. Som una administració pública, estem gestionant diners públics, diners de la ciutadania, i ho necessiten els nostres professionals, els nostres centres i, evidentment, tota la ciutadania de Catalunya, la que està malalta avui de Covid i la que no ho està, i la que té implicacions emocionals també fortes en aquesta crisi, i la que tindrà una crisi greu després, a conseqüència del coronavirus.
Gràcies, consellera. Per repreguntar té la paraula el diputat.
Consellera, precisament per això que argumenteu, aquestos pressupostos que vostès presenten no serveixen a Catalunya. Quin bany de realitat a la Catalunya real! Perquè calen uns pressupostos d'emergència que no deixin ningú enrere; que cap pacient es quedi fora d'un hospital, sense tractament, per decisions polítiques. És necessari un pressupost sensible a la gent gran. Cal que tragueu del pressupost qüestions indubtablement supèrflues; el preu de no fer-ho és deixar catalans pel camí. No dubtin a enviar pacients a altres comunitats autònomes, si cal; no dubtin a acceptar l'ajuda de qui sigui. No feu bé apujant els sous als alts càrrecs ni als expresidents; ho hauríeu de fer als treballadors del sistema sanitari. La gent ha pres consciència del sistema sanitari retallat i menystingut. Cal abordar tota la patologia confinada: els càncers, els infarts, les depressions... No oblidi els 824.000 pacients que ja teníem en llista d'espera, moltíssims més en aquests moments. Cal un pressupost amb el màxim consens, ara més necessari que mai. No dubteu en demanar-nos que ens sumem a l'elaboració d'un futurs pressupostos d'emergència, que serveixin per a reconstruir amb consens...
Diputat, se li ha acabat el temps.
...la unitat del sistema sanitari... (El president retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.)
Gràcies. Per respondre de nou, té la paraula la consellera.
Diputat, cap pacient en el nostre país, cap ni un, s'ha quedat a les portes d'un hospital per causes polítiques; cap ni un. Per tant, no s'atreveix a dir-ho. I això és un esforç brutal. En primer lloc, dels professionals sanitaris; en segon, de qui en té la responsabilitat a les organitzacions, i en última instància, qui té responsabilitat d'aquest Govern. Només faltaria. Ho hem fet, tot i més, i continuarem fent tot i més perquè ningú es quedi sense l'atenció que es mereix. Nosaltres defensem un sistema de salut universal, i això –sempre ho he dit– vol dir no deixar ningú enrere, no deixar a les portes ningú, de cap hospital ni de cap CAP. I això és la premissa que ens fa treballar dia a dia, amb duresa, des de tots els departaments de la Generalitat. Per tant, ni renunciem a cap ajuda de ningú..., és a dir, tothom a remar i en coordinació totes les administracions, i absolutament amb aquesta premissa i amb aquesta prioritat de no deixar mai ningú enrere.
Consellera, ha acabat el temps. Gràcies. [[Pregunta al Govern sobre la situació de les residències de gent gran]] [[310-00320/12]] La següent pregunta és sobre la situació a les residències de la gent gran. I la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Raúl Moreno.
Gràcies, president. Consellera Vergés... En primer lloc, voldria traslladar el reconeixement del nostre grup parlamentari a tots els professionals que estan lluitant contra la Covid-19. El seu departament ha assumit les competències en residències després d'una desastrosa gestió per part del Departament d'Afers Socials i Famílies; un traspàs de competències que esperem que sigui temporal i que el nostre grup parlamentari reclamava des de l'inici de la pandèmia i que, sota el nostre punt de vista, havia de servir per medicalitzar les residències i per traslladar els residents més greus als hospitals. Tot i així, veiem que aquests trasllats no s'estan produint amb la intensitat que considerem oportuna. Senyora Vergés, vostè em dirà que aquests trasllats es fan sota criteris mèdics, però voldria que concretés quins són aquests criteris mèdics i per què avui dia moltes famílies es queixen que els seus residents no estan sent traslladats als hospitals per ser tractats de la Covid-19.
Per respondre té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés.
Gràcies, president. Diputat, no puc compartir la primera frase que vostè ha dit. Des de l'inici hem estat absolutament coordinats amb el Departament de Treball, Afers Socials i Famílies per a la millor gestió de les residències, amb les eines amb les que hem comptat en cada moment. Ningú no esperava aquesta crisi. Vam prioritzar des del bon inici aquestes persones, que són les persones grans, les vam prioritzar des del bon inici amb una guia d'actuació enfront dels casos d'infecció per coronavirus a les residències, treballada conjuntament. Hem continuat treballant conjuntament amb el Departament d'Afers Socials absolutament sempre: el 27 de març, quan vam signar la resolució de mesures extraordinàries; després, quan el Servei Català de la Salut, doncs, fa les instruccions pertinents també per a mesures extraordinàries, per integrar nivells, per augmentar també la capacitat assistencial a dins de les residències, per coordinar bé amb l'atenció primària com havíem d'ajudar les residències... Perquè és cert que són centres socials, no són centres mèdics, i, per tant, estem davant d'una crisi sanitària que necessitava absolutament tots els reforços. I, evidentment, després hem pogut anar fent amb més intensitat, doncs, diferents proves. Hem posat ara ja divuit persones responsables exclusivament de residències, doncs, que depenen de la Direcció General de l'Autonomia Personal, que ara estan al Departament de Salut, i que a més a més es coordina amb primària i amb salut pública per fer les intervencions en les residències en què es necessita, perquè n'hi ha que s'ho estan passant molt malament. Aleshores, dit això –dit això–, tots els pacients que requereixen, doncs, atenció a l'hospital..., criteris clínics; no podem dir una altra cosa: criteris clínics. I sí que és cert que amb criteris clínics, doncs es mira absolutament tot, i que s'han de moure les persones sobretot en base a les possibilitats que puguin tenir i a que això sigui una millora per a aquestes persones, que sigui una millora real per a aquestes persones. Per això hem reubicat més de set-centes persones a diferents residències, a diferents espais. Per això més de 1.800 han anat a hospitals, perquè hi havien d'anar. Per tant, no qüestionem els criteris professionals i els criteris clínics, perquè realment, si no, ens serà molt difícil. Hem volgut distendre els hospitals, en primer lloc, perquè no passi mai allò que deia el senyor Jorge Soler: que mai, mai ningú es quedi fora del tractament que necessita. I hem triplicat aquestes UCIs, triplicat els llits d'hospitalització. Això és ingent.
Gràcies, consellera. Per repreguntar té la paraula el diputat. Quan vulgui.
Gràcies, president. Senyora consellera, el traspàs de competències va ser una decisió del seu Govern, no de cap altre. I també dir-li que vostè tenia un únic objectiu i té un únic objectiu, en aquesta pandèmia, que és salvar el màxim nombre de vides possible i, a més a més, garantir un accés igualitari al sistema sanitari. No pot ser que una persona que té símptomes que estigui a casa tingui més possibilitats de ser atesa a l'hospital que una persona que tingui símptomes a les residències. Ara que, gràcies a l'esforç dels sanitaris, les urgències dels hospitals no estan tan col·lapsades i les UCIs no arriben en molts casos al 70 per cent d'ocupació, cal que traslladin els residents més greus als hospitals. El seu pla de xoc preveu desplaçaments a altres residències en funció de la gravetat de la seva situació, però no parla dels trasllats als hospitals. S'estan fent? Sí; però són insuficients. Les residències concentren ara mateix més de 8.800 persones confirmades amb positius i setze mil casos sospitosos. El seu pla preveu concentrar els residents positius en les residències més grans, encara sense medicalitzar i sense poder assegurar un correcte aïllament. Senyora consellera, apliqui el sentit comú: faci una bona coordinació entre l'atenció primària i l'hospitalària i traslladi els residents més greus als hospitals. I li demano coordinació, perquè en molts casos alguns dels residents que són traslladats als hospitals retornen al centre, perquè no són admesos. Criteris dispars molt difícils d'entendre quan les residències són ara mateix el focus més preocupant d'infecció. No només l'hi demana el nostre grup parlamentari: també ho han demanat les patronals del sector residencial, els sindicats més representatius i els familiars dels residents. No pot ser que moltes famílies...
Gràcies, diputat.
[[...i molts residents considerin que... (El president retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.)]]
La següent pregunta és sobre la situació dels serveis socials. [[Pregunta al Govern sobre la situació dels serveis socials]] [[310-00315/12]] I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Noemí de la Calle.
Buenos días a todos. Desde Ciutadans llevamos años avisando de las fatales consecuencias, ahora más visibles que nunca, de la falta de actualización de la Cartera de servicios sociales, que ha llevado al desamparo social y económico de las personas mayores, de las residencias y de las familias en situación vulnerable. Conseller, usted sabe que la actual situación en las residencias se debe a que tenemos una cartera de servicios sociales diseñada en 2006, y espero que también sea consciente de que los presupuestos que nos traen a votación no sirven ni para reforzar los servicios sociales, ni para sostener a las familias, ni a todos esos colectivos que ya eran muy vulnerables antes de la aparición del Covid. Conseller, ¿cómo va a afrontar la tremenda crisis social que se nos viene encima en los próximos meses con las migajas que han destinado ustedes en sus presupuestos a la protección social?
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula al conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, el senyor Chakir El Homrani. Quan vulgui.
Gràcies, president. President, consellera, diputats i diputades, crec que haig de començar situant la complexitat, la duresa de la situació que estem vivint en aquest país, que s'està vivint a tot el món. I crec que és important situar-ho en aquest àmbit. I especialment la solidaritat amb qualsevol persona que hagi perdut la vida i amb els seus familiars, amics, perquè és una situació molt dura, que s'està vivint a Catalunya, que s'està vivint a l'Estat espanyol, que s'està vivint a tot Europa i que s'està vivint a tot el món. I crec que és important, des d'aquesta honestedat, situar aquest gran repte. A partir d'aquí, de quina manera estan treballant al sistema català de serveis socials? Doncs prioritzant les persones més vulnerables; prioritzant les persones més vulnerables en un moment molt complex, prioritzant les persones més vulnerables per donar resposta en el moment de la crisi, perquè ara estem gestionant la crisi amb una mirada que haurem de fer en el post-Covid, perquè la situació serà molt complexa a nivell econòmic, social, laboral, d'aquest país i de tots els països dels entorns més propers, i prioritzant la resposta a les persones, que és la manera en la que s'ha de fer. Gràcies.
Gràcies, conseller. Per repreguntar té la paraula la diputada.
Conseller, palabras vacías. Es que no ha concretado nada. Y yo creo que usted tendrá que dar una respuesta a los trabajadores que actualmente se están deslomando sin suficiente protección en las residencias con la aparición del Covid, y cuya precariedad laboral es consecuencia de que ustedes en catorce años no han actualizado la Cartera de servicios sociales, que es la que define las ratios de profesionales en las residencias. Dé una respuesta a esos trabajadores de residencias que tienen que cuidar ellos solos de treinta..., una persona tiene que cuidar de treinta personas, y que llegan a los cincuenta años con los cuerpos molidos, con patologías derivadas de la sobrecarga laboral, producto de las duras condiciones laborales que les imponen ustedes con su Cartera de servicios sociales. ¿Eso son condiciones laborales dignas? ¿Realmente usted está orgulloso del resultado de su gestión en lo referente a la atención a las personas mayores? Explíqueselo también a los directores de las residencias que van a esa bolsa del SOC a buscar trabajadores y resulta que no tienen hecho el PCR que les exige el protocolo de salud pública. Explíqueselo a las personas mayores de los centros de día que han dejado de recibir el servicio y encima han visto cómo su «consellería les ha quitado la prestación de ayuda para la dependencia en plena crisis del Covid. Explíqueselo también a las familias que no tienen para llenar la nevera y por qué ustedes siguen aferrándose a unos presupuestos caducos. Y explíqueles por qué se niegan a dar una respuesta a la realidad que nos vamos a encontrar cuando termine el confinamiento. Y explíqueles por qué se niega a reunir de otros departamentos el suficiente presupuesto para redirigirlo a esas familias que ya están agotando todas sus redes de seguridad. Y explíqueles cuándo van a actualizar la totalidad de la Cartera de servicios sociales y si esta va a cubrir todas las necesidades de aquellas familias que llevan ya muchos años desamparadas por ustedes.
Per respondre de nou, té la paraula el conseller. Quan vulgui, conseller.
Gràcies, president. Diputada, jo mantindré el to. Crec que ahir..., «crec, no: ahir va sortir públic un informe de l'OMS que situa la situació en l'àmbit residencial a tot Europa –a tot Europa. Ens haurem de fer moltes reflexions sobre l'àmbit residencial, està claríssim; però crec que l'informe de l'OMS d'ahir situa la dificultat a Catalunya, a l'Estat espanyol, a França, al Regne Unit, a Bèlgica, a Itàlia. La realitat és aquesta. I crec que el pitjor que podem fer és fer demagògia en aquests moments, és situar uns aspectes que són claus: de quina manera hem de repensar..., de quina manera..., no té sentit un sistema de dependència, d'autonomia personal, que no s'ha complert mai; de quina manera hem de repensar el sistema; de quina manera tots els governs hauran de fer front a una situació molt complexa. Tots, tots els governs. Nosaltres podem entendre que estigui tothom saturat, que no s'hagin cobrat les prestacions de l'atur, perquè entenem que el sistema no estava preparat per a una entrada de 3 milions de persones, però treballem corresponsablement...
Gràcies, conseller.
...i cooperativament... [[El president retira l'ús del micròfon al conseller i aquest continua parlant uns moments.]]
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre els canvis plantejats en el model de residències i d'atenció a la dependència]] [[310-00318/12]] La següent pregunta és sobre els canvis plantejats en el model de residències i d'atenció a la dependència. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Marta Ribas. Endavant.
Gràcies, president. Evidentment, començar en nom del meu grup parlamentari donant el condol per les persones que han mort per la Covid. I un agraïment a tothom qui ens està facilitant que mantinguem aquest confinament des dels seus llocs de treball. Cap govern estava preparat per a aquesta crisi, conseller, és evident. És complexa, la situació que s'han trobat arreu, i també a les residències. Però la sensació és que vam perdre un mes, és que la prevenció i l'abordatge de l'inici de l'impacte de la Covid-19 a les residències va anar tard i va anar malament. Per sort, tot i que un mes tard, van acabar entenent com a govern que es tracta d'una emergència sanitària i que com a tal calia que fos Salut qui agafés les regnes d'aquesta situació. Però dol que hagi estat perdent un mes. Perquè les residències estava clar que era un terreny abonat per patir un impacte molt greu d'aquest virus, no només perquè tota la seva població és de risc màxim, sinó perquè a més aquí teníem uns serveis especialment debilitats, retallats i mercantilitzats. Serveis que han patit les retallades dels governs del Partit Popular a l'Estat en polítiques de dependència; retallades dels governs convergents a Catalunya, i la no reversió d'aquestes retallades durant els darrers cinc anys que ja ho ha estat gestionant Esquerra Republicana. Han estat vostès els que han mantingut durant aquests cinc anys congelades les tarifes a les residències i que han reduït a zero els diners per construir residències públiques. Aquest és un dels serveis a les persones més mercantilitzat que tenim, amb el que comporta de reducció de qualitat i de precarietat de les condicions laborals. I així estem. Era una baula molt dèbil per a un virus com aquest, i, lamentablement, ho han hagut de patir amb duresa les persones que hi resideixen, les famílies i les dones que hi treballen. Ara no els podem fallar en no treure'n bé les lliçons; no podem tornar a repetir els errors. Per tant, conseller, està vostè per la labor de canviar el model del nostre sistema d'atenció a la gent gran i de dependència? Quines propostes, quins canvis immediats estan plantejant?
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, el senyor Chakir El Homrani. Quan vulgui.
Gràcies, president. Diputada, podem compartir fins i tot algunes mirades: que sempre s'ha considerat l'àmbit social i dels afers socials el germà petit de l'estat del benestar; que no ha estat prioritzat de la forma en què hauria d'haver estat prioritzat. Però també hem de situar les realitats l'any passat, 1.500 milions d'inversió en el sistema de dependència d'aquest país, dels quals 172 venen de l'Estat, amb una llei que tenia quantificada el 50-50. Crec que tots i totes hem de fer una reflexió sobre això. I això l'any passat; no amb un govern del Partit Popular a Madrid. I crec que tots i totes hem de fer aquesta reflexió. A partir d'aquí, jo el que també li dic és que amb totes les dificultats, amb totes les equivocacions que poden haver fet tots els governs..., el que no li dic, el que crec que no li puc acceptar és un mes de paràlisi, perquè no s'ha donat aquest mes de paràlisi. Perquè, si vostè compara les preses de decisions del Govern de la Generalitat amb altres governs, totes les instruccions, totes les preses de decisions van ser d'una mitjana d'una setmana abans: des d'evitar les visites, prohibir les visites, des de prohibir els nous ingressos fins a aspectes en què tots els altres territoris van prendre la decisió una setmana després. I crec que és important situar-ho. A partir d'aquí, hi han hagut problemes, està claríssim. I un dels claus, les EPIs; i llavors reflexionem tots i totes de si vam prendre bones decisions al principi entorn de les EPIs, amb la centralització i la pèrdua de deu dies. Però a partir d'aquí el que toca és remar, treballar conjuntament, buscar... I toca fer una reflexió profunda sobre el pal de paller del sistema residencial en aquest país. Amb això estic absolutament d'acord.
Gràcies, conseller. Per repreguntar té la paraula diputada.
Li faig propostes concretes, conseller, per mirar endavant. Mantinguin l'atenció sanitària a la gent gran de les residències en mans de l'atenció primària, no les retorni a l'externalització amb proveïdors privats. Incrementin encara més la partida que ja hem incrementat en l'acord de pressupostos de 47 milions d'euros més per les tarifes a aquest sector. Facin una avaluació de la viabilitat de les residències més afectades, i, com a mínim aquelles que han hagut d'intervenir, quedin-se-les en mans públiques. Aprovin i portin al Parlament d'immediat una llei de concertació social per desmercantilitzar aquest sector. I reforcin la inversió en els serveis d'atenció domiciliària.
Gràcies, diputada. Per respondre de nou, té la paraula el conseller.
Diputada, sobre les propostes concretes. Primària entorn de l'atenció sanitària. Si vostè es llegeix el Pla interdepartamental de salut social, que vam presentar el desembre, hi ha aquesta proposta, està situada. És entorn del treball que havíem estat fent el Departament de Treball, Afers Socials i Famílies i el Departament de Salut conjuntament. Entorn de les tarifes, també recordar: l'any passat es van incrementar un 5,85 per cent les tarifes en grau II, aquest Govern, amb un pressupost prorrogat, i hi seguirem treballant. Tercer element, tercer element clau: saben que nosaltres estem treballant en el procés de concertació, però hem d'anar més enllà. Pal de paller, i pal de paller...
Gràcies...
...cada cop més públic. Gràcies.
...conseller. [[Pregunta al Govern sobre el criteris seguits amb relació a la política de comunicació durant la crisi sanitària de la Covid-19]] [[310-00321/12]] La següent pregunta és sobre els criteris seguits amb relació a la política de comunicació durant la crisi sanitària del Covid-19. I la formula, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, la diputada senyora Esperanza García. Quan vulgui.
Gràcies, president. Consellera, bon dia. ¿Qué cambios van a introducir ustedes en la política de comunicación por esta crisis del Gobierno de la Generalitat?
Per respondre la... [[Veus de fons.]] Si pot repetir la pregunta..., no li comptaré el temps, però la consellera diu que no l'ha pogut escoltar, per tant...
Bon dia, consellera. Quins canvis introduirà el Govern en la política de comunicació de la crisi del coronavirus?
Ara sí, consellera, quan vulgui.
Gràcies, president. Primer de tot, sumar-me a les mostres de condol i de respecte que aquesta cambra ha mostrat aquest matí amb el minut de silenci, i també el meu suport a totes les persones que estan treballant en primera línia per aturar els efectes d'aquesta malaltia. Diputada, miri, jo li diré que els criteris de comunicació del Govern de Catalunya es basen en la veracitat, en la claredat i en la transparència. I, per tant, entenem que hem de continuar així.
Gràcies, consellera. Per repreguntar té la paraula la diputada. [[Pausa.]] Endavant, endavant.
A ver, señora Budó, llevan ustedes días difundiendo un supuesto confinamiento que ustedes hubieran acordado antes del realizado, cuando queda en la memoria de muchos catalanes cómo el señor Torra se refería al coronavirus como «la epidemia del miedo sin ningún tipo de sustento científico; cuando además recuerdan a la señora Vergés animando a los niños a ir a la escuela sin ningún tipo de riesgo; cuando recuerdan a medio Govern en el acto de Perpinyà, e incluso cuando la recuerdan a usted en su «nit d'amigues, poquitas horas antes de que se decretara el estado de alarma. El Govern ha cometido muchos errores en comunicación y en gestión de esta crisis, y por eso le preguntaba por el cambio. Porque ustedes, al final, con esos errores han convertido a los ciudadanos en sus principales víctimas. En Catalunya hay prácticamente 1.405.000 menores de edad que con sus familias están esperando a saber cómo tienen que salir a pasear en esta etapa de confinamiento. Han fijado ustedes unas normas que contradicen por completo las fijadas por el Gobierno de España, que es el único habilitado por el estado de alarma con respecto a esas salidas. Han fijado unas franjas horarias, lo han ampliado a mayores de catorce años y han establecido la obligatoriedad de llevar mascarilla. Para colmo, uno de sus dirigentes le ha dicho a las familias, les ha alentado a hacer solo lo que diga la Generalitat, que no serán multados, y, si no, que venga la UME y detenga a los padres. Esto sí que requiere claros cambios. Miren, en las crisis los gobiernos se retratan. Ustedes pueden tomar la senda de sustituir las afrentas por la responsabilidad, por las certezas; pueden abandonar los exabruptos; pueden demostrar capacidad, liderazgo y determinación; ante los errores, un poquito de humildad, rectificación y colaboración institucional. Este virus nos va a acompañar tiempo; así lo decía el responsable de la OMS. Pero ante el dolor, ante las incertezas de la ciudadanía, este Govern le debe respeto, le debe empatía, le debe trabajo desde la verdad, que no lo están haciendo...
Gràcies…
…y debe transmitirles confianza.
…diputada. Per respondre de nou, té la paraula la consellera. Quan vulgui.
Gràcies. Miri, diputada, permeti'm que li digui que per molt que vulguin intoxicar i que vulguin embolicar la troca amb tot això de l'estat d'alarma i el confinament, doncs és un relat fals. La realitat és tossuda i la hi explicaré de forma molt senzilla. Mirin, amb el primer estat d'alarma que es va decretar per part de l'Estat espanyol el 14 de març, i que va durar quinze dies, es va decretar el confinament total? No. Durant tots aquests quinze dies de l'estat d'alarma, el Govern de Catalunya demanava a l'Estat un confinament total? Sí. El 13 de març i el 17 de març, per carta. Amb un confinament total hauríem aconseguit abaixar el nombre de propagació d'aquesta malaltia? Sí. Això està demostrat a tots els països que es varen avançar i que ho varen fer. I, miri, i en aquest sentit, des del Govern de Catalunya considerem que la comunicació és molt important per poder arribar a la ciutadania, perquè puguin comprendre tres coses, i així ho hem fet des del Govern de Catalunya: quina és la situació actual, què fem les autoritats al respecte i què pot fer i què ha de fer la ciutadania a nivell personal. Per tant, nosaltres, com a govern, considerem que en la nostra política de comunicació hi trobaran sinceritat, hi trobaran transparència, però també hi trobaran crítica, perquè la crítica també hi ha de ser, la crítica cap al Govern de l'Estat espanyol, i també, quan convé, l'autocrítica. I aquí també ens hi trobaran. I per acabar, miri, jo li diré que poden estar tranquils amb la comunicació del Govern de Catalunya. Continuarem amb aquestes premisses de veracitat, de transparència i de claredat. I el que tenim molt clar és que amb nosaltres no trobaran ni llenguatge bèl·lic ni uniformes militars en la comunicació.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre el procés de desconfinament]] [[310-00322/12]] La següent pregunta és sobre el procés de desconfinament. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Eduard Pujol. Quan vulgui.
Consellera Budó, senyores i senyors diputats, el Govern ha de gestionar una situació que ni Jules Verne hauria imaginat. Verne va dir que l'home aniria a la Lluna, però, en canvi, mai s'hauria imaginat l'atac d'un virus desconegut i letal que ha fet milers de morts. Des de Junts per Catalunya, d'entrada, expressem el nostre agraïment a tots els professionals que hi han plantat cara i expressem el condol als amics i als familiars de totes les víctimes de la Covid-19. Fem nostres el seu patiment i el buit que provoca l'absència. Consellera, estem en un canvi d'era, com ho va ser l'arribada del vapor o la primera gran guerra, i això multiplica pors i interrogants. Nosaltres som aquí per donar respostes, i haurem de triar si som nostàlgics d'un món que s'ha col·lapsat o si som impulsors i protagonistes d'un món nou, tecnològic i just. Hem de construir una societat justa, sostenible i equilibrada. Amb el canvi d'era les coses canvien per sempre, i només se'n sortiran les societats, els governs i els països que siguin ràpids a l'hora de substituir amb encert allò que ja no serveix, perquè –recordin-ho– el món el mouen les idees. Una vegada passi el moment de plantar cara al virus, i abans d'entrar de ple en la fase de construir, hi haurà el desconfinament, que s'haurà de fer bé. I és aquí on arribem al cap del carrer. L'Estat no pot gestionar el desconfinament com ho ha fet amb el confinament. Ens hi juguem la recaiguda, que s'acabi tardant més del compte en recuperar la normalitat. Fins ara el Govern de Catalunya ha liderat els debats que s'han generat. Gràcies al president Torra s'han pres decisions radicalment necessàries i complicades, però ara toca desconfinar. Li demanem que la Generalitat mantingui el lideratge en aquesta fase; el país s'hi juga massa com per no alçar la veu quan toqui. Hi insisteixo, el desconfinament s'ha de fer bé; el farem bé. Pensi que som un país que pateix i que ens hi juguem massa en com es farà. Quina serà, consellera, l'actitud del Govern de Catalunya davant d'aquesta fase? Consellera, moltes gràcies i molta salut.
Gràcies, diputat. Per respondre té ara la paraula la consellera de la Presidència, la senyora Meritxell Budó. Quan vulgui.
Gràcies, president. Miri, pensar en el desconfinament ens fa pensar en positiu i, de fet, ens fa pensar que queda menys per sortir d'aquesta crisi sanitària, però que serà econòmica i social i que ha vingut per quedar-se una bona temporada. I si ara podem parlar de desconfinament, també, és gràcies a l'esforç i gràcies al sacrifici que la gent d'aquest país està fent durant fa ja moltes setmanes. I, efectivament, des del Govern entenem que hem hagut d'afrontar aquest desconfinament amb unes competències que ens varen retirar quan es va decretar aquest estat d'alarma. I, per tant, també ho hem fet de manera crítica amb les decisions preses durant el confinament per part de l'Estat espanyol. Però ara, en aquests moments, i per encarar el desconfinament, tornem a oferir, el Govern de Catalunya, al Govern espanyol la col·laboració per treballar plegats, de forma lleial, per lluitar contra aquesta pandèmia. Però demanem que se'ns escolti i que no se'ns imposin les decisions. Demanem col·laboració, i no imposició ni uniformització. Com deia, aquesta és una crisi sanitària, econòmica i social i, per tant, ens cal donar una resposta transversal com a govern. Ha estat així en l'etapa del confinament i ho serà en la del desconfinament. I, per tant, el teixit productiu, entenem que també serà un element clau en aquest desconfinament. Assegurar la continuïtat de les empreses, entenem que és una de les primeres polítiques socials que hem d'impulsar els governs. De fet, aquestes darreres setmanes hem vist com moltes empreses s'han adaptat i s'han reconvertit en un temps rècord per treballar en projectes específics per fer front a la situació provocada per la Covid. I aquesta capacitat d'adaptació és clau en l'estratègia de la recuperació econòmica i social, que també ha de formar part d'aquesta estratègia de desconfinament. Bé, així doncs, nosaltres insistim en la necessitat d'acompanyar les empreses del país fent compatible un desconfinament segur i, alhora, vetllant per la reactivació econòmica del nostre país. Creiem que s'ha d'aprofundir en les accions pensades i adaptades a una petita i mitjana empresa que necessita liquiditat per sobreviure. Aquesta crisi no l'han de pagar ni les treballadores, ni els treballadors, ni les famílies, ni els emprenedors, ni les empreses. Són els poders públics els que tenim la responsabilitat, en aquest moment greu, de posar tots els recursos disponibles i necessaris per recuperar una nova normalitat com més aviat millor.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre la situació del sector primari i les gestions per a afrontar la Covid-19]] [[310-00316/12]] La següent pregunta és sobre la situació del sector primari i les gestions per afrontar el Covid-19. I la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Marta Vilalta. Quan vulgui.
Moltes gràcies, president. D'entrada, en nom del Grup Republicà, l'escalf a les persones afectades, el condol també a les víctimes del coronavirus i el reconeixement a les professionals que estan fent front a aquesta crisi, estan fent front i lluitant contra el coronavirus. Consellera Jordà, li parlo en nom del Grup Republicà, però també en nom de la portaveu d'agricultura d'aquest grup, la companya Irene Fornós, que és qui en un ple ordinari li faria la pregunta. En primer lloc li volem fer, volem fer de forma generalitzada un agraïment al sector primari, per l'esforç gegant que està fent per garantir el subministrament d'aliments, i fent-ho d'una forma segura, d'una forma sana, d'una forma de qualitat en aquesta crisi. S'ha demostrat com el que és: un sector vital. Jo crec que és necessari posar-ho en valor i fer aquest reconeixement. També volem valorar, i molt, la tasca del departament i, en el seu conjunt, de tot el Govern, en aquestes setmanes, de posar en marxa accions urgents per a donar resposta a aquests reptes més immediats. Caldrà, això també és veritat, que se segueixi treballant en aquells àmbits que més estan patint: la planta o la flor ornamental, l'oví, el boví, el sector pesquer i vitivinícola, a la vegada que, consellera, identifiquem un dels reptes més importants en el seu departament, a més a més, és clar, que és com afrontem la campanya de la fruita, com afrontem la campanya agrícola, que tot just ha començat, i com ho fem perquè es pugui desenvolupar amb la màxima normalitat. Aquest creiem que és un aspecte clau. En aquest sentit, doncs, consellera, voldríem que ens pogués explicar i detallar algunes d'aquestes mesures més immediates i els esforços que està fent el seu departament per a donar aquestes respostes, a la vegada que també m'agradaria fer una altra reflexió més de model, l'agroalimentari, i més de futur. Hem vist aquestes setmanes la importància del sector agroalimentari per al país, i també hem vist com ens hem hagut de reinventar i, fins i tot, com alguns processos s'han accelerat, però..., venda més directa o de proximitat, per posar-ne algun exemple. Podríem dir que la revolució agrària ja ha començat i, en tot cas, que vingui per quedar-se. Creiem, consellera, per tant, que malgrat aquesta crisi també estem en un moment d'oportunitat, en un moment d'afrontar el debat sobre què volem produir, què volem menjar. I, en aquest cas, el meu grup parlamentari ho tenim clar: sobirania alimentària, alimentació més saludable, de proximitat, de gran qualitat, avançant cap als circuits i canals curts, també, i un nou model, sens dubte, que ens haurà d'ajudar a lluitar contra el despoblament i a favor de l'equilibri territorial. Amb tot, per tant, consellera, quines seran les següents actuacions del seu departament per a afrontar aquesta crisi ara...
Gràcies, diputada.
...i també en el futur. Moltes gràcies.
Per respondre té la paraula la consellera d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació, la senyora Teresa Jordà. Quan vulgui.
Moltes gràcies, president. Gràcies, diputada, per la pregunta. En primer lloc, permeti'm que faci un agraïment al sector, un sector imprescindible, un sector essencial, que ha treballat i que ho ha fet, com bé saben, en unes condicions complicades i difícils. De fet, des del departament hem fet una feina ingent, hem fet una feina exhaustiva a tots nivells des del primer moment, i sobretot per fer front a l'immediat. I l'immediat no era altra cosa que evitar el trencament de la cadena alimentària, en totes les seves baules, i també garantir l'abastiment d'aliments en tots els establiments del país. Val a dir –i els ha apuntat vostè– que hi ha sectors vulnerables, detectats, diagnosticats: l'oví, cabrum, la flor i la planta ornamental, el sector vitivinícola, el sector pesquer... Hi estem treballant. De fet, no és fàcil ni ho serà, però, en tot cas, hi estem treballant des del primer moment i des del primer minut. Però també exigim..., a qui té responsabilitats i competències, eh?, a la Unió Europea i al ministeri. Sobretot a aquests últims, el ministeri, els demanem, si us plau, que compleixin aquelles expectatives generades, eh? En aquests moments això és també molt necessari. Sobretot, cal ser rigorosos i diligents. I dit això, i un cop garantit el funcionament de la cadena i un cop també ajudant aquests sectors més vulnerables, doncs, com bé ha dit vostè, ara la nostra obsessió –deixi-m'ho dir així– no és altra cosa que la campanya agrària, la campanya de la fruita dolça. El que hem fet és coordinar-ho des de la proximitat, eh?, perquè entenem que la proximitat és com es coordina millor. Des de Lleida, des de les Terres de l'Ebre, hem creat una comissió tècnica que, amb tots els agents implicats, des dels productors fins a les patronals, les diferents administracions a tots nivells, el Govern del país també, doncs, portarà al pròxim consell executiu un codi de bones pràctiques per encarar, doncs, aquesta campanya amb les millors garanties, i al final ho acabarà validant Palau. De tot, si em permeten, de totes les crisis se'n treuen lliçons, i a vegades fins i tot oportunitats. I ara la ciutadania, doncs, jo crec que tenim una oportunitat de que conegui i, com bé diu vostè, faci confiança a aquests productors, productors únics, productors irrepetibles. És evident que les polítiques encetades també des de la gestió republicana van adreçades i van, amb aquesta governança, readreçades a aquest camí. El sector s'hi ha readaptat, el sector està preparat per al canvi. Ara, doncs, toca que la ciutadania siguem capaços de retornar-los, doncs, tot el que aquests dies han estat fent també per nosaltres, no?, i no només ara, sinó cada dia. Per això des d'aquí avui aprofito per fer una crida a optar per la compra socialment responsable. Ara més que mai prioritzem, doncs, aquest producte local, aquest producte de proximitat, i fem costat al nostre sector primari. Moltes gràcies.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre les mesures adoptades pel Departament d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència amb relació a la crisi de la Covid-19]] [[310-00317/12]] La següent pregunta és sobre les mesures adoptades pel Departament d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència amb relació a la crisi del Covid-19. I la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Anna Caula. Quan vulgui.
Bon dia i benvingut, conseller Solé. Primer de tot agrair-li la voluntat i la capacitat d'entomar el lideratge del departament en unes circumstàncies tan extraordinàries. Prova d'aquest moment inaudit que estem vivint és la imatge avui d'aquest hemicicle, que només el pot rebre en la seva primera intervenció amb vint-i-un diputats. En aquest període d'excepcionalitat i greu crisi sanitària, humanitària i econòmica, vostè ha rebut un departament en marxa i s'hi ha posat al capdavant per deixar ben clar que el Departament d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència està al servei de la ciutadania en tots els seus àmbits. Ho és quan es converteix en el departament de referència per als catalans i les catalanes atrapats a l'estranger, que tot sovint han hagut de recórrer al seu departament, amb menys competències i menys recursos, però que ha demostrat que està obert vint-i-quatre hores al dia i set dies a la setmana, després d'haver trucat a la porta de les fastuoses ambaixades espanyoles i no haver obtingut resposta. Ho és quan es converteix en el departament de referència a l'hora d'assegurar la transparència i l'accessibilitat a la informació sobre la pandèmia i posa a disposició de la ciutadania les dades obertes sobre el seu impacte sanitari i econòmic, perquè el compromís d'aquest Govern amb la transparència no entén d'excepcionalitats ni estats d'alarma. El que sí que entén és que precisament en moments d'excepció és quan més calen llums i taquígrafs. Perquè entenc que la llibertat d'expressió i d'informació ha de ser un dels pilars bàsics d'una democràcia. I aprofitem per denunciar que el règim del 78 i l'Estat espanyol defineixin com a «bulo les crítiques al Govern i ordenin minimitzar-les a la Guàrdia Civil per evitar l'estrès social, ergo el desgast al Govern. Ho és també quan lidera la tasca del Govern de la Generalitat en entendre el món en aquests temps convulsos i, sobretot, analitzant de manera rigorosa què fan els altres governs per fer front a la Covid-19; una tasca prospectiva que potser no llueix tant però que és molt essencial. És essencial, sobretot, perquè l'Estat espanyol ha pres decisions molt discutibles a l'hora de gestionar el confinament; moltes d'aquestes, a partir de l'autoritarisme, retallant drets i llibertats i recentralitzant l'unit sota una bandera. Desigualtat en tot moment. Li preguntem: si la referència de la ciutadania de Catalunya al món i ajudar Catalunya a entendre el món, què passa, és molt important, per això li preguntem quina acció està duent el seu departament per afrontar aquesta crisi.
Gràcies, diputada. Per respondre la pregunta té la paraula el conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència, el senyor Bernat Solé. Quan vulgui.
Moltes gràcies, president. President Torra, diputats, diputades, diputada Caula, permetin-me, en primer lloc, fer una salutació especial a tota la gent que ens està seguint des de casa, tant des de Catalunya com des d'arreu del món, i en especial traslladar un missatge de suport a aquelles persones que encara avui estan confinades en els seus països i que esperen poder retornar a Catalunya i reunir-se amb les seves famílies. Miri, amb referència a la pregunta que em feia, el que ha fet el Departament d'Exteriors, que em correspon encapçalar des de fa tot just cinc setmanes, és la tasca que hauria fet qualsevol país del món: una tasca que ha posat la persona, les persones, al centre de qualsevol gestió política. I hem basat les nostres prioritats en tres objectius principals. Un primer objectiu ha estat donar suport a tots els catalans i catalanes arreu del món, acompanyant-los, informant-los, ajudant-los en el seu retorn i, quan no ha estat possible, acompanyant-los en el seu confinament en el país on es troben. Han de tenir en compte que s'han posat en contacte amb nosaltres més de mil catalans, que corresponen aproximadament a unes 2.100 persones i que responen a cent països diferents. I podem dir a dia d'avui que tres d'aquests quatre catalans que s'han posat en contacte amb nosaltres ja es troben a casa. Un segon objectiu ha estat tot l'estudi que han fet les delegacions per a recollir les best practices i que diàriament posem a mans del Govern, de tots els departaments, perquè a partir del seu criteri puguin valorar si poden ser replicades o implementades aquí al nostre país. Concretament, en el cas d'infància es va fer un estudi exhaustiu i que penso que ha ajudat a prendre les decisions. Finalment, un tercer objectiu: aquesta voluntat d'obrir les dades, d'obrir aquests tretze data sets publicats a dia d'avui al portal de transparència de la Generalitat; una feina en col·laboració amb tots els departaments, especialment amb Salut, Treball i Afers Socials, el Departament de Territori, també amb Vicepresidència... I precisament per a garantir el rigor, per a evitar les fake news i perquè un exercici de transparència suposa donar confiança a la gent, donar una previsió a l'hora de prendre les decisions i, sobretot, una anàlisi per part de periodistes, professionals o vostès mateixos, els parlamentaris. Finalment, em demana si l'acció exterior és imprescindible. Per nosaltres és totalment imprescindible reforçar l'acció exterior, fer unes delegacions fortes presents als cinc continents d'arreu del món; sobretot, reforçar la capacitat d'influència i que siguem entesos com un actor fiable, compromès, responsable i solidari. Per tant, des d'aquest departament volem liderar l'acció exterior del Govern de la Generalitat...
Gràcies, conseller.
...i estem convençuts... (El president retira l'ús del micròfon al conseller i aquest continua parlant uns moments.)
Gràcies. [[Pregunta al Govern sobre els efectes en l'educació del tancament dels centres educatius per la Covid-19]] [[310-00319/12]] La següent pregunta és sobre els efectes en l'educació del tractament dels centres educatius per la Covid-19. I la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Esther Niubó. Quan vulgui.
Sí; gràcies, president. Bon dia a tothom. Conseller, com vostè sap, el sistema educatiu, després del sistema públic de salut, és un dels que més s'ha vist afectat per les conseqüències de l'emergència social i sanitària que estem vivint, especialment arran del tancament dels centres educatius, pels efectes que ha generat en el conjunt de la comunitat educativa. Començant pel professorat, que ha hagut d'afrontar, doncs, una nova realitat i acompanyar els alumnes, en la mesura que poden, amb els propis mitjans; continuant amb les famílies, que estan fent el que poden per treballar, teletreballar, i a més a més acompanyar els seus fills a l'hora de desenvolupar les tasques educatives a distància, i especialment l'alumnat: infants i joves que han perdut l'escola com a element igualador i, a més, una part dels quals els tenim totalment desvinculats del sistema educatiu. Conseller, quan l'únic vincle que es té amb l'escola o amb el seu tutor és telemàtic i, per tant, quan el dret a l'educació s'exerceix de manera virtual, combatre la bretxa digital és imprescindible. I entenem, segons dades del mateix departament, que en aquests moments hi han 55.000 famílies que o bé no tenen accés a dispositius informàtics o no tenen connexió a internet i que, per tant, no tenen aquest dret a l'educació garantit. Vostè ens ha dit que aquests paquets estan anunciats, arribaran, però a dia d'avui encara no els tenen ni tenim data de quan arribaran, i és la seva responsabilitat garantir aquest dret d'accés. I, per tant, conseller, li volem demanar quin és el capteniment del seu Govern sobre els efectes que està causant aquesta situació en l'educació i què pensa fer per pal·liar-los. Gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre la pregunta té la paraula el conseller d'Educació, el senyor Josep Bargalló. Quan vulgui.
Gràcies, president. Diputada... Bé, en primer lloc aprofito tenir la paraula per reconèixer l'altíssima professionalitat, la tasca, l'esforç i la dedicació del professorat en aquests moments, en condicions que són molt difícils. Estem vivint una crisi sanitària, una crisi econòmica, una crisi social, però també una crisi comunitària. I el Departament d'Educació se sent el responsable màxim d'aquesta crisi comunitària. I en aquesta crisi comunitària és molt important el professorat, perquè és una crisi que pateixen les famílies i l'alumnat. Vam tenir, aquest dimecres, una llarga compareixença, amb preguntes i respostes a la Comissió d'Educació d'aquesta cambra, i ja vam parlar d'això. La resposta és complexa, perquè en vint-i-quatre hores vam haver de tancar 5.492 centres educatius, deixar d'atendre 1.600.000 alumnes i reconduir en la seva tasca 130.000 professors i professores. La resposta ha estat complexa, però crec que, com vam dir a la comissió, les respostes que queden els ofereixo treballar-les conjuntament tots els grups parlamentaris amb el departament, perquè a una emergència comunitària cal una resposta comuna. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. Per a la pregunta té la paraula la diputada.
Sí, conseller, li deia que abordar la bretxa digital és imprescindible, però no és suficient; cal també reforçar el sistema educatiu perquè partim d'una situació de feblesa: tenim un sistema infrafinançat, amb retallades que no s'han revertit i que han afectat la tasca dels docents, i també la qualitat de l'atenció educativa; tenim també, som de les regions europees amb més segregació escolar, i a més a més tenim un 28 per cent d'infants en situació de pobresa. I, per tant, entenem que cal un pla de mesures urgents per compensar aquestes desigualtats socials i educatives que ja existien però que en aquests moments s'han agreujat i, per tant, que puguem començar a recuperar el que teníem. Per què no recuperar el programa 1x1, un ordinador amb connexió per a cada alumne; la sisena hora als centres públics; l'escola inclusiva; que s'abaixin les ràtios i, per tant, no tanquem més grups ni més línies, o el foment de l'etapa educativa zero-tres, molt castigada, i que en aquests moments patirà segurament com mai. Conseller, el pressupost que aprovaran avui amb els comuns és insuficient i, a més a més, neix caducat. Li demanem que en el marc d'aquesta reconstrucció impulsi un reforçament del sistema educatiu que deixi enrere les retallades i que, a més, permeti afrontar els futurs reptes de l'educació amb més equitat. Nosaltres, si està disposat a fer-ho, l'acompanyarem. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Conseller, de nou, quan vulgui.
Gràcies, president. Diputada, emergència comunitària, responsabilitat del Departament d'Educació, i també vull fer un reconeixement: aquestes respostes que estem fent i les que farem no les podrem tirar endavant..., les estem tirant endavant gràcies als ajuntaments, també, perquè són els altres responsables a aquesta resposta comunitària. El Departament d'Educació, els ajuntaments, als quals, hi insisteixo, agraeixo la seva dedicació també, i el conjunt de la cambra serem capaços de donar aquesta resposta, i em sembla que ja els deuen haver convocat perquè la setmana vinent tinguem la primera reunió de grups parlamentaris i Departament d'Educació per esbossar aquesta línia de reconstrucció, també, en el sistema educatiu com a resposta a l'emergència comunitària. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre la recentralització de la gestió de les emergències]] [[310-00323/12]] I la següent pregunta és sobre la recentralització de la gestió de les emergències. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Eduard Pujol. Quan vulgui.
Conseller Buch, senyores i senyors diputats, en pocs mesos, déu-n'hi-do: el Govern de Catalunya s'ha enfrontat al foc de la Ribera d'Ebre, al temporal Gloria i a l'explosió a la petroquímica de Tarragona, i s'ha gestionat bé. Ara vostè és dels responsables, és un dels responsables del Procicat, que és l'òrgan de coordinació que planta cara al coronavirus. L'opinió pública pensa que, tot i la complexitat de l'emergència sanitària, les coses s'han resolt com s'esperava o s'estan resolent com s'esperava. I sap per què? Doncs perquè s'ha gestionat, s'està gestionant des de la proximitat amb els criteris, la mirada i el comportament d'un estat. Com en la gestió dels atemptats de l'agost del 2017, quan Catalunya pot actuar com un estat les coses es fan bé. El Govern del president Torra ha gestionat l'emergència des del realisme, des de la veritat, per dura que sigui, i des de la proximitat, i també amb aquesta idea de responsabilitat d'estat. Aquesta actitud topa frontalment amb els plantejaments caducs del president Sánchez, que li agraden més els militars que els científics. El Govern espanyol s'ho juga tot a la carta de la recentralització, i com a idea de gestió això és un fracàs. La Moncloa es troba massa còmoda en el caos d'un estat centralitzat i insisteix en aquest error. I ara no és moment, no és el moment de més errors, perquè no ens els podem permetre. Catalunya no es vol recentralitzada i perduda enmig del caos del Govern d'Espanya. Si la política és resoldre problemes, que ho és, fem-ho. Col·laborar, conseller, sí; col·laborar, sí, però subordinats, no. Conseller, a partir d'ara construir haurà de ser la gran prioritat. Haurem de construir futurs, que deia diumenge el president Torra, perquè amb parar el cop no n'hi haurà prou. Però una Espanya obcecada en recentralitzar no ens serveix ni per parar el cop ni per sembrar futurs. Necessitem el retorn de les competències que ens són pròpies, començant per la gestió d'emergències. Conseller, com a responsable d'Interior, com valora l'obsessió del Govern d'Espanya per amagar darrere d'aquest estat d'alarma aquesta pulsió centralista i ineficaç? Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el conseller d'Interior, el senyor Miquel Buch. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bon dia, diputades, diputats. Sumar-me també a les mostres de condol, i també de suport a totes les persones que estan treballant contra aquesta pandèmia. Són molts els esforços que s'estan realitzant, i, per tant, l'agraïment és profund, com fem cada dia, però avui també des d'aquesta cambra l'agraïment a tots els que estan treballant, tots i totes, per la lluita contra la pandèmia. Ho ha explicat vostè: tenim un model propi, Catalunya té un model propi de gestió d'emergències, i no és nou, fa trenta-cinc anys que tenim un model propi de gestió de les emergències. I és un model que no ha estat comparat..., no hi ha cap altre territori de l'Estat espanyol que tingui un model com el nostre, no n'hi ha cap. Són diferents, però com el nostre no n'hi ha cap. Vostè ha citat la gestió dels atemptats del 17 d'agost, vostè ha citat també el temporal del Gloria, i tantes i tantes experiències, no d'aquesta legislatura, de moltes legislatures, de que el sistema d'emergències públic d'aquest país és capaç de resoldre totes les adversitats que es troba. I, concretament contra la lluita de la Covid-19, el Govern de la Generalitat va actualitzar un pla que s'ha aprovat l'any 2010; fa deu anys, que ja es va pensar i es va treballar amb un pla contra una pandèmia sanitària com la que estem patint. Es va actualitzar el febrer d'aquest any 2020, i a partir d'aquí es van començar a prendre decisions. Li recordo, per exemple, la reducció dels aforaments, o fins i tot el confinament d'un territori que en aquell moment tenia una singularitat, que calia confinar. Però a partir d'aquell moment va venir la recentralització. Ens van prendre el dret a decidir, ens van prendre el dret a poder executar la solució o les resolucions de l'emergència. Per tant, a partir d'aquí ens hem trobat decisions rebutjades, decisions que ha proposat el Govern de la Generalitat de Catalunya rebutjades, perquè al cap de pocs dies el Govern, el Gobierno del Estado, les aprovi, tal qual les havíem aprovat nosaltres; amb alguna modificació, però primer hi ha el rebuig. Per tant, ens prenen la capacitat de decisió i al cap de poc temps accepten i, d'alguna manera, recentralitzen les nostres propostes per ells, des de Madrid, aprovar-les i explicar-les. Per tant... Això ho veiem cada dia: ho estem veient amb els nens, ho estem veient amb els confinaments, ho estem veient amb tot. Per tant, jo li puc dir que un dels errors més grans que ha comès el Gobierno del Estado español avui és la recentralització. Això ens ha anat a la contra, això ens ha impedit poder treballar amb la celeritat i amb la qualitat amb què treballa un país com el nostre davant d'una emergència. Per tant, que no es tornin a equivocar, que ens deixin decidir, que ens deixin executar el pla d'emergències propi que té aquest país. Gràcies, diputat.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre si en una Catalunya independent hi hauria hagut menys defuncions per la Covid-19]] [[317-00188/12]] Acabades les preguntes al Govern, passem a les preguntes al president de la Generalitat. I la primera la formula, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el diputat senyor Alejandro Fernández.
Sí; gracias. En primer lugar, sumarnos a las muestras de condolencias que se han expresado. Y preguntarle al señor Torra si comparte, como la señora Budó, que en una Cataluña independiente hubiera habido menos fallecidos. Gracias.
Per respondre a la pregunta té la paraula el president de la Generalitat.
Sí. Molt bon dia a tothom. Jo també, com faig sempre en qualsevol intervenció, doncs enviar les meves condolences a totes aquelles famílies que han perdut alguna persona estimada, desitjar la més ràpida recuperació a qualsevol persona que estigui patint aquesta malaltia i agrair a tots els servidors públics, siguin de l'Administració que siguin, tota la seva feina; i avui especialment, ja que som al Parlament, agrair als treballadors i treballadores d'aquest Parlament, doncs, que estiguin aquí. Ja sabeu, president, perquè us ho vaig dir, que jo creia que aquesta sessió es podia haver fet telemàticament. El consell executiu de Catalunya es reuneix telemàticament, els ajuntaments també, les diputacions també... Jo crec que si també les comissions es reuneixen telemàticament, penso que també el plenari del Parlament ho podria fer. Em sap greu que en aquest cas el Parlament de Catalunya no lideri també el que ha de ser el futur, un dels futurs que hem de construir, que és una democràcia on també un ple amb tota normalitat, amb tot sentit comú, es pugui fer, doncs, telemàticament. Jo ara li respondré al senyor Fernández; jo li respondré, si li sembla, un cop vostè acabi de fer la seva exposició, amb una sèrie d'exemples d'altres persones, de fundacions alemanyes, de diaris alemanys que d'alguna manera poden explicar quins són els models que millor han funcionat a Europa en tot el que fa referència a la gestió de l'epidèmia.
Gràcies, president. Per repreguntar té la paraula el diputat.
Muchas gracias. Las obligaciones esenciales de un presidente del Gobierno en una crisis como la actual son, en primer lugar, acertar con las medidas –de eso hablaremos después, debatiremos en el debate de los decretos–, y, en segundo lugar, generar confianza y unidad en la sociedad. Es imposible generar unidad y confianza en la sociedad catalana cuando ustedes han sustituido el indecente «España nos roba por el inmoral «España nos mata, y todo ello por rehuir sus propias responsabilidades. ¿Acaso alguien en Madrid les ha impuesto el caos en las residencias de ancianos que han provocado ustedes mismos? ¿O enviar una circular pidiendo un tratamiento de menor intensidad para los mayores de ochenta años? Nadie. Gestionar desde el prejuicio identitario es siempre extraordinariamente nocivo para cualquier sociedad. Ustedes rechazaron en primera instancia al ejército para trabajos que están haciendo todos los ejercicios en nuestras democracias del entorno. En quince días pasaron de «no les necesitamos, márchense a «por favor, vengan; ayúdennos, que no llegamos. Fueron quince días perdidos, quince días perdidos que en circunstancias así son absolutamente dramáticos. ¿Es que no son capaces de aparcar sus obsesiones identitarias ni que sea un solo día, uno solo? ¿Es que son capaces incluso de llegar al esperpento de decir que 1.714.000 mascarillas son un insulto a la identidad de Catalunya? ¿No se dan cuenta de que eso no es normal? Pero no es que no sea normal desde el punto de vista político: es que no es normal desde el punto de vista psiquiátrico, diría. En definitiva, señor Torra, sé que a estas alturas es prácticamente predicar en el desierto, pero está desaprovechando la oportunidad de unir y generar confianza. Está desaprovechando incluso la oportunidad de redimirse ante esa mitad de los catalanes que nos hemos sentido sistemáticamente insultados durante estos dos últimos años por sus declaraciones. Estaríamos dispuestos a aparcar ese sentimiento, yo el primero, si a lo largo de esta crisis nos hubiéramos sentido protegidos, representados y cuidados por usted. Piense en ello, porque no hay manera, parece que no haya manera. Y piense en ello, se lo digo, porque esto va para largo. Va a ser muy duro lo que viene ahora, y no seremos capaces de superarlo divididos y con declaraciones que rompen la unidad entre todos los catalanes. Muchas gracias.
Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
Miri, lliçons, ni una –ni una. Ni una, de debò, ni una. Lliçons, ni una, perquè jo m'he dedicat durant tot aquest..., des de que ha començat la pandèmia, a salvar vides, a estar al costat de la gent, de la salut de la gent. No he tingut cap altra prioritat, cap altra prioritat, per a tots els ciutadans de Catalunya –per a tots els ciutadans de Catalunya–, no he tingut ni una prioritat. I li vull contestar a la seva pregunta. Miri, la Fundació Konrad Adenauer, que més aviat és una fundació conservadora, com vostè sap, va fer una anàlisi de com s'havien gestionat millor les epidèmies. Doncs resulta que els països grans que han gestionat l'epidèmia de manera descentralitzada –cas alemany versus cas francès– eren els països que millor ho havien fet. I també destacava el següent: que els països petits havien tingut també la capacitat de ser més hàbils, més àgils, més ràpids, etcètera. Per tant, no l'hi dic jo. Llegeixi's l'editorial de Le Monde de l'altre dia, que parlava exactament del mateix. Le Monde estava explicant justament el cas francès respecte al cas alemany. Crec que sense imposicions, amb diàleg, amb cooperació, tot això hagués anat molt millor. Però nosaltres no ens hem trobat res de tot això per part de l'Estat espanyol. D'un dia per l'altre, les nostres competències van ser abolides. Mai cap dels informes que nosaltres hem presentat..., mai n'hem rebut cap de l'Estat espanyol. Nosaltres demanem cooperació –cooperació.
Gràcies, president. [[Alguns aplaudiments.]] [[Pregunta al president de la Generalitat sobre si hi haurà un gir radical en la política del Govern i en els pressupostos per a posar la vida per davant del capital i les raons d'estat]] [[317-00183/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, el diputat senyor Carles Riera. Quan vulgui.
Bon dia, president. En primer lloc, també mostrar-li el nostre agraïment i reconeixement per l'esforç que vostè i el seu Govern estan fent davant d'aquesta crisi. Volem fer-lo extensiu a tots els servidors i servidors públiques, i, òbviament, el nostre suport i solidaritat a totes les persones que pateixen o han patit la Covid-19. També he de dir-li, president, que discrepem de gran part de les decisions polítiques que el seu Govern ha pres. Miri, president, no hem vist cap acte de sobirania davant la recentralització de l'Estat. No hem vist cap acte de sobirania davant la presència de l'exèrcit al nostre territori. No hem vist posar fre als excessos dels cossos de seguretat, sobretot davant de persones precàries o migrades. No hem vist una protecció real dels treballadors i treballadores; empreses amb enormes beneficis que fan ERTOs, i també poden rebre suport de les administracions públiques. No hem vist una veritable protecció dels autònoms i de les autònomes. Els treballadors i treballadores de Glovo, sobreexplotats davant la passivitat del Govern. I tampoc, president, tampoc hem vist una actitud ferma per posar tots els recursos del país en mans públiques i així poder lluitar amb fermesa davant d'aquesta pandèmia. President, el capital o la vida. Sabem perfectament que la sortida d'aquesta crisi serà socialista, ecologista i feminista, o no serà. President, per a quan un gir radical del seu Govern i dels seus pressupostos per posar la vida per damunt del capital i per damunt de les raons d'estat?
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
Sí; gràcies. Gràcies, senyor diputat, gràcies per les primeres paraules. Sobre la resta, permeti'm que discrepi, perquè jo he vist altres coses. Jo he vist un govern que, per responsabilitat amb la seva ciutadania, ha anat explicant-li en cada moment en quina situació es trobava. Jo he vist un govern en què hem explicat i penso que ens hem avançat als esdeveniments que podien venir, i proposat sempre mesures constructives, sempre. Jo he vist un govern que ha prioritzat la vida i la salut de les persones, per davant de qualsevol altra consideració; de qualsevol altra consideració, l'hi puc assegurar Jo he vist un govern que volia fer totes les coses alhora al més ràpidament possible i al més dràsticament possible i, per tant, que calia un confinament total, excepte serveis essencials, que calia la màxima confiança als treballadors amb una renda bàsica universal i que calia també, per als nostres emprenedors i per a les nostres empreses, assegurar que la seva reactivació podria ser possible amb la suspensió total d'impostos. Jo he vist un govern que, davant de que d'un dia per l'altre s'assabenta de que perd les seves competències en seguretat o en tota la gestió sanitària, doncs, ha fet, no més, no, lo indicible per poder assegurar els equips de protecció personal als nostres professionals. Vostè no es pot imaginar com hem patit per poder assegurar aquests equips de protecció personal als nostres professionals, als hospitals, a les entitats sociosanitàries. Algun dia s'haurà d'explicar com el Govern de Catalunya, sortint al món, va poder aconseguir uns materials que semblaven increïbles. Jo he vist tot això, i he vist també la solidaritat immensa de la gent, a la qual ho he d'agrair moltíssim. Perquè hi ha una cara B d'aquesta terrible tragèdia: és la cara de la solidaritat, de tanta gent que s'ha posat a fer coses, de tantes empreses que s'han posat a col·laborar. Jo he pogut assistir al naixement dels famosos respiradors i seguir els seus projectes. M'he posat en contacte amb els sectors del voluntariat per veure com estaven gestionant la crisi i la preocupació que jo tinc, enorme, de que aquesta crisi econòmica, social, no acabi derivant en una crisi humanitària, si no fem tot el que hem de fer. Jo he vist un govern en acció. Jo he sentit que la ciutadania veia, en tots els nostres consellers i conselleres, com enfrontàvem amb tota la veritat i amb tot el realisme, no amagant res, sinó explicant on érem en cada moment... Jo he vist aquesta part també, i crec que m'ha de permetre que jo reivindiqui aquesta part. I després, si vol, comentem els seus dotze punts, que em va semblar una proposta molt interessant...
Gràcies, president. Diputat, per repreguntar té un torn de nou. Quan vulgui.
Miri, president, nosaltres el que veiem és que vostès, com el Govern espanyol, posen pedaços, mesures de naturalesa econòmica i social en el marc estricte del neoliberalisme, que ja sabem que van fracassar per fer front a la crisi del 2008. I així ens hem trobat els serveis públics i la situació de l'economia productiva i els drets de treballadors i treballadores: en una situació absolutament vulnerable i precària davant de la crisi. I, efectivament, president, li hem fet arribar a vostè, a tots els grups del Parlament, també els que donen suport al Govern, un seguit de mesures per salvar la vida, perquè tothom tingui una vida digna, perquè tothom pugui arribar a final de mes en aquesta crisi i en les que vindran, amb el dret a l'habitatge garantit, amb el dret als recursos i els serveis bàsics garantits, per rescatar la vida, i una vida digna per a tothom. Mirin, li posem dues propostes sobre la taula. Nosaltres, immediatament, proposarem una reforma de la Llei de la renda garantida de ciutadania per tal que es converteixi en una renda bàsica universal, una renda per a tothom, perquè tothom pugui tenir una vida digna, per sobre dels interessos del capital. I, president, vostès tenen l'oportunitat de donar suport a l'esmena de la CUP al seu pressupost que proposa 500 milions...
Gràcies, diputat.
...per deixar de pagar als bancs... (El president retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.)
Gràcies. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre si el Govern ho ha fet tot bé en la gestió de la crisi de la Covid-19]] [[317-00186/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Jéssica Albiach. Quan vulgui.
Sí; gràcies, president. I abans de començar sí que m'agradaria enviar el meu condol a totes les persones que han perdut éssers estimats aquests dies i desitjar que qui està contagiat i lluitant contra el virus ara mateix, doncs, se recupere com més aviat millor. Dit això, president, sí que ens agradaria saber si vostè considera que el seu Govern ho ha fet tot bé en la gestió d'aquesta crisi. Gràcies.
Per respondre la pregunta té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, diputada. Jo penso que en una crisi que ha sobrepassat qualsevol previsió, em semblaria greu que qualsevol governant digués que ho ha fet tot bé, eh? Ni el Govern de Catalunya ho ha fet tot bé, ni el Govern d'Espanya ho ha fet tot bé, ni el Govern de França ho ha fet tot bé... Penso que cap dels governs... I nosaltres ho hem reconegut, a més a més –nosaltres ho hem reconegut–, cosa que potser..., reclamaria que aquest exercici d'humilitat també el fessin altres governs.
Per repreguntar té la paraula la diputada.
Sí; jo crec que la humilitat que vostè acaba de demostrar ara mateix no és la que traspua en les rodes de premsa del Govern de la Generalitat, diàries, que podem veure en els mitjans de comunicació. I, òbviament, jo també comparteixo que tots els governs ho podien haver fet millor, n'estic absolutament convençuda. Perquè a més estem en una situació d'una enorme complexitat, però entendrà que les paraules de la portaveu del Govern en dir que en una Catalunya independent hi hauria menys morts i menys persones contagiades o les paraules, si m'ho permeten, ridícules del conseller d'Interior sobre el nombre de mascaretes que arriben de part del Govern central, doncs, no ajuden a reconèixer aquesta humilitat de que totes ho podrien fer millor. Com he dit, és una situació d'una enorme complexitat i requereix política en majúscules; política que està demostrant la ciutadania, tant la que es queda a casa, com la que està tirant endavant el país, com la que ens està salvant la vida, i ara les institucions han d'estar a l'alçada. I això es fa reconeixent que es va aprenent davant de cada escenari i transmetent confiança i serenor. Tindrem temps d'avaluar com ho ha gestionat cadascuna de les administracions, també aquí; òbviament del Govern central, però també aquí: veure què ha passat a les residències o les divisions que hi ha entre conselleries en funció del color polític, perquè les hi ha. Però ara toca preparar-nos per al futur, i això es fa amb un pla de xoc –que tindrem una bona eina avui, amb l'aprovació dels pressupostos, perquè siga un bon pla de xoc–, i també amb un acord per la vida, per canviar el model. I jo li dic: canviar el model no és ser els campions en el finançament de la sanitat privada. Per cert, sanitat privada de dins del Siscat i de fora del Siscat, perquè les tarifes són idèntiques, i no té sentit que nosaltres paguem 43.000 euros per pacient derivat, mentre que Navarra, que té la sanitat privada de les més cares de l'Estat, n'estiga pagant 24.000. Canviar el model és blindar els serveis públics, és desmercantilitzar, per exemple, les residències, és treure de l'especulació dels mercats tots els béns bàsics, és fer una transició ecològica o és relocalitzar la indústria, president. I per fer totes aquestes coses es necessiten aliances. I jo tinc la sensació que moltes vegades les seues paraules no estan cercant aliances, sinó que lo que estan fent és trencar ponts. I com me queden deu segons, i fora de la pregunta, els he de reconèixer, els he de confessar que m'alegra vore-vos les cares i que estiguem totes bé. Fins ara.
Gràcies, diputada; igualment. Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
Sí; jo també estic molt content de que ens puguem veure. I jo no he vingut avui en aquesta sessió a fer cap mena de retret a ningú, al contrari, i menys a vostès. Menys a vostès, perquè precisament a vostès jo avui els voldria demanar ajut, perquè vostès governen l'Estat espanyol, vostès són corresponsables de les decisions que pren o que no pren l'Estat espanyol. I, per tant, jo els vull demanar que exerceixin aquesta influència, que escoltin, que facin que el Govern espanyol escolti les decisions que pren el Govern de Catalunya. Perquè, quan nosaltres proposem el confinament total excepte els serveis essencials quinze dies abans de que el Govern espanyol ho aprovi, penso que hauria estat bé que vostès, doncs, haguessin estat al costat del Govern de Catalunya i haguessin forçat el Govern espanyol a fer-ho. Penso que, quan nosaltres hem proposat la renda garantida per als treballadors –i ja portem un mes i mig reclamant-la–, hauria estat bé que des del primer moment haguessin donat aquest suport al Govern espanyol. Penso que, quan nosaltres vam demanar que se suspenguessin les quotes dels autònoms, hauria estat bé que vostès també ens haguessin ajudat, no? Facin, si us plau, que la veu de Catalunya s'escolti. I ara tenen una gran oportunitat, ara tenen una magnífica oportunitat. En el procés de confinament no ha estat possible, no se'ns ha escoltat. Mai se'ns ha traslladat cap mena d'informe tècnic ni científic, mai, ni un –ni un. No ho sé, potser vostès els tenen, nosaltres no. Però ara hi ha una gran oportunitat, en el desconfinament. Deixin que Catalunya gestioni el desconfinament de Catalunya, deixin-nos. Vostès governen a Madrid, vostès governen a Espanya. Jo li demano aquest ajut: facin que el Govern espanyol accepti que Catalunya té la competència, té l'experiència, té el coneixement per poder fer el desconfinament a Catalunya. I espero comptar amb el vostre suport. Moltes gràcies.
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la convocatòria de les forces polítiques per a impulsar un pacte per a la reconstrucció]] [[317-00187/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Miquel Iceta. Quan vulgui.
Gràcies, president. Molt honorable president de la Generalitat, és moment de recordar les víctimes, de traslladar el nostre condol a les famílies i als amics, de donar ànims als que lluiten en aquests moments contra la malaltia i als que els ajuden i els cuiden en primera línia: el personal sanitari de les residències, el d'emergències i el del transport sanitari. És també moment de manifestar el suport per la gent que treballa per mantenir els serveis essencials, per assegurar la cadena alimentària i de subministraments, i els que progressivament es van incorporant a l'activitat econòmica. Però el nostre homenatge i el nostre reconeixement no han de ser abstractes, sinó que es concreten en voluntat de col·laboració en la lluita contra el coronavirus i per la reconstrucció social i econòmica del país. Ara no toca intentar treure profit polític de la tragèdia. Ni Espanya és atur i mort, ni amb la independència hi hauria menys víctimes; n'hi ha prou amb recordar les moltes víctimes de països independents arreu del món. Ara el que toca és sumar esforços, treballar plegats amb els ulls posats en la reconstrucció social i econòmica del país. És per això, president, que li pregunto si pensa convocar les forces polítiques per impulsar un pacte català per la reconstrucció. I ja li avanço que en aquest esforç podrà comptar amb el suport del nostre grup parlamentari i propostes concretes per donar-li contingut.
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
Sí; gràcies, senyor diputat. Efectivament, no només penso cridar tots els partits polítics, perquè penso que no en tindríem prou només d'escoltar-nos a nosaltres mateixos, tot i que representem el vot de la ciutadania. La meva crida, com la que vaig fer diumenge, és una crida a tota la ciutadania, a tot el talent de Catalunya, per construir junts aquests futurs. Ja ho saben, jo prefereixo la paraula «construir que «reconstruir. «Reconstruir vol dir que farem el mateix model? No. Hem de construir futurs, uns futurs i unes opcions segurament disruptives. És que han de ser disruptives respecte al sistema que fins ara hem tingut. I per això necessitem tot el talent del país: necessitem els partits polítics; necessitem els agents econòmics, socials, culturals; necessitem les universitats, els centres de recerca; necessitem els professionals, els executius de les empreses..., clar que sí, necessitem mobilitzar tot el talent de Catalunya per poder fer front al que ha de ser aquest pla, en el que ens juguem, sincerament, el futur de les properes generacions de catalans.
Per repreguntar té la paraula el diputat.
Molt honorable senyor president, no sap l'alegria que em dona la seva resposta i sentir-lo parlar de construcció, perquè nosaltres creiem que ni els pressupostos que s'aprovaran avui, ni la llei de mesures, ni els decrets que el Govern porta avui a convalidar són la resposta ambiciosa de país als enormes reptes econòmics i socials als que ens enfrontem. I és per això que acollim amb alegria la seva expressió de liderar aquest pacte català, si vostè vol, per la construcció econòmica i social, capaç d'evitar que ningú no quedi enrere; que l'activitat econòmica es recuperi; que asseguri la màxima eficàcia de l'Administració i la màxima qualitat dels serveis públics; tenir un fons català per a la reconstrucció que arribi a empreses, autònoms, treballadors i famílies, capaç d'assegurar la igualtat, reduir els desequilibris territorials i promoure la sostenibilitat, impulsant la indústria, la recerca i la innovació. Un pacte, efectivament, amb les forces polítiques, amb els agents econòmics i socials i amb el món local. Posem-nos-hi com més aviat millor.
Gràcies, diputat...
Salut, sort i encert, president.
President, per respondre de nou, quan vulgui.
I ho celebro, i tot això, però necessitarem més, necessitarem eines d'estat, per poder fer això, eh? Necessitarem que totes aquelles eines que nosaltres no tenim, doncs, les puguem tenir. I, per tant, jo apel·lo, doncs, a que aquesta crisi, aquesta crisi terrible, no la paguin ni els ciutadans, ni les empreses, ni els autònoms, sinó que la pagui l'Estat. L'Estat som tots, si m'ho permet, eh?, en aquests moments l'Estat som tots, totes les administracions. Per tant, han de ser les administracions les que paguin aquesta crisi. Nosaltres hi hem insistit una vegada i una altra, ho saben perfectament: confinament total excepte serveis essencials, renda bàsica per als treballadors, perquè cal donar la màxima confiança als treballadors, i suspensió de tots els impostos per a les empreses, per a la seva reactivació. Tenim ben dissenyades les fases: una fase primera de rescat, una segona fase de reactivació i una tercera fase de fixar l'horitzó del país. I hem de treballar-les alhora, perquè una ens portarà a les altres. La primera fase és la que estem ara rescatant. La segona fase, que durarà fins a la vacuna, on començarem a obrir tota una sèrie de sectors i on ens caldrà veure amb ells, amb una col·laboració publicoprivada intensíssima, com ens en sortim. I la tercera fase, de l'horitzó; hi insisteixo, aquí és on cal construir, aquí és on cal tota la creativitat i tota l'experiència i el know-how dels catalans...
Gràcies, president...
...i comptem amb tots.
La següent pregunta... [[Pregunta al president de la Generalitat sobre el reforçament de l'estat del benestar per a remuntar la crisi de la Covid-19]] [[317-00185/12]] ...la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, el diputat senyor Sergi Sabrià.
Gràcies, president. Bon dia, president, consellers, conselleres, diputats, diputades. Content de ser avui aquí, en aquest Ple diferent, aprofitant tot el marge que ens dona el Reglament i respectant la decisió de la Mesa i, per tant, respectant la separació de poders, com li demanem sempre a l'Estat, i de fer-ho per poder aprovar uns pressupostos que tant necessita aquest país. Començo donant les gràcies un cop més per l'esforç ingent, colpidor i agre d'aquests dies als pacients, a les famílies de les víctimes, als sanitaris, a tots els professionals essencials, als que es queden a casa, als i les que han nascut durant aquests dies, als que pateixen per la feina, pel lloguer i pel futur. Segur que no tot sortirà bé, perquè estem enmig d'una pandèmia mundial, amb derivades socials i econòmiques històriques; però, com sempre, no tenim més opció que sortir-nos-en, i ens en sortirem. I ho farem prioritzant la vida, protegint les persones i garantint-nos un nou model de societat. Mirar cap a una societat diferent i millor està a les nostres mans, i ens tocarà liderar-ho amb responsabilitat i garantint drets i llibertats de tothom. Perquè alguns han demostrat aquests dies, i reiteradament, que només improvisen. No podem deixar de dir que l'Estat ha tornat a ser un obstacle, i volem ser molt clars per als dies que vindran: no hi ha lloc per a la improvisació, prou recentralització i prou militars. Avui guanyem una eina, per fi tindrem uns pressupostos claus en la lluita contra el Covid. I absurdament, per la necessitat de protagonisme d'alguns, tindrem els pressupostos i 3.000 milions més trenta dies tard. Trist i decebedor. Però avui sobretot volem reivindicar la feinada de moltíssima gent que ha fet possible dotar aquest país de més recursos, de més recursos per invertir en salut, en educació i en polítiques d'ocupació, i per posar, per tant, la vida al centre. President, sabem que el Govern també prioritza la vida i el benestar dels catalans, i per fer-ho només podem fer una cosa: reforçar l'estat del benestar, per remuntar col·lectivament la crisi del Covid, i volem saber com ho planteja aquest Govern. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
Sí; gràcies, diputat. Efectivament, aquests pressupostos, llargament desitjats i que en ells mateixos són tota una petita història del que ha passat durant, doncs, aquests últims mesos a Catalunya, el que és cert és que ens doten d'un marc que necessitàvem, eh? Aquests 3.000 milions d'euros més, aquesta actualització, és cert que la reclamàvem i la necessitàvem. Però, paradoxalment, també és veritat que l'efecte coronavirus fa que, aquests pressupostos, ara calgui que els hàgim de prioritzar. És així. N'hem parlat amb tot l'equip econòmic del Govern: la primera feina l'endemà d'aprovar aquests pressupostos ja es tractarà de saber com som capaços de prioritzar cada una de les línies, sobretot tenint en compte una mica, si em permet, el que comentava abans, no?, les diferents fases en les que estem, i sobretot prioritzant polítiques socials, certament, però també aquells sectors que més tocats estan per aquesta crisi; i és evident que estic parlant, doncs, del sector de turisme, del sector comerç, del tercer sector, del sector cultural. I, per tant, haurem de ser capaços, amb aquest marc que tenim, de poder tirar endavant i de prioritzar. Però, és més, només amb aquests pressupostos no ens en sortirem –no ens en sortirem–, l'hi deia abans al diputat Iceta, i ho estem reclamant cada dia. Si hem estimat en entre 1.800 i 2.000 milions d'euros el cost sanitari d'aquesta crisi, és evident que nosaltres el que necessitem són transferències directes per part de l'Estat i no préstecs, és evident. És evident que nosaltres necessitem que s'elimini ja el topall de dèficit, aquests punts que reclamem; encara no ho ha fet, l'Estat. És evident que necessitem, doncs, que els superàvits dels ajuntaments els puguem aplicar, i encara no ha aprovat, l'Estat. Necessitem, només faltaria..., ha estat la meva reclamació endèmica: del dèficit fiscal; és que només que abaixessin un, dos punts de dèficit fiscal, d'aquell 8 per cent del dèficit fiscal que pateix Catalunya, ja ens en sortiríem. I ja no li parlo de lo de sempre: de la disposició addicional tercera, dels Mossos, de la prestació, doncs, de dependència... És que necessitem, ara sí, tenir un estat a favor. Necessitem que el Govern espanyol jugui a favor. Perquè és que, si no, no ens en sortirem, tampoc, només amb aquests pressupostos. I, per tant, necessitem aquestes transferències de diners per poder pagar el cost sanitari. Aquests 14.000 milions que van anunciar no van representar res...
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la gestió per a construir el futur de Catalunya]] [[317-00189/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Albert Batet. Quan vulgui.
Moltes gràcies, president. Molt honorable president Torra, en primer lloc, els diputats i diputades de Junts per Catalunya volem expressar el nostre condol als familiars que han perdut éssers estimats, desitjar una ràpida recuperació a totes les persones contagiades i expressar la nostra més sincera gratitud a tots els treballadors sanitaris i a tot el conjunt de la societat que està treballant en aquests moments, al peu del canó, per combatre la pandèmia. Moltes gràcies a tots i a totes. També volem expressar el nostre suport, president, al Govern i a vostè mateix, que han demostrat una capacitat de liderar, d'anticipar-se, d'escoltar, de col·laborar, amb lleialtat, de cooperar amb les diferents entitats i societat civil, prenent les decisions difícils i necessàries per abordar aquesta crisi. Això va de la vida, això va de la salut de les persones. I hem demostrat durant aquest temps una actitud d'estat però que ens mancaven eines d'estat. Vivim moments excepcionals, i avui aquí és un dia històric, al Parlament, en el qual, doncs, molts diputats no cal que assisteixin, perquè poden votar de forma telemàtica. I això situa que el Parlament ha de continuar lluitant per aquesta avantguarda i defensar la democràcia. Agraïm als tècnics de la casa l'esforç. Tot ha canviat. Tot ha canviat i el futur és ara. Moltes crisis s'han accelerat, moltes crisis s'han evidenciat, i ara tenim noves formes de consum, educatives, de teletreball, de l'Administració, consellers que prenen possessió de forma telemàtica... No podem quedar ancorats al segle XX, hem de començar a pensar en aquesta societat davant d'un nou paradigma que ens situa, la crisi del coronavirus, pensant en coordenades del segle XXI. Tenim una situació d'urgència, que és salvar vides de les persones, i s'hi han de centrar tots els esforços per part del Govern. Hi haurà una situació d'emergència, la recuperació social i econòmica. Però, president, nosaltres el que voldríem és preguntar-li sobre la seva posició sobre com encarar el futur del país. Hem de construir el país de l'endemà, connectar Catalunya amb l'avantguarda del segle XXI, que, com sempre ha lluitat el catalanisme polític, sigui per una societat radicalment democràtica, moderna, on hi hagi progrés social i econòmic, cultural, i alhora mantenir-nos en la revolució científica, tecnològica i digital del conjunt del país. Crec que la gestió al capdavant d'aquesta crisi evidencia la necessitat imperiosa de repensar la Catalunya del segle XXI i com hi entrem i ens connectem amb la realitat del nostre dia a dia.
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
Sí; gràcies, diputat, gràcies per les vostres paraules. Mireu, el secretari general de les Nacions Unides explicava fa poc que necessitaven construir una economia més igualitària, més inclusiva i més sostenible. Jo penso que és un bon resum del que Catalunya ha de tirar endavant. Insisteixo en les tres fases en les que ens trobem. En aquesta primera fase de rescat i, per tant, de preparació, està claríssim que ara hem d'atendre aquesta emergència sanitària. Per això reclamem aquestes transferències directes per cobrir aquest cost, perquè és una situació absolutament excepcional, que, si no, seria una ferida profunda ja d'entrada als nostres pressupostos. I ja saben quina és la fórmula catalana: de protecció al treballador, de reactivació de les empreses i de suport total als autònoms. Entrarem després en una fase de reactivació, a mesura que el desconfinament es vagi produint, i, per tant, una fase de represa. I aquí és absolutament necessari que en cada un dels sectors –i jo m'he anat trobant amb el sector del comerç, amb el sector del turisme, amb el sector cultural– arribem a uns acords publicoprivats per saber com podem ajudar-los, com els acompanyem, com prioritzem totes les nostres accions perquè, doncs, realment, aquesta reactivació sigui possible. Finalment, entrarem en l'etapa de definir l'horitzó del país. I aquesta per mi és l'etapa més important de totes. I aquesta etapa l'hem de construir de manera absolutament disruptiva. O sigui, no podem tornar a fer el que havíem fet, perquè vam veure que no estàvem preparats. És així. I, per tant, ja s'apunten solucions, penso jo, com la de que les àrees sanitàries i sociosanitàries, doncs, és evident que han d'anar juntes. O la digitalització, tots els canvis que suposarà la digitalització, en una democràcia molt més participativa, molt més crítica amb el poder, clar que sí. Necessitem tota la crítica del món. Que ningú pretengui que no ens critiquem o que no es critiquin els polítics; per l'amor de Déu! I necessitem també tenir en compte que les coses que havíem fet, com les havíem fet fins ara, doncs no pot ser, haurà de ser diferent I això no ho pot fer cap govern sol, ni tot l'hemicicle, ni que ens poséssim d'acord. Necessitem la implicació de tota la societat, i del talent de la societat, de l'excel·lència. Tenim els millors professionals, tenim les millors persones per fer-ho. Cridem-los. I aquesta crida l'hem de concretar, i ho farem, i el Govern els propers dies concretarà el que ha de ser aquesta crida a l'excel·lència i al talent del país per posar-se en marxa i per definir, tots junts, com volem construir aquests futurs.
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la constitució d'un fòrum autonòmic per a la reconstrucció de Catalunya]] [[317-00184/12]] La següent i darrera pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Lorena Roldán. Quan vulgui.
Sí; gràcies, president. Bueno, quiero empezar, evidentemente, dedicando unas palabras de ánimo y de cariño a todas las personas que han perdido a un ser querido en esta crisis, y también de agradecimiento a los que cada día se están dejando la piel para que juntos le ganamos la batalla al Covid-19. Se espera de nosotros que estemos a la altura de las circunstancias, que nos arremanguemos para salvar vidas primero, y empleos después. Y para eso es necesario ahora más que nunca que trabajemos con unidad y con responsabilidad. Nosotros estamos convencidos de que el primer paso es ponerse manos a la obra con unos presupuestos de emergencia que no ignoren la realidad de la pandemia, consensuados con todas las fuerzas políticas, donde no haya rastro de disputas políticas, ni tampoco de confrontación con el Estado. Pero es que la situación es tan, tan grave, que creo que tenemos que dar todavía un paso más allá. Por eso hoy desde aquí, desde Ciudadanos, les proponemos la constitución de un foro autonómico para la reconstrucción de Cataluña, un foro en el seno del Parlamento, donde el Govern y los líderes de la oposición dejemos a un lado nuestras diferencias y nos pongamos a trabajar juntos contra el Covid-19. Miren, yo creo que ahora mismo no podemos escuchar según qué discursos que estamos oyendo. Creo que obstaculizar la labor de la UME o de la Guardia Civil, como ha pasado en Sant Andreu de la Barca, no salva vidas; hacer un llamamiento a la desobediencia, como el señor Sabrià, no salva vidas; que el señor Buch vea conspiraciones numéricas no salva vidas, y que la portavoz del Govern insinúe que con ustedes al frente habría menos muertes, tampoco lo hace, no salva vidas, señor Torra. Así que pongámonos de acuerdo de una vez. Si no lo hacemos ahora, ¿entonces cuándo? Con este tipo de discursos no vamos a ningún sitio. Yo desde aquí le quiero preguntar si ustedes están dispuestos a aceptar nuestra propuesta, a dejar las diferencias políticas a un lado, a dejar los ataques al Estado y a que nos pongamos a trabajar juntos, mano a mano, en ese foro para la reconstrucción de Cataluña. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
Sí; gràcies, diputada. En primer lloc, també desitjo que el senyor Carrizosa, doncs, s'hagi recuperat i, per tant, li faci arribar el meu record. Miri, jo continuaré sent independentista i vostè no. Ho érem abans del coronavirus, i després també. Però jo li agraeixo molt el to d'avui, l'hi agraeixo. I penso que hem d'anar cap a una resposta inclusiva, efectivament, on tots ens escoltem, perquè, sincerament, nosaltres volem entendre'ns amb tothom, volem escoltar tothom, volem que tot el talent del país hi participi... Jo, d'aquest fòrum que vostè ara acaba de proposar, si vol, parlem-ne; em sembla que és evident que en el Parlament haurem de ser capaços d'arribar a aquests grans acords. Però jo faig una crida, si em permet, una mica més enllà. Jo penso que no en tindríem prou, tampoc. Així com li reconec que el Govern no en té prou, tampoc penso que el Parlament en tingui prou. Tenim persones amb una gran capacitat, amb un gran talent al país. És el moment d'aprofitar-los, és el moment de realment obrir-nos a tota la societat, a tots aquells professionals que estan a les universitats, treballant a les empreses, en el sector cultural, en el tercer sector. Escoltem a tothom, perquè dependrà de les decisions que prenguem ara, insisteixo, que hi ve el futur del país. Jo compto amb tothom, i celebro que avui vostès, doncs, facin aquesta petició, i, sobretot, el to que fins ara vostè ha emprat.
Gràcies, president. Diputada, té un segon torn, quan vulgui.
Sí, gracias. Yo también celebro esas palabras que usted me dice, aunque no me cuadra mucho con lo que luego vemos por otro lado. Usted, por ejemplo, el otro día decía que si acuden a esos pactos para la reconstrucción en el Congreso será simplemente para hablar de autodeterminación. También lo decía la señora Borràs hace unos días. Usted también se ha dado mucha prisa en decir que quiere retomar esa mesa que ustedes llaman de diálogo, pero que en realidad no es más que el sitio donde ir a tensar la cuerda con su obsesión nacionalista. Yo quiero que entiendan que se acuerda ya no aguanta más, que ahora nuestra obsesión y la del conjunto de la sociedad es otra. Consiste solo en salvar vidas y en ayudar a aquellos [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] más castigados por la crisis. Por tanto…
Gràcies, diputada.
…sentémonos juntos en ese foro autonómico, señor Torra.
President, té un segon torn. Quan vulgui.
Llàstima, anàvem millor amb la primera part que en aquesta segona, però jo reitero el to que he intentat mantenir durant totes aquestes intervencions. Jo compto amb tothom en aquest país, amb tothom, perquè aquesta gestió del coronavirus –i si em permet, potser s'havia qüestionat en algun moment, però, i abans també– del Govern de Catalunya ha sigut sempre una gestió per a tothom, per a tota la ciutadania. Nosaltres si hem tingut una prioritat durant aquests dies és la salut i la vida de la gent. És que ho hem posat per davant de qualsevol cosa. Penso que això, com a mínim, si em permet, s'hauria de reconèixer, almenys en la posició que el Govern ha mantingut des del primer moment la salut i la vida. Jo he dit: «Focalitzem-nos en la salut i la vida, això és el primer. Ara, hi insisteixo, així com vostè pensarà que la millor solució després és romandre a Espanya, doncs, nosaltres seguim pensant que la solució és la independència de Catalunya. Per això som independentistes, perquè creiem que podem...
Gràcies, president.
...donar més oportunitats a aquest país si som...
Gràcies. [[Decrets llei 4/2020, del 10 de març, pel qual s'estableix un règim transitori per a la concessió de les indemnitzacions i ajuts per a dones víctimes de violència masclista, que preveu el Decret 80/2015, del 26 de maig, i 9/2020, del 24 de març, pel qual es regula la participació institucional, el diàleg social permanent i la concertació social de les organitzacions sindicals i empresarials més representatives a Catalunya]] [[203-00029/12 i 203-00034/12]] Acabada la sessió de control passarem al següent punt de l'ordre del dia, que, en aquest cas, és el debat i votació posterior dels punts 2 i 7 de l'ordre del dia, que, tal com va acordar la Junta de Portaveus, se substanciaran de manera conjunta en un únic debat. Són referits a la validació del Decret llei 4/2020 del 10 de març, pel qual s'estableix un règim transitori per a la concessió de les indemnitzacions i ajuts per a dones víctimes de violència masclista que preveu el Decret 80/2015 de 26 de maig, i la validació del Decret llei 9/2020 de 24 de març pel qual es regula la participació institucional, el diàleg social permanent i la concertació social de les organitzacions sindicals i empresarials més representatives de Catalunya. Els recordo, com he dit al principi, que la votació de la validació de tots els decrets es farà al final, després de tots els debats, i el vot telemàtic es tancarà mitja hora abans d'aquestes votacions, és a dir, a un quart de tres de la tarda. Per presentar i defensar la convalidació dels dos decrets té la paraula el conseller Chakir El Homrani, conseller de Treball, Afers Socials i Famílies. Quan vulgui, conseller.
Bon dia. Gràcies, president. Vicepresident del Govern, diputades i diputats, avui porto dos decrets lleis de mesures urgents, dos decrets lleis que abasten dos espais molt diferents, que abasten una situació que mostra com el treball del Govern és continu, que cauen en un moment molt complex, però que alhora han d'acompanyar aquest moment, encara que estiguessin preparats de forma prèvia. Crec que és un exemple molt clar de que en els moments d'excepcionalitat que estem vivint calen mesures per a l'excepcionalitat, però també cal continuar avançant, i continuar avançant en aspectes que també seran claus a l'hora d'abordar el post-Covid, a l'hora d'abordar les situacions de gran complexitat, de molta duresa que estem vivint en aquest país, i a tot el món, en aquests últims mesos. Mirin, aquests dos decrets són: per un costat, el Decret llei 4/2020, del 10 de març, pel qual s'estableix un règim transitori per a la concessió de les indemnitzacions i ajuts per a dones víctimes de violència masclista, que preveu el Decret 80/2015 del 26 de maig, i, per un altre costat, el Decret Llei 9/2020, del 24 de març, pel qual es regula la participació institucional, el diàleg social permanent i la concertació social amb les organitzacions sindicals i empresarials més representatives a Catalunya. I sembla mentida, perquè si iniciem pel primer d'aquests decrets lleis, que és el primer que defensaré, situa que en aquest moment en el que la preocupació també va lligada a la violència masclista, en el que la situació de confinament ens està fent i ens està obligant a mantenir els serveis actius adaptats a aquesta situació, perquè, per desgràcia –i és un d'aquells àmbits que ens fa envermellir com a societat–, les situacions de violència masclista no han parat amb el confinament. I, fins i tot, les situacions de violència es poden incrementar pel fet d'estar confinats a les llars, i hi han dones que han de compartir el confinament amb homes violents, amb homes que les maltracten, amb homes que no tenen decència, i això també ho estem treballant; des de tots els àmbits: el preventiu, des dels serveis especialitzats, treballant entorn de com som capaços de garantir els drets de les dones en aquestes circumstàncies absolutament excepcionals de confinament. Però alhora també ens mostra que tenim una oportunitat per configurar i per millorar el model de societat que volem de cara al futur, amb relació també, i molt importantment, als rols de gènere, a les desigualtats estructurals per raó de sexe, a les relacions entre dones i homes, a la redefinició dels usos del temps; en definitiva, a la protecció i la garantia dels drets de les dones. És també una oportunitat entorn de fer realitat un dels objectius que crec que tots i totes, totes i tots compartim en aquest hemicicle. I és un debat oportú també en les circumstàncies; com els deia, la violència masclista no s'atura davant del Covid. La situació excepcional on la convivència és permanent i forçosa, la mobilitat reduïda i nul·la pot afavorir situacions de violència i agreuja les dificultats de les víctimes per trobar suport en el seu àmbit familiar, professional, alhora que es produeixen menys possibilitats de verbalitzar, de compartir, de demanar informació, de demanar assessorament als serveis, així com especialment de denunciar, d'aquesta decisió valenta què fan moltes supervivents. Molt molt complex, i crec que tots i totes en som conscients. Per això hem continuat treballant, i per això portem aquest decret. Miri, els recordo dos paràgrafs. Segur que vostès sabran d'on venen. «Les dones han estat essencials en la construcció i la defensa dels drets i les llibertats al llarg de la història. Malgrat això, gran part de les nostres societats no han reconegut el paper històric de les dones i no n'han garantit els drets. La Llei del dret de les dones a erradicar la violència masclista parteix de la premissa que els drets de les dones són drets humans. La violència masclista és una greu vulneració d'aquests drets i un impediment perquè les dones puguin assolir la plena ciutadania, l'autonomia i la llibertat. Aquests dos paràgrafs són del preàmbul de la Llei 5/2008, del dret de les dones a erradicar la violència masclista. Va ser una llei en el seu moment pionera. Fa poc vam celebrar-ne els deu anys. Va ser una llei que va suposar un punt d'inflexió en la mirada, en l'aproximament, en l'aproximació, en la centralitat que han de tenir les polítiques de gènere, la lluita perquè tota la societat hi treballi conjuntament. I toca seguir fent passos endavant: amb aquest decret fem un pas més, avancem fermament en la lluita contra les violències masclistes La indemnització, entesa com a dret de reparació, va esdevenir en aquesta llei un dels nuclis centrals dels drets de les dones. Una ajuda imprescindible per a elles i per a les seves filles i fills orfes en el procés de recuperació del dany sofert, per facilitar-los l'inici d'un nou projecte personal de vida. I és cert, el Decret 80/2015, del 26 de maig, aquell que proposem modificar, es va tramitar en unes circumstàncies de restriccions pressupostàries, sense acabar de conèixer quina seria la demanda de les indemnitzacions i els ajuts que generaria. I ara toca fer aquest canvi. És dels primers aspectes que vaig voler abordar com a conseller, analitzar com estaven funcionant aquestes indemnitzacions. Finalitzar tot el 2019 per veure com funcionaven, i la realitat és dura: no estan funcionant; no estan funcionant les indemnitzacions, ni les que té el Govern de la Generalitat ni les que té el Govern de l'Estat. I és una reflexió que hem de fer conjuntament. I ara els explicaré els motius que hem trobat i per què modifiquem el decret, però la realitat és molt dura quan veus les xifres. Parlem que des del 2015 hi han hagut, no arriba a un centenar d'indemnitzacions. No, no pot ser –no pot ser. Hi ha un problema de disseny entorn de les ajudes, hi ha un problema de coneixement, hi ha un problema de burocràcia, hi ha un problema vinculat –i que en aquest Ple s'ha discutit moltes vegades– a la mirada del sistema judicial, a la mirada i a les sentències del sistema judicial que no faciliten els drets de les dones que han patit violència masclista i els drets dels fills i les filles que han sofert l'assassinat de les seves mares. I toca fer aquesta reflexió. Davant d'aquesta greu situació què hem fet? Hem fet dos aspectes paral·lels. Iniciar la reforma del reglament que regula aquestes indemnitzacions, però alhora amb una presa de consciència molt clara de que no podem esperar a que el reglament estigui absolutament reformat, que necessitem alhora poder donar transitòriament la resposta. I, després, l'anàlisi dels motius del baix número d'ajuts, i així modificar-ho ràpidament amb aquest decret llei de mesures urgents, perquè és clau que a l'anàlisi se li pugui donar una resposta ràpida. Mirin, els explico l'anàlisi que hem fet des del departament i quins són els quatre principals motius que expliquen aquesta realitat. Poc coneixement dels ajuts i de les indemnitzacions. Què fem? Introduïm l'obligatorietat dels serveis que atenen les dones que han patit violència masclista a informar de l'existència d'aquests ajuts. Dos, excés de burocràcia, especialment, clarament en l'àmbit dels menors. El reglament introdueix obligacions perquè no s'introdueixi, quan la perceptora de l'ajuda és una dona que ha patit violència masclista, el fet de que hagin de presentar declaracions de renda dels anys anteriors menors d'edat, el fet de que les filles i els fills no tinguin reconegut al mateix nivell que les dones que han patit violència masclista el dret a les indemnitzacions, més enllà dels requisits econòmics de la seva situació. I és un dels problemes. El tercer, un problema molt greu; un problema que han denunciat entitats com Dones Juristes. Un problema que, per desgràcia, des del nostre àmbit competencial no hi podrem fer front, però que busquem de quina manera s'hi pot fer front, que és l'acreditació de les seqüeles de les sentències. Hem observat que moltes sentències judicials no recullen prou acuradament les seqüeles de les violències masclistes. Per aquest motiu, el que fem, davant de la impossibilitat de tractar-ho –perquè competencialment no ho podem tractar nosaltres directament–, és afegir-ne la certificació en altres àmbits que no són les sentències judicials. A través d'un informe d'un metge de la xarxa pública; a través d'un informe dels serveis d'intervenció especialitzada o altres serveis especialitzats, que són els que millor coneixen la violència masclista i les seves seqüeles. Val la pena recordar que els SIEs es van atendre prop de cinc mil dones el 2019, que, ja en aquest principi del 2020, hem incrementat la xarxa de vuit a dotze i que els pressupostos que s'aprovaran aquesta tarda ens permetran ampliar la xarxa fins a setze a finals d'aquest any. Tindran un paper clau. I és absolutament necessari que els equips interdisciplinaris de les professionals dels SIEs tinguin aquesta capacitat; tinguin la capacitat d'acreditar les seqüeles. Serà una manera d'assegurar el que és un dret clau: la indemnització per a la reparació de les víctimes de violència masclista. De cara al futur, també ho situem: caldrà preparar normatives molt més àgils en la resposta, capaces de saber valorar els fets i l'actualitat de forma molt més ràpida de la que hem practicat fins ara, per ser capaços d'articular respostes que tinguin una incidència evident en la protecció dels drets i les llibertats, en la protecció dels drets humans. Els drets de les dones són drets humans. I sembla mentida que ho haguem de dir i que ho haguem de repetir tantes vegades. És així. Seguirem parlant de violències masclistes. La llei –que vam celebrar-ne el desè aniversari– parlava de «violència masclista. Ara, tots i totes, totes i tots, tenim molt clar que hi han diverses violències masclistes. Seguirem treballant perquè la igualtat sigui plena, perquè sigui efectiva, pel ple reconeixement dels drets de les dones a viure amb dignitat, amb seguretat i autonomia, lliures d'explotació, de maltractaments i de qualsevol tipus de discriminació i desigualtat. És això el que pretenem. És un decret llei de mesures urgents que el que permet és fer realitat una resposta més àgil i més contundent a les dones i a les seves filles i fills, que han patit una situació que, ho hem de recordar, ens ha de fer envermellir com a societat. El segon decret: el Decret de participació institucional, el diàleg social permanent i la concertació social amb les organitzacions sindicals i empresarials més representatives de Catalunya. És una passa endavant. És una assignatura pendent que tenia el Govern de la Generalitat i que ha tingut amb tots els colors polítics que l'han governat. Tenir capacitat de dotar de transparència, d'ordenar i de valorar i protegir un àmbit clau: el diàleg social, la concertació, la capacitat d'arribar a acords amb els agents, la capacitat de construir conjuntament. I, la veritat, les circumstàncies són molt dures, però és una passa que aquest país no es podia permetre el luxe de no fer. Molts anys, molts governs, consellers i conselleres de Treball de tots els colors polítics ho van intentar, però ara ho fem realitat amb un treball de tot un any; amb un treball conjunt amb els agents; amb un treball que permet donar aquesta transparència, que permet organitzar-ho millor i que permet, especialment, protegir un àmbit que hem de protegir, que és el diàleg social, la concertació, la participació institucional. I crec que veiem els resultats, i els veiem dia a dia. Aquest país ha incorporat sempre aquesta voluntat de construir entre tots, aquesta voluntat de que la societat civil sigui partícip de tota la presa de decisió, aquesta capacitat d'arribar a acords des de la diferència, des de la discrepància. I per això és important. I ja ho teníem incorporat en molts àmbits, des del Consell de Direcció del SOC fins al Consell de Relacions Laborals, fins a molts àmbits on hi era, però necessitàvem endreçar-ho, necessitàvem dotar-lo d'aquell espai més central. Necessitàvem poder fer una passa endavant. I s'havia intentat durant molts anys i no s'havia aconseguit. I crec que és una bona notícia. Catalunya sempre ha apostat per disposar d'espais estables. Per què? Perquè ens ajuda. I ho hem vist les últimes setmanes. Ho hem vist les últimes setmanes, on hem sigut capaços de poder acordar, en el marc del Consell de Relacions Laborals, com, conjuntament, amb mirades diferents, amb mirades divergents, perquè els punts de partida eren molt diferents per part de tothom qui hi participava: del Govern de la Generalitat, dels diversos departaments, que havien de tenir una mirada entorn de les seves responsabilitats i competències, de les patronals i dels sindicats..., però vam poder tenir un acord en aquest marc per al que significava la superació del període del permís retribuït recuperable. Podríem discutir si és un permís retribuït o era –o és– una distribució irregular de la jornada. Cap problema. Però, quan passava, de quina manera ho tractaven? I ho vam poder fer amb un document amb moltes concrecions. Per què? Perquè tothom va ser generós. Perquè és això el que és el diàleg social i la concertació. No és defensar el teu punt de vista, únicament; és la capacitat d'arribar a acords, és la capacitat de trobar els punts de trobada, és la capacitat de generar seguretat entre tots i totes. I la vam tenir, en aquest exemple i la necessitarem encara més, davant de la situació social, econòmica i laboral que viurà aquest país, que viurà tot Europa, que viurà tot el món. I crec que això ens obliga a estar encara més reforçats en aquest àmbit. I, en aquest sentit, arriba aquest decret en un moment en què és més que oportú. I encara que portàvem un any treballant-lo, en silenci, sense estar ficat al focus, perquè aquests treballs s'han de fer en silenci, amb unes partides i amb unes mirades molt diferents, però permet tenir un document absolutament consensuat amb els agents, que és un element clau, que és un element que s'ha de portar en aquest Parlament d'aquesta manera, absolutament consensuat. I també és una realitat, com a país. També per al Govern. Què ens permet la concertació? Fer front a àmbits on no tenim competències, però fer-ho des del diàleg social, des de l'acompanyament, des d'aquest àmbit on, en el món del treball, és molt important, perquè pot i genera norma –pot i genera norma– més enllà dels àmbits governamentals. I això també és clau. Reforça el marc català de relacions laborals, reforça la capacitat de subsidiarietat entorn de les polítiques per als treballadors i treballadores, per als ciutadans i les ciutadanes d'aquest país. I crec que és un element molt i molt important. Què significa també? Un avanç –un avanç. Per això, en el marc d'aquest decret llei, es crea el Consell de Diàleg Social de Catalunya. Òrgan col·legiat, de participació institucional i permanent, de caràcter tripartit, que vetlla pel desenvolupament del diàleg i la concertació social, que està adscrit al departament que em pertoca coordinar però que no el presideix el departament que em pertoca coordinar, perquè té una visió global de govern que ens permetrà estar molt més endreçats; conèixer amb caràcter previ els avantprojectes i els projectes de normes regulatòries, reglamentàries; que ens permetrà anar situant un àmbit més, rebre informació sobre els plans, els programes, les actuacions desenvolupades, participar en l'elaboració de criteris, directrius, línies generals. I això també va vinculat a uns deures i uns drets, a uns drets i uns deures de les organitzacions. Perquè és així, perquè és així com creixem: quan som capaços de tenir molta transparència. I també permet un altre element, un altre element que és clau. I que és garantir el funcionament i el finançament del Tribunal Laboral de Catalunya. Un òrgan que està participat per les organitzacions sindicals i empresarials més representatives, que és la principal eina de resolució extrajudicial dels conflictes laborals en el nostre país, que, si em permeten, no és marca de les relacions laborals. És marca catalana de les relacions laborals, i crec que ho podem dir amb molt d'orgull. És referencial, el TLC. I era importantíssim, davant dels canvis que van prendre els governs del Partit Popular en certs nivells de les entitats que són públiques, però que són participades també per agents que no són públics, poder protegir aquest espai. Vostès, suposo que en són conscients, de la feinada que tindrà el TLC en el postconfinament; de la importància que tindrà el TLC per evitar la saturació judicial; de la importància que té arribar a acords abans d'anar als jutjats socials. I per això també el protegim i el protegim en el marc d'aquest decret de mesures urgents. Catalunya fa una passa endavant entorn del diàleg social, la concertació i la participació institucional. Una passa necessària, una passa que molts governs havien treballat i que –també ho dic aquí– vam aprofitar una part dels treballs d'aquests governs previs de la Generalitat, que havien fet, de tots els colors polítics. I ho dic així, eh?, de tots els colors polítics. El que hem fet és treball silenciós, treball de formiga, treball polític en minúscula per poder tenir aquest acord i presentar-lo aquí. I arriba en un moment en què encara tindrà més importància per tota la situació que ens trobarem. Aquests són els dos decrets de mesures urgents que he vingut a defensar en el Ple del Parlament. Agrair-los que puguin tirar endavant, perquè crec que els dos són dos àmbits centrals, dos àmbits necessaris, dos àmbits treballats fora del context de crisi Covid, de crisi sanitària Covid, però que també tenen encara més importància tenint en compte la crisi Covid. A partir d'aquí, a la seva disposició, diputats i diputades. Gràcies.
Gràcies, conseller. Les intervencions dels grups parlamentaris comencen, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, per la diputada senyora Noemí de la Calle. Els recordo que tenen deu minuts per grup parlamentari. [[Pausa.]] Esperem, després de cada torn, que es desinfecti el faristol. En tot cas, moltes gràcies, Juan. Quan vulgui, diputada.
Buenos días a todos. Empezamos con el primer decreto que el Govern nos trae a votación para subsanar los errores cometidos en la concesión de indemnizaciones a las víctimas de violencia machista, errores que reconocen en la propia exposición de motivos. Para situarnos, estas indemnizaciones son un decreto que recoge la Ley 5/2008, del dret de les dones a erradicar la violència masclista, y, para que los que nos estén escuchando se puedan hacer a la idea, daré un dato: entre 2015 y 2019 hubo siete mil sentencias condenatorias y, en ese mismo periodo, solo fueron concedidas estas ayudas a noventa y una personas. El conseller, con la retórica que le caracteriza, ha pegado una disertación y, en realidad, ha pasado de puntillas por las causas que han motivado la modificación del decreto de 2015, y cuando lo ha hecho ha sido para echarle la culpa a un decreto del Gobierno de Artur Mas, obviando que se gobernaba gracias a Esquerra y que, posteriormente, ustedes han gobernado dos legislaturas sin haber hecho nada hasta ahora. El propio conseller El Homrani ha reconocido, eso sí, que esto se debía a dos cosas: por un lado, a un problema de desconocimiento de las víctimas sobre estos derechos y, por otro lado, a las trabas burocráticas y a un problema de diseño de las ayudas. Empecemos por el primero, que es el problema de desconocimiento y que, a nuestro entender, este decreto, pues, no termina de resolver. Para que se hagan una idea, solo nueve personas accedieron a estas ayudas en 2019. Y es fácil entender por qué las víctimas no conocen que tienen derecho a recibir estas indemnizaciones y también es fácil deducir por qué el Govern de la Generalitat tampoco pone todo el empeño que debería para que las reciban. La mayoría de víctimas desconocen que tienen este derecho porque desde el Govern no se ponen en los medios para que así sea. Por ejemplo, se gastan millonadas en publicidad institucional, que pagamos todos los catalanes de nuestro bolsillo, pero esta publicidad institucional al final sólo sirve para decir pues que qué bonito, que guapo es el Govern, y que bien hace las cosas, pero no para informar al ciudadano de sus derechos ni de cómo tramitar las ayudas y las prestaciones. Tampoco es suficiente la información que se pueda llegar a dar desde los servicios de atención a la mujer o los servicios sociales porque, tal y como revela una macroencuesta de violencia contra la mujer del Ministerio de España, solo el 13,1 por ciento de las mujeres que han sufrido violencia física o sexual acuden a los servicios sociales o recursos públicos para pedir ayuda. Es decir que, por mucho que en los SIE se informe de estas ayudas, nueve de cada diez víctimas seguirán sin conocer que tienen estos derechos. ¿Qué es lo que tendría que hacer este Govern si realmente quisiera hacer efectivos los derechos que recoge la ley para que todas las víctimas pudiesen acceder a las ayudas? Pues firmar un convenio con el poder judicial para que la Administración pudiese tramitar esas ayudas de oficio. Así las víctimas no tendrían que enterarse por la prensa o pues ese 86,9 por ciento de las víctimas que no acuden a los servicios sociales también conocerían que tienen derecho a esas indemnizaciones. Por un lado, pues, entiendo que este Govern no contemple la firma de un convenio con el poder judicial porque no es que se lleven muy bien, lamentablemente. Y, por otro lado, porque el desconocimiento de esos derechos por parte de las víctimas los lleva a ahorrarse mucho dinero, que luego pueden destinar a esos gastos prescindibles que todos conocemos, que solo sirven a sus intereses y, en ningún caso, a los intereses de la ciudadanía. Y es que, con la firma de un convenio con el poder judicial, desde la primera resolución judicial en la que se ha adoptasen medidas cautelares, la Generalitat podría de oficio informar a las víctimas de la existencia de estos derechos y ofrecerles la posibilidad de acceder a estas indemnizaciones. Pero, claro, sale mucho más barato sacar un decreto urgente que, como reconoce el propio Govern en la memoria económica adjunta a este decreto, solo beneficiará a cincuenta y cinco mujeres y veinticinco niños. Cincuenta y cinco mujeres y veinticinco niños, frente a mil quinientas sentencias judiciales que hubo en 2019 relacionadas con la violencia machista. Saquen sus propias conclusiones. Después tenemos el segundo problema que, en boca del propio conseller, pues, es el de las trabas burocráticas y el mal diseño de las ayudas, algo que ya es un sello característico del Govern en general y de esta conselleria en particular. Y si no, que se lo digan a las personas que aún están esperando una revisión de las delegaciones indebidamente justificadas de la renda garantida de ciutadania, algo que se ha aprobado en infinidad de ocasiones en este Parlament a instancias de mi grupo parlamentario y aún estamos esperando que el Govern lleve a cabo como tantas otras cosas. Y en el caso que nos ocupa, que es el de las ayudas a las víctimas de violencia machista, pues también hemos puesto el foco, y les voy a dar un ejemplo: en 2017 se aprobó una propuesta de resolución de Ciudadanos en la que poníamos de manifiesto las trabas para acceder a estas ayudas que se encontraban, por ejemplo, las víctimas de agresiones sexuales, el tráfico de seres humanos para explotación sexual o la mutilación genital femenina. Concretamente, en el punto d de la Resolución 727/11, que se aprobó, pedíamos precisamente que se evaluase el acceso de las víctimas a las ayudas que recoge la ley. Y si consultan el debate de la propuesta, yo misma remarqué la importancia de ese punto, por la existencia de obstáculos para acceder a estos derechos. Y leo literalmente parte de la intervención: «Solicitamos un informe para evaluar los posibles desajustes que podamos tener a la hora de garantizar estos derechos para poder corregirlos y poner solución. Entonces, claro, quien no tengan memoria o desconozca que ya tuvimos este debate hace tres años, pues podrá creer lo que afirma el Govern que oh, por arte de magia, pues, se han dado cuenta ahora y han corrido a corregirlo. Pero no. Algunos ya lo advertimos en su día, lo trajimos a este Parlament, lo sometimos a votación, se aprobó, y el Govern pues lo que hizo con esta propuesta es meterla en un cajón como todo lo que propone y aprueba la oposición en este Parlament. Y ahora vienen aquí con un decreto que puede parecer que ayudará a muchas víctimas. Pero, repito, leyendo la memoria económica que el propio Govern adjunta al decreto, se puede comprobar que, de las mil quinientas víctimas con sentencia judicial en 2019, a las que podría ayudar este decreto, en realidad, solo ayudará a menos de las que se puedan contar con los dedos de la mano de diez diputados. Votaremos a favor de este decreto porque es preferible ayudar a ochenta víctimas antes que a ninguna, pero no por ello queremos dejar de decirles que, una vez más, ustedes llegan tarde y mal. Como siempre. Y mire, que lleguen tarde, aún; pero que lo hagan así de mal no tiene excusa. No se puede arreglar una chapuza con otra chapuza. Y por ello, desde mi grupo parlamentario, consideramos que la mejor forma de ayudar a las víctimas es tramitar este decreto como proyecto de ley, por el trámite de urgencia, de manera que pueda ser mejorado con aportaciones del conjunto de los grupos parlamentarios. Creemos que la tramitación como proyecto de ley por urgencia de este decreto es la única opción de corregir rápidamente las numerosas deficiencias que contiene, y reiteramos al Govern de la Generalitat la necesidad de que se tome en serio la lucha contra la violencia machista y la reparación de las víctimas, porque luchar contra la máxima expresión de la desigualdad no consiste pues en ponerse solo un lacito una vez al año y leer grandilocuentes declaraciones institucionales. La reparación a las víctimas no se consigue solo con minutos de silencio sino acompañándolas, amparándolas y haciendo efectivos los derechos que ellas tienen recogidos por nuestras leyes. Y la reparación a las víctimas no se consigue solo con gestos ni con disertaciones, sino con hechos. Y respecto al segundo decreto por el que se regula la participación institucional, el diálogo social permanente y la concertación social de las organizaciones sindicales y empresariales más representativas. Bueno, es un decreto que, para no saturar la tramitación judicial, apuesta por la conciliación, la mediación y arbitraje como instrumento de los agentes sociales y económicos para la resolución extrajudicial de conflictos. Nos cuesta creer que la Generalitat vaya a hacer todo lo que dice aquí porque, bueno, me suena más a esos cantos al sol a los que por desgracia ya nos tiene acostumbrados este Govern, y más aún cuando, en la disposición transitoria primera, el Govern se da a sí mismo un plazo de seis meses para iniciar los trámites [[l'oradora riu]] . Y bueno, ya sabiendo, pues, la calma con la que ustedes se suelen tomar el trabajo pendiente y el poco respeto que le tienen a los plazos de las leyes, comprenderán que no tenemos demasiada esperanza. Recordemos todas las leyes sociales que siguen sin reglamento. Así que bueno, pues, nosotros, desde Ciudadanos, votaremos a favor, pero le pedimos al Govern concreción y un plan específico de actuación, porque la aprobación de este decreto tiene que ir acompañada de una serie de recursos y medidas económicas para la agilización de la Administración y, como decía, pues, dotándola de recursos técnicos y personales. Le pedimos que faciliten toda la información, que aboguen por la transparencia, que sean ágiles en la tramitación y en la puesta en marcha para dar soluciones a la situación laboral y económica que tenemos por la actual crisis sanitaria y económica. Necesitamos celeridad y eficiencia para mejorar la respuesta a la ciudadanía y a todos los sectores implicados. Gracias.
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari Socialistes i Units per avançar és el torn de la diputada senyora Eva Granados. Quan vulgui.
Gracias. Bon dia a tothom. Tramitamos ahora dos decretos aprobados por el Govern al margen de la crisis, pero, como decía el conseller, al que le agradezco su intervención, son dos decretos que también podemos vincular con la situación que estamos pasando. En el de concertación, en el decreto de concertación, se habla de la creación del Consell de Diàleg Social a Catalunya, un espacio permanente, largamente esperado por muchos, luego lo comentaré. Y creo que el pacto que proponía Miquel Iceta al president Torra esta mañana en la sesión de control pues también puede ser un espacio donde las fuerzas políticas y también los agentes sociales podamos llegar a acuerdos en este pacto de reconstrucción. Y el decreto sobre las indemnizaciones, hablando de violencia machista y sabiendo que durante estas semanas de confinamiento han aumentado un 60 por ciento las llamadas a ese teléfono de atención a víctimas, pues también creo que tiene mucho que ver también con la situación que estamos pasando ahora. Hago el debate de estos decretos, aunque sea Bea Silva la persona que lleva los temas de violencia de género, la diputada que los lleva, y Pol Gibert los temas de empleo, pero bueno hoy es un pleno un poco excepcional por la situación que vivimos. Vamos a ver, desde que tenemos estadísticas en el conjunto de España han sido más de 1.051 víctimas desde el 2003 y, en lo que llevamos del 2020, dieciocho en el conjunto de España y tres, con la estadística que he mirado esta mañana, en Cataluña, víctimas mortales por violencia machista. Es evidente que el machismo es el principal enemigo de las mujeres, que no podremos ver que hay una sociedad democrática hasta que no eliminemos estos comportamientos machistas. Y yo creo que el decreto, que viene a subsanar un decreto del 2015, es necesario, pero quiero poner de relieve algo que ha dicho el conseller, que lo ha dicho así, como de pasada. La diputada de Ciudadanos hablaba de los problemas de diseño y de burocracia y de información, pero es que el conseller ha dicho algo más y yo me he quedado, no sé, igual nos lo puede explicar más tarde, pero es que ha dicho que cuando se aprobó en el 2015 había restricciones presupuestarias. Entonces, parece ser que ya no era un problema de diseño, ni de información, ni de burocracia. ¿Es que el mismo diseño del decreto estaba pensado para que se gastara menos dinero? Es que ha dicho eso, conseller. Ha dit justament això. Entonces, si en el 2015, conseller Mas-Colell: restricciones presupuestarias; en el 2016 ya había más ingresos en la Generalitat... En enero del 2016, el conseller d'Hisenda, de Economía, ya era Oriol Junqueras y, por lo tanto, lleva muchos años Esquerra Republicana al frente de las cuentas de la Generalitat. Y si sabían que los errores eran del diseño del mismo decreto, para que no se gastara tanto dinero, yo creo que estamos ante otra situación. Porque si convalidamos ese decreto, la memoria económica dice que solamente va a llegar a muy pocas víctimas, luego sigue adoleciendo de ese diseño. Por eso, nosotros nos vamos a abstener en la tramitación, pero vamos a querer también que se trámite como ley, porque a ver si con las aportaciones de todos los grupos parlamentarios solucionamos los problemas de diseño, de burocracia –la información yo creo que se puede informar sin cambiar ningún decreto–, pero además hacemos que llegue a todas las víctimas de violencia machista, que es lo que toca. Y está claro que, si desde el 2015, ya se diseñó con ese objetivo y con ese marco de restricciones presupuestarias formando parte del diseño, es evidente que no ha sido la prioridad ni del Gobierno y el conseller Mas-Colell ni de los consellers ni los gobiernos que ha habido después. Luego también tienen mucha responsabilidad. Nuestra ley de erradicación de violencia machista es del 2008 y fue innovadora por recuperación y por reparación de las víctimas, pero es que han pasado ya doce años y ninguna de esas cuestiones se han hecho realidad como reflejaba la misma ley. Yo creo que no han tenido voluntad de priorizarla ni de disponer de los recursos para su despliegue, y el ejemplo es que esta tarde se aprobaran presupuestos y tampoco en los presupuestos sale la prioridad que necesitan las víctimas de violencia machista. Sabemos que nuestra red solamente llega a una de cada diez víctimas que se estiman que son víctimas de violencia, así que es evidente que no estamos solucionando el problema ni con este decreto ni con los presupuestos que aprobaremos esta tarde. Miren, durante el confinamiento, la situación de las mujeres es de mayor riesgo al encontrarse encerradas con su agresor, como decía el conseller. Y decía yo también hace un momento que han aumentado un 60 por ciento las llamadas al 900 900 120. Pero es que las entidades nos están diciendo, las entidades que hacen atención directa, han denunciado que carecen de recursos para atender a estas mujeres que están llamando a este número de teléfono. Y por lo tanto de poco sirve darles atención telefónica si luego no hay espacios, ni equipos, ni recursos suficientes para acompañarlas. Y también nos dicen las entidades que hay una revictimización, porque cada vez que llaman y tienen que hablar con diferentes personas tienen que volver a explicar su situación. El 31 de marzo el Gobierno de España autorizó que los fondos del Pacto de estado contra la violencia de género, que para Cataluña son casi 13 millones de euros, sirvieran para atender esta situación. Y Baleares ha ampliado la renta social. «Mascarilla-19 es una campaña que empezó en Canarias y que se está extendiendo por diferentes comunidades, por todo el Estado. Y aquí..., es que no han hecho les campañas que prometieron. El otro día la consellera Budó lo decía en su comparecencia. Y nosotros le pedimos: creen espacios; disponen de recursos extraordinarios para tirar adelante este tipo de ayudas. Nosotros no nos vamos a oponer a la tramitación del decreto, pero creemos que se tiene que tramitar como como ley. Y el otro... L'altre decret, el 9/2020 de participació institucional, diàleg social permanent i concertació social. A mi em fa una il·lusió especial, i el conseller també ho deu saber, perquè procedim del sindicalisme, i per mi és una satisfacció poder votar aquest decret d'estabilització d'aquesta participació institucional, de diàleg social permanent i de concertació. El 2009..., com que hem estat tants dies a casa, hem pogut mirar papers que teníem guardats de feia temps, i guardava una guia de participació institucional que vaig fer aleshores, quan estava a la UGT, amb l'Helena Alarcón, del mapa de participació institucional. Era de la UGT, però, evidentment, es pot replicar per Pimec, per Foment i per Comissions Obreres. I, mirin, el 2009 els agents econòmics i socials participàvem a Catalunya en 680 organismes –680–, perquè això vol dir totes les conselleries, vol dir molts municipis, vol dir ministeris, vol dir organismes europeus; és a dir, els sindicats i les patronals, més enllà de negociar convenis col·lectius, més enllà d'atendre la seguretat i la salut a les empreses, fan una funció molt important sobre la representació de la societat i sobre la gestió i negociació del salari social. I per això és tan important que una llei..., i també feia memòria aquests dies, el 2005 –i fa molts anys d'això–, es va aprovar un avantprojecte de participació institucional que va ser dictaminat pel Consell de Treball Econòmic i Social. Després no va arribar a veure la llum, aquella llei, però com deia el conseller, ja fa molts anys que els sindicats, les patronals i els partits d'esquerres, doncs, reivindiquem aquesta llei. Una llei que té arrel a les institucions i en diferents lleis. Al conveni 150 de l'OIT. A la Unió Europea hi ha una comunicació el 2004 de diàleg social europeu, però també el 2017 a la cimera de Göteborg, a favor del treball i el creixement just, i en el Pilar Social Europeu, doncs, hi ha un dels principis, que és aquest del diàleg social i la negociació col·lectiva. També a la nostra Constitució, a l'article 1, quan parla d'un estat social democràtic i de dret ens està parlant d'aquesta concepció plural i la visió participativa del procés polític. Ens passa el mateix a l'article 7, on diu que sindicats i patronals són organitzacions bàsiques del sistema polític al conjunt d'Espanya, i també a l'article 129 de la Constitució, quan parla d'aquestes formes de participació institucional en organismes públics. Reprenem el tema del concepte de «més representatives de la Llei de llibertat sindical i també de l'Estatut dels Treballadors, i és evident que també en el nostre Estatut d'autonomia, en l'article 4, en l'article 25 es parla d'aquesta missió de complir les funcions de concertació de participació i de col·laboració social. En el minut que en queda... L'acord interprofessional, el Tribunal Laboral de Catalunya, de què feia menció al conseller, i el Consell de Treball Econòmic i Social, el Consell de Relacions Laborals, els acords estratègics que van fer de, realment, cogovern amb els agents sindicals i empresarials des del 2005 fins al 2011, tot això és la història de la concertació social al nostre país. I és hora també, doncs, que en l'àmbit socioeconòmic, de relacions laborals d'ocupació, d'educació, de formació professional, d'habitatge, de salut, d'infraestructures, de medi ambient, d'igualtat, de polítiques socials, de tots aquests àmbits en els que participen els sindicats i les patronals, doncs, puguem fer una llei que els reconegui. Nosaltres també demanarem..., hi votarem afirmativament, però demanarem que es tramiti com a llei, perquè si tenim la Llei del Consell de Relacions Laborals [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , tenim la Llei del CTESC, tenim la Llei del Tribunal Laboral de Catalunya, ens mereixem, també...
Gràcies, diputada.
...tenir la llei de participació institucional com tenen altres comunitats autònomes. Gràcies.
Gràcies, diputada. El següent torn és per al diputat senyor Lucas Ferro, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem.
Moltes gràcies, president. Conseller, diputats i diputades, el dret a ser reparada econòmicament, és a dir, que les dones que han patit una situació greu de violència masclista, i els fills i filles que han perdut una mare assassinada per violència masclista tinguin dret a una indemnització per refer la seva vida, i com a reconeixement també del patiment causat, es va reconèixer per primera vegada a la Llei orgànica 1/2004, de mesures de protecció integral contra la violència de gènere. Fa setze anys que es va fer el reconeixement d'aquest dret. A Catalunya, el 2008, la Llei 5/2007, del dret de les dones a erradicar la violència masclista recull aquest dret i recull el deure de la Generalitat de garantir els recursos necessaris per donar-ne compliment, perquè el reconeixement d'un dret és l'obligació, és el reconeixement del deure de la Generalitat a donar compte del compliment d'aquest dret. I onze anys després –onze anys després– del primer reconeixement via llei orgànica, la Generalitat va elaborar el Decret 80/2015 per tal de donar-ne compliment. Ja vam tardar onze anys, i segurament el temps de resposta ja va ser inacceptable en termes de dignitat democràtica, però el pitjor no va ser que es trigués onze anys en donar resposta, sinó que la resposta que es va donar va ser vergonyosament insuficient i deliberadament insuficient. És un decret, bàsicament, que el seu objectiu no és desplegar el reconeixement material de les dones que han patit violència masclista a percebre una indemnització, sinó que el seu objectiu és precisament impedir que es desplegui aquest dret, i impedir que les dones d'aquest país i els fills i filles orfes d'aquest país puguin tenir dret a una prestació per indemnització. A Catalunya, el 2009 hi va haver més de 22.000 denúncies per violència masclista. Hi va haver més de 1.400 sentències condemnatòries per violència masclista. Hi va haver vint-i-quatre dones que van poder accedir a la indemnització, i per tant estem parlant d'un grau de cobertura de l'1 i mig per cent i escaig. I amb el decret que plantegeu avui, amb la memòria econòmica que l'acompanya, parlem d'una cobertura de fins a cinquanta-cinc dones i fins a vint-i-cinc fills i filles que la seva mare ha estat assassinada per violència masclista; és a dir, una cobertura de vuitanta casos dels més de 1.400 casos que hi ha sobre la taula, i, per tant, és una cobertura ineficient, injusta i ineficaç, i que no hi dona resposta. I els emplacem a que d'aquí sis mesos, dotze mesos, puguem desplegar una llei que hi doni resposta, disset o divuit anys després del reconeixement d'aquest dret a la prestació d'una indemnització. I, per tant, seguim desemparant amb aquest decret. És veritat que corregim, i és veritat que és millor cinquanta-cinc que vint-i-quatre, i és millor aprovar decrets que ampliïn el reconeixement d'aquest dret que no mantenir la situació actual, però partim de la mateixa situació: el dret a reparació de les dones víctimes de violència masclista i dels fills i filles que han vist com han assassinat la seva mare fruit d'episodis de violència masclista no és un dret subjecte a disponibilitat pressupostària, és un dret que cal garantir institucionalment més enllà de la previsió pressupostària. La situació econòmica del 2015 és millor que la que tindrem aquest any. I la del 2016 va ser millor que la que serà el 2021. I crec que tots els diputats i diputades d'aquesta cambra havíem d'arribar al consens de que hi ha partides que no poden estar subjectes a disponibilitat pressupostària. Que la dignitat d'un govern és assumir també que hi ha partides que s'han de cobrir vinguin «bendades o vinguin maldades macroeconòmicament. I aquesta és una d'aquelles partides que, per dignitat institucional i per dignitat democràtica, no hauríem d'estar discutint en els termes en els que l'estem discutint en aquest decret. Davant d'això, nosaltres ens abstindrem, i ja diem ara que donem suport a que sigui tramitat com a projecte de llei i ens abstenim, hi insisteixo, perquè entenem que és millor aprovar aquest decret i ampliar ni que sigui marginalment el dret a percebre una indemnització que mantenir-lo en les condicions actuals. Però el volem tramitar com a projecte de llei perquè entenem que és un decret que no dona resposta al fons estructural de la qüestió. I, per tant, necessitem una legislació que apliqui canvis. Que canviï la forma de pensar aquesta indemnització, de tramitar-la administrativament i de garantir una cobertura suficient per a aquesta prestació. Podem debatre sobre quanties, però segurament no és el debat de fons. Segurament és un debat gris en el que ens veiem obligats a valorar quant val un episodi de violència masclista, i segurament és un debat que no és el més pertinent per tenir en aquesta cambra, però sí que creiem que cal debatre sobre diferents coses. La llei catalana que reconeix el dret de les dones a protegir-se de la violència masclista no lliga el dret a indemnització a que hi hagi una sentència judicial, i, per tant, lligar aquest dret al fet que hi hagi una sentència judicial, amb les carències que vostè ha assenyalat, va en contra de l'esperit de la Llei catalana per erradicar la violència masclista en aquest país. I, per tant, hem de treballar legislativament i reglamentàriament per garantir que tenir una sentència que acrediti episodis greus de maltractament no sigui requisit indispensable. Hi ha altres institucions que poden garantir aquest reconeixement, i, per tant, hem de desvincular aquesta prestació de les sentències. I, també, que el reconeixement de ser una víctima de violència masclista no pot anar vinculat exclusivament a haver patit lesions físiques greus. El calvari i el maltractament psicològic és també un element central de la violència masclista en aquest país i, per tant, cal tenir una visió àmplia i integral del que suposa la violència masclista. I ja per acabar, vaig amb el següent decret, amb el decret número 9, de concertació i diàleg social en aquest país. Nosaltres hi votarem favorablement. Agraïm el treball silenciós, com vostè deia, que heu fet, que ha portat a l'aprovació d'aquest decret; agraïm el treball que han fet els actors econòmics en aquest país per poder tancar un text de consens, i agraïm, òbviament, el treball que hagin pogut fer els governs anteriors perquè avui puguem aprovar aquest decret. Voldríem fer, segurament, una reflexió. Moltes de les situacions amb què ens estem trobant ara amb aquesta emergència sanitària tenen molt a veure amb el que ha anat passant en aquest país, amb la falta de diàleg social i amb una resposta a la crisi del 2008 que va trencar la possibilitat de diàleg social en aquest país. Vivim una crisi sanitària que expressa moltes crisis de fons: la d'haver desmantellat el nostre teixit productiu, la d'haver precaritzat les relacions laborals en aquest país, la d'haver retallat durant anys l'estat del benestar a casa nostra. I, per tant, tot i que no estigui vinculat a aquesta situació i que estigui vinculat a un treball previ, creiem que, en aquesta situació, és una mesura vital a recuperar. Cal sortir d'aquesta crisi reactivant el diàleg social i sent capaç..., que aquestes institucions, que aquesta institució lideri i coordini un diàleg social més ampli que ella mateixa. Perquè sortir d'aquesta crisi implica plantejar-se moltes preguntes: implica plantejar-se la pregunta de quin teixit productiu volem per al futur d'aquest país; implica preguntar-se com volem garantir la transició tecnològica a la indústria 4.0 i a un món laboral i productiu digitalitzat, i com volem que aquesta garantia de transició digital arribi als autònoms, a les pimes, i no només a les grans empreses d'aquest país. O com garantim una transició energètica justa i eficaç per al teixit productiu i per al conjunt de la ciutadania d'aquest país. O com garantim el dret al treball digne davant de l'economia de plataformes i de precarietat que ja amenacen l'estructura laboral del nostre país. I això exigeix instruments i eines de planificació conjunta, i exigeix mecanismes eficients de diàleg social. Cal replantejar el Pacte nacional per a la indústria, cal replantejar el Pacte nacional per a la transició energètica, cal replantejar el Pacte nacional per a la societat del coneixement i cal construir un pacte nacional per a la reconstrucció econòmica i social del nostre país. I, per tant, aplaudim que tinguem a disposició aquesta eina de diàleg social que mereixia aquest país i que ha de ser central per poder planificar i concertar polítiques de recuperació i de construcció d'un nou model de benestar en aquest país. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent és el torn de la diputada senyora Maria Sirvent. Quan vulgui.
Bé; bon dia, diputats i diputades. Aprofito aquesta intervenció per mostrar el condol a totes les persones amigues, familiars i companyes que han mort a causa de les conseqüències de la Covid-19, i també per desitjar que es recuperin ben aviat totes les persones malaltes. Dit això, entrem en la valoració dels decrets que ens porten a debat. En primer lloc, i en relació amb el Decret 4/2020, pel qual s'estableix el règim transitori per a la concessió de les indemnitzacions i ajuts per a dones víctimes de violència masclista, volem dir que malgrat que aquest decret va molt lligat a que hi hagin sentències judicials o que hi hagin denúncies de violències masclistes, l'any 2019, malgrat haver-se produït vint mil denúncies per violència masclista a Catalunya i havent-se dictat més de 1.500 sentències judicials condemnatòries, només onze dones van accedir finalment a la indemnització corresponent. Dels nou feminicidis oficials que van ocórrer l'any 2019 a Catalunya, només dues de les filles de mares assassinades per les seves parelles o exparelles van beneficiar-se de les corresponents indemnitzacions. Aquestes són dades que el mateix departament, doncs, ja especifica en el mateix decret i, per tant, el decret que debatem avui és fruit de diverses irregularitats i, si em permeten, segurament també de greus negligències. Laberints burocràtics i molt poca informació. Una manera de, realment, deixar les dones que han patit violència masclista en una situació de greu indefensió, amb aquesta manca d'informació. Que ningú es va preocupar de mirar a veure si s'estava executant el pressupost relacionat amb aquestes indemnitzacions? És un decret que realment es va fer a correcuita amb l'objectiu de posar un pedaç i obtenir un titular en la jornada de lluita feminista del 8 de març. El mateix conseller El Homrani reconeixia les deficiències en el circuit i la informació de les ajudes a principis del mes de març. I nosaltres no ens parem de preguntar com pot ser que unes indemnitzacions regulades per decret s'hagin passat cinc anys gestionant-se d'aquesta manera tan irregular sense que ningú n'hagi fet cap tipus de control, sense que ningú se n'hagi adonat. Què ha passat? Cinc anys en què s'han vulnerat els drets de les dones supervivents de violència masclista. I, el més important, s'han violat els drets dels més vulnerables en aquests casos, que són els infants, els fills i filles que també pateixen de forma directa aquesta violència. Com s'ha pogut permetre aquesta situació? Hem fet un ple per poder desenvolupar polítiques feministes, ens vam fer fotos una rere l'altra parlant de feminisme, i ningú ha controlat això? Ningú ha controlat que no s'estiguin donant les indemnitzacions a les víctimes de violència masclista i que es donin també les indemnitzacions als fills i filles que pateixen de forma directa aquesta violència? És que no tot es tracta de titulars i retòrica, cal fer la feina. Cal controlar que les coses funcionen. El debat i votació d'aquest decret ens dona una oportunitat. Ens dona una oportunitat d'abordar la transformació d'un sistema d'atenció a les dones que avui és fràgil, precaritzat i privatitzat. Una estructura que fa massa temps que pateix, doncs, de sobresaturació, que pateixen també amb una sobrecàrrega emocional les treballadores, però que també pateixen els infants. I és que la política deliberada de privatitzacions, de desballestament del sector públic té conseqüències. I ho hem explicat en moltes ocasions. Ha afectat la xarxa d'atenció a les dones víctimes de violències masclistes i a dia d'avui sobreviu precàriament una xarxa amb uns serveis altament col·lapsats gràcies a una feina ingent que fan treballadores en molts casos molt poc reconegudes. Per tant, repetim que és imprescindible, és urgent, és una necessitat recuperar la gestió pública de tots els serveis de la xarxa d'atenció i recuperació integral de les dones que pateixen violència masclista, i fomentar també la formació feminista a tot el personal públic. Avui, la CUP, els donem l'oportunitat d'aprovar esmenes als pressupostos que poden revertir aquesta situació. En primer lloc, creant un fons estructural per crear una formació que vagi dirigida a les treballadores públiques, perquè s'apliqui el criteri de gènere a totes les polítiques de l'Administració. I, per altra banda també, amb un observatori per combatre les violències masclistes. Hem intentat transaccionar aquesta esmena amb el Govern. Hem intentat arribar a un acord per poder crear un observatori contra les violències masclistes, però sembla que a última hora no hem arribat a aquest acord i ja ens explicaran exactament el perquè. Les conseqüències de les retallades pressupostàries, de les externalitzacions de SIADs i serveis d'atenció a les dones... Han sigut unes retallades que posen de manifest quina és la política d'aquest Govern, més enllà de les seves proclames: feblesa en la planificació estratègica per a la prevenció i l'abordatge de violències masclistes. I això és greu. És molt greu, perquè ens hi estem jugant la vida. I, per tant, ens adonem que hi ha moltes i moltes mancances. A més a més, durant aquests dies en què la situació d'emergència sanitària ha posat de manifest les conseqüències de les privatitzacions, veiem com són les dones les que més pateixen aquesta situació. Perquè, si mirem les dades, infermeria, farmàcia, neteja, la majoria de metgesses o la majoria de caixeres de supermercats són dones i són les que avui estan a primera línia. I, sincerament, hem vist un desprestigi, una manera de no reconèixer treballs de cura que són absolutament essencials per al desenvolupament de la vida. Els serveis que presten dones principalment a residències de gent gran, els serveis que presten dones principalment al servei d'atenció domiciliària, serveis titularitat de l'Administració pública que han estat externalitzats i que avui gestiona una empresa privada. Quantes sancions, quants expedients se li han obert a empreses privades que gestionen residències de gent gran i serveis d'atenció domiciliària que avui no estan complint les normes de prevenció laboral i no estan donant els EPIs a les treballadores? I quantes denúncies i quants expedients s'han obert a empreses concessionàries per haver deixat les usuàries en condicions indignes? Això sí, per rescatar els seus beneficis han corregut molt vostès, eh? Dit això, i per acabar, volia entrar en el Decret de concertació i diàleg social. Nosaltres votarem en contra d'aquest decret. En primer lloc, perquè consolida un sistema de participació institucional que no respon a criteris de representació sindical en cada àmbit concret. En segon lloc, i seguint amb el primer argument, perquè únicament atribueix representació atenent a criteris de sindicats més representatius, deixant fora a sindicats que en el nostre país, al sector públic, tenen un alt grau de representativitat. I en tercer lloc, perquè es compromet un finançament per a la representació institucional al Consell de Diàleg Social i al Tribunal Laboral de Catalunya que no es determina. Nosaltres no és que estiguem en contra que es puguin finançar sindicats, però votem en contra d'aquest decret perquè els criteris són, doncs, la veritat, prou discriminatoris de determinades forces sindicals. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Nosaltres ens preguntem –president, acabo– quin és l'objectiu polític d'aquest decret. Per què financen sindicats majoritaris en un moment en què el 25 per cent de la població a Catalunya de forma temporal o definitiva ha anat a parar a les llistes de l'atur, quan ja els hi consignen subvencions directes per valor de 6,1 milions d'euros i sense concurs i complementàries a d'altres ajudes que ja reben? Gràcies, president.
Gràcies, diputada. És el torn ara, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, de la diputada senyora Esperanza García.
Gràcies, president. Diputats, diputades, conseller, les repercussions del maltractament s'estenen molt més enllà de les cicatrius de la pell, de l'ànima ferida i, fins i tot, del record que acompanya les víctimes durant la resta de la seva vida, no? I són tant aquelles que les han patit en primera persona, perquè han tingut la sort de sobreviure al maltractament de la seva parella o exparella, com els fills que estan al costat d'aquelles persones. I és veritat que a les dificultats pròpies que ja té el mateix fet de ser víctima de maltractament, se n'hi afegeixen de noves, no? Crec que aquest decret parla d'això, no?, de les conseqüències econòmiques que fan que tant les víctimes que han tingut la fortuna de sobreviure com els fills que han sigut testimonis i víctimes directes, doncs, fan que siguin revictimitzats una altra vegada, amb aquestes dificultats. I per això, entre d'altres coses, quan es va impulsar el Pacte d'estat contra la violència de gènere el que es volia és això, no?, millorar la resposta institucional i millorar també la resposta social davant aquesta xacra que és el maltractament. I ha complert tres anys i en el seu moment aquí es va fer una llei, el 2008, d'erradicació de la violència masclista envers la dona i els ajuntaments i les comunitats han sigut part essencial en aquesta aposta per millorar la resposta institucional i social. Avui el Govern, doncs, en aquesta situació de crisi del coronavirus, ens porta un decret. Un decret on fa... bé, també fa un reconeixement d'errors –jo crec que això és bo, no? On reconeix que durant tots aquests anys aquelles dones que havien patit maltractament, que tenien reconeixement de ser víctimes d'això mitjançant una sentència judicial, o fins i tot els seus fills, molts no han pogut tenir ajudes econòmiques per part de les institucions. Entre d'altres coses, perquè els mateixos maltractadors són els primers que no abonen les indemnitzacions a què són condemnats. I jo amb això crec que s'ha de reconèixer, doncs, que a vegades políticament reconèixer errors costa molt, no? I si es fa, jo crec que és bo i s'ha d'aplaudir. Però no ens quedem només amb això, en reconèixer errors. Si mirem aquest decret i mirem la memòria econòmica que l'acompanya, ens trobarem que aquesta proposta, segons aquests termes, ajudaria bastanta poca gent. Setanta-set persones són poques beneficiàries, crec, per fer aquesta legislació i aquesta modificació del decret del 2015, que ha sigut absolutament erroni. També és veritat que fa uns dies, el dia 31, es va dictar un reial decret que habilitava els ajuntaments i les comunitats a fer servir els fons del Pacte d'estat contra la violència de gènere, doncs, perquè en aquesta situació de crisi del coronavirus es feia més necessari posar en marxa mesures específiques que ajudessin durant aquesta crisi les víctimes, no? I és veritat que aquest decret hi pot ajudar. Hi pot ajudar, i per això el votarem. Ens hi abstindrem perquè entenem que és necessari, però creiem que les eines que s'escullen i que conté no són pròpiament les que ajudaran i donaran seguretat a aquelles dones o aquells fills víctimes de maltractament. Per què? Nosaltres considerem que es necessita un règim molt més acurat, molt més concret, amb condicions molt més clares. Sabem –vostès a la memòria, de fet, també ho reconeixen– que els recursos són finits, i per tant, fer extensiva aquesta ajuda al major nombre de possibles beneficiàries requereix això, concreció, no? I nosaltres creiem que és important, doncs, acreditar la insuficiència de recursos i també les especials dificultats per trobar feina. Ara, després d'aquesta crisi del coronavirus, encara serà més difícil. Creiem també que és important que es fixi un import màxim. Nosaltres, per exemple, a Galícia, vam fixar que l'import màxim –el genèric–, per exemple, hauria de ser de sis mesos amb una quantitat equivalent al subsidi de l'atur, però que després això es podria ampliar fins als divuit mesos, que també vostès mencionen en aquest decret. Però fent-ho, doncs..., també reconeixent que aquelles dones que tenen a càrrec un menor o fins i tot un familiar discapacitat encara tenen més dificultats per sobreviure. Dit això, creiem que és important. Ens abstindrem en aquest decret, però sí que considerem que com que hi ha aquesta mancança, com que hi ha aquest reconeixement d'errors que efectivament han dificultat que moltes persones poguessin ser beneficiàries de les ajudes..., creiem que és important que es faci mitjançant una llei. Potser endarrereix una miqueta el tràmit, però jo crec que es poden acurtar terminis i fer-ho de la manera més ràpida possible, i per tant, aquest serà el nostre posicionament respecte a aquest decret. Respecte al decret que presenta el Govern sobre concertació social, hi estem totalment d'acord. Malgrat això –hi votarem a favor– creiem que això també s'hauria de tramitar per llei. Creiem que és oportú fer servir aquestes institucions, aquests canals de participació i aquesta implicació tant d'agents socials, de sindicats com de patronals, d'empresaris d'una manera molt més estable, molt més fixada, molt més reglada, normativa..., no només pel munt d'institucions que tenim al respecte on poden participar aquests agents sinó pel fet de que és bo ara, tenint en compte l'actual context, potenciar aquesta concertació social. Per tant, sí, totalment d'acord amb més participació institucional a les organitzacions sindicals i empresarials més representatives de Catalunya. Bé amb fixar què és el que significa i quines són les organitzacions que es consideren més representatives i per què. Absolutament d'acord en crear el Consell de Diàleg Social de Catalunya que anuncia aquest decret. Però també és veritat que, com que no hi ha hagut una norma de caràcter general que fixés aquests criteris mínims –i això sí, en canvi, s'ha fet a d'altres comunitats autònomes i ha donat bons resultats, i s'ha fet a la Regió de Múrcia, per exemple, s'ha fet a la Comunitat Valenciana i a l'Aragó, i fa temps–, donat que ja anem tard, considerem que no és dolent fer servir una altra normativa, una llei que doni més seguretat i que pugui regular això amb tota l'exigència que requereix el moment. Perquè vostè, conseller, a la seva exposició deia: «Jo no sé si vostès s'han aturat a pensar què passarà després d'aquesta crisi del coronavirus, quin escenari laboral ens trobarem. No, sí que ens hem aturat a pensar. Precisament per això, perquè sabem que serà un escenari molt complicat de gestionar, perquè sabem que el primer cop són els ERTOs, però després venen els tancaments i després ve la possibilitat de reintegrar-se en un mercat laboral molt més fràgil del que teníem abans d'aquesta crisi, que considerem, doncs, que sí, que efectivament s'han de prendre mesures de manera urgent, perquè la situació és urgent, però s'ha de fer amb seguretat, i això requereix normes amb rang de llei.
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula diputada senyora Raquel Sans. Quan vulgui.
Gràcies, president. Vicepresident, conseller, en primer lloc, sumar-me al condol per les famílies que hem perdut persones estimades a causa de la Covid-19, i també sumar-me als aplaudiments al personal de salut, també dels serveis socials, i aprofito per fer extensiu l'agraïment també al personal d'aquesta cambra que avui fa possible, doncs, que siguem aquí, que puguem celebrar aquest Ple. Per tant, un agraïment a totes i a tots. En un context de normalitat, aquests dos decrets que avui ens presenta el conseller El Homrani els defensarien en aquest faristol els meus companys Jenn Díaz i Jordi Albert, per tant, no estem en un context de normalitat i seré jo mateixa qui ho faci. En primer lloc, començaré comentant el decret de la llei de violència masclista. Penso, com deia el conseller, que es tracta d'un decret molt oportú en els moments que estem vivint. Segurament cal una reflexió més profunda, com deia el diputat Ferro, però, en tot cas, avui, que parlem de violència masclista, cal parlar també del context actual i denunciar la doble pandèmia que aquestes setmanes de confinament estan patint moltes dones i infants víctimes de la violència masclista. La situació –s'ha dit– les ha obligat a tancar-se durant vint-i-quatre hores al dia amb els seus maltractadors, sense cap mena de contacte social i amb la total seguretat que ells controlen telèfons mòbils i qualsevol tipus de comunicació. Una situació que, sens dubte, les exposa encara més. De fet ara fa uns dies la consellera Budó explicava que les trucades al servei permanent d'atenció a les víctimes de violència masclista havien incrementat un 60 per cent. Malgrat el condicionant que dèiem, d'estar tancades amb els seus agressors, s'han rebut quaranta trucades al dia. Ho repeteixo: quaranta trucades al dia. A l'Estat espanyol, a més, durant aquest estat d'alarma tres dones han estat assassinades. I ens preocupa especialment què passarà l'endemà, quan s'acabi el confinament. Les administracions han –hem– de poder donar resposta a les necessitats i a les urgències d'aquestes dones i d'aquests infants. La diputada De la Calle deia que aquest decret no ajudava; el que segur que no ajuda les víctimes de la violència masclista és blanquejar els feixistes de Vox. Això segur que no les ajuda. Per tant, és molt i molt oportú que avui el Govern, que el Departament de Treball, Afers Socials i Famílies ens presenti aquest decret; un decret que el que busca és que més dones i més infants que hagin estat víctimes de la violència masclista puguin accedir a una ajuda econòmica que resulta imprescindible per poder reconstruir les seves vides. De fet, el Decret 80/2015, que avui es vol modificar, va incorporar fa cinc anys, com s'ha dit, una indemnització econòmica per a aquestes víctimes i també per als infants que havien resultat orfes a causa d'un feminicidi. Però tal com reconeix el mateix text i com reconeixia el mateix conseller, doncs no n'hi ha prou –no n'hi ha prou. No són suficients. En aquell moment es van fixar aquestes ajudes sense saber tampoc quin seria l'abast de les indemnitzacions que s'havien de donar. Aquí s'ha dit que són molt poques –ho reconeixia el mateix conseller. Ens agradaria que la mateixa proposta es dirigís també al Govern de l'Estat, perquè si divuit ajudes, que són les que es van donar el 2019, són poques, encara ho són menys les dues que va concedir el Govern de l'Estat espanyol. Per tant, aquí, doncs, tots els que tenim responsabilitats, també a Madrid, hauríem de ser igual o més exigents. Ara, amb la perspectiva, com deia, que donen cinc anys, doncs s'ha vist que cal modificar coses, que cal millorar alguns aspectes. S'han parlat de les xifres, s'han donat les xifres, no?: vint mil denúncies, 1.500 sentències fermes i és evident que alguna cosa falla i que, per tant, cal modificar la llei perquè aquests ajuts, com deia, arribin a tantes dones com sigui possible, a tants infants com sigui possible. Quines són les mancances –el conseller ho deia, no?– que s'han detectat i, per tant, quins són els aspectes que modifica aquest decret? D'entrada s'ha vist que moltes de les víctimes desconeixien la possibilitat d'accedir a indemnitzacions. Per tant, el nou decret inclou que des dels serveis socials se les haurà d'informar de l'existència d'aquests ajuts. No es pot demanar allò que no se sap que existeix. Però segurament la principal novetat que introdueix aquesta modificació normativa és que ja no seran exclusivament via una resolució judicial, és a dir, a través de la decisió d'un jutge, que les víctimes podran acreditar la gravetat de les seqüeles en un cas de maltractament. Aquestes dones tindran opció de presentar un informe emès per un metge o una metgessa de la xarxa pública de salut o per personal dels serveis d'intervenció especialitzada –dels SIEs–, que podran certificar danys físics i psíquics. A més, aquest decret també busca ampliar –de fet, busca multiplicar per dos– la xarxa de SIEs, els centres de recuperació i assistència per a les persones que han estat víctimes de la violència masclista. Recordem que a començaments d'any n'hi havia vuit d'actius i que l'objectiu del departament que encapçala el conseller El Homrani és acabar l'any amb setze centres arreu del territori, que permetran donar millor resposta i una millor atenció a les víctimes, però també informar-les de l'existència d'aquests ajuts. Per tant, crec que cal felicitar el departament per haver estat capaç d'analitzar, avaluar una mesura que no funcionava i que calia modificar per assolir l'objectiu per al qual s'havia previst. Gràcies per fer el pas, conseller, amb un decret que validem avui, un mes més tard del previst, també –l'emergència sanitària i el confinament preventiu ho han l'endarrerit fins avui–, i, com els deia, aquesta situació, que és tan excepcional i difícil per a tots, fa encara més necessària l'aprovació d'aquest decret, per ajudar a les que perillen en el confinament, que hi són i hi hem de ser per elles. El decret d'avui és només una mesura més, un petit gra de sorra de totes les que ha d'implementar l'Administració pública per erradicar la gran pandèmia de la violència masclista. I avui també n'aprovem un altre, de decret, que també impulsa el departament del conseller El Homrani, que ens consta que estan fent molta feina. En aquest cas, per un altre àmbit del seu departament, per Treball, i, de fet, en aquest cas, doncs qui hauria de ser aquí és el meu company Jordi Albert. Avui volem posar en valor la concertació i el diàleg social, una manera de fer que forma part de la tradició, del costum d'aquest país i que avui dotem d'un marc regulador. Amb aquest nou marc normatiu fixem per llei les normes de participació en l'àmbit del treball, que entre totes i tots ja havíem construït, les organitzacions sindicals i empresarials més representatives i les institucions. L'objectiu d'aquest decret, doncs, no és cap altre que el de fer més robusta la xarxa en defensa del diàleg i les relacions laborals. És cert: no tenim competències en aquest àmbit, però sí que tenim una llarga tradició d'aquest diàleg institucional i social amb una societat civil organitzada que actua com un agent actiu en molts espais de participació. Catalunya sempre ha apostat per disposar d'aquests espais estables en què, per mitjà de la concertació, s'estableixin acords amb els agents econòmics i socials. Un exemple nuclear d'aquesta aposta és el Consell de Relacions Laborals, creat per llei l'any 2007, i la seva vocació d'impulsar i reforçar un marc propi de les relacions laborals, que ha estat anomenat «el marc o «marca catalana de relacions laborals. Els àmbits territorials i locals també s'han caracteritzat per la proximitat i l'adaptació a les realitats socioeconòmiques diverses com a espais claus de participació institucional. Avui donem validesa a un decret que com deia referma l'espai català de relacions laborals per a la realitat productiva de Catalunya i fomentem així pràctiques com la negociació col·lectiva, la resolució extrajudicial de conflictes laborals i la participació en el desenvolupament i la millora de l'entramat productiu; és a dir, blindem un espai per a l'acord, que serà, com també s'ha dit aquí, molt necessari en els temps que vindran. Per tant, aquest acord i aquest diàleg seran molt imprescindibles. Un acord liderat pel Departament de Treball amb el suport dels departaments que en formen part i avui, doncs, la conselleria ens permet protegir aquest marc de treball col·lectiu. Ho deia el conseller, arribar a acords des de posicions divergents és un èxit i un esforç rotund que cal agrair i que cal posar en valor, perquè aconsegueix posar una cosa al centre com a màxima prioritat, i precisament entenem que aquesta és la lliçó que hem d'aprendre d'aquesta crisi sanitària, social, i també econòmica. Podríem parlar d'una crisi humanitària. Com fa molt de temps que reivindiquem les feministes, hem de posar la vida al centre. I és això el que es fa amb aquests dos decrets. Protegir-nos en la vulnerabilitat, quan ho som en el món del treball o quan ho som per raó de gènere. I fer-ho des d'una perspectiva social. No puc acabar sense fer evident la urgència d'aprovar aquests dos decrets, i hi insisteixo especialment, per tornar a posar la mirada, per posar tota l'atenció sobre aquestes dones doblement castigades en aquesta crisi. Per tant, doncs, és important que avui puguem aprovar aquests dos decrets. Moltíssimes gràcies.
Gràcies, diputada. I finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn de la diputada senyora Gemma Geis.
Bé; bon dia, president Torrent, diputats, diputades, conseller, també els que ens segueixen a distància a través del Canal Parlament. Les nostres primeres paraules d'avui, en aquest Ple, són de condol per a totes aquelles persones que han perdut familiars i amics arran de la Covid i el desig també, doncs, perquè aquelles persones que encara estan ingressades es recuperin al més aviat possible. També volem reconèixer la tasca de totes aquelles persones que estan a primera línia: al personal sanitari, metgesses, infermeres, treballadores socials, auxiliars de geriatria, de neteja, de recollida de residus, de farmàcies..., i tothom que fa possible, en especial el sector agrari, que a les nostres fleques i supermercats no hi manqui de res. El nostre més sincer reconeixement. També reconeixement al personal del Parlament que avui fa possible aquest Ple. I per correspondre aquest reconeixement, crec que el que fa falta és capacitat d'autocrítica i d'humilitat. Volem construir un país independent per tenir una nova oportunitat per fer millor les coses. I aquests dos decrets llei crec que en són una oportunitat. A diferència de la resta dels diputats, primer em centraré en el de concertació social i acabaré amb el de violència masclista. Al primer decret llei, que és el Decret llei de participació institucional, del diàleg social permanent i de concertació amb les organitzacions sindicals i empresarials més representatives de Catalunya, doncs, òbviament, hi donem suport. Per què? Perquè es tracta d'un decret llei que el que fa és dotar d'instruments i reconèixer i consolidar el paper de les organitzacions empresarials i sindicals a la seva extensa labor de participació institucional. Catalunya és un país de llarga tradició associativa en molts àmbits i diversos com l'economia, esportiu, benèfic, social..., i, per tant, entenem que això el que fa és reforçar-lo. L'associacionisme empresarial, amb els seus antics gremis o els moviments obrers que van conformar el naixement dels sindicats, en són un exemple, d'aquest esperit associatiu, i les seves legítimes reivindicacions han estat un element de progrés i de dinamització social i econòmica. Per tant, entenem que aquest decret llei és un instrument més que ens ha de permetre també, en aquest context jo crec que de crisi econòmica ja actual –no de futur, sinó actual–, doncs, poder continuar treballant i abordant. De fet, aquesta concertació ha permès grans consensos de país en els quals les entitats empresarials i sindicals hi han participat. Com els acords interprofessionals, que van derivar del Tribunal Laboral de Catalunya, els pactes per l'ocupació, el Consell Català de Formació, i també han participat en diferents pactes nacionals de l'educació, habitatge, immigració, per a la infància o el recentment pacte per a la societat del coneixement. Per tant entenem que és un decret llei positiu que votarem favorablement, com no podria ser d'altra manera, i esperem que també sigui un bon instrument per als mesos que vindran. I pel que fa al segon decret llei, el de violència masclista, al principi de la meva intervenció feia referència a la necessitat d'autocrítica i de millora constant. Necessitem estar connectats amb disciplines diferents i amb els experts per fer front també al Covid i també estar connectats amb la realitat del confinament. I la veritat és que la realitat del confinament amb la violència masclista ens aporta dades que no són gens positives. Com s'ha dit abans, en els primers quinze dies de confinament –només quinze dies– els SIEs, els serveis d'intervenció especialitzada, han atès telemàticament 2.088 dones i han atès 275 infants i adolescents. I aquest mes d'abril, com també hi ha fet referència alguna diputada, s'han incrementat un 60 per cent les trucades telefòniques de sol·licitud d'assistència. Darrere aquestes dades, d'aquests indicadors, hi ha una dona, hi ha un infant, un veí o una veïna que escolta, un familiar que coneix o intueix. I per això ara, en ple confinament, necessitem més que mai estar connectats amb els problemes de la societat i aprovar mesures polítiques ràpides i eficients. I per això també votarem a favor del decret llei. Aquest decret llei, com s'ha explicat, té el seu origen en la Llei del dret de les dones a erradicar la violència masclista i garanteix, efectivament, aquest dret a percebre una indemnització per part de totes aquelles dones, doncs, que acreditin lesions corporals, psíquiques de caràcter greu com a conseqüència de la violència masclista, i també de la violència que hagin pogut patir els seus fills. Es tracta, per tant, de facilitar la recuperació i la reparació integral de les dones que han patit violència masclista i dels seus fills i filles. Per tant, aquest decret llei, amb totes les crítiques que puguin fer els diputats i diputades, el que fa és ampliar i facilitar aquesta indemnització. I jo crec que és important, perquè només l'any 2019 hi han hagut vint mil denúncies i, com deien, més de 1.500 sentències judicials. Només dinou dones han tingut dret a exercitar aquesta prestació i per tant el que fa aquest decret llei és ampliar-ho. Com s'amplia? Doncs, home, sabem que el decret llei no erradicarà la violència masclista ni solucionarà tots els problemes, però sí que permet una nova oportunitat a aquestes dones per recuperar la seva oportunitat de poder viure, doncs, després d'haver patit aquesta situació. De fet, quan parlem d'aquest decret llei, el Síndic de Greuges ha dictaminat en un informe en el que demanava, efectivament, ampliar i facilitar aquesta administració. I com ho fem? Bàsicament són quatre aspectes, que crec que el decret llei finalment s'haurà de tramitar legislativament, i per tant crec que la diputada Geli, que és la que porta els temes de violència masclista, estarà encantada de poder col·laborar amb els diferents grups parlamentaris per millorar aquest decret llei. El primer defecte, no?, les dificultats, era com acreditar-ne les seqüeles. Les seqüeles, en aquest decret llei el que es fa és bàsicament que es puguin acreditar a través d'informes tècnics, dels metges o bé dels SIEs, i, per tant, jo crec que és positiu perquè si es facilita l'acreditació serà molt més fàcil que es puguin concedir aquestes indemnitzacions i, per tant, jo crec que és un punt de millora que porta aquest decret llei. Segon, s'elimina –que hi feia referència també el conseller– el requisit de l'acreditació de les rendes pròpies. Tercer, també es redueix la limitació temporal per rebre la indemnització. I quart, que crec que és molt important, s'ha de potenciar el coneixement d'aquest dret. Vostès feien referència que amb el decret llei el que es fa és obligar a donar aquesta informació. Jo crec que és molt important, perquè segurament no ha arribat prou l'existència d'aquest dret per part de les dones que, malauradament, pateixen violència masclista. Crec també que aquest decret llei no es pot dissociar dels pressupostos que aprovarem avui. Quan part dels grups parlamentaris de l'oposició parlaven dels pressupostos i parlaven de la manca de control, del que ha passat amb aquest decret llei amb aquesta prestació econòmica..., doncs els pressupostos que aprovarem avui són propostes que tenen una visió global de les polítiques contra la violència masclista, per primera vegada. I per tant, quan alguns diuen que falta control, nosaltres el que farem serà votar a favor d'aquest decret llei perquè, per exemple, amb la violència masclista el que fa és que l'Institut Català de les Dones augmenta un 33,2 per cent el seu pressupost. Són més de 2,6 milions, i augmenta fins a uns 20 milions d'euros al pressupost. O quan parlaven de la necessitat, que no n'hi ha prou amb el telèfon d'atenció a la violència masclista, doncs amb aquest nou pressupost es podran obrir vuit serveis nous d'intervenció especialitzada i quinze pisos pont per a les dones que hagin patit violència masclista. I, per acabar, volia acabar compartint amb vostès un article acadèmic i uns versos per a l'esperança. Un article acadèmic d'una doctora –la doctora Moriana– que és especialista en l'àmbit de la violència masclista, que va escriure la reflexió de quins són els efectes del confinament amb la violència masclista. I explicava que en el seu dia a dia les dones aprofiten per anar a dormir a la mateixa hora que els nens, abans que l'agressor torni a casa per evitar trobar-se'l. Però que en aquests dies de confinament no poden ni fer això per defensar-se. Aquests són uns dels efectes negatius de l'existència del confinament. I quan es parla que la Covid-19 ens ha de fer una millor societat, espero que aquesta millor societat també serveixi per trencar amb aquesta societat masclista i patriarcal. I quan deia també uns versos per a l'esperança, i per també totes les dones que ens escolten i que estan confinades, uns versos de Rupi Kaur, traduïts per Bel Olid, que parlen de comunitat i esperança. I diuen: «Quan el món se't fa miques, no passa res si demanes que te'n recullin els trossets. Si són per compartir l'alegria quan tot va bé, podem, sense cap dubte, compartir el teu dolor. Les dones de Junts per Catalunya som aquí i no us deixarem mai soles. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Un cop acabat el debat, i com saben, aquests dos decrets es votaran conjuntament amb la resta al final del debat en una votació que no serà, en cap cas, abans de tres quarts de tres de la tarda. [[Decret llei 5/2020, del 12 de març, de modificació de la Llei 29/2010, del 3 d'agost, de l'ús dels mitjans electrònics al sector públic de Catalunya]] [[203-00030/12]] Seguim ara amb l'ordre del dia, i el tercer punt és el debat i votació sobre la validació del Decret llei 5/2020, del 12 de març, de modificació de la Llei 29/2010, del 3 d'agost, de l'ús dels mitjans electrònics al sector públic de Catalunya. Per defensar-lo, té la paraula la consellera de la Presidència, la senyora Meritxell Budó. La consellera de la Presidència Gràcies, president. Bon dia, diputades, diputats, membres del Govern –vicepresident, en aquest cas. Intervinc en nom del Govern de Catalunya per presentar el Decret llei 5/2020, de 12 de març, de modificació de la Llei 22/2010, de 3 d'agost, de l'ús dels mitjans electrònics al sector públic de Catalunya. Des de la Llei 29/2010, que desenvolupa el model d'administració electrònica, l'ús dels mitjans electrònics està ben implementat, són totalment operatius i amb les garanties necessàries. Malgrat això, necessitàvem dotar-nos d'un instrument jurídic que fes que el Govern pogués reunir-se telemàticament i que tots els acords que es prenguessin tinguessin plena validesa. I davant l'emergència de la Covid-19, el Govern de la Generalitat s'ha adaptat i ho hem fet de forma immediata. De fet, el mateix dia que tancàvem les escoles, el 12 de març passat, es publicava aquest decret llei per tal de garantir el funcionament del Govern de Catalunya en aquest context, realment extraordinari, de confinament. Un context extraordinari que explica les raons d'urgència que justifiquen la necessitat de validar aquesta iniciativa. D'una banda, la pandèmia de la Covid-19, que ha estat declarada per l'Organització Mundial de la Salut com a situació que sense cap mena de dubte es pot classificar com a extraordinària i per tant cal adoptar –o calia adoptar– mesures urgents. I, d'altra banda, la necessitat que el Govern pugui adoptar totes aquelles mesures necessàries davant de situacions de risc col·lectiu de catàstrofes i de calamitats públiques, com ho ha estat aquesta situació de pandèmia que està afectant la nostra societat. És per això que, per tal de seguir les recomanacions sanitàries de distanciament físic i de confinament d'aquesta pandèmia, ens hem vist obligats a treballar des de la distància. Els mitjans telemàtics ens han ajudat a apropar-nos també als ciutadans i les ciutadanes de Catalunya i ens han ajudat a aprovar i a implementar noves normatives, nous reglaments, acords o decrets, que avui els estem presentant. Però no només hem regulat en l'àmbit del Govern. Un altre àmbit en el que hem regulat, per exemple, és en el de les meses de contractació, que es poden reunir sense assistència presencial tot respectant la transparència que exigeix la Llei de contractes del sector públic. O pel que fa a la transparència, hem regulat que les sol·licituds d'accés a la informació pública es puguin presentar únicament per mitjans telemàtics. O en l'àmbit específic de les cooperatives, on s'introdueix la validesa de que els acords adoptats es poden dur a terme usant mitjans telemàtics. De fet, la importància i la necessitat dels mitjans telemàtics també es pot constatar en molts acords i actuacions que, com a Govern, hem pres aquests dies, i n'anomenaré alguns a continuació. En l'àmbit universitari, per exemple, en el que després de Setmana Santa es varen poder reprendre les classes de manera virtual. O una altra actuació en l'àmbit d'educació, que ens ajuda a que tots els alumnes, especialment aquells que no disposen de mitjans suficients, puguin seguir el curs escolar, com s'està fent en aquests moments, amb aquest repartiment de més de 22.000 dispositius electrònics i de connectivitat. O per exemple l'aprovació, a principis d'aquest mes, del programa Orfeu de detecció massiva de la Covid-19, amb l'objectiu de poder complementar la capacitat del sistema de salut de disposar de tests diagnòstics per al coronavirus. Amb aquest programa Orfeu es pretenen realitzar 170.000 tests nous en sis setmanes gràcies a la col·laboració de tots els parcs científics i de recerca del nostre país. Aquesta és només una pinzellada d'alguns acords i actuacions que el Govern ha implementat de forma urgent per tal de poder seguir garantint tots els serveis i recursos que demanda la ciutadania gràcies als mitjans telemàtics, a la digitalització i a la tecnologia. Perquè si hi ha una cosa clara és que, sense els mitjans telemàtics, des del Govern, no hauríem pogut aprovar tot un conjunt de mesures per tal d'anar fent front a aquesta pandèmia sobrevinguda de la Covid-19. I són precisament aquestes mesures, tots aquests decrets d'urgència aprovats pel Govern de forma telemàtica i que avui portem al Parlament, la millor explicació i la millor justificació de la importància de l'aprovació d'aquest Decret llei 5/2020. Per exemple, en l'àmbit de la salut, també hem pogut decretar la gratuïtat del 061, o mesures en matèria mortuòria, i hem garantit un preu màxim en funció del servei que s'ha d'oferir a les persones usuàries, i assegurat que mai sigui superior al preu d'abans de la pandèmia. O, per exemple, un altre sector clau on hem pogut regular diferents mesures, gràcies als mitjans digitals, ha estat l'accés al transport públic i hem pogut decretar-ne la gratuïtat a tots els treballadors i treballadores essencials durant l'etapa de confinament total que es va produir des del 30 de març fins al 9 d'abril. O en el món local, fent possible que es puguin dictar normes o actes administratius de suspensió o d'execució de contractes –un àmbit, per cert, el del món local, on la coordinació és essencial per poder sortir dels efectes d'aquesta pandèmia. De fet, gràcies a la via telemàtica, hem pogut aprovar diferents mesures imprescindibles per a la marxa del país durant aquesta pandèmia no només en matèria de serveis i contractació, sinó també en matèria pressupostària, financera i fiscal, com l'ajornament del pagament dels tributs de la Generalitat, com són l'impost de successions i donacions, l'impost de patrimoni, la taxa turística o la taxa de begudes ensucrades, o la reducció del 50 per cent del cànon de l'aigua. També hem permès que les administracions locals i els seus òrgans col·legiats es puguin celebrar també en sessions telemàtiques. O també els 10 milions d'euros per a les entitats esportives amb necessitat de liquiditat; o la utilització del fons de contingència per fer front a les despeses de la factura sanitària, conseqüència de la Covid-19; o la línia de fins a 1.000 milions d'euros que s'han activat a través de l'Institut Català de Finances i Avalis de Catalunya per tal d'avalar tots aquells préstecs que les entitats financeres atorguin a petites i mitjanes empreses i poder-les proveir, d'aquesta manera, de liquiditat. D'aquestes iniciatives, i de més, els les ampliarà en la següent informació, en el següent punt de l'ordre del dia, el vicepresident Aragonès. Ja per acabar, el que hem fet amb aquest decret llei és adaptar les nostres institucions al segle XXI, unes institucions que –com deia al principi– ja utilitzaven els mitjans digitals, però que, degut a una causa de força major, hem tingut la necessitat de dotar de validesa i legalitat tots els acords aprovats de forma telemàtica, tal com passa en aquesta mateixa sessió plenària d'aquest Parlament, que, per primer cop, avui, utilitza aquesta via. De fet, com saben, també en el districte administratiu, la Generalitat ja estàvem en ple procés d'anar incorporant una nova política laboral on la flexibilitat horària i el teletreball eren trets fonamentals. Doncs bé, això s'ha hagut d'accelerar, i aprofito, per tant, per agrair i posar en valor la capacitat i adaptació i esforç de tots els treballadors i les treballadores públiques davant d'aquesta nova situació. Com veuen, són molts els motius per què els demanem avui que votin a favor de la validació d'aquest Decret llei 5/2020. Moltíssimes gràcies, senyores diputades i diputats.
Gràcies, consellera. A continuació, passarem a la intervenció dels grups parlamentaris. Per fixar la seva posició, aquest torn d'intervenció, d'acord amb la Junta de Portaveus, serà d'un temps màxim de set minuts per als grups i subgrups parlamentaris. Té la paraula, en primer, lloc la diputada Marina Bravo, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, president; diputados, diputadas, consellers. Bueno, en primer lugar, mi recuerdo a las víctimas de esta horrible pandemia y todo mi reconocimiento a los trabajadores de la sanidad, que están a pie de cañón día tras día. También a los trabajadores de otros sectores, como el agrícola, el del transporte o el de la limpieza o, en definitiva, a todos los que no han parado para que nosotros podamos seguir con nuestra vida y no nos falte lo más básico. Hoy el Govern nos trae un decreto que supuestamente tiene como objetivo permitir que las sesiones del Govern y de los consejos técnicos puedan ser temáticas en determinadas situaciones graves que, como estamos viendo, pues pueden llegar a suceder. Ante una situación, desde luego, como la que nos encontramos, pues este decreto puede tener su lógica. Nosotros, de hecho, en Ciudadanos, creemos que las instituciones y los políticos debemos dar ejemplo y ser los primeros en adaptarnos a estas situaciones. Lo vimos claro desde el principio y fuimos unos de los primeros en mantener reuniones telemáticas o en intentar trabajar desde casa. El resto de grupos, todos ellos, sabemos que lo hacen también, lo hemos podido comprobar en las reuniones que ya hemos tenido con el Govern, en las juntas de portavoces o en las comisiones que ya hemos tenido de forma telemática. Y ¿qué es lo que nos proponen, en este Decreto de ley? Ustedes proponen en este Decreto que se autorice a que el Govern de la Generalitat pueda constituirse, convocar y celebrar sesiones; adoptar acuerdos y remitir actos a distancia cuando concurran situaciones de fuerza mayor o de grave riesgo colectivo, catástrofe y calamidades públicas, aunque no dicen muy claramente quien es el que determinará cuándo se dan estas circunstancias; o también dicen que en las sesiones que se celebran a distancia los miembros del Govern puedan encontrarse en diferentes lugares del territorio catalán, aunque tampoco dicen cómo lo asegurarán, o que los medios electrónicos empleados garanticen la seguridad de los participantes en las reuniones. Bueno, cualquiera de estas medidas, desde luego, puede estar bien, pero permítannos que nos generen dudas; permítannoslo. Pueden estar bien –no digo que no–, y la verdad es que establecer medidas y planes de contingencias para situaciones como esta es no solo asumible, sino deseable en cualquier parlamento. Y digo «en cualquier parlamento porque este no es «cualquier parlamento. Esto, todo esto sería normal en un parlamento en el que estuviéramos en una situación normal, pero aquí no nos encontramos ni en un parlamento autonómico normal ni con un Govern que podamos decir que está en condiciones normales. Estamos en un parlamento en el que en los últimos años han pasado algunas cosas que nos hacen, como mínimo, desconfiar. Cosas, las más graves, como pisotear los derechos de todos nosotros y de más de la mitad de los catalanes. Y cuando no se han llegado a pisotear del todo, pues se han traído decretos, resoluciones y todo tipo de iniciativas sencillamente para buscar, cuanto menos, la confrontación con el Estado. Han hecho muchas cosas ya; demasiadas. Han hecho tantas cosas que en este debate, que debería ser tan tan sencillo, sospecho que nuestro grupo no va a ser el único que va a desconfiar de estas medidas tan básicas. Porque este decreto, que formalmente es sensato, pues lo que creemos es que para lo que les va a servir es para seguir fantaseando con la posibilidad de investiduras telemáticas y governs que se saltan a su gusto la voluntad de toda la ciudadanía de Cataluña, que está representada en el conjunto de este Parlament. Y no quiero que digan que son sospechas infundadas, que seguro que es lo que están pensando, porque de infundadas no tienen nada. Todo el mundo sabe, sabe ya, que ustedes tienen una relación, cuanto menos complicada, con las nuevas tecnologías. En lugar de haberlas puesto al servicio de la sanidad, o de reducir la burocracia, o de la educación –que nos habría ido muy bien, y la verdad es que está siendo vergonzoso cómo se ha reaccionado en la educación–, en lugar de eso, ustedes han puesto las tecnologías al servicio del diseño de una república digital que no va a ser. Eso es lo que han hecho con ellas. Y por el camino, además, de ese diseño de esa república digital, han pisoteado de nuevo los derechos de la mayoría de los catalanes. Así que entenderán ustedes que este Grupo Parlamentario tenga sus reservas ante su decreto cuando en Cataluña se han robado, por ejemplo, los datos personales de todos los catalanes para convocar un referéndum ilegal, que para lo único que sirvió fue para dividirnos. Entenderán ustedes que este grupo parlamentario también tenga sus reservas cuando, precisamente, el CTTI del señor Puigneró fue colaborador de aquella ilegalidad. Y entenderán ustedes que tengamos reservas a votar a favor de su decreto cuando llevamos mucho tiempo pidiéndoles que pongan las nuevas tecnologías al servicio de la ciudadanía y no al servicio del procés. Creo que ustedes lo van a entender perfectamente, y los que seguro que lo van a entender son todos esos ciudadanos que han visto cómo una y otra vez se pisoteaban sus derechos. Y quizá no sospecharíamos tanto, quizá no estaríamos diciendo esto si en esta crisis, que debería haber dejado de lado nuestras diferencias, pues ustedes hubieran dejado de sorprendernos día tras día con sus declaraciones y con sus locuras. Señores del Govern, mi compañera Lorena se lo ha dicho ya: creo que es hora de que ustedes dejen de hacer oídos sordos a la oposición y empiecen a hacer las cosas de otra manera, porque hacer política contando con la oposición –que representa más de la mitad de la ciudadanía de Cataluña– no solo es posible, sino que es mejor. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació és el torn del diputat Ferran Pedret, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Gràcies, consellera, vicepresident, diputats, diputades. Vull sumar-me, en primer lloc, a les mostres de condol, que s'han estat donant al llarg de tota la sessió, per a les persones víctimes d'aquesta pandèmia, i també sumar-me a les mostres de reconeixement cap al conjunt del personal sanitari, però les voldria fer extensives també al conjunt dels treballadors i treballadores del país, i diria que d'arreu, que amb un coratge sense estridències estan permetent que es mantingui l'activitat necessària al país i també permetent que les persones que treballen des de casa o que s'estan a casa puguin seguir fent-ho i, per tant, contribuint a lluitar contra aquesta pandèmia. I, per tant, també un reconeixement al coratge cívic de tantíssimes persones que amb tanta responsabilitat estan contribuint a frenar l'expansió del virus. Dit això, el Govern porta a la cambra la validació del Decret llei 5/2020, que fa una modificació puntual de la llei de l'ús dels mitjans electrònics consistent, bàsicament, en addicionar una disposició addicional, la dotzena, que permet, habilita, la celebració de sessions no presencials, tant per part del Govern com del consell tècnic, i, a més, ho fa acotant bé –des del nostre punt de vista–, o raonablement bé, aquelles circumstàncies que suposen el supòsit de fet habilitant; és a dir –ja s'ha fet referència, tant per part de la consellera com per part de la portaveu del Grup de Ciutadans–, en els casos de força major, de catàstrofe, de calamitat, de greu risc públic. Una altra cosa és que –com també apuntava la portaveu de Ciutadans– un pugui, potser, tenir el dubte de si calia concretar més quina era la manera d'objectivar la concurrència d'aquest supòsit de fet habilitant, però, en qualsevol cas, sembla raonable com s'ha acotat en aquestes circumstàncies, que, per al cas present i per al cas que realment està en l'origen de que estiguem discutint això, crec que són per tots conegudes i d'absolut consens. En segon terme, com és normal, el que fa al decret i, per tant, aquesta disposició addicional, és també establir quines són les circumstàncies en què aquestes sessions no presencials s'hauran de desenvolupar i, per tant, quines són les garanties per al manteniment del quòrum de la sessió, per poder identificar com correspon a les persones que participen en la sessió, per poder garantir el contingut de les manifestacions que aquestes persones participants en la sessió emeten i, també, el moment en què s'emeten, i també una sèrie de garanties respecte al, diguem-ne, els requisits tècnics per a la interacció i la simultaneïtat dels debats, així com també –i crec que és raonable– acota la presència dels integrants d'aquestes reunions, dels participants en aquestes reunions, al territori català. I, per tant, amb aquest conjunt de condicionants, o de circumstàncies, o de garanties, nosaltres entenem que és raonable el que es porta a validació en aquesta cambra, més enllà del dubte que tenim de si potser hagués estat necessari també fer una modificació puntual dels articles 28 i 29 de la llei de la Presidència de la Generalitat i del Govern, que, en tot cas, no en fem qüestió, pensem que potser es podria haver considerat, però ens sembla des del nostre Grup parlamentari –i, per això, no serem un impediment per a la convalidació d'aquest decret– que cal garantir en tot moment, i especialment en circumstàncies excepcionals com les que vivim, la continuïtat de les institucions i, per tant, també la continuïtat de les tasques del poder executiu, en aquest cas, del Govern de la Generalitat de Catalunya. I, realment, és això el que crec que estem cridats a fer, i hem de celebrar –crec– que aquest decret pugui convalidar-se, perquè entenem que, més enllà de les prevencions o les precaucions que algun grup parlamentari pugui tenir, és del tot necessari que, en les actuals circumstàncies, es garanteixi la continuïtat de les tasques de l'executiu, perquè –ja dic– tot això no té absolutament res a veure amb les discrepàncies polítiques que els grups parlamentaris puguem tenir, sinó que es tracta de que el poder executiu pugui exercir la seva responsabilitat, pugui fer les seves funcions en interès del comú dels ciutadans i les ciutadanes de Catalunya. Moltes gràcies.
Gràcies, senyor Pedret. A continuació és el torn del diputat Lucas Ferro, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem.
Moltes gràcies, president; consellera, diputats i diputades. Aquest decret aborda una anomalia que estem vivint aquests mesos, i és que hi ha molta gent que està confinada a casa seva, s'han suspès les celebracions de reunions presencials –després discutirem alguns decrets que traslladen aquesta suspensió a les juntes esportives, a les comunitats de veïns, etcètera–, i tenim els governs i tenim diferents òrgans, com és el consell tècnic, que, òbviament, han de poder liderar el país, han de poder coordinar una resposta i han de poder-ho fer via telemàtica. Fins ara la nostra legislació no ho permetia i és evident que calia habilitar algun mecanisme per tal que el Govern pogués operar amb certa normalitat o amb la major normalitat possible i que, per tant, es pogués garantir la continuïtat de la institució i la viabilitat i la seva capacitat de coordinació. I fins aquí nosaltres, realment, és que compartim plenament aquesta necessitat i compartim un element fonamental. Sabíem que aquest decret era una mica golós a l'hora de posar sobre la taula certs debats sobre, diguem-ne, la república digital, les investidures telemàtiques, etcètera. Però nosaltres agraïm que, en aquesta situació, s'hagi fet un decret que és curós, que és solvent jurídicament, que és concret i que busca resoldre un problema concret i puntual d'una situació d'emergència, perquè entenem que en aquesta situació el fonamental no són, diguem-ne, tots aquests debats que hem anat arrossegant, sinó també tenir la capacitat de ser resolutius en un moment donat, de poder donar solucions concretes sobre la taula i d'evitar que a cada passa que fem no fem més soroll que aquells problemes que volem solucionar. I crec que aquest decret ho fa, i ho fa per diverses dimensions. Primer, perquè acota l'excepcionalitat. És a dir, el funcionament telemàtic del Govern, del consell tècnic o d'aquest mateix Parlament, que avui està pràcticament buit, és una excepcionalitat. I és una excepcionalitat que ha d'estar justificada per una causa major, per una pandèmia i una emergència sanitària com aquest cas, per qualsevol altra causa de força major que pugui haver-hi en el futur; que les deliberacions del Govern s'han de fer en territori nacional, perquè és el Govern nacional de Catalunya, i que s'ha de garantir, doncs, la integritat de les comunicacions, la confidencialitat de les deliberacions –com s'han de garantir de normalitat, eh?–, la identificació de les persones que hi participen, etcètera. I, per tant, nosaltres donarem suport a que es convalidi aquest decret i agraïm la seva presentació. Moltes gràcies.
Gràcies, senyor Ferro. A continuació és el torn del diputat Vidal Aragonés, de la CUP - Crida Constituent.
Moltes gràcies. Abans, la intervenció que ha fet la nostra companya, la companya Maria Sirvent, ha volgut traslladar al conjunt de la societat catalana el màxim condol per totes les víctimes que s'han produït les darreres setmanes. També l'escalf màxim a les seves famílies i, com no pot ser d'una altra manera, també aquest escalf per a tots aquells i totes aquelles que a dia d'avui estan lluitant de la manera més directa per la vida, en el sentit més propi. Volia –o volíem– també aprofitar aquesta intervenció per fer un altre reconeixement, un altre reconeixement tant o més important com el que s'ha fet: reconeixement per als treballadors i les treballadores que a dia d'avui ens estan garantint a la resta de la societat que puguem funcionar. Ara és un moment per veure que aquesta societat pot funcionar perfectament sense aquells i aquelles que viuen únicament dels dividends societaris, però que és una societat que no pot viure, que no funciona, sense els treballadors i sense les treballadores. I em voldria estendre una miqueta més. Primer, gran reconeixement per als treballadors i les treballadores del sistema sanitari. Per cert, li demanem al Govern –també a la resta de grups, però específicament pel Govern– que escolti el que deien ahir a les 20 hores, a les vuit del vespre, els treballadors i les treballadores de l'Hospital Clínic, en la seva concentració; els treballadors i les treballadores dels centres sociosanitaris, que estan tenint una batalla que va més enllà del que és una prestació laboral o del que és la feina. Ells i elles no volen que parlem d'ells i elles com d'heroïnes, però evidentment això no és una pura prestació laboral. Els treballadors i les treballadores que ens procuren l'alimentació en totes les seves fórmules; treballadors i treballadores, tots aquests i totes aquestes que evidentment saben que no tenen absolutament garantits tots els riscos davant el trencament de la seva salut; treballadors i treballadores del transport en totes les seves fórmules; treballadors i treballadores, per exemple, del taxi, les taxistes en d'altres moments tan criminalitzades i que aquests dies no únicament estan sortint a treballar d'una manera organitzada, com ho marca la normativa específica, sinó que hi ha un grup de treballadors i treballadores que fan una activitat solidària sense cobrar i que porten als serveis sanitaris aquelles persones que ho necessiten, i que aporta també el conjunt del sistema sanitari perquè no tinguem més col·lapse. Em deixo molts col·lectius, segurament moltíssims, que mereixen un reconeixement específic, però n'hi ha un del que no ens voldríem oblidar: el dels estibadors i les estibadores. Els treballadors i les treballadores que arreu dels ports carreguen i descarreguen les mercaderies, que ens estan procurant que ens arribin productes sanitaris com d'alimentació, i que a més els volem fer un reconeixement més específic als d'un port, que és el port de Barcelona, que no únicament estan anant a treballar amb la percepció de que mai es podrà tenir la garantia absoluta de que no tenen cap risc de salut, sinó que, a més, de les càrregues i descàrregues que signifiquen material sanitari i material essencial, estan donant el que això suposaria per als seus ingressos. A dia d'avui, el que suposen són 150.000 euros traslladats, a més, a la Generalitat de Catalunya, perquè sigui la Generalitat de Catalunya qui determini quina és la necessitat màxima que es té en l'actual context de la Covid. Els estibadors i les estibadores d'aquest país han estat exemple de com s'ha de negociar. Han estat exemple, a través de les vagues més contundents que s'han donat al llarg de la història del nostre país, i avui estan essent exemple absolut de com treballar per les vides, a la poza, i també al candil –com diuen alguns o algunes d'ells en altres llocs– i també a la riba. Els molls seran sempre nostres! És possible que ara hi hagi algun diputat o alguna diputada que digui: «I això quina relació guarda amb el decret? Doncs, mirin, per nosaltres també guarda relació directa, i sobretot ens ho ha aclarit la intervenció de la consellera portaveu, que ens ha explicat què s'havia pogut fer amb una autorització telemàtica de les reunions de Govern. Doncs nosaltres el que els hi hem de dir és, primer, que a cada reunió del Govern –els ho demanem– facin un reconeixement específic a un col·lectiu de treballadors i treballadores. No únicament a través dels mitjans, sinó amb acta, que allà ho posin, perquè això dona força, dona energia i, a més, és un exercici de justícia social. I els demanem únicament això, perquè ens dona la sensació que el que és reconèixer els drets dels treballadors i treballadores públics, no ho faran; no ho faran aquesta tarda, quan no votaran que els treballadors i les treballadores subcontractades tinguin un salari garantit de 1.259 euros; no ho fan en relació amb els noranta mil interins i interines que tenen o tenim en el sector públic català; no ho fan en relació amb l'estabilitat laboral dels treballadors i les treballadores del sector públic. Com a mínim, si no fan tot això –que ho podrien fer–, doncs, facin allò altre, aquest reconeixement específic als treballadors i les treballadores que, a dia d'avui, estan procurant que el poc que funciona a la nostra societat, doncs, funcioni. I pel supòsit concret del decret que avui es porta a validació, en primer lloc volíem també posar de manifest que el títol del decret i el que després regula no és exactament coincident. No és exactament coincident perquè el títol del decret fa referència a «mitjans electrònics del sector públic català, i en aquest decret únicament es fa referència a allò que fa el Govern i el consell tècnic. Per tant, aclarir això. I és molt diferent, perquè, mirin, el Govern i el consell tècnic tenen mitjans suficients, però hem de dir que alguns treballadors i algunes treballadores del sector públic català, a dia d'avui, no tenen tots els mitjans electrònics necessaris per poder teletreballar, i per tant això té més importància. I sobre el contingut exacte del decret, mirin, sobre el primer punt –o més ben dit, de l'article únic– que es modifica el primer subapartat, el que fa referència a les causes objectives que poden permetre realitzar aquestes reunions de Govern. Nosaltres hi estem d'acord, perquè es fa d'una manera objectiva. Es posa, per una banda «calamitats, i, per tant, s'està situant objectivament; es posa «catàstrofes, es posa «risc col·lectiu i es posa també la referència de «força major. Per al segon subapartat, també aquell que estableix que «s'haurà de poder determinar la identitat dels i les que hi participen; per al tercer subapartat, aquell que fa referència a que «ha de ser compatible que no pugui haver-hi interferències de tercers, per una banda, però, a la vegada, també que tothom pugui participar, i de la manera que habitualment es realitzen les reunions de Govern, que són secretes –per si algú volia especular sobre això del secret, aquesta és la manera habitual de gairebé tots els governs del món. I per últim, en el que fa referència al quart subapartat, també hi estem d'acord, perquè extrapola aquests tres acords previs al que és el consell tècnic. I és per això que nosaltres avui farem una votació positiva per a la validació d'aquest decret. Però els hi volem fer una altra reflexió als grups de Govern: serà l'única votació positiva que avui la CUP - Crida Constituent farà sobre tot el que ens porta el Govern, i, per tant, facin la reflexió oportuna del que significa que a la resta, nosaltres, hi votarem en contra.
Gràcies, senyor Aragonés. A continuació és el torn de la diputada Esperanza García, del Subgrup del Partit Popular.
Bé; gràcies, president; diputats, diputades, consellera. Les situacions de crisi evidentment, doncs, requereixen solucions i mesures excepcionals. Jo crec que en això trobarem pràcticament consens a totes les forces parlamentàries que estan aquí representades. És evident, no?, que les dades de defuncions i també de nous contagis segueixen sent alarmants. De nous contagis, parlo, malgrat que estem confinats a casa des de pràcticament quasi dos mesos, i entenem raonable el fet d'intentar evitar el contacte presencial i les reunions presencials en la mesura del possible, no? I que, efectivament, aquest Govern ha tingut un problema addicional, que han sigut dos positius per Covid, tant del vicepresident com del president, i trobem raonable..., tres. [[L'oradora riu.]] I trobem raonable, doncs, que s'evitin aquestes reunions presencials. No ho ha fet així el govern del senyor Sánchez, però creiem que és un bon exemple evitar-ho, no? I en aquesta mida, doncs, hi coincidirem. I llavors trobem raonable que portin aquest decret, ho han fet també d'altres comunitats autònomes. Creiem que és un bon estri per intentar minimitzar aquest risc, aquest contacte i aquest contagi, i per tant, doncs, ens abstindrem. I per què ens abstindrem en lloc de votar-hi a favor? Doncs perquè és veritat que vostès tenen un historial que és innegable, que és fer servir estris o eines, suposadament, que faciliten la vida democràtica justament per al contrari, per malmetre la democràcia i per sotmetre aquelles eines als seus interessos partidistes. I aquesta és una realitat que no s'ha produït a d'altres comunitats autònomes, que sí que li deia, consellera, doncs, que han fet el seu decret i que no hi ha hagut cap problema, cap sospita i cap manca de confiança per part de l'oposició, cosa que aquí sí que ens passa. I, de fet, ens passa precisament amb aquest decret i no ens passa, per exemple, doncs, amb les comissions parlamentàries, amb les juntes de portaveus, amb les reunions de Mesa que portem fent; tampoc ens va passar en el seu moment quan vostès van decidir que part del funcionariat públic de Catalunya fes servir les eines telemàtiques; creiem que és bo, i que al final, doncs, ens pot ajudar a minimitzar els danys i les pèrdues de vides humanes que ens està portant aquesta crisi. Ara bé, aquests dubtes, doncs, hi són presents. No els podem negar. Vostès han fet ús de les eines per aconseguir només les seves fites polítiques enlloc d'aconseguir més eficàcia, més i millor servei públic per a la ciutadania, i queden molt presents a la investidura telemàtica de Puigdemont... en fi, les repúbliques digitals del senyor Puigneró, i aquest és el motiu pel qual ens abstindrem. Només ens queda una mica de confiança en veure que dins d'aquest decret vostès fan referència a la força major, al fet de que cada reunió que es convoqui, necessàriament, s'haurà de motivar; ens sembla bé. I l'extensió del territori català..., bé, queda absolutament claríssim, doctrinalment, quin és el territori català, òbviament, quin és un supòsit o no de força major i, per tant, creiem que aquesta seguretat que vostès no transmeten ens la transmet aquesta doctrina, pacífica, clara i absolutament transparent. I per tant, entenent que són moments excepcionals, no ens hi oposarem, però ens abstindrem a aquest decret.
Gràcies, senyora García. A continuació és el torn de la diputada Marta Vilalta, del Grup Parlamentari Republicà.
Moltes gràcies. Jo volia tornar a aprofitar aquest moment per fer un agraïment al personal i als professionals que estan al capdavant d'aquesta crisi, així com també un agraïment a les persones que nodreixen els serveis més bàsics i essencials del país, i també als treballadors i a les persones treballadores i professionals d'aquí del Parlament que avui permeten que puguem estar realitzant aquest ple amb les millors de les condicions. També vull aprofitar per fer un agraïment al Govern i mostrar-li el nostre suport, així com transmetre la confiança: vicepresident, consellera, per a fer-ho extensiu a la resta del Govern i al president, evidentment; com deia, de transmetre aquesta confiança de saber que s'està donant tot en un moment de màxima crisi, no només al nostre país sinó a nivell global, i s'està donant malgrat tenir les mans lligades a l'esquena per culpa de l'Estat i de les seves decisions de recentralització, les seves decisions d'atribució de competències que han obstaculitzat poder desplegar les millors de les polítiques i les millors de les eines al servei de la ciutadania. I això crec que no es pot obviar en els debats que avui estem tenint aquí, o en els debats que tindrem en el futur, o fins i tot en el moment de rendir comptes, perquè sinó ens estaríem equivocant. S'està fent el millor possible, els reconeixem la gran tasca que estan fent al capdavant d'aquesta crisi, malgrat les decisions de l'Estat que han sigut un obstacle per encara poder fer millor feina. I crec que és necessari que ho puguem dir i que ho puguem explicar. Sobre el decret que estem debatent. Estem precisament, no?, abordant la convalidació del decret que habilita a celebrar –com ja s'ha explicat– reunions de Govern i del consell tècnic de forma telemàtica, en situacions d'excepcionalitat i de necessitat urgent. Un debat en el qual, en una situació normal, de ple ordinari, estaria aquí intervenint el meu company Jordi Albert, però vagi, doncs, aquesta referència del treball en equip que estem fent avui els diputats i diputades del Grup Republicà. La situació que vivim aquests dies ha capgirat la quotidianitat, ha aturat el temps, per dir-ho d'alguna manera, ha canviat les nostres vides –i les del món sencer, per cert. Vivim una crisi sanitària que ja és humanitària i que, si no ho és ja, acabarà sent també una crisi econòmica i una crisi social. En aquesta situació, i per tant, fase excepcional en la que estem de confinament, a més a més, i de protecció de les persones i de protecció del sistema sanitari per evitar-ne el col·lapse, ens hem hagut d'adaptar. I ho ha fet tothom: famílies, empreses, a la feina, a casa…, i també ho han de fer les institucions públiques, les administracions públiques, i, si cal, prement l'accelerador. Com a informació de context, i la consellera ho ha explicat molt bé, la llei que aquest decret modifica és la que dota la Generalitat dels instruments jurídics per poder desplegar l'administració electrònica. I això s'ha anat fent des de l'any 2010. Tanmateix, hi ha una qüestió que fins ara no s'havia fet perquè havia estat innecessari. I és que pel seu caràcter deliberatiu i de presa de decisions, les reunions de Govern i també del consell tècnic com a òrgan que li dona suport en situacions ordinàries, aquestes se celebren sempre de forma presencial, perquè és la millor manera de fer-ho. Hi ha altres companys que abans han intervingut, ho han explicat. Ara bé. Ara no estem en una situació ordinària sinó que, precisament, la situació d'excepcionalitat i urgent i la necessitat de fer reunions constants de Govern i també de consell tècnic, durant aquesta pandèmia, és el que ens ha fet prendre aquesta decisió, és el que ha fet prendre la decisió al Govern de poder adaptar aquestes reunions de forma presencial i ordinàries a forma telemàtica. I per què? Doncs perquè la prioritat, en aquest moment, és que no s'aturi l'acció de govern. Al contrari, poder donar resposta, de forma immediata, si cal de forma diària, a totes les necessitats que es requereixen per tal d'aprovar decrets, d'aprovar mesures i de posar-les en marxa. És, de fet, absolutament imprescindible que en casos de força major com els actuals, el Govern pugui prendre aquestes decisions de la millor manera –i en aquest cas és a distància– que puguin tenir la validesa necessària, que siguin segures, evidentment, i més tenint en compte, com diem, que el Govern és l'òrgan col·legiat superior qui dirigeix l'acció política del nostre país i que, a més a més, també té competències en l'àmbit de protecció civil. Per tant, encara té més sentit que mai que en situacions d'excepcionalitat es puguin prendre aquestes decisions. És més, ja n'hem vist, de fruits, i ja hem vist decisions que ha anat prenent el Govern, des del primer dia, que han permès aprovar decrets i que avui estem debatent la seva convalidació, de mesures econòmiques, de mesures socials, i que van destinades, com sempre, a ajudar i a millorar la vida de la ciutadania, que van destinades a les persones d'aquest país, i abans la consellera Budó n'ha fet un repàs. Permetin-me, abans d'acabar, fer unes reflexions, perquè crec que també són oportunes. De la mateixa manera que ens hem d'adaptar a les circumstàncies, i com ho estem fent, hem de poder garantir la millor de les condicions i també el marc legal del Govern en la seva adopció dels acords. I, per tant, considerem que aquesta mesura que recull aquest decret és una mesura en situacions excepcionals com la que estem vivint. Perquè, precisament, atesa la importància de les deliberacions del Govern i de les decisions que pren, a ser possible, i també per garantir la seva seguretat, la normalitat ha de poder ser presencial com havia sigut fins ara. Una segona reflexió: la crisi que estem vivint ha servit per accelerar molts processos –abans també ho comentàvem– i canvis que hem hagut de prendre de forma ràpida ja que la necessitat ens ho ha fet possible. Bé; doncs, creiem que s'ha de seguir en aquesta línia. Hem d'aprofitar totes les eines per seguir implementant l'administració electrònica al cent per cent, per adaptar les institucions. Sí, efectivament, totes, però també per fer bé aquesta adaptació. Prova d'això, d'aquesta adaptació de totes les institucions, també n'és el mateix Parlament de Catalunya. I permetin-me fer un apunt: hi ha qui pot creure o fer creure el contrari, però el Parlament de Catalunya està també liderant aquesta nova revolució tecnològica a la qual ens hem abocat, digna dels temps actuals. Junta de Portaveus, Mesa, de forma telemàtica, hem vist comissions telemàtiques, hem vist compareixences dels membres de Govern i del mateix president de la Generalitat…Per tant, gràcies a aquest lideratge de la presidència del Parlament i de l'esforç conjunt de tots i dels serveis informàtics, avui també tenim habilitat un vot telemàtic, una bona eina que, amb caràcter d'urgència i rapidesa, s'ha pogut posar en pràctica perquè avui estigui a disposició, així com la de la via de la delegació de vot. Però deia que cal adaptar-nos i adaptar-nos bé. I, en aquest sentit, doncs, el meu grup parlamentari hem defensat que per a aquelles qüestions com, per exemple, els plens telemàtics, aquests s'han de poder treballar i fer possible a través de la ponència conjunta, a través del màxim consens i garantint la seguretat jurídica de les deliberacions i dels acords i les decisions. I no em puc estar de fer una referència per a aquells qui veuen fantasmes on no n'hi ha. Saben què no és virtual ni és telemàtic? La repressió que existeix [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] en aquest país fruit d'una causa general contra l'independentisme, que alguns toleren i fins i tot celebren. Per tant, ho hem de fer, ho hem de fer bé, i demanem el suport en aquesta convalidació del decret que ens permet…
Gràcies, diputada.
…fer passos endavant i posar la tecnologia al servei de la ciutadania i també al servei dels drets i no a la inversa. Moltes gràcies.
Finalment, és el torn de la diputada Gemma Geis, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Bé; bon dia altre cop, president del Parlament, consellera Budó, diputats i diputades, els que són presents a l'hemicicle, però també als diputats i diputades que ens segueixen a distància a aquesta sessió parlamentària. I aquesta consideració avui no és menor, perquè estem modificant amb aquest decret llei la Llei de 29/2010, d'ús dels mitjans electrònics al sector públic de Catalunya. I com bé s'ha dit, aquest decret llei el que fa és modificar el règim jurídic per tal que el Govern i el consell tècnic puguin celebrar sessions a distància de manera vàlida, és a dir, els dona cobertura legal donada la situació de pandèmia. Amb la reforma s'estableix que caldrà justificar les situacions de força major o de greu risc col·lectiu, catàstrofes i calamitats públiques per tal de celebrar aquestes sessions a distància, amb les màximes garanties d'identitat, interactivitat i intercomunicació dels seus membres. Des de Junts per Catalunya hi donarem el suport, perquè sempre hem defensat que la governança de les institucions, ja sigui el Parlament de Catalunya o la Generalitat, ha d'incorporar l'ús de mitjans electrònics. L'estat analògic és un concepte caduc. La governança, al segle XXI, ha de ser també una realitat digital, i no només és possible governar a través de mitjans telemàtics sinó que és necessari. Com ha estat possible i necessari per impartir justícia al Tribunal Suprem dels Estats Units o per fer plens telemàtics com ha fet el degà del Parlament al Parlament britànic. I ara ho defensen també forces polítiques com Ciutadans, que fins ara ens tractaven de golpistas digitales i ens deien que vivíem a Matrix. «No se entiende que estemos aquí en este pleno fantasma, cuando las empresas se reúnen telemáticamente, La Junta de Portavoces celebra telemáticamente, hasta el Tribunal Constitucional y uno de los parlamentos más antiguos del mundo también va a realizar sesiones telemáticas. Saben qui ho va dir? El seu portaveu al Congrés, el diputat de Ciudadanos, Edmundo Bal. Per tant, defensin també el progrés i la modernitat aquí al Parlament de Catalunya. De fet, avui, per primera vegada a la història, al Parlament de Catalunya votarem telemàticament, i només ho faran els diputats i diputades de Junts per Catalunya, sense cap mena de dubte, és una manera de connectar-nos amb l'U d'Octubre i reivindicar-lo. Des d'aquí al faristol també volem fer un reconeixement als serveis tècnics del Parlament de Catalunya, perquè en pocs dies han demostrat i han fet una tasca excel·lent, i han demostrat que era possible, moltes gràcies; fet que demostra que votar telemàticament no és una qüestió tècnica, era i és una qüestió de voluntat política. Com també ho són els plens telemàtics. El president Torra reclama parlar sempre des de la veritat, i des de la veritat hem de dir que no hem tingut el suport polític suficient per fer-ho abans, aquesta és la veritat. De fet, fa uns mesos Junts per Catalunya va presentar una moció que defensava la implementació del vot electrònic a les eleccions sindicals a la Generalitat de Catalunya, i la vam haver de retirar perquè no teníem els suports per aprovar-la. Mesos després, malauradament, ens trobem amb l'arribada de la Covid i ens veiem obligats a fer compareixences telemàtiques i a votar telemàticament. Ara el món es governa, es dirigeix i es comunica a través de les noves eines de comunicació, i això en cap cas no impossibilita un equilibri entre la tecnologia i la presencialitat. Tenim al cap el Parlament de Pau Casals, aquell Parlament de pau que avui evoluciona cap a un Parlament telemàtic. El catalanisme polític sempre ha estat motor de modernitat i per això no hauríem de renunciar a la seva tradició i haurien de liderar les noves formes de comunicació per on lidera aquesta modernitat. L'Administració ha d'estar al servei de la tecnologia per defensar la democràcia, perquè la democràcia no es pot confinar. I de fet avui, consellera de Budó, volíem també traslladar l'enhorabona al Govern, perquè el Govern de la Generalitat és dels pocs governs que dona dades de percentatge de teletreball dels seus servidors públics, amb un 65 per cent. I per tant, veiem que, malgrat aquesta eficàcia que s'ha demostrat per l'ús de les noves tecnologies, hi ha grups parlamentaris que critiquin que s'augmentin les partides al CTTI, o es que doti pressupostàriament la xarxa pública de fibra òptica a tot el territori català. Aquests dies escoltava amb estupefacció com hi ha qui es preocupa per les garanties de les votacions telemàtiques, i jo els pregunto: no els preocupaven les garanties des del primer dia d'aquesta legislatura, amb diputats i diputades a la presó? On eren les seves preocupacions per les garanties amb els empresonaments dels candidats a la presidència a la Generalitat com el conseller Turull? No els preocupen ara les garanties quan el Tribunal Suprem i el Tribunal Constitucional celebren sessions telemàtiques? No els preocupen, aquestes garanties, ara? Les garanties són a Europa i allà els deneguen les extradicions. S'adonen de les seves contradiccions? Des de Junts per Catalunya denunciem la seva actitud, perquè quan parlem de garanties democràtiques parlem de garantia de respecte als resultats electorals, com per exemple les eleccions europees. I sinó que ho preguntin al Tribunal de Justícia Europea. O parlem de garanties quan la presidenta Forcadell, la presidenta del Parlament i la Mesa estan a la presó i estan imputats. Alguns membres del Parlament, també alguns diputats, es preocupaven de les pressions per votar telemàticament des de casa. I jo els pregunto: i no són pressions i amenaces les imputacions per rebel·lió del jutge Llarena, diputats i diputades? Això no eren amenaces, i a votar telemàticament sí que hi ha amenaces? I membres de la Mesa del Parlament imputats i tribunals de comptes, això no són amenaces? I votar telemàticament sí que hem d'estar pendents de les amenaces que podem tenir a casa. Home… No els preocupa que els puguin rastrejar el mòbil sense autorització judicial, els que parlen de garanties? Nosaltres, el que volem és ser útils a la societat catalana, i el més important és governar bé. I es tracta de governar amb democràcia i d'aprofitar tota la tecnologia com estan fent els ajuntaments de Catalunya, els consells comarcals, les diputacions, des de la proximitat als ciutadans. I, paradoxalment, «proximitat avui també vol dir fer-ho telemàticament. Per això donem suport al decret llei perquè el Govern pugui celebrar vàlidament les seves sessions a distància. Perquè el més important és garantir l'acció política, és garantir una acció democràtica que garanteixi els drets i llibertats de tots els ciutadans. Moltes gràcies.
Gràcies, senyora Geis. Acabat el debat, tal com es va acordar a la Junta de Portaveus, els faig avinent que la votació sobre la validació d'aquest decret llei serà en acabar el debat conjunt dels punts 4 al 8 de l'ordre del dia, aproximadament cap a tres quarts de tres. [[Decrets llei acumulats]] [[203-00031/12, 203-00032/12, 203-00033/12 i 203-00035/12]] Passem ara al punt 4 de l'ordre del dia, que és el debat i votació sobre la validació del Decret llei 6/2020, del 12 de març, de mesures urgents en matèria assistencial, pressupostària, financera, fiscal i de contractació pública, per tal de pal·liar els efectes de la pandèmia generada pel coronavirus SARS-CoV-2. D'acord amb la Junta de Portaveus, els recordo que es farà un debat conjunt amb els punts 5, 6 i 8 de l'ordre del dia relatius a la validació del Decret llei 7/2015, de 17 de març, del Decret llei 8/2020, del 24 de març, i del Decret llei 10/2020, de 27 de març. Els grups i subgrups parlamentaris disposaran de quinze minuts cadascun per fer la seva intervenció. D'acord amb l'article 158.2 del Reglament, en primer lloc, intervindrà el vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda per exposar les raons per les quals han estat promulgats els decrets llei esmentats. Té la paraula, en primer lloc, el vicepresident Pere Aragonés.
Molt bon dia. Senyores diputades, senyors diputats, membres de la Mesa del Parlament, en primer lloc, les meves primeres paraules en aquesta cambra no poden ser altres que expressar el condol en nom del Govern i en el meu mateix a totes les famílies i persones, doncs, que han perdut persones estimades en el marc d'aquesta pandèmia del coronavirus, i desitjar també, a tots aquells que encara es troben amb dificultats a causa de la malaltia, una recuperació ràpida. Celebrem que el Parlament es reuneixi avui per a la validació de tota l'estratègia expressada en aquests decrets llei que el Govern de Catalunya hem estat desenvolupant davant de l'emergència d'un virus que ha trastocat de manera extraordinària les nostres vides, que ha paralitzat el món i que ha generat l'impacte més gran a la humanitat en les darreres dècades, en termes de supervivència col·lectiva. L'aparició d'un virus que no coneixíem i del qual encara avui no disposem de vacuna per protegir-nos-en, ha fet que tots els països, en major o en menor mesura, s'hagin vist colpejats per la seva extraordinària capacitat contagiosa. I Catalunya no n'ha estat una excepció. Però tampoc ha estat una excepció mobilitzant tota la solidaritat, tota la força, tot el compromís social d'un país que en moments difícils, dificilíssims, com els que estem, treu el millor de si mateix. Tots i totes hem exercit les nostres responsabilitats amb fermesa i amb decisió per intentar contribuir a frenar la pandèmia, i començant, com no pot ser d'una altra manera, per tot el personal sanitari i assistencial, tota la gent que està als hospitals a peu d'UCI, a peu de centre d'atenció primària, a peu de residència, als qui mai estarem prou agraïts per tot l'esforç d'aquests mesos. O els cossos de seguretat o els treballadors i treballadores de sectors essencials, que en aquestes setmanes de confinament s'han encarregat d'intentar-nos fer més fàcil la vida, que en un moment en què molts centenars de milers de persones a Catalunya estàvem confinats a casa, podíem seguir vivint gràcies a que hi havia gent que estava treballant. Gràcies, per tant, als cossos de seguretat i als treballadors i treballadores de sectors essencials, i també a tots aquells que fent..., doncs, extraient el màxim del seu enginy, del seu coneixement han orientat les seves activitats quotidianes a un clar compromís social contra la pandèmia; gràcies a les empreses que han transformat la seva producció, que han passat de fer cotxes o components d'automòbils a respiradors; gràcies a aquelles empreses que també han passat de fabricar envasos d'aliments a fer material de protecció per als nostres sanitaris i treballadors en l'àmbit residencial. És una mostra clara del compromís social, d'aquest apoderament col·lectiu que està contribuint a fer front a la situació d'emergència que estem vivint. Tothom, doncs, ha actuat amb una enorme responsabilitat i amb una enorme solidaritat; també el conjunt de la ciutadania catalana, i especialment els habitants de la conca d'Òdena, que van ser els primers afectats per les mesures més dures de confinament. A tots els catalans i catalanes, els hem d'agrair el seu esforç, la comprensió, el compromís de quedar-se a casa, de protegir-se, de protegir els seus i frenar així la propagació de la malaltia. Si avui el sistema sanitari no està patint les tensions o les perspectives de possible col·lapse de fa unes setmanes, si avui ens estem fixant més en el nombre de casos curats que en el nombre de nous contagis, si avui estem començant a parlar de com fem aquest desconfinament, és gràcies a aquest esforç, a la complicitat, a la responsabilitat de tots els ciutadans i ciutadanes que des de fa més de quaranta dies estan a casa i només surten per a allò imprescindible. Gràcies a tots. I gràcies també a aquells que avui els costa entendre: gràcies als nens i nenes del nostre país que porten molts dies a casa fent un esforç extraordinari i que ho fan per cuidar-se i per cuidar la seva família. El país també està en deute amb els nostres nens i nenes. En aquest escenari, els poders públics no podíem respondre de cap altra manera que fer tot el possible per ajudar els ciutadans i ciutadanes d'aquest país, la nostra societat, a fer més fàcil la vida en confinament. Cadascú amb les eines de què disposa, amb absoluta coordinació i cooperació. I per això també vull reconèixer el gran esforç i dedicació de les administracions locals –dels ajuntaments, diputacions, consells comarcals– sense les quals aquest país no se n'hauria sortit, i amb les quals el Govern de la Generalitat hem cooperat i estem treballant braç a braç des de la corresponsabilitat per superar les dificultats enormes amb les que estem batallant. Com també hem col·laborat i ens hem coordinat, en la mesura que així ells ho han volgut, amb el Govern de l'Estat. És evident que davant d'una situació extremament complexa, les institucions públiques no tenim només l'oportunitat de coordinar-nos, sinó que tenim l'obligació de fer-ho. No voldria entrar en polèmiques, però sí que he de deixar clar, i que consti en acta del Parlament, que no entenem la decisió del Govern espanyol de recentralitzar competències mitjançant l'estat d'alarma; és millor des de la cooperació, des de la coordinació, des del treball conjunt amb aquells que tenen el coneixement del servei finalista, amb aquells que tenen el coneixement i els pertoquen les competències de gestió d'hospitals. Per això, creiem que el Govern de l'Estat hauria de reconsiderar aquesta decisió, i, per tant, que retorni a la Generalitat i també als ajuntaments les competències que els pertoquen, ara que hi ha la necessitat de començar a implantar el desconfinament. La prioritat, l'objectiu del Govern de Catalunya és fer front a la greu crisi sanitària que estem patint i les conseqüències socials i econòmiques que estan comportant ja avui i que comportaran en el futur. Hem pres, doncs, mesures per frenar la propagació de la pandèmia amb totes les eines de què disposem, que no són totes les que genera aquest país, però sobretot amb tota la determinació. Per això, el Govern de la Generalitat va reaccionar ràpid a la pandèmia i va ser de les primeres administracions a prendre mesures per donar resposta a l'emergència sanitària, a l'emergència social i a l'emergència econòmica. Hem actuat amb responsabilitat, amb determinació i no a reacció, prenent les mesures que hem cregut oportunes i que estaven a la nostra mà. Avui presento i defenso quatre decrets llei en nom del Govern, que són una mostra de la intensa activitat normativa que hem anat desenvolupant les darreres setmanes; hem hagut de fer noves lleis i canviar lleis. Sí, perquè les lleis, que són les normes de comportament social, econòmic, administratiu en una societat, quan tot es trastoca, s'han d'adaptar, i per això ho hem fet mitjançant els decrets llei. Uns decrets llei als que en cal sumar-ne –a part dels quatre que avui defensaré en aquest debat– tres més que estan pendents de portar al Parlament per a la seva convalidació i que ja han estat aprovats en els darrers dies, que en conjunt configuren una autèntica estratègia legislativa basada en tres fases. En primer lloc, garantir els recursos i capacitats per fer front a l'emergència sanitària. Primer objectiu, fase 1. Fase 2. Contribuir a la liquiditat, per tant, diners a la butxaca, de treballadors i empreses durant el confinament i l'aturada d'activitat. Fase 3. Posar les bases de la reconstrucció humana, social i econòmica. Amb els decrets llei hem activat la fase 1 i la fase 2; per tant, recursos per al sistema sanitari i assistencial i liquiditat, diners a la butxaca d'empreses, treballadors i famílies durant el moment del confinament econòmic del país. Per tant, un primer àmbit en els decrets llei, que tots ells consten de diferents capítols, i que, per tant, tracten temàtiques molt diferents. La presentació que faré de les mesures es basa, doncs, per tant, en aquests tres objectius. Mesures aprovades per garantir els recursos per fer front a l'emergència sanitària. En primer lloc, hem prioritzat el fons de contingència de la Generalitat de Catalunya per a la Covid-19. En decrets posteriors, i que en les properes setmanes convalidarà el Parlament, també hem permès la generació de partides pressupostàries fins a les necessitats que calgui cobrir: tot el que sigui necessari, tot el que sigui necessari per a la salut del nostre país. I, de moment, ja s'han transferit 106 milions del fons de contingència al Departament de Salut. S'ha reforçat també la capacitat normativa dels sistemes d'informació, l'obligació del tractament d'informació del Servei de Vigilància Epidemiològica. S'ha declarat d'interès públic la compatibilitat laboral sanitària davant la Covid-19 per facilitar la incorporació de personal sanitari. Hem anat escassos de personal sanitari i, per tant, hem habilitat que es pugui treballar a més d'un lloc de forma extraordinària, que puguem, doncs, incorporar, en l'àmbit públic, sanitaris que no hi treballaven o aquells que també..., doncs, evidentment, amb les mesures de seguretat pertinents, aquells que s'havien jubilat i també els metges residents. Hem garantit també el plus de productivitat salarial per als treballadors de l'Institut Català de la Salut que s'havia d'abonar en aquestes dates i que estava previst a la Llei de pressupostos generals de Catalunya, que, en no haver-se aprovat encara –que s'aprovarà avui a la tarda– havíem de garantir-ho per decret llei. S'han dictat també mesures en l'àmbit dels serveis funeraris per posar-los sota direcció de la Secretaria de Salut Pública. Perquè estem, evidentment, en una circumstància que no és normal tampoc en termes del que han de fer els serveis funeraris, per garantir la provisió del servei i també per limitar els preus i garantir condicions dignes dels serveis funeraris a tota la ciutadania. I s'ha habilitat la contractació d'emergència per als serveis essencials. El segon bloc: mesures per garantir diners a la butxaca de treballadors, famílies i empreses durant el confinament i la reducció de l'activitat. Mesures que hem pres com a Govern de Catalunya i que, per tant, com que les hem pres, podem demanar també al Govern de l'Estat que ho faci, que ho ha fet parcialment, però encara, en molts àmbits, ho ha d'acabar de fer. Hem posposat l'ingrés de tots els impostos que recapta la Generalitat de Catalunya fins a la fi de l'estat d'alarma i, en alguns casos, com és el cas de l'impost d'estades en establiments turístics, l'impost de begudes ensucrades, acumulant, doncs, a propers trimestres la recaptació que ara s'hauria de produir, i, en l'impost de successions i donacions, també allargant dos mesos més el termini de presentació de liquidacions per facilitar tots els tràmits que en aquests moments no es poden fer. S'ha reduït el cànon de l'aigua a determinats col·lectius mentre duri l'estat d'alarma. S'ha garantit el pagament de l'equivalent a la nòmina de tots els contractes de la Generalitat de Catalunya que a causa de l'aturada de l'activitat s'ha suspès la seva execució. Perquè creiem que és obligació del Govern de Catalunya que aquelles empreses que contractem per a serveis de suport, des de serveis de neteja o vigilància d'edificis que avui estan tancats fins a d'altres que vol dir una prestació presencial del servei que en aquests moments no s'estan portant a terme, no deixarem els treballadors dels serveis contractats per la Generalitat a la intempèrie. Per tant, paguem l'equivalent de les nòmines i una part dels costos fixos. En quart lloc, dins d'aquest segon bloc, s'ha estès el criteri sobre la garantia anterior als serveis no només de la cartera de serveis públics de la Generalitat que fem amb contractació, sinó també aquells que es fan amb concert o amb subvenció en l'àmbit dels serveis socials, que vostès saben que és una de les fórmules importants de l'estat del benestar al nostre país. Hem constituït un fons de garantia que cobreix els avals d'Avalis i de l'Institut Català de Finances per avalar i prestar fins a 1.000 milions d'euros a pimes i a empreses catalanes. S'ha establert un ajut de fins a dos mil euros per a autònoms que han vist reduïda la seva activitat. S'ha ampliat la consideració de força major per la suspensió dels esdeveniments culturals. A part de mesures en aquests dos eixos, ho repeteixo, en garantir els recursos en l'àmbit sanitari i, en segon lloc, garantir la liquiditat, diners a la butxaca, a treballadors, famílies i empreses mentre duri el confinament econòmic, perquè això ens permetrà iniciar la recuperació des d'un esglaó una mica més alt, no des d'una situació tan dolenta, hem pres altres mesures. Hem pres mesures organitzatives com habilitar la celebració telemàtica de plens i altres reunions d'òrgans, ajuntaments i ens locals de Catalunya, com també les universitats. I hem adaptat els terminis dels tràmits d'entitats esportives, juntes de propietaris, cooperatives, i, a més, en aquests darrers dos casos, s'ha habilitat per fer-ho per mitjans electrònics. Però és evident que, malgrat tots aquests esforços, cal anar més enllà, que hem de ser conscients que la resposta a la crisi socioeconòmica que vindrà després d'aquesta crisi sanitària no pot ser la mateixa que a les crisis financeres que hem tingut fins ara, perquè ens trobem davant d'un impacte econòmic que no té origen en l'activitat econòmica, sinó que té origen en un xoc extern a l'economia. Hem demanat mesures de gran abast, de gran impacte, perquè tot el que no fem ara, tot el que deixem de fer ara seran problemes per al dia de demà, seran majors dificultats en la ja de per sí difícil fase de recuperació social i econòmica, i que hem de ser capaços d'iniciar en paral·lel a la superació de la pandèmia. Allò que no es faci avui seran pedres a la motxilla de demà. Per tant, no ens pot passar com al 2008, que a nivell de les institucions econòmiques, també a nivell europeu i mundial, es va reaccionar tard i malament. I no pot passar que aquesta crisi la paguin de nou els més vulnerables. No podem sortir d'aquesta crisi amb més desigualtat. No pot tenir..., una pandèmia sanitària convertir-se en una pandèmia social, ni tampoc de gènere. Aquest ha de ser el nostre compromís. Per tant, ara l'important és fer front a la pandèmia i ser conscients que el retorn a una nova normalitat serà difícil, però serà progressiu. Des d'aquest realisme hem de fer una crida a l'esperança que ens dona la força col·lectiva, que ens donen els exemples de tota aquella gent que està a peu d'UCI, que està a peu de residència, que està des del voluntariat, des dels serveis de seguretat i d'emergències, des de les empreses que han reconvertit la seva producció, dels treballadors dels serveis essencials i de la resta d'àmbits que s'han reincorporat a l'activitat. Aquestes mostres, aquests exemples, són l'esperança que les mostres de solidaritat d'aquests dies ens demostren que som capaços de superar-ho, que cal tenir, evidentment, no només esperança, sinó posar recursos en l'àmbit de la recerca científica per fer progressos per vèncer el coronavirus i que hem de reforçar la confiança col·lectiva per superar els moments difícils que patim i els que vindran. Per aquesta confiança col·lectiva és clau, és bàsica, aquesta confiança, per iniciar la recuperació i sobretot, com deia abans, per no deixar ningú a la intempèrie en la sortida de la crisi sanitària. Necessitem ser més forts com a societat i amb unes estructures de país que responguin a les necessitats d'un món global del qual, al moment, només en coneixíem els reptes socials econòmics i ambientals i ara estem patint les amenaces sanitàries. Jo estic convençut que tots estarem a l'alçada, que avui, com ja hem conegut també, que els grups parlamentaris facilitaran la convalidació d'aquest decret llei. Els ho vull agrair. Els vull agrair aquesta responsabilitat política, i en vindrà més, n'haurem de fer més. Haurem de fer més mostres de responsabilitat política. Jo estic convençut, perquè el que ens uneix, independentment de les visions ideològiques i polítiques, que també hi seran en aquests debats, ens uneix el compromís amb una humanitat molt millor i, per tant, estic convençut que entre tots i totes, i amb el compromís col·lectiu que el país ha demostrat, ens en sortirem de nou i ens en sortirem construint els fonaments d'una societat i d'un país millors, més pròsper, més lliure per als nostres fills i filles. Moltes gràcies a tots els diputats i diputades. Estem a la seva disposició. Gràcies.
Gràcies, vicepresident. A continuació, passam a la intervenció dels grups parlamentaris per fixar la seua posició per un temps màxim de quinze minuts. En primer lloc té la paraula, pel Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat Jorge Soler.
Vicepresident, m'agradaria fer la intervenció des de l'escó.
Sí, endavant.
Doncs, gràcies president. Membres del Govern, diputades, diputats, catalans i catalanes. En primer lloc, deixi'm recordar una obvietat, i és que darrere d'un decret com aquest, i fet per a una epidèmia vírica sense precedents, hi ha persones, hi ha ciutadans, hi ha famílies; hi ha patiment, hi ha angoixa i hi ha molt dolor. Per això les meves primeres paraules són d'escalf i afecte a tots els ingressats, als malalts, i un record molt especial als catalans que, lamentablement, no han pogut superar aquest darrer cop, que la terra els sigui lleu. I un missatge de gratitud especial als treballadors sanitaris: esforç, mèrit, entrega, solidaritat. Quin exemple! També a tota la resta: treballadors de les farmàcies, de l'alimentació, de la seguretat, del transport, del sector primari. Gràcies per la vostra feina, gràcies a tots vosaltres; ens en sortirem. De tot cor, moltes gràcies. I gràcies també als nens per tot l'esforç que esteu fent. Amb vosaltres a casa tot paga la pena. Ara debatrem un conjunt de decrets en un format que no permet esmenes. Indubtablement, en uns altres moments, les faríem, les exigiríem, però som conscients de l'excepcionalitat del moment. Cal estar a l'alçada del repte i de les necessitats i transigir, amb la totalitat del decret, per un fi major. Debatrem i validarem avui quatre decrets seguits que ben bé podria ser un únic, com el debat únic que fem per parlar dels quatre. El resum és que presenteu un conjunt de mesures per intentar millorar la gestió de l'epidèmia. I ja us avanço que rebreu tot el suport, però heu desaprofitat la principal mesura, la més important, que era actualitzar un pressupost que no serveix, tal com està, per superar l'epidèmia. Al llarg dels decrets parleu de finançament, de posposar impostos, de més recursos per al sistema sanitari. I és, per tant, un bon moment ara per recordar a la cambra que si vostès reconeixen que cal destinar més recursos al sistema sanitari –i no crec que hi hagi ningú a Catalunya que pugui pensar que el finançament del sistema sanitari és correcte–, ni ho era, ni ho és, ni ho serà amb els pressupostos que vostès porten avui a votació, donat que són els mateixos que quan no sabíem que tindríem una pandèmia mortal que ha d'afrontar el sistema sanitari. I és que no es pot gastar el mínim i exigir una sanitat de màxims. Aquest és el millor resum dels pressupostos per al sistema sanitari: no es pot gastar el mínim i exigir una sanitat de màxims. Si ja abans d'aquesta crisi, aquests pressupostos no eren bons per alleujar el sistema sanitari, vostès no han destinat ni un sol euro més per finançar millor les nostres estructures sanitàries. Ja explicaran als que surten a les vuit als balcons a aplaudir o ja els hi explicaran als treballadors que s'estan deixant la pell per a tots els catalans, que vostès no destinen ni un sol euro de més per a ells. Cal explicar a la ciutadania que Ciutadans ens hem ofert a treballar uns nous pressupostos d'emergència que responguin a les necessitats sanitàries reals dels catalans. Us hem ofert la mà, des del primer dia. Ho ha fet el meu grup, i ho he fet jo, avui, novament, a la sessió de control del matí. Ho hem fet en públic i tantes vegades també en privat. Mà estesa per a uns nous pressupostos d'emergència per gestionar la sortida d'aquesta crisi sanitària. Mà estesa per a uns pressupostos millors per al sistema sanitari i també per ajudar a no deixar ningú enrere, per a un millor sistema de protecció social i per a les residències. Per als que han perdut la feina, per ajudar que els catalans no hagin de baixar la seva persiana per sempre. Cal que ens ajuntem per sortir sense deixar ningú enrere. Una vegada més, ofereixo la nostra mà, ara sense tanta esperança com tenia els darrers dies, però, en tot cas, segueix l'oferiment per als pressupostos de l'any en curs que, innegociablement, haurà de donar resposta a tot el que argumento. És urgent abordar les mesures per recolzar el sistema sanitari públic que ha sofert una excepcionalitat sense precedents, amb grans reorganitzacions i deixant de fer moltes de les coses requerides habitualment i que tindran conseqüències de futur. Fa dies que em senten parlar d'abordar la patologia confinada, els infarts, els càncers, les depressions... I el que caldrà fer quan finalitzi tot això. Cal disposar i redirigir tots els recursos per lluitar contra la pandèmia. Ningú trobaria a faltar el greix de l'Administració. Ningú trobaria a faltar les duplicitats si les traguéssim. Per això no oblido mai els 824.000 pacients que ja eren a la llista d'espera abans de començar l'epidèmia; 824.000 pacients, moltíssims més ara. Cal pensar en tots ells. Catalans que hauran de ser atesos per un sistema sanitari retallat i ofegat. Avui no validem la vostra proposta de pagament a totes les entitats del Siscat i que ens permetria, vicepresident, a més a més de plantejar una fórmula similar per poder implementar i augmentar el nombre de PCR i de tests serològics per dia. Si ho heu decretat per atendre pacients ingressats –ho heu fet–, bé es podria fer el mateix per realitzar proves augmentant tota l'estructura de la xarxa assistencial i ajudar així al procés de desescalament. En fi, aquesta mà estesa servia també per treballar plegats sumant esforços i idees prepositives, i amb intenció sempre constructiva. Ja ficats a emprar tots els recursos, arraconeu les ideologies i feu-ho bé. Però avui aquest Parlament no validarà un dels decrets que aborden el gran tema de la crisi pel coronavirus. Ho feia el Decret llei 12/2012, que assenyalava el gran problema sanitari que ara mateix ningú pot qüestionar a Catalunya i que tracta d'atribuir les competències de residències, fins ara adscrites a Treball, Afers Socials i Famílies, al Departament de Salut. Aquesta epidèmia està sent especialment greu en aquestes institucions i és evident que caldria donar una resposta sanitària integral per protegir al màxim la nostra gent gran. En aquest sentit, vull recordar ara que ja a la darrera sessió de control que vàrem poder tenir aquí al Parlament, just abans del tancament per l'epidèmia, el meu grup, la meva persona, el diputat que us parla, ja ens vàrem dirigir a la cambra per situar en l'eix de les prioritats la preocupació pel coronavirus, especialment a les residències. Desgraciadament, teníem raó. Calia la màxima implicació per evitar el que precisament ha passat, i per això trobem encertat que reorienteu l'atribució de competències per tal de rebre una major i millor resposta sanitària. Centrant-me en el Decret 6/2020, és evident que la crisi econòmica imminent és multifactorial, amb amenaces d'interrupció de les cadenes de producció, de les importacions necessàries per garantir certes produccions, de l'exportació i del turisme, entre d'altres coses. Aquí incloeu una part molt important per a Ciutadans, vicepresident: adoptar mesures per donar gratuïtat al servei a la ciutadania del 061. En fi, ja era hora. Ciutadans ho havia demanat fa molt de temps a la Comissió de Salut. El meu company, el diputat Javier Rivas, ho havia presentat amb una proposta de resolució, que, per cert, vostès, van rebutjar-nos. Ja llavors us dèiem que no estava bé fer pagar els malalts per la seva trucada. Al començament de la pandèmia us ho vàrem tornar a demanar, però quan ho proposa Ciutadans no ho recolzeu. Nosaltres sí que ho farem avui, perquè això és bo per als catalans. Ha calgut entremig que nosaltres féssim rodes de premsa, peticions de tot tipus, i fins i tot que aquesta vergonya de ficar la mà a la butxaca dels malalts arribés a Europa. Tots hem vist l'eurodiputat Jordi Cañas denunciant a la Comissió Europea el vostre afany recaptatori amb els afectats pel coronavirus. Gràcies, eurodiputat. Per això votarem a favor que deixeu de ficar la mà a la butxaca dels malalts. Sí a la gratuïtat del 061. Recolzament que també rebreu en garantir els préstecs que s'atorguin a les petites i mitjanes empreses per pal·liar els efectes de la pandèmia, òbviament. També és evident que cal endarrerir les autoliquidacions de l'impost turístic. Per cert, novament, un exemple de que els pressupostos d'avui no poden estar bé –i no cal ser economista, que no en soc. Si els ingressos calculats i previstos per a l'exercici en curs ni tan sols s'ingressaran, ja no perquè s'endarrereixen les autoliquidacions, com acabarem d'aprovar en uns minuts, sinó perquè no hi ha turisme pagant aquests impostos, el pressupost continua desquadrant-se: no serveix. Llei 7/2020. No parlaré en profunditat de les ajudes que calen per als treballadors autònoms en les contractacions. Les propostes que ha fet Ciutadans per als autònoms són molt extenses i, per tant, solament afegir que rebran el suport a l'ajut que vostès proposen. Nosaltres faríem més, tots els esforços són vitals per facilitar el treball dels autònoms. Però novament mà estesa en la seva proposta. Un breu apunt a la contractació per desenvolupar aplicacions mòbils de servei a la ciutadania. Vostè ho ha explicat extensament, dit així, tot el suport, encara que saben que serem exigents en la transparència, en la defensa de les llibertats, en la defensa dels drets individuals. No aprofitin en cap cas les circumstàncies excepcionals per fer el que no toca. En aquest sentit, recordar al Govern que també la Comissió Europea vigilarà que les aplicacions compleixin amb les regles de privacitat comunitàries, que respectin les normatives i garanteixin la voluntarietat i l'anonimat dels ciutadans, també ho farem nosaltres. És important que tota aquesta informació serveixi ara per prendre decisions, i també, a la vegada, com a font de recerca i de coneixement. Pel que fa a la Llei 8/2020, una mesura molt important, que és la reducció del tipus de gravamen del cànon de l'aigua, i especialment a destacar els usuaris domèstics que gaudeixen de la tarifa social i també la rebaixa per a la resta d'usuaris domèstics i els contribuents d'ús industrial i també els ramaders. Tot el nostre suport. Per què amb aquesta fusió de decrets no heu portat a validar el 12/2012, per eliminar la mesura tributària destinada al cànon de l'aigua dels hotels i dels càmpings, que no estan treballant? L'estat d'alarma no els ho permet. És obvi que si no poden treballar no se'ls pot cobrar aquest mínim. Sí a la tarifa social i sí també a recolzar els hotels que estan tancats. Avui vostès els apugen els impostos. Decret llei 10/2020, l'estrella; incorporen al redactat el que es van oblidar als pressupostos i que, després de tanta pressió, han hagut d'incorporar: el cobrament del complement de productivitat variable, les famoses DPOs. Santi Rodríguez, Assumpta Escarp, Marta Ribas, Vidal Aragonés –ara mateix absents aquí, però segur que seguint amb atenció el debat–, gràcies, ho hem aconseguit. Aquesta cambra ja ho havia aprovat. Gràcies a l'oposició unida en això, tenim una llei en curs precisament per blindar-les. Ja era hora que el Govern entengués que als treballadors cal pagar-los el 100 per cent dels compromisos. Finalment, el decret incorpora mesures per a la prestació de serveis funeraris. Vostè, vicepresident, també ho explicava. Per cert, gràcies, també, als seus treballadors per la impressionant feina feta. Cal garantir, en aquests moments, els preus justos i els procediments d'inhumació provisional. En aquest sentit, ja a la compareixença em vaig dirigir a la consellera demanant el màxim respecte al final de la vida. I, especialment, ho vaig fer exigint garanties inqüestionables en el tractament dels difunts. Sabem que hi ha llista d'espera per a les incineracions, que no hi ha familiars presents. Per tant, el respecte i les garanties han de ser sempre i sense cap excusa absolutes. La dignitat, el respecte i les garanties al final de la vida han de ser sempre un dret inqüestionable. [[Pausa.]] Desconec si puc continuar que no hi ha vicepresident ni president a la Mesa. [[Veus de fons.]] Espero, espero. [[Pausa.]]
Endavant, diputat. Les vicissituds del Ple d'avui. Disculpi.
Gràcies. Crec que era preferible esperar a que estigués al seu lloc, no entremig...
Endavant. Gràcies.
De fet, és per dir-li que finalitzo el meu discurs. Per tant, gràcies, president. Membres de la Mesa, membres del Govern, diputades, diputats, catalans i catalanes, vivim moments excepcionals, que ningú tingui dubte que d'aquesta crisi ens en sortirem, però ara mateix el Govern teniu dos opcions: tancar-vos en un govern amb una mínima majoria parlamentària o obrir-vos per arribar a acords que ampliïn la representació a la gran majoria parlamentària que cal per sortir ràpid de la crisi del coronavirus. Podeu ancorar-vos en les distòpiques reivindicacions històriques o podem ser constructius i plantejar, tots plegats, les solucions que els catalans necessiten. Podeu perseverar sols i dividint o podeu acceptar i reconèixer l'altra meitat de l'hemicicle, que, com avui, potser no ho sembla, però representa més de la meitat dels catalans, i anar tots plegats en les solucions per a tota Catalunya. Catalans i catalanes, moments excepcionals requereixen alçades excepcionals. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Li correspon ara un torn al Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Té la paraula per executar-lo la diputada senyora Alícia Romero.
Bon dia, president. I bon dia, vicepresident, diputats i diputades. Contenta de veure'ls. Des d'aquí, també, i en nom del meu grup parlamentari, també vull enviar unes mostres d'afecte i escalf a totes aquelles famílies que han perdut alguna persona estimada i a aquelles que les tenen encara en els hospitals o a les residències patint per la seva vida. Esperem que es puguin recuperar aviat i sortim aviat d'aquesta foscor en la que ens trobem. Avui debatem aquests quatre primers decrets llei que el Govern ha aprovat i que intenten, doncs, donar resposta a aquesta crisi del Covid-19. Són quatre, però, de fet, n'hi ha un que modifica substancialment l'anterior, i, per tant, gairebé quedarien en tres. Però bé, són aquests primers quatre decrets que el Govern, des del 12 de març, doncs, ha començat a desenvolupar. En primer lloc, m'agradaria dir-los o m'agradaria recordar-los –i crec que avui també ho ha fet el president del meu grup– que nosaltres ens hem posat a disposició del Govern des del primer dia. Crec que el primer oferiment que fa el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar és el 10 de març, a través del nostre president, en el que, doncs, «tendeix una mà al Govern per acordar mesures urgents i extraordinàries per intentar pal·liar aquesta crisi que tenim a sobre. Ho va fer convençut de que és veritat que en aquests moments difícils és quan ens toca sumar i construir junts. Avui fins i tot ho diu Ciutadans, no? El to del diputat Soler, doncs, és un to que jo li vull agrair i el vull felicitar. Perquè ens sembla que Ciutadans no havia tingut aquest to en els darrers temps. I en un moment, doncs, de dificultat imperiosa com la que vivim crec que és un gest que els honora. I crec que també s'ha de dir avui. Per tant, espero, també, que el Govern sigui receptiu al que estan dient grups de l'oposició, el grup majoritari de l'oposició, també el PSC, i altres, per intentar establir mesures acordades. És veritat que les que presenten avui no les han acordat. Com deia, el dia 12 van aprovar aquest decret, el dia 13, és veritat, van fer una reunió amb els portaveus econòmics, on nosaltres, des d'aquell moment tan incipient, vam traslladar, doncs, algunes inquietuds, algunes propostes al Govern, però des d'aleshores no hem tingut més contacte més enllà d'aquestes compareixences que de manera virtual hem anat fent i que realment dificulten tant la relació. Nosaltres creiem que no hi hauria d'haver impediment per poder realitzar comissions o plens com el que estem fent avui, de manera reduïda i amb totes les garanties, però creiem que seria el millor. De fet, hem vist a l'Estat, hem vist al Congrés dels Diputats, com es celebren plens i comissions. El president Sánchez assisteix per respondre, ell i el seu Govern, a les sessions de control en els plens. Però també hem vist com el ministre Illa, un cop a la setmana, compareix en comissió per donar comptes de la situació i de les mesures que es prenen. I creiem que això també estaria bé que passés aquí, sobretot, tenint en compte que dins d'aquesta crisi greu, doncs, hi han hagut moments de molta tensió, i n'estan havent-hi. Per exemple, poso el cas de les residències, no?, on fins i tot, doncs, el president Torra mateix ha qüestionat la gestió que s'havia fet. Potser, doncs, a vegades les compareixences en comissió haguessin anat bé, anirien bé, per poder també analitzar, debatre i dialogar, que és el que dificulta molt el sistema virtual..., per desenvolupar amb una certa normalitat. Però bé, tornant als decrets. En primer lloc, doncs, els recordava o els vull reforçar aquesta idea de la mà estesa. En segon lloc, els volíem dir que les mesures que vostès han pres són correctes i nosaltres les compartim. I per això avui permetrem la convalidació d'aquests decrets. Però també els hem de dir que ens semblen absolutament insuficients. Creiem que no hi ha un esforç econòmic aquí darrere i creiem que no hi ha hagut mobilització de recursos davant d'una crisi com la que estem vivint. I el Govern pot dir que no té capacitat per fer-ho, però això no és cert. Hi han instruments per poder modificar els pressupostos encara prorrogats, tot i prorrogats, per poder fer front a aquestes mesures. I ho han fet altres vegades. A l'abril del 2019, el Decret 7/2019 modificava el pressupost per poder fer front als augments de personal que venien establerts per l'Estat i per fer el pagament d'una part de la paga extra del 2013. Era un suplement de crèdit de 800 i escaig milions d'euros que modificava el pressupost a l'entorn dels 2.000 milions. És a dir que durant el 2019 i durant la resta d'any s'han fet modificacions via decret llei per tenir més recursos i poder fer front a compromisos. La meva pregunta, i la pregunta del meu grup, és per què avui no hem fet això, vicepresident; per què davant d'aquesta greu crisi hem volgut esperar al 24 abril que s'aprovin els pressupostos quan, en tot aquest mes que portem de pandèmia, podíem haver fet decrets llei de modificació pressupostària per fer front a aquests recursos? Ho podíem haver fet com ho hem fet altres anys. Hi han diferents mecanismes: modificant, incorporant aquests ingressos que han arribat de l'Estat i que ja..., no ho han anunciat, sinó que han estat transferits, com l'actualització de les bestretes. Primer van ser, a finals de març, 260, i ara n'han arribat 260 més. A més a més d'aquests fons socials, del suport per les beques menjador i altres. Això, ja només ingressar-lo, transferir-lo genera partida, i podrien estar fent decrets de modificació. Però, després, una altra cosa: podrien estar vostès també reorientant recursos de diferents departaments per dirigir-los a aquells àmbits prioritaris. I ara jo estic pensant en mesures molt abocades, doncs, als autònoms, a les petites empreses o a les famílies més vulnerables. I vostès tampoc ho han fet. L'altre dia ens va sorprendre la consellera d'Empresa i Coneixement, ens va sorprendre positivament, perquè ens deia que dins de les possibilitats que té dins el seu departament havia, d'alguna manera, passat el rasclet per dedicar 9 milions d'euros a un programa de xoc contra..., al comerç. Doncs, l'hi vam agrair molt. Ens sembla que està molt bé. La nostra pregunta és per què no ho ha fet el Govern en el seu conjunt; per què el Govern en el seu conjunt no ha anat revisant els departaments que són menys prioritaris per dedicar –no estic parlant de 5.000 milions, no ens hem tornat bojos– 100, 150, 200 milions d'euros a mesures urgents per pal·liar aquesta situació tan difícil que viuen, per exemple, les petites empreses o els autònoms. Això és el que no entenem. Si ho ha fet un departament, un departament que, justament, el que hauria de tenir és injecció de més recursos per fer front a aquesta crisi econòmica..., doncs justament ho fa aquest i, en canvi, el Govern en el seu conjunt no ho fa. És a dir, ho podria haver fet. I, per a això, no necessitava decrets llei. I, a més a més, amb els recursos extraordinaris que han arribat de l'Estat també podria haver-ho fet. I no entenem, vicepresident, perquè això no ho han fet. Com li dic, l'hi recordo, el Decret llei 7/2019 ho permetia i ho va fer l'any passat. Per tant, no entenem què ha passat aquest any. Jo entenc que vostès tenen molta voluntat i molta insistència en el fet que s'aprovin els pressupostos, però aprovar els pressupostos no és incompatible que fa un mes haguessin pogut estar prenent mesures urgents. I, miri, i l'hi dic..., perquè vostè ens podria dir moltes coses, no?, però, com que ja s'ha fet, com que ja tenim precedents, doncs, no sé per què ara no es fa. I, escolti'm, al final la Generalitat a Catalunya té molts recursos i té competències, i, per tant, el que ha de fer és exercir-les. Miri, i ho hem posat com a exemple, el Govern valencià: ha portat a través de diferents avions –crec que ja ha arribat a l'onzè o el dotzè– més de cinc-centes tones de material sanitari. I, escolta'm, han especificat quin material sanitari i on el reparteixen. A nosaltres ens agradaria saber, que encara no ho sabem, quines han estat les compres de material sanitari, quines exactament, per unitat i on s'han repartit. És que no tenim encara aquesta resposta, vicepresident. I, per tant, doncs, la transparència també ens sembla que és un dels valors que haurien d'existir i no..., i per desgràcia no el tenim. Diuen vostès i es queixen molt de la falta de competències, i ara ho ha dit vostè: la recentralització. Però, miri, si les competències les tenen totes. Les competències per comprar material sanitari les tenen, les tenien. El que passa és que no les han fet servir. Home, si ho ha fet servir el Govern valencià... Suposo que no ho deuen haver fet unes comunitats sí i unes altres no. Les tenien, però no les han exercit. I ens agradaria que ens expliqués per què. Escolti'm, la Comunitat Valenciana, a més, a part d'aquesta compra de material, també ha pres mesures valentes pel que fa al tema econòmic i ha aprovat, per exemple, fons, més de..., gairebé 60 milions d'euros per fons als autònoms, 32 milions d'euros per a sectors estratègics com la joguina o el tèxtil, 32 milions d'euros per complementar els ajuts a aquells treballadors que formen part d'un ERTO, i unes quantes més. No estem parlant de grans xifres, però un gest de voluntat ens sembla que hagués estat bé. Vostè podia haver sacsejat el pressupost de la Generalitat, tot i prorrogat, per haver establert mesures d'aquest tipus. I no entenem, sincerament, per què no ho ha fet. La Comunitat Valenciana té un pressupost bastant més petit que el nostre, de 16.900 milions d'euros, i és la segona comunitat d'Espanya més endeutada. És a dir, en condicions pitjors, segurament, que les nostres, no? I, en canvi, doncs, ho han fet –ho han fet. I nosaltres tenim una sensació de que vostès sempre van tard; sempre van tard o sempre tenen excuses per no fer. Perquè aquí, encara que no els agradi, seguim sentit retrets, excuses i mirant a un altre costat. I em sembla que hi han competències, tenim recursos per poder prendre algunes decisions. Miri, la realitat és molt tossuda; ens pot agradar o no, però és molt tossuda. I si gestionen en aquests moments una autonomia com és Catalunya, amb competències i recursos, doncs, escoltin, el que han de fer respondre a aquestes obligacions i a aquestes responsabilitats que tenen. Miri, en darrer lloc, alguns aspectes concrets dels decrets que han aprovat que no ens acaben d'agradar, més enllà de que creiem que són insuficients i que es podia haver fet més. Miri, no compartim aquesta visió que fan vostès, diferenciada, pel que fa a l'augment retributiu només del personal sanitari de l'ICS. I, en canvi, deixen de banda el personal del Siscat i no estableixen cap mecanisme perquè aquest personal cobri més endavant. El personal del Siscat són el personal sanitari dels consorcis, és a dir, de la sanitat consorciada pública. I vostès els estan deixant de banda. Només estan decidint augmentar aquestes DPOs al sector..., als metges, diguéssim, al personal sanitari de l'ICS. No entenem per què aquesta diferència. I, mentre vostès fan això, clar, em sap greu dir-los-ho, però sobrefinancen la sanitat privada amb un decret –que avui no convalidem i que veurem si tenen el suport de la cambra per convalidar-lo–, o sigui, posant 43.000 euros per llit d'UCI o pagant o compensant la sanitat privada per això. Home, si estiguéssim en les millors condicions a la pública... Però és que justament la pública té moltes deficiències. I precisament en un dels decrets que avui aprovarem, i que en aquest cas concret nosaltres ens abstindrem, doncs, decideixen fer aquest augment retributiu –que ens sembla molt bé– als professionals sanitaris, però només de l'ICS. I nosaltres el que li diem és: «Escoltin, passin de l'aplaudiment al reconeixement. I el reconeixement ha de ser econòmic si realment el que estem és valorant de la manera que ho estem fent en cada intervenció els nostres professionals sanitaris. També parlen vostès, en els decrets, sobre els ajuntaments. De fet, hi parlen per dir que podran desenvolupar plens i òrgans de govern. Està bé, però ni un euro, tampoc, als ajuntaments. Els ajuntaments –que alguns amb pressupostos aprovats i altres no– estan fent mans i mànigues per donar respostes a aquesta crisi. I pregunti vostè als ajuntaments el que estan gastant cada mes de més –pressupost que no tenien – per fer front a aquesta crisi. És extraordinari el que estan fent. I ho estan fent. I aquesta és la comparació que a nosaltres ens desencaixa quan veiem el que està fent el Govern. I ho estan fent els ajuntaments i ho està fent la diputació, que també ha comprat material sanitari i que ha posat 50 milions d'euros en el fons de l'oficina de gestió tributària per donar bestretes als ajuntaments, ja que evidentment s'ha ajornat, de moment, o s'ha suspès el pagament dels impostos. Tampoc vostès han fet coses fàcils fàcils, com és agilitzar alguns pagaments als ajuntaments; per exemple, la taxa turística, que normalment es paga sempre al final del primer trimestre i aquest any, de moment, encara no s'ha ingressat. Home, doncs, són recursos que als ajuntaments els va molt bé. Doncs els demano que en algunes coses també puguin posar agilitat en les seves decisions. Miri, una altra decisió que no ens convenç. Sobre el cànon de l'aigua, estem d'acord que aquesta tarifa és social, però nosaltres creiem que a aquell que està desenvolupant activitat econòmica de manera normalitzada, doncs, no sé si li hem d'estalviar això. Igual a les famílies: no totes les famílies són iguals. Aquestes reduccions lineals a nosaltres no ens agraden. Ens agraden les reformes fiscals o les fiscalitats progressives i justes. I, per tant, doncs bé, aquí vostès han pres aquesta decisió, que ens costarà molts recursos, però crec que potser podríem haver afinat una mica, una mica més. Per no entrar en l'àmbit de l'educació, que també, doncs, s'han comès alguns errors o han arribat tard, com el tema de la gestió de les beques menjador, que les han hagut de distribuir els mateixos ajuntaments, amb dades equivocades i quinze dies tard. [[Veus de fons.]] Sí, sí; les han distribuït els ajuntaments. Sí, sí, amb personal propi. Sí, sí, vicepresident. [[Veus de fons.]] Oh, clar, clar –clar, clar. Bé; sí, sí. En fi, la Generalitat el que està clar és que mai fa res malament i mai reconeix la feina que fan els altres, i crec que estaria bé que ho fes, perquè els ajuntaments es queixen poc i treballen molt. I crec que és el que toca avui, en aquests moments, als governs que estan al front d'aquesta crisi. Miri, malgrat el nostre descontent per les mesures insuficients, per algunes que no ens acaben d'agradar i que potser no acabem d'entendre, i malgrat algunes declaracions impròpies d'un govern que creiem que ha de ser de tots i que els hi diem moltes vegades, nosaltres en moments difícils com aquests creiem que s'ha de seguir estenent la mà, s'ha de seguir recolzant un govern perquè pugui avançar en la presa de decisions, però com es pot imaginar no estem satisfets. Avui el president del meu grup els ha entregat aquest document «Pacte per la reconstrucció social i econòmica, que creiem que és el que hauria de prevaldre en aquests moments. És a dir que tots forméssim part de la sortida, de les respostes, de les solucions, i no només uns quants. Tant de bo sigui així –tant de bo sigui així–, perquè crec que és el que la ciutadania també vol i ens mereixem tots per treure el millor de nosaltres i posar-ho en benefici dels ciutadans i de les ciutadanes d'aquest país. Per tant, com li deia, permetrem la convalidació d'aquests decrets, però els demanem ambició, treball i cooperació amb totes les administracions per realment lluitar i sortir-nos-en d'aquesta pandèmia que estem vivint. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem és el torn del diputat senyor Lucas Ferro.
Moltes gràcies, president. Vicepresident, diputats i diputades, mirin, en aquests quatre decrets que ens resten per discutir debatem sobre el gruix de la resposta immediata del Govern per afrontar la crisi sanitària, econòmica i social. I llegint-los els quatre crec que hi ha una conclusió que és evident, que és que la resposta és insuficient; no hi ha una resposta a l'alçada del repte que tenim com a país per davant. I nosaltres demanem que hi hagi una resposta a l'alçada, que hi hagi un pla de xoc a curt, a mitjà i a llarg termini per fer front a la situació que vivim. No demanem una resposta equiparable a la mobilització de recursos que té l'Estat espanyol o que té qualsevol estat. Som conscients que la Generalitat no pot mobilitzar els recursos que pot mobilitzar el Govern espanyol, però som conscients que pot mobilitzar recursos per dissenyar un pla de xoc i que no ho està fent; que aquests quatre decrets no són una mesura de xoc per afrontar a curt termini una resposta que doni confiança i que doni seguretat al teixit productiu en aquest país i a les famílies d'aquest país, no és un pla de xoc, i crec que a un mes ja d'una situació que estem vivint és evident que anem tard i que caldrà construir aquesta resposta. Nosaltres hi serem per debatre-la i nosaltres hi serem per construir-la, però crec que el primer que ens hauríem de reconèixer és que aquest plantejament que feu no és un pla de xoc i que encara el tenim per construir i que anem tard. La segona qüestió, i ja entraré directament en matèria. El Decret número 6: gratuïtat del 061 i extensió del 012 els caps de setmana. Bé, jo crec que aquestes mesures que ens anirem trobant parteixen de dues situacions. La primera, que era una vergonya que s'hagués privatitzat fins i tot el telèfon de Salut Respon. I la segona, que no es va fer res fins que això ja va esclatar a xarxes socials, perquè les línies estaven col·lapsades per l'emergència sanitària, la gent tenia trenta-seixanta minuts d'espera i després s'adonaven que el telèfon era de pagament. I quan la gent es va començar a queixar i va irrompre el debat a les xarxes i va irrompre el debat a la premsa, llavors a córrer a fer un decret per derogar-ho i que sembli que aquí no passa res. Nosaltres ja ho diem ara: a l'anormalitat de tenir una política de gestió pública que privatitza fins i tot els telèfons d'atenció sanitària nosaltres no hi volem tornar. I aquesta realitat la tenim des del 2015, en aquest cas, amb una empresa que ha guanyat 45 milions d'euros de beneficis gestionant un servei essencial. Perquè en un país decent que un ciutadà que està preocupat per la seva salut truqui a un número de telèfon..., hauria de ser a un telèfon de gestió pública i gratuït i d'accés universal. I això és una cosa evident. I que s'hagi lucrat amb 45 milions d'euros una empresa és una anormalitat a la que no volem tornar i a la que se li podria haver donat resposta aquest any al Parlament amb la iniciativa que van presentar els companys de Ciutadans; el 2017 quan es va fer de nou la concessió del servei, i el 2015, que no s'hauria d'haver produït. I, per tant, crec que són d'aquelles lliçons que ens hem d'apuntar per no tornar, per no tornar-hi. La segona qüestió que m'agradaria plantejar és que el decret també planteja ajudes a crèdits a través de l'Institut Català de Finances per a empreses i per a pimes d'aquest país. Mirin, el Banc d'Espanya va fer una enquesta a les diferents empreses del país per detectar, diguem-ne, quan fan les enquestes, situacions a nivell macro i per detectar també opinions. L'enquesta obtenia uns resultats bastant dramàtics: al 80 per cent de les empreses havia caigut la seva activitat productiva; al 40 per cent de les empreses, més d'un 60 per cent havia caigut la seva activitat productiva, tant perquè..., les que s'havien tancat per decret com les que han tingut caigudes de la producció derivades, doncs, de la falta de proveïdors o de la falta de demanda. I, per tant, tenim una caiguda productiva evident. I preguntava sobre les diferents estratègies que han posat sobre la taula les empreses, que són molt variades, perquè no és el mateix una empresa de serveis que una indústria, una empresa que és essencial que una que no ho és, etcètera. Però el que sí que era interessant era el grau d'utilitat que valoraven les empreses que havien tingut les diferents mesures econòmiques dels diferents... En aquest cas, del Govern de l'Estat. I les respostes eren molt clares: eren valorades molt positivament l'ajornament d'impostos –com s'incorpora en aquest decret–, és a dir, no condonem impostos, sinó que els ajornem fins conèixer quina és la situació de les empreses d'aquest país; els ERTOs, òbviament, poder mantenir teixit laboral sense recórrer als acomiadaments per poder-lo reincorporar quan tornem a l'activitat productiva, i les línies de l'ICO, les línies de finançament. I creiem que són una eina útil. I nosaltres valorem molt positivament que s'hagi fet aquest esforç de 170 i escaig milions per finançar les empreses durant aquest impasse productiu que no sabem quant s'allargarà. I ho valorem molt positivament, perquè hi ha la tendència, diguem-ne, a presentar aquesta crisi com una ve baixa. Veurem una caiguda productiva, econòmica, de consum, etcètera, molt dràstica, i quan això s'acabi i s'aixequi el confinament veurem com tot torna a la normalitat. I això no passarà; la recuperació no serà en forma de ve baixa i, a més, el teixit productiu que destruïm avui no florirà demà; no és cert que quan un bar tanca el dia següent en torna a obrir un altre. Això a nivell macroeconòmic no passa. I, per tant, hem de preservar la destrucció del teixit productiu com a primera prioritat, juntament amb la preservació del teixit laboral en aquest país. En la resta de decrets, jo crec que aquí hi ha més discussió –en el 7 i en l'autoesmena que us heu fet al 8. Mirin, gràcies a la pressió dels sindicats en aquest país vam saber que el Departament d'Educació havia acomiadat més de deu mil treballadors vinculats, doncs, als monitors escolars, als monitors de menjador, als treballadors del transport escolar, etcètera. És a dir, en un moment de màxima dificultat i, a més, en un sector com el de l'educació, que ni tan sols sap de forma efectiva quan es podrà reincorporar, perquè no sabem si el curs començarà amb normalitat a partir del setembre, la Generalitat estava acomiadant milers de treballadors. I d'aquí el decret que van posar vostès sobre la taula. Nosaltres el Decret 7, abans de que us l'autoesmeneu, el compartim plenament. I anem més enllà: la Generalitat hauria d'estar liderant una resposta amb el conjunt d'administracions públiques d'aquest país, amb les diputacions, amb els consells comarcals, amb els ajuntaments, amb el conjunt de les institucions públiques d'aquest país, una resposta on un dels eixos prioritaris sigui mantenir tots els llocs de treball associats a l'activitat pública en aquest país. I quan diem «tots és tots, perquè és una vergonya que li demanem a les empreses privades que facin esforços per no acudir als ERTOs i que les administracions públiques estiguin fent acudir als ERTOs a totes les petites empreses que tenen vinculades la seva activitat a l'activitat pública en aquest país. I més en aquest cas, on hem de dir que la majoria de monitors de menjador i de monitors escolars cobren sous precaris, tenen una molt baixa capacitat d'estalvi i que, a més, no saben ni tan sols quan es poden reincorporar. I crec que a la gent que ha estat treballant durant anys en aquest país se l'hauria de tractar amb una mica més de deferència. El problema és que nosaltres compartim el plantejament que havíeu fet al Decret número 7, però l'autoesmena que us feu i la modificació que feu en el Decret número 8 crec que ens retorna a la situació inicial. Nosaltres sabem que hi ha departaments on la Generalitat està fent mans i mànigues perquè les empreses que presten serveis mantinguin els llocs de treball, però creiem que no s'està protegint el conjunt de treballadors associat a les administracions públiques i que és evident tal com ho plantegeu. La tercera qüestió –em queden encara cinc minuts–, les línies d'ajut que està traient la Generalitat. Ja diem ara que és evident que una línia de 7 milions i mig d'euros per a autònoms té un nivell de cobertura, amb una mica de sort, d'un de cada cent autònoms d'aquest país. I, per tant, és una línia d'ajuts que ves que no acabi costant més la campanya de publicitat que n'heu fet que el que acabi arribant al teixit productiu i a la ciutadania d'aquest país. Però és que, a més, el seu disseny és ineficient i el que acabarà comportant és que el seu grau de cobertura encara sigui més baix del que s'havia previst. Heu fet una ajuda als autònoms que és incompatible amb la prestació per cessament d'activitat que dona l'Estat i que acabarà ofegada enmig d'una tramitació burocràtica. Nosaltres no li demanem a la Generalitat que tregui ajudes comparables al que suposa un ERTO, o al que suposa l'atur, o al que suposa la prestació per cessament d'activitat; el que li demanem és que s'intervingui d'una altra forma, que mirem aquells espais on els mecanismes de protecció i les polítiques de protecció que està desplegant l'Estat no arriben o deixen sectors desprotegits. Un ajut de 7 milions i mig per a autònoms és pràcticament res. En canvi, un ajut destinat a reforçar que a aquells autònoms que són persones físiques, que són 250.000 persones en aquest país, que s'hagin vist obligats a acollir-se a una prestació per cessament d'activitat de 661 euros..., fer una ajuda complementària perquè puguin arribar a un salari mínim interprofessional, això ens permet dissenyar un altre tipus d'ajudes i de subvencions en aquest país que no vagi ni a competir ni a comparar-se amb les polítiques que està desplegant l'Estat, sinó que vagi a reforçar-les de baix a dalt per garantir que l'escut social que s'està desplegant no deixi sectors de la població desprotegits. Crec que seria una forma d'afrontar la tasca de la Generalitat de Catalunya d'una forma molt més eficient i d'una forma molt més exitosa. Ja sabem que vostè no pot posar 3.000 milions d'euros sobre la taula per desplegar un pla de xoc. Per tant, siguem quirúrgics i siguem eficients; busquem quins sectors socials estan quedant més desprotegits, també dels ajuts estatals, i reforcem-los per tal de que puguin quedar protegits durant aquesta crisi. Aquests tipus d'intervenció segurament donaran per menys titulars, però són molt més eficients i permeten –i permetran– protegir la ciutadania d'aquest país de forma més garantista. I, per últim, amb els dos minuts i escaig que em queden. Hem proposat dos elements: que l'Administració pública garanteixi a tots els treballadors que la seva activitat està associada a l'activitat pública els llocs de treball durant aquesta aturada productiva durant l'estat d'alarma i fins que se'ls permeti normalitzar la seva situació productiva, i que en l'àmbit privat es garanteixin tant el teixit productiu com ajudes complementàries que permetin ampliar l'escut social. Hi ha un últim decret, que és el dels treballadors de la sanitat. Entenem que és un reconeixement que el que es va fer el 2012 de retallar-los un 50 per cent el complement de productivitat variable el que va ser fonamentalment va ser una retallada salarial, que, a més, en el cas dels professionals de l'Institut Català de la Salut, va anar més enllà que en el de la resta de treballadors públics, perquè el pes sobre l'estructura salarial que té aquest complement és major en els treballadors de l'Institut Català de la Salut que en la resta. Per tant, entenem que el reconeixement que fem cada dia als professionals sanitaris del seu esforç per afrontar aquesta crisi hauria de ser també el reconeixement de que molta de la retòrica que es va utilitzar per justificar retallades salarials, en què es menyspreava l'esforç i la dedicació dels treballadors públics a aquest país cal revertir-la posant en valor el treball dels treballadors públics d'aquest país i retornant les prestacions salarials completes als treballadors públics d'aquest país. Per tant, compartim plenament aquest decret, creiem que hauria de ser extensiu a tots els professionals sanitaris, més enllà de l'entitat pública a la que es remeten, i que, per tant, caldrà fer decrets que actualitzin i que retornin les retallades salarials al conjunt de treballadors públics en aquest país. I, per altra banda, agraïm, també, i compartim les mesures destinades a que no hi hagi incompliments forçosos de les obligacions que tenen els diferents actors de la societat civil, les juntes de propietaris i les juntes esportives, per tal de flexibilitzar el seu funcionament, i també aquells sectors com els de la cultura, que molts d'ells estan subjectes a subvencions, que òbviament no podran complir els objectius, diguem-ne, en aquelles actuacions que havien de calendaritzar al llarg d'aquest any, i que, per tant, la seva flexibilització permet també mantenir llocs de treball. Res més. I moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent és el torn de la diputada senyora Maria Sirvent.
Bé, doncs, com deia el diputat de Catalunya en Comú, en aquests decrets està el gruix de la resposta del Govern a la situació d'emergència sanitària. Ha dit el vicepresident i conseller d'Economia que no pot passar que aquesta crisi la paguin les més vulnerables. Nosaltres, en un mes i mig, les mesures que veiem no van en aquesta direcció, sinó en una direcció absolutament contrària, i van dirigides a que aquesta crisi la paguin les més vulnerables. I ara ens explicarem amb exemples concrets. Per altra banda, també ha dit el vicepresident i conseller d'Economia que no es pot convertir aquesta pandèmia en una crisi social i de gènere, però és que aquesta pandèmia ha sigut un factor detonador d'una crisi sistèmica del sistema capitalista; un sistema que ha demostrat no respectar ni la vida ni la supervivència. Les privatitzacions i les retallades no són alienes a aquesta situació. I si la situació d'emergència sanitària avui s'està abordant amb un col·lapse del sistema sanitari és precisament per les polítiques que han imperat durant tots aquests anys, que han posat al centre els interessos mercantils i no pas els drets i les necessitats de les persones. Ahir, precisament, a les portes de l'Hospital Clínic es manifestaven les treballadores de l'hospital i explicaven que elles no eren heroïnes, sinó que eren treballadores, que estaven en condicions absolutament precàries, assumint la situació d'emergència sanitària. I això també és conseqüència de les retallades que la sanitat pública ha patit durant els últims anys. Per altra banda, deia el portaveu de Catalunya en Comú que la resposta del Govern és insuficient. I nosaltres compartim que la resposta és insuficient. Deia que havia d'haver-hi una resposta a l'alçada i interpel·lava el Govern per poder fer un pla de xoc social. Doncs esperem que el pla de xoc social que faci el Govern no sigui en el mateix sentit de les mesures que durant un mes i mig han anat aprovant mitjançant diversos decrets. Aquestes mesures es basen en les receptes clàssiques del neoliberalisme per fer front a les crisis sistèmiques i, per tant, es basen en una rebaixa o una reducció dels impostos de forma homogènia, o una moratòria d'impostos, també, sense tenir en compte la capacitat contributiva o econòmica del contribuent, i, per altra banda, també basades en la precarització de les condicions materials de vida de la majoria popular i treballadora –veiem com el Govern aposta per la moratòria en els pisos que gestiona l'Agència catalana de l'Habitatge i no pas per la suspensió del pagament del lloguer, quan pot prendre aquesta decisió–, i, per altra banda, respostes basades en la desresponsabilització absoluta del sector privat. I si mirem els decrets, si ens llegim tots els decrets, les mesures que suposen una inversió econòmica més gran són les que van destinades a assumir les pèrdues de les empreses privades que gestionen serveis públics. I això ho veiem clarament de l'anàlisi dels decrets. Veiem que entre els decrets 7 i 8 i dues disposicions addicionals –les primeres d'aquests dos decrets– es parla de mesures relacionades amb els contractes del sector públic. El Govern decideix declarar la suspensió, en l'àmbit de l'educació, de tots els contractes de neteja, monitoratge o anàlegs, gestió d'unitats d'escolarització compartida, traducció de llenguatge de signes, menjadors escolars i transport escolar de tots els centres educatius. Aquests contractes han pogut estar subscrits pel Departament d'Educació, pels consells comarcals o pels ens locals. Han acordat, també, habilitar la possibilitat de suspensió total o parcial de determinats contractes vinculats a edificis o instal·lacions i equipaments públics, com la seguretat, la vigilància, la neteja, la consergeria, la jardineria o d'altres dels departaments de la Generalitat. I es faculta els òrgans competents dels ens locals a dictar normes o actes administratius de suspensió de l'execució dels contractes. Què vol dir suspendre un contracte públic? Quines conseqüències té, això, tal com resa la Llei de contractes del sector públic o tal com ens explica el reial decret del Govern? Doncs això significa, o implica, que l'Administració, quan suspèn el contracte, ha de fer front a determinades despeses. Quines despeses? Doncs, en primer lloc, l'Administració, ja siguin els ajuntaments, ja siguin els consells comarcals o els departaments, han de fer front a les despeses salarials del personal adscrit al contracte. Ara posem-nos en la situació en què l'Administració no hagués privatitzat tots aquests serveis i tots aquests serveis els hagués gestionat directament. Doncs, és cert, igual que quan uns treballadors públics no poden treballar se'ls paga el sou, doncs, de la mateixa manera, a les treballadores d'aquests serveis se'ls pagaria el sou. Però, què passa? Que ara s'està assumint el cost del personal del servei d'empreses, que, a més a més, paguen uns sous irrisoris a les seves treballadores i que guanyen beneficis multimilionaris. Exemples: Clece, Sacyr, Eulen. Són empreses que també presten serveis de neteja dels edificis dels departaments i que avui també estan fent negoci amb d'altres negocis que també tenen, com per exemple els menjadors dels hospitals o les residències de la gent gran. Hem hagut de lamentar morts en residències de gent gran gestionades per Eulen. Hem hagut de veure com les treballadores de Sacyr han denunciat de forma constant que no disposen dels EPIs. Hem de veure com el senyor Florentino Pérez fa fora les treballadores de Clece perquè estan denunciant que les persones usuàries estan en condicions d'absoluta indignitat. Això per què? Perquè el titular del servei, que és l'Administració pública, ha decidit regalar aquests serveis a empreses privades, que els gestionen sense cap tipus de control. Quantes sancions, quants expedients s'han obert a aquestes empreses que atenen les usuàries en condicions indignes? Quantes sancions s'han aplicat a empresaris que, a dia d'avui, mantenen les treballadores sense les condicions de seguretat adequades? Això sí, això no s'ha fet, però el que sí que es fa és pagar a aquestes empreses les despeses corresponents al manteniment de la garantia definitiva. Això què vol dir? Un percentatge, normalment del 5 per cent, que deixen les empreses com a garantia. Ara, nosaltres, estem mantenint els dipòsits d'aquests diners, les despeses de lloguers i de manteniment de maquinària i instal·lacions i equips. Això també ho està pagant l'Administració. És més: s'ha carregat els ajuntaments amb aquestes obligacions. Les pòlisses d'assegurances que s'haguessin subscrit per obligació contractual, aquestes també les paguem nosaltres, i l'import corresponent –atenció– a un 3 per cent del preu de les prestacions que s'haurien d'haver executat durant el període de suspensió. Estem parlant de que estem pagant un 3 per cent del cost d'un servei que no s'està prestant. Ara em pregunto jo si quan aquestes empreses tenen beneficis milionaris, també els reparteixen. Que també ens els donen, aquests beneficis? Ens els reparteixen entre totes? És a dir, ara mateix nosaltres assumim les pèrdues, però quan hi ha guanys, aquests guanys se'ls queda l'empresa. Doncs no, no ho entenem; no entenem per què passa això. Es podia haver optat per altres solucions. Al final, el que fa el Govern de la Generalitat i el que fa el Govern de l'Estat en l'àmbit econòmic per acontentar les oligarquies econòmiques i per seguir mantenint privilegis no és tan diferent, perquè jo llegeixo el reial decret del Govern de l'Estat i el decret de la Generalitat i no els hi trobo tantes diferències, respecte a l'opció d'optar per la suspensió contractual. Potser vostès podrien haver obligat aquestes empreses a seguir pagant els sous de les treballadores. Potser vostès, si veuen que una empresa que té 40 milions de beneficis anuals i que està repartint dividends, i, per tant, està repartint dividends entre els seus accionistes, no està fent front als sous de les treballadores i està aplicant ERTEs, doncs potser haurien d'haver-se plantejat la possibilitat de rescindir el contracte. Perquè també hi ha possibilitats, mitjançant la Llei de contractes del sector públic, de rescindir aquests contractes. De rescindir aquests contractes deixant a les treballadores tirades, no. Perquè la llei garanteix la continuïtat del servei. Perquè nosaltres podíem haver optat per una gestió cent per cent pública, que és el que estan demanant treballadores i usuàries de la sanitat, dels serveis socials, d'educació. Que ens estan demanant que optem per un model de gestió, de provisió i de titularitat cent per cent pública com a única garantia per poder aconseguir prestar un servei de qualitat. Però vostès s'entesten en consolidar un model que confon allò públic amb allò privat. I això té conseqüències nefastes per a la població, per a les usuàries dels serveis i per a les treballadores i, sobretot, per a les més vulnerables. I quan parlo de les més vulnerables estic parlant d'infants, de gent gran, de persones amb malalties de salut mental, de persones amb discapacitat. I, per tant, han de saber vostès que són responsables i que tenen la part de responsabilitat que els pertoca per haver promogut durant molts anys polítiques de privatitzacions i retallades. Ens trobem a les portes d'una de les crisis econòmiques, ecològiques i socials més greus que patirem en els últims anys, molt més crua que la de l'any 2008. I calen solucions valentes. No cal que vostès segueixin fent-li el joc a les empreses privades que gestionen serveis públics. Cal que recuperem els serveis públics, perquè aquests han de ser de qualitat i han de ser el centre de tota política. I l'altre dia escoltava la consellera de Presidència que deia que ara tenim la capacitat de destinar 2.500 milions d'euros al sector públic. I això com es farà? Així? Pagant tots aquests conceptes a les empreses privades? O farem servir aquests 2.500 milions d'euros per poder revertir privatitzacions i apostar per un model cent per cent públic? Bé, no només aquestes mesures són les que contemplen aquests decrets, sinó que, a més a més, veiem com s'estableix la gratuïtat del 112 i del 061. Ara posem-nos en que aquests serveis no s'haguessin privatitzat mai. Qui està assumint el cost d'aquest servei? Qui està assumint el cost d'aquest servei ara mateix, del 112 i del 061? El cost d'aquest servei l'està assumint l'Administració; està assumint el cost d'un servei que, a més a més, comporta 45 milions d'euros de beneficis per a una empresa que està prestant el servei amb greus deficiències i, a més a més, amb uns sobrecostos que paguem tota la ciutadania. Per tant, ara, entre totes nosaltres estem pagant els 45 milions d'euros de benefici o la part dels 45 milions d'euros de benefici durant aquest temps per prestar uns serveis que són públics i que mai haurien d'haver deixat de ser públics, i que ara mateix estan en mans d'empreses privades. I nosaltres és que no ens ho podem explicar. A més a més, ara resulta que nosaltres hem d'assumir el risc dels crèdits que presten BBVA, Banc Santander, Catalunya Caixa... I quines condicions s'han posat a aquests bancs? Ho hem preguntat, encara no hem rebut resposta. Alguna condició per saber a qui presten els diners i a qui no els presten? I també ens agradaria saber..., perquè l'altre dia ens va dir el vicepresident: «Bé, hi ha molts préstecs que prestarà directament l'Institut Català de Finances. Doncs, miri, ens n'alegrem, però exactament a qui prestarà aquests diners? Quin retorn social i ambiental? Quins criteris s'han establert per saber a qui prestarà els diners l'Institut Català de Finances? Seguirem apostant pel sector de l'automoció? [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Pel sector de la construcció? Pel sector del turisme? Per sectors volàtils i precaritzants?
Diputada...
Acabo, president. En fi, nosaltres esperàvem unes mesures que precisament passessin perquè les més vulnerables no haguessin de pagar aquesta crisi, però hem vist una resposta del Govern absolutament contrària malgrat els seus discursos i la seva retòrica.
Gràcies, diputada. En nom ara del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Alejandro Fernández.
Muchísimas gracias, presidente. Bien, ante el debate y aprobación de unos decretos de estas características, hay que intentar ser lo más riguroso posible y diferenciar el contenido de los decretos, textualmente lo que dicen, y las medidas que aportan, de otras cuestiones con las que, evidentemente, estamos en profundo desacuerdo sobre la gestión que se ha realizado en los últimos días, pero que no van incluidas en estos decretos. En ese sentido, conviene decir que hay muchas cosas de los decretos que nos parecen oportunas y que, además, es absolutamente necesario hacerlas. También hay que decir que coinciden algunas de las medidas que se aprueban hoy aquí con un paquete de propuestas que trasladamos al presidente de la Generalitat de Catalunya en un documento amplio, que recibió por parte del Gobierno una respuesta amplia, en un documento de treinta y siete folios. Nosotros planteábamos propuestas en protección sanitaria, el 061, renovación de recetas, atención domiciliaria, movilidad, industria, educación telemática, pruebas rápidas, seguridad pública o reforma fiscal. Han sido incluidas algunas; hay otros asuntos, como la protección de sanitarios, las pruebas rápidas, la reforma fiscal o, especialmente, el turismo, que las medidas no nos gustan. Entre otras cosas, en el caso del turismo, es especialmente palmario, porque, en fin, esta tarde se va a aprobar una subida en la tasa por pernoctaciones al sector hotelero que ya me dirán ustedes, en la situación actual, cómo se come eso. Pero, en cualquier caso, insisto, si uno se atiene a lo que dicen los decretos, nosotros no podemos rechazarlos, aunque, a nuestro modo de ver, son insuficientes, razón por la cual nos abstendremos. Pero que es una manera también, pues, de dar un cierto voto de confianza hacia esos decretos. Pero estamos hoy en el Parlament de Catalunya, hemos podido recuperar la acción de control de gobierno, además de las comisiones telemáticas, las comparecencias parlamentarias que se habían realizado, y, por lo tanto, es una oportunidad para nosotros. Aparte de reconocer algunas cosas que se están haciendo correctamente, nuestra obligación como oposición es decir lo que se está haciendo mal, lo que se ha hecho mal, y, sobre todo, también referirse a algunas falsedades con toques claramente propagandísticos. Y voy a centrarme en tres cuestiones. La primera es la prevención y la anticipación; la segunda es el confinamiento, y la tercera es –y me referí en la sesión de control al presidente de la Generalitat– generar confianza, unidad, solidaridad y una comunicación fluida entre todos ante la crisis. Permítanme que empiece, por lo tanto, por la cuestión de la prevención y la anticipación. Por mucho que la consellera Budó insista en que, con la independencia, pues, se habrían ahorrado fallecidos y que, con la independencia, hubieran confinado quince días antes, eso es falso. Quince días antes del confinamiento, la señora Budó y muchos de ustedes estaban en Perpiñán. Pero, en el caso concreto de la señora Budó, en los días inmediatamente posteriores, según ella misma incluye en sus redes sociales, estaba dándolo todo en algunas de las rutas del ocio de Barcelona, cosa que en aquel momento no pasa nada porque no estaba prohibido. Pero ciertamente no es la idea que uno tiene de lo que viene a ser un confinamiento tradicional. Pero no solo ella. Dieciocho días antes del confinamiento, el secretario de Salud Pública de la Generalitat de Catalunya, el señor Joan Guix, decía textualmente: «La gripe estacional es mucho más grave que el coronavirus. El 9 de marzo, el propio señor Joan Guix decía textualmente: «No hay ningún motivo para cerrar colegios y universidades. Hablamos ya del 9 de marzo. El 10 de marzo, dos días después del 8-M, la consellera Vergés todavía decía que no teníamos ningún problema de salud pública que justificase la cancelación de la Fira de l'Ensenyament. Permítame, ahora, que hable del conocimiento, que ha sido la idea estrella, el confinamiento total, la idea sobre la cual ha pivotado la supuesta lucha entre Sánchez y Torra. Pues bien, mientras el señor Torra supuestamente defendía el cierre de Madrid, que era la expresión eufemística para hablar del confinamiento total, ese mismo día, 13 de marzo, la consellera Vergés todavía recomendaba a los padres llevar a los niños a los parques infantiles. Y el día siguiente, 14 de marzo, el señor Buch aprobaba un decreto para permitir la apertura de las discotecas en un tercio de su capacidad. Es decir, hablaban de cerrar, pero, en el ámbito competencial que a ustedes les toca, no cerraban Cataluña, solo hablaban de cerrar Madrid, que era un mensaje de Torra que tenía una carga perversa de profundidad, que era trasladar la idea de que aquí a Cataluña venían madrileños a contagiarnos. Es cierto que en Madrid mucha gente se comportó de manera irresponsable. También se comportaron de manera irresponsable aquí en Cataluña gente que se trasladó esos días a sus segundas residencias, pero da la casualidad de que esos madrileños irresponsables no vinieron a Cataluña, fueron a otras comunidades autónomas de España. En definitiva, el confinamiento total que ha defendido supuestamente el señor Torra ha sido siempre postureo. Y como conclusión podemos decir, en torno al confinamiento, que la gestión de Sánchez y la gestión de Torra en este asunto ha sido igual de temeraria y en muchos casos incompetente, sorprendentemente idéntica en su gestión. Cuando se trabaja siempre desde el postureo del enfrentamiento contra el Gobierno de España, haga falta o no, se pierden energías para gestionar correctamente, por ejemplo, las residencias o las necesidades del día a día. Se ha hablado mucho, pues, de lo de la desautorización al conseller El Homrani por su gestión de las residencias. Se ha hablado, no suficientemente, porque esto traerá cola, de esa circular a la que me refería también para un tratamiento de menor intensidad terapéutica a los mayores de ochenta años; un asunto que, insisto, todavía acabará trayendo cola porque veremos a ver qué significa. Pero también ha ocurrido con la falta de material, con la falta de protección a los sanitarios. Insisto, la incompetencia que hemos encontrado en esos temas en el Gobierno de Sánchez tiene exactamente la translación idéntica en el Gobierno de Cataluña. Pero sin duda lo peor de todo ha sido la gestión que tiene que ver, también lo decía en la sesión de control, con la unidad, la confianza, la solidaridad, la comunicación, el generar un clima favorable de consensos amplios para abordar esta crisis. A las declaraciones a las que me refería de la señora Budó insinuando que España nos mata..., el día 18 de marzo el conseller Buch decía que no necesitábamos al ejército; el 2 de abril pasó a decir que sí que lo necesitábamos. Pasó de una actitud displicente, directamente despectiva hacia el ejército, y el 2 de abril pedía al ejército para tareas, insisto, que el ejército está desarrollando en Francia, en Italia con toda normalidad. En ese tránsito de quince días, fallecieron en las residencias catalanas quinientas once personas. No seré yo quien atribuya a una causa-efecto directa, porque sería absolutamente, en fin, injusto hablar en esos términos. Pero lo que sí que es cierto es que las cifras de fallecidos..., desde las ochenta y cuatro actuaciones del ejército –datos que tengo, pueden ser más– en esas residencias, se ha reducido sustancialmente el número de fallecidos en las residencias de Cataluña. Pero es que además la actuación del ejército, según todas las encuestas, ha recibido el aprobado de la sociedad catalana incluso entre gente que, a priori, por cuestiones ideológicas, no pueda tener una percepción correcta del ejército. Pero en cambio, el Govern, el Gobierno de Cataluña, ha continuado exactamente en la misma línea. El 19 de abril, el conseller Bernat Solé decía que Cataluña muestra médicos y el Estado, ejército. En fin, es lo mismo que también hoy el señor Eduard Pujol en su intervención ha vuelto a decir. Insisto, todos los países democráticos de nuestro entorno deben mostrar también el ejército, porque en todos ellos ha actuado el ejército con la misma normalidad con la que está actuando ahora, una normalidad que es absolutamente necesaria. Pero, a veces, incluso, esas afirmaciones, que dividen, que generan controversia ideológica cuando no toca, pueden acabar siendo desprecios que se convierten en mentiras tremendas, que además contribuyen a desprestigiar la imagen de nuestro país. El 19 de marzo, en la BBC, Torra decía que el Gobierno español no permitía confinar a la gente. Pueda haber discrepancias, pero eso no era cierto. Y, además, lo dijo el 19 de marzo, cuando aún no se había derogado formalmente el decreto de discotecas que cuatro días antes había aprobado el señor Buch. No se había derogado. Por lo tanto, en fin, aquí que cada palo aguante su vela. Yo creo que ahora ustedes tienen la oportunidad de saber, de ver, comprobar lo que funciona y lo que no. Lo que funciona es un diálogo fluido para ser capaces de tirar adelante decretos como ha pasado hoy, ya sea con voto favorable, ya sea con la abstención –la idea es no bloquearlos–; lo que no funciona es insultar a España, porque eso es insultar a una parte sustancial –no entraré ahora si son el 51, el 53, el 56 o el 49 por ciento– de los catalanes. Eso no funciona. No funciona nunca. Pero especialmente en circunstancias como estas. Por lo tanto, creo que tienen mucho para reflexionar, porque, como también decía en la sesión de control, esto va para largo y vamos a tener que estar más unidos que nunca. Gracias.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Grup Parlamentari Republicà, és el torn de la diputada senyora Anna Caula.
Gràcies, president. Afegir-nos, com no pot ser d'una altra manera, no?, al condol i a l'acompanyament de tothom que en aquests moments està passant moments molt complicats, sigui per l'aspecte que sigui. Avui ens trobem sobre la taula uns decrets amb unes mesures que ens proposa el Govern, i aquests decrets entenem que segueixen uns principis molt clars: l'eficiència en la contractació pública, garantir els llocs de treball de les persones adscrites a contractes que es veuen afectats, accés universal als serveis funeraris, agilitat i transparència, ajuda a persones que es vegin afectades econòmicament per la crisi –i malgrat que en algun aspecte parlem de la transversalitat, mai com abans..., aquesta afectació serà en aquest moment transversal i greu econòmicament per a molta gent– i fer-ho amb diàleg permanent i participació dels agents socials. Per tant, detecció de les necessitats i respostes efectives. I sempre –sempre– amb les persones al centre. I, com a objectiu, la preservació de la vida en tots els seus sentits, tant física com emocional, no ho oblidem, que englobi respostes en l'àmbit laboral, econòmic, familiar, anímic. Entenem que totes aquestes mesures es fan pensant en el present, però també mirant cap al futur, i, per tant, tenint molt present la qualitat de l'ocupació i el manteniment de l'estat bàsic del benestar; un estat, però, que ha de ser d'un benestar modern, d'acompanyament, i no cent per cent assistencial com l'entenen segons quines forces parlamentàries. Propostes que van més enllà de cops de titular on sovint s'explica tot menys la lletra petita, com hem vist sovint les últimes setmanes en diferentes comunicacions del Gobierno..., sinó que vol anar més enllà, pensar en l'ara i les necessitats actuals, i tanmateix, també, en el futur i aquelles que hauran de ser estructurals. I tot això, a partir de la reflexió, de l'anàlisi conjunta d'equips multidisciplinaris i, mai millor dit, de treball en equip de molts sectors: els institucionals –Govern, Parlament, món local, diputacions–..., i sense oblidar cap agent social, com ens en feia esment abans el vicepresident. I tant!, senyora Romero. Objectiu? Més recursos per al món local, i tant!, serveis mancomunats per als ajuntaments. És un moment que tots hem d'anar coordinats, tots hem d'anar agafats de la mà, i si s'han de repartir targetes de beques menjador, el que hauríem de fer és alegrar-nos que el departament hagi sigut capaç d'arribar, de fer arribar a les famílies amb unes mancances alimentàries, tot això. I si entre tots hem d'ajudar a com repartir-les, crec que la manera és arribar-hi. Perquè, si no, què hem de fer? Hem d'agafar com a mesura el que ens deia el PSOE de l'Hospitalet, vacil·lant, podríem dir-ho així, de les ajudes de la Diputació de Barcelona a favor de la ciutat en el tema del Covid? O potser hauríem d'agafar com a model la recentralització que sembla que ajuda a tot. Quan, el Gobierno..., la primera acció va ser prohibir a les autonomies fer compres. I això és molt greu; molt greu sobretot amb el Ministeri de Sanitat. No seria greu si aquest ministeri estigués preparat, però aquest ministeri disposa de molt poques competències en salut, perquè la majoria d'aquestes estan delegades a les comunitats autònomes. Les comunitats autònomes són qui tenen una central de compres, és qui té musculatura per poder desenvolupar amb màxima rapidesa totes aquelles compres que eren tan vitals per a la ciutadania; vitals en dos aspectes: un, que arribessin tots aquests continguts, i, segon, que arribessin molt i molt ràpid. Però no, la mesura de l'Estat va ser recentralitzar en un ministeri que aquesta musculatura no la té, i n'hem vist les conseqüències; malauradament, n'hem vist les conseqüències. Tanmateix, agrair que tiressin enrere i al cap d'una setmana el ministeri entengués que qui havia de fer aquestes compres fossin les diferentes comunitats, preparades per fer-les. La tasca del Govern també entenem que passa per entendre el món en aquests temps convulsos, i sobretot analitzant de manera rigorosa què fan altres governs per fer front al Covid, una tasca prospectiva essencial. Hem de ser capaços de mirar endins i també mirar cap enfora, per sortir d'aquest eslògan de «la unitat ho salva tot, i defugint la mirada militar que en molts moments hem vist per afrontar aquesta crisi sanitària. És essencial, sobretot, perquè l'Estat espanyol ha pres decisions molt discutibles a l'hora de gestionar el confinament; un confinament que és dels menys extensius laboralment, en comparació amb estats en situacions similars, però dels més autoritaris pel que fa a les restriccions de drets i llibertats de la ciutadania, i amb la recentralització per bandera. Una combinació amb derivades importants. Un confinament menys extensiu laboralment vol dir un confinament més desigual, on el dret a confinar-se és un privilegi de classes. Ens confinem, es confinen els que tenen garantida la possibilitat de teletreball, però no es pot confinar aquell que ha d'anar a treballar a l'obra. Ara toca, entenem, garantir les rendes dels més vulnerables i la classe treballadora; toca mantenir la liquiditat de les pimes, a tall d'exemple. Ho repetíem, l'acció del Gobierno, desigual, incompleta, i excessivament autoritària, i ho tornàvem a veure aquesta setmana, tornant a ignorar la proposta de la Generalitat treballada amb experts, multifactorialment, per tal d'establir espais segurs perquè els infants tornessin al carrer després de quaranta dies que en podríem dir d'arrest domiciliari, mesura ignorada d'inici. Però, on som? Desenvolupant-la a partir d'aquest diumenge. Per nosaltres, és molt important que en la gestió d'aquesta crisi sanitària, i del que vindrà, es posi al centre del debat les persones i el seu benestar, i que aquesta situació no torni a ser una llosa per a les persones. Per tant, cal que prenguem aquestes mesures per enfortir l'estat del benestar i que no s'accentuïn les desigualtats. El que discutim avui és la proposta dels plans de contingència que ens presenta el Govern amb relació a la contractació pública vigent, amb dos premisses bàsiques: suspendre els contractes relacionats amb la prestació de serveis que no s'utilitzen durant el confinament, com pot ser la neteja d'edificis o el transport escolar; protecció... Sentíem abans com la representant de la CUP crec que posava en un mateix sac moltes coses diferents. No és el mateix la macrogestió d'una empresa desenvolupada a nivell de tot l'Estat que microempreses que moltes vegades són les que desenvolupen aquestes tasques al nostre territori. Per tant, no fem demagògia de posar-ho tot en el mateix sac. Sí a la protecció de tots aquests àmbits laborals que depenen del departament. Per un altre costat, mantenir una part dels pagaments dels contractes per garantir els llocs de treball adscrits. Necessitem que l'economia no s'aturi. L'economia és circular. La gent ha de tenir aquesta renda com a mínim garantida per poder fer front a totes aquelles despeses del nostre dia a dia que tots compartim. Respecte a la nova contractació per a casos relacionats amb l'emergència i que sigui d'urgència, també trobem solucions en aquest sentit, per també garantir dos premisses bàsiques en períodes d'urgència: agilitat, quelcom que molts col·lectius, en reunions en les que ens estem trobant últimament, ens agraeixen; millora de tràmits telemàtics, i senzillesa en la gestió, fer que aquella liquiditat que moltes vegades impossibilita el dia a dia a les empreses o petites entitats sigui més efectiu. I tanmateix, la transparència. Aquesta crisi afecta les diferents administracions i també la ciutadania, i per això recolzaren mesures com: suspensió de terminis en el pagament dels tributs, reducció del cànon de l'aigua o l'ajut de fins a dos mil euros als autònoms que hagin vist afectada la seva facturació. Pel que fa a les entitats culturals, socials, ocupacionals i esportives veiem també reflectides en aquest decret les demandes del sector, com ara ajornar el termini de les subvencions i/o ajuts, i, com dèiem abans, flexibilitzar l'assoliment dels objectius; garantir la validesa jurídica de les reunions dels òrgans de govern de les administracions i entitats autònomes i de dret públic per videoconferència; garantir les retribucions fixades pel segon acord de la mesa sectorial de negociació al personal estatutari de l'ICS; ajornar els canvis en els òrgans directius de les entitats esportives durant l'estat d'alarma, i promoure mitjans telemàtics entre les juntes de propietaris a les comunitats i societats cooperatives. Com els deia abans, respostes concretes a demandes concretes que ha fet arribar la ciutadania. I, per finalitzar, m'agradaria acabar aquesta intervenció tornant a fer extensiu l'agraïment a tots i totes les treballadores dels serveis essencials, principalment als que estan a primera línia del sistema sanitari, i a tota la població que segueix les recomanacions d'una manera exemplar. Finalment, afegir-nos als molts i molts reconeixements de tots els professionals sanitaris i a tothom que en forma part, d'aquest col·lectiu: metgesses, infermeres zeladors, personal de neteja, personal de cuina, administratiu, i podríem anar seguint. És tanta la gent a qui fer extensiu aquest agraïment, que ens dona mostra de la fortalesa de la reacció que hem tingut com a societat, com a societat catalana, i la manera que tenim de reaccionar davant de qualsevol esdeveniment que no sigui el més fàcil de gestionar. I fer un esment, un esment dels hospitals, i recordar-nos també d'una peça clau, que són els gestors d'aquests hospitals. Només cal, crec, fer una visita, encara que només fos virtual, i entrar en un hospital a hores d'ara, i pensar com eren aquests fa un mes, com s'han reinventat. Poses un peu a dintre d'un hospital i no el reconeixes. S'ha multiplicat per deu l'assistència amb llits d'UCI. I això, al final, és perquè hi ha gestors al capdavant que pensen, que apliquen. I també ens haurien d'explicar per què aquesta flexibilitat i plasticitat ha passat al servei sanitari. Potser és perquè són grups humans que estan acostumats a treballar en equip, que necessiten de l'altre per desenvolupar bé la seva feina, que necessiten escoltar el que tenen al costat per trobar solucions i ser eficaços, perquè aquí o trobes les solucions ràpid o els teus pacients se'n ressenten, i molt aviat. Per tant, extensiu a tot aquest macroservei sanitari: fins al primer cervell que pensa en un despatx, fins a l'última persona que atén aquell qui ho està passant pitjor. I som-hi; som-hi, perquè tot això ho hem de magnificar. I el que us dèiem, donar les gràcies a tanta i tanta gent, aquests dies, que hem tingut a sobre la taula què cal i què necessiten les famílies, què necessita la gent gran. Veure com ha respost, també, la primària; com ha respost la farmàcia, que també és una clau de l'èxit que els hospitals després hagin pogut fer la seva feina qualitativament molt millor; els serveis agroalimentaris, els serveis essencials... Tothom –tothom–, ho hem vist en xarxes, ha intentat posar la seva engruna de tot allò que podia sumar perquè entre tots ens en sortim millor. Per tant, aquesta cambra legislativa no pot ser menys, hem de ser una peça més d'aquest engranatge, d'un engranatge que ha de funcionar com mai ho ha fet, d'àgil, transparent i donant solucions, i transmetre que, com hem fet sempre, ens en sortirem. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. I, finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn del diputat senyor Lluís Guinó. Quan vulgui.
President... Vicepresident, diputats, diputades, deixin-me, en primer lloc, com han fet altres diputats, tenir un record per a totes aquelles persones que han perdut la vida en aquest episodi de la pandèmia, per tots els seus familiars i per totes aquelles persones, precisament, que avui encara es troben als hospitals pendents de la seva evolució clínica. En segon lloc, voldria agrair les seves intervencions de forma molt i molt sincera. El vicepresident prendrà nota del que ha estat un seguit d'intervencions, majoritàriament amb un clima positiu, propositiu, i que, perfectament, algunes de les propostes que vostès han fet en seu parlamentària poden ser assumides i executades pel Govern en el futur. I, en aquest moment, parlar de futur..., parlem de pocs dies i per poques setmanes. No estem proposant mesures per desenvolupar-les a mitjà termini; estem parlant d'episodis d'avui, de demà i de demà passat. I, per tant, sí que volia aprofitar precisament aquesta contextualització per fer referència a dues qüestions de context que cal centrar. Una és que estem davant d'uns decrets llei, i per tant responen a situacions extraordinàries, a situacions especials, urgents i que responen, hi insisteixo, a circumstàncies molt i molt concretes. I, per tant, probablement, en l'aprovació d'aquests decrets llei –que ja els agraeixo la seva bona predisposició per tal que siguin aprovats–, també els haig de fer referència al fet que al tractar-se de decrets llei es tracta de mesures clarament de xoc, de mesures destinades únicament i exclusivament a fer front a la pandèmia sanitària i a les conseqüències precisament que genera aquesta pandèmia. Per tant, probablement no sigui el moment per plantejar-nos esmenes a la totalitat de determinats principis ni determinats projectes, probablement això toqui més endavant, certament, perquè, de la situació i de les conseqüències d'aquesta pandèmia, òbviament, es generaran escenaris disruptius, hi haurà escenaris que s'hauran de plantejar que no s'havien segurament d'haver plantejat en condicions de normalitat. Per tant, m'agradaria fer clarament aquesta distinció. El Govern ha fet un pla de xoc, certament, a curt i a mitjà termini, com a màxim; no ha fet plantejaments a llarg termini, perquè, en aquest moment, per desgràcia, des d'un punt de vista d'aterrar a la realitat de cada dia, que és el que fa el Govern treballant, en aquest cas, des d'un punt de vista telemàtic especialment –i, per tant, també cal donar-hi relleu, a aquesta qüestió–, és evident que qualsevol proposta que sigui realment esmena al sistema és obvi que no pot entrar en cap cas ni es pot proposar en la tramitació d'un decret llei. Certament, hi insisteixo, hi haurà qüestions, que ja ho ha dit el president Torra, que generaran reflexions a fons i que aquest Parlament haurà de discutir i de parlamentar en el futur proper. Però aquests decrets el que han estat és el treball conscient d'un govern, en tots els seus àmbits i, per tant, en tots els seus departaments, per fer front a aquesta pandèmia global, que, tal vegada cal reconèixer, pràcticament tothom va pecar d'imprevisió o fins i tot d'infravaloració de les seves conseqüències. Hem fet referència només al Govern de la Generalitat. Cal fer referència al que deia l'OMS a mitjans, finals de gener –encara no havia declarat l'epidèmia com a pandèmia–; què deien altes institucions que avui, després del que ha succeït, treuen més conclusions i de forma molt més contundent. Perquè realment la imprevisió no va només..., o no només es pot imputar al Govern de la Generalitat sinó que cal imputar-la pràcticament a tothom. I certament, hi havia exemples a seguir, hi havia exemples, però ens estem adonant també, des d'un punt de vista fins i tot d'investigació que s'està fent ara, que en l'origen del brot a la Xina també n'hi va mancar, de transparència, i, per tant, de transmetre dades que precisament poguessin ser d'alguna manera beneficioses o que es poguessin aprofitar anàlogament en altres països en què s'ha desenvolupat el brot. Per tant, des d'aquest punt de vista, cal ser sincers amb nosaltres mateixos. Aquesta pandèmia era certament imprevisible. La reacció ha estat contundent per part del Govern, i ho va ser des del moment que es va prendre la decisió i es va detectar que ja no era un problema d'aïllament d'uns casos concrets, sinó que s'hi havia de fer front de forma general fins i tot prenent decisions certament complicades i complexes, com fou el confinament total a l'àrea a l'entorn d'Igualada, d'Òdena. Per tant, en la presa d'aquestes decisions complicades, contundents, és on el Govern va demostrar que certament tenia la capacitat de decisió que aquesta situació necessitava. I des d'aquest punt de vista sí que volíem donar, des de Junts per Catalunya, tot el suport al Govern en aquestes circumstàncies. Són difícils, són complexes i són complicades. I evidentment, i ja ho ha dit el president també, i el vicepresident hi ha fet referència, i em sembla molt important, cal fer una revisió crítica del que s'està fent; és que no es fa tot bé, en cap cas; és que s'ha de tenir la modèstia de dir que bàsicament ens estem..., o d'alguna manera el Govern està prenent mesures adequades a la realitat que va sorgint cada dia. És imprevisible, la situació; ho ha estat, d'imprevisible, i probablement, en la mesura que prenguem mesures avui, fem més previsible el futur. Però no obstant això és un futur ple –ple– d'incògnites que entre tots hem de mirar de resoldre. I per això els agraeixo especialment les seves intervencions, perquè de totes es pot treure quelcom de positiu. Aquests decrets el que fan és posar sobre la taula diferents qüestions que ja s'hi han referit, qüestions de transparència, qüestions d'accés a la informació per part dels ciutadans..., que s'ha millorat moltíssim, que s'ha instal·lat i s'ha portat a la pràctica tot el que té a veure amb mitjans telemàtics per interactuar amb l'Administració, que aquesta no serà precisament una qüestió conjuntural d'aquesta pandèmia sinó que és un element estratègic de les futures polítiques que es vulguin desenvolupar amb solvència i eficiència com ja fan altres països. I, per altra banda també, i a això sí que voldria fer-hi especial referència, s'ha fet un esforç per conservar determinats llocs de treball que, certament, com a conseqüència de la suspensió de determinats contractes, es podia témer pel seu futur i per la seva pervivència. S'ha fet, això. I fins i tot s'ha fet no només per part del Govern sinó que hi han intervingut els ajuntaments. Alguns dels serveis vinculats a l'educació no els porta directament o no els executa directament precisament el Govern, sinó que hi ha molts ajuntaments en diferents àmbits en què hi participen activament. I aquestes normes i aquests decrets que s'han imposat pel Govern també han estat assumits pels ajuntaments. Hi ha hagut una bona coordinació. Com sempre, totes aquestes qüestions de la coordinació i de la col·laboració, vostès saben que sempre són absolutament millorables, i que cadascú s'ho mira des de la seva perspectiva. Però certament el que calia era cooperar, coordinar-se, aplicar segurament encara amb més intensitat el principi de subsidiarietat, escoltar els que realment estan a prop de les problemàtiques, perquè de la mateixa manera que nosaltres assumim des del Parlament i des dels grups parlamentaris que qui sap més d'aquestes qüestions són els metges, les infermeres i tot el personal sanitari que treballa en l'àmbit de la salut, és obvi que qui coneix les problemàtiques més de caire social que comporta aquesta pandèmia són, en aquests casos, els ajuntaments, que interactuem de forma contínua amb totes les persones que pateixen aquestes qüestions. I és cert que el que hem d'evitar és que aquesta vulnerabilitat sanitària que hem patit no es transformi en una vulnerabilitat social. Hi ha hagut massa morts, hi ha hagut massa infectats, hi ha hagut massa sanitaris desprotegits, i no volem, hi insisteixo, que vagi vinculada, la vulnerabilitat social, amb la vulnerabilitat de la salut. I això només es resol articulant un sistema de salut que sigui el màxim d'equitatiu, que l'equitat sigui un principi bàsic del nostre sistema de salut. I estic d'acord amb una altra qüestió, que ja hi han fet referència vostès i que donarà segurament temps a la reflexió en el Parlament de Catalunya els pròxims mesos i segurament els pròxims anys: és possible que d'aquesta pandèmia se'n derivi una revisió a fons de determinades qüestions que donàvem per consolidades però que en alguns casos fins i tot havíem ja vist i havíem assumit que s'haurien de canviar. Des d'un punt de vista, per exemple, de la gestió de les residències, des d'un punt de vista de com, des de la perspectiva de la col·laboració institucional, sumar, sumar esforços entre administracions, és pràcticament multiplicar. Precisament no col·laborar i no cooperar genera disfuncions. I l'aspecte més evident és el que té a veure precisament amb les residències. És probable que hàgim de millorar i canviar el sistema de residències, vincular-lo molt més a l'àmbit de la salut i incrementar els imports de les places de residència, donar importància als llocs de treball de les persones que treballen a residències, regularitzar totes aquelles persones que treballen en aquest àmbit de l'assistència a gent gran i que avui no estan –i que han tingut precisament problemes arran de la pandèmia– prou regularitzada. Totes aquestes qüestions, hi insisteixo, seran el debat proper que tindrem en aquest Parlament. Com també hi ha qüestions del sistema de salut –que el tenim per un bon sistema de salut– que s'hauran de modificar i s'hauran de canviar. I que s'haurà de prioritzar i tractar molt millor la primària és evident. Hem pecat certament –no ho dic jo, ho diuen fins i tot membres del sistema sanitari–, hem pecat inicialment de cert «hospitalcentrisme quan sabem perfectament que la primària ha fet bona feina de contenció, que han treballat fins i tot a l'inici de la pandèmia amb certa desprotecció, però han aconseguit fer allò tan important, hi insisteixo, que és contenció. Pràcticament han arribat a les cent mil trucades, pel que fa al Covid. I s'hi ha fet referència també de forma molt important. Hi ha una qüestió que s'haurà de planificar també pràcticament a curt termini. Com recuperem la normalitat del que són les patologies ordinàries? Perquè realment les estadístiques acrediten que han baixat els codis d'infart, els codis ictus, però realment no deuen haver baixat els infarts i els ictus. Simplement que la gent ha pres consciència de que realment es prioritzava precisament el sistema de salut per evitar la propagació del Covid. I certament hi estem d'acord: haurem de reiniciar tot el que té a veure amb la reorientació de les patologies ordinàries dels CAPs i dels hospitals del nostre país. I s'haurà de fer a partir dels escenaris de desconfinament que està treballant el Govern. I, tal vegada, en la mateixa mesura que el Govern va decretar el confinament amb anterioritat a que ho va fer el Govern per mitjà de l'estat d'alarma, és obvi que el desconfinament també s'haurà de fer des del territori, que vol dir des d'una profunda voluntat de lleialtat però de descentralització, de transparència, que siguin mesures que es puguin traslladar a la ciutadania sense crear més confusió de la necessària. No podem confondre més la ciutadania, no podem confondre més, certament, els nens; hem de dir les coses tal com són, hem de dir les coses clares i ser transparents al màxim. I, probablement, quan un fa autocrítica del que executa des d'un punt de vista polític..., és el que li dona dret segurament a criticar a la resta. Sense fer autocrítica no es poden criticar determinades mesures de determinats governs. És important assumir que no hi ha cap govern al món que ho hagi fet bé, perquè pràcticament aquesta pandèmia ha estat global. Respecte a les seves intervencions, ja hi he fet referència, però sí que m'agradaria destacar un aspecte, i atès que tenim el vicepresident del Govern aquí, i conseller d'Economia, que té a veure amb la mobilització de recursos i sobretot amb l'infrafinançament històric del sistema de salut de Catalunya. No és una qüestió de mobilitzar recursos de forma immediata, perquè coneixen perfectament el concepte del que és la despesa meritada. No deixarem ningú sense la salut que necessiti, ni dels mecanismes de la salut, però sí que tenim un problema de finançament de la salut que també ens l'hem de plantejar. I jo agrairia a tots aquells grups parlamentaris que tenen influència en el Govern de l'Estat que també participessin d'aquesta necessitat. Fer política també és arribar a acords per resoldre un dèficit històric del sistema de salut d'aquest país. I quan feien referència a la mobilització de recursos certament s'ha fet referència als suplements de crèdit i els transvasaments de partides de cada un dels departaments. En la primera mesura que va prendre aquest Govern, amb el primer decret, va ser precisament mobilitzar el que hi havia de fons de contingència del pressupost precisament prorrogat de l'any 2019; molt probablement el pressupost de l'any 2020 també portarà el fons de contingència que està establert legalment, i probablement aquests fons de contingència sumats pràcticament poden tenir efectes multiplicatius, que és el que interessa, per resoldre econòmicament aquesta situació. No només des de la perspectiva de la salut, hi insisteixo, molt important, no es poden incrementar les persones mortes. Però hem de fer una altra qüestió, i és que també és molt important que fem els tests; s'han de fer tests. L'escenari de desconfinament només té sentit i només serà eficient i tindrà les conseqüències positives que ha de tenir si es fan els tests necessaris pràcticament a tota la població que ho necessiti. Per tant, això sí que també generarà i necessita, certament, mobilització de recursos. En darrer terme. La nostra posició és la que ha estat des del primer dia: suport al Govern, que això és molt important. Agrair-los les seves aportacions. I insistir en un fet que és molt transcendent: la ciutadania necessita seguretat, necessita transparència i necessita, finalment, que se li digui la veritat. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Hem cridat a votació. La votació telemàtica s'ha tancat ja fa uns minuts i ara procedirem a la votació presencial. En tot cas, sàpiguen, com he avançat al principi, que farem votació..., malgrat que haguem fet els debats agrupats, farem votació òbviament separada de cada un dels decrets. Començarem votant... [[Pausa.]] Si us plau, els demano una mínima atenció, atès que avui és excepcional el sistema de votacions. Per tant, demano que estiguem tots el màxim de concentrats possible. Passem a votar... [[Veus de fons.]] Sí; cadascú des de l'escó que se li ha assignat avui, eh? Sí? [[Pausa.]] D'acord. [[Decret llei 4/2020, del 10 de març, pel qual s'estableix un règim transitori per a la concessió de les indemnitzacions i ajuts per a dones víctimes de violència masclista, que preveu el Decret 80/2015, del 26 de maig (continuació)]] [[203-00029/12]] Passem a votar, doncs, el Decret 4/2020, de 10 de març, pel qual s'estableix un règim transitori per a la concessió de les indemnitzacions i ajuts per a dones víctimes de violència masclista, que preveu el Decret 80/2015, de 26 de maig. S'entén, òbviament, que els vots a favor són partidaris a la convalidació del decret i els vots en contra són contraris..., favorables a la derogació. D'acord? [[Pausa.]] Passem a la votació. Comença la votació. Els vots presencials, sumant els vots telemàtics, que ja se n'ha fet l'escrutini..., aquest decret ha estat convalidat per 101 vots a favor, cap en contra i 33 abstencions. Un cop convalidat haig de preguntar a la cambra si hi ha algun grup interessat en que aquest decret es tramiti com a projecte de llei. Sí? [[Pausa.]] Per tant, passarem a la votació d'aquesta qüestió. Comença la votació. S'ha aprovat la tramitació d'aquest decret com a projecte de llei, atès que s'han donat 69 vots a favor, 65 en contra i cap abstenció. [[Decret llei 5/2020, del 12 de març, de modificació de la Llei 29/2010, del 3 d'agost, de l'ús dels mitjans electrònics al sector públic de Catalunya (continuació)]] [[203-00030/12]] Passem ara a votar el següent decret, que és el Decret 5/2020, de 12 de març, de modificació de la Llei 29/2010, de 3 d'agost, de l'ús de mitjans electrònics al sector públic. Comença la votació. Aquest decret ha estat convalidat per 69 vots a favor, cap en contra i 65 abstencions. Igualment demano a la cambra si hi ha algun grup interessat en que es tramiti com a projecte de llei. No? [[Pausa.]] En aquest cas no. [[Decret llei 6/2020, del 12 de març, de mesures urgents en matèria assistencial, pressupostària, financera, fiscal i de contractació pública, per tal de pal·liar els efectes de la pandèmia generada pel coronavirus SARS-CoV-2 (continuació)]] [[203-00031/12]] Doncs avancem i passem al següent decret, que és el Decret 6/2020, de 12 de març, de mesures urgents en matèria assistencial, pressupostària, financera, fiscal i de contractació pública, per tal de pal·liar els efectes de la pandèmia generada pel coronavirus SARS-CoV-2. Passem a la votació del decret. Comença la votació. Aquest decret ha estat convalidat per 126 vots a favor, 4 en contra i 4 abstencions. Torno a preguntar a la cambra si en aquest cas hi ha l'interès d'algun grup parlamentari per tramitar-lo com a projecte de llei. No? [[Pausa.]] Doncs... [[Veus de fons.]] Sí, senyora Sirvent? [[Pausa.]] Doncs passem a la votació, en aquest sentit, del Decret, ho repeteixo, 6/2020. Estem votant la tramitació com a projecte de llei d'aquest decret. Comença la votació. La tramitació d'aquest decret llei com a projecte de llei ha estat rebutjada per 40 vots a favor, 86 en contra i 8 abstencions. [[Decret llei 7/2020, del 17 de març, de mesures urgents en matèria de contractació pública, de salut i gestió de residus sanitaris, de transparència, de transport públic i en matèria tributària i econòmica (continuació)]] [[203-00032/12]] Passem ara a la votació sobre la convalidació del Decret llei 7/2020, de 17 de març, de mesures urgents en matèria de contractació pública, de salut i gestió de residus sanitaris, de transparència, de transport públic i en matèria tributària i econòmica. Comença la votació. Aquest decret llei ha estat convalidat per 109 vots a favor, 4 en contra i 21 abstencions. Demano a la cambra de nou si es vol tramitar... Sí? [[Pausa.]] Doncs passem a la votació de la tramitació com a projecte de llei d'aquest decret. Comença la votació. Aquest decret llei no es tramitarà com a projecte de llei, atès que hi han hagut 40 vots a favor, 86 en contra i 8 abstencions. [[Decret llei 8/2020, del 24 de març, de modificació parcial del Decret llei 7/2020, de 17 de març, de mesures urgents en matèria de contractació pública, de salut i gestió de residus sanitaris, de transparència, de transport públic i en matèria tributària i econòmica, i d'adopció d'altres mesures complementàries (continuació)]] [[203-00033/12]] Passem ara a votar el Decret 8/2020, de 24 de març, de modificació parcial del decret llei 7/2020, de 17 de març, de mesures urgents en matèria de contractació pública, de salut i gestió de residus sanitaris, de transparència, de transport públic i en matèria tributària i econòmica, i d'adopció d'altres mesures complementàries. Comença la votació. Aquest decret ha estat convalidat per 101 vots a favor, 4 en contra i 29 abstencions. Hi ha algun grup interessat... Sí? [[Pausa.]] Doncs passem a la votació de la tramitació com a projecte de llei d'aquest Decret 8/2020. Comença la votació. La tramitació com a projecte de llei d'aquest decret ha estat rebutjada per 40 vots a favor, 86 en contra i 8 abstencions. [[Decret llei 9/2020, del 24 de març, pel qual es regula la participació institucional, el diàleg social permanent i la concertació social de les organitzacions sindicals i empresarials més representatives a Catalunya (continuació)]] [[203-00034/12]] Votarem ara el Decret llei 9/ 2020, de 24 de març, pel qual es regula la participació institucional, el diàleg social permanent i la concertació social de les organitzacions sindicals i empresarials més representatives a Catalunya. Comença la votació. Aquest decret llei ha estat convalidat per 130 vots a favor, 4 en contra i cap abstenció. Algun grup desitja que es pugui tramitar com a projecte de llei? No? Sí? [[Pausa.]] Doncs votem. Comença la votació. La tramitació com a projecte de llei ha estat rebutjada per 40 vots a favor, 94 en contra i cap abstenció. [[Decret llei 10/2020, del 27 de març, pel qual s'estableixen noves mesures extraordinàries per fer front a l'impacte sanitari, econòmic i social del Covid-19 (continuació)]] [[203-00035/12]] Passem ara a la votació del Decret llei 10/2020, de 27 de març, pel qual s'estableixen noves mesures extraordinàries per fer front a l'impacte sanitari, econòmic i social del Covid-19. Comença la votació. Aquest decret ha estat aprovat per 113 vots a favor, cap en contra i 21 abstencions. Algun grup...? Sí? [[Pausa.]] Doncs passem a la votació. Comença la votació. Aquest decret no es tramitarà com a projecte de llei, atès que hi han hagut 40 vots a favor, 86 en contra i 8 abstencions. No hi han més assumptes a tractar aquest matí –tarda ja. Fem una suspensió del Ple fins a dos quarts de cinc de la tarda. Gràcies.
Molt bé. Diputats, diputades, bona tarda. Reprenem la sessió. [[Projecte de llei de pressupostos de la Generalitat de Catalunya per al 2020]] [[200-00011/12]] I la reprenem amb el novè punt de l'ordre del dia, que és el debat i votació del Dictamen de la Comissió d'Economia i Hisenda sobre el Projecte de llei de pressupostos de la Generalitat de Catalunya per al 2020. El debat s'iniciarà amb un torn d'intervencions dels grups i subgrups parlamentaris, de major a menor, i acabarà amb el Grup Parlamentari Republicà i el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, en un únic torn de vint minuts per a cada grup parlamentari i de deu per als subgrups. Així mateix, com bé saben, els faig avinent que d'acord amb la Mesa i la Junta de Portaveus la votació del Dictamen sobre el Projecte de llei de pressupostos de la Generalitat per al 2020 es farà en acabar el debat del punt 10. Per tant, substanciarem els debats dels pressupostos i la llei de mesures correlativament, i després farem les conseqüents votacions. Comencem, doncs, el debat respecte al Dictamen de la Comissió d'Economia i Hisenda sobre el Projecte de llei de pressupostos de la Generalitat per al 2020. I té la paraula en primer lloc, i en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor José María Cano. Quan vulgui.
Gracias, presidente. Vicepresidente, «consellera, diputados, diputadas y todos aquellos que nos siguen a través de los medios de comunicación y de las redes, muy buenas tardes a todos. Quiero empezar dando mi más sincero pésame, en mi nombre y en nombre del Grupo Parlamentario de Ciudadanos, a los familiares, amigos y compañeros de todos los fallecidos por causa de esta cruel pandemia, así como desear una pronta recuperación a todos aquellos que están sufriendo la enfermedad y expresar todo mi agradecimiento para nuestros conciudadanos que están en primera línea luchando contra el virus y poniendo en riesgo su propia salud y su propia vida para defender la de los demás. Quiero darle un fuerte abrazo a todos ellos. Hoy debatimos sobre la ley, sin duda, más importante que se tramita en este Parlament, y de hecho en cualquier parlamento, que es la ley de presupuestos, la ley que define y cuantifica las políticas de un govern; es la ley que nos muestra cómo se van a utilizar los recursos públicos, unos recursos públicos que se han estimado previamente. Por lo tanto, esta ley, partiendo de un escenario social y económico, es la que debe asignar los recursos de la mejor manera posible, y está claro que se hace dentro de los criterios políticos del Govern, que es el que decide cuáles son sus prioridades. Decir que estos presupuestos fueron presentados en este Parlament para iniciar los trámites en el mes de enero, y en el mes de enero el escenario social y económico en España, en Catalunya y en todo el mundo es evidente que no tenía nada que ver con el escenario que vivimos hoy. Hoy nos enfrentamos a una cruel crisis sanitaria mundial, a una pandemia que ya ha provocado, según los datos oficiales, 21.000 fallecidos en toda España; de ellos, más de cuatro mil son catalanes. Una crisis sanitaria donde convivimos con la crueldad de que los fallecidos parecen muchas veces perder su nombre en los telediarios para convertirse en un simple número o en una simple estadística. Una pandemia mundial que ha comportado que el pasado 13 de marzo se declarara el estado de alarma, el que se aplica ante grandes calamidades. Un estado de alarma que ha tenido como consecuencia el confinamiento de la mayoría de la población, con la consecuente parálisis de la economía. La mayor parte de los autónomos y empresas no pueden producir, no pueden crear riqueza, y el consumo se ha desplomado. Por lo tanto, ese shock de oferta y de demanda ha colapsado totalmente nuestra economía, ha colapsado las fuentes de creación de riqueza y ha colapsado las rentas. Esa situación automáticamente se transforma en una crisis social de difícil estimación, golpeando, como todas las crisis, a los más vulnerables en una sociedad catalana como la nuestra, con tantas desigualdades. Estamos ante un escenario social y económico en el que para buscar referencias nos tenemos que retrotraer a las grandes calamidades, donde la incertidumbre es inestimable, con escenarios casi imposibles de definir y de cuantificar. No sabemos la dimensión final de la pandemia, no sabemos lo que durará en el tiempo, desconocemos si el virus desaparecerá totalmente; por lo tanto, tampoco conocemos la dimensión de los posibles repuntes posteriores, y convivimos con la incertidumbre total sobre su tratamiento y sobre su posible vacuna. Pero de lo que tenemos que ser muy conscientes es de que no podemos perder un minuto sin actuar y de que en estos momentos nos tenemos que centrar en dos prioridades: en primer lugar, en la de salvar vidas, y en segundo lugar, en la de salvar los empleos y nuestra economía. Por eso en este momento crucial los políticos tenemos que estar a la altura. No es momento de partidismos ni de disputas, no es momento de estrategias electoralistas ni de egoísmos territoriales. Es momento de sumar esfuerzos para que nadie se quede atrás ante esta grave situación. Por eso les aseguro que hablar, debatir y votar unos presupuestos presentados en enero, cuando eran inimaginables las situaciones que estamos viviendo, la situación de emergencia que vivimos, quizás pueda ser..., no sé, quizá pueda ser una puesta en escena por parte de quien los presenta, puede poner a prueba la oratoria de los diputados que defiendan el proyecto y sus enmiendas, pero desde el punto de vista mío y del Grupo Parlamentario de Ciudadanos estos presupuestos no tienen ninguna utilidad para el conjunto de los catalanes. Los presupuestos que hoy aprobarán con la complicidad imprescindible de los comunes son ya, evidentemente, papel mojado; no son útiles en el escenario que estamos viviendo. Por eso hoy lo que realmente estamos haciendo es una especie de viaje al pasado. Y por eso siempre, desde el minuto uno, señor Aragonès, le hemos pedido que los rehaga, que presente unos que sean útiles para luchar contra la pandemia. Y le hemos tendido también la mano para cambiarlos, actuando siempre de manera responsable, intentando colaborar al máximo. Lo hemos hecho en las reuniones, lo hemos hecho en las comisiones y presentándoles un plan de medidas urgentes para hacer frente a la pandemia. Pero tenemos que lamentar que no nos ha hecho caso, señor Aragonès. Y este viaje al pasado que vamos a hacer hoy nos va a servir para debatir cuál era ese punto de partida antes del Covid-19, para hacer la foto política, económica y social de ese momento cero. Pero, desgraciadamente, no va a servir para luchar contra la pandemia, no va a servir para defender el bienestar de los catalanes ante una situación en la que muchas de las cosas y de los temas que estaban encima de la mesa en esos momentos han pasado a un segundo plano; el mismo plano de desfase y de relevancia en el que han quedado estos presupuestos. En ese mes de enero, los señores del Govern acabaron de pactar con los comunes los presupuestos que, según ellos, estaban destinados a ser los últimos presupuestos de este mandato. Era la primera vez en la historia que los presupuestos venían acompañados de una promesa de convocatoria de elecciones, y así lo anunciaba el señor Torra, asegurando que una vez aprobados las convocaría. Y entiendo que lo hacía ante la evidencia, a nuestros ojos, de dos partidos de govern enfrentados, descoordinados y totalmente paralizados ante los desafíos sociales de Cataluña, convirtiendo la principal ley que se aprueba en este Parlamento en el primer mitin de campaña electoral para Junts per Catalunya, para Esquerra Republicana y para los comunes. A Junts per Catalunya le colaban el modelo económico desastroso de los comunes, sometiendo a más presión fiscal a la clase media y trabajadora. Esquerra Republicana y usted, señor Aragonès, yo entiendo que le daban el visto bueno, ante la teórica tranquilidad que le darían unas elecciones autonómicas donde la efectividad, el compromiso, la gestión y el resultado de unos presupuestos que no tendría que poner en marcha se verían diluidos ante la celebración de unas elecciones. Y los comunes, lícitamente, buscaban su cuota de poder, buscaban su interés partidista y cerrar un triángulo: pactar unos presupuestos en el Ayuntamiento de Barcelona, unos presupuestos en el Congreso, a cambio del tercer vértice del triángulo, permitir la aprobación de unos presupuestos autonómicos con el aval de los convergentes. Para conseguirlo sacrificaban completamente su discurso social y asumían como suyos todos los privilegios de lo que hasta entonces, por lo menos de palabra, consideraban una derecha rancia, convergente. Y, más allá de los apoyos en el Ayuntamiento de Barcelona y en el Congreso, lo hacían prácticamente sin pedir nada a cambio; tan solo una pequeña lista de partidas sueltas, que quedaría a criterio de Junts per Catalunya y Esquerra Republicana materializarlas o no, según la disponibilidad presupuestaria. Una disponibilidad presupuestaria que los comunes pretendían conseguir imponiendo una mayor carga fiscal a los catalanes, obviando que Cataluña es la comunidad autónoma con más presión fiscal sobre la clase media y trabajadora de toda España y donde más IRPF pagan los tramos bajos de renta, y precisamente lo hacen debido al tramo autonómico, el que depende de la Generalitat. Por ello hoy pretenden aprobar la creación de más impuestos propios en estos presupuestos; hoy volverán a subir el tramo autonómico del IRPF ante una crisis brutal; subirán el impuesto de sucesiones, y lo harán en la situación más cruel, lo harán en medio de una pandemia, y subirán la tasa turística, cuando el sector turístico, que representa el 12 por ciento del PIB catalán, está absolutamente destrozado. Pero, incomprensiblemente, en aquellos días de negociación no negociaron ni una sola medida de regeneración de la Administración, no negociaron ni una sola medida de regeneración democrática, ni una sola reducción de altos cargos. Hoy pretenden aprobar unos presupuestos que contienen una subida del 15 por ciento en altos cargos y puestos y personal puesto a dedo. Tampoco han actuado sobre las redes clientelares. Y, por lo tanto, eso equivale a no liberar ni un solo euro. Ni un solo euro para destinarlo a partidas sociales, ni un solo euro para mejorar la sanidad, ni un solo euro para mejorar la educación, ni un solo euro para dedicarlo a combatir las desigualdades. Toda su negociación se ha reducido a subir los impuestos, sin mejorar en absoluto la gestión, permitiendo unos presupuestos continuistas y dando un cheque en blanco al Govern; permitiendo que no se reviertan los recortes, cuando vemos que los indicadores sociales empeoran año tras año en Cataluña. Les daré unos datos que ya tienen. La tasa que mide el riesgo de pobreza y exclusión social se situaba en ese punto cero en el 25 por ciento. El 25 por ciento: uno de cada cuatro catalanes estaba y está en riesgo de pobreza. Con una cruel repercusión sobre los menores de edad, que tenían tasas superiores al 31 por ciento, y las mujeres con una tasa superior al 27 por ciento; todas ellas eran tasas superiores a la media del resto de España. Donde la tasa de riesgo de pobreza en el trabajo superaba el 14 por ciento; personas que no consiguen llevar una vida digna a pesar de tener un empleo. Con un aumento de la pobreza energética, donde cada vez hay más hogares que no tienen todos los suministros, esos hogares donde ahora muchos catalanes se han visto obligados a confinarse. Con una partida para la renta garantizada de la ciudadanía que era insuficiente para una situación pre-Covid-19; imagínense cómo será para ahora. Señor Aragonès, usted no ha sido capaz de dotar de recursos a la renta garantizada de ciudadanía; hay más de 75.000 catalanes en lista de espera para recibir esta renta, y ahora seguramente serán muchos más. La realidad catalana es que un 42 por ciento de los indicadores de bienestar y progreso social recogidos en el mismo dosier que usted nos presentó han empeorado en el último año. Tampoco son capaces de garantizar la atención a las mujeres que sufren violencia de género. Y todo ese conjunto de datos lo que nos muestra es una sociedad desigual, nos muestra una administración que no es capaz de mejorar y garantizar la igualdad de oportunidades. Hace que las oportunidades no sean las mismas en función incluso del barrio donde se viva. Ni tan siquiera iguala la esperanza de vida; la esperanza de vida varía en diez años, una década, en función del barrio donde se viva. Con una sanidad que sigue sufriendo recortes. Este presupuesto recoge una reducción del 6 por ciento de gasto en sanidad con respecto al realmente ejecutado en 2019, cuando tiene las listas de espera en sanidad más largas de toda España, con una atención primaria desbordada, donde a pesar de los esfuerzos, la dedicación y el inmenso trabajo de los profesionales de la sanidad, que nos están dando una auténtica lección a todos, la ciudadanía nota los recortes y baja el indicador de satisfacción con los servicios sanitarios. La educación, otro de los temas. Tenemos una tasa del 17 por ciento de abandono escolar. Crece el número de jóvenes que ni estudia ni trabaja. La brecha digital del alumnado es escalofriante, cosa que se hace más que evidente ante la situación que estamos viviendo. ¿Y qué decir el Departamento de Empresa? Unos presupuestos con una apuesta ridícula por el conocimiento y las universidades, y ahí es donde se genera más del 70 por ciento de la investigación; una investigación vital en estos momentos. Los rectores les imploraban los 900 millones que necesitan para mantener la administración, las universidades, y ustedes no les aportan ni 20 millones de euros más en estos presupuestos. Con unos fondos para industrias que apenas superan los 48 millones de euros, que no abordan los grandes retos a los que se enfrenta, entre otros, nuestro sector del automóvil. Y es que esos presupuestos destinan a dinamizar la economía menos del 1 por ciento del incremento del presupuesto con respecto al 2017. Y ante esta propuesta continuista, ante este presupuesto más de lo mismo, ¿qué hizo el Grupo Parlamentario de Ciudadanos? Hizo lo que hacemos siempre: trabajar cada área con los medios y la experiencia en el mundo real que tenemos, preparamos más de 1.200 enmiendas que representan, en definitiva, un presupuesto alternativo; un presupuesto, este sí, al servicio de los intereses de Cataluña. Defendiendo un proyecto para las familias, los autónomos y el conjunto de la clase media y trabajadora; proponiendo políticas moderadas, solventes y útiles. Porque es evidente que tenemos que liberar recursos, eliminar toda esa grasa acumulada después de cuarenta años sin reformar la Administración catalana, eliminar todos esos chiringuitos, como el Diplocat, la Oficina de Drets Civils i Polítics, las oficinas de los expresidentes, la agencia de ciberseguridad... Reduciendo todo ese dinero que destinan a lo que llaman «estructuras de estado, como el CTTI, o una agencia tributaria sobredimensionada para gestionar unos impuestos que no tenemos que gestionar, o todo lo que dotan en TV3. Y desmontar también todas esas redes clientelares para priorizar el gasto y dedicarlo a lo importante: a las políticas sociales. Y así, con todas esas enmiendas, propusimos cambiar el destino de más de 900 millones de euros, con propuestas para reducir las listas de espera en dependencia, para invertir en residencias y poder garantizar la atención de nuestros mayores, que se han mostrado los más vulnerables ante esta situación, ante la cruel realidad de que destinan cero euros a reforzar las residencias o reducen, como han hecho, las prestaciones a las cuidadoras no profesionales; con la creación de una nueva cartera de servicios sociales, adaptada a la realidad de la sociedad catalana; con medidas para luchar contra la violencia de género; propuestas para acabar con las desigualdades; medidas para defender una sanidad pública de sanidad, que dé los pasos necesarios para revertir los recortes, para reducir las listas de espera, que dote de recursos a la atención primaria; propuestas para tener una educación que garantice la igualdad de oportunidades y de derechos, que tienda a acabar con los barracones, que impulse la enseñanza en inglés, que apueste por la gratuidad de los libros de texto y el material curricular, que cuide los centros de educación especial. Con todo un paquete también de medidas económicas para impulsar el crecimiento económico, porque si nuestro tejido empresarial no genera riqueza es imposible garantizar nuestro estado del bienestar; con un plan de choque contra el paro; con incentivos al conocimiento y la innovación; con medidas de apoyo a las personas emprendedoras y asalariadas, apoyando a la industria, apoyando al sector agroalimentario; con medidas para luchar contra la corrupción y el fraude fiscal, apostando también por nuestra Administración de justicia, apoyando a nuestros municipios, como la Administración más cercana al contribuyente y al ciudadano. Y así más de 1.200 propuestas sensatas, de política útil. Y ustedes, señores del Govern, no dedicaron ni un minuto a todo ese trabajo. Es muy probable que…, yo creo que ni se las han leído. Las despreciaron. Y hoy tengo la certeza de que las votarán en contra, obviando de esta manera las mejoras que propone el grupo parlamentario que representa a más de 1.100.000 catalanes. Y hasta ahí, ahí acaba el repaso a los presupuestos que quieren aprobar hoy. Hace más de un mes se produjo el momento cero, el momento que lo cambió todo. Y ustedes, a pesar de nuestra insistencia, de nuestra mano tendida para hacerlo, no han sido capaces ni se han planteado adaptar estas cuentas para que sean útiles en estos momentos. Cosa que nosotros sí hemos hecho: les hemos presentado más de cincuenta enmiendas adicionales para adaptarlos, para adaptar unos presupuestos ya desfasados a las dos máximas prioridades de este momento; como les decía, salvar vidas y salvar empleos. Y es que son incomprensibles unos presupuestos que no tengan como prioridad atender a las urgencias de los servicios públicos sanitarios, unos presupuestos que no garanticen la seguridad y la protección de quienes trabajan para aliviar los graves efectos de la pandemia. Ellos están arriesgando su propia salud y su vida, como les decía, para velar por la de todos nosotros. Por lo tanto, es vital una mejor gestión y coordinación de las residencias y reasignar recursos para luchar contra el coronavirus en las residencias. Y no podemos dejar de lado la atención médica de la ciudadanía y reducir las listas de espera adicionales debido al Covid-19. Y es necesario hacer pruebas masivas, empezando por el personal de Salud. Por eso estos presupuestos que aprobarán hoy no contemplan tampoco un plan de choque de emergencia para reconstruir el sistema sanitario, y nos estamos enfrentando a una tragedia social. Tampoco contemplan ninguna medida para salvar los empleos y rescatar a los autónomos y las pymes. Es imposible conseguir que no desaparezca nuestro tejido económico si no pone de su parte la Administración. Y el sector turístico, como el de la hostelería o el de la restauración o el comercio, agoniza. Y ustedes aprobarán hoy una subida de la tasa turística. Nosotros lo que le proponemos es eliminarla durante dos años. Les proponemos liberar recursos para crear un fondo de rescate para autónomos y pymes; unos autónomos que se están quedando prácticamente sin ingresos mientras ven cómo se les acumulan los gastos fijos. Miren, el último dato oficial de paro publicado por el Idescat, y que corresponde al cuarto trimestre del 2019, situaba la tasa de paro en Catalunya en el 10,45 por ciento: 405.000 catalanes desempleados. Y, para que podamos tener una referencia de la magnitud de los efectos en el empleo de esta pandemia, en estos momentos nos encontramos con más de 680.000 catalanes que han sufrido un ERTE, lo cual representa más del 19 por ciento de la población ocupada en Cataluña, con más de noventa mil expedientes de regulación de empleo temporal. Y es el mismo drama en el caso de los autónomos: casi 130.000 autónomos han solicitado la prestación por cese de actividad. Y las previsiones, como las del BBVA, recogen una estimación de caída del PIB de más del 8 por ciento y un paro de más del 20 por ciento. Ustedes, señores del Govern, no solo han vuelto a hacer lo mismo con todas esas propuestas que les hemos presentado, esta vez han ido más lejos: las han vetado para que ni tan siquiera las podamos debatir en un acto que para mí es de extrema irresponsabilidad. Sabemos que es una situación difícil y que las medidas no pueden venir..., no pueden ser solo autonómicas; necesitamos una buena gestión del Gobierno central y el apoyo de Europa. Pero ustedes tienen una responsabilidad, y yo les pido que estén a la altura. Miren, independientemente del resultado de la votación de hoy, nosotros les seguimos tendiendo la mano; para nosotros es una cuestión de responsabilidad con el conjunto de los catalanes. Ante esta crisis sanitaria, económica y social, necesitamos utilizar todas las herramientas que estén en nuestras manos, y por eso, precisamente, les seguiremos tendiendo la mano. Señor Aragonès, como ha anunciado mi compañera Lorena Roldán, le proponemos ir un paso más allá y constituir el foro autonómico para la reconstrucción de Cataluña; un foro en el seno del Parlament para que Govern y oposición dejemos las diferencias a un lado y trabajemos conjuntamente y coordinados para luchar contra el Covid-19. Y es urgente que este foro [[alguns aplaudiments]] se ponga en marcha y nos pongamos de lleno a trabajar en los presupuestos del 2021. Pienso que esa debe ser la máxima urgencia, porque ante esta situación que estamos viviendo solo hay una opción: trabajar todos juntos, de manera responsable, de manera exigente, pero de manera leal. Usted me conoce, señor Aragonès, y sabe que lo que estoy proponiendo se lo estoy proponiendo con total honestidad. Yo le pido que no perdamos ni un minuto. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Es el torn ara, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, de la diputada senyora Alícia Romero.
Bona tarda de nou. President, gràcies. Vicepresident Aragonès, consellera, diputats i diputades, bona tarda. Fa unes setmanes –estàvem en una situació bastant diferent de la que ens trobem avui– debatíem la totalitat, les esmenes a la totalitat dels pressupostos. En aquell moment li dèiem al vicepresident Aragonès que aquells pressupostos per al 2020 arribaven tard en lo polític i tard en lo social. En lo polític, perquè des de l'any 2017 no tenim pressupostos a Catalunya i creiem que potser el 2018, evidentment, era difícil perquè es va constituir el Govern el mes de juny, però el 2019 n'hauríem pogut tenir. De fet, encara no entenem per què aquells pressupostos que va dissenyar el Govern mai es van arribar a debatre ni a votar a la cambra. És una resposta d'aquestes que s'han perdut i que mai crec que tindrem. I, en tot cas, també arribaven tard en lo social, perquè li dèiem, vicepresident, que hem tingut sis anys de creixement econòmic i que en aquests sis anys els podíem haver aprofitat, aquest augment dels ingressos, aquesta millora de l'economia, es podien haver aprofitat per fer uns pressupostos. Uns pressupostos que haurien estat, segur, més favorables a dedicar els recursos a la despesa no financera, que vol dir a la salut, a l'educació, a les residències..., a tot allò que avui veiem tan important. Doncs bé, és veritat que parlàvem, li dèiem això fa unes setmanes, però també és cert que fa unes setmanes ha aparegut el coronavirus sense avisar i, evidentment, ens ha situat en una crisi sanitària molt important, que a més a més està comportant greus conseqüències econòmiques i també socials. És evident que la nostra mirada a aquests pressupostos no pot ser exactament la mateixa que la que teníem al mes de febrer, quan aquesta pandèmia no havia arribat. La pregunta, potser, que ens hauríem de fer avui és si aquests pressupostos, si aprovar aquests pressupostos és tan necessari com diu el Govern i com també recolzen els comuns. Tenint en compte que són uns pressupostos que quan es van confeccionar, evidentment i lògicament, no existia la pandèmia i, per tant, no poden donar resposta a aquesta ni poden incorporar cap mesura i que de ben segur, si s'aproven avui, s'hauran de modificar al minut u d'haver-se aprovat, un sembla lògic que pugui respondre que no són necessaris o que no són tan necessaris com vostè ens ho explica, perquè són insuficients per gestionar aquesta crisi i nosaltres ja crèiem en aquell moment, i ho seguim pensant, que són, eren insuficients també per resoldre els problemes que teníem al mes de febrer, els problemes greus que ja teníem al mes de febrer, i no responien tampoc al mitjà termini, a les bases que calia posar per millorar la situació econòmica i social, que, malgrat aquest creixement econòmic, no havia millorat o no havia resolt moltes desigualtats. Nosaltres creiem que el Govern, més enllà, doncs, d'insistir en l'aprovació d'aquests pressupostos –i l'hi hem dit aquest matí, vicepresident–, el que hauria d'haver fet és aprovar decrets llei de modificació de crèdit, en què hagués pres mesures per pal·liar algunes d'aquestes conseqüències. Ho estan passant molt malament alguns sectors econòmics, com la cultura, el turisme, el comerç, la restauració, els autònoms, la petita i mitjana empresa... Hem de pensar que a Catalunya el 95 per cent de les nostres empreses tenen menys de deu treballadors, és a dir que parlem de micropimes, i aquestes ho estan passant molt malament. No per un problema de solvència, és veritat, sinó per un problema de liquiditat: en aquests moments se'ls ha aturat l'activitat econòmica i això les està perjudicant. Ens haguéssim imaginat algunes mesures econòmiques per fer front a aquesta situació, com ho han fet –i l'hi deia aquest matí– algunes altres administracions. Ho ha fet l'Administració valenciana prenent decisions i mesures per afavorir els autònoms o els sectors econòmics per valor de 100-150 milions d'euros; no són xifres molt altes, però són xifres que ajuden en un moment tan difícil i que sobretot ajuden en un temps determinat, perquè la crisi, doncs, no durarà sempre, serà temporal. I, per tant, el que estem demanant o el que ens hagués agradat és un esforç més important per part del Govern de la Generalitat, com ho han fet, hi insisteixo, la Comunitat Valenciana, els ajuntaments, que hi estan dedicant moltíssims esforços sense massa ajut, o, per exemple, també la Diputació de Barcelona. Miri, tot i així, vostès insisteixen que s'ha d'aprovar el pressupost, perquè sense aquest, doncs, no es pot augmentar el sostre de despesa i, per tant, no pot dedicar més recursos a aquests serveis que dèiem abans, com pot ser l'educació o la cultura. Nosaltres insistim que això no és així, perquè malgrat la pròrroga pressupostària vostès podrien fer decrets llei; de fet ho han fet altres anys. I a més a més perquè, escoltin, des del sostre de despesa de l'any 2017 al que ens proposen avui hi ha una diferència de 3.000 milions d'euros, és veritat, el pressupost inicial del 2017 té 3.000 milions menys que el que proposen el 2020. Però quan un mira la liquidació del 2019 –que, per cert, ja està publicada–, doncs, un veu que aquests 3.000 milions ja se'ls han gastat, ja els han gastat. Perquè entre altres coses durant aquests tres anys han anat fent modificacions pressupostàries que han, evidentment, incorporat més recursos als pressupostos. Per tant, no hi han 3.000 milions d'euros nous per gastar, per desgràcia, que tant de bo, ja ens agradaria, i a més a més no cal uns nous pressupostos per aixecar el sostre de despesa, perquè aquest l'hem anat modificant també al llarg dels anys. Deia abans el diputat Guinó –que ara no el veig–, parlava justament en l'àmbit de la salut de l'infrafinançament. A mi em sap greu que només ens recordem de santa Bàrbara quan trona, no?, perquè quan estàvem debatent aquests pressupostos i nosaltres els dèiem a vostès: «Escoltin, vostès proposen un pressupost de Salut per al 2020 menor que el que han gastat el 2019 i, entre parèntesis, a excepció de la despesa meritada, és a dir que és molt més alta..., i els dèiem: «Caldria revisar la nostra arquitectura sanitària. La diputada d'Esquerra ho va dir moltes vegades: «Caldria revisar el nostre sistema. Hem de veure quines ineficiències es produeixen, obrir un debat sobre el sistema de salut... Ho dèiem abans, i creiem que era necessari fer-ho. No s'havia portat a terme, i ara, bé, ara sí, ara creiem que s'hauria de fer. Benvingut sigui el debat, però crec que és veritat que les coses també s'han de posar en la seva justa mesura. Miri, en tot cas, vicepresident, nosaltres creiem que avui s'aproven uns pressupostos, uns comptes estèrils, que no serviran absolutament per a res. No servien al febrer per resoldre els problemes ni anticipar la situació a mitjà termini i no serviran per afrontar els problemes que tenim avui. I voldria posar-los alguns exemples; pocs, perquè no tinc massa temps. Miri: pobresa infantil; és un tema que ens preocupa, i molt, i que probablement després d'aquesta crisi ens preocuparà encara més, perquè les famílies s'hauran vist afeblides. Doncs bé, la taxa de pobresa a Catalunya, per sobre de la mitjana catalana, està al 21,3 per cent; un 28 per cent d'aquest afecta els menors de setze anys. És una xifra molt preocupant. Ja ens preocupava aleshores. Quants recursos havíem posat per a la pobresa infantil? Zero euros. No hi havien més recursos concrets per programes que lluitessin contra la pobresa infantil. Bé, ara potser pensarem que és important, però vostès tampoc s'havien anticipat. És a dir, la previsió d'aquest Govern i les ganes de resoldre problemes era molt baixa. Ara potser pensarem que és més important. Bé, ho veurem –ho veurem. Educació. En educació passa exactament el mateix. El nivell formatiu és un clar element generador i perpetuador de desigualtats socials; a més nivell de formació, menys possibilitats, doncs, de tenir risc de pobresa, i, per tant, aquests són elements que hem de tenir en compte també en l'àmbit educatiu. Hem vist que ha augmentat la segregació escolar, hi han estudis que diuen que el 36 per cent del nostre alumnat hauria de canviar d'escola perquè desaparegués la segregació escolar a Catalunya, i vostès en aquells pressupostos que ens van presentar tampoc dedicaven prou recursos a aquell Pacte contra la segregació. O sigui que tampoc resolien o intentaven resoldre els problemes que tenien a curt termini, ni posar tampoc o avançar-se a futures o a possibles situacions. Amb la gent gran, exactament el mateix. El 40 per cent de les dones de més de vuitanta-cinc anys viuen soles, estem vivint en aquesta pandèmia com moltíssimes viuen soles, i gràcies a l'ajuda dels familiars, i també dels serveis socials, s'estan veient acompanyades. Però quina és la situació que hi ha a les residències? Molt greu, molt dramàtica i molt angoixant per part de les famílies que tenen un avi o una àvia en aquestes residències. Mirin, vostès ni obrien una plaça de les cinc mil tancades en centres de dies, ni obrien una plaça a les cinc mil places que tenen residències de gent gran, ni construïen una sola residència, ni tan sols posaven sobre la taula una cosa que no val diners, que és reflexionar sobre un nou model residencial, que potser ara, per desgràcia, quan santa Bàrbara trona, ara pensarem que cal posar-lo sobre la taula. Doncs ja els hi havíem dit; i tampoc. En salut, ho he dit: ja s'han gastat els diners que posen al 2020, és a dir que seguirem enganyant-nos amb el pressupost de Salut. És una enganyifa, el pressupost de Salut. Gastem sempre més del que posem al pressupost, i a més a més tenim unes factures al calaix que ja pagarem el següent any. Això ho podríem arreglar. Tampoc entenem per què no són capaços..., i ser més honestos i intentar dir quin és el pressupost de Salut, quin és? Perquè tots aquests anys, malgrat aquests augments, escoltin, han incrementat les llistes d'espera, hem desatès la primària, hem maltractat els professionals... L'hi deia aquest matí: ara vostès milloraran les condicions dels professionals sanitaris de l'ICS, però no del Siscat. Escolti'm, això vol dir que vostè i jo, que som del Maresme, que els metges que treballen al Consorci Sanitari del Maresme no tindran aquests augments que sí que tenen els de l'ICS? És injust! Per això dic: a les vuit de la tarda, quan sortim a aplaudir, està bé que ho fem, però després, quan prenem decisions, intentem prendre-les per a tots igual i que tots puguin sortir-ne afavorits, perquè la feina que estan fent és molt important, i tots la reconeixem. Però el reconeixement s'ha de també fer amb recursos. I en coneixement i recerca, ho deia també el diputat Cano: hem tingut aquí tot els rectors dient-nos que no hi havia prou finançament per a les universitats i que estaven vivint una situació molt complicada. Ara que santa Bàrbara trona, ara ens recordem de la recerca i ara ens recordem de les universitats. Clar, el 60 per cent de la recerca es fa a les universitats. Escolti'm..., i quant hem retallat la recerca i el finançament de les universitats en els últims anys? Un 30 per cent. I ara no l'havíem millorat, perquè lo que s'ha posat al pressupost és per fer front a l'augment de capítol 1, és a dir, el sou que s'ha de pagar de més al PDI, al PAS; però no hi havia un augment considerable de finançament. Estem deixant les universitats una altra vegada en una situació molt difícil; entre altres coses, perquè en aquesta crisi que estem vivint han hagut de fer un esforç brutal per comprar llicències de plataformes per poder donar classes online, perquè, clar, podien haver fet una classe online amb dos-cents estudiants, però no la quantitat de classes que estan fent de manera virtual. Moltes d'elles, com que no ho fa la Generalitat, han comprat tabletes també als estudiants, amb connexió a internet, perquè diuen que aproximadament el 10 per cent dels estudiants universitaris tenen problemes de bretxa digital, igual que els d'educació infantil, primària i secundària. Per tant, estan fent un esforç sobre manera sense tenir els recursos suficients i, en canvi, ho fan perquè creuen que és el que els pertoca. Per tant, haurem també de compensar aquestes universitats que estan fent aquests esforços per garantir que tots els estudiants acabin el curs i per garantir que el curs 2020-2021 comenci amb totes les garanties. Crec que això ho hauríem de fer i és una mesura que penso que també vostès podien haver pres. Però és veritat que han maltractat molt aquest Departament d'Empresa i Coneixement. No han augmentat els recursos considerablement a universitats, però per exemple tampoc a indústria. I, clar, ara..., tan important la indústria, tan important produir a Catalunya, tan important no haver d'anar fora a comprar tot el que necessitem... Doncs bé, a indústria no hi havia un augment de recursos. En la indústria del coneixement, tampoc. Hem fet esmenes, per exemple, en aquest àmbit, i en molts altres. Tampoc hem tingut un diàleg amb el Govern per veure si érem capaços d'aprovar alguna esmena, no? I teníem esmenes per a la indústria del coneixement i teníem esmenes també per millorar la recerca o la innovació. Ara, ho torno a dir, ens recordem de tot això. Per tant, vol dir que la seva mirada al mes de gener era una mirada que no responia ni al curt ni al mitjà. Sap greu. I, evidentment, ja, davant d'una crisi, no respon de totes, totes. Per tant, no hi havia necessitat d'aprovar els pressupostos; podíem estar fent modificacions pressupostàries i haver guanyat almenys sis setmanes. Però bé, creiem que ara ja de poc serveix lamentar-nos, perquè nosaltres sí que és veritat que els estem dient des de fa més d'un mes que comptin amb nosaltres per al que faci falta, però no hem tingut una conversa, diguéssim, honesta o sincera amb vostès per veure si eren capaços d'acceptar alguna esmena nostra, per avançar-nos a aquestes modificacions pressupostàries. Home, si vostè m'accepta una esmena sobre indústria del coneixement, doncs, miri, ja ho tindríem fet, no? Tampoc hem tingut aquest diàleg sincer del que vostès a vegades tant parlen. Ens sap greu. També li haig de dir, vicepresident, que és estrany demanar una visió a mitjà termini a un govern que, amb paraules del seu president, està «dividit i esgotat, no? Clar, si està dividit i esgotat, doncs sembla difícil que tinguin una visió a mitjà termini del que ha de passar, no? I si tenen una visió de país conjunta, col·laborativa, cooperativa..., sembla difícil i, pel que veiem, impossible. Nosaltres, en tot cas, creiem que per afrontar aquesta crisi que ve necessitem més que mai la unió, la suma, construir junts. I espero que sigui entre vostès, i després amb la resta, amb tota la resta. Creiem que cal l'esforç de tothom i deixar de banda algunes lluites partidistes entre vostès i amb la resta. És molt important que en moments d'aquests siguem generosos i tinguem la capacitat, l'altura de mires per intentar sumar i per intentar construir. Miri, nosaltres haguéssim entès més o entendríem més si ens hagués portat avui aquests pressupostos finals acompanyats o treballats, no dic per aprovar-los avui, però sí acompanyats de decrets llei de modificació d'aquests pressupostos. És a dir, que ens hagués dit: «Miri, aprovem aquest pressupost, que ja sabem que és caduc, que és estèril, però, escolti'm, hem treballat ja amb els grups tots aquests decrets que portarem a aprovar d'aquí un mes. Això no ho han fet; per això encara li veiem menys sentit a l'aprovació d'avui. Li demanem, vicepresident, i no sé si ens farà cas –l'hora és greu, i cal la voluntat de tothom–, que ens convoqui a tots els grups parlamentaris a parlar d'aquestes modificacions; no només als comuns, que és amb qui ha pactat el pressupost. La situació abans de la pandèmia era una, amb relació al grup parlamentari que els donarà suport; avui n'és una altra. Creiem que cal que escolti a tothom, que tothom pugui aportar. Jo, sincerament, i ho torno a repetir, el canvi d'actitud de Ciutadans, crec que els honora i crec que, escoltin, s'ha de respectar. No hi estàvem acostumats, i crec que aquestes intervencions que han fet avui s'han d'escoltar i s'hi ha de ser receptiu. Per tant, esperem que davant d'aquesta hora greu, davant d'aquesta situació difícil, vostès, doncs, facin el que han de fer. En tot cas, nosaltres no donarem suport a aquests pressupostos, que, a més, no han incorporat cap esmena nostra, no hi ha hagut diàleg en aquest sentit. Són els mateixos aproximadament, en un 98 per cent, que els que ens van ensenyar el mes de gener, uns pressupostos estèrils d'un govern esgotat i dividit. Ara bé, tot i així, tot i el nostre no d'avui, deixem, seguim amb la mà estesa. Avui el president del nostre grup parlamentari ha entregat al president Torra un document d'un pacte per a la reconstrucció, que és el que creiem que necessita aquest país, i esperem que en moments d'aquest tipus tots siguem capaços d'estar a l'altura de les circumstàncies. Creiem que no podem decebre els ciutadans que tan malament ho estan patint, aquells que han perdut un familiar o aquells que tenen familiars hospitalitzats o en residències, però tampoc aquelles empreses, aquells autònoms que realment estan veient la seva situació molt delicada i amb molta angoixa i inquietud. Per tant, espero que pel bé i mirant als ulls d'aquestes persones vostès siguin generosos també. Deixem algunes lluites partidistes i siguem capaços, doncs, de seure, parlar i acordar. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, de la diputada senyora Jéssica Albiach.
Bé, moltes gràcies, president, i bona tarda a totes i a tots. Aquest no és un debat de pressupostos normal. Estem davant d'una emergència sanitària i social, i per això sí que vull aprofitar aquest discurs per plantejar algunes reflexions que van una mica més enllà de la immediatesa del moment. Avui estem celebrant aquí aquest primer Ple després del Decret d'estat d'alarma i després de setmanes de molt de patiment, de la pèrdua de persones estimades i de consciència, també, de la nostra fragilitat. Setmanes on hem vist que totes les previsions econòmiques s'han esfondrat, on la incertesa pel que vindrà i com ho farem és absoluta, i també setmanes on la ciutadania ha demostrat una vegada més que va per davant de les institucions, amb una capacitat de responsabilitat i de sacrifici enorme. Ho hem vist en els professionals sanitaris, que estan doblant torns, que tenen poc recursos, que s'estan jugant la salut i que ens estan salvat la vida; en el personal de les residències, que, amb unes condicions laborals absolutament precàries, estan fent mans i mànigues per atendre els nostres avis i les nostres àvies; en les farmacèutiques; en les caixeres del supermercat; en els riders, que estan patint encara més explotació laboral que la que ja patien –haurien de ser il·legals comportaments com els que està adoptant l'empresa Glovo. També ho estem veient en el personal de neteja, en els transportistes, en els educadors i les educadores socials, en la gent que manté el funcionament del transport públic, en la pagesia, en els treballadors i les treballadores de les fàbriques. En totes elles veiem que només el poble salva el poble, i de totes elles aprenem. També de la gent de la cultura, que ens està enriquint l'ànima i que fa, a més, que aquestes setmanes de confinament siguen una mica més suportables. I també els periodistes, que estan garantint el nostre dret a la informació. I, òbviament, aquest reconeixement i agraïment també és a totes les entitats que estan tirant endavant iniciatives solidàries per a fer front a aquesta crisi social i sanitària. I a tota la ciutadania que s'està quedant a casa i que cada dia a les huit de la tarda surten a aplaudir els professionals que ens estan salvant la vida i que, a més, estan generant xarxes de suport mutu. I òbviament també m'agradaria aquí fer una menció especial als nens i a les nenes, que porten mes i mig tancats a casa i que pateixen no només el confinament, sinó també les conseqüències directes de la desigualtat que ens trenca com a país. Estic convençuda –i aquesta és la primera reflexió– que el millor agraïment i el millor reconeixement que podem fer a cadascuna d'aquestes persones és oferir-los seguretat. I vos podeu imaginar que no estic parlant de la seguretat del senyor Buch, del senyor Marlaska, ni de la senyora Margarita Robles. Estic parlant de la seguretat d'arribar a final de mes, de tindre un mínim vital garantit, de tindre unes condicions de vida dignes i de tindre uns serveis públics forts, que sempre –sempre– són els que responen. I, de fet, aquestes darreres setmanes s'està parlant molt de serveis públics, i ha de quedar clar que l'única manera democràtica de mantindre i de blindar aquests serveis públics és a través dels pressupostos de les administracions. I la pregunta és fàcil: d'on surten els diners dels pressupostos de les administracions? Doncs està clar: dels impostos. Per tant, la cadena és senzilla: impostos, pressupostos, serveis públics. I, a més, la lògica és aclaparadora: com més impostos paguen els rics –perquè això va de que cadascú paga en funció de les seues capacitats–, doncs més grans seran els pressupostos; més sòlids, més forts i més robustos seran els serveis públics. És de calaix. I per això deixem que tiren endavant aquestos pressupostos –i aquesta és la segona reflexió–, perquè van acompanyats d'una reforma fiscal que és progressiva i que és valenta. Però, a més, també ho fem per responsabilitat, perquè fer uns pressupostos nous suposaria passar altra vegada un any sense pressupostos, perquè ací tothom sap que uns nous pressupostos triguen sis mesos en elaborar-se. Perquè a més suposen 3.000 milions d'euros més en despesa si ho comparem amb els que teníem prorrogats, contenen 900 milions d'euros extra per a salut, amb 1.400 professionals més, amb un decret per a reduir llistes d'espera, doblen alguns dels recursos per a lluitar contra les violències masclistes, cobreixen una part del finançament de les escoles bressol o tenen una rebaixa del 30 per cent per a les taxes universitàries i a més augmenten la partida de la renda garantida de ciutadania. Per tant, amb aquestos 3.000 milions d'euros més serà fàcil, o almenys serà una mica més fàcil, fer el pla de xoc que clar que necessita Catalunya. Catalunya ara mateix no només necessita uns pressupostos, necessita un pla de xoc que reforce aquestos pressupostos. I en tercer lloc també deixem que tiren endavant perquè tenim paraula i perquè quan ens comprometem complim. Jo crec que hi ha gent a qui la paraula no li importa, però a nosaltres ens importa. I a més, Catalunya ara mateix necessita certeses. Per tant, teníem un compromís, aquest acord es veurà reforçat amb un pla de xoc, i per això deixem que tire endavant. Poden veure que en cap dels motius que he donat parla d'un aval a aquest Govern. Per què? Doncs perquè nosaltres discrepem profundament d'aquest Govern. En fons i en forma, en discrepem. Però dues idees: pressupostos vol dir educació, sanitat, residències, indústria, feminismes; i la segona: perquè ara més que mai toca remar juntes, i ho estem dient des del primer moment, és el moment de la cooperació. I sabem –i aquí va la tercera reflexió– qui és i què fa aquest Govern, en som plenament conscients. Es veu sense cap mena de dubte –jo crec que és d'una evidència gairebé obscena– que aquest Govern intenta desgastar d'una manera absolutament irresponsable el Govern central i l'espai polític que jo ara mateix estic representant. I qualsevol excusa és bona, qualsevol, la més absurda, fins i tot el nombre de mascaretes que envia el Govern central a Catalunya. I també sabem qui és aquest Govern, almenys una part: sabem que són els que van donar suport a la reforma laboral; els que estan en contra d'apujar els impostos als rics, i per això els hem d'arrossegar en la reforma fiscal; els que permeten que els Mossos col·laboren amb màfies com Desokupa en el desnonament de famílies; són els que van retallar i privatitzar la sanitat pública; són els que han estat privilegiant l'educació concertada, o són els que van mercantilitzar esferes essencials de la vida, com ara les residències. I, malgrat tot, nosaltres permetem que aquestos pressupostos tiren endavant, perquè la gent comuna sabem que sempre, però principalment quan es compliquen les coses, quan la situació és més fotuda, sempre qui està allí són els serveis públics i els seus treballadors i treballadores. I no entraré en una discussió una mica absurda de si el virus entén de territoris o no; això ho deixe a alguns, si volen desfogar-se per Twitter. El que sí que està clar és que aquest virus entén de classes socials, i ara mateix qui més està patint són els de baix, i no els deixarem tirats. Així que, mentre alguns ens insulten en xarxes socials, mentre altres fan retuit dels insults de les xarxes socials, nosaltres deixarem que Catalunya tinga pressupostos. Perquè no estem pensant en nosaltres, no estem pensant en el Govern, sinó que estem pensant en el país. I al final és una qüestió de prioritats i de responsabilitats. I aquí la quarta reflexió, que és: endavant els pressupostos, però tenint clar que el que necessitem és un pla de xoc i que aquest pressupost, com deia, és la millor eina per a poder tindre aquest pla de xoc. I també hem de començar a pensar en mitjà i en curt termini en un acord per la vida, perquè no podem retornar al mateix punt del qual proveníem i perquè hem de repensar..., per tindre un nou model social i econòmic que siga sostenible. Així que són tres eines: pressupostos, pla de xoc, acord per la vida, que tenen un sol objectiu, que és reconvertir la nostra fragilitat en eixos de sobirania al servei de la vida. Sobre el pla de xoc, com ja he dit, Catalunya el necessita d'una manera urgent i ha de reforçar aquelles partides que ja havíem acordat en els pressupostos. De manera prioritària, s'han d'augmentar la inversió i els recursos per a salut, no només pensant en la situació que tenim ara mateix, sinó pensant que hi havia molta gent que ja estava en llista d'espera abans de la crisi sanitària i que, per tant, hauran de ser atesos en la major immediatesa, una vegada sortim d'aquesta crisi sanitària. En segon lloc, s'ha de vigilar i revisar el comportament de les empreses per garantir que ningú faci un ús fraudulent dels ERTO o que aprofiten l'avinentesa per acomiadar els treballadors o les treballadores. Cal ampliar els recursos en afers socials, des d'infància fins a les residències. I també, òbviament, cal enviar ajuts als ajuntaments, que estan fent front a la crisi en primera línia, que estan fins i tot assumint responsabilitats i competències que no són les seues, però que al final són els que mai fallen als ciutadans i a les ciutadanes. Sobre la renda garantida de ciutadania, cal ampliar-ne els supòsits i la cobertura. El Govern sap que nosaltres li vam presentar, li vam proposar, de fet, un decret, i, per tant, ens agradaria que tirés endavant el més aviat possible. També han de ser una prioritat la recerca i la ciència, i la protecció a la indústria, per no perdre llocs de treball, repensant, si cal, la producció, i a més adequant-la a la transició ecològica. I per últim, però també molt important, ajudes a autònoms, a pimes... I també pensar en les necessitats específiques del sector de la cultura, que ja patia i que ara som conscients que patirà molt més. Tots aquests punts haurien d'estar en el pla de xoc. Però no ens podem quedar aquí perquè no considerem que siga el moment de posar pedaços; hem de pensar una miqueta en mitjà termini, com a mínim. Per tant, és el moment de decidir quin model de país volem. I això no ho hem de fer nosaltres a soles, això s'ha de fer a través d'un procés participatiu en un acord per la vida, on han de participar forces polítiques, sindicats, patronal, món municipal, però on també ha de participar la gent que més sap d'economia feminista, de transició ecològica o d'economia social, solidària i cooperativa. S'ha d'aprofitar tot el talent que tenim a Catalunya, perquè la dimensió del que tenim davant és enorme, és absoluta, però també el potencial que tenim com a país ho és. Jo crec que la crisi financera de 2008, o fins i tot el crac del 29, poden quedar-se curtes si ho comparem amb la situació que tindrem a partir d'ara endavant, i l'única referència europea que se'ns ocorre és la devastació generada per la Segona Guerra Mundial. I això ens diu almenys dues coses d'aquest moment. D'una banda, estem davant d'un veritable canvi d'època, això és una cruïlla històrica, i en aquesta transició s'ha de decidir si es fa en clau democràtica, amb una transició ecològica de la nostra economia, amb ampliació de drets en clau feminista i posant la vida al centre, o hem de reconèixer que també hi pot haver un retrocés democràtic, amb un replegament nacionalista, un nou autoritarisme i una austeritat reforçada. Catalunya ha de decidir on juga. Jo estic convençuda que escollirà, com sempre, el costat bo. Però per fer-ho necessita teixir aliances, i tinc la sensació que darrerament no està en el bon camí. I, d'altra banda, el que també ens està dient aquest moment és que l'actual sistema econòmic no serveix. S'han vist les costures del sistema i s'està veient, com ja he dit abans, que la desigualtat ens té trencats com a país. S'ha demostrat que les xarxes de cures són imprescindibles però romanien invisibles i com de desprotegits estem amb un sistema de salut que està afeblit per les privatitzacions i les retallades dels governs espanyols, però també catalans; amb uns serveis socials mercantilitzats i un personal absolutament precaritzat; amb una indústria desmantellada, amb dificultats per proveir-nos dels materials més bàsics, i amb un model econòmic, en definitiva, que és dependent de les finances, que està basat en l'economia del turisme, de l'especulació de l'habitatge i de rendistes que estan jugant al casino amb els nostres diners. I mentrestant, doncs, veiem escenes dramàtiques, com les que hem vist a les residències, una situació crítica amb els nostres avis i les nostres àvies, que són la gent que ens ha garantit tots els drets fins ara, que ha construït un sistema de benestar, que ens ha cuidat, que ens ha tirat endavant i que ara es veuen desprotegits de qualsevol dret. I tot això, també, amb unes famílies angoixades que no saben què fer. Per tant, jo crec que aquesta situació mai més es pot tornar a repetir, i per això en aquest acord per la vida hem de blindar i democratitzar els serveis essencials –la salut, l'educació, afers socials–, dignificar les condicions laborals dels seus professionals. També hem de relocalitzar la indústria i no caure en errors del passat. Menys cultura del pelotazo i més inversió intel·ligent per a reconstruir el nostre teixit industrial. Menys economia especulativa, que està depredant i destruint el nostre territori, i més economia col·laborativa, de proximitat i plural. Menys treballadors precaris, sense drets i sotmesos a les grans plataformes i més treballadors amb formació, drets i sindicats. I, en definitiva, menys Hard Rock i més Acord verd. Mig país no pot ser ni el pati de darrere ni l'abocador de l'altre mig país. Igual que una part del món no pot seguir sent espoliada de tots els seus béns comuns, convertir-les en zones empobrides, quan paradoxalment són les zones més riques en recursos naturals. Pensem en clau territorial, en sobirania alimentària, en garantir a tothom un sostre digne i en traure de la lògica del mercat tots aquells béns que són bàsics i que són essencials. Hem de treballar plegades cap a on anem, però tinguem clar cap a on no podem tornar. I aquesta és la cinquena reflexió. No es pot fer negoci ni especular amb els nostres drets. No es pot créixer de manera il·limitada, rebentant directament el planeta, que és el que estem fent. Per tant, hem de caminar cap a un model de postcreixement. No hi pot haver ciutadans de primera i de segona, en funció d'on vinguen. I mai més els treballs de cures poden ser precaritzats, invisibilitats o menystinguts. I tres idees per avançar. Aquest canvi civilitzatori, el nou contracte social en clau democràtica, aquest blindatge d'allò públic, només pot tirar-se endavant amb una premissa, que és amb una redistribució radical de la riquesa. Ja no és que ho diga jo, ja no és que ho diga En Comú Podem: és que ho diuen institucions tan poc sospitoses de comunistes com el Fons Monetari Internacional o capçaleres com el Financial Times. Perquè, si escoltem el president defensant una renda bàsica universal, nosaltres hi estem d'acord; però s'ha de dir ben alt i ben clar que és absolutament incompatible amb una suspensió de pagament generalitzat d'impostos, incloent-hi les grans empreses, incloent-hi les persones més riques. Això és propi d'un pensament màgic que va en contra de les classes populars d'aquest país. I també vull insistir: una renda bàsica universal està molt bé, però està molt bé si està inclosa dins d'una estratègia global, que també passa per blindar els serveis públics. Si no, està deixant caure tota la responsabilitat a nivell individual, no està generant comunitat i no necessàriament és una resposta progressista. Per tant, sí a la renda bàsica universal, sí a la redistribució de la riquesa amb impostos i sí al blindatge de serveis públics. La segona idea. La segona idea és que la resposta que donem des de Catalunya ha de reconèixer que estem immerses en un context global, que és estatal i que és europeu. Per tant, Catalunya pot liderar una sortida progressista, però, hi insisteixo, si vol tindre un paper principal, ha de buscar aliances. Ara mateix Europa està jugant-se la credibilitat i la viabilitat del projecte. O actua com un aturador davant l'extrema dreta o no hi haurà Europa. És a dir, o garantim els drets o l'alternativa serà Orbán, serà Salvini o serà Abascal. I la tercera. Segurament –segurament–, el Govern central podria haver fet moltes coses millor. Segurament; n'estic convençuda. El Govern central, el Govern català i tots els governs del món. Però el que és indiscutible és que està donant una resposta que és diferent, radicalment diferent, a la de 2008. Podem discutir la intensitat de les mesures, però la seua direcció és la correcta. Ara mateix està rescatant persones, famílies, treballadores, pimes i autònoms. Si després del 2008 el PP va fer la reforma laboral, ara s'han flexibilitat els ERTOs, s'han posat en marxa ajudes per a les treballadores de la llar, i també una renda mínima per a cuidar a les famílies. Mentre el Govern de Rajoy va accelerar els desnonaments exprés, avui el Govern ha suspès els desnonaments, ha aplicat una moratòria en el pagament d'hipoteques i de lloguers i està garantint els subministraments bàsics. Mentre el Govern de Rajoy va retallar els serveis públics, fins i tot la salut, excloent les persones migrants del dret d'assistència sanitària, avui el que volem és avançar en una gran transformació per a blindar drets. Per tant, clar que tot el món ho pot fer millor; però la crítica ha de ser constructiva i no destructiva. Deia aquest matí el president Torra que necessitem que l'Estat jugue al nostre favor, perquè si no, no ens en sortirem, i jo hi estic d'acord. Però, si volen que l'Estat jugue al nostre favor, lo primer que haurien de fer és deixar de mentir, és deixar d'insultar i deixar de fer declaracions que fan vergonya. I lo segon és que, quan arriben els pressupostos generals de l'Estat, facen com nosaltres ací, és fàcil, siguen responsables, no facen demagògia i no els tomben. I acabe. Dins d'una estona Catalunya tindrà uns nous pressupostos. Facen el favor, des de demà mateix..., els exigim que des de demà mateix els posen a disposició de la ciutadania que més ho necessita. I ja els dic que nosaltres estarem amatents, nosaltres estarem controlant que així sigui. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, és el torn ara de la diputada senyora Maria Sirvent.
Diputats, diputades, vicepresident, primer volíem fer una prèvia, i és que en aquest país alguns patim l'opressió de forma doble: l'opressió de drets i llibertats pel Govern català i per la justícia espanyola. Avui, aquí fora, hi havia d'haver una concentració de protesta pels pressupostos, amb mesures de distanciament sanitàries, i el Departament d'Interior va prohibir-ho al·legant que el dret de reunió es troba suspès. Quan avui el Tribunal Superior de Justícia ha hagut de resoldre la reclamació dels manifestants, el tribunal ha esmenat totalment el departament declarant que no era competent, perquè qui ara és autoritat governativa és el Ministeri de l'Interior. Uns ens neguen els drets polítics emparant-se en l'estat d'alarma i els altres ens eliminen les competències emparant-se en el mateix estat. Dues vies diferents per arribar al mateix estat, per arribar a la negativa del dret de reunió, un dels pilars essencials de tots aquells estats que vulguin dir-se democràtics. Ara sí, entrem en la valoració dels pressupostos. Ens presenten uns pressupostos caducs i abocats a modificacions, concebuts fa sis mesos i que no tenen ni tenien en compte les necessitats actuals d'un poble que encara pateix els efectes de la crisi financera del 2008. Una crisi que va haver de suportar la majoria popular i treballadora, a costa de privatitzacions i retallades, en especial les dones. Arribem a aquesta situació amb altes taxes de precarietat, pobresa i desigualtat. I això és conseqüència de retallades i privatitzacions que maten i que tenen conseqüències. Avui són les treballadores precaritzades les que han de sostenir la situació d'emergència sanitària, sense els recursos necessaris, amb la càrrega i l'estrès emocional que això suposa per a les professionals, i sobretot per a les més vulnerables: la gent gran, els infants, les persones amb discapacitat, les persones amb malalties de salut mental. Un dia els aplaudiments es convertiran en resposta organitzada. Ahir les treballadores de l'Hospital Clínic es manifestaven sota els lemes «Retallar en sanitat és assassinat, «No som heroïnes, som treballadores. Es fa molt difícil entendre per què a l'inici d'una crisi econòmica, ecològica i social sense precedents el Govern, conjuntament amb Catalunya en Comú Podem, persevera en l'aprovació d'uns pressupostos que prioritzen el pagament del deute als bancs per sobre de l'educació, la sanitat o els serveis socials. La partida més elevada i que més creix de tot el pressupost és la partida destinada al pagament del deute. En concret, aquesta partida creix un 75 per cent si la comparem amb els pressupostos del 2017 i un 31 per cent si la comparem amb els executats del 2019, un total de 10.500 milions d'euros més que les partides d'educació o d'afers socials conjuntament. Veiem que avui ens parlen d'un pla de xoc social, però és que el pla de xoc social ja fa molt de temps que l'estan treballant els moviments socials. Ha parlat la senyora Albiach d'agents econòmics, de patronals, de les que saben d'economia feminista, però també potser hauríem de parlar dels moviments socials que fa temps que es reuneixen per traçar aquest pla de xoc, que són treballadores i usuàries dels serveis públics i que coneixen molt bé i de prop les necessitats d'aquests serveis. Diuen també que fer aquest pla de xoc és millor sobre uns pressupostos que suposen 3.000 milions d'euros més sobre els pressupostos prorrogats. Doncs sí, sobre els pressupostos prorrogats, però no sobre els pressupostos de l'any passat. Expliquin a la gent aleshores, per transparència, que d'aquests 3.000 milions d'euros vostès ja se n'han gastat 1.700, amb els pressupostos prorrogats de l'any 2018 i el 2019, i que aquests són diners que, malgrat que surten consolidats, ja no hi són. Expliquin que dels 1.300 milions d'euros restants, la majoria aniran a parar a pagar les obligacions amb les treballadores públiques, que fa temps que se'ls hi deuen. Expliquin també que el que sobri anirà a cobrir la despesa tendencial. I què és la despesa tendencial? Doncs, per exemple, en sanitat, si hi ha un envelliment de la població, hi ha un creixement de la població, doncs la sanitat costa més diners prestar-la, i, per tant, d'això se'n diu «creixement tendencial de la despesa, a la que s'ha de fer front perquè les coses es mantinguin tal com estan. Expliquin també que aquestes despeses s'haguessin produït de la mateixa manera amb un augment..., en uns pressupostos prorrogats. També ens diuen que 900 d'aquests 3.000 milions d'euros es destinaran a salut. En canvi, Josep Maria Puig, secretari general de Metges de Catalunya, en un article a Crític afirma que s'han generat falsos titulars i ens explica de forma molt clara que aquests pressupostos no reverteixen ni tan sols les retallades. De fet, concreta que el pressupost destinat a salut és de 86 milions d'euros menys si el comparem amb el de l'any 2010. I afegeix que hi ha hagut una inflació del 16,3 per cent a Catalunya, que s'ha de restar dels comptes, i que, per tant, el pressupost real és d'aproximadament 8.190 milions d'euros, que són 1.700 milions d'euros menys que els que es tenien previstos per al 2010. Esquerra i Catalunya en Comú Podem ens diuen també que aquests pressupostos reverteixen les retallades en tot el sector públic. De fet, la senyora Albiach diu que aquests pressupostos volen dir educació, sanitat, residències... Doncs, mirin, en l'àmbit de la sanitat no només hem pogut comprovar que aquests pressupostos no reverteixen les retallades, com bé ja dèiem, sinó que els col·lectius en lluita, com per exemple Marea Blanca, Focap, Rebel·lió Primària, denuncien que els pocs recursos que contempla el pressupost es destinen a afavorir els criteris de protecció d'interessos privats, per sobre del bé social i la sanitat i salut públiques. De fet, un exemple clar són els 43.400 euros que destina el Govern a la sanitat privada per UCI. Tots aquests col·lectius reclamen un sistema sanitari de provisió, titularitat i gestió cent per cent públiques, com a única garantia d'un servei de qualitat. En el mateix sentit també es manifesten en l'àmbit sociosanitari treballadores del servei d'atenció domiciliària i de residències de gent gran. En l'àmbit de l'educació, la comunitat educativa denuncia que els pressupostos consoliden el model de gestió publicoprivada, on la xarxa pública i la privada coexisteixen amb els mateixos drets, i que això avança cap a la privatització de la sanitat. Denuncien que s'incrementa un 8 per cent el finançament dels centres de titularitat privada concertada, malgrat la disminució de l'alumnat en aquests centres, i que això representa el doble de l'increment del total del pressupost d'educació. I també denuncien que els centres educatius reben encara un 19 per cent menys del pressupost que rebien l'any 2010 i no disposen dels recursos humans i materials necessaris per atendre l'increment d'alumnat ni per garantir l'educació inclusiva. I asseguren que aquests pressupostos tampoc en l'àmbit de l'educació reverteixen les retallades. En l'àmbit dels serveis socials, usuàries i treballadores denuncien que els pressupostos consoliden un model de gestió que permet que grans empreses, a vegades sota l'aparença de falses cooperatives o entitats sense ànim de lucre, s'enriqueixin amb les més vulnerables. Afirmen que no només precaritza les treballadores, aquest model, sinó que estigmatitza les persones usuàries i en deixa moltes altres fora del sistema d'atenció social. Per altra banda, la Xarxa per a la Conservació de la Natura denuncia que, si abans aquests pressupostos eren insuficients, ara encara són més insuficients i deixen sempre les polítiques ambientals com a polítiques de segona. Per altra banda, volem deixar clar que hem presentat centenars d'esmenes a aquests pressupostos, perquè després no diguin que només critiquem i que no fem propostes. No se'ns n'ha aprovat cap ni una. Vostès tindran avui l'oportunitat de votar-les novament, al final d'aquesta sessió. Tenen l'oportunitat de destinar 5 per cent de la partida del deute a respondre a necessitats socials urgents; 500 milions d'euros per a una renda garantida universal; 20 milions d'euros per a l'enfortiment del sector públic; 20 milions més per reactivar el teixit econòmic i productiu del nostre país, un teixit econòmic amb retorn social i ambiental, perquè no depenguem de sectors tan volàtils com l'automoció, el turisme o la construcció, per poder respondre a totes aquelles autònomes, al petit comerç, a les cooperatives, que s'han vist obligades a baixar les seves persianes, a les que vostès només han destinat 7,5 milions d'euros. Tindran també l'oportunitat d'aprovar un fons transversal dotat de 20 milions d'euros per garantir i ampliar el parc públic d'habitatge. Els proposem una reforma fiscal valenta, que ataqui el 4 per cent de la població més rica. I, mirin, no sabem a quins interessos responen aquests pressupostos, no sabem a quins interessos responen els vots que avui donaran llum verda a aquests pressupostos, però deia ahir la consellera de Presidència que és moment de deixar de banda interessos partidaris i partidistes, ho ha repetit avui el vicepresident, i precisament per això nosaltres votarem en contra d'aquests pressupostos, perquè són una nova condemna a les classes populars. Així ho han denunciat més de cent entitats que conformen la Plataforma en Defensa dels Serveis Públics, l'antiga plataforma en contra de la llei Aragonès. Ho farem per responsabilitat amb les treballadores de la sanitat i les que sostenen els treballs de cura en condicions d'extrema precarietat. Ho farem també per les xarxes comunitàries que, davant del capitalisme i el patriarcat, que tot ho trinxa, tot ho construeixen. Per les que avui s'organitzen davant del racisme institucional i la imposició d'un estat policial que juga amb la por de les més desprotegides, nosaltres votarem que no a aquests pressupostos. Acabo, president. Avui la disjuntiva està entre rescatar la gent o servir els interessos d'uns pocs. Pensin en les famílies sense feina, en les joves sense projectes vitals ni expectatives, en la por a no omplir la nevera, en l'angoixa de preguntar-se quan trucarà el del banc per no pagar un rebut. Davant de cada desnonament, cada privatització i cada acomiadament, les veus avui silenciades i maltractades es convertiran en resposta organitzada.
Gràcies, diputada. En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, és el torn ara del diputat senyor Santi Rodríguez. Quan vulgui.
Gràcies, president. Vicepresident, consellera, diputats i diputades, les meves primeres paraules són per afegir-me a les mostres de condol que hem mostrat al llarg del dia als familiars i amics de les persones que han mort en aquesta crisi sanitària, i també de suport a les persones que es trobin malaltes, al personal sanitari, però també a tot aquell personal que ens fa aquesta vida de confinament una mica més lleugera. Venim a parlar d'uns pressupostos que es van aprovar inicialment en aquest hemicicle el passat mes de febrer, i volia fer algunes petites dades de comparació, no? La previsió de creixement en el pressupost que tenim al damunt de la taula a dia d'avui és una previsió de creixement de l'1,9 per cent. A la darrera previsió del mateix Govern de la Generalitat, la previsió de creixement era de l'1,6. A dia d'avui, les estimacions que hi han...., n'hi han dos, una del Fons Monetari Internacional, que parla de que a Espanya el PIB caurà de l'ordre d'un 8 per cent, i la darrera, del Banc d'Espanya, que pinta, dibuixa tres escenaris: en el millor dels casos, la caiguda seria del 6,6 per cent; en el pitjor dels casos, del 13,6 per cent. Teníem també fa dos mesos una previsió d'atur en els pressupostos del 9,5 per cent, i a dia d'avui no sabem quin serà l'atur a finals de 2020, però sí que a dia d'avui, entre les persones que es trobaven ocupades i les que es troben afectades per un expedient de regulació temporal, podem estar parlant de l'entorn del 30 per cent dels catalans que estan de forma més o menys estable o de forma temporal a l'atur, no? Per tant, ben bé no sabem de què estem parlant, perquè els pressupostos que es van presentar fa dos mesos i els pressupostos que s'haurien de presentar a dia d'avui, amb totes les incògnites lògiques de la situació, evidentment, no són els mateixos. I no s'hi val a dir que és que necessiten els 3.000 milions d'euros de més que hi han en aquests pressupostos que els que hi havia en els pressupostos del 2017, perquè, ja els hi han dit altres diputats, però el 2019 vostès van gastar, no 3.000, 3.600 milions més que els que tenien en els pressupostos del 2017, i era un pressupost prorrogat. Per tant, amb aquest pressupost estem preveient una despesa 600 milions d'euros per sota d'allò que vostès han liquidat a l'exercici 2019. Clar que, a més a més, la situació de partida és la que és, i és negativa, perquè van tancar el 2009 amb un dèficit del 0,56 per cent del PIB, amb un excés de despesa de 1.330 milions d'euros. En aquest escenari, hi han unes esmenes que sotmetrem a votació i que també ens preguntem i ens qüestionem si són vàlides per a uns pressupostos que no són vàlids. Doncs, evidentment, segurament no són vàlides les esmenes que hem presentat la majoria de grups. Però nosaltres, com a mínim, ens sentim satisfets i satisfetes de les que hem presentat, perquè tenen un determinat horitzó que no és incompatible amb l'horitzó que s'obre a partir d'aquest moment. En quin sentit? Doncs, miri, si m'ho permeten, creiem que en aquest moment el Govern i la política pressupostària del Govern han d'anar orientats a més política social, a impulsar l'economia i a menys procés –més política social, impulsar l'economia i menys procés–, i d'una forma molt més intensa del que calia, amb aquests mateixos paràmetres, ara fa dos mesos. I en aquest sentit les nostres esmenes van orientades aquí, cap a aquestes tres idees. En aquest nou escenari, evidentment –perquè jo crec que val la pena més parlar de futur que no pas d'aquests pressupostos, que formen part del passat–, en aquest escenari tindrem, evidentment, més despesa, menys ingressos, saltaran pels aires les previsions d'estabilitat –ja hi van saltar l'any passat sense crisi sanitària–, i, per tant, haurem de prioritzar i fer-ho bé. I vostès ja ho saben, que, massa massa, no hi confiem, en vostès, no? Fa dos mesos ja els hi dèiem: gasten més, però gasten malament. I ara fins i tot estarà..., pot estar justificat, que es gasti més, però procurin fer-ho bé, perquè el que gastin de més ara s'haurà de pagar demà, i, per tant, val la pena tenir-ho present. Les prioritats que li esmentava: més política social. I en aquest sentit permetin-me dos àmbits. Evidentment, la sanitat. I el punt de partida és el que és, amb una previsió de despesa de 720 milions deficitària d'entrada; i deficitària, només en despesa farmacèutica, en la situació de fa dos mesos. I vostès ens parlen ara que la factura d'aquesta crisi sanitària pujarà aproximadament, sobre els 1.800 milions d'euros. Per tant, si el pressupost que tenen és absolutament insuficient per atendre les mancances, diguem-ne, de fa dos mesos de la sanitat –per exemple, reforçar l'atenció primària i reduir les llistes d'espera–, amb els pressupostos que ens presenten avui i que aprovaran avui encara serà més difícil; entre d'altres coses, perquè vostès, simplement, l'any passat van gastar ja 900 milions d'euros més que el que avui aprovaran en aquest pressupost. Una pinzellada. Una pinzellada, perquè s'ha dit durant el matí, he sentit diverses vegades això de «les retallades a la sanitat del PP i «les retallades a les retallades a la sanitat. Doncs sí, les retallades. A Espanya, la mitjana de retallades a la sanitat en tots aquests anys ha estat de l'1,3 per cent i, per exemple, a Grècia ha estat el 43 per cent. Grècia, on per exemple ha governat i ha aplicat aquestes retallades –els més aplicats en retallades de tot Europa– Alexis Tsipras. Home, parents, cosins germans de Podem, no? Magnífic. Però la diferència està en que amb aquest volum de retallades a Grècia han tingut 2.400 contagiats i 127 morts. Només a Catalunya –i dic Catalunya perquè el volum d'habitants d'Espanya és bastant diferent; Grècia té 11 milions d'habitants–, doncs a Catalunya tenim 46.000 contagiats, segons la comptabilitat oficial, i 5.400 morts. Per tant, les retallades no deuen ser. Podem buscar les raons en altres llocs, però em dona la impressió que les retallades no poden ser i no ho deuen ser, i si no, analitzin també Portugal. Dèiem: prioritat, sanitat. Una altra prioritat: afers socials i famílies. Gent gran, residències... No ens en serveix absolutament de res tenir l'esperança de vida més gran i més alta de tot el planeta si després no cuidem la nostra gent gran. I no ho hem sabut fer. I ho hem de fer. Hem de repensar el model d'atenció a la gent gran, hem de repensar el model d'atenció en residències. No podem deixar ningú enrere en aquesta situació. Per això és important la renda garantida enfocada a la inserció laboral. Com els deia abans, 403.000 desocupats a Catalunya, més 685.000 treballadors afectats per expedients de regulació temporals d'ocupació. Per cert, expedients de regulació temporal d'ocupació reforçats a la reforma laboral del Partit Popular que Podem es volia carregar, almenys fins abans-d'ahir. No sé si ara continuaran volent-se carregar aquesta reforma laboral que almenys ha permès donar una sortida transitòria a 685.000 catalans. Part de política social, part de política econòmica més impuls a l'economia: política industrial. Fa dos mesos ja parlàvem de les febleses del sector industrial, de la pèrdua de llocs de treball que havia tingut el sector industrial. I és obvi que caldrà una nova aposta per la indústria. El Pacte per a la indústria és una bona eina, però no sabem si, amb la situació que ens quedarà després d'aquesta crisi sanitària, serà suficient o no. Però, òbviament, hem de posar-hi l'accent, en el sector industrial, perquè representa el 20 per cent de la riquesa que genera a Catalunya. I un sector que ens preocupa molt, molt i molt: el sector del turisme. Són 400.000 persones les que viuen del sector del turisme. Però sí que, mentre en altres sectors econòmics estan patint aquesta situació amb uns percentatges d'activitat baixos, en canvi, en el sector del turisme el percentatge d'activitat és pràcticament zero –zero. I serà difícil recuperar activitat en aquest sector, si no és que li donem un impuls important per poder recuperar aquesta part de l'activitat econòmica. Per tant, deixin de banda també el seu procés, ocupin-se de la qualitat de vida de tots, de tots els catalans, amb independència de si són independentistes o no són independentistes, i, per tant, aprofitin per estalviar-se també totes aquelles despeses que van adreçades en el seu procés. I les nostres esmenes també van en aquest sentit: destinar aquests recursos, precisament, a polítiques socials i economia. Es mantenen i empitjoraran les mancances que ja teníem: 824.000 catalans en llistes d'espera, 400.000 desocupats, 135.000 famílies en el registre de petició d'habitatge social, 75.000 dependents pendents d'assignació de recursos i més de 20.000 alumnes en barracons. Aquests pressupostos no donen resposta a aquestes necessitats, i molt menys poden donar resposta a les necessitats que en aquest moment tenim al davant, fruit d'aquesta emergència sanitària. Gràcies.
Gràcies, diputat. Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari Republicà, és el torn del diputat senyor Lluís Salvadó. Endavant.
Gràcies, president. Vicepresident, consellera, diputats i diputades, molt bona tarda a tothom. Ens correspon començar aquesta intervenció com ho hem anat fent tots durant el dia, i és transmetent el condol del meu grup parlamentari i el personal a totes les famílies de les persones que han mort com a conseqüència d'aquesta pandèmia. Donar les gràcies també, com també heu anat fent tots, a totes les persones, a tots els treballadors i treballadores que durant aquestos dies, durant estes setmanes, han arriscat molt en lo personal per treballar pel bé comú, sobretot el personal sanitari, el personal que, com també s'ha dit, treballa a les residències de la gent gran, els cossos de seguretat. Donar les gràcies a tots els servidors i servidores públiques que formen part d'aquesta enorme xarxa de seguretat que representa l'Administració pública de Catalunya. I agrair també el compromís de les persones del tercer sector, que reforcen esta xarxa, les persones que es dediquen a l'atenció domiciliària, a les cures, i els treballadors i les treballadores que, malgrat la crisi, cada dia van al seu lloc de treball. I sobretot també traslladar molt profundament el suport a aquelles persones que han vist estroncada la seva principal font d'ingressos: els assalariats, els autònoms, els petits empresaris. És obvi que, després del que estem vivint, res serà igual. Algú ha expressat com que el món no s'acaba, però que sí que s'acabarà el món tal com el coneixíem fins ara. Estes setmanes estan representant una certa cura d'humilitat, un bany de realitat per a la humanitat, que ens estem sentint molt vulnerables com a societat davant d'un impacte fortament disruptiu sobre la nostra salut, sobre la nostra economia i, en general, sobre la nostra manera de viure. Pensàvem possiblement que les pandèmies eren cosa del passat o que estaven reservades per a altres zones del món, i que a l'Europa occidental del segle XXI això no podia passar. Malauradament, estem descobrint estos últims anys que massa coses que pensàvem que no podien passar a l'Europa occidental del segle XXI, a l'Europa democràtica, a l'Europa socialment avançada, passen. Ens caldria, a tot el món, preparar-mos per a afrontar estos reptes globals de cara al futur, i ens caldrà impulsar canvis a tots els nivells; canvis que van molt més enllà del nostre àmbit competencial, en l'àmbit de l'OMS, de la mateixa Unió Europea, però sobretot, també, de les administracions, territorials o regionals, com la nostra, que en definitiva, més enllà de que algú pretenga exercitar un cert procés, sovint fictici, de recentralització, al final –al final– qui està a la primera trinxera, qui està des de la proximitat suportant i gestionant aquesta crisi és el Govern de Catalunya i som les administracions territorials i regionals. Hem vist estos dies els límits i les restriccions del model actual, de l'actual sistema de protecció de la salut, tant a nivell global com a nivell local. I de ben segur que caldrà incrementar la fiabilitat, la rapidesa i la capacitat de resposta i de reacció en el futur de tots estos sistemes. I, malauradament, hem vist també de nou les limitacions de les institucions europees; hem vist que, quan més falta feien, durant la crisi sanitària, més absents han estat. Els estats de la Unió, en lloc de cooperar, han acabat competint pels recursos mèdics i de protecció a les persones. I, lluny de respondre a l'alçada del que presumíem com a xarxes públiques de protecció social i de la salut més potents del món, a Europa hem acabat concentrant més del 60 per cent dels morts provocats pel coronavirus a nivell mundial. Esperem que tot l'entramat d'organismes europeus –l'Eurogrup, el Consell Europeu, la Comissió Europea– prenguen decisions econòmiques extraordinàries davant d'una situació que és absolutament extraordinària. Decisions que han de garantir la cohesió política i social d'una Unió Europea més en crisi que mai i que han de restaurar immediatament l'ocupació el més ràpid possible, evitar la destrucció de la força productiva i acompanyar els estats a assumir la despesa corrent extraordinària destinada a la xarxa de salut i de protecció social. Decisions que sobretot han de crear resiliència interna i han de lligar l'estratègia de recuperació a les transicions ecològiques i digitals, i també lligar-la a les lliçons apreses estes setmanes. Ens cal un fons de recuperació econòmic i un pla d'inversió europea que aporte recursos de transferència –i no només de préstec o de deute– als estats membres, per un costat, a les empreses i els treballadors, i a les persones. I cal que l'Estat espanyol faci arribar estos recursos a les administracions de proximitat, a les que donem resposta real a la crisi, i ens deixe d'anunciar cada setmana que avançarà els diners que van pagar els catalans i les catalanes fa dos anys, com si ens fessen un gran favor. L'Estat espanyol, després de Bèlgica, ha estat fins ara el segon estat de tot el món amb la major mortalitat relativa provocada per la pandèmia, i a Catalunya estem a la mitjana de l'Estat espanyol. Segur que tots els representants de les institucions serem molt més útils si som capaços de cooperar que no pas si ens dediquem a assenyalar l'altre, que ho podia haver fet millor. I segurament la singularitat històrica del moment que estem vivint ha tingut una mica d'assaig i d'error, i cal reconèixer-ho. I qui no ho ha gestionat no s'ha equivocat. I no és ara segurament, encara, el moment de la crítica del fons de les mesures que ha pres cadascuna de les administracions públiques; ja hi arribarà. Però, tot i això, no podem deixar de fer referència i de criticar certes formes, certa lentitud i certa improvisació que ha practicat el Govern espanyol, tot i que també val la pena reconèixer que algunes de les decisions econòmiques i socials que ha pres podem compartir-les parcialment. Però, en tot cas, deixin-me parlar un moment d'aquestes formes, d'una litúrgia i d'una escenografia més pròpies del segle XIX que del segle XXI, una exhibició gratuïta d'uniformes verds més pròpia de Vox que de Podemos, cossos militars i policials monitoritzant xarxes socials de periodistes i de polítics crítics, un recentralisme ideològic que no ha aportat ni eficiència, ni economies d'escala, ni solucions a la gestió d'esta crisi. Este episodi ha de representar, per altra banda, un aprenentatge general i global respecte dels models organitzatius i de governança que han esdevingut més exitosos. S'hi ha anat fent referència durant el dia, però algú haurà d'analitzar amb profunditat per què el sistema més descentralitzat d'Europa, l'alemany, ha estat un dels que millor resposta ha sabut donar a aquesta crisi. La salut, el benestar social de la gent, se gestionen millor des d'un despatx proper, no pas des de sis-cents quilòmetres de distància. És la proximitat, és l'eficiència, és el coneixement de la realitat el que ens fa ser més eficients. La rapidesa en la presa de decisions –també s'hi feia referència fa un moment–, que no ha demostrat l'Estat espanyol, segurament serà la variable que més determinarà l'èxit o el fracàs de la gestió d'esta crisi per cadascuna de les administracions. El senyor Rodríguez hi feia referència: Grècia, l'estat segurament més fràgil d'Europa, però amb molta agilitat en la presa de decisions, en estos moments superarà la crisi amb un dels èxits més notables. El Govern de Catalunya, per la seua part, ha aconseguit posar la vida de les persones al centre de tota l'acció del Govern. El Departament de Salut, amb la consellera Vergés, però sobretot amb el compromís enorme de tot el personal sanitari, han sabut donar resposta amb eficiència a l'impacte de la crisi sobre la salut de les persones. S'ha redimensionat en un temps rècord la capacitat del sistema sanitari, i s'ha evitat el seu col·lapse, com ha succeït en altres àmbits territorials, en triplicar el nombre de llits de les UCIs, amb més personal, amb més equips, amb més llits. Però també la crisi –i és important destacar-ho– ha posat de manifest algunes febleses estructurals de la nostra xarxa de protecció social i del nostre sistema de salut. S'ha posat més en evidència que mai l'infrafinançament de Catalunya, un dèficit estructural que afecta d'una forma molt especial el nostre sistema de la salut, el nostre sistema de dependència, i esperem que el PSOE i que els Podemos hi posen remei de forma urgent. Esta crisi ha fet més urgent també que mai, com també s'ha comentat, la necessitat d'un canvi de model en la gestió de les residències per a la gent gran, on és necessari segurament un major control públic i, a més a més, cal una visió més sanitària que la que hem tingut fins a data d'avui. I s'han posat de manifest també les diferències que provoca la bretxa digital sobre el sistema educatiu i la igualtat d'oportunitats, tant a nivell social com territorial. Una bretxa que des del Departament d'Educació han minimitzat amb l'ajuda de tots els ajuntaments del nostre país, en un temps rècord i amb unes condicions de treball, òbviament i manifestament, molt difícils. Aquesta bretxa territorial –també cal reconèixer-ho– s'ha intentat i s'està treballant des del Departament de Polítiques Territorials per escurçar-la, per fer un desplegament urgent de la fibra òptica, un desplegament que fa quatre dies alguns aquí posaven en dubte. I de ben segur que haurem d'afrontar en el futur un canvi profund de prioritats. No podem tenir un sistema públic de protecció de la salut i de protecció social de primera divisió i una pressió fiscal de segona divisió. No podem ser Alemanya si liderem el frau fiscal o si liderem el dèficit fiscal que ens dessagna com a país any rere any. Els canvis estructurals que necessita el nostre país arran d'aquesta crisi no els implementarem només amb els pressupostos que aprovarem avui. Tampoc estos pressupostos només solucionaran l'emergència climàtica ni resoldran la transició digital que necessitem portar a terme. Però estos pressupostos són un pas endavant important, són la primera pedra, són un bon fonament sobre el que reconstruir el futur, sobre el que fer les futures modificacions pressupostàries que tots i totes sabem que s'han de portar a terme. I si més no, sense cap mena de dubte, són una eina molt millor que els pressupostos del 2017 per a afrontar este futur i, molt especialment, per a afrontar la crisi actual. Estos pressupostos avancen en el marc de les línies mestres que han de donar resposta als reptes conjunturals, però també sobretot als reptes estructurals del país, i, com bé saben, s'emmarquen dins d'aquestos Objectius del mil·lenni. Estos pressupostos mos aporten més recursos, més pressió fiscal, més impostos a qui més capacitat econòmica té, menys frau fiscal, més agència tributària catalana, més salut, més mestres, més metges, més personal sanitari, més pressupost per al Departament de Salut, més recursos per a la protecció social, menys bretxa digital, més CTTI, més desplegament de fibra òptica, més transport públic, més fiscalitat verda, més impostos per als vehicles contaminants, més recursos per a la renda mínima garantida. Afronten amb profunditat debats transcendents, debats que vam tenir en comissió abans del coronavirus i que avui són més vigents que mai, malauradament, i més necessàries que mai. Debats que van més enllà d'aquestos mateixos pressupostos i que avui els hem de reobrir, hem de fer front en aquesta pandèmia, però sobretot sense postergar els reptes de demà. Debats sobre els que..., en la tramitació d'estos pressupostos, hem discrepat profundament amb alguns grups de l'oposició. No podem pujar a aquest faristol i reclamar més diners per a tot i després oposar-se a l'apujada d'impostos, com han fet alguns avui, esta tarda, una vegada més. I, senyors i senyores del Partit Socialistes, no es pot exigir responsabilitat als partits catalans del Congreso cada quinze dies i avui aquí alinear-se al costat de Ciutadans i el Partit Popular. No podem demanar aquí més recursos per a tots, una reforma fiscal, sense que allà, on el PSOE i els comuns governen encara no s'hagi fet avui..., i on se definixen el 95 per cent dels impostos que paguem els catalans i les catalanes, avui no s'hagi fet encara cap pas significatiu de reforma fiscal en profunditat. I no es pot demanar al debat de totalitat de fa dos mesos i mig, aquí en aquesta cambra, que no es podien aprovar pressupostos i que havíem de convocar eleccions. Avui canviem l'excusa: avui ja no és que haguéssem de convocar eleccions, perquè òbviament, com és lògic i normal, no podem convocar eleccions; avui l'excusa és que amb pressupostos prorrogats es viu molt bé. Fa dos, tres mesos, pressupostos prorrogats eren un drama; avui aquí hem sentit, amb una certa incredulitat, com algú plantejava que amb pressupostos prorrogats el Govern de Catalunya podia funcionar perfectament bé. Escolteu, o blanc o negre: el que fa tres mesos –pressupostos prorrogats– era un drama..., avui no ens poden vindre a plantejar que millor que no aprovem pressupostos, perquè amb pressupostos prorrogats podem anar tirant molt bé. Ciutadans i el Partit Socialistes, durant estes setmanes, han presentat centenars d'esmenes orientades, de forma irresponsable, a desmuntar pressupostàriament el CTTI, a reduir a la mínima expressió les partides recurrents destinades als serveis informàtics i a les noves tecnologies dels diversos departaments. En comissió es van aprovar una desena d'esmenes del Partit Socialistes destinades a totxo, trets de la despesa informàtica del Departament d'Educació. Encara estan a temps de fer veure que són conscients del moment que vivim i del segle en el que vivim, i encara poden rectificar i recolzar els vots particulars que hem demanat des dels grups que donem suport al Govern. Encara estan a temps d'assumir que els mestres i els alumnes a casa, explorant la teleeducació..., en deixar els col·legis sense pressupost per a informàtica, per a mantenir ordinadors, per a mantenir el programari, per a mantenir les xarxes informàtiques, és altament irresponsable, encara que siguin només oposició. Estan segurs que és raonable eliminar 5 milions d'euros del pressupost informàtic del Departament de Justícia, com han fet? O 6 milions d'euros del Departament de Territori també en sistemes informàtics? No són conscients que l'Administració necessita la informàtica com l'aire que respira per a continuar funcionant, per a oferir un servei públic a la ciutadania? No els sembla estratègic avançar en el teletreball on en l'accés als serveis públics via telemàtica? I segurament avui tots introduïm als nostres discursos l'evidència de que tenim ecosistemes empresarials molt fràgils, com el turisme, com aquells que estan lligats a la cultura, a les fires, als grans esdeveniments, i que hem de generar models alternatius més resilients, vinculats a les noves tecnologies. Grans discursos que després, a l'hora de votar, fan absolutament tot el contrari, si d'aquí unes hores no hi posen remei. El passat 13 de març vam aprovar el Dictamen de la Llei de pressupostos del 2020. El dia després, com també s'ha dit, el Govern de l'Estat va decretar l'estat d'alarma. Fa quaranta dies que el Govern de Catalunya, que el país, que Catalunya podria disposar d'uns nous pressupostos per a fer front d'una forma molt més eficient a les necessitats que es deriven d'aquesta crisi. Escolteu, demanar un dictamen del Projecte de llei de pressupostos al Consell de Garanties Estatutàries és un dret reconegut per l'Estatut d'autonomia, és cert. Saben que la composició del Consell de Garanties és plural, hi han membres de tots els colors polítics, i els han dit per unanimitat, tots ells, del Dictamen de la Llei de pressupostos, que cap dels fonaments jurídics als que vostès apel·laven per tal de denunciar la legalitat de la Llei de pressupostos tenia ni la més mínima base. Vostès no han exercit un dret; vostès han retardat deliberadament durant quaranta dies l'aprovació d'uns pressupostos necessaris per a lluitar contra aquesta pandèmia i continuen avui actuant amb la mateixa irresponsabilitat política, i venen a dir aquí..., i ens diuen que podem fer uns pressupostos que puguin donar resposta a aquesta situació, obviant que fer uns pressupostos són sis mesos i que per a poder fer uns pressupostos eficients necessitem tenir unes previsions econòmiques ajustades. I avui no hi ha cap organisme a nivell internacional, ni nacional ni estatal que sigui capaç de fer una previsió de l'evolució de l'economia que no incorpori una forquilla de quatre o cinc punts de caiguda sobre el PIB. I del que podem estar absolutament segurs és que, avui, fer i enfocar la redacció d'uns nous pressupostos ens deixa allà on som, en un escenari d'incertesa. Per tant, i com sabem que durant les properes setmanes, per altra banda..., esperem que es flexibilitzin les restriccions derivades de la Llei d'estabilitat pressupostària i que necessitem afrontar el futur amb molta més capacitat per a poder endeutar-mos –i molt– i ens cal que els recursos que ha posat damunt de la taula el Banc Central Europeu i els que esperem que acabe posant damunt de la taula la Comissió Europea acaben arribant a les administracions que gestionem la crisi, esperem que aquests recursos no es queden a Madrid i que arriben on han d'arribar. I cal que el Govern de l'Estat face transferències, directes, noves –no només avançaments dels endarreriments de fa dos anys–, i a més a més quan tinguem tot este panorama definit, tindrem segurament definides les condicions per a poder elaborar uns nous pressupostos. Però això no serà fins d'aquí uns quants mesos en el millor dels escenaris i, per tant, no aprovar avui els pressupostos significa renunciar a tenir pressupostos per al 2020. I això significa que haurem de tirar mà de les eines de fa tres anys, que, òbviament, són obsoletes per afrontar la situació actual en plena crisi humanitària. I a pesar de tot això, avui aprovarem estos pressupostos, i és un dia important. I és important pel seu contingut, però també és important pel seu format, per la forma que tres formacions polítiques transversals, diverses, acaben donant suport a un projecte de pressupostos. I aquesta corresponsabilitat, aquesta transversalitat política esdevé avui més imprescindible que mai per a afrontar el futur. Sobre la base sòlida d'estos pressupostos, cal que des del Govern de Catalunya es construeixen aquests amplis consensos polítics i socials sobre l'estratègia de reconstrucció econòmica, ambiental i social. Una estratègia que haurà de ser compartida i que estarà condicionada per les eines que ens han d'aportar les institucions europees. Esperem, senyors i senyores del PSC i dels comuns, que no estigui condicionada a la baixa per les restriccions imposades pel centralisme de l'Estat espanyol. A partir de demà, haurem d'ampliar el sostre de despesa dels pressupostos que avui aprovem, a càrrec de més dèficit, a càrrec de noves transferències d'Europa, a càrrec del que ens deu l'Estat espanyol, a càrrec de les transferències que ens han d'arribar també per a compensar la caiguda dels ingressos fiscals. I s'haurà de reprioritzar; és obvi. En tot cas, és el moment de la capacitat d'entesa de totes les formacions polítiques per a afrontar tots aquestos reptes importantíssims de cara al futur. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, per acabar aquest debat, té la paraula la diputada senyora Teresa Pallarès. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bona tarda, vicepresident, consellera, diputats, diputades. Estem vivint avui realment una situació d'extrema excepcionalitat en aquesta cambra. Es fa evident en aquesta sessió, marcada per la complexitat però també per la incertesa que vivim en aquests moments a tot el país. Jo em sumo a les mostres de condol i al suport per a totes aquelles famílies que han perdut familiars, amics o que estan en aquests moments encara lluitant amb la malaltia. Molts ànims i molta força. I, per descomptat, un emocionant agraïment, per part de tot el nostre grup parlamentari també, als professionals sanitaris, als professionals dels cossos d'emergència i de seguretat i als treballadors dels serveis essencials, que amb la seva feina són la primera línia de defensa d'aquest país. Un veritable orgull poder comptar amb la seva dedicació i professionalitat. Moltíssimes gràcies a tothom. Diputats i diputades, la situació –com s'ha dit– és radicalment diferent a la que teníem el dia que vam portar aquests pressupostos al debat de totalitat en aquest Parlament. Però el Govern s'ha hagut de posar a la feina de ple a aturar una pandèmia que ha arribat de sobte, amb uns pressupostos –com ja hem dit– prorrogats, traient les forces i els recursos d'on hem pogut, però actuant amb responsabilitat, amb sentit de país, amb lleialtat institucional, malgrat no tothom hagi actuat de la mateixa manera. Hem vist com des del Govern d'Espanya s'ha aprofitat la crisi generada per aquest Covid-19 per recentralitzar competències, i s'ha acusat el president de la Generalitat de deslleialtat per reclamar que Catalunya pogués prendre mesures pertinents per fer front a aquesta pandèmia, quan després les han acabat prenent ells també. Mirin, nosaltres ho tenim molt clar. La gestió de la crisi ha d'estar en mans de qui coneix el país i qui treballa al costat de la gent, i això és el que ha fet el Govern del president Torra, amb el president al capdavant des del primer moment, i per això avui toca agrair la seva tasca. Ha estat una acció decidida i valenta, com es va veure també i es va fer evident amb la necessitat de dur a terme el confinament perimetral de la conca d'Òdena, d'una forma també..., amb condicions molt difícils i una forma en avançada amb decisions que es prenien en altres llocs. Aprofito també per enviar el suport a tota la zona de la conca d'Òdena, als alcaldes, les administracions i tota la gent, sobretot als hospitals, que han patit aquesta crisi tan tan centrada en un lloc del nostre país. Parlem precisament d'això, de poder gestionar des de la proximitat, des del coneixement, per fer que la gestió sigui més eficient i efectiva. I ara, si em permeten, els parlaré precisament d'això, d'aquesta acció que ha fet el nostre Govern, que ha dut a terme aquesta acció amb aquests pressupostos prorrogats. I d'aquí, la importància de que avui, en aquesta sessió, puguem arribar a aprovar uns nous pressupostos per a partir d'un nou escenari per tirar endavant moltes mesures, que ara ha quedat en evidència que seran molt necessàries. Un primer bloc és pel que fa a la fase d'atenció a l'emergència, i aquí, evidentment, hem de parlar de Salut, posar molt en valor la tasca desenvolupada amb la consellera Vergés al davant i tot el personal de Salut de l'àmbit sanitari. Ja hem dit moltes vegades que en l'àmbit de Salut teníem ja unes necessitats estructurals o, com s'ha explicat, un creixement de despeses tendencials degudes al creixement i l'envelliment de la població, però que aquests pressupostos ja donaven –malgrat el que diguin– una resposta, amb un dels pressupostos més elevats de la història, amb 9.800 milions d'euros, amb una previsió de crear vuit mil nous llocs de treball, 1.400 d'aquests per a atenció primària. Tot i així, tot i haver identificat aquestes necessitats i ser-ne molt conscients, el professional sanitari de Catalunya ha donat una resposta extraordinària des de la vocació de servei públic. Mai podrem agrair prou aquesta tasca. Per tant, gràcies. També hem d'agrair a la conselleria la gestió i l'assumpció de les competències en les residències dels nostres avis i àvies i la coordinació de tota aquesta tasca, que de ben segur no ha estat gens fàcil, perquè és un dels focus que més atenció ha requerit en aquesta pandèmia. Interior. Evidentment, també la part d'Interior. El conseller Buch, amb tot el seu equip, ha tingut un mandat en què la gestió de les emergències, malauradament, ha estat clau. Vam començar ja amb incendis, l'incendi de la Ribera d'Ebre, una emergència química a Tarragona, el temporal Gloria i ara aquesta crisi sanitària. Aquests pressupostos també garanteixen un increment del 14 per cent del seu departament per superar, per anar per sobre dels 1.500 milions i atendre les necessitats que també ara han pogut detectar, i sobretot respondre a la creació de noves places de Mossos d'Esquadra i de Bombers, com ja havíem anunciat. Moltes gràcies també, conseller. I, evidentment, consellera Budó. L'hem vist cada dia a les nostres cases informant puntualment –puntualment– del que estava passant, amb honestedat –quan eren xifres bones, són bones; quan no ho són tant, no ho són tant–, amb ganes de poder avançar en aquest moment tan complicat. I, a més a més, en un moment en què també estava participant en tot el procés de tramitació pressupostària, tot i que ha estat mig aturat per aquest, diguem..., pel Consell de Garanties Estatutàries. Però agrair-li també, dir-li que el seu pressupost també fa un petit increment, d'un 7 i mig –que déu-n'hi-do–, per situar se per damunt dels 610 milions, però que té responsabilitats molt importants. Teníem el compromís del PUOSC, que ens estan esperant tots els ajuntaments, i a més a més ara l'Administració local probablement encara tindrà unes altres necessitats. Per tant, aquesta responsabilitat, consellera, és important. Però també sectors molt tocats per aquesta pandèmia, com el sector de l'esport, que ara està patint moltíssim amb el tancament de les instal·lacions, la suspensió de totes les competicions. I, a part del Pla nacional i la reactivació de l'esport que es pretén fer des de la Secretaria General de l'Esport, també em consta que s'han proposat accions a Madrid, com la rebaixa de l'IVA a aquest tipus d'empreses, del 21 al 10 per cent. Esperem que també algú ens escolti i que puguem tirar endavant aquestes polítiques de proximitat a la gent. I el tercer bloc, consellera, també les polítiques dirigides a les dones amb violència domèstica, que aquests dies molts casos afloren per la situació d'estar confinades amb els seus agressors. Per acabar, també té una part que permetrà donar compliment al canvi normatiu de la Llei de contractes, que afecta la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals i el Consell Audiovisual de Catalunya. Aprofito també per enviar un escalf als mitjans de comunicació que han acompanyat..., i també reconèixer empreses privades d'interès públic, que han garantit la pluralitat en la informació, i que segurament ara també quedaran al descobert, amb necessitat d'ajudes. Per tant, un escenari que tots hem de replantejar-nos molt. El segon bloc són l'atenció, diguem, més directa a les persones. I crec que aquí el Departament de Treball i Afers Socials, amb el conseller El Homrani..., hem vist que aquesta pandèmia ha posat al descobert la necessitat peremptòria, que ja fa anys que estem reclamant a l'Estat, del tema de fer front a la Llei de la dependència. A veure si d'una vegada tenim el 50 per cent. El Govern progressista de Madrid que assumeixi el compromès 50 per cent per fer front a aquesta llei, que segurament ara es posaran encara en situació més vulnerable moltes famílies. I, en la mateixa línia, treballar per la renda garantida i escoltant el president Torra, que ja fa dies que està demanant la creació de la renda bàsica. Esperem que també les altres administracions estiguin al costat de Catalunya. Ens enfrontem a més de noranta mil ERTOs –s'ha dit–, més de 700.000 treballadors i treballadores afectades, amb grans reptes també amb els treballadors autònoms. I, malauradament, hem hagut d'assistir a retallades en polítiques actives des de Madrid, amb més de 200 milions d'euros per treballar des del SOC amb polítiques actives. Per tant, molta incoherència i incertesa en moments molt complicats per a Catalunya. El confinament ha deixat tots els nostres infants a casa. Això ha estat un repte complicat també per a les famílies, però ara més que mai ens toca garantir la igualtat i l'equitat per solucionar aquesta escletxa digital, que s'ha detectat que afecta més de cinquanta mil alumnes. Hem de garantir la sostenibilitat de tot el sistema educatiu, que pot posar en risc en aquest moment alguns centres concertats, que han fet servei també al país, i tot el sistema formal i no formal, passant per escoles bressol, escoles de música, fins i tot les empreses d'educació i lleure. Per tant, importància també d'aquest àmbit i un pressupost important i prioritari. En l'àmbit de Justícia, la consellera Capella ha de seguir garantint els drets fonamentals dels ciutadans, que veiem vulnerats també últimament, i els nostres funcionaris han de tenir les eines per desenvolupar amb garanties tota la feina, inclús també tots els que estan, evidentment, en situacions que poden tindre més risc, com el personal de presons. I destacar l'impuls a la Seu Judicial Electrònica per fer més àgils les gestions, que, en algunes esmenes que han aparegut durant aquests dies, veiem que posàvem tots aquests temes informàtics amb una problemàtica important per al funcionament del país. Pel que fa al conseller Bernat Solé –no hi és–, és la primera vegada que em puc dirigir a ell amb aquest càrrec, però ha tingut un repte també important per mantenir i millorar la xarxa de les delegacions exteriors, que es van veure greument afectades pel 155 i que ara han hagut de comprovar la seva importància per garantir la seguretat de la gent que estava fora. I, fins i tot, també és important l'increment en el pressupost per a la història de la cooperació, per l'ajuda oficial al desenvolupament, en la línia d'arribar al 0,7 per cent l'any 23. En Cultura, el que hem de dir és que la cultura s'ha ficat a totes les nostres cases; ens ha acompanyat el sector cultural. La consellera Maria Àngela Vilallonga ens ho posava l'altre dia, ens explicava la feina que s'ha fet des de tots els àmbits culturals; un sector que patirà moltíssim també aquesta crisi i que ara d'una forma, diguem, molt oberta ens ha pogut entrar dins les cases i acompanyar en aquest confinament. Caldrà reorientar les línies de suport i donar també en aquest àmbit el que es mereix, perquè forma part, el teixit cultural, d'una part prioritària del nostre país. Evidentment, la reconstrucció territorial i econòmica..., he de parlar en primer lloc de Territori i Sostenibilitat, no pot ser d'una altra manera. El conseller Calvet té un pressupost responsable del 48 per cent de les inversions totals de la Generalitat i el quart pressupost departamental en despesa més elevat, responsable de les polítiques mediambientals. Fer front a l'emergència climàtica, jo crec que, en això, hi estem tots d'acord. I ell sempre parla d'anar preparant, com a Europa, el Green New Deal per arribar al 25 per cent del pressupost de la Generalitat en acció climàtica, quan dins del seu propi departament ell ja supera el 35. Per tant, és un tema de disposició i sobretot de creure's realment la feina que es fa. Té un repte important que és la mobilitat, on dedica un 50 per cent del pressupost, una part de descarbonització, però també hi ha una part important d'infraestructures, manteniment i gestió. I ara més que mai necessitarem les polítiques d'habitatge per a aquelles famílies que hauran quedat en una situació molt fràgil degut a la pandèmia. Un agraïment especial a la gent del món rural i de la mar, que aquests dies tampoc s'han aturat. És fonamental el relleu en aquest sector, assegurar que la gent es pugui guanyar la vida dignament. Estimulem el consum de productes frescos i de proximitat, i el nostre compromís i també el compromís del Govern per millorar les comunicacions i les telecomunicacions per estar connectats des de qualsevol part del país. Gràcies també a la consellera Jordà per treballar al costat del sector primari. Empresa i Coneixement. Consellera Chacón, una crisi que sense dubte afecta la nostra economia productiva a Catalunya, país emprenedor. El departament té un pressupost de 1.600 milions d'euros, però ha d'afrontar reptes importantíssims. S'han tocat pilars bàsics de la nostra economia: el turisme; s'ha tocat el comerç, hi haurà un alentiment en temes de comerç; s'ha posat en evidència la necessitat de la digitalització de la indústria 4.0, que ja s'estava treballant i estava, per sort, molt avançat. I s'ha d'agrair la tasca feta des d'Acció en els temes d'internacionalització que ha fet possible el contacte per proveir empreses amb material sanitari. A més a més, aquesta conselleria ha de passar sí o sí per la transició energètica i pel Pacte nacional per a la societat del coneixement, paper clau de la recerca, com s'ha demostrat, amb aquest 60 per cent de les universitats, i, òbviament, haurem de fer el que puguem per estar al costat d'aquests sectors. Al conseller Puigneró, el teletreball és avui ja una realitat. Això ja no és Matrix, ni és cap inventiva, ni és cap estat paral·lel. Avui en dia tothom hem tingut el conseller a casa fent possible la digitalització de totes les llars –totes les llars. Ho dic com un toc d'atenció per a tots aquells que presentaven pressupostos que treien partides dels departaments en l'àmbit de la digitalització. Aquests departaments avui han pogut fer gran part de la seva feina des de casa degut a aquesta tasca, que ja estava feta des del departament. Però no només s'ha adaptat el departament a aquesta realitat. Gràcies a això, també molts autònoms, escoles, instituts, universitats, famílies... És molt important fer arribar la xarxa pública a tot el país, una aposta que resulta clau per a l'equitat del nostre territori. I continuar amb aquest projecte i garantir nous decrets digitals, malgrat el decreto ley del Govern central per instaurar la nova modalitat digital de la ley mordassa o el 155 digital, diguin-li com vulguin. Vicepresident, moltes gràcies. Gràcies, perquè estem aquí perquè el seu departament va fer la feina, va fer la feina quan tocava. En això hi hem estat i hi seguirem estant; és important. És important agrair que aquests pressupostos, malgrat les crítiques que estem rebent, i que alguns hi estan d'acord i altres que no, eren necessaris. Perquè hem d'actualitzar els números, ja sabem que aquí tindrem feina per desenvolupar les activitats, i aquesta pandèmia ens ha deixat molt clares les necessitats i, per tant, podrem reorientar, amb la mà estesa a tothom, cap on han d'anar. Un cop més, gràcies per la feina que ha fet fins ara, però, sobretot, la que ens tocarà també a partir d'ara. Per tant, és molt important tenir en compte que també, dintre d'aquest espai, d'aquesta crisi, hem de posar en rellevància la tasca que s'ha fet des dels ajuntaments. Els nostres alcaldes, alcaldesses, els nostres regidors, regidores, l'Administració local, com sempre al costat de la gent. És que ells estan al costat de la gent, és la primera línia de foc, atendre els veïns i les veïnes, el que està malalt, el que li falta menjar; coneixen noms, cognoms, família, de tot lo que està passant. Per tant, els ajuntaments, ara més que mai, necessiten la col·laboració de les administracions. No tinc cap mena de dubte –no tinc cap mena de dubte– que ho farem des de la Generalitat. Jo crec que és un compromís que s'haurà de prendre des de tots els departaments perquè és la nostra primera..., la nostra primera línia de foc són els ajuntaments i, per tant, hem d'estar al seu costat en aquest moment. I espero que també l'Estat respongui, perquè nosaltres puguem tenir la liquiditat suficient per fer-hi front. Fins i tot, amb mesures com que d'una vegada puguem fer alguns canvis en l'LRSAL, que està encotillant tant, tantíssim la gestió dels ajuntaments, amb uns romanents que..., si es comptessin tots els romanents que s'han posat en dipòsits, hi han més de 20.000 milions a tal efecte, la qual cosa suposa que podríem tindre una part d'aquests temes no solucionats, segurament, però sí que hi podríem tindre una avançada, i no podem disposar d'aquests recursos. Per tant, també en aquest sentit tenim molta feina a fer. Però, mirin, també en nom del meu grup parlamentari també em voldria adreçar, des d'aquest faristol, al Govern espanyol, perquè ara és hora de dir quin compromís pensen assolir amb Catalunya, amb qui encara tenen tants comptes pendents. Nosaltres hem cooperat durant aquest mes i mig amb moltes propostes. El president Torra cada diumenge fa propostes a Madrid, però, estan disposats a cooperar amb nosaltres? Ha arribat l'hora potser de parlar del model de finançament, que sempre diem que és injust i discriminatori, o encara no els ha arribat l'hora? Ha arribat l'hora de parlar dels deutes històrics de l'Estat amb Catalunya? De la disposició addicional tercera de l'Estatut? Del finançament de Mossos? O de la dependència? Ha arribat l'hora o no ha arribat l'hora? Ha arribat l'hora de parlar dels 430 milions de l'IVA que la ministra Montero va anunciar que no retornaria malgrat ser dels catalans i de les catalanes? Ha arribat l'hora? Ha arribat l'hora de parlar de flexibilització? Ha arribat l'hora? Jo crec que ens ha arribat l'hora, ja no hi han més excuses. Les administracions tenim el deure inexcusable d'assumir una part important del cost d'aquesta crisi, que no podem fer-la pagar a les esquenes dels ciutadans, menys als que són vulnerables, ni tampoc a les empreses. És tan fàcil com tornar al pacte keynesià de la gran crisi dels anys trenta. Els economistes en saben, en saben d'això. El Govern de la Generalitat, com he dit, estic convençuda que té tota la voluntat d'assumir aquesta responsabilitat, però també, des del Govern de l'Estat, hem de saber quin serà el repartiment que farà d'aquests fons europeus que ahir mateix estava negociant amb el Consell d'Europa. Quina serà aquesta flexibilització del dèficit? Quines propostes de liquiditat ens faran per al Govern i faran també per als ajuntaments. Sense resoldre tot això, el nostre marge de maniobra a Catalunya, com ja saben, el nostre marc, l'entrada tributària, l'entrada fiscal és molt petita en comparació amb la que va cap al Govern central. Per tant, tenim poc marge de maniobra. Esperem una resposta perquè crec que el país ho espera, el país s'ho mereix, però, sobretot, les persones, els ciutadans i ciutadanes de Catalunya també s'ho mereixen, i aquí hi han d'estar tots els grups, tots els grups parlamentaris. Només voldria acabar agraint la feina feta des del Govern, també des dels assessors, que ens han ajudat en aquesta tramitació i, per descomptat, a tots els meus companys, diputats, diputades, que avui votaran telemàticament en aquesta sala, un parlament del segle XXI, i també als assessors del grup que ens han ajudat en aquest tràmit. Moltes gràcies, president.
Gràcies, diputada. A continuació, i atès que el vicepresident i conseller d'Economia ha demanat la paraula, li dono la paraula perquè pugui intervenir davant del Ple. Quan vulgui, vicepresident.
Moltes gràcies, senyor president. Consellera, senyores i senyors diputats..., moltes gràcies als serveis parlamentaris per fer possible la sessió d'avui. L'excepcionalitat del moment, del moment en què aprovem aquests pressupostos, la singularitat política en la que s'ha produït aquest debat però també, sobretot, la situació d'emergència a nivell humanitari, a nivell global, m'han portat a demanar la paraula. Fa tres anys de l'última vegada que aquesta cambra va aprovar uns pressupostos. En dèiem la llei més important de l'any; la llei que determina la capacitat d'acció de tot un govern; la que requereix, en un país plural i divers com el nostre, la capacitat d'arribar a acords. La voluntat de tots i totes de fer política, de pensar més enllà dels particulars i legítims interessos electorals de cadascú i prioritzar la necessitat de fer avançar el país. I parlo d'excepcionalitat també sobretot, com deia abans, per la situació d'emergència sanitària que vivim. És evident que quan vam presentar el pressupost en aquesta cambra al Parlament de Catalunya, a finals de gener, la Covid-19 era una malaltia vista des de la llunyania que afectava sobretot la Xina. I avui, tan sols dos mesos i mig després, tot el món –tot el món– es troba en plena lluita per frenar aquesta pandèmia que ja s'ha emportat més de 190.000 vides arreu del planeta i més de nou mil a Catalunya. Aquell dia, a finals de gener, quan presentàvem el pressupost, no amagava la satisfacció, perquè, com els vaig dir, després d'anys d'austeritat imposada i de pressupostos prorrogats, estava convençut i estic convençut que obrim una nova etapa amb un molt bon pressupost capaç de posar al dia els serveis públics, de fer avançar l'estat del benestar i reforçar l'economia del coneixement. Estava i estic convençut que és l'oportunitat d'iniciar una nova etapa i amb un horitzó clar en la construcció de la Catalunya del futur. És cert que la Covid-19 ho ha trastocat tot; a trastocat les nostres vides, ha trastocat els elements més quotidians de la nostra existència i també, evidentment, ha trastocat els reptes de les administracions públiques, els reptes de la política, els reptes dels que tenim..., els que treballem també en aquest Parlament i ha plantejat noves dificultats en l'objectiu que tenim de fer un país més cohesionat i més pròsper. Però aquesta realitat no ens fa abaixar els braços. No ens conformem, no ens resignem, perquè no hem vingut ni a abaixar els braços ni a resignar-nos. De la mateixa manera que els sanitaris que estan fent la feina, la gent que està treballant a les residències, els que treballen els serveis essencials no han abaixat els braços els darrers dos mesos, nosaltres tampoc els abaixem. I, per tant, si teníem l'oportunitat fa un mes d'iniciar una nova etapa, ara tenim l'obligació de fer-ho, perquè és evident que davant d'una crisi que ni té l'origen..., i tenim les lliçons acumulades de la crisi anterior, a part de no tenir el mateix origen, no podem sortir amb les mateixes receptes, no podem sortir amb més desigualtat, no poden pagar els que van pagar la crisi del 2008, doncs, la crisi provocada pel coronavirus. I no podem perdre més temps per començar a construir un futur millor per als nostres fills i les nostres filles. Cal construir entre tots, amb el màxim consens, una alternativa perquè és evident que hi ha hagut moltes coses que a nivell econòmic no han funcionat. Hi ha hagut un augment de les desigualtats arreu del planeta, ha continuat un model econòmic que contamina massa i que genera encara masses diferències. Estem obligats a reinventar-nos i, si algú en tenia algun dubte, doncs una pandèmia ens ho ha posat ben clar davant dels nostres ulls. El pressupost que avui aprovem és l'inici d'aquest camí per construir un país més just, més pròsper i més lliure. La crisi que estem vivint inicia, estic convençut, una nova era, una nova etapa històrica, on la vida de les persones i la qualitat de vida ha de ser el que ens ha de guiar en totes i cadascuna de les decisions que prenguem. Ha de ser això, però no ho tenim garantit. Haurem de prendre bones decisions, decisions valentes i decisions arriscades. Hem de situar la qualitat de vida al centre de l'acció política. Els indicadors econòmics que hem fet servir al llarg de les darreres dècades no serveixen per identificar els reptes que tenim en un moment com l'actual. Són importants, s'han de tenir en compte, però no serveixen en un moment de xoc, tant en l'oferta com la demanda, de l'economia. Si una cosa ens ha demostrat la Covid-19 és que l'única cosa que no es pot recuperar és la vida, que no es pot reconstruir és la vida. I, per tant, cal canviar de paradigma i cal posar al centre, també en matèria de política econòmica, l'economia de la vida. I és evident, com els deia, que el pressupost de 2020 no estava pensat, quan el vam començar a treballar fa sis mesos, per fer front a la Covid-19 que ni coneixíem que vindria. Però també és evident que ens dona moltes més eines que no pas un pressupost prorrogat de fa tres anys. Un pressupost és com una caixa d'eines. I és evident que el pressupost de 2020 que avui aprovarem és més gran i té més eines que un pressupost de 2017 prorrogat. Que, degut a la nova situació, aquestes eines les haurem de reorientar, moltes d'elles les haurem de fer servir de manera diferent. Cert. Però sempre és millor un pressupost de 2020 que no pas no aprovar-lo. En totes les decisions, hem de tenir clara quina és l'alternativa. L'alternativa a la no aprovació del pressupost és continuar amb un pressupost del 2017 i anar funcionant amb nous pedaços. I això no és alternativa, perquè no ens permet fer front a les necessitats que tenim avui. Tenim més recursos i més eines per fer front en una situació d'emergència que en necessitarà molts més. Ja ho sabem. Però en tenim més que no pas si avui no aprovéssim aquest pressupost. Un pressupost que d'entrada ja prioritzava d'una forma molt clara els pilars de l'estat del benestar, i en la situació actual s'hauran de reforçar encara molt més. Per això, són un molt bon punt de partida, amb els ajustos pertinents, amb les reorientacions necessàries, que ens ajudarà a oferir una resposta molt més adequada a les urgències del sistema sanitari i assistencial, però també a totes les derivades econòmiques i socials de l'apagada del sistema que ha comportat la pandèmia. És un pressupost que té un marcat caràcter expansiu i permet que sigui aquest pressupost la primera pedra de la reconstrucció, perquè hem de treballar també en aquesta clau: aquest país ha de decidir com es vol reconstruir. I que ho decideixi ell; que ho decideixi aquest país amb tots els recursos i amb totes les eines. I ha de ser la primera pedra d'aquest pla de rescat econòmic i social, que ens ha de situar en una millor posició de sortida per fer front a les dificultats socioeconòmiques que ja estem patint i que, probablement, si no fem res, seran molt més grans. Dificultats en molts àmbits i molt diversos. Perquè la situació que estem patint..., davant de mesures homogènies, darrere del confinament, darrere del tancament a casa de moltes famílies, hi ha realitats molt diverses. I és evident que el coronavirus impacta, i les seves conseqüències impacten diferentment en funció de les rendes familiars, en funció de la classe social, i en funció del territori, i en funció del gènere també. Per això, he encarregat –i, doncs, avui ho fem públic– un informe sobre l'impacte econòmic de gènere de l'epidèmia del coronavirus. Perquè si algú ha conegut en pròpia carn, en pròpia pell, l'augment de les desigualtats de l'última crisi, indiscutiblement són les dones. No és acceptable que sempre, sempre, les desigualtats tinguin rostre femení. Volem avançar i això passa, evidentment, per superar la pandèmia del Covid-19, i una nova etapa en què ens repensi i parlem molt més de benestar, d'equitat, d'igualtat d'oportunitats. On parlem també d'innovació, recerca i coneixement, que han de ser els pilars per finançar aquest estat del benestar. Necessitem una economia pròspera per generar igualtat d'oportunitats. Van absolutament indissociats. No hi ha una tria entre estat del benestar i dinamisme econòmic. És necessària una cosa per a l'altra, és un creixement mutu entre aquests dos conceptes. Hem de parlar, doncs, de vida i de llibertat. Aquesta etapa de reconstrucció..., aquest matí els feia referència a les tres fases que, des del punt de vista econòmic, estem afrontant com a govern. Primera, dotar de recursos el sistema sanitari i assistencial. Segona, garantir la liquiditat –diners a la butxaca– a treballadors, famílies i empreses mentre duri l'economia de confinament. I per això feia referència als decrets llei d'aquest matí que hem aprovat, els que està aprovant el Govern i els que evidentment haurem d'aprovar. I moltes noves iniciatives que potser no passaran com a decret llei per aquest Parlament però que està portant a terme el Govern. I la tercera fase, la de la reconstrucció. Una reconstrucció que, des del meu parer, ha de tenir tres eixos des del punt de vista econòmic. En primer lloc, economia de la vida. I això vol dir una aposta clara per l'estat del benestar. Reforçar el sistema públic de salut, el sistema de serveis socials i probablement haurem de repensar moltes coses. I repensar voldrà dir també posar-hi més recursos i prioritzar. En l'àmbit de l'economia de la vida, essencial també una aposta clara per un dels actius que té el nostre país i que ens situa en un àmbit punter a nivell de recerca, que és la recerca en l'àmbit biotecnològic, en ciències de la vida. El nostre model de recerca basa la seva fortalesa no en un sistema de defensa com fan els Estats Units o Israel, sinó en un sistema de recerca imbricat en l'àmbit sanitari. I, per tant, la recerca de la vida, l'economia de la vida, també és això. Com també ho és una política estratègica d'alimentació clara, de sobirania alimentària a nivell català, fonamental per cuidar el nostre sector primari que en aquests moments està treballant, més que mai, amb moltes dificultats, però que està garantint que en una crisi que ha afectat la mobilitat, ha afectat els llocs de treball, està afectant el sector serveis..., tenim garantit l'abastiment alimentari. Segon eix, digitalització i indústria 4.0. Els sectors econòmics, les empreses, els projectes que no es digitalitzin no sobreviuran. I no podem deixar només en mans dels nous oligopolis tecnològics la configuració de l'economia del futur. Necessitem que aquesta economia distribuïda, cooperativa, basada en petites i mitjanes empreses, en start-ups, que neixen del talent d'aquest país, també sigui puntera en l'àmbit digital. I per això fem una aposta en aquest pressupost per fibra òptica, i per això hem aturat obres, per seguretat, però mantenim l'aposta per la fibra òptica, les hem declarat obres d'emergència, per garantir l'accés a la connexió a internet al territori. Digitalització i indústria 4.0, l'aposta clara de futur, descentralització de la producció, relocalització de producció que s'havia traslladat a altres llocs del món amb l'argument de costos laborals més baixos. Avui tot això canvia i passarà també, evidentment, en l'àmbit europeu per reserves estratègiques en l'àmbit de la indústria farmacèutica i química. I tercer eix, transició ecològica. Imprescindible. Aquests dies hem vist com la natura ha recuperat espai. Com ens hem adonat que darrere del silenci dels nostres carrers, sense cotxes i sense gent al carrer, es tornava a sentir ocells, i veiem com recuperaven l'espai que els hi hem pres. És fonamental, doncs, també entendre que cal revertir el canvi climàtic i, per tant, una transició ecològica clara. I tot amarat d'un clar compromís amb els drets i les llibertats. Perquè també es prendran decisions en les properes setmanes que afecten els drets i llibertats, els drets i llibertats individuals. I hem d'entendre les decisions que es prendran, que moltes no podrem prendre com a Govern de Catalunya perquè les prendrà el Govern espanyol o les prendran altres institucions internacionals, com una oportunitat per a drets i llibertats. La tecnologia posada al servei de la salut, dels drets i de les llibertats. I aquesta és una possibilitat que tenim a les nostres mans i estic convençut que ho farem així, perquè aquest és el nostre compromís per la salut, pels drets i per les llibertats. A partir d'aquí, és molt important treballar a partir de grans consensos, i hem de recuperar la voluntat i capacitat de treballar a partir de grans consensos. I vull agrair als grups parlamentaris que, encara que avui alguns d'ells no votaran el pressupost, la paraula «consens i les paraules «acord i «propostes han sortit tot el dia en el debat. I això és positiu. I la proposta de fer un gran acord a nivell nacional per a la reconstrucció. Nosaltres, com a govern, ho assumim. Ja ho ha dit el president aquest matí. Ho haurem de treballar entre tots perquè és evident que a l'hora de decidir haurem de fixar prioritats, i fixar prioritats vol dir que en algunes coses s'hi podrà fer més i en d'altres s'hi podrà fer poc. I si això es fa, aquesta decisió de fixar prioritats es fa amb consens, serà més bona, serà una millor decisió. El pressupost, doncs, que avui aprovem neix amb la virtut del consens, precisament, amb la capacitat d'haver posat d'acord posicions allunyades ideològicament, com les dels grups parlamentaris que avui hi donaran suport: Junts per Catalunya, Catalunya en Comú Podem, Esquerra Republicana. Hi ha hagut un esforç important de cessió, un esforç important per situar el bé comú per davant del bé de partit. I ho vull agrair a tots. Vull agrair a Junts per Catalunya, doncs, també la flexibilitat que ha tingut per acceptar propostes. Vull agrair també l'esforç d'Esquerra Republicana i vull agrair a Catalunya en Comú que, no formant part dels grups que donen suport al Govern, ha actuat amb responsabilitat i assumint que aquest pressupost era necessari malgrat discrepar, legítimament, de l'orientació política general del Govern. Hem construït un acord a través d'identificar en aquest pressupost les prioritats de país, i aquesta estratègia ha de ser la mateixa per sortir-nos de la situació generada per la pandèmia de la Covid-19. També, no els enganyaré, i de la mateixa manera que agraeixo aquests tres grups, doncs, aquests pressupostos que veurem aprovats ara, m'hauria agradat que s'hi haguessin sumat més grups. M'hauria agradat que, especialment, aquells grups que s'autoubiquen en l'àmbit del progrés, com el Partit dels Socialistes de Catalunya o la Candidatura d'Unitat Popular, doncs, s'hi haguessin sumat. Crec que s'ha mantingut una posició immobilista però no ha de ser la conducta del futur. I ens hi hem d'esforçar tots, el Govern el primer, per tal que no sigui així. Però he de dir, francament, que no s'entén que s'oposin a un pressupost que destina tres de cada quatre euros a enfortir els pilars de l'estat del benestar, i molt menys en l'actual context d'emergència humanitària. Crec que..., esperava, doncs, que haguessin pogut tenir, aquests dos grups, una posició més responsable, perquè al final, amb el vot contrari, si prosperés, estarien negant a la Generalitat molts recursos que ens ajudaran i molt a combatre la pandèmia i la crisi socioeconòmica que se'n deriva. Per tant, demano que de cara al futur reconsiderin aquesta actitud conservadora, immobilista, i, per tant, més proacció i voluntat constructiva. I especialment ho demano al Partit dels Socialistes de Catalunya, perquè en l'etapa de la reconstrucció, que haurem de buscar recursos a tot arreu, tenen un paper molt important com a partit principal en el Govern de l'Estat. I, per tant, les peticions que ahir el Govern espanyol va defensar en el Consell Europeu, que es creï un gran fons per a la reconstrucció i que es financi a través de transferències als estats, compta amb el nostre suport. Hi compta. Segurament, amb matisos i amb millores que podríem fer, però essencialment compta amb el nostre suport. I, per tant, el mateix que Espanya demana a Europa, que és un gran fons per a la reconstrucció i que es canalitzin els recursos en transferències i no en deute, ho demana Catalunya a l'Estat espanyol. Els majors recursos que necessitem per fer front en l'àmbit sanitari, però també en l'àmbit de la reconstrucció, han de venir de transferències de l'Estat que, al seu torn, vindran també de transferències en l'àmbit europeu. No tindria cap mena de sentit forçar Catalunya, la Generalitat de Catalunya, i altres governs de comunitats autònomes a pagar interessos per uns préstecs per fer front a una emergència sanitària. L'Estat és qui recapta, és qui té la interlocució a nivell europeu i és qui marca la política de deute. És qui autoritza tot el deute. I, de fet, també és qui autoritza algunes de les decisions que hem anat prenent en l'àmbit econòmic que estan esperant a ser implementades per la decisió de l'Estat. Per tant, és imprescindible aquesta col·laboració. Sabem que és molt complicat, que l'Estat té també la necessitat del finançament del sistema d'ocupació, el SEPE, amb tot l'increment dels costos que suposen els ERTOs i la caiguda de recaptació. Ho sabem. Però allò que es demana a Europa..., nosaltres estem amb el Govern de l'Estat demanant això a Europa, i demanem que s'ho apliquin també a nivell de l'Estat espanyol. Cal que s'adapti ja l'objectiu de dèficit. El 0,2 per cent de dèficit que ens havien dit d'abans del coronavirus encara no està implementat. És imprescindible. Però cal sobretot activar aquestes transferències, les transferències d'Europa a l'Estat espanyol i de l'Estat espanyol a les administracions que gestionen hospitals i residències, i que també seran claus en la recuperació, a Catalunya, la Generalitat de Catalunya. Caldrà prioritzar, i s'haurà de fer a través del consens. I estic convençut també, com estic convençut d'això, que tots plegats tenim l'obligació de contribuir a iniciar aquesta nova etapa per fer superar la situació actual. Estic convençut que ens posarem d'acord, com avui ho hem fet ja uns quants grups d'aquesta cambra amb el pressupost, amb relació a consensos tan amplis com la necessitat de la recuperació. I estic convençut que la majoria de ciutadans està plenament d'acord que la recuperació no podrà anar tampoc en detriment de problemes que queden pendents, perquè, malgrat tot hi haurà problemes que seguiran sobre la taula. I, per tant, caldrà donar resposta també al consens majoritari dins de Catalunya que la presó i l'exili són injustos i que l'única manera de resoldre el conflicte polític entre l'Estat espanyol i Catalunya és votant. Per tant, iniciem una nova etapa en què podríem apel·lar també a un cert compromís generacional, perquè bona part dels que ens toca avui prendre decisions som o bé nascuts o bé crescuts i educats plenament des de..., doncs, des del restabliment d'un estat democràtic, malgrat totes les mancances en termes democràtics que encara veiem avui. Som una generació que gràcies a l'esforç dels nostres avis i àvies, gràcies a l'esforç del nostres pares i les nostres mares, només se'ns va dir que havíem d'estudiar per assegurar-nos una vida bona, però ens hem vist, ens hem trobat davant de dues crisis greus: la del 2008, que va limitar la nostra progressió en el mercat de treball i va abocar molts dels nostres companys i companyes a l'atur i la precarietat, i una nova crisi que ens situa, doncs, davant d'un panorama realment amb molts reptes per davant. Ho han alterat absolutament tot, per tant, cal trencar l'esquema. Podem construir aquesta alternativa entre tots, basada en un país de ciutadans lliures i compromesos amb el progrés col·lectiu. Una alternativa basada en una ciutadania no espantada sinó una ciutadania apoderada i compromesa amb la seva comunitat, com ho és el poble de Catalunya. Tenim l'obligació de lluitar avui per construir aquesta alternativa, que estic convençut que ho farem, els bons consensos que siguem capaços de construir serà el millor futur, la millor herència política, la millor herència col·lectiva que podem deixar als nostres fills i a les nostres filles. Moltes gràcies. Moltes gràcies als diputats i diputades que facilitaran l'aprovació del pressupost. Bona tarda. [[Alguns aplaudiments.]]
Tenint en compte el temps que ha intervingut el vicepresident, i si els grups parlamentaris ho desitgen, obriríem un torn de tres minuts als grups parlamentaris i un i mig per als subgrups. [[Pausa.]] Doncs en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, senyor Cano, quan vulgui.
Gracias, presidente. Bien, en primer lugar, ya que el señor Salvadó me ha interpelado, él acostumbra siempre a dar respuesta, aunque esté el conseller en una comparecencia, hacerle tres puntualizaciones con el máximo respeto. La primera es que es evidente que los presupuestos no sirven cuando usted automáticamente ha pasado a los dos mantras habituales, el de «Espanya ens roba i el de «som collonuts. Yo quiero decirle que en este momento ninguno de esos dos mantras sirve para la situación en la que estamos. Después, cuando hablaba de que nosotros habíamos recortado el CTTI y las estructuras de estado, yo recuerdo que usted era uno de los artífices de las estructuras de estado. Al final usted decía que todo estaba preparado, pero no era así, todo estaba gastado, que es lo que nosotros ahora estamos reclamando. Cuando pedimos que no malgaste en el CTTI, decirle que lo que ustedes gastaron en el CTTI no acabó en los colegios ni en los alumnos, ni acabó con la brecha digital, acabó con mis datos personales y el de muchos catalanes en la red, en internet, en la famosa ilegalidad del 9-N, ahí acabó, de ahí estamos recortando. Y después, sobre el dictamen del Consejo de Garantías Estatutarias, decirle que nos da la razón, nos dice que el Covid-19 ha afectado a los presupuestos, y, por lo tanto, estos no son útiles para eso. Y si hablamos del dictamen de la ley de acompañamiento, ahí ya reconoce directamente que hay artículos inconstitucionales. Señor Aragonès, yo creo que de este debate hemos llegado a la conclusión, y todos estamos de acuerdo, de que estos presupuestos no sirven para luchar contra el Covid-19. Yo entiendo que usted tenga una mala experiencia, porque al final han sido tres años lo que han tardado en hacer unos presupuestos, pero si se ponen en marcha aprovechando el capital político que le ofrece el principal grupo del Parlament, treinta y seis diputados, 1.100.000 catalanes detrás, usted puede hacer ese esfuerzo y elaborar unos presupuestos que realmente sean útiles. Es lo mismo, en este momento yo le digo que tenemos que pasar de las musas al teatro. Usted me ha hecho una buena disquisición teórica, pero hay que pasar a la acción. No podemos perder ni un minuto. Cuando usted me habla de economía de la vida, en definitiva, no me concreta absolutamente nada. Para mí economía de la vida es tener unos buenos presupuestos para luchar contra la pandemia, y que funcionen. Eso para mí es economía de la vida. Por lo tanto, lo que sí que la agradezco es que haya aceptado nuestra mano tendida para crear ese foro autonómico para la construcción de Cataluña, y para ponernos a trabajar desde el minuto uno para tener unos presupuestos del 2021 que realmente sean útiles para luchar contra la pandemia, para para conseguir luchar contra esta situación que nos está tocando vivir. Gracias.
Gràcies, senyor diputat. A continuació és el torn... Entenc que són els mateixos diputats que havien intervingut en el debat, per tant, a continuació és la diputada Alícia Romero, del PSC i Units per Avançar.
Gràcies, president. Vicepresident, molt ràpid. Jo li agraeixo que hagi fet aquesta proposta d'un informe per veure quin és l'impacte del coronavirus a les dones, no? Espero que ja sabés que abans del coronavirus les dones ja patíem desigualtats, i moltes, no? La desigualtat... [[Veus de fons.]] No, no s'enfadi, sempre s'enfada quan li dic coses. Vicepresident, no s'enfadi tant, home. Escolti'm, la desigualtat té cara de dona, i això ho sabem, i fa poc va ser el 8 de març i l'Institut Català de les Dones va treure un informe en el que allà sortien paleses moltíssimes desigualtats, en concret deu, que eren les que aquest any volien reflectir. Bé, espero que aquest no sigui el titular que surti del dia d'avui, perquè les dones vivim i patim desigualtats, moltíssimes, des d'abans del coronavirus, i, per desgràcia, serà també després del coronavirus. Miri, vicepresident, vostè ha sortit aquí a dir què és el que hem de fer després d'aprovar el pressupost, perquè està clar que aquest pressupost que avui aprovem és estèril i no servirà per a res. Demà haurem de començar a treballar en la seva modificació. Vostè ha dit unes quantes coses: indústria, recerca, digitalització, transició ecològica, alimentació, però sap què passa?, que d'aquests temes en el pressupost del 2020 vostès no havien fet una aposta clara, és que vostès no havien previst..., no el coronavirus, evidentment, sinó que no havien previst posar unes bases sòlides per sortir d'aquesta crisi més enfortits des del punt de vista social i econòmic. Escolta, el pressupost d'Agricultura és el més petit en tant per cent dels darrers deu anys, un 1,3 del pressupost. En transició ecològica zero euros, en recerca no havien augmentat tampoc el pressupost amb relació al 2010. No, vicepresident. En digitalització vam fer un pla que vam presentar, i també sobre les dades i la intel·ligència artificial, però recursos, allò que es diu recursos no n'hi han. Per tant, amb aquestes credencials que vostès tenen, nosaltres no podem confiar-hi massa. Per això li demanem –i vostè ho ha dit, i li prenem la paraula, tant de bo sigui així– que convoqui a tothom, que convoqui a tots els grups parlamentaris i entre tots intentem posar el nostre granet de sorra per millorar aquesta situació. Creiem que és l'única manera com ens en podem sortir. No m'ha agradat que ens digui que nosaltres som uns conservadors i no prou responsables. Nosaltres estem en el dret de no votar uns pressupostos que no ens agraden, no ens satisfan i no responen als problemes d'avui ni als d'ahir, ni als de demà, i, per tant, aquesta és la nostra posició. Ens ha dit que l'Estat..., en fi, i tal. Bé, jo només li dic una cosa a vostè: a nosaltres vostè no ens ha trucat en tota la tramitació parlamentària. També ho voldria deixar clar, no ens ha trucat per a res, ni abans de les esmenes ni després de les esmenes, i, per tant, avui prenem la decisió que ens sembla convenient. Escolti, vostè sí que va tenir reunions amb l'Estat per negociar un pressupost del 2019 que va votar en contra, i va votar en contra de l'IVA, va votar en contra de la incorporació del deute de Mossos al pressupost, va votar en contra a més de 2.200 milions d'euros per a la inversió a Catalunya, va votar en contra de tot això. Espero que no ho tornin a fer, i quan arribin recursos a Catalunya i s'incorporin als pressupostos de l'Estat o en decrets llei vostès hi votin a favor, perquè hi ha algun grup que forma part del Govern que no té aquesta actitud positiva i constructiva, que és la que necessitem tots per sortir d'aquesta crisi. Gràcies.
Gràcies, diputada. A continuació és el torn de Catalunya en Comú Podem, i té la paraula la diputada Jéssica Albiach.
Sí; gràcies, vicepresident. Com he dit abans, Catalunya i les seues classes populars necessiten tres coses, bàsicament: necessiten els pressupostos amb aquesta reforma fiscal, necessiten un pla de xoc urgent immediat i necessiten un acord per a la vida. I les tres són necessàries per poder sortir-nos-en i per poder viure amb dignitat. Les tres han de remar en la mateixa direcció, han de tindre el mateix objectiu, com deia abans, que era reconvertir la nostra fragilitat en eixos de sobirania al servei de la vida. I les tres també tenen una cosa en comú, i és que necessiten aliances, i ja els dic que, a aquest Govern, no li veiem en massa ocasions aquesta actitud necessària per a la cerca d'aliances. De vegades sembla més que vulguen trencar ponts que buscar aliances. Estem veient a un sector de l'independentisme que ha agafat com a afició insultar-nos, insultar-nos principalment en xarxes socials, i, a més, això es veu amplificat perquè dirigents polítics –molt importants, per cert– es dediquen a amplificar aquests insults. Jo fins i tot aquesta setmana he arribat a qüestionar-me si realment una part del Govern volia que tiraren endavant aquests pressupostos i que nosaltres votarem abstenció. M'ho he plantejat, però resulta que independentment de quina era la intenció d'aquestos comportaments que hem vist aquestes darreres setmanes –sempre estan ahí, però amb especial virulència aquestes setmanes–, nosaltres som tossudes, nosaltres tenim claríssim que això no va de nosaltres ni va de vostès, això va del país, i, per responsabilitat i pel nostre compromís amb les classes populars d'aquest país, nosaltres avui ens abstindrem. I per acabar, creiem que no és el moment de posar pedaços, com he dit abans, així que esperem que ningú tingui la temptació quan passe la pandèmia de voler tornar al mateix punt. El model no serveix, i si algú en tenia algun dubte, aquestes setmanes, amb aquesta pandèmia, doncs, en tenim la constatació. Hem de caminar cap a un model de postcreixement i postcapitalista. La reactivació econòmica no es pot fer a costa ni del planeta ni de l'esquena dels treballadors i de les treballadores. Així que pensem, com diu l'ecofeminisme, quines són les necessitats de les persones? Què cal per poder produir-les? I quins són els treballs socialment imprescindibles? I aquí trobarem les respostes. Gràcies.
Gràcies, diputada. A continuació, per un minut i mig, és el torn de la diputada Maria Sirvent.
Bé, vicepresident, Esquerra Republicana ens diu «immobilistes, partidistes, irresponsables, conservadores per no aprovar uns pressupostos que destinen 10.500 milions d'euros a deute, que si els comparem amb els 1.300 milions d'euros que es destinen a serveis socials, sanitat i educació, ens expliquen clarament quines són les prioritats d'aquest Govern. Per tant, si vol dir-nos «immobilistes, partidistes, irresponsables i conservadores i alhora estendre'ns la mà per parlar d'un pla de xoc, potser comencem amb mal peu. Ja vaig llegir l'altre dia una notícia en la que vostè deia que amb el PSC i la CUP segur que és impossible parlar-ne. No vol dir vostè que potser el que volen en comptes d'un pla de xoc és un pacte que amagui que aquests pressupostos estan caducats, són obsolets, i que, a més a més, es van gestar per interessos partidistes a tres nivells institucionals: Estat, Ajuntament de Barcelona i Govern de la Generalitat? Ens diu vostè que ara és moment de posar per davant els interessos de la gent que el bé de partit. Ho han repetit com un mantra durant aquests dies, vostè, la consellera de Presidència..., no volen dir que potser són vostès els que estan posant per davant els seus interessos partidistes als interessos de la gent?
Gràcies, diputada. A continuació és el torn del diputat Santi Rodríguez, del Partit Popular.
Gràcies, president. Vicepresident, he de tornar a insistir perquè el mantra aquest de que el pressupost, l'aprovació del pressupost és imprescindible per poder disposar d'aquests 3.000 milions d'euros més que l'any 2017 no és cert, i bàsicament perquè ja els hi hem recordat, ja els hi hem dit, vostès en l'any 2019 amb pressupostos prorrogats en van gastar 3.600 més que en el 2017; és a dir, 600 milions més dels que plantegen ara. Per tant, possible ho és, una altra cosa és que no sigui operatiu o que vostès considerin que no és operatiu. Per cert, no he dit en la meva intervenció, i no ho he sentit gaire –suposo que quan parlem de mesures potser sí que en parlarem més–, però no esperin que el model de finançament faciliti els recursos que estan previstos en aquest pressupost, perquè estaven previstos en un escenari de creixement econòmic i en un determinat escenari de recaptació d'impostos, i a ningú se li escapa que això canviarà i molt durant aquests dies, durant aquests mesos i segur que en el futur més immediat. Ara, perdonin, que vostès volen mantenir aquests pressupostos? Ho entenem, ho entenem perfectament. Vaja, els ha costat un any i mig posar-se d'acord entre vostès per presentar una proposta de pressupostos, només faltaria que ara ho deixessin de banda, no? És molt legítim que vostès vulguin mantenir aquests pressupostos i sotmetre'ls a votació, tan legítim com és mantenir el nostre vot contrari a aquests pressupostos.
Gràcies, diputat. A continuació té la paraula el diputat Lluís Salvadó, del Grup Parlamentari Republicà.
Gràcies. Bé, en tot cas abans de dir alguna cosa sobre el que ens ha traslladat el vicepresident, no me'n puc estar, de fer-li algun retorn a les amables paraules del senyor Cano. Ja sé que els costa sortir del seu espai de confort, que és el tema del procés, i quan surten del procés es troben un pèl desubicats i sempre tendixen a retornar al seu espai, i on vostè escolta la reclamació, la defensa legítima dels interessos de Catalunya veu un «Espanya ens roba, i on veu CTTI, en lloc de veure modernitat, de veure polítiques digitals, de veure progrés, de veure que els xiquets puguen estudiar des de casa, veu U d'Octubre. I quan veu l'ATC, en lloc de veure lluita contra el frau –potser no us agrada gaire que lluitem contra el frau–, veu procés; però el que sí que ens sembla una mica ja fora de mida és dir que el dictamen de la Llei de pressupostos els dona la raó. Cinc vegades diuen: «No presenta motiu de retret legal. Això en termes ordinaris vol dir que no hi ha cap fonament per als seus plantejaments. Vicepresident, en tot cas, algunes reflexions. Tenim damunt la taula la necessitat de fer molts de reptes i afrontar molts de reptes alhora, d'assumir les enormes despeses extraordinàries que se'n deriven, de tota la situació actual. En segon lloc, afrontar la reconstrucció econòmica i social del nostre país. En tercer lloc, afrontar la construcció de la xarxa de protecció de salut i de protecció social per a fer-la molt més forta i molt més resilient de cara al futur. I en quart lloc, enfocar tot això, enfocar el futur del nostre país tenint present aquells objectius estratègics, que ha definit perfectament, que és l'emergència climàtica, que és la transició digital. Ha apuntat també, de forma molt acurada, tres reptes. Deixe-me-li posar l'accent en uns quants. Sobirania alimentària, en estos moments més important que mai; la relocalització de certes produccions que haurem de replantejar-mos i que haurem d'afrontar com una oportunitat per a certs territoris del país; la biotecnologia; la recerca... En tot cas, ens cal construir un país molt més just revaloritzant els serveis públics i entendre la seguretat humana també com a protecció de la ciutadania davant de les amenaces de caràcter socioeconòmic, garantint la seguretat econòmica, sanitària, educativa, mediambiental o habitacional, per contribuir a l'equitat, a la igualtat d'oportunitats i a la cohesió social. És el moment, com bé ha dit, de la prosperitat compartida, de l'economia de la vida. És el moment d'apostar per un sistema econòmic capaç de generar riquesa, que beneficiï al conjunt de la societat i no només a uns pocs, en un model econòmic que emergeixi a partir de l'Administració pública, d'un fort lideratge de l'Administració pública, i, per tant, ens posem al seu costat. Continue liderant, vicepresident, com ha fet en la tramitació i el pacte d'estos pressupostos, i lidere en estos moments també i face possible acords encara més amplis, acords polítics i socials encara més amplis per afrontar tots estos reptes del futur. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Finalment és el torn del diputat Albert Batet, del Grup Parlamentari Junts per Catalunya.
Moltes gràcies, president. Vicepresident, diputats i diputades... Tres idees: la primera crec que és compartida per tots els que han intervingut avui aquí, que és que aquests pressupostos... –potser no havia passat mai aquí a la història del Parlament de Catalunya–, que el mateix dia que aprovem uns pressupostos s'evidencia que formen part del passat, perquè no responen, no estan ideats i no, en aquest sentit, estan pensats per respondre a una crisi tan greu que afecta la vida de les persones com la crisi sanitària, social i econòmica que patim. Sens dubte avui tenim pressupostos, tenim pressupostos de l'any 2020, i hem d'agrair-ho a tothom qui ho fa possible. En aquest sentit, començant pel president Torra, pel seu sentit de país amb el que va situar la ciutadania de Catalunya per damunt de qualsevol interès personal i partidista, que va possibilitar que avui tinguéssim aquests pressupostos; al vicepresident Aragonès i als membres del Govern que així ho han fet possible, i conjuntament els tres grups parlamentaris que faciliten aquesta aprovació. Però, tanmateix, és evident que tenim reptes –em sembla que el temps no corre, senyor president, almenys jo..., no està corrent el temps, d'acord? Segona idea. No, seré breu, no utilitzaré tot el temps, però...
Ja pot anar buscant...
No utilitzaré tot el temps [[remor de veus]] , però sí que voldria dir la primera idea, que és evident que aquests pressupostos no responen a la necessitat actual que compartim i que patim com a país i com a societat. La segona idea, que ara no és l'hora dels ajustaments, és l'hora dels compliments, i és l'hora dels compliments de l'Estat espanyol. És l'hora que es digui quin és el dèficit que pot aplicar la Generalitat de Catalunya per fer front a aquesta situació de crisi del coronavirus, és l'hora que es compleixi pagant els deutes històrics amb la Generalitat de Catalunya, és l'hora que es compleixi pagant l'IVA. I aquí hi ha uns partits que també tenen unes responsabilitats perquè això passi d'aquesta manera, no depèn només del Govern de la Generalitat de Catalunya, sinó sobretot depèn de la voluntat política dels partits que hi ha al capdavant de l'Estat, és a dir del Partit Socialista i dels comuns. Perquè aquesta crisi, igual que la va pagar..., l'Estat va pagar la crisi bancària, aquesta crisi no la paguin ni les empreses ni els treballadors, perquè no es pot ser més exigent amb les persones, amb les empreses i els treballadors, i menys exigent amb l'Estat espanyol amb els seus incompliments. Defensar les persones també vol dir en aquests moments defensar els interessos de Catalunya; vol dir defensar, en aquest sentit, que es disminueixi el dèficit fiscal, que es paguin els deutes històrics i es planti cara també defensant l'economia catalana. Perquè no toquen més ajustaments, toquen compliments, i toca defensar la ciutadania, perquè és la primera emergència a què haurem de respondre després de la urgència sanitària del coronavirus, perquè és evident que després haurem de parlar de la Catalunya del segle XXI, de construir entre tots el país de l'endemà. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Aquesta crisi ens avança i accelera moltes crisis, que es posen..., i moltes crisis que l'independentisme ja havia anunciat en el seu moment, i ara es fan paleses. Per tant, senyors diputats i diputades, des de Junts per Catalunya també apel·lem a la responsabilitat que compartim per fer front...
Gràcies, senyor Batet.
...a una situació sense precedents i que estic convençut que entre tots i totes serem capaços de desencallar. Moltes gràcies.
Un cop finalitzat el debat, els record que la votació es farà posteriorment, en acabar el debat del següent punt de l'ordre del dia, previsiblement no abans de les nou del vespre. [[Projecte de llei de mesures fiscals, financeres, administratives i del sector públic i de creació de l'impost sobre les instal·lacions que incideixen en el medi ambient]] [[200-00012/12]] El desè punt de l'ordre del dia és el debat i votació del Dictamen de la Comissió d'Economia i Hisenda sobre el Projecte de llei de mesures fiscals, financeres, administratives i del sector públic i de creació de l'impost sobre instal·lacions que incideixin en el medi ambient. El debat s'iniciarà amb un torn d'intervencions de grups i subgrups parlamentaris de major a menor, acabant pel Grup Parlamentari Republicà i el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, en un únic torn de quinze minuts per grup i de set minuts i mig per subgrup. Així mateix, com bé saben, la votació d'aquest dictamen es farà en acabar la votació sobre el dictamen relatiu al Projecte de llei pressupostos per al 2020. En primer lloc, té la paraula, pel Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat Martí Pachamé.
Gràcies, president; vicepresident –perdó. Conseller, diputats, diputades, primer de tot voldria expressar el meu condol a les famílies, amics de les persones que han mort per culpa de la pandèmia de la Covid-19. També voldria desitjar una ràpida recuperació i tot el nostre suport als afectats, sobretot els que estan a les UCIs i als seus familiars. També voldria expressar el nostre agraïment per la incansable feina de tots aquells que estan a primera línia, i a tots aquells que amb el seu esforç dia a dia s'ocupen de les tasques essencials. També un reconeixement a tots els catalans i a totes les catalanes que estan actuant de forma responsable i que contribueixen quedant-se a casa a que aquesta situació es vagi, de mica en mica, solucionant. Si no fem malament els números, ara fa setanta-un dies que vàrem defensar aquí mateix l'esmena a la totalitat dels pressupostos i a aquesta llei d'acompanyament, però la sensació és que fa una eternitat. Aquell dia ja li vaig dir que aquest projecte de llei no es podia tirar endavant, perquè no es complien les condicions d'acord amb les quals havia estat dissenyat, estava caducat. El quadre macroeconòmic bàsic sobre el qual descansa és simplement inassolible. Tan sols sabent que la previsió de creixement sobre la que descansa aquesta llei és del 1,9 per cent, és suficient per comprendre que no s'assoliran els objectius previstos en ella. Aquest projecte de llei havia d'estar presentat abans del 10 d'octubre de l'any passat. Si haguessin complert amb la seva obligació ara no estaríem parlant d'això. Obligació que tampoc varen voler complir el 2018 respecte als pressupostos del 2019, que, els hi recordo, no van ni poder consensuar dins del mateix Govern. I si els han presentat ara ha estat per la promesa del senyor Torra de convocar eleccions després de la seva aprovació, convocatòria que ara, sembla ser, tampoc es produirà encara que s'aprovin els pressupostos. Si volien presentar una imatge de bons gestors oblidi-se'n, ni ho han estat ni ho són, ni probablement ho seran. S'havien aprofitat fins ara dels vents de cua del creixement econòmic internacional, i ara que ja no bufen s'han quedat desarborats. Li haig de recordar que més de cinc mil empreses van marxar i encara no han tornat, i vostès no han fet absolutament res per facilitar el seu retorn; sols han fet com si treballessin mentre es barallaven entre vostès. És el que tenim, ho sabem, però no ens hi resignem. Nosaltres ja hi estem acostumats, venim del món real, i allà ens trobem amb gent com vostès, a totes les organitzacions n'hi ha, però sabem com gestionar-ho: amb més lideratge, amb l'exemple, buscant les sinergies i les complicitats, buscant allò que ens uneix i no allò que ens separa; acceptant les crítiques, assumint els errors i sent humils. Vostès fan seva la frase de Goethe: «L'únic home que no s'equivoca és el que mai fa res. Aquest pressupost que volen aprovar va ser dissenyat en un context radicalment diferent de l'actual, i, per tant, aprovar aquest pressupost i després haver d'anar a modificant-lo a cop de decret llei, creiem que no té cap mena de sentit. En certa forma s'amaga a la ciutadania el veritable sentit de la política econòmica del Govern, ja que la real, la que realment s'aplicarà, no serà la que s'aprovi ara, sinó la que es desenvoluparà en uns futurs i desconeguts decrets llei. Ho he explicat un munt de cops, el principal perill actual –situació sanitària a banda– és la incertesa. La gent no sap el que passarà, i aprovar aquests pressupostos no aportarà ni un mil·ligram de certesa al model econòmic del Govern; al contrari, l'augmentarà. I això significa que les inversions no vindran, que augmentarà l'atur, que es tancaran fàbriques i comerços; un desastre. El context –ha quedat demostrat– ha canviat. De l'1,9 per cent de creixement del PIB sobre el qual està edificat aquest projecte de llei, hem passat a unes previsions que van del menys 8 al menys 10 per cent del Fons Monetari Internacional, o les del Banc d'Espanya fins al menys 13 per cent. També és cert que el BBVA permet una escletxa de llum, i encara que també preveu un descens del menys 8 per cent, pensa que pot haver-hi una recuperació en ve baixa. A l'empresa s'hauria convocat immediatament un gabinet de crisi, una comissió d'emergència per elaborar un pla de supervivència per tal que els diferents departaments elaboressin una reassignació de les partides pressupostàries i poguessin establir prioritats, objectius i mitjans per assolir-los. Reunir els responsables per tenir una idea, almenys aproximada, de quina és la situació econòmica, quines són les previsions, quines són les causes, per poder prendre les decisions de política econòmica més adients. Què han fet vostès? La recessió econòmica és ja un fet evident, el dubte és si serà en ve baixa, en u, en ela, en doble ve baixa, o ara, com el mateix Banc d'Espanya reconeix, en forma de logo de Nike, és a dir, caiguda forta i lenta recuperació. La magnitud, sembla que també està tothom d'acord que serà molt important. Pràcticament totes les previsions apunten a un menys 8..., entre un menys 8 i un menys 13 per cent. Sigui com sigui, sembla que viurem en sis mesos tota la caiguda que vàrem viure en dos anys a la crisi del 2008. Es parla ja de milers de persones a l'atur, amb el que això significa de tensionament de la despesa pública. Anem cap a un escenari de més despesa i de menys ingressos, tan sols pel funcionament dels estabilitzadors automàtics de l'estat de benestar. Ara bé, la naturalesa de la crisi s'ha de diagnosticar de forma acurada. Crec que hi ha un fort consens al respecte: aquesta crisi originàriament era d'oferta, o és d'oferta encara, ja que s'ha reduït dràsticament la producció i ha afectat l'ocupació. Hem de pensar que és un fenomen conjuntural, i donat que no s'han malmès les infraestructures, i la capacitat productiva es manté intacta, actuant sobre els problemes immediats de les empreses –és a dir, la manca de liquiditat–, es podria guanyar el temps suficient perquè les empreses poguessin tornar a l'activitat al més aviat possible, intentant que es produeixi aquesta recuperació ràpida en forma de ve baixa. El principal problema és degut al nostre teixit industrial format per més d'un 98 per cent d'autònoms i petites i mitjanes empreses, que no tenen cap mena de coixí econòmic per fer front a una aturada dels ingressos durant un període llarg de temps. Per a la gran majoria d'elles, un mes és llarg termini. El tema del minifundisme industrial a Catalunya és un problema que en algun moment haurem d'afrontar. Les nostres propostes al respecte són conegudes –ja els hi vam enviar per escrit i de les quals no hem tornat a sentir parlar: proveir de facilitats financeres ràpides i a cost zero, reduir al mínim la càrrega impositiva, reduir la burocràcia per obtenir aquests ajuts, facilitar l'ajust de les plantilles mitjançant el recurs ràpid de les empreses als ERTO, i més de cinquanta-tres esmenes a la Llei de pressupostos, subseqüents al dictamen del consell, que ni tan sols les han volgut admetre a tràmit. Mesures que buscaven eliminar despeses no necessàries i reencaminar-les allà on més falta fan: sanitat, educació, atur, inversió, coneixement, etcètera. Prioritzant despeses es van poder reubicar més de 160 milions d'euros. No cal apujar impostos, sols cal prioritzar. Ciutadans creu que les polítiques que s'han de començar a plantejar de forma immediata són les que vagin dirigides a la reactivació de l'oferta. Hem d'incidir en el foment de noves idees que es dirigeixin a sectors que, en poc temps, hauran de proveir demandes socials no satisfetes, com poden ser l'atenció a menors, si hi ha una reincorporació asimètrica al treball i a l'escola, o determinades demandes sanitàries específiques de la lluita contra el coronavirus o la producció autòctona de béns sanitaris o també, per exemple, propostes de reformulació de l'oci. Hem de pensar en positiu i plantejar alternatives per al futur. Aquestes mesures i d'altres, que estem disposats a discutir, serien la solució més eficaç per evitar que l'inicial xoc d'oferta es converteixi en un de demanda i allargui innecessàriament la sortida de la crisi. En lloc de concentrar-se en buscar solucions immediates per als treballadors i per a les empreses, per al teixit industrial i comercial de Catalunya, es dediquen a defendre l'aprovació d'uns pressupostos que ja no serveixen per a res. Neixen obsolets i vostès mateixos ja diuen que els hauran de redefinir tan bon punt els hagin de posar a la pràctica. Siguin raonables facin el que cal fer, que és assumir la realitat tal com és i liderar la reconstrucció de l'economia catalana. Ara toca reiniciar el sistema productiu i això significa despesa en aquest sentit i inversió pública. En el seu pressupost sols trobem despesa corrent en sous milionaris a alts càrrecs i assessors, oficines que no serveixen per a res i subvencions per omplir la butxaca a tota aquesta economia gens competitiva que ha permès que creixés amb vostès. Per vostè, senyor Aragonès, aprovar aquests pressupostos s'ha convertit en una qüestió personal. Són els seus pressupostos. No li diré que no és raonable que vostè vulgui això, és molt humà. Però no és del que es tracta. Es tracta d'aprovar uns pressupostos realment útils per a Catalunya i la seva ciutadania. I aquests pressupostos no ho són. Sols faltava que el senyor Torra hagi admès que evidentment aquests pressupostos no serveixen. Casa seva és una olla de grills, on ningú es dona l'esquena. Jo pensava que aquesta tarda és suficientment important... –ja sabem que hi ha situacions extraordinàries, no?–, però jo pensava que el pressupost és una qüestió de govern i que el senyor Torra l'acompanyaria en una situació tan excepcional com la d'aquesta tarda. Però això ja... En aquests moments d'emergència social i econòmica és necessari fer un esforç de reassignació dels recursos. Aquests –no crec que hagi de recordar-li– són escassos, i, per tant, és obligació seva i del Govern, al qual pertany, de gestionar-los acuradament i prioritzar el que realment és important. I no sembla que això es faci en el pressupost que ens porten avui. S'incrementen partides dedicades a propaganda governamental, al control digital, que no a l'economia digital, a TV3 o a les seves pseudoambaixades. Vostès han rebutjat d'una tacada i sense entrar en la seva discussió parlamentària les nostres cinquanta-tres esmenes, que reubicaven totes aquestes despeses supèrflues a un fons contra el coronavirus, dotat amb 165 milions d'euros. No poden reconèixer que hi ha altres prioritats ara? No és presentable que, mentre la ciutadania espera que es prenguin les mesures necessàries perquè la salut i el benestar estiguin raonablement assegurats, vostès es dediquin a posar bastons a les rodes, que no liderin, que s'amaguin dins dels palaus i no surtin a comprovar de primera mà el que està passant a Catalunya. Es parla constantment des del Govern del gran impuls a la sanitat catalana que suposen aquests pressupostos i la veritat és que no és cert. El pressupost del 2020 incrementa la quantitat assignada a Salut en un 10,4 per cent respecte al 2017 però el que realment es constata és que la quantitat realment gastada en salut l'any 2019, 10.500 milions, és superior a la dels pressupostos del 2020 que es volen aprovar ara, 9.659 milions d'euros. No s'incrementa la partida destinada a Salut, es redueix amb relació al pressupost executat del 2019. Per acabar d'adobar-ho vostè mateix ha agregat que faran falta 1.800 milions addicionals per a Sanitat. D'on els pensa treure amb aquests pressupostos? I al final la conclusió és que els pressupostos de 2020 no recuperen en moltes conselleries els nivells previs a les retallades del senyor Mas del 2010. En definitiva, aquestos pressupostos formalitzaran una sèrie de despeses que no tenen un suport pressupostari per la banda dels ingressos. I no tan sols això, és que les despeses que estan pressupostades no seran suficients per actuar decididament per reduir els estralls de la crisi que tenim al damunt. És a dir, els pressupostos naixeran desequilibrats i insuficients. I tant per tant, la millor solució des del nostre punt de vista, és actuar amb rapidesa i decisió, aplicant les tres tes recomanables dels estímuls anticrisi: timely, targeted and temporary. És a dir, en el moment adient, dirigides a un objectiu concret i de forma temporal. Aplicar mesures consensuades entre tots els partits, per tal de reconduir la situació econòmica, partint d'un comitè de crisi i preparar uns pressupostos nous. Ens hem oposat a aquests pressupostos i encara ens hi oposem no tan sols per motius ideològics, ja que no acceptem que es dediqui un sol euro a finançar el que són polítiques partidistes amb els diners de tots, sinó també per motius tècnics. Els pressupostos que volem han de respondre a una estratègia de futur basada en nous marcs normatius, canvis en els models de negoci, transformació profunda del mercat, planificació incorporant la incertesa com una variable permanent, gestió del risc en entorns volàtils, han de facilitar instruments de sosteniment temporal de rendes a tots els nivells: treballadors i aturats, autònoms i empreses, sobretot petites i mitjanes. L'objectiu és mantenir les capacitats productives fora de perill. Per assolir aquestes fites haurem de comptar amb molts recursos. Aquí la nostra capacitat de finançament és molt minsa donat el nostre elevat nivell de deute, que tantes vegades li hem repetit que era excessiu. Confiem en aconseguir la d'Europa, mitjançant el Govern d'Espanya. Hem de protegir les persones i capacitats empresarials. Alhora hem de liderar la transformació de l'empresa i l'Administració catalanes, enfocant-nos en el talent de les persones i en la nostra obertura al món. En aquest sentit, els oferim la mà estesa. Ens oferim a treballar conjuntament per tirar endavant les mesures econòmiques d'emergència que calguin, sempre que hi hagi lleialtat i consens. I també per preparar uns pressupostos per al 2021 que siguin realistes, que incloguin la situació d'emergència que tenim. S'ha de ser valent per afrontar els grans reptes que tenim al davant. Com va dir en Winston Churchill: «Valor és el que es necessita per aixecar-se i parlar, però també és el que es requereix per seure i escoltar. Respecte al dictamen del Consell de Garanties, dir-los que a les consideracions que varen fer a la llei d'acompanyament ens van donar la raó, per tant, estava completament justificat presentar-les, s'hagi trigat el que s'hagi trigat. Ja els vàrem dir que aprofitar aquest cul-de-sac legal per encaixar tot un seguit de modificacions i canvis legals era per evitar-se el control parlamentari estricte i una discussió acurada de molts temes. Intentar colar la pujada de les pensions als expresidents o crear un instrument de blanqueig de diners mitjançant l'impost de donacions són elements prou importants i seriosos per haver d'amagar-los dins una llei òmnibus. No té cap sentit, per altra banda, aprovar un reguitzell de nous impostos i/o de pujades dels ja existents, just quan, per pura lògica econòmica, és necessari emprendre les mesures contràries: reduir impostos per augmentar la renda disponible i permetre una recuperació més ràpida de l'economia. Ara és el moment d'apujar l'impost sobre pernoctacions? Ara? Per sort, els nivells d'inflació, dels que gaudim gràcies a la nostra pertinença a la Unió Europea, permeten que es posin en pràctica polítiques monetàries no ortodoxes, tot i que si el seu Govern hagués aprofitat els anys de creixement econòmic per reduir deute, ara no estaríem en una situació tan vulnerable. Aprofitant el dictamen del consell hem preparat un seguit d'esmenes que recullen les seves recomanacions, a més d'incloure un seguit de destinacions als diners recaptats per l'impost de donacions, que vostès volien escamotejar als ciutadans de Catalunya, i per demanar que els impostos propis es congelin durant dos anys, per tal d'alleugerir les càrregues fiscals a les quals estan sotmesos els catalans. No sembla tampoc oportú apujar l'impost de successions just quan estem patint aquesta situació d'emergència. Creuen de veritat que ara és el moment d'apujar la pressió fiscal? Tenim clar que estem davant d'un gran repte i que sols es pot superar si remem tots en la mateixa direcció i amb les mateixes forces. Des de Ciutadans proposem anar un pas més enllà i constituir el fòrum autonòmic per a la reconstrucció de Catalunya. Un fòrum en el si del Parlament, perquè govern i oposició deixem les diferències a un costat i treballem coordinats per la lluita contra el Covid-19. En aquest vaixell hi anem tots. I han de tenir clar que a qui ens devem són als ciutadans. Si volem sortir-nos-en, d'aquesta, ho farem tots plegats. I si ens enfonsem, també ens enfonsem tots. Sols hi ha dues alternatives: o ens en sortim tots plegats o no se'n surt ningú. I vostès trien. Voldria tancar recordant la frase d'en Keynes que diu que en els moments de crisi, sols la imaginació és més important que el coneixement. Crec que en aquests moments fa falta molt coneixement i molta imaginació. No ens podem permetre que hi hagi recursos ociosos i és la seva responsabilitat utilitzar-los eficientment. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. A continuació és el torn de la diputada Assumpta Escarp, del Grup Parlamentari del PSC i Units per Avançar.
Bona tarda, vicepresident. Diputats, diputades, vicepresident... En primer lloc –i no per reiterar, crec que és important dir-ho també–, manifestar el nostre agraïment, l'agraïment meu i el del meu grup a tots aquells que cada dia fan possible que sortim, els del món de la salut, els de seguretat, els de neteja, els de la cadena alimentària i els transports. Un agraïment també als serveis de la cambra que avui han fet possible que aquest Ple es pogués desenvolupar amb totes les garanties de seguretat. Un record a tots aquells que quan sortim d'aquest malson ja no hi seran i l'escalf a les seves famílies. I una esperança en el nombre cada dia creixent d'altes, algunes d'elles ben conegudes i ens en alegrem. Miri, avui es fa del tot estrany ser avui aquí, i l'hi dic, i més després d'haver sentit el seu discurs. En un hemicicle amb vint-i-un diputats, mesures de prevenció del contagi amb una pandèmia global a la qual tots anem fent referència i que ens ha capgirat totes les previsions socials, econòmiques i polítiques. Es fa estrany discutir unes lleis que no seran..., que els seus continguts no serviran per abordar les necessitats generades ni les iniciatives que caldran. Unes lleis que, com ja s'ha dit, ja no eren abans..., tampoc ho seran ara. Aquesta crisi ha deixat al descobert moltes coses, entre altres la necessitat de deixar enrere la política d'ahir. I el que ara ens cal és abordar la política d'avui per fer front al Covid-19, però sobretot plantejar-nos la política del demà. Una nova política que posi en valor la cosa pública, la reconstrucció i que es basi en l'acord; salvant el màxim d'empreses, l'economia i llocs de treball i construir una economia que abordi les desigualtats creixents i posi les persones en el centre de les polítiques. Ho expressava aquest matí el senyor Miquel Iceta en la seva proposta. La lliçó de la crisi és que allò que posa en risc el nostre benestar és real. Cal prestar molta més atenció als riscos sanitaris, als mediambientals i als socials. I cal tenir activats tots els mecanismes de protecció, i això vol dir sector públic, vol dir recursos i vol dir governs capaços. Ens hem de prendre més seriosament les coses que sabíem que podien passar, els riscos sanitaris, però també els riscos climàtics i les desigualtats. Per això i per molt més es fa estrany parlar avui, primer, d'una llei de pressupostos i, ara, d'una llei de mesures que no respon a cap de les necessitats ni actuals ni futures. Vostès han volgut partir d'un marc, el del pressupost del 2020, un pressupost elaborat amb premisses prèvies a l'epidèmia. És la seva opció. Nosaltres hauríem preferit potser treballar ja amb un nou marc. Avui aquestes dos lleis s'aprovaran. Mirem a partir d'ara d'avançar. Hem sentit fins ara molt bones paraules, d'acords, però realment ho plantejaran en aquests termes, en el terme de l'acord ampli i necessari? Jo crec que són les preguntes que avui estan sobre la taula i que hauríem de respondre. Miri, vostè parla dels 3.000 milions de què disposarem de més, però és que aquests 3.000 milions ja estan gastats. I a més la llei contempla unes mesures de fiscalitat i més ingressos per una fiscalitat que tampoc tindrem, perquè hem hagut de derivar molta part d'aquesta fiscalitat, entre altres coses, perquè és evident que les coses han canviat. Per tant, és difícil continuar discutint, però ja que hem de discutir la llei de mesures, doncs discutirem la llei de mesures. En tot cas, sí que li volíem expressar que nosaltres manifestaren el nostre acord a la modificació d'alguns dels impostos, ho saben també els companys de Catalunya en Comú Podem, perquè aquest ja havia sigut un acord de l'any 2016, que són els dels impostos sobre habitatges buits, begudes ensucrades, tram autonòmic de l'IRPF, successions, donacions..., i, per tant, en aquests impostos, nosaltres hi estarem d'acord. No hi estarem, al voltant del que vostès han vingut a anomenar «fiscalitat verda, entre altres coses, per coherència. Ho vam dir en el moment de la discussió de la Llei de canvi climàtic, en el sentit que no s'hi val a fer modificacions puntuals, sinó que cal una llei de fiscalitat verda consensuada amb els sectors implicats. No val anar fent modificacions de lleis i aprofitar la llei d'acompanyament. Creiem que cal una aposta global, coherent i ambiciosa de fiscalitat verda. Aquests dies parlem molt de la pandèmia sanitària, parlem molt d'aquesta crisi sanitària, però no oblidem que la crisi mediambiental la continuem tenint present. Com deia a l'inici, molts d'aquests ingressos no hi seran i, en canvi, ens caldran moltes més despeses estructurals. Vostè mateix, vicepresident, ha dit que només en Salut ens espera una despesa extraordinària de 1.800 milions d'euros. Per tant, són moltes les coses que hauran de modificar i, en aquest cas, manifestar-los també que el meu grup, si vostès volen i realment basen les seves paraules en fets..., doncs buscarem entre tots l'acord. I s'hauran de mobilitzar recursos, s'hauran de mobilitzar recursos a Europa, a l'Estat –vostè deia, i té raó–, però també haurem d'incrementar el deute. És evident que s'han de buscar recursos. I haurem de modular, possiblement, un creixement gradual dels recursos fiscals. I haurem de plantejar-nos moltes coses que fins ara ens semblen difícils, però és que si volem enfortir l'actual sistema de protecció social, l'actual sistema de salut, l'atenció a la dependència, l'atur o millorar els sistemes de renda garantides, també ens haurem de plantejar els ingressos. I, per tant, aquesta llei de moment no li servirà. Aquesta llei, em sembla que ho deia abans també el diputat que m'ha precedit, és un compendi de modificacions legislatives. Vostès usen la tècnica de la llei de mesures per introduir-hi a dintre totes aquelles modificacions legislatives, fins i tot modifiquen les coses ja modificades per la llei de mesures a través de llei de mesures, o bé es doten a través de la llei de mesures de poder modificar per decret algunes lleis aprovades. Això, la veritat, és que no només és una tècnica legislativa bastant deficient, sinó que demostra una molt baixa qualitat democràtica. Bàsicament, perquè extreu al Parlament la capacitat de discussió en àmbits importants, i, per tant, escoltin, no els hi dic jo, els hi diuen els seus lletrats també en els informes, que és una llei deficient tècnicament i legislativament. Nosaltres hem presentat diverses esmenes, algunes contra aquestes modificacions legislatives o suprimides, altres amb temes molt més amplis. Han rebutjat moltes de les nostres esmenes que, al nostre entendre, milloraven el text i, potser, fins i tot, fixaven millor algunes prioritats. Però és evident que tant la Llei de pressupostos com la de mesures marquen unes voluntats polítiques que no són coincidents amb les nostres. Vull esmentar aquí una esmena que jo creia que al final l'aprovarien, però he vist que no, què és l'esmena de deducció de l'IRPF per mecenatge; aquesta deducció que ara sectors socials i culturals demanen a crits per poder sobreviure i per poder-se mantenir. Ja els la vam presentar el 2017. No la van votar. Avui jo crec que hem estat a punt, però no, crec que al final tampoc la guanyaran. I, per tant, jo crec que avui hi hauran certs sectors, sobretot culturals, que no entendran què és el que estem fent. Hem introduït algunes esmenes que hem pogut transaccionar, i vull agrair –i no ho he fet abans però ho faig ara–, a la diputada d'Esquerra Republicana i ponent de la llei, la diputada Sans, la seva predisposició i que, en tot cas, haguem pogut, en comissió, fora, incorporar també algunes de les nostres esmenes en el dictamen. Per exemple, això que sempre reivindiquem, que és que els intestats que rep la Generalitat es destinin a habitatge social, o el gravamen reduït per a famílies monoparentals. Important, un tema que, vist ara en perspectiva, és com si fos una certa premonició: la creació d'un comissionat per a la pobresa infantil. I fèiem la proposta venint d'uns nivells molt elevats de pobresa infantil, i que ara estem veient com, dia a dia, s'incrementen i com la bretxa digital aprofundeix encara més en les desigualtats d'aquests infants. I ara que parlo de la bretxa digital, de l'escola i dels infants, els volia demanar que posin remei al que està passant amb la targeta al menjador escolar. Ho deia abans la diputada Romero, no només que els ajuntaments han hagut de fer molta part de la feina, sinó que ara la targeta no hi ha manera, moltes vegades, de que es recarregui, i, per tant, tenim un problema greu. Jo crec que crear un comissionat per la pobresa infantil no era crear un càrrec; era un compromís, un compromís polític de lluita contra una xacra que portem massa temps arrossegant. Altres mesures parlaven de la millora, o parlen de la millora de les condicions laborals en el sector social. Bàsicament una esmena en el sentit d'incrementar l'índex de suficiència de Catalunya i un augment dels mòduls dels centres de menors i residències de gent gran per millorar, com deia, les condicions laborals del sector social. Perquè la crisi del coronavirus ens ha posat davant del mirall en alguns aspectes, i, en el de les residències de gent gran, cregui's que la imatge que veiem en el mirall ens ha colpit, però és que no ens agrada a ningú. I, per tant, ha posat en evidència no només una mala gestió, sinó que tenim un mal model. Una atenció que s'ha basat més en la competència entre conselleries que no en la persona de manera integral i transversal. I amb un personal que treballa en aquests centres amb unes condicions laborals precàries, mal pagat i maltractat. I aquest sí, vicepresident, que totes elles tenen rostre de dona. I aquest és un tema que valdria la pena que s'emportés. També en termes de salut i en educació, hi ha hagut un seguit de mesures que hem plantejat, i han estat incorporades, de recuperació de condicions educatives i laborals. I sobretot un tema, que és reiterat per part nostra, que és l'equiparació del personal entre les xarxes concertades i pública de salut i social. Hi ha unes esmenes que vull particularitzar, a part d'aquesta del comissionat per a la pobresa infantil. Una és l'acord a què hem arribat en lo de la llengua de signes per al desenvolupament de la llei i posar-hi recursos; crec que tots els grups hem rebut la demanda de Fesoca i, per tant, hi ha un ampli esforç. La creació d'un fons de contingència en educació per fer front al retorn del deute reconegut. I una esmena important, la que facilita i vol ajudar la presència de dones a les escales de comandament a les policies locals. Es tracta de, respectant els principis bàsics de les convocatòries del sector públic, que puguem facilitar que més dones estiguin a les escales de comandament. És un tema d'igualtat, però sobretot ens cal en la seguretat una mirada de dona, que en aquest moment realment no hi és. I una esmena que permet la continuïtat de prestació de serveis en salut i social, després del fracàs de la mal..., bé, de la llei que portava el seu cognom, i que en tot cas, jo sempre he dit que mal anomenada «llei Aragonès, però que, en tot cas, l'esmena permet mantenir la prestació en aquest..., mentre esperem la llei de concertació. Comentava abans, el diputat que m'ha precedit, que van portar la llei al dictamen de Consell de Garanties Estatutàries, que fa dos apreciacions. El meu grup ha presentat esmenes, esmenes subsegüents, en el mateix sentit, és a dir, seguint les recomanacions del Consell de Garanties Estatutàries. N'hi ha una, que jo crec que hi estem d'acord, perquè pràcticament tots els grups l'hem presentat, que no es pot legitimar de forma general i omnicomprensiva ni la Generalitat ni l'Ajuntament de Barcelona per exercir l'acusació popular, i, per tant, aquests dos articles se suprimiran. Ara, diferent és el que fa a les donacions i la bonificació de les donacions. I sobre aquests hi ha diverses interpretacions. Crec que l'esmena que hem presentat nosaltres va en la línia correcta respecte al Consell de Garanties Estatutàries, però els grups que donen suport al Govern o bé obvien les consideracions del consell o bé intenten fer unes interpretacions, al nostre entendre, molt a mida sobre el que és i el que entenen per interès general. Per acabar, des del nostre grup, com li dic, votarem a favor d'alguns dels articles, però votarem en contra del dictamen, i no ho farem per partidisme, com li agrada dir sempre a la consellera Budó. Ho farem perquè aquesta llei respon a l'ahir, i ahir hi votàvem en contra. Per tant, amb coherència, avui també ho farem. Al mateix temps que, com li deia, volem reiterar la nostra voluntat, des de la lleialtat, la cooperació i la col·laboració, de treballar sobre els instruments que permetin un ampli acord per a la reconstrucció. No són moments de confrontació, sinó de l'acord, tot i que, a vegades, sentint algun membre del Govern de la Generalitat, poso en dubte que realment s'ho creguin. I ara sí, i acabo, amb els millors desitjos per a tots i totes, els diputats i diputades que són aquí, els que ens segueixen des de casa i els que ens hagin abandonat ja, perquè aquesta hora no m'estranya, també els desitjo a tots molta salut. Moltes gràcies. [[Veus de fons. Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, del diputat senyor David Cid.
Sí, president. Prego que a les vuit aturi la meva intervenció per poder fer l'aplaudiment sanitari i l'aplaudiment solidari a tota aquella gent que està en primera línia, doncs, lluitant contra el coronavirus. Bé, en primer lloc, voldria començar la meva intervenció dient que la fiscalitat justa pot salvar vides, que la fiscalitat justa i verda pot salvar vides. I, en definitiva, és sobre fiscalitat del que debatem avui en la Llei de mesures fiscals, financeres i administratives. Centraré la nostra intervenció en tres eixos. El primer eix, una reforma fiscal justa i verda que fa deu anys que necessitàvem. El segon eix, per què té encara més sentit aprovar aquesta reforma fiscal justa i verda davant l'emergència sanitària i econòmica. I en tercer eix, un acord que reforça el diàleg i les solucions davant de la confrontació i el conflicte. Una reforma fiscal justa i verda, 560 milions d'euros de nous ingressos a l'any en una situació de teòrica normalitat econòmica, si és que es pot parlar de normalitat econòmica en l'actual sistema capitalista. Si aquesta reforma fiscal hagués estat vigent durant els deu anys de retallades de Mas i Rajoy, hauríem disposat de gairebé 6.000 milions d'euros per blindar els nostres serveis públics, especialment la sanitat pública. Avui, en plena emergència sanitària i econòmica, pràcticament de manera unànime, veiem com qui protegeix i qui respon és allò públic, és el sector públic. És la sanitat pública, que avui aplaudirem en aquesta cambra, qui respon, a pesar de les dificultats; els treballadors i les treballadores socials, els serveis d'atenció domiciliària, els Bombers, els Mossos i les policies locals. Desapareix avui el mantra de la dreta i liberal que la gestió privada és més eficient que la pública. Salta pels aires el mantra de més societat i menys estat del benestar. Avui tothom reclama un sector públic més fort. Benvinguts i ben tornats. Però un sector públic més fort vol dir més recursos, construir un dic contra les retallades i més diners. I això és el que fem amb aquesta reforma fiscal verda i justa. En primer lloc, que qui més guanya pagui més. En segon lloc, que qui guanya menys paga menys. I en tercer lloc, que qui contamina més pagui més. Cada cop que ens vulguin tornar a enganyar dient que és possible fer rebaixes fiscals i, al mateix temps, reforçar la sanitat pública, ens estan enganyant. I faríem bé de recordar que aquesta és una de les lliçons de la crisi. I haurem de recordar-ho, perquè, si poden, ho tornaran a fer. De fet, és el que fan avui PP i Ciutadans amb les seves esmenes: reclamar més recursos per a la sanitat pública i demanar rebaixes fiscals a qui més té, en contra de que paguin més. El virus impacta en una societat que és desigual, amb treballadors i treballadores que, malgrat que tenien feina, són pobres, i la fiscalitat serveix sobretot per redistribuir la riquesa, per lluitar contra la desigualtat i per reduir la pobresa. Aquesta reforma fiscal fa, per exemple, que una persona que ingressa noranta mil euros –noranta mil euros–, que representa només l'1,5 per cent dels declarants de Catalunya, 52.000 persones, pagui més del que pagava fins ara. Bàsicament, una persona que guanya 120.000 euros l'any pagarà seixanta euros més al mes. Jo crec que és, absolutament, un esforç raonable. Jo crec que queda absolutament desfasat, amb la situació de crisi i d'emergència sanitària econòmica, el debat sobre què era classe mitjana i no és classe mitjana a Catalunya. I més, davant, per exemple, de situacions que vivim a nivell internacional: un tractament hospitalari, per exemple, contra el coronavirus als Estats Units val 35.000 dòlars, i hi ha gent que no el pot pagar; i, a diferència, aquí, la nostra sanitat pública ens protegeix. I diem que no pot ser que els nostres metges i nostres metgesses cobrin tan poc, o que els treballadors i treballadores de la residència només guanyin mil euros, o que, per exemple, tinguem menys UCIs per habitant que altres països de la Unió Europea. Però quan diem això, també estem parlant de fiscalitat. Si no, és que estem tornant a enganyar la ciutadania. Aquesta reforma fiscal justa i verda que avui aprovem fa que, per exemple, una herència de 5 milions d'euros pagui a Catalunya 1,2 milions d'euros. El model de Ciutadans i PP és que una herència de 5 milions d'euros paga a la Comunitat de Madrid, o, en aquest cas a Andalusia, menys de vint mil euros. Aquesta és la diferència entre vostès i nosaltres. I aquesta és la diferència del seu model. El seu model és retallades en sanitat i regals fiscals als rics. El nostre és lluitar contra la desigualtat i blindar els serveis públics. A Catalunya el 30 per cent de la població no deixa cap herència, cap, cap herència, no deixen herència. Les úniques herències que tenen les classes populars d'aquest país són l'escola pública i la sanitat pública. I defensar la seva herència és protegir els serveis públics, perquè quan una persona arribi a l'UCI no importi, a diferència del que passa a Estats Units, quants diners té o qui és. I això és la diferència d'un estat del benestar fort o el que vostès defensen, que és una societat forta amb menys estat. I, en definitiva, també una reforma fiscal que parla de fiscalitat verda, tan necessària també en la situació d'emergència climàtica, amb un nou impost sobre instal·lacions que incideix en el medi ambient; 180 milions d'euros que cobrarem sí o sí de les grans empreses elèctriques i telefòniques, que van fer, per exemple, un benefici de 5.000 milions d'euros l'any 2019. Aquesta és la diferència també entre vostès i nosaltres. Cal una sortida per a l'emergència sanitària i econòmica, però no podem oblidar tampoc, en aquest cas, l'emergència climàtica. Com deia, per exemple, Greta Thunberg, en el Dia de la Terra: cal reaccionar perquè el nostre planeta, la nostra casa, està en flames. I, per acabar, sobre la proposta o l'abast de la reforma fiscal, a vegades va bé comparar allò que assolim o que tenim amb allò que a vegades s'ha posat damunt de la taula. I, per exemple, l'any 2017, la clau de volta de l'acord entre la CUP, Junts per Catalunya –en aquell moment, Junts pel Sí– i Esquerra Republicana amb el PDECAT, tenia com a principal eix fiscal l'impost sobre béns no productius, un impost que, teòricament, gravava els béns de luxe a Catalunya. Bé, la seva recaptació de l'any 2017, 2018 i 2019 ha estat de només 2,1 milions d'euros, és a dir, 700.000 euros per any. Nosaltres aconseguim una reforma fiscal de 560 milions d'euros…
Diputat Cid, li demano que pari un moment, perquè la cambra s'afegeixi als aplaudiments que fem habitualment a aquesta hora en reconeixement a la tasca que fan els professionals sanitaris. [[Aplaudiments forts i perllongats.]] Gràcies, diputat, i gràcies a tots i totes. Quan vulgui, pot reprendre la seva intervenció.
Deia que està bé comparar allò assolit amb allò existent, i l'any 2017 teníem zero ingressos nous en successions, zero ingressos nous en IRPF, zero ingressos nous en fiscalitat verda. Jo crec que està bé parlar de redistribuir la riquesa, però encara està millor que en parli el Diari Oficial de la Generalitat. El segon eix de la intervenció és..., de la nostra intervenció, el segon eix volia dir que és per què té sentit aprovar aquesta reforma fiscal, justa i verda, en aquest context d'emergència sanitària i econòmica. Alguns grups han situat que és millor retirar aquest pressupost i també la llei de mesures fiscals i començar de nou, és a dir, no tenir pressupost l'any 2020. Veient l'exemple de les esmenes de Ciutadans i el PP és clarament una excusa per evitar que aquesta reforma fiscal es posi en marxa. Posposar l'aprovació avui d'aquesta llei requeriria, encara, un període molt més llarg per elaborar els pressupostos, reduiria encara més els ingressos de la Generalitat del 2020 en un moment que, com estem veient, són més necessaris que mai. I ara que estan de moda les fake news, potser és fake economia aplaudir des dels balcons per reclamar més recursos a la sanitat i, a la vegada, bloquejar disposar de més ingressos en els pressupostos de la Generalitat. I és necessari aprovar aquesta reforma fiscal justa i verda per tenir-la a ple rendiment l'any 2021. Miri, és evident que després d'aquests pressupostos necessitarem un pla de reconstrucció amb un pla de rescat econòmic i social. I és evident que és millor fer-ho amb una reforma fiscal que estigui a ple rendiment, que pugui recaptar molts més recursos, l'any 2020, com ha proposat, en aquest cas, la nostra presidenta, Jéssica Albiach. I la prova de que aquesta reforma fiscal justa i verda és fonamental són les cabrioles que fa el PSC. En primer lloc, ens presenta una esmena a la totalitat dient que estan suposadament d'acord amb la reforma fiscal, però no amb el text, en aquest cas, de la llei de mesures. Avui votaran seixanta..., seixanta articles a favor de la llei de mesures. Seixanta articles inclouen, en definitiva –que és bàsicament quasi el 50 per cent de la llei–, inclouen totes les mesures fiscals, que és el tronc central de la llei. Se n'han deixat una –jo crec que potser és l'excusa– que és l'impost a les grans elèctriques i a les grans telefòniques, que potser aquí els tremolen les cames i després demanen que no s'aprovin els pressupostos, però, teòricament, estan a favor de la llei, en aquest cas, del tros de la reforma fiscal. Jo crec que no s'entén i no s'entén el que fan, però potser –diguéssim– el càlcul electoral no és només cosa del senyor Torra, sinó també és cosa del PSC. El tercer eix de la nostra intervenció, un acord que reforça el diàleg i les solucions davant de la confrontació i el conflicte. Algú es podria preguntar com és possible que un grup de vuit diputats i diputades aconsegueixi la major reforma fiscal dels darrers deu anys i que, fins i tot, alguns socis de govern s'hi han negat de manera reiterada en els diversos tràmits parlamentaris. Nosaltres creiem que el Govern, o potser una part del Govern, que segueix instal·lat en l'estratègia electoral de conflicte i confrontació, no va creure que nosaltres realment buscàvem l'acord, que buscàvem solucions per al dia a dia dels catalans i catalanes i després ja era massa tard. És possible que aquest acord, no pel seu contingut, sinó per acordar-lo amb qui no compartim la seva estratègia de confrontació total, tingui un cost electoral per a nosaltres, però sabem que qui guanya amb aquest acord és la majoria de ciutadans i ciutadanes, especialment dels barris populars. Catalunya en Comú Podem som a les antípodes d'aquest Govern o de declaracions com les de la consellera de Presidència o de la diputada Laura Borràs. En una crisi sanitària, en una emergència, són legítims la crítica, el debat, la discrepància, crec que ens enriqueix i ens permet trobar millors solucions per fer-hi front. No hauria de ser legítima la «bronca, la batalla política i el càlcul electoral constant. El no a tot simplement pel no a tot. Les paraules de la consellera Budó crec que produeixen dolor i vergonya, fins i tot a molts independentistes, i les hauria de retirar i rectificar de manera immediata. Avui, la gent que pateix, que té por, que està angoixada reclama respostes, solucions sanitàries també als seus drames econòmics. La gent no vol «bronca ni conflicte ni confrontació; la gent vol un govern que governi per a tothom, per al país sencer. Catalunya necessita, ara més que mai, diàleg i solucions en tots els sentits, en tots els camps, en tots els eixos; però ara també necessita, a nivell econòmic i social, encarar la reconstrucció i el pla de rescat econòmic i social davant el càlcul electoral constant, la confrontació per tot i en tots els aspectes; tindran la nostra mà estesa i la voluntat de diàleg i solucions com hem fet en aquest pressupost. És com entenem nosaltres la política, primer la gent, després els interessos de partit. Avui hem demostrat que és possible, que no són paraules buides, que tenim paraula –com ha dit la nostra presidenta Jéssica Albiach– i que quan proposem acordar arribem a acords i millorem el dia a dia dels catalans i catalanes. Avui, guanyen els de «com millor, millor, i perden els de «com pitjor, millor. I, sobretot, avui, guanyen tots aquells catalans i catalanes que tenen com el seu major patrimoni l'escola pública i, sobretot, la sanitat pública. I és només a través de la fiscalitat, de la fiscalitat sobre les rendes altes, sobre la fiscalitat de qui més té, sobre la fiscalitat dels grans patrimonis, que és possible lluitar contra la desigualtat, reduir la pobresa i redistribuir la riquesa. Només així, només amb una fiscalitat de debò és possible tenir serveis públics de qualitat, una sanitat de qualitat, una sanitat pública forta i una educació i una escola pública fortes. Qui digui el contrari està enganyant la ciutadania, perquè una fiscalitat justa i verda permet una societat més cohesionada i menys desigual. I perquè una fiscalitat justa i verda permet i podria salvar encara més vides. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP-Crida Constituent, és el torn del diputat senyor Vidal Aragonés.
Gràcies. Volíem compartir una reflexió prèvia amb tots aquells i totes aquelles que aquests dies estan patint, tant per la seva salut com pel seu futur més immediat. Pel que fa al control dels efectes sobre la Covid-19, un missatge molt simple de racionalitat. La nostra societat disposa de coneixements científics i de mitjans tècnics suficients per poder donar una resposta ràpida i acabar amb els efectes de la Covid-19. Quelcom diferent és que tenim un sistema socioeconòmic, el capitalisme, que és un fre per poder donar aquesta resposta ràpida. Quan un sistema avantposa els beneficis empresarials a la salut, passa el que estem vivint aquests dies. I també, per a totes aquelles persones que estan patint pel seu present i sobretot pel seu futur, des d'un punt de vista econòmic i d'estabilitat material, els diem que hi ha alternatives, que ningú els vulgui fer creure que les mesures polítiques que es faran efectives en els propers mesos són l'única alternativa. Tenim una altra alternativa i nosaltres emplacem, a més, a dir com passa perquè siguin les grans fortunes, els bancs, les empreses amb beneficis multimilionaris qui paguin aquesta crisi. Si no són aquests subjectes, que ningú dubti que serem els treballadors i les treballadores. Sobre la llei d'acompanyament, si a gener del 2020 ja estàvem absolutament en contra, el que ens sembla que és ara és absolutament irracional; no té sentit que, amb la realitat que ha canviat les darreres set setmanes, ens plantegin la mateixa llei. Nosaltres els dèiem fa sis setmanes: «Retirin la llei, tornin-la a refer i en parlem, però sembla que no han volgut des de part del Govern i qui els dona suport a fer aquesta –com a mínim– prospecció per veure alternatives. Tampoc semblaria que vulguin aprofitar aquelles esmenes que diferents grups –nosaltres, unes quantes– hem fet a la llei d'acompanyament i que podrien ser una alternativa des de ja per a la necessitat del nostre poble. Per cert, la retirada de pressupostos no únicament els hi demanem nosaltres i diferents grups parlamentaris; també els ho plantegen tota una sèrie de moviments socials i del sindicalisme combatiu, de molta implantació en ensenyament –majoritari, de fet–, de molta implantació al sector públic i entitats vinculades a la renda garantida de ciutadania, la Plataforma en Defensa dels Serveis Públics i tantes d'altres entitats que els estan demanant que es retirin per tenir un contingut que no dona resposta. I qüestions concretes que els plantegem nosaltres com una alternativa concreta per a aquesta llei d'acompanyament. Primer de tot, garantir que tots els recursos sanitaris es posin sota gestió pública, no sota intervenció pública, que encara no sabem què significa, sinó gestió. Ingressos mínims per a tots els catalans i totes les catalanes. No és possible, en veure una realitat dels propers mesos del 20 al 30 per cent de desocupació, i quan s'acabin aquestes prestacions o per a qui no té prestació que no estiguem ja pensant com donem l'alternativa. Garantia d'habitatge a tothom. No pot ser que aquells que han estat fent durant dècades negocis amb l'habitatge encara mantinguin els seus beneficis i, sobretot, aturar els acomiadaments. Tenim molt clar que no tenim cap competència en normativa laboral, però, mirin, si nosaltres som independentistes, entre d'altres moltes coses, nosaltres continuem, per cert, sent independentistes –avui no s'ha parlat d'això en aquest Parlament– és perquè volem també tenir una normativa que es pugui, des d'aquí, des de Catalunya, donar alternatives als drets dels treballadors i de les treballadores i l'activitat…, i d'estabilitat laboral. I perquè aquells i aquelles que anaven a reformar l'Estat ja ens han demostrat que ni derogar la contrareforma laboral, ni derogar la llei mordassa ni cap altra alternativa progressista real. Per tant, nosaltres, amb allò que comptem és una part de la Inspecció de Treball, poseu-la a funcionar perquè hi hagi una realitat per a la qual es doni alternativa a l'estabilitat laboral. Punt de partida, que és el gran problema d'aquesta llei de mesures. Doncs, mirin, el gran problema és que no té una voluntat real d'augmentar els ingressos. Per molt esforç que facin algunes forces per justificar la reforma fiscal que han fet, al final el que significa –i ho posarem d'exemple– és que una persona que cobra 110.000 euros i el que això significa únicament pagarà 25.000 euros més i que aquest any, amb les pròpies dades del Govern, únicament tindrem una recaptació de més de 173 milions i mig. Algú pensa que en l'actual moment, en l'actual etapa, amb 173 milions i mig tenim cap alternativa pel que suposa la crisi derivada de la Covid-19? La resposta la sap tothom en aquest país i en aquesta sala. Anunciaven –això sí– ahir, alguns membres del Govern, que anava amb un pla de xoc, que ens expliquin com faran aquest pla de xoc, el que estaven anunciant, si no és augmentant tributació a les grans empreses amb beneficis, a la banca o a les grans fortunes. Si us plau, que ens en donin resposta. De la resta del contingut del que ve a ser aquesta llei d'acompanyament, doncs, mirin, fins i tot algunes qüestions concretes que no és que siguin no positives per a la circumstància actual, sinó que són contràries. Hauríem de veure el que vostès mateixes estan plantejant en relació amb poder sancionar treballadors, a la reparcel·lació quant a la prescripció, què passarà a tres anys, o a desregular el turisme amb noves figures de l'allotjament turístic. Podríem avançar i fer-los una crítica, però volem fer-los també propostes que son les nostres esmenes. Però abans de fer-los la proposta, els volem fer una altra reflexió. Mirin, nosaltres som socialistes, que significa que no són compatibles, les nostres idees, amb les relacions socials que estableix el capitalisme. Però el que estem plantejant, som anticapitalistes, però les propostes que estem fent són no per acabar aquestes amb el capitalisme, sinó perquè el capitalisme no acabi amb nosaltres. Què podríem votar avui i aprovar en aquest Parlament? Podrien votar, totes vostès, que aquells i aquelles –esmena de la CUP– que cobren més de seixanta mil euros paguin més, i encara més els que cobren més de noranta mil i així tenir 1.000 milions d'ingressos més. També, què podrien aprovar avui? Esmena de la CUP. Punts d'un salari digne, perquè tots els treballadors i les treballadores, fins i tot els subcontractats i les subcontractades, tinguin una garantia de salari mínim de 1.239 euros. També què podrien votar –i semblarà que hi votaran en contra? Doncs mirin, que els treballadors i les treballadores que van veure com els retiraven un 5 per cent del seu salari al 2010 –per cert, molts treballadors i treballadores els quals presten serveis sanitaris aquests dies mitjançant concerts i mitjançant convenis–, els puguin recuperar. Es dona una situació curiosa. Avui, a les vuit del vespre, hi ha hagut molts diputats i diputades –no únicament aquí, sinó a casa seva– que hauran aplaudit els sanitaris. Doncs, d'aquí a un minut, votaran en contra que aquests mateixos sanitaris puguin recuperar el 5 per cent de les seves retribucions que els van retallar el 2010. També podríem aprovar 500 milions més per a la renda garantida de ciutadania. També fons estructurals per revertir privatitzacions, retallades en serveis educatius o dret a l'habitatge o formació en matèria d'igualtat, però sembla que no ho faran. Nosaltres, encara així, els insistim, més propostes: gestionar de manera pública tots els recursos sanitaris, transformar la renda garantida en renda universal, garantir l'habitatge a tothom i aturar els acomiadaments. Propostes no únicament per a ara, sinó també per al futur, de les dotze que els hem llançat. I volíem acabar no únicament emplaçant el Govern o les forces del Govern, al conjunt de forces polítiques a aquest pla de xoc o a aquestes quatre mesures concretes que hem volgut concretar en la nostra intervenció, sinó al conjunt de la societat catalana. Els temps que venen seran o de lluita o d'enfonsament de les nostres condicions; per tant, nosaltres emplacem a lluitar. I la darrera idea en relació amb demà, al dia de demà, que és 25 d'abril, una de les nostres diades nacionals, la del País Valencià. Nosaltres sempre diem: «El nostre nord és el sud. I ara, més que mai, el virus és el sistema; combatem-lo amb la unitat popular.
Gràcies, diputat. És el torn ara, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president –no Govern–, diputades i diputats, el Projecte de llei de mesures els comentava en una breu intervenció en la rèplica al debat sobre el Projecte de llei de pressupostos, a part d'ingressos, aquests pressupostos contemplen un increment de 4.174 milions d'euros provinents del model de finançament, i també un increment de 172 milions d'euros, per a l'any 2020, fruit de l'increment d'impostos –no sé si vol el mèrit el senyor Cid, doncs li donem el mèrit al senyor Cid–, doncs, fruit de l'increment d'impostos de Podem. Però, els ho he dit abans, aquestes previsions no es compliran; no es compliran perquè estan fetes sobre una estimació d'un creixement de l'economia de l'1,9 per cent, i el que tenim al davant és un decreixement de l'economia d'entre el 8 i el 13 per cent, que és una cosa molt diferent. I, per tant, si no s'ingressen impostos, difícilment també es compliran les previsions d'ingressos que s'han fet. I, per tant, la situació, la crisi sanitària ha canviat radicalment l'escenari dels pressupostos, però també del Projecte de llei de mesures que es van presentar fa dos mesos. I em dona la impressió que continuen oblidant –i ho hem de tornar a dir i reiterar– que està molt bé això de redistribuir la riquesa. Nosaltres també estem d'acord que s'ha de redistribuir la riquesa, però és imprescindible per fer-ho crear riquesa. I, amb segons quines polítiques fiscals, el que fan no és crear riquesa, sinó que és crear pobresa. Per tant, jo crec que hem d'orientar-nos cap a un determinat sentit i no cap a un altre. I després aquí comencem amb el reguitzell d'impostos que vostès incrementen amb aquest Projecte de llei de mesures: l'impost d'habitatges buits, on, per cert, en l'exposició de motius de la llei diuen: «Apliquem bonificacions als grans tenidors que tinguin habitatges destinats a lloguer social, i, en realitat, després, en l'articulat, el que fan és reduir les bonificacions que ja tenien aquests tenidors per a tinença d'habitatge social, és a dir, penalitzen aquells que destinen habitatge a ús social. L'impost a les begudes ensucrades el tornen a incrementar, no per raons sanitàries –ho hem debatut a bastament– sinó amb objectius merament recaptatoris. El nou impost a les elèctriques i a les telecomunicacions, «els que tenen més, que paguin més, no sé què… Doncs això té tot un conjunt de problemes, no? Aquest impost compromet activitats econòmiques i, per tant, compromet llocs de treball. Aquest impost no el pagaran les elèctriques, ni les telecomunicacions; el pagaran els consumidors, que som els treballadors. Sí, pagarem els consumidors en la factura de les elèctriques –que és un preu raonable, ja ho sabem–, ho pagarem amb la factura de les elèctriques i ho pagarem amb les factures de les telecomunicacions. Per tant, hi haurà un increment de preus, també, de les factures elèctriques i de telecomunicacions, però, a més a més, perjudica el despoblament, perquè es pagarà, per exemple, pels pals de transport d'electricitat o per pals de transport de xarxes de telefonia i això, on fa més falta? En les zones més despoblades. Pagaran, pagaran més i, d'aquesta manera, vostès contribuiran a afavorir el despoblament, que no el repoblament. Seguim. IRPF, tornem a apujar l'impost als de més de noranta mil, no sé què..., i tornen a deixar les rendes de menys de trenta mil euros que –insisteixo– és el 80 per cent dels contribuents catalans, tenen rendes de menys de trenta mil euros, que són els que paguen més de tot Espanya. Impost de successions. Incrementen els tipus, baixen les bonificacions. I la veritat, amb aquesta crisi sanitària al mig, al bell mig d'aquesta crisi sanitària, amb 9.200 persones mortes, vostès creuen que de veritat és el moment d'apujar els tipus de l'impost de successions? Ara, no es pensin, no apugen els impostos a tots els catalans; no, a tots no. N'hi ha uns a qui els abaixen: als seus. Literalment, als seus. A qui els abaixen? Ah!, als beneficiaris de la caixa –com en diuen?– la caixa de resistència. Per a aquests sí que bonifiquem l'impost de donacions. Ah!, apujar els impostos a tots; abaixar-los només als seus. Escolti'm, he deixat per al final l'impost d'estades turístiques. Incrementen el tipus..., un recàrrec per a Barcelona –per cert, un recàrrec desvinculat de la promoció turística, com si ara en aquest moment això de la promoció turística no fos necessari. Bé, i, els ho torno a repetir: en aquest moment, el nivell d'activitat de les activitats econòmiques basades en el turisme, en aquest moment, és zero: zero. Saben quins són els únics hotels que estan oberts, en aquest moment, a Catalunya? Saben quins són els únics hotels que estan oberts? Aquells que han destinat les seves instal·lacions a serveis sanitaris. Missatge: pam!, els apugem l'impost d'estades turístiques. Escolti'm, nosaltres no compartim aquesta voluntat d'incrementar els impostos i menys d'incrementar aquest impost. Conseller, jo avui l'he sentit dir una cosa que comparteixo amb vostè i que vostè m'ha retret a mi, alguna vegada, que jo plantegés, i avui l'ha plantejada vostè. Segur que hi han matisos, segur que hi han matisos. Ho ha dit aquest matí i ho ha repetit aquesta tarda, fa poca estona, en aquest mateix faristol. Vostè ha dit: «Necessitem mesures per garantir diners a la butxaca de treballadors, famílies i empreses. Doncs hi estem absolutament d'acord. Hi estem absolutament d'acord, però el que fan vostès avui és absolutament el contrari; absolutament el contrari. Permeti'm que li digui, si estem d'acord en això?: treva fiscal. Nosaltres som capaços de renunciar a determinats plantejaments fiscals en aquesta situació d'emergència. És capaç el Govern, també, de renunciar al seu plantejament fiscal que estan fent amb aquest Projecte de llei de mesures? Renunciïn a aquests increments, suprimeixin temporalment –i si no ho fan ara, ho hauran de fer d'aquí a dos mesos– suprimeixin temporalment l'impost sobre estades en establiments turístics. Que no veuen la que els cau a sobre? Que no veuen la que ens cau a sobre a tots plegats? L'única forma que tenim de sortir-ne –econòmicament parlant, sanitàriament és una altra–, però l'única forma que tenim econòmicament parlant de sortir d'aquesta situació és estant al costat de la gent, no escurant-los les butxaques. Gràcies.
Gràcies diputat. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari Republicà, de la diputada senyora Raquel Sans. Quan vulgui.
Gràcies, president, vicepresident. Voldria començar aquesta intervenció agraint la feina que fan tots els tècnics i els assessors del nostre grup i, en especial, del company Jaume Martorell, sense el qual la feina que fem aquí seria pràcticament impossible. Vicepresident, som aquí després d'un camí llarg amb els pressupostos debatuts i a punt d'aprovar la llei de mesures que els possibiliten; un camí que arriba a la seva fi, gairebé quaranta dies més tard, a causa de la irresponsabilitat de Ciudadanos, quaranta dies sense recursos que el Govern havia previst amb aquests pressupostos i que avui són de vital importància. Uns pressupostos que –com s'ha dit i repetit– s'hauran de replantejar per donar resposta a les necessitats de la crisi humanitària que estem vivint. Queda molt lluny aquell 29 de gener en què el vicepresident Aragonès presentava en aquest Parlament la proposta de pressupostos per a enguany. Han passat tres mesos des d'aquesta presentació, una dilació que ens permet tenir una idea força clara de quins són els ritmes d'una tramitació pressupostària i del disbarat que suposaria haver de començar a tramitar uns pressupostos de nou, tal com reclamen alguns grups parlamentaris. Només la tramitació parlamentària ens podria dur a uns altres tres mesos i, si aquí sumem els tràmits necessaris a Govern, estem parlant de, com a mínim, mig any, quan el que cal, doncs, són recursos aquí i ara. No ens podem esperar sis mesos per un desgast polític partidista que justifiqui dilatar els pressupostos que aquest país necessita. Ens cal agilitar la capacitat de la Generalitat per mobilitzar totes les eines disponibles avui mateix. I n'hi ha que el que ens plantegen és posposar aquests pressupostos fins a l'octubre. N'hi ha que haurien volgut que féssim front a les urgències socials del 2020 amb pressupostos de 2017. Si ja eren insuficients en un context de normalitat, en un context d'emergència social posen en escac la capacitat econòmica del Govern per poder donar resposta a les necessitats d'una pandèmia que, és cert, ha fet trontollar el sistema i que, de ben segur, ens obligarà a replantejar el model econòmic i social sobre el qual fonamentem la nostra societat. Estem parlant d'uns pressupostos que ara són d'emergència i vostès, des del principal grup a l'oposició, hi posen traves. Afortunadament, però, avui posem fi a aquest obstruccionisme i aprovarem uns pressupostos de la Generalitat de Catalunya per al 2020. Uns pressupostos que, com ja s'ha recordat per part dels meus companys, permeten augmentar la capacitat de despesa de la Generalitat en 3.000 milions d'euros; 3.000 milions d'euros que resultaran essencials per poder donar resposta a les necessitats generades després d'aquesta crisi. Uns pressupostos que també ens marquen el camí que hem de seguir per sortir-nos-en, el camí dels grans consensos i de la solidaritat. Tant els pressupostos com el Projecte de llei de mesures que ara votarem han estat treballats per una coalició àmplia que va més enllà del Govern, i qui no hi és, és, o bé perquè té un model de societat a les antípodes d'aquest plantejament, o bé perquè ha prioritzat altres interessos. Ben legítim, és clar, però entenem que el moment actual exigeix també a l'oposició ja no situar-se al costat del Govern del país, sinó fer-ho al costat de la ciutadania, especialment al costat d'aquelles persones més vulnerables. Avui som aquí poques i colpides per l'emergència sanitària a la qual fa setmanes que fem front, amb més incerteses que no pas respostes per a l'endemà d'aquesta crisi. Però des d'Esquerra Republicana, tenim una cosa clara: les receptes fallides del 2008 no són les que solucionaran els nous problemes del 2020. L'única resposta viable és enfortir i modernitzar el nostre estat del benestar per a no deixar ningú enrere; aquesta és la nostra prioritat i amb aquesta llei de mesures el Govern busca generar els recursos necessaris per tal de mantenir un estat del benestar que ha esdevingut clau per poder disposar de llits d'UCI, per no col·lapsar el sistema de Salut, que ha estat clau per gestionar les targetes moneder que s'han repartit en substitució de les beques menjador, o per poder donar resposta a l'emergència que s'està vivint a les residències de la gent gran. Un estat del benestar que també resultarà clau per a l'endemà i que haurem de reforçar per quan calgui donar resposta a les persones que hauran perdut la feina, les que hauran de tancar el negoci, les que no rebran cap ingrés o que veuran minvats, de manera molt preocupant, els seus recursos, les que hauran perdut persones estimades. Havia costat molt, massa, deixar enrere la dècada de l'austeritat, l'aposta equivocada d'alguns governs per fer front a una crisi econòmica amb la reducció d'ingressos i la reducció de la despesa. Això va suposar un impacte directe contra els pilars d'aquest estat del benestar quan la ciutadania més el necessitava. Ara, després de molts esforços, aprovarem els pressupostos que recuperen els nivells de despesa previs a 2010 sense recuperar el dèficit de 2010. Si només depenguéssim de la feina feta de la Generalitat, podríem dir allò de que hem estalviat en temps de vaques grasses per poder gastar quan arriben temps més magres. I ho hem fet no només refent el nostre estat del benestar, sinó generant nous drets per a nous temps, com la renda garantida de ciutadania. Amb aquests pressupostos i aquesta llei de mesures, la Generalitat ha posat les seves finances en ordre per assumir aquest cost que serà elevat, que serà molt elevat. Només a mode d'exemple, ara fa uns dies, el vicepresident Aragonès anunciava que, de manera quasi immediata, caldrà mobilitzar els primers 1.000 milions d'euros a través d'una línia de préstecs sota la garantia de l'Institut Català de Finances. Per tant, el que cal en primer terme són recursos, necessitem recursos, i aquesta llei de mesures aposta per generar aquests recursos i ho fa de forma progressiva, ho fa de forma que paga més qui més té. I amb tres punts: reforma de l'impost de successions i donacions, reforma de l'IRPF, creació de nous impostos mediambientals. És a dir, paga més qui més té, qui més guanya i qui més contamina. Perquè aquesta és la política fiscal que defensem des d'Esquerra Republicana. Ras i curt: que pagui més qui més té, una màxima que encara és més necessària d'aplicar en temps de crisi com l'actual. En el context que estem vivint als representants públics se'ns ha d'exigir, si és possible, encara més responsabilitat i més ètica pública, per la qual cosa és inacceptable que formacions com Ciutadans demanin al Govern més inversió en salut, en educació, en afers socials, en agricultura, en cultura, i alhora critiquin la política fiscal que proposa aquesta llei de mesures i que, en xifres anteriors a la crisi preveia recaptar 543 milions d'euros anuals. Com s'han de pagar totes aquestes inversions? Miri, una part podria venir de reclamar al Govern de l'Estat els recursos que pertoquen a Catalunya, és a dir, els diners que paguem els catalans i catalanes i que no tornen. Nosaltres, això, creguin-me, ho fem per activa i per passiva, però els desvelo la sorpresa: aquests diners no arriben. Si fos per vostès, doncs, no hauríem de reclamar una cosa ni fer l'altra. Llavors, digui'm com? Necessitem recursos per a la gent i, per tant, cal fer també una aposta clara per una fiscalitat justa, progressiva i verda. I no cal que facin demagògia ni retòrica buida amb el disc ratllat dels «xiringuitos. Tres de cada quatre euros, és a dir, tres quartes parts d'aquest pressupost es destinen a salut, en primer terme; a afers socials i a educació. I al PSC, doncs, també els ho hem de dir: el paper que han jugat no ens ha agradat gaire. S'han passat mesos dient que vostès ho farien millor i que la reforma fiscal de la Generalitat no era prou d'esquerres, que no era prou progressista. I quan tenen la possibilitat de contribuir, doncs no han presentat ni una sola esmena que possibiliti augmentar els ingressos de la Generalitat. És més, pretenen disminuir-los amb una esmena que té per objectiu introduir bonificacions a l'IRPF per a donacions que es facin d'acord amb la llei de mecenatge espanyol. És a dir, una modificació que podria suposar disminuir en 33 milions i mig d'euros els ingressos de la Generalitat. En un moment de màxima necessitat, en plena emergència de la Covid-19, el Govern no pot renunciar a aquests diners, que es quedarien a les butxaques dels més rics. Els ho hem de dir, ens sembla una proposta més pròpia de la burgesia del segle XIX que d'un socialista del segle XXI. Diputats i diputades, el moment ens exigeix serietat i veritat, i aquest compromís amb un debat públic honest també implica reconèixer que si només depengués de la Generalitat de Catalunya, podríem dir que s'ha fet la feina per ara mobilitzar nous recursos, però també hem de reconèixer que estem sotmesos a les regles de dèficit i de despesa de l'Estat espanyol, unes regles que, a diferència de les institucions europees, el Govern de l'Estat encara no ha suspès. I, encara més, la Generalitat ho té molt difícil per accedir als mercats del deute. Difícil, sobretot, per l'estructura de finançament de l'Estat espanyol. És normal que un inversor tingui recança a l'hora d'invertir en una administració amb competències i responsabilitat sobre salut, educació, serveis socials, però que el 80 per cent dels seus ingressos depenen de bestretes de l'Estat que són gestionades amb arbitrarietat i incompliments. Efectivament, no sembla gaire bon negoci. Els números parlen per si sols: en la darrera dècada, mentre l'Estat ha vist augmentar els seus ingressos en un 83 per cent, els de les comunitats autònomes només han incrementat un 18 per cent. La capacitat de generar ingressos de la Generalitat és, doncs, limitada. Per fer-nos-en una idea, la llei de mesures que aprovarem avui, com deia, preveu recaptar, o preveia recaptar, 453 milions d'euros anuals, però només amb el sobrecost de la pandèmia en matèria de salut s'estima que podria implicar una despesa de més de 1.800 milions d'euros. De moment, les mesures de l'Estat han anat a compte present de la Generalitat, amb la retallada del 55 per cent de les polítiques actives d'ocupació, i també a cost futur, avançant diners de futures bestretes. Vaja, que el Govern de l'Estat no ha ingressat res que no estigués previst, sinó més aviat tot al contrari. Quan parlem d'espoli fiscal, d'infrafinançament, parlem d'això, de la capacitat real del Govern per donar resposta a les necessitats de la ciutadania de Catalunya. Per tant, és un bon moment per recordar a aquelles formacions que governen a l'Estat que cal augmentar la capacitat d'ingressos de la Generalitat. I companyes i companys del PSC i dels comuns, ara que tenen responsabilitats de Govern a Madrid, és a les seves mans posar fi a aquest infrafinançament. Han de moure fitxa i ho han de fer ràpid perquè aquesta exigència a l'Estat és vital. Diríem que és d'urgència extrema per a l'endeutament als mercats i també per tal que s'aprofitin els mecanismes de liquiditat europea, cal augmentar-los, certament, perquè són insuficients, però s'han d'aprofitar i redistribuir entre els territoris. Evidentment, la fiscalitat és clau en la llei d'acompanyament dels pressupostos, però el cost de la llei de mesures va molt més enllà. També ens serveix per a fer una posada al dia de l'estructura legislativa de l'Administració. Així doncs, aquesta llei de mesures també inclou i estructura els compromisos de la Generalitat per a tornar a finançar l'educació dels zero a tres anys al llarg dels propers anys, dels propers exercicis, o per a reforçar el rol de la banca pública de l'ICF, com bé reclama el vicepresident Aragonès, una banca pública, no una banca política. Una posada al dia on sempre hem buscat consens allà on ha estat possible, per això hem acordat mesures per combatre l'emergència en l'àmbit de l'habitatge, definint millor i acotant el concepte dels grans tenidors. També hem assolit un gran consens sobre com impulsar promocions d'ofertes d'ocupació de policies amb perspectiva de gènere –abans ens en parlava la diputada Escarp–, o acordant la creació d'un comissionat per a la infància, vital, que ha de servir per posar les necessitats dels infants al cor de les polítiques públiques del Govern de la Generalitat. Avui, però, som aquí quaranta dies més tard del que tocaria i, per tant, no podem deixar de fer una referència al dictamen del Consell de Garanties que va sol·licitar Ciutadans. Un dictamen que unànimement –unànimement– és favorable al Govern en els pressupostos, i en pràcticament la seva totalitat ho és també en mesures. Per això, i tenint en compte la necessitat imperiosa d'aprovar aquesta llei de mesures, i sent conscients de la bel·ligerància del sistema judicial espanyol, hem presentat esmenes atenent les recomanacions del Consell de Garanties Estatutàries. Però no me'n puc estar de dir-ho, que les administracions públiques no puguin actuar als jutjats per defensar els drets civils i polítics, mentre partits feixistes com Vox campen lliurement per limitar-los, diu molt més de les mancances de l'ordenament jurídic vigent i dels seus defensors que no de l'oportunitat política de presentar aquestes esmenes. I aquí voldríem aprofitar per solidaritzar-nos amb la diputada de Podemos, de l'Assemblea de Madrid, Isa Serra, condemnada a dinou mesos de presó per defensar el dret a l'habitatge. Que ningú s'equivoqui: l'autoritarisme de les institucions judicials de l'Estat és un perill per a la democràcia. En definitiva, la llei de mesures il·lustra l'aposta d'Esquerra per una fiscalitat progressiva i verda, il·lustra l'aposta d'Esquerra per la llibertat i el republicanisme, per una ciutadania apoderada, per emprendre el seu propi projecte vital, lliure d'opressions econòmiques i socials públiques i privades, tal com ho expressava la primera alcaldessa de l'Estat, la republicana Natividad Yarza, quan deia que el seu desig era fer de Catalunya un poble lliure, culte i amarat d'aquella justícia social que tots desitgem. Nosaltres avui els hem presentat la nostra proposta per fer-ho: fronts amplis, més enllà, fins i tot, de la política, també amb els agents socials i econòmics. Es tracta d'aconseguir un acord de país per no deixar ningú enrere, i això només s'aconsegueix amb igualtat, amb progrés i amb justícia social. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Finalment, és el torn ara, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, del diputat senyor Josep Maria Forné.
Gràcies, president, vicepresident, diputades i diputats. Em sembla que són de les darreres intervencions d'una jornada llarga. S'han dit reiterades vegades les gràcies a les persones, als professionals de salut, de serveis socials, que en aquest moment estan a la trinxera fent front a aquesta pandèmia. Juntament amb ells, a les persones dels serveis de seguretat, etcètera, etcètera, que també hi són. Però com que les gràcies no és una cosa d'aquelles que es gasten, no passa res per repetir-les i per tornar-les a dir i donar aquestes gràcies. Per tant, en aquest sentit, primer de tot voldria començar per aquí. També acompanyar aquelles famílies que estan passant el dol per la situació que han perdut algun familiar, o bé aquelles que estan lluitant per vèncer aquesta malaltia i que lluiten per a sortir d'aquesta pandèmia i d'aquesta situació. Dues consideracions generals, i després algunes qüestions ja més concretes del detall del que seria la llei pròpiament de mesures que estem ara comentant i debatent. Les dues consideracions generals. Em sembla que la darrera diputada, la diputada d'Esquerra Republicana, i el diputat, també, dels comuns també hi ha fet referència –és lògic, som els que donem suport a aquestes lleis de pressupostos i de mesures–, han destacat alguna cosa que altres grups, justament, han fetal contrari, que és la conveniència o no de tenir aquests pressupostos i de tenir aquestes mesures. Doncs, sí, convé tenir aquestes mesures, aquesta llei de mesures, convé tenir aquests pressupostos. Per què convé tenir aquests pressupostos i aquestes mesures, encara que sigui en unes circumstàncies que és cert que han fet canviar l'escenari en el qual es van pensar i es van generar pròpiament? Per què? Perquè considerem que són uns pressupostos que estan pensats amb uns ingressos que difícilment podran considerar-se..., el diputat Rodríguez ara també en feia esment, doncs, i deia que no es podran efectuar, però com a mínim ara es podran comptabilitzar aquests ingressos perquè estan pensats amb uns ingressos del 2019, cosa que el 2020, sincerament, no ho podrem fer i, per tant, els pressupostos del 2021 ja veurem com es poden arribar a plantejar, d'alguna manera. Per tant, si tenim aquesta possibilitat comptable d'ingressar uns 3.000 milions més pel creixement, a part del que suposin també els increments d'impostos, doncs, és una cosa que no podem renunciar-hi, certament. I és veritat que l'escenari ha canviat, però hi ha recursos que permeten adaptar aquests nous ingressos i aquests nous pressupostos al nou escenari. Quins són? Modificacions pressupostàries que puguin haver-hi. Per tant, imprescindible que puguin haver-hi aquests pressupostos, imprescindible que hi pugui haver aquesta llei de mesures, encara que l'escenari hagi canviat. Certament, ha canviat, però són més necessaris que mai i, per tant, ens congratulem que puguin ser-hi, aquests pressupostos. Segona consideració general, que, en tot cas, em permetrà després, amb algun dels comentaris, dir. Són uns pressupostos que suposen un pacte, un pacte entre tres formacions polítiques, i dos que estem presents en el Govern. I aquest pacte de les tres formacions polítiques són d'accents i de matisos diferents. Alguns han volgut insistir especialment en aquestes diferències, nosaltres creiem que hi ha aquestes diferències, però tampoc no cal insistir-hi ni furgar en aquestes diferències de forma tan manifesta. Són uns pressupostos de pactes, i com que és un pressupost i una llei de mesures de pactes, vol dir que hi ha cessions per part de tothom. No són els nostres pressupostos ni les nostres lleis de mesures que nosaltres voldríem –en tot cas ja en faríem al cent per cent–, però ens congratulem, per què? Perquè creiem que el pacte i l'acord en aquest sentit està més a prop del bé comú, que no pas situar-se i encasellar-se en les seves pròpies posicions ideològiques. Dit això, dites aquestes dues consideracions més generals, ja permeteu-me entrar una mica més en el que seria el detall de les diferents consideracions fiscals que suposen aquesta llei de mesures i algunes altres que puguin haver-hi. La primera és que la llei de mesures ha de fer front a uns ingressos per part de la Generalitat, que han de donar resposta a un cent per cent de les necessitats de la població, però que, en canvi, la seva capacitat recaptatòria és no del cent per cent, no de gestió del cent per cent del que recapta, sinó que ben limitat i molt més modest el tant per cent del que pot recaptar la Generalitat amb relació a les respostes de necessitats de la ciutadania que pugui donar. Per tant, hi ha una diferència entre el que recaptes i les necessitats que has de cobrir, i la diferència aquesta d'on ve? Ha de venir d'altres instàncies, que en aquest cas són el Govern de l'Estat, que és qui recapta aquest gruix important de la riquesa que se genera aquí. Per tant, tenim un primer actor que no podem deixar d'oblidar que és aquest Govern de l'Estat, que haurà de tenir responsabilitat. Em sembla que el vicepresident deia que de la mateixa manera que demanem la transferència de la Unió Europea per part de l'Estat, també demanem i no generem deute, és a dir, que això no es converteixi en deute. Per tant, aquesta és la primera consideració que voldríem destacar. La segona, també el senyor diputat Rodríguez ho mencionava. Nosaltres hi estem d'acord –hi estem d'acord–, volem distribuir riquesa, clar que volem distribuir la riquesa, però per distribuir riquesa primer l'has de generar. Si vas escanyant, escanyant la riquesa i l'espolies absolutament, no sé què distribuirem, però bé, en tot cas, ens hem de plantejar polítiques que siguin realment de creació de riquesa. Ens sembla que aquest matí al diputat Lucas l'he sentit un momentet que deia que no podem afeblir el teixit productiu del país. Celebro que diguin aquestes coses i que també ens preocupem no només de distribuir, sinó també de potenciar el teixit productiu del país, perquè això és importantíssim. Però no només va en la importància de la creació de la riquesa, sinó que també hi ha una cosa –i en aquest sentit em sembla que és important–, és que generem una riquesa, però no la podem gaudir ni distribuir, perquè hi ha una altra instància, que en aquest cas és el Govern de l'Estat, que es queda amb una part d'aquesta riquesa i no la permet gestionar a nosaltres. Per tant, no és un problema de confrontació entre sobiranisme i... [[Veus de fons.]] No, no és un problema de confrontació, sinó que, justament, el sobiranisme, el que permet és distribuir una riquesa que tu has generat, que has generat, per exemple, eh? –després ja entrarem en el dèficit–, però, per exemple, amb la disposició addicional tercera de l'Estatut que s'incompleix, amb el finançament de la Llei de la dependència..., ha sortit diverses vegades el tema de les residències. Un dels problemes –un dels problemes, un, no dic que no siguin més–, un dels problemes és el tema del finançament de la Llei de la dependència, eh?, que està pensada d'una forma, i finançada d'una altra manera, i distribuïda molt malament de l'altra. Tot això són deutes d'una riquesa que es podria distribuir i que no es distribueix. Tercer, el dèficit fiscal. Tothom, ens sembla que aquí també al Grup Socialista, a la diputada Alícia Romero, també l'he sentit, que hi ha infrafinançament –infrafinançament, etcètera. Bé, aquest infrafinançament en part –en part– ve per uns recursos que generem, en part ve per uns recursos que generem i que no podem administrar, perquè en forma de dèficit fiscal, de diners que van a l'Estat i no tornen, i no són quantitats menors, les més estrictes, les més diguéssim..., serien 10.000 milions, les més generoses serien 16.000 milions, podem fer un capmàs amb aquesta quantitat de diners. Algú deia també que en aquest moment, només a nivell sanitari, hem generat un forat de 1.800 milions. Són 10 –entre 10 i 16, eh?– els 1.000 milions que van i no tornen. Per tant, és un dels problemes d'aquests. Celebrem –celebrem– en quart lloc, l'abaixada d'impostos a aquells que menys ingressen. Certament que aquesta és una qüestió de política distributiva, eh? No pot ser que aquells que menys ingressen tinguin unes càrregues fiscals que els penalitzen com es penalitzen en el cas de Catalunya i, per tant, abaixar aquesta base impositiva als que menys ingressen és alguna de les coses que ens felicitem. Un altre dels ingressos que hi podrien ser, el tema de les successions. En aquest sentit, ens congratulem, des de Junts per Catalunya, que l'impost de successions s'hagi vist eximit en el cas dels cònjuges, perquè què no hi hauria més injust que un pis on vius, que, a més a més, el tens a nom dels dos, hagis de pagar quan se't mor l'altra persona amb la qual convius, que és el teu pis, vull dir, la qual cosa és un greuge bastant –bastant, bastant– gros i, per tant, celebrem que l'hagin pogut eximir. En canvi, ens sap greu no poder haver aconseguit, en aquest cas, que l'impost de successions també bonifiqués les petites empreses en la seva transmissió del negoci. I menys –i menys, i esperem que en això, a nivell de modificacions, puguem intervenir-hi–, i menys en un moment com l'actual, en el qual la complexitat de les petites i mitjanes empreses, i d'empreses que són la majoria de les empreses catalanes, hagin de patir un tipus de greuge com és un impost de successions, que els castiga considerablement. La nova economia, si és que hem de parlar de nova economia, és veritat que estem en un moment d'inflexió. «Crisi, de fet, vol dir això, és una paraula que té el seu origen en el món mèdic, és aquell moment en el qual la malaltia toca fons i comença a recuperar-se, però encara no pots dir que estàs recuperat, perquè encara estàs dintre dels símptomes de la malaltia. Doncs, «crisi hauríem de pensar, voler que fos això, com un punt en el qual arriba al final i ja comença una certa recuperació. No creiem que estiguem ben bé en aquest moment, sinó que encara estem en un moment de caiguda, de símptomes de caiguda, però si hi ha una crisi, sí que és veritat que hi ha d'haver una recuperació i ha d'apuntar cap a algun lloc. Apuntar algun lloc, que és un lloc d'alguna economia en nous horitzons, i una nova manera de plantejar-se, una economia de la mà de la digitalització, també en això ens sentim afavorits, i en aquesta llei de mesures es recull una economia verda. És molt important que siguem capaços d'aconseguir una economia que plantegi castigar, o d'alguna manera penalitzar allò que contamina, eh?, i que, en canvi, es plantegin alternatives que permetin un respecte a la naturalesa molt millor. També ens sap greu, en aquesta llei de mesures, no haver aconseguit..., però ja hem dit que és una qüestió de pacte i és una qüestió d'acord de diferents grups, haver aconseguit que aquells deutes de l'Estat –com l'addicional tercera, etcètera, etcètera–, com aquells que puguem comptabilitzar, poder-los posar com a part comptable d'allò que pots gastar, perquè és un deute que algun tercer té, i, en canvi, no ho podem incorporar, en aquest moment, però seria una de les coses..., eh? [[Veus de fons.]] Seria una de les coses que seria bo de comptabilitzar, perquè encara que sigui una forma d'ingressos, encara que compti com a deute, en aquest sentit, doncs, consideraríem que sí. I, per acabar –per acabar–, dues coses. Són uns pressupostos, són unes lleis de mesures imprescindibles, ens felicitem moltíssim que hàgim pogut tirar-les endavant, que neixin d'un pacte, que segur que millora perquè ningú té una raó definitiva ni absoluta, i que, per tant, en les cessions, doncs, segurament que hi ha acords i hi ha allò que beneficia, però tot i que siguin uns pressupostos i siguin unes lleis de mesures que sol·licitem que hi siguin, sabem que hauran de patir modificacions per adaptar-se a les circumstàncies i estem convençuts que el Govern de la Generalitat estén la mà als grups parlamentaris que li donem suport i els grups parlamentaris que donen suport a aquests pressupostos estenen la mà perquè aquestes modificacions es facin amb el màxim d'acord, amb el màxim de consens, i pensant en el bé comú de la ciutadania, que en aquest moment és més imprescindible que mai. I l'últim, crec que aconseguir aprovar aquests pressupostos, aprovar aquestes lleis de mesures, a través d'un vot i d'una cambra com la que tenim, en la que el vot telemàtic també hi participa i s'hi estrena en aquest moment, és una bona manera de fer-ho, i és una bona manera de fer memòria i de marcar un senyal, un indici de modernitat de la nostra institució. Moltíssimes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Ara farem cinc minuts de recés i començarem les votacions. Els recordo que seran dos blocs de votacions seguides: primer, pressupostos; i després, llei de mesures. Gràcies.
Molt bé. Comencem les votacions. [[Projecte de llei de pressupostos de la Generalitat de Catalunya per al 2020 (continuació)]] [[200-00011/12]] En primer lloc, votarem el Projecte de llei de pressupostos de la Generalitat de Catalunya per al 2020. Els explico com procedirem a ordenar-les, tot i que els grups parlamentaris tenen els guions de votació convenientment preparats. En qualsevol cas, els anuncio que, en primer lloc, votarem les esmenes transaccionals. En segon lloc, votarem, i en una única votació, els vots particulars del text de l'articulat. En tercer lloc, votarem les esmenes reservades del text articulat. En quart, els vots particulars i les esmenes reservades de l'estat de despeses. En cinquè lloc, votarem el text del dictamen del projecte de llei. I, per acabar, votarem l'estat de despeses. Comencem, doncs, a votar les esmenes transaccionals. Comencem per la primera transaccional. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat aprovada per 134 vots a favor, cap en contra i cap abstenció; és a dir, per unanimitat. Passem ara a votar la número 2. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat aprovada també per 134 vots a favor, cap en contra i cap abstenció; és a dir, per unanimitat. Votem ara la número 3. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat aprovada per 134 vots a favor, cap en contra i cap abstenció; és a dir, també per unanimitat. Passem ara a votar la número 4. Comença la votació. Ha estat aprovada per 134 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. I passem ara a votar la número 5. Comença la votació. Ha estat aprovada per 134 vots a favor, cap en contra i cap abstenció; és a dir, unanimitat. Passem ara a votar els vots particulars del text articulat. Com bé saben, els vots particulars pretenen tornar al text original presentat i descartat al text del dictamen. En conseqüència, en cas que s'aprovi un vot particular, és a dir, que hagi reviscut el text original presentat, les votacions separades que es faran al final respecte al text del dictamen cal entendre que només es referiran a la part no afectada pels vots particulars aprovats. Si? [[Pausa.]] Molt bé. Doncs, passem a votar el primer dels vots particulars, que fan referència... [[Veus de fons.]] Una única votació, certament. Comencem aquesta votació. Aquest vot particular ha estat rebutjat per 65 vots a favor, 69 en contra i cap abstenció. Passem ara a les esmenes reservades del text articulat. Comencem pel paquet número 1, que comença per l'esmena número 6 i acaba per l'esmena número 1258, aquest primer bloc. [[Pausa.]] Passem, doncs, a votar, ara sí, com dèiem, les esmenes reservades del text articulat. Comencem per la primera. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 61 vots a favor, 65 en contra i 8 abstencions. I votem ara la número dos, el paquet número 2. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 4 vots a favor, 69 en contra i 61 abstencions. Passem ara a votar l'esmena número 62. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 8 vots a favor, 82 en contra i 44 abstencions. Votem ara el paquet d'esmenes número 4. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 65 vots a favor, 69 en contra i cap abstenció. I votem ara el cinquè paquet d'esmenes. Comença la votació. Aquestes esmenes han quedat rebutjades per 44 vots a favor, 65 en contra i 25 abstencions. Votem ara l'esmena número 7. Comença la votació. Ha estat rebutjada per cap vot a favor, 130 en contra i 4 abstencions. I votem ara el grup d'esmenes que va de la 34 fins a la 1170. Sí? [[Pausa.]] Comença la votació. Aquest paquet d'esmenes..., han estat rebutjades per 4 vots a favor, 122 en contra i 8 abstencions. I votem ara el vuitè paquet d'esmenes, que van de la 27 a la 128. Sí? [[Pausa.]] El que va de l'esmena número 27 fins a la 1228. Sí? [[Pausa.]] Comença la votació. Aquest paquet ha estat rebutjat per 57 vots a favor, 65 en contra i 12 abstencions. Votem ara l'esmena 1225. Comença la votació. En aquest cas s'ha produït un empat: 65 vots a favor, 65 en contra i 4 abstencions. Votarem seguidament, i si es produeix aquest empat, els votarem al final per obrir un nou període de votació telemàtic. D'acord? [[Pausa.]] Per tant, passem a votar per segona vegada aquesta esmena. Comença la votació. S'ha produït un nou empat. Per tant, la reservem per veure al final, per votar aquelles esmenes en què s'hagin produït empats. És l'esmena 1225. Passem ara a votar les esmenes 8 i 24. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 53 vots a favor, 81 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar les esmenes que comencen per la número 4 i acaben per 1269. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 57 vots a favor, 69 en contra i 8 abstencions. I votem ara l'esmena número 9. Comença la votació. L'esmena número 9 ha estat rebutjada per 36 vots a favor, 98 en contra i cap abstenció. Votem ara el grup d'esmenes que van de la número 10 a la 1246. Comença la votació. Aquest paquet d'esmenes ha estat rebutjat per 40 vots a favor, 94 en contra i cap abstenció. Votem ara l'esmena 1203. Comença la votació. L'esmena 1203 ha estat rebutjada per 25 vots a favor, 65 en contra i 44 abstencions. Votem ara el paquet d'esmenes que va de la 38 fins a la 1196. Comença la votació. Aquest paquet ha estat rebutjat per 21 vots a favor, 105 en contra i 8 abstencions. I votem ara les esmenes 12, 18 i 304. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 57 vots a favor, 65 en contra i 12 abstencions. I votem ara les esmenes que van de les 53 a la 1199. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 4 vots a favor, 105 en contra i 25 abstencions. I passem ara a votar l'esmena número 65. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 4 vots a favor, 94 en contra i 36 abstencions. Passem ara a votar l'esmena número 40. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 4 vots a favor, 86 en contra i 44 abstencions. Votem ara la 1205. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 33 vots a favor, 101 en contra i cap abstenció. Votem ara l'esmena 275. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 12 vots a favor, 122 en contra i cap abstenció. Votem ara l'esmena 276. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 29 vots a favor, 69 en contra i 36 abstencions. Votem ara les esmenes 1 i 3. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 21 vots a favor, 69 en contra i 44 abstencions. Passem ara a votar la 277. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 29 vots a favor, 105 en contra i cap abstenció. Votem ara l'esmena número 2. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 61 vots a favor, 73 en contra i cap abstenció. Votem ara el grup d'esmenes que incorporen l'esmena 61, 278, 1039 i 1222. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 12 vots a favor, 122 en contra i cap abstenció. Per tant, efectivament, han estat rebutjades. Passem ara a l'esmena número 5. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 29 vots a favor, 69 en contra i 36 abstencions. I votem ara el paquet d'esmenes que incorpora la 66, 1264 i 1265. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 40 vots a favor, 77 en contra i 17 abstencions. I votem ara l'esmena número 32. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 12 vots a favor, 105 en contra i 17 abstencions. I votem ara la número 46. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 12 vots a favor, 86 en contra i 36 abstencions. Passem ara a votar el paquet d'esmenes que van de la 49 a la 1211. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 57 vots a favor, 69 en contra i 8 abstencions. I votem ara el paquet d'esmenes que van de la 58 a 1273. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 21 vots a favor, 69 en contra i 44 abstencions. Votem ara l'esmena número 17. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 40 vots a favor, 65 en contra i 29 abstencions. I votem ara el paquet d'esmenes que va de la 155 i la 1270. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 40 vots a favor, 82 en contra i 12 abstencions. I votem ara les esmenes 282 i 1038. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 12 vots a favor, 69 en contra i 53 abstencions. Votem ara l'esmena número 52. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 40 vots a favor, 86 en contra i 8 abstencions. Votem ara la 1207. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 36 vots a favor, 69 en contra i 29 abstencions. I votem ara el paquet d'esmenes que va de la 1069 a la 1266. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 40 vots a favor, 86 en contra i 8 abstencions. I passem ara a votar les esmenes 1179 i 1263. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 40 vots a favor, 69 en contra i 25 abstencions. Votem ara la 435. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 25 vots a favor, 101 en contra i 8 abstencions. I votem ara les esmenes 1234, 1235 i 1236. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 40 vots a favor, 82 en contra i 12 abstencions. Votem ara les esmenes que van de la 1238 a la 1254. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 44 vots a favor, 82 en contra i 8 abstencions. I votem ara l'esmena 1262. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 44 vots a favor, 73 en contra i 17 abstencions. [[Pausa.]] Passem ara a votar els vots particulars de l'estat de despeses. Sí? Canviem, per tant, de bloc de votacions i comencem pel primer, que va dels vots particulars número 1 fins al 24. Sí? [[Pausa.]] Comença la votació. Aquests vots particulars han estat rebutjats per 65 vots a favor, 69 en contra i cap abstenció. I votem ara els vots particulars 18 i 23. Comença la votació. Aquests vots particulars han estat rebutjats per cap vot a favor, 70 en contra i 64 abstencions. Passem ara a les esmenes reservades de l'estat de despeses, començant pel primer bloc, que va de les esmenes que comencen per la número 23 fins a la 656. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 57 vots a favor, 65 en contra i 12 abstencions. I votem ara les esmenes 7, 10, 16 i 389. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 57 vots a favor, 77 en contra i cap abstenció. Votem ara les esmenes que van de la 1 a la 657. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 57 vots a favor, 69 en contra i 8 abstencions. I votem ara les esmenes que van de la 12 a la 628. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 40 vots a favor, 86 en contra i 8 abstencions. I votem ara les esmenes que van de la 25 a la 653. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 61 vots a favor, 65 en contra i 8 abstencions. I votem ara les que van de la 53 a la 674. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per cap vot a favor, 126 en contra i 8 abstencions. I ara votem la número 11. Comença la votació. La número 11 ha estat rebutjada per 4 vots a favor, 122 vots en contra i 8 abstencions. Votem ara les esmenes 8, 13 i 531. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 40 vots a favor, 94 en contra i cap abstenció. I ara votem la 527. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 65 vots a favor, 69 en contra i cap abstenció. Votem ara les esmenes 6 i 9. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 40 vots a favor, 77 en contra i 17 abstencions. I votem ara l'esmena número 14. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 4 vots a favor, 130 en contra i cap abstenció. I votem ara l'esmena número 15. Comença la votació. L'esmena número 15 ha estat rebutjada per 4 vots a favor, 94 en contra i 36 abstencions. Votem ara la número 63. En aquesta esmena s'ha produït un empat: 65 vots a favor, 65 en contra i 4 abstencions. Per tant, tornem a votar l'esmena. S'ha produït un empat. Per tant, la tornarem a votar també al final. Votem ara l'esmena número 1000. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 12 vots a favor, 86 en contra i 36 abstencions. Votem ara les esmenes que van de la 18 fins a la 635. Comença la votació. Han estat rebutjades per 40 vots a favor, 69 en contra i 25 abstencions. I votem ara l'esmena número 301. Comença la votació. En aquesta esmena s'ha produït un empat: 65 vots a favor, 65 en contra i 4 abstencions. Tornem a votar. Fem segona votació. Comença la votació. Es reprodueix l'empat. Per tant, la votarem al final de nou. Passem ara a votar l'esmena número 34. Comença la votació. Aquesta esmena s'ha rebutjat per 60 vots a favor, 74 en contra i cap abstenció. Votem ara l'esmena 660. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 21 vots a favor, 105 en contra i 8 abstencions. I votem ara les esmenes 419 i 486. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 21 vots a favor, 65 en contra i 48 abstencions. I votem ara les esmenes que van de la 52 a la 508. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 4 vots a favor, 86 en contra i 44 abstencions. I votem ara l'esmena 55. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 36 vots a favor, 69 en contra i 29 abstencions. I votem ara les esmenes que van de la 521 a la 634. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 40 vots a favor, 65 en contra i 29 abstencions. I votem ara les esmenes 21 a 535. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 53 vots a favor, 69 en contra i 12 abstencions. Votem ara l'esmena número 36. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 12 vots a favor, 65 en contra i 57 abstencions. Passem ara a votar les esmenes que van de la 60 a la 467. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 57 vots a favor, 65 en contra i 12 abstencions. Votem ara les esmenes 533 i 534. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 53 vots a favor, 65 en contra i 16 abstencions. I votem ara les esmenes que van de la 342 a la 569. Comença la votació. En aquestes esmenes s'ha produït un empat: 65 vots a favor, 65 en contra i 4 abstencions. Per tant, tornem a fer una segona votació. Comença la votació. En aquesta segona votació, han quedat rebutjades per 50 vots a favor, 70 en contra i 4 abstencions. Votem ara l'esmena 451. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 40 vots a favor, 90 en contra i 4 abstencions. I votem ara les esmenes 81 i 530. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 44 vots a favor, 65 en contra i 25 abstencions. I votem ara l'esmena 336. L'esmena 336 ha estat rebutjada per 61 vots a favor, 73 en contra i cap abstenció. I votem ara la 108. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 17 vots a favor, 73 en contra i 44 abstencions. I votem ara la 180. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 21 vots a favor, 69 en contra i 44 abstencions. I votem ara la 118. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 61 vots a favor, 65 en contra i 8 abstencions. [[Pausa llarga.]] Molt bé. Tornem, doncs, a votar les esmenes en les quals hi ha hagut, s'ha produït un empat. Farem la tercera votació. En primer lloc, votem, de les esmenes reservades al text articulat, l'esmena 1225. Comencem la votació... [[Veus de fons.]] La 1225. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 28 vots a favor... [[Veus de fons.]] Doncs tornem a... Repetim la votació. Escoltin bé: l'esmena és la 1225 –1225–, que és reservada al text articulat –1225. Tornem a votar. S'ha produït un nou empat. Per tant, decau l'esmena; queda rebutjada. Passem ara votar la següent esmena en la qual s'havia produït un empat en la votació, que és l'esmena reservada de l'estat de despesa número 63. Sí? [[Veus de fons.]] La votació 13, senyor Cid, esmena 63. Sí? [[Veus de fons.]] De les esmenes reservades de l'estat de despeses, votem l'esmena número 63, que correspon al bloc, la votació, número 13. Sí? D'acord? [[Pausa.]] Sí? Tothom? [[Pausa.]] Doncs votem. Comença la votació. S'ha desempatat; ha guanyat el sí: 69 vots a favor, 65 en contra, cap abstenció. Per tant, queda aprovada. Votem ara la número 301. Sí? [[Veus de fons.]] Bloc 16, esmena número 301 –bloc 16. Sí? [[Pausa.]] Comença la votació. S'ha reproduït l'empat, en aquest cas. Per tant, l'esmena queda rebutjada. Passem ara al següent bloc de votacions, que correspon al text del dictamen. [[Pausa.]] Sí? [[Pausa.]] Votem de manera separada aquells articles del text del dictamen que han estat sol·licitats. En aquest punt, els recordo que les votacions finals respecte al dictamen sempre són en referència a la part que no ha estat sotmesa a esmenes i vots particulars. Sí? [[Pausa.]] Comencem votant l'article 16.5, la primera votació. Comença la votació. Aquest article ha estat rebutjat per 65 vots a favor, 69 en contra i cap abstenció. Votem ara l'article 16.6, que correspon a la segona votació. Comença la votació. Aquest article ha estat rebutjat per 65 vots a favor, 69 en contra i cap abstenció. I votem ara la votació número 3, que correspon a l'article 26.1.e. Comença la votació. Ha estat aprovat per 130 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. I votem ara l'article 26.3. Comença la votació. Aquest article ha estat aprovat per 134 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Votem ara l'article 39.7. Comença la votació. Ha estat aprovat per 86 vots a favor, 12 en contra i 36 abstencions. I votem ara el 40.6. Comença la votació. Ha estat rebutjat per 65 vots a favor, 69 en contra i cap abstenció. I votem ara la votació número 7, que correspon a l'article 45.1.c. Comença la votació. Ha estat aprovat per 130 vots a favor, 4 en contra i cap abstenció. I votem ara l'article 48.1.b. Comença la votació. Ha estat aprovat per 105 vots a favor, 8 en contra i 21 abstencions. I votem ara l'article 48, excepte la lletra be de «Barcelona i l'apartat 1. Comença la votació. Ha estat aprovat per 109 vots a favor, 4 en contra i 21 abstencions. Votem ara la disposició addicional tercera. Comença la votació. Ha estat aprovada per 130 vots a favor, 4 en contra i cap abstenció. Votem ara la disposició addicional vint-i-vuitena. Comença la votació. Ha estat aprovada per 130 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. I ara votem la disposició addicional vint-i-novena. Comença la votació. La disposició addicional vint-i-novena ha estat aprovada per 134 vots a favor, cap en contra i cap abstenció; és a dir, per unanimitat. I votem ara la disposició addicional trentena. Comença la votació. Ha estat aprovada per 69 vots a favor, cap en contra i 65 abstencions. I votem ara la disposició addicional trenta-unena. Comença la votació. Ha estat aprovada per 134 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. I votem ara la resta del text articulat. Comença la votació. La resta del text articulat ha estat aprovat per 65 vots a favor, 61 en contra i 8 abstencions. Votem ara l'estat de despeses. I, en primer lloc, votem les modificacions introduïdes per la Comissió d'Economia i Hisenda que comporten altes i baixes a la secció pressupostària del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies. La votació número 1. Comença la votació. Ha estat aprovada per 134 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. I ara votem la votació número 2. Comença la votació. Ha estat aprovada també per unanimitat; és a dir, 134 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. I votem ara la votació número 3, que correspon a les modificacions introduïdes per la comissió que comporten altes i baixes a la secció pressupostària del Departament de Cultura que provenen de l'antiga esmena 475. Comença la votació. Ha estat aprovada per 105 vots a favor, 4 en contra i 25 abstencions. Votem ara la número 4. Comença la votació. Ha estat aprovada per 134 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. I votem ara la número 5. Comença la votació. Ha estat aprovada per unanimitat: 134 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. I votem ara la número 6. Comença la votació. Ha estat aprovada també per unanimitat: 134 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. Votem ara la número 7. Comença la votació. Ha estat aprovada per 134 vots a favor, cap en contra i cap abstenció; és a dir, per unanimitat. I passem ara a votar la número 8. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat aprovada per 105 vots a favor, 25 en contra i 4 abstencions. Votem ara la número 9. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat aprovada per 113 vots a favor, 4 en contra i 17 abstencions. I votem ara la número 10. Comença la votació. La número 10 ha estat aprovada per unanimitat: 134 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Votem ara la número 11. Comença la votació. Ha estat aprovada per unanimitat: 134 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Votem ara la votació número 12, que correspon a les modificacions introduïdes per la comissió que comporten altes i baixes que fan referència al Servei de Salut de Catalunya. Comença la votació. Ha estat aprovada per unanimitat: 134 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. I votem ara la votació número 13, que correspon a la resta de l'estat de despesa del projecte de llei. Sí? [[Pausa.]] Comença la votació. La resta de l'estat de despesa del projecte de llei ha estat aprovada per 65 vots a favor, 61 en contra i 8 abstencions. [[Aplaudiments. Pausa llarga.]] Bé, seguim amb les votacions. [[Projecte de llei de mesures fiscals, financeres, administratives i del sector públic i de creació de l'impost sobre les instal·lacions que incideixen en el medi ambient (continuació)]] [[200-00012/12]] En aquest cas les relatives al Projecte de llei de mesures fiscals, financeres, administratives i del sector públic i de creació de l'impost sobre les instal·lacions que incideixen en el medi ambient. Els explico també l'ordenació de les votacions. En primer lloc, votarem els vots particulars; en segon lloc, votarem les esmenes reservades, i, dintre d'aquest bloc, en primer lloc, les esmenes reservades 24 i 34, i, després, la resta d'esmenes reservades; en tercer lloc, votarem les esmenes transaccionals; en quart, votarem les esmenes subsegüents al dictamen del Consell de Garanties Estatutàries; en cinquè lloc, votarem les esmenes tècniques i lingüístiques, i, per acabar, votarem el text del dictamen. Comencem la votació dels vots particulars. Votem els primers, que corresponen als vots particulars números 1 i 2. Comença la votació. Han estat rebutjats per cap vot a favor, 134 en contra i cap abstenció. I votem ara els vots particulars 3, 4 i 5. Comença la votació. Aquests vots particulars han estat rebutjats per 65 vots a favor, 69 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar les esmenes reservades. Com els he dit, votarem primer les esmenes reservades per separat corresponents a la número 24 i 34, eh? Per tant, votem primer el punt segon de l'esmena número 24, sí? [[Veus de fons.]] El 2.a, perdó; el punt 2.a de l'esmena número 24. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 61 vots a favor, 65 en contra i 8 abstencions. I votem ara el punt 2.b, de «Barcelona, de l'esmena número 24. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 61 vots a favor, 65 en contra i 8 abstencions. Votem ara el punt 2.c de l'esmena número 24. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 61 vots a favor, 65 en contra i 8 abstencions. Votem ara el punt 2.d de l'esmena número 24. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 61 vots a favor, 65 en contra i 8 abstencions. I votem ara el punt 2.e de l'esmena número 24. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 61 vots a favor, 65 en contra i 8 abstencions. Votem ara l'esmena número 24, la resta de l'esmena número 24, el que no hem votat. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 61 vots a favor, 65 en contra i 8 abstencions. I votem ara el punt 1 de l'esmena número 34. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 48 vots a favor, 86 en contra i cap abstenció. Votem ara el punt 4 de l'esmena número 34. Comença la votació. [[Veus de fons.]] El punt quart de l'esmena número 34. Aquesta esmena ha estat aprovada per 69 vots a favor, 2 en contra i 72 vots d'abstenció. Sí? [[Pausa.]] Passem ara a votar la resta de l'esmena número 34. [[Veus de fons.]] Votem –sí?– la resta de l'esmena número 34. [[Pausa.]] D'acord. Comença la votació. Ha estat aprovada per 69 vots a favor, 65 en contra i cap abstenció. Votem ara la resta de les esmenes reservades. I, en primer lloc, votem l'esmena 1359. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 25 vots a favor, 105 en contra i 4 abstencions. Votem ara el segon paquet d'esmenes. Comença la votació. El segon paquet d'esmenes ha estat rebutjat per 36 vots a favor, 90 en contra i 8 abstencions. Votem ara el tercer paquet d'esmenes. Comença la votació. Ha estat rebutjat per 21 vots a favor, 105 en contra i 8 abstencions. I votem ara el quart paquet. Comença la votació. Ha estat rebutjat per 57 vots a favor, 65 en contra i 12 abstencions. I votem ara... [[Veus de fons.]] Molt bé, d'acord. Votem ara l'esmena 1360. [[Veus de fons.]] Cinc. Bloc 5, esmena 1360. Sí? [[Pausa.]] Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 21 vots a favor, 68 en contra i 44 abstencions. Votem ara el paquet número 6..., vaja, la votació número 6, que correspon a l'esmena 56. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 17 vots a favor, 109 en contra i 8 abstencions. I votem ara el setè paquet d'esmenes, que van de la 1261 fins a la 1314. Comença la votació. Han estat rebutjades per 4 vots a favor, 82 en contra i 48 abstencions. I votem ara el paquet 8, que va de les esmenes 130 a 195. Comença la votació. Han estat rebutjades per 36 vots a favor, 84 en contra i 14 abstencions. I votem ara el paquet número 9, que són les esmenes que van de la 2 a la 1296. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 8 vots a favor, 82 en contra i 44 abstencions. I votem ara la desena votació, que correspon a l'esmena 1361. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 61 vots a favor, 69 en contra i 4 abstencions. I votem ara la votació número 11, que són les esmenes 3, 5 i 10. Comença la votació. Han estat rebutjades per 4 vots a favor, 105 en contra i 25 abstencions. I votem en la votació número 12, que és l'esmena 57. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 17 vots a favor, 69 en contra i 48 abstencions. Votem ara la votació número 13, que són les esmenes que van de la 132 a la 1327. Comença la votació. Han estat rebutjades per 40 vots a favor, 65 en contra i 29 abstencions. I votem ara l'esmena 1362. Comença la votació. Ha estat aprovada per 73 vots a favor, 44 en contra i 17 abstencions. I votarem ara les esmenes 58 i 59. Comença la votació. Han estat rebutjades per 17 vots a favor, 73 en contra i 44 abstencions. I votem ara les esmenes que van de la 159 a la 1338. Comença la votació. Han estat rebutjades per 36 vots a favor, 90 en contra i 8 abstencions. I votem ara les esmenes 6, 13 i 21. Comença la votació. Han estat rebutjades per 12 vots a favor, 105 en contra i 17 abstencions. I votem ara les esmenes 60, 100 i 126. Comença la votació. Han estat rebutjades per 17 vots a favor, 69 en contra i 48 abstencions. Votem ara les esmenes que van de la 134 a la 1269. Comença la votació. Han estat rebutjades per 40 vots a favor, 77 en contra i 17 abstencions. I votem ara les esmenes 7 i 32. Comença la votació. Han estat rebutjades per 29 vots a favor, 105 en contra i cap abstenció. I votem ara les esmenes que van de la 135 a la 1287. Comença la votació. [[Veus de fons.]] Del bloc 21. Han estat rebutjades per 40 vots a favor, 93 en contra i cap abstenció. I votem ara el bloc 22, que són les esmenes 43 i 86. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 65 vots a favor, 69 en contra i cap abstenció. I votem ara l'esmena número 8, que correspon al bloc 23. Comença la votació. Han estat rebutjades per 8 vots a favor, 118 en contra i 8 abstencions. I votem ara el bloc 24, que són les esmenes que van de la 9 a la 29. Comença la votació. Han estat rebutjades per 4 vots a favor, 122 en contra i 8 abstencions. Votem ara el bloc 25, que correspon a l'esmena 1368. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 8 vots a favor, 86 en contra i 40 abstencions. I votem ara el bloc 26, que va de l'esmena 42 a la 1333. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 25 vots a favor, 65 en contra i 44 abstencions. I votem ara les esmenes que van de la 18 a la 1369, que correspon al bloc 27. Sí? [[Pausa.]] Comença la votació. Han estat rebutjades, aquestes esmenes, per 12 vots a favor, 86 en contra i 36 abstencions. Votem ara el bloc 28, amb l'esmena número 11. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 16 vots a favor, 82 en contra i 36 abstencions. I votem ara la número 29, que correspon a les esmenes 66 i 74. Comença la votació. Han estat rebutjades per 21 vots a favor, 105 en contra i 8 abstencions. I passem ara al bloc 30, que són les esmenes que van de la 142 a la 208. Comença la votació. Han estat rebutjades per 57 vots a favor, 77 en contra i cap abstenció. I votem ara el bloc 31, de les esmenes que van de la 1273 a la 1315. Comença la votació. Han estat rebutjades per 4 vots a favor, 65 en contra i 65 abstencions. I votem ara el bloc 32, que va de les esmenes 69 a 1357. Comença la votació. Han estat rebutjades per 21 vots a favor, 65 en contra i 48 abstencions. I votem ara el bloc 33, amb les esmenes que van de la 15 a la 127. Comença la votació. Han estat rebutjades per 21 vots a favor, 69 en contra i 44 abstencions. Votem ara el bloc 34, amb les esmenes de la 97 a la 1329. Comença la votació. Han estat rebutjades per 57 vots a favor, 69 en contra i 8 abstencions. I votem ara el bloc 35, amb l'esmena 70. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 17 vots a favor, 105 en contra i 12 abstencions. I votem ara el bloc 36, amb l'esmena 1374. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 25 vots a favor, 69 en contra i 40 abstencions. Votem ara el bloc 37, amb les esmenes que van de la 33 a la 1375. Comença la votació. Han estat rebutjades per 12 vots a favor, 69 en contra i 53 abstencions. Votem ara el bloc 38, amb l'esmena número 17. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 4 vots a favor, 118 en contra i 12 abstencions. Votem ara el bloc 39, amb les esmenes 45 i 73. Comença la votació. Amb aquesta esmena s'ha produït un empat: 65 vots a favor, 65 en contra i 4 abstencions. Passem, doncs, a votar una segona vegada. Comença la votació. S'ha produït un empat de nou. Per tant, la votarem al final. Votem ara el bloc 40, amb les esmenes que van de la 19 a la 168. Comença la votació. S'han rebutjat per 57 vots a favor, 69 en contra i 8 abstencions. I votem ara el bloc 41, de les esmenes que comencen per la 23 i acaben per la 587. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 61 vots a favor, 65 en contra i 8 abstencions. I votem ara el bloc 42, amb les esmenes que van de la 77 a la 189. Comença la votació. Han estat rebutjades per 53 vots a favor, 69 en contra i 12 abstencions. I votem ara el bloc 43, amb les esmenes que van de la 78 a la 197. Comença la votació. Han estat rebutjades per 53 vots a favor, 73 en contra i 8 abstencions. Votem ara el bloc 44, amb les esmenes que van de la 1283 a la 1351. Comença la votació. Han estat rebutjades per 4 vots a favor, 69 en contra i 61 abstencions. I votem ara la 45, amb les esmenes que van de la 25 a la 1335. Comença la votació. Han estat rebutjades per 44 vots a favor, 82 en contra i 8 abstencions. I votem ara el bloc 46, de les esmenes 1284 i 1304. Comença la votació. Han estat rebutjades per 4 vots a favor, 94 en contra i 36 abstencions. I votem ara el bloc 47, amb les esmenes que van de la 80 a la 125. Comença la votació. Han estat rebutjades per 53 vots a favor, 69 en contra i 12 abstencions. I votem ara el bloc 48, de les esmenes que van de la 157 a la 212. Comença la votació. Han estat rebutjades per 36 vots a favor, 98 en contra i cap abstenció. I votem ara del bloc 49, amb les esmenes que van de la 164 a la 1339. Comença la votació. Han estat rebutjades per 40 vots a favor, 69 en contra i 25 abstencions. I votem ara el bloc 50, amb l'esmena 87. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 20 vots a favor, 65 en contra i 49 abstencions. I votem ara el bloc 51, amb l'esmena 89. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 29 vots a favor, 101 en contra i 4 abstencions. I votem ara el bloc 52, amb les esmenes que van de la 50 a la 198. Comença la votació. Han estat rebutjades per 40 vots a favor, 69 en contra i 25 abstencions. I votem ara el bloc 53, amb les esmenes que van de la 165 a la 1242. Comença la votació. Han estat rebutjades per 40 vots a favor, 65 en contra i 29 abstencions. I votem ara el bloc 54, amb l'esmena 37. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 4 vots a favor, 86 en contra i 44 abstencions. I votem ara el bloc 55, amb les esmenes que van de la 166 a la 200. Comença la votació. Han estat rebutjades per 36 vots a favor, 73 en contra i 25 abstencions. I votem ara el bloc 56, amb les esmenes que van de la 94 a la 109. Comença la votació. Han estat rebutjades per 29 vots a favor, 69 en contra i 36 abstencions. I votem ara el bloc 57, amb les esmenes que van de la 1299 a la 1356. Comença la votació. Han estat rebutjades per 21 vots a favor, 69 en contra i 44 abstencions. Passem ara a votar el bloc 58, amb les esmenes que van de la 1300 a la 1302. Comença la votació. Han estat rebutjades per 8 vots a favor, 65 en contra i 61 abstencions. I votem ara el bloc 59, amb l'esmena 44. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 25 vots a favor, 101 en contra i 8 abstencions. I votem ara el bloc 60, amb l'esmena 177. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 40 vots a favor, 86 en contra i 8 abstencions. Votem ara la 61, amb les esmenes que van de la 178 a la 183. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 40 vots a favor, 82 en contra i 12 abstencions. I passem ara al bloc 62, amb les esmenes que comencen per la 1310 i que van fins a la 1358. Comença la votació. Han estat rebutjades per 4 vots a favor, 86 en contra i 44 abstencions. I passem a votar el bloc 63, amb l'esmena número 51. Comença la votació. Ha estat rebutjat per 4 vots a favor, 69 en contra i 61 abstencions. I passem ara al bloc 64, de les esmenes 180 i 201. Comença la votació. Han estat rebutjades per 36 vots a favor, 86 en contra i 12 abstencions. I votem ara el bloc 65, amb les esmenes 181 i 199. Comença la votació. Han estat rebutjades per 36 vots a favor, 69 en contra i 29 abstencions. I votem ara el bloc número 66, amb l'esmena 54. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 12 vots a favor, 122 en contra i cap abstenció. I votem ara el bloc 67, amb l'esmena número 116. Comença la votació. En aquest bloc s'ha produït un empat: 65 vots a favor, 65 en contra i 4 abstencions. Procedim, per tant, a votar de nou. Comença la votació. Es manté l'empat. Ho votarem de nou una tercera vegada al final. Votem ara el bloc 68, amb l'esmena 122. Comença la votació. Ha estat rebutjat per 21 vots a favor, 101 en contra i 12 abstencions. I votem ara el bloc 69, amb l'esmena 204. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 36 vots a favor, 94 en contra i 4 abstencions. I votem ara el bloc 70, amb les esmenes 404 i 1239. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 44 vots a favor, 65 en contra i 25 abstencions. I votem ara l'esmena 1236. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 53 vots a favor, 69 en contra i 12 abstencions. Votem ara el bloc 72, amb l'esmena 1238. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 40 vots a favor, 82 en contra i 12 abstencions. I votem ara l'esmena 1240, el bloc 73. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 36 vots a favor, 65 en contra i 33 abstencions. I votem ara el bloc 74, amb l'esmena 1241. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 36 vots a favor, 82 en contra i 16 abstencions. I votem ara el bloc 75, amb l'esmena 1366. Comença la votació. Ha estat aprovada per 130 vots a favor, 4 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar les esmenes transaccionals. Votem, sí?, el primer bloc, amb l'esmena transaccional 1. Passem a votar. Comença la votació. Ha estat aprovada per 73 vots a favor, 40 en contra i 21 abstencions. I votem ara la número 2. Comença la votació. Ha estat aprovada per 94 vots a favor, 4 en contra i 36 abstencions. I passem ara a les esmenes subsegüents al dictamen del Consell de Garanties Estatutàries. I votem la primera esmena. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 17 vots a favor, 101 en contra i 16 abstencions. I votem ara la número 2. Comença la votació. S'ha produït un empat: 65 vots a favor, 65 en contra i 4 abstencions. Votem ara l'esmena número 3... [[Veus de fons.]] Perdó, perdó. Hem de repetir la votació, atès que s'ha produït un empat, certament. Ho tornem a votar. Comença la votació. Es manté l'empat. Per tant, ho votarem al final. Votem ara l'esmena número 3. Comença la votació. S'ha produït també de nou un empat. Per tant, fem la segona votació. Comença la votació. S'ha produït de nou un empat. Per tant, la tornarem a votar després. Votem ara l'esmena número 1, el bloc 4, presentada pel Grup Parlamentari Republicà. Comença la votació. Ha estat aprovada per 65 vots a favor, 57 en contra i 12 abstencions. I votem la número 2. Comença la votació. Ha estat aprovada per 65 vots a favor, 57 en contra i 12 abstencions. I votem ara l'esmena número 1, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Comença la votació. Ha estat aprovada per 129 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. I votem ara l'esmena número 1, presentada pel Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Comença la votació. S'ha rebutjat per 40 vots a favor, 65 en contra i 29 abstencions. I votem ara la número 2, l'esmena número 2, del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, que és el bloc número 8. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 57 vots a favor, 65 en contra i 12 abstencions. I votem el bloc 9, amb l'esmena número 3, del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Comença la votació. S'ha rebutjat per 57 vots a favor, 65 en contra i 12 abstencions. I votem ara l'esmena número 1, presentada pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. Comença la votació. Ha estat aprovada per 129 vots a favor, 1 en contra i 4 abstencions. I votem ara el bloc 11, amb l'esmena número 1, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 40 vots a favor, 65 en contra i 29 abstencions. I votem ara l'esmena número 2, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 57 vots a favor, 65 en contra i 12 abstencions. I votem ara el bloc 13, que és l'esmena número 3, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Comença la votació. Ha estat rebutjada per 57 vots a favor, 65 en contra i 12 abstencions. I votem ara les esmenes tècniques i lingüístiques. Votem conjuntament les esmenes de tècnica legislativa números 1, 2 i 3. Comença la votació. Han estat aprovades per 73 vots a favor, cap en contra i 61 abstencions. I votem ara el text del... Hem de votar les esmenes en les quals s'ha produït un empat –abans de votar el dictamen–, que corresponien, primer, en primer lloc, a l'esmena 116, que era el bloc 67. Perdó, no. Primer, el bloc 39, les esmenes 45 i 73. Sí? [[Pausa.]] Passem a la votació. [[Veus de fons.]] Sí? Tothom ho té clar? [[Pausa.]] El bloc 39, esmenes 45 i 73 –sí?–, del primer bloc de votacions. [[Veus de fons.]] Sí, senyor Rodríguez? [[Veus de fons.]] De les esmenes reservades, eh? Del guió de votació, pàgina 10. [[Veus de fons.]] Sí? [[Pausa.]] D'acord. Doncs votem aquest bloc 39. Comença la votació. Es produeix de nou un empat. Per tant, no s'aprova l'esmena, queda rebutjada. I passem, ara sí, al 67, que correspon a l'esmena 116 i que correspon a la pàgina 15 del guió. Sí? [[Pausa.]] Comença la votació. En produir-se de nou l'empat, queda rebutjada l'esmena. I de les esmenes subsegüents al dictamen del Consell de Garanties Estatutàries es vota la número 2. Sí? [[Pausa.]] Comença la votació. Es manté l'empat. Per tant, queda rebutjada. I l'esmena número 3. Comença la votació. També es manté l'empat. Per tant, es rebutja l'esmena. Passem, ara sí, doncs, a la votació del text del dictamen. Votem, en primer lloc, el primer bloc, dels articles que van del 7 a la disposició transitòria vuitena. Sí? El primer bloc. [[Pausa.]] Comença la votació. El primer bloc [[veus de fons]] –pàgina 20, text del dictamen, diputat– ha estat aprovat per 90 vots a favor, 8 en contra i 36 abstencions. Votem ara el segon bloc –sí?–, que va dels apartats 1 i 2 de l'article 25 fins als apartats 1, 3, 4 i 5 de l'article 133. D'acord? [[Pausa.]] Comença la votació. Han estat aprovats per 90 vots a favor, 4 en contra i 40 abstencions. I votem ara el punt número 3. Comença la votació –el bloc número 3, eh? Ha estat aprovat per 73 vots a favor, 25 en contra i 36 abstencions. I votem ara el 4. Comença la votació. Ha estat aprovat per 73 vots a favor, 61 en contra i cap abstenció. I votem ara el bloc 5, els articles que van del 3 a la disposició transitòria novena. Comença la votació. Ha estat aprovat per 90 vots a favor, 44 en contra i cap abstenció. Votem ara el bloc número 6. Sí? [[Pausa.]] Comença la votació. Ha estat aprovat per 130 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. I votem ara el bloc número 7. Comença la votació. Ha estat aprovat per 126 vots a favor, 8 en contra i cap abstenció. I votem ara el bloc número 8, que correspon a l'article 87 bis. Comença la votació. Ha estat aprovat per 130 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. I votem ara el bloc 9. Comença la votació. Ha estat aprovat per 130 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. I votem ara el bloc 10. Comença la votació. Ha estat aprovat per 113 vots a favor, cap en contra i 21 abstencions. I votem el bloc número 11. Comença la votació. Ha estat aprovat per 113 vots a favor, cap en contra i 21 abstencions. I votem ara el bloc 12. Comença la votació. Ha estat aprovat per 73 vots a favor, 8 en contra i 53 abstencions. I votem ara el bloc 13. Comença la votació. Ha estat aprovat per 130 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. I votem ara el 14. Comença la votació. Ha estat aprovat per 94 vots a favor, 36 en contra i 4 abstencions. I votem ara el bloc número 15. Comença la votació. El bloc número 15 ha estat aprovat per 130 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. I votem el bloc número 16. Comença la votació. Ha estat aprovat per 65 vots a favor, cap en contra i 69 abstencions. I votem ara el 17. Comença la votació. Ha estat aprovat per 90 vots a favor, 40 en contra i 4 abstencions. I, finalment, votem el bloc 18, que correspon a la resta del text articulat del dictamen. Comença la votació. Ha estat aprovat per 65 vots a favor, 61 en contra i 8 abstencions. [[Aplaudiments.]] Gràcies, diputats i diputades. No hi han més punts de l'ordre del dia. I, en tot cas, per acabar, deixin-me agrair públicament la feina que fan, que han fet avui especialment, tots els serveis de la cambra. Ens fan sentir molt orgullosos. [[Aplaudiments forts i perllongats.]] Molt bé. Doncs amb aquest agraïment als treballadors i treballadores de la casa acabem la sessió. S'aixeca la sessió. Gràcies.