Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Poštovane dame i gospodo, kolege i kolegice, zastupnici i zastupnici. Vlada RH predlaže Hrvatskom saboru da usvoji Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o odnosima RH sa Hrvatima izvan RH. Naime, Hrvatski sabor je na sjednici održanoj 22. prosinca donio Zakon o sustavu državne uprave kojim se kao središnja tijela državne uprave utvrđuje ministarstvo, državni ured i vlade i državne upravne organizacije, te Zakon o ustrojstvu i djelokrugu ministarstava i drugih središnjih tijela kojim su ustrojena središnja tijela državne uprave. Također Sabor je na zadnjoj sjednici u prošlome sazivu donio Zakon o odnosima RH sa Hrvatima izvan RH. Obzirom na zakonske izmjene u prosincu 2011. godine, ovo je jedna možemo je nazvati tehnička izmjena zakona, ali koja je važna da bi ured koji je osnovan u prošlom sazivu na zadnjoj sjednici Sabora mogao početi funkcionirati i na taj način Vlada RH izražava svoj stav, spremnost i politiku da nastavi izvršavati ustavnu obvezu posebne brige o Hrvatima izvan RH, te stoga predlažemo Hrvatskom saboru da usvoji ovaj zakon kako bi ured mogao početi sa radom. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a i prvi se prijavio gospodin zastupnik Ivo Jelušić. Izvolite. Da vas obavijestim imamo do sada prijavljeno dva predstavnika kluba i 4 pojedinačne rasprave. Sada se mijenja već tri kluba. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnici. Ministar je u uvodu rekao što je povod donošenja izmjene i dopune ovoga zakona ali čak i da nema toga dobro je da na početku ovog zasjedanja ovog novog Sabora razmotrimo ovu temu osnivanja ureda i uopće problematiku Hrvata izvan Hrvatske. To je dobro da u startu odmah o tome porazgovaramo. Zašto? Jer sam i sam imao upita u međuvremenu što će sada biti sa ovim zakonom što će biti sa uredom za Hrvate izvan Hrvatske sada kada je SDP došao na vlast? Malte ne što će biti sa Hrvatima izvan Hrvatske sada kada je SDP došao na vlast? Ništa ja želim reći sada, a i tada sam rekao ništa loše se Hrvatima izvan Hrvatske neće se dogoditi, može se dogoditi isto ili bolje. Isto tako ovaj zakon neće biti ukinut, a ured će biti osnovan. Meni je žao da ovaj ured nije osnovan i prije, dapače da i zakon koji regulira odnose RH sa Hrvatima izvan RH nije donesen i prije. Mi smo ga ako se sjećamo koji smo bili u prošlom sazivu Sabora dobili na klupe u saborsku proceduru i taj zakon je stajao u klupama nekoliko mjeseci da bi došao na raspravu i usvajanje tek potkraj prošlog mandata. Bolje bi bilo da smo to donijeli još prije i da je taj ured profunkcionirao prije godinu dana, da ne kažem i prije ali kada je već zakonsko bilo spremno bolje bi bilo da smo to tada napravili. No, voljom tadašnje većine to je došlo na dnevni red tek potkraj zasjedanja pred izbore tako da se u međuvremenu nije stigao konstituirati ni ured. Ali dobro je da sada to riješimo i da donesemo dana izmjene i dopune tog zakona kako bi mogli što prije konstituirati ured i kako bi ured počeo sa svojim radom. Zašto su ove dileme i pitanja koja su bila upućena meni što će biti sa zakonom i što će biti s uredom, jer postoje kod dijela ljudi dileme i strahovi da će se nešto dogoditi što nije dobro, što nije u interesu Hrvata izvan RH sada kada je SDP došao na vlast? Naravno da su te dileme neutemeljene, strahovi bezrazložni jer kažem SDP će napraviti sve što je potrebno i sve što je moguće upravo u interesu Hrvata izvan Hrvatske, jer naš je stav takav da briga o Hrvatima izvan Hrvatske nije briga i nije posao niti jedne posebne političke stranke nego je to obveza cijele RH svih građana i svih organa vlasti. I upravo zato treba osnovati ovaj ured kao mjesto gdje će se operativno provoditi politika koja je ovdje u Saboru inaugurirana pa i kroz ovaj zakon i da kroz taj ured se operativno provodi i svakodnevno vodi briga o Hrvatima izvan Hrvatske bez obzira o kojoj grupaciji Hrvata je riječ. Zašto je to tako i zašto mislim da je to tako i zašto je naš stav takav? Pa iz dva razloga. Ne govorim koji je bitniji. Prvo, što je to jedno normalno demokratsko načelo naše, a to je da sve manjine, svi građani bez obzira gdje žive, u kojoj državi, trebaju imati sva prava, a pogotovo treba paziti da su zaštićena prava onih koji su u manjini, kako ovdje kod nas u Hrvatskoj ali bogme tako i onih Hrvata koji žive kao manjine negdje drugdje. To je osnovno i demokratsko načelo. Mi ćemo se zalagati dakle da svi oni koji nisu pripadnici većinskog naroda u Hrvatskoj imaju sva prava i da budu zaštićeni, ali bogme isto tako da i pripadnici našeg naroda koji žive kao manjina ili kao konstitutivni narod, ali najmanji narod u Bosni i Hercegovini također da ima sva prava. To je naše ne samo ustavno opredjeljenje nego ja bih rekao demokratsko načelo na kojemu ćemo ustrajati. Drugi razlog je taj što sve zemlje suvremene demokracije koje imaju velik broj svojih pripadnika koji žive izvan matice, imaju na određen način uređen i institucionalnu brigu o pripadnicima svog naroda izvan svoje domovine, izvan svoje države pa tako ćemo to sigurno napraviti i mi. Dakle, nama je cilj i strateški interes da Hrvatska kao uređena država, kao ozbiljna i snažna brine o pripadnicima svog naroda u drugim zemljama, bez obzira da li su oni iz bilo koje grupacije Hrvata izvan Hrvatske da jesu. Mi imamo tri grupacije. Jedna je tzv. iseljeništvo, ljudi koji su u određenom povijesnom razdoblju, uglavnom iz ekonomskih razloga ali bilo je i drugih, napustili domovinu i otišli živjeti negdje drugdje. Drugi dio su pripadnici nacionalnih manjina uglavnom u nama bližnjim ili susjednim zemljama koji žive kao nacionalne manjine, od Slovenije, Austrije, Mađarske, Srbije, Crne Gore itd. I treća grupacija koja je najbrojnija, a to je autohtoni narod u Bosni i Hercegovini, Hrvati kao autohtoni narod u Bosni i Hercegovini koji su pripadnici hrvatskoga naroda, koji također imaju iako autohtoni narod, iako konstitutivni narod imaju ozbiljnih problema, od ustavnopravnih do gospodarskih, socijalnih itd. I upravo je tu zadaća Republike Hrvatske, nas svih, da pomognemo i jednima i drugima i trećima u mjeri koliko je to maksimalno moguće, naravno pri tome vodeći računa da nikada ne tražimo ništa više za Hrvate izvan Hrvatske ništa više prava nego što bi prava tih trebao imati i drugi koji s njima žive, ali ništa ni manje. Dakle, kada je riječ i o Hrvatima u Bosni i Hercegovini kao najbrojnijoj grupaciji Hrvata koji žive izvan Hrvatske zalažemo se za to da oni budu tamo ravnopravan narod, da Bosna i Hercegovina ne samo Ustav nego i stvarno bude i država i hrvatskog naroda, ali i svih drugih, i druga dva naroda i da nemaju tamo nikakva posebna veća, ali bogme ni manja prava nego što to imaju druga dva naroda. Ja se nadam da ćemo uspjeti dosljedno provoditi ovu politiku, pa i otkloniti ove stereotipe ili dileme ili strahove o kojima se na početku radilo da bi se eto moglo nešto loše dogoditi sa Hrvatima izvan Hrvatske sada kada je SDP došao na vlast. Naravno da neće jer, ponavljam, upravo osnivanje ovog ureda za kojeg se evo donošenjem nadam se danas ovog zakona, odnosno izmjena i dopuna zakona stvaraju pretpostavke da se on konstituira, ćemo osigurati to da briga o Hrvatima izvan Hrvatske, bez obzira gdje oni jesu, bude državna briga, da to ne ovisi o volji političke stranke ove ili one kad ona dođe na vlast nego da to bude sustavno uređeno i da se u tom pogledu svi mi ovdje, bez obzira na stranačke boje ne razlikujemo, da smatramo da nam je svima isti interes da pomognemo tim našim sunarodnjacima koji žive izvan Republike Hrvatske. Nije dobro ako se Hrvate izvan Hrvatske vezuje ili povezuje sa bilo kojom političkom strankom, sa jednom ili dvije ili bilo kojom političkom strankom jer time ne donosimo dobra Hrvatima izvan Hrvatske, time ih svrstavamo u geto i političku obojanost, a to nije potrebno. Hrvatsko društvo je pluralno društvo, hrvatski građani su u svim strankama i tako isto nije dobro da Hrvate izvan Hrvatske getoiziramo ili povezujemo sa jednom političkom opcijom. Mislim da briga o Hrvatima izvan Hrvatske treba biti briga svih političkih stranaka, da u tom smislu ne smije biti podjela. Vezivanjem pojedine političke stranke za Hrvate izvan Hrvatske ustvari ne činimo dobro njima nego im ne pomažemo nego odmažemo. Dakle, ja se plediram za to i jučer smo tako razgovarali na Odboru za Hrvate izvan Hrvatske da pokušamo kada je riječ o svim problemima koji se odnose, bilo da im treba pomoći izravno ovdje iz Hrvatske ili politički, moralno ili materijalno, da u tom smislu nema podjela ove među nama i da svi zajedno podržimo interese Hrvata izvan Hrvatske jer je to naša ne samo ustavna obveza nego da kažem ono što sam na početku rekao, i vrhunac demokratskog načela a to je da borimo se da svi oni koji su negdje manjina odnosno nisu većina budu zaštićeni, bez obzira da li su to manjine u Hrvatskoj ali iako su manjine izvan Hrvatske pa i kada je riječ o hrvatskoj manjini … bude zaštićena jer to treba biti naša briga kao matične njihove države. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Davor Božinović.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Ja se mogu složit naravno s ovim što je završnica govora gospodina Jelušića, međutim on je krenuo s jednom tezom koja mi se čini da ne stoji, a to je da se postavljalo pitanje ne znam gdje što će bit sa ovim zakonom i brigom o Hrvatima ukoliko i kada SDP dođe na vlast. Ja to nisam nigdje primijetio, nigdje nisam čuo da je bilo tko nešto tako kazao i kao netko tko je u jednom razdoblju vodio povjerenstvo koje je sastavljalo prijedlog ovog zakona mogu reći da od početka je tu bio jedan jedinstven nastup i unutar Odbora za Hrvate izvan Hrvatske. Razlog zbog kojeg je uzelo vremena priprema ovoga materijala jeste upravo široka rasprava koju je Vlada htjela i provela sa predstavnicima Hrvata izvan Hrvatske preko svih diplomatsko-konzularnih misija Republike Hrvatske tako da stvarno ne vidim razloga za onakav vaš uvod. Hvala.
Hvala lijepa. U ime kluba HNS-a gospodin zastupnik Ivica Mandić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine ministre, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Na početku ovog izlaganja kluba HNS-a morao bih ispraviti kolegu Jelušića. Vlada Republike Hrvatske nije samo Vlada SDP-a. To je Vlada SDP-a, HNS-a, HSU-a i IDS-a. Njihova politika prema Hrvatima izvan Republike Hrvatske se očituje u potpori ovoga Zakona o Hrvatima izvan Republike Hrvatske. Mogu sa žaljenjem konstatirati da je prošlo dugo vremena da bi ovaj Zakon zaživio. Mi u klubu Hrvatske narodne stranke smatramo da je to vitalni interes Republike Hrvatske voditi brigu o pripadnicima Hrvata izvan Republike Hrvatske bez obzira da li su oni u grupaciji konstitutivnog naroda u Bosni i Hercegovini, da li su oni manjina u europskim državama u okruženju Hrvatske ili su iseljenici iz Republike Hrvatske. Tako da mi u HNS-u smatramo da Hrvatska država ima moralnu i ustavnu obavezu skrbiti o Hrvatima izvan Republike Hrvatske. Ako i u jednom zakonu koji će donositi Sabor Republike Hrvatske potreban konsenzus onda mi u HNS-u smatramo da kod ovog zakona sve političke stranke koje djeluju i koje su predstavnici Hrvata u Hrvatskom saboru i svih građana moramo imati jedinstveni stav po pitanju odnosa prema Hrvatima izvan Republike Hrvatske. Koji su razlozi? Čisto jedan razlog, jer ako u Hrvatskom saboru u kojem se odlučuje o vitalnim interesima kako hrvatskih građana, tako i hrvatskih građana, tako i Hrvata izvan Republike Hrvatske bilo bi loše da pošaljemo ili da šaljemo poruke o nejedinstvu Hrvatskog sabora. Zato smatram da odbor koji je na prvoj sjednici odluke donio jednoglasno smatram da na takav način treba nastaviti raditi i dalje i da trebamo dogovorom doći do onih najboljih rješenja gdje neće biti razlika u političkim gledanjima ili u politikama prema Hrvatima izvan Republike Hrvatske. Ovo je po prvi puta da su Hrvati izvan Republike Hrvatske dobili zakonsko uporište po pitanju ostvarivanja svojih prava i po pitanju djelovanja. To smatramo da je dobro i da možemo se pohvaliti da Republika Hrvatska u 22 godine po pitanju manjina koji žive u Republici Hrvatskoj došli smo do jednog vrlo visokog stupnja njihovih prava. Ono što je dužnost Hrvatske vanjske politike koju predstavljaju predsjednik Sabora, Predsjednik Republike i ministri u Republici Hrvatskoj, da u bilateralnim odnosima sa državama u kojima žive Hrvati traže od tih Vlada maksimalna prava našoj manjini koja su gotovo identična sa pravima manjine u Hrvatskoj. Mislim da je to i zakonsko i moralno pravo da to predstavnici službene politike Republike Hrvatske traže od naših susjeda. Također, Republika Hrvatska je prihvatila i određene međunarodne obveze po pitanju ovdje konkretno o riječima, riječ je o Hrvatima kao konstruktivnom narodu u Bosni i Hercegovini. Pitanje da jedan od skrbnika Daytonskog sporazuma i tim međunarodnim ugovorom Hrvatska se prihvatila da će voditi brigu o Hrvatima izvan Republike Hrvatske. Republika Hrvatska se zalaže za priznanje i unapređenje položaja Hrvata i hrvatske manjine u državama u kojima žive. Republika Hrvatska se zalaže za jednakopravnost Hrvata izvan Republike Hrvatske i Hrvatska se snažno zalaže da Hrvati izvan Republike Hrvatske očuvaju svoj kulturni, nacionalni identitet. U tim politikama prema Hrvatima izvan Republike Hrvatske hrvatska će Vlada preko novo osnovanog ureda, Državnog ureda za brigu o Hrvatima izvan Republike Hrvatske imati mogućnost da na jednom mjestu se točno zna koja su to sredstva i koje su to pomoći prema svim Hrvatima izvan Republike Hrvatske. Hrvatska narodna stranka se zalaže da nema povlaštenih ili bolje tretiranih Hrvata. Za Hrvatsku narodnu stranku su svi Hrvati izvan Hrvatske jednako dragi, jednako važni, jednako bitni i smatramo da je vitalni interes Republike Hrvatske voditi brigu o Hrvatima izvan Republike Hrvatske. Također prihvaćamo zapravo zakon u kojem se reguliraju grupacije Hrvata. Hrvati konstitutivni narod, Hrvati manjina i Hrvati iseljenici. Mislim da je to dobro. Zašto je dobro? Jer različite su politike kojima ćemo popraviti položaj tih grupacija. Hrvatska narodna stranka će poduprijeti ovaj prijedlog i glasat će za ovaj Prijedlog izmjena Zakona o Hrvatima izvan Republike Hrvatske.
Hvala lijepa. U ime kluba HDSSB-a, gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Slušajući, kolegice i kolege zastupnici, slušajući izlaganje predstavnika prethodna dva kluba, dakle kluba SDP-a i kluba HNS-a reklo bi se da u ovoj materiji i problematici zaista je sve idilično i da nema ama baš nikakvih problema, da se ništa ne mijenja, da Republika Hrvatska vodi zaista na najboljem svjetlu skrb o Hrvatima izvan Republike Hrvatske jasno podijeljeno u one tri kategorije. Dakle, jedno su nacionalne manjine, dakle Hrvata u zemljama u orkuženju, dakle Mađarskoj, Srbiji, Crnoj Gori, Austriji, pa Italiji, a imamo i u Makedoniji također Hrvata kao nacionalna manjina. Nadalje, Hrvati u iseljeništvu rasuti diljem svijeta. I na kraju Hrvati kao autohtoni narod u Bosni i Hercegovini. No možda oni koji nisu sudjelovali ili bili u Odboru za Hrvate izvan Hrvatske da niti ovu problematiku saznavali ili imali određena saznanja, a u svezi predstavki upravo iz svih kategorija od ove 3 nabrojene očito ovi da kažem pomalo hvalospjevi o tome da je sve tako lijepo, idilično i nije tako. Prije svega nije baš da su predstavnici Hrvata izvan Hrvatske, dakle potpuno zaštićeni i da imaju svoja prava. Već znamo da je na posljednjim izborima broj zastupnika koji zastupaju Hrvate izvan Hrvatske smanjen s 5 na 3. Nadalje, u dogovorima među strankama prije nego što je ova, da kažem kvota dogovorena, bilo je prijedloga upravo gospodine iz HNS-a, gospodine Mandić, baš iz vaše stranke, da to bude 1 do 2 zastupnika koji bi zastupali Hrvate izvan Hrvatske. No stalo se na tome, ali u tome je sudjelovao i HDSSB u tim razgovorima, a tu su i svjedoci koji su bili na razgovorima da ipak to ne bude baš 1 do 2 nego da bude 3 zastupnika Hrvata izvan Hrvatske. Nadalje, nije samo ovaj tehnički zapravo zakon kojim se ustrojava ured, više nije središnji nego Državni ured za Hrvate izvan Hrvatske, u kojemu je evo se tehnički uređuje kako će on izgledati, koji će biti njegov djelokrug rada itd. Međutim puno je važnije da se neki drugi zakoni koji se odnose na Hrvate izvan Hrvatske urede tako da prije svega ne štete Hrvatima izvan Hrvatske. Dakle potrebno je sustavno izmijeniti postojeću zakonsku regulativu počevši od odredbi Zakona o strancima, odredbi Zakona o prebivalištu i boravištu građana, zatim Zakona o područjima od posebne državne skrbi. To je ono što, to su područja iz kojih proistječu upravo mnogobrojni zahtjevi, pritužbe, navodi naših ljudi koji se upravo svrstavaju u ove 3 kategorije. Možda vam nije poznato koliko tisuća zahtjeva za hrvatsko državljanstvo čeka u nekakvim administrativnim ladicama ministarstava, prije svega Ministarstva unutarnjih poslova. Tisuće građana. To je problematika koja muči te ljude. Ovako govoriti, što bi rekli ad hoc, da evo sada ustrojavamo ured koji će čarobnim štapićem riješiti svu tu problematiku, da nema nikakvih tu problema, da se Hrvatima, zašto se uopće spominje da bi se Hrvati izvan Hrvatske trebali bojati ovog zakonskog prijedloga? Čemu uopće spomen tome? Kad smo svi dobronamjerni i ako nam svi vjeruju i ako svi želimo dobro tim ljudima. Jasno i dužni smo, ne samo da želimo nego smo mi dužni po Ustavu pomoći i pomagati i održavati veze sa Hrvatima izvan Hrvatske. Prva dva izlaganja su upravo bila na tragu uvjeravanja da se ništa ne mijenja i da će sve lijepo, krasno i da ova Vlada neće uskraćivati nikakva prava i da će surađivati izvrsno sa Hrvatima izvan Hrvatske. Čemu uopće ta uvjeravanja? Ili ipak postoji nekakva iskazana bojazan od nekoga pa eto sad ovdje javno za govornicom Hrvatskoga sabora treba uvjeriti te ljude da je sve ostalo isto. Ali vas samom činjenicom da je broj zastupnika, ajde dijaspore ili kako hoćete Hrvata izvan Hrvatske, smanje sa 5 na 3 je jasna činjenica. Sam zakon koji ustrojava Državni ured za Hrvate izvan Hrvatske kojemu je pripojena ili pod čijom ingerencijom sada je pripala i Matica iseljenika Hrvatske koja je dobro djelovala, ali nije imala dovoljnu pravnu snagu za intervencije u nekim segmentima. Nadalje, tu je prema informacijama jučer na Odboru za Hrvate izvan Hrvatske su i članovi ili ljudi Uprave za hrvatske manjine, iseljeništvo i hrvatski narod u BiH koji su bili prije u službi Ministarstva vanjskih poslova i europskih integracija, ne znam sad hoće se promijeniti to ime, dakle MVPEI, kojih je 30 bilo i koji su imali odličnu logistiku i odlične kontakte i mogućnosti kontakata sa Hrvatima izvan RH i taj odjel je, ili kako hoćete uprava je odlično radila i bila zaista istinski na usluzi Hrvatima izvan RH. Koliko će oni sada kao pripadnici ureda, državnog ureda, moći jednako djelotvorno raditi? To je upitno jer više nije najvjerojatnije na raspolaganju ni ta logistika, a i predstojnik ureda i zamjenik itd., će biti oni koji su nadređeni tim ljudima. Ja ne sumnjam u loše namjere i lošu vjeru onih koji će biti na čelu ovoga državnoga ureda, ali u Ministarstvu vanjskih poslova i europskih integracija ovaj odjel ili uprava je odlično radila i to znam iz izravnih saznanja građana na koje se ovaj zakon odnosi. Volio bih vjerovati da će i ova Vlada, a sukladno Ustavu RH, a i zakonima koji još uvijek nisu dovoljno uređeni ni za vrijeme ovih 8 godina vlade HDZ-a i njegovih koalicijskih partnera, da će biti napokon uređeno tako da na zadovoljstvo onih koje ovdje evo nabrajamo kao tri kategorije. Prije svega uzimajući kada se radi o nacionalnim manjinama Hrvata izvan Hrvatske na bazi reciprociteta jer je Hrvatska zaista postigla visoke standarde u zaštiti i pravima nacionalnih manjina u RH pa kada bismo mi inzistirali na reciprocitetu onda bismo postigli i puno veća prava naših ljudi Hrvata izvan Hrvatske kao nacionalnih manjina i u Republici Srbiji gdje ih tamo cjepkaju na Bunjevce, Šokce, Hrvate ne znam ni ja kakve sve vrste Hrvata upravo takve vrste Hrvata ili pak u Crnoj gori, znamo oni koji se bave tom problematikom kakva je situacija tamo ili pak u nekim drugim zemljama. Za Hrvate u iseljeništvu ili dijaspori postoje veliki problemi upravo u ovim zakonima koji nisu uređeni a to je da ih ponovno ne nabrajam upravo to ostvarivanje hrvatskog državljanstva. Vrlo često, evo jedno izravnog primjera da su ljudi otišli s dokumentima u inozemstvo Novi zeland, Australiju a da im nije pisalo u osobnom dokumentu da je Hrvat, pa za vrijeme Jugoslavije vrlo često su postojali dokumenti u kojima nije pisala nacionalnost ili je pak pisala nacionalnost jugoslavenska, i sada imaju problem da ostvare hrvatsko državljanstvo jer kaže ne piše da si Hrvat. Samo jedan mali primjer. A to nije uređeno gospodine Mandiću, nije to tako idilično kao što mislite i kao što govorite ovdje. Prema tome, takve stvari se moraju promptno rješavati i biti na ruci tim ljudima a ne staviti ih u ladicu, odložiti jer eto u tvom dokumentu ne piše da si Hrvat. I takvih ima desetine tisuća. A mi govorimo o tome da će doći do jednog demografskog kraha a već je da će nam veliki broj stranaca doći u Hrvatskoj, imamo naših ljudi iz inozemstva i školovanih koji bi došli u Hrvatsku ali ne mogu ostvariti to što bi im trebalo zakonom pripadati. O tome bi trebalo povesti brige i taj Ured državni ured kako se sada zove, bio je prijedlog središnji, meni je to tako nomotehnički, je li središnji ili ne središnji ali državni ured države Hrvatske i svih nas ovdje ne samo Kukuriku koalicije koji bi trebao brinuti i skrbiti o svakom pojedinačnom problemu Hrvata koji se javi od Novog Zelanda, Australije, Južne Amerike, Njemačke pa onda iz bližeg okruženja Srbije, Crne gore itd. I to je bila zapreka, administrativna zapreka mnogima da se vrate u Hrvatsku i da ulože svoj kapital u Hrvatsku, jednostavno administrativne mjere. Ja se nadam, ja sam i biti ću za usvajanje ovoga Prijedloga ali u dobroj vjeri da će se ove i nepravde i administrativne zapreke na koje nailaze mnogobrojni Hrvati a da ne govorimo o Hrvatima na područjima od posebne državne skrbi o kojima zapravo nitko ne skrbi, to je prava katastrofa jer sam bio u Krnjaku i u Okučanima to je moja županija Brodsko-posavska gdje ima hrvata iz Bosne i Hercegovine koji teško ostvaruju svoja prava i pomoć koju bi i prema Ustavu i prema zakonima pružiti Republika Hrvatska prema tim ljudima. Otiđite u Krnjak pa ih pitajte za probleme, otiđite u Okučane pa ih izravno pitajte za probleme i čuti ćete pravu priču. Što se tiče samog ustroja državnog ureda, tu se nema što glasati nego za, ali problematika ostaje i dalje, ali kažem u dobroj sam vjeri da će se to pomaknuti s mrtve točke bez obzira koja Vlada bila da li Kukuriku ili ona HDZ-ova na tome treba raditi zbog njih. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama. Za ispravak netočnog navoda najprije gospodin Ivica Mandić, izvolite.
Gospodine predsjedniče, uvažene kolegice i kolege. Kolega Grubišić je nekoliko puta iznio netočan navod. Hrvatska narodna stranka imala je svoj stav po pitanju broja zastupnika ali je glasovala za promjene Ustava u kojem se točno govori u članku 3. i 44. o pravima građana. A po pitanju državnog ureda zakonski on je uredio na najbolji mogući način, ja nisam utopista da vjerujem da je samo donošenjem zakona da je sve riješeno. Znači provođenjem zakona i odličnim radom ureda ove stvari koje su zakonski dobro koncipirane mogu se riješiti.
Hvala. Ispravak netočnog navoda gospodin Darko Milinović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa želio bih ispraviti navod gospodina Grubišića da je ova Vlada smanjila kvotu za mandate iz Bosne i Hercegovine sa 5 na 3. Nije točno, mi smo promijenili sustav biranja, dosadašnji je sustav bio proporcionalni, što je teoretski značilo da je s obzirom na postotak izlaska birača u Bosni i Hercegovini, broj mandata iz BIH mogao biti jedan pa i 14. A sada smo promijenili način biranja, sada je slični model koji govori o tri mandata bez obzira na postotak izlaska birača iz BiH.
Hvala. Ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Jozo Radoš. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodin zastupnik Grubišić u nekoliko je navrata rekao da su prethodni govornici Kluba prikazali stanje Hrvata izvan Hrvatske idiličnim. To niti su oni rekli, to je ispravak netočnog navoda, niti se to iz njihovog izlaganja moglo zaključiti. Oni su upravo ukazivali na poteškoće s kojima se susreću Hrvati u sve tri kategorije o kojima je ovdje bilo govora i zazivali pogotovo zastupnik Mandić o potrebi nacionalnog konsenzusa o pitanju pristupu prema Hrvatima izvan Republike Hrvatske, a način na koji je govorio gospodin Grubišić otvarajući neke stare priče o kojima se može puno i preširoko govoriti…
Ne, molim vas nemojte o načinu, ispravak samo dakle.
To što je on govorio nije bilo na tragu traženja konsenzusa.
Hvala lijepa. Gospodine zastupniče Grubišić sada ću vam opet reći ono što sam već nekoliko puta svima rekao, frustracije su uvijek s druge strane kada se koristi ispravak netočnog navoda ali to svi koristimo i to je to. Dakle, bolje je upotrijebiti repliku ali vi imate pravo na ispravak netočnog navoda. Naravno kada se radi o Klubu i nema replike ali to govorim kada se može upotrijebiti. Hvala lijepa. U ime Kluba nacionalnih manjina gospodin zastupnik Nedžad Hodžić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, uvažene kolegice i kolege. Klub nacionalnih manjina će odmah da kažem podržati ovaj prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o odnosima RH sa Hrvatima izvan RH s Konačnim prijedlogom zakona. Ove izmjene su proizašle iz potrebe za usklađenjem nekih članaka zakona sa Zakonom o sustavu državne uprave kao i sa Zakonom o u svojstvu i djelokrugu ministarstava i drugih središnjih tijela državne uprave. Dakle, suština Zakona odnosima RH sa Hrvatima izvan RH ostaje ista. I stoga želimo iznijeti svoje mišljenje o integralnom tekstu ovog zakona. Klub nacionalnih manjina prije svega izražava svoje veliko zadovoljstvo što živimo u zemlji koja ima ovakav zakon i moram reći pomalo i zavidimo Hrvatima izvan RH na ovom zakonu, jer većina naših matičnih zemalja iz kojih potječemo nema niti sličnu razinu brige o nama koji predstavljamo dijasporu tih zemalja. O pripadnice Romske nacionalne manjine koji nemaju niti matičnu zemlju jasno da ne možemo uopće niti govoriti u ovom kontekstu. Kao ključne stvari ovog zakona navest ćemo prije svega članak 4. koji kaže da su "Hrvati izvan RH su ravnopravan dio jednog i nedjeljivog hrvatskog naroda". Bili bismo sretni da to tako definiraju naše matične zemlje. Članak 6.kaže da "Skrb za Hrvate izvan RH sastavni dio unutarnje i vanjske politike RH". Članak 8. "RH omogućava uključivanje Hrvata RH u društveni i politički život RH" čemu svjedoče naše kolege koje su izabrane u 11. izbornoj jedinici, dakle s nama rade i u ovom Parlamentu. Nadalje, zakon definira oblike suradnje i nositelje te suradnje, definira načine zaštite i prava interesa Hrvata izvan RH jednom riječju vodi kompletnu brigu o Hrvata izvan RH. Pored toga što podržavamo i kako reko pomalo i zavidimo na ovakvom zakonu, mi se nadamo i želimo da se ovaj zakon u potpunosti provodi. No, Kluba nacionalnih manjina smatra da ovaj zakon nije dovoljan. Pored ovog zakona velik obol kvalitetnijem i sigurnijem životu Hrvata izvan RH a prije svega u zemljama regije da ćemo izgradnjom hrvatskog društva kao društva ravnopravnih građana neovisno o nacionalnoj i inoj pripadnosti. Normativno stvari su savršene, ali u svakodnevnom životu problema je jako puno. Moramo biti svjesni da sve negativnosti u našem društvu kao po zakonu spojenih posuda se prenose i reflektiraju na život Hrvata izvan RH i o tome se mora voditi računa. Svako prešućivanje i nereagiranje na vrijeme, na ružne stvari kojima se događaju pripadnicima nacionalnih manjina u RH signal su izvan granica naše zemlje da se iste ili još ružnije stvari mogu događati i Hrvatima koji tamo žive, a prije svega tu mislim na zemlje u okruženju i na još uvijek prisutne reflekse rata i raspada bivše Jugoslavije. Hrvatska je zemlja od koje se u regiji očekuje da bude uljuđena i da služi sa primjer, pogotovo danas kada su i građani ove zemlje podržali naš ulazak u EU na referendumu koji je prije nekoliko dana završio. Stoga ćemo morati uložiti dodatne napore da se slučajevi poput pokušaja zataškavanja kada policajci npr. napadnu Roma u Karlovcu, pokušaji i izjave o nepoželjnim kostima u turističkoj sezoni koji dolaze iz BiH, a turizam u ovoj zemlji čini više od 20% bruto nacionalnog dohotka. Slučaj kakav se dogodio u Rijeci dakle tih ružnih stvari koje se u ovoj zemlji jako puno, ali ja ću pokušati nekoliko apostrofirati naprosto da se probamo probuditi i razmišljati o njima. U Rijeci se dogodio jedan gnusan događaj prije nekoliko godina, kada je u pol bijela dana u centru grada bačen čovjek s mosta u Rječinu, čovjek se utopio. Na to nitko nije reagirao nekoliko dana, ni građani, ni policija, ni ostale institucije. Na to su reagirala djeca od 16 do 17 godina, pa su tek nakon toga provedene istražne radnje u kojima je pronađen krivac. A o tom događaju vjerujte mi, pošao sam tragati, kakav je nacionalni kontekst ili odnos žrtve i počinitelja i na tom putu signali su bili toliko ružni da sam se zaustavio, dakle nisam želio dalje. Stvari koje se naprosto ne mogu događati. Mi ne možemo očekivati da će Hrvati u Srbiji i naši navijači na utakmicama normalno i bez ikakvog rizika vijoriti hrvatske zastave, a da ovdje godinama toleriramo i ne reagiramo na adekvatan način na skandiranja koja se putem televizije prenose i u zemlje regije, a koja glase "Ubij, ubij Srbina". Dakle, to je naprosto nešto na što moramo reagirati ili na što smo morali već odavno reagirati na kvalitetan način ili prekidom manifestacija ili prekidom prijenosa ili nekakvim javnim istupima velikog broja građana jer to se naprosto ne smije dozvoljavati i moramo znati da se takvi događaji reflektiraju na život Hrvata u regiji i toga moramo biti svjesni. Moramo se zapitati da li smo kao društvo tolerirajući ne reagiranjem na neadekvatan način doprinijeli i 1% onome što se danas događa u Novome Sadu ili prije par dana ili onome što će se moguće danas događati u Beogradu. Ako jesmo to zbilja moramo svi … dakle ako ne svojim nereagiranjem ili zatvaranjem očiju pred problemima doprinosimo i 1% lošijem stanju naših odnosno Hrvata u dijaspori, to moramo spriječiti i to možemo i to jeste u našoj moći. Dakle, gradeći jednu europsku Hrvatsku obezbjedit ćemo i puno sigurniji život svih građana u RH pa i nas pripadnika nacionalnih manjina, ali obezbjediti bolju budućnost i sigurnost Hrvatima koji žive izvan RH. Naš odnos prema pripadnicima nacionalnih manjina direktno donosi pozitivne ili negativne efekte u živote Hrvata koji žive izvan ove zemlje, a pogotovo u regiji i to naprosto valja respektirati. Mi samo na jednom skupu u Pulu mislim za lokalne izbore u Hotelu "Histria" i tada je bio aktualan jedan ispad sa tim "Ubij, ubij". Naš je prijedlog bio koji je tamo prihvaćen jedan aplauzom, to predlažem i vama ovdje da prihvatite, da se ovom "Ubij, ubij" doda jedno lj i da poruke ove zemlje idu sa "Ljubi, ljubi" i Srbina, i Hrvata, i Bošnjaka dakle naprosto ljubi, ljubi čovjeka jer smo prije svega ljudi od krvi i mesa. Hvala.
Hvala lijepa. U ime kluba HDZ-a gospodin zastupnik Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Gospodine ministre, kolegice i kolege. Evo još jedan zakon koji se donosi isključivo zbog donošenja zakona navrat-nanos pa onda kad nešto radite navrat-nanos onda se događa da se preskoče mnoge stvari, da se preskoče stvari za koje iz rasprava koje su bile prije mene, izuzev kluba HDSSB-a koji nije u vladajućoj koaliciji, iz vladajuće koalicije svi podržavaju i svi se zalažu. Jučer smo na odboru da tako kažem rekli da je ovo odbor koji mora raditi na konsenzusu, na principu konsenzusa jer ako ne budemo tako radili onda je pitanje da li uopće donošenje ovog zakona da li će biti djelotvorno i da li ćemo nešto napraviti. Međutim da bi djelovali, kao što smo već i deklaratorno rekli, po principu konsenzusa onda se moramo ipak podsjetiti nekih stvari iz prošlosti i ne dozvoliti da Hrvati izvan Hrvatske budu često, kad to nekome treba, moneta za potkusurivanje. Sjetite se samo amandmana na državni proračun, onda ona pozicija za pomoć Hrvatima u Bosni i Hercegovini uvijek je bilo nekoliko puta ispresjeckana da bi se dalo i preneslo sredstva negdje drugdje. Također, nemojmo zaboraviti kakve rasprave su se vodile kad po nama iz Hrvatske demokratske zajednice se radilo o jednom od ključnih projekata, prije svega govorim o Hrvatima iz Bosne i Hercegovine, a to je izgradnja sveučilišnog kampusa u Mostaru. Mi u klubu Hrvatske demokratske zajednice smatramo da je to bio jedan od ključnih projekata za opstanak Hrvata u Bosni i Hercegovini. Jer da taj kampus jedinog sveučilišta, jer ostalo su univerziteti u Bosni i Hercegovini, nije napravljen pitanje je što bi bilo sa mladim Hrvatima iz Bosne i Hercegovine, gdje bi oni gledali svoju budućnost i gdje bi išli studirati i obično kad ljudi odu negdje studirati u principu da li kroz prijateljska, da li kroz onaj profesionalni dio i ostanu manje-više tamo. I na takav način smo željeli poslat poruku s obzirom da na tom fakultetu predaju najeminentniji hrvatski profesori sa hrvatskih sveučilišta i studiraju i pripadnici ostala tri naroda konstitutivno u Bosni i Hercegovini, jasnu poruku da Hrvatska država kroz pomoć Hrvatima izvan Hrvatske kroz ulaganja u kapitalne objekte želi stvarati neko novo okruženje, slati neke nove poruke. Međutim, to je bila politika samo jedne političke stranke. Ili, govorim o tri zastupnika iz dijaspore. Sjetite se koji je bio uvjet i ultimatum da se usvoje ustavne promjene. Možemo i danas pričat što god hoćemo, međutim uvjet za usvajanje ustavnih promjena je bilo ili ćete pristat na samo 3 zastupnika iz dijaspore ili nema ustavnih promjena. I to su činjenice, to su istine i od toga ne možemo pobjeći i tako je kako je. O braniteljima. Sjetite se '91. kad su Hrvati iz Bosne i Hercegovine, Hrvati diljem svijeta sa Hrvatima iz domovine rame uz rame branili Hrvatsku. I kad pogledate popis, teško je govoriti o popisu, ja bih radije rekao imena poginulih onda ćete vidjet koliko je branitelja iz Bosne i Hercegovine poginulo. Međutim, sjetite se što se događalo u razdoblju od 2000. do 2003. sa njihovim mirovinama, sjetite se u onom trenutku kad su njihova mirovinska prava prebačena na Bosnu i Hercegovinu, da su njihove mirovine ne nekoliko postotaka nego nekoliko puta bile manje nego prava hrvatskih branitelja u Hrvatskoj iako su ti ljudi praktički većina njih je kompletan svoj ratni put prošli kroz Hrvatsku. Bolnica u Mostaru, bolnica … [[Ne razumije se.]] , pa bolnica … [[Ne razumije se.]] ja mogu reći sveopći hrvatski simbol borbe hrvatskog naroda za opstanak u Bosni i Hercegovini. Pa nema valjda političara ni iz jedne političke opcije koji nije bio, koji nije želi otići u onim ratnim vremenima u bolnicu i … [[Ne razumije se.]] Kako danas, izuzev jednog kluba, se odnosimo prema toj bolnici. Da nismo napravili bolnicu u Mostaru gdje bi se liječili Hrvati iz Bosne i Hercegovine. I druga stvar, kako smo reagirali valjda jedini put u povijesti kad se u jednu banku ušlo sa tenkova ne govoreći uopće u tome što se događalo u hercegovačkoj banci. To je stvar struke, to je stvar nadležnih organa, međutim kakva reakcija je bila i da li je reakcija bila prava i što imamo danas. Imamo uništenu banku koja ne postoji, ali ono što je vrlo bitno, u tom trenutku je oko te banke ta banka je bilo jedino gospodarsko uređeno područje u Bosni i Hercegovini, jedino područje gdje su bile takve i takve gospodarske aktivnosti, da se nešto događalo, da se nešto radilo. Sa gašenjem Hercegovačke banke srušio se i taj mali gospodarski tigrić oko koga su se vezali Hrvati u Bosni i Hercegovini. O nekim stvarima koje su se događale kad se vidjelo da tamo nema onoga o čemu se govorilo ne bih htio govoriti jer mislim da to su stvari koje su ostale u institucijama Vlade Republike Hrvatske. Zašto ovo sve govorim? Pa iz jednostavnog razloga, sutra kad budemo raspravljali o državnom proračunu onda onim pozicijama u državnom proračunu gdje se govori o pomoći Hrvatima izvan Hrvatske ne samo gledati poziciju Hrvata iz Bosne i Hercegovine nego i ostalih Hrvata gdje su nacionalne manjine, mislim u Srbiji itd., ali ne gledati na takav način da su ta sredstva prevelika nego i preko Gospodarske komore i preko ostalih gospodarskih subjekata nastojat osnažiti područja u Bosni i Hercegovini gdje su Hrvati. Jer gledajte, htjeli mi ili ne htjeli priznati naše nedaće su bile gdje hrvatska granica je bila i s jedne i s druge strane praktički etnički čista, a danas u većem dijelu toga nema Hrvata jer se nisu vratili. Hrvatska posavina, Bosanska posavina je prazna. Središnja Bosna gdje su nekad stolovali hrvatski kraljevi je praktički poluprazna. I kad pogledate popis stanovništva iz '91. i pogledajte ga danas onda ćete vidjeti da to naprosto nema veze jedno s drugim. Ali ako hoćemo govoriti o povratku Hrvata u Bosnu i Hercegovinu i pomoć, na kraju krajeva to je na određen način i naša ustavna obveza, onda nemojmo raditi onu grešku koju smo radili u Hrvatskoj oko povratka prognanih i izbjeglih, da smo prvo napravili kuće a onda radna mjesta kad stignu. Idemo napravit obrnuti proces, preko gospodarstvenika koji su uspjeli u Hrvatskoj, koji su napravili veliki biznis u Hrvatskoj pomoći da u Bosni i Hercegovini napravimo taj obrnuti proces. Također dvije stvari za koje smatram za opstojnost Hrvata ne samo u Bosni i Hercegovini nego i Australiji i Novom Zelandu su dvije stvari vrlo bitne, to je kulturna baština i Katolička crkva. Jer da Hrvati nisu njegovali tu svoju kulturnu baštinu vjerojatno bi se taj kulturni identitet Hrvatske zatro, a mnogi od vas možda i ne znaju da su žene u središnjoj Bosni imale tetovažu na zapešću iz jednostavnog razloga da bi se razlikovali jer narodne nošnje su bile vrlo slične da bi se razlikovale od ostalih narodnosti. Isto tako i diljem svijeta Hrvati koji su otišli iz političkih, iz ekonomskih razloga i tamo ostali, njeguju te svoje kulturne običaje i treba im pomoći da to njeguju. Isto tako, možemo se odnositi prema Katoličkoj crkvi na ovakav ili onakav način. Da nije bilo Katoličke crkve pitanje je kakva bi bila opstojnost Hrvata u Bosni i Hercegovini. I danas kad pogledate banjalučko područje da Vlada Republike Hrvatske biskupu Komarici nije dala novce za određene gospodarske projekte pitanje je da li bi se neki Hrvati vratili. I mogu tako u nedogled nabrajati. A sve to govorim o pozitivnim i negativnim iskustvima iz proteklih vremena iz jednostavnog razloga da mi kao saborski zastupnici i članovi Odbora za odnos sa Hrvatima izvan Hrvatske na drugačiji način razmišljamo i promišljamo u budućim vremenima iz jednostavnog razloga da i ovim Hrvatima koji su se skrasili u Hrvatskoj pomognemo na određen način, a isto tako da Hrvatima izvan Hrvatske, kažem ne samo u Bosni i Hercegovini i Srbiji gdje možda najviše govorimo o Hrvatima na Kosovu je praktički teško i govoriti jer ih je vrlo malo ostalo, da se prema njima odnosimo na jedan drugačiji način, da kad radimo i donosimo određeni proračun, da onih nekoliko milijuna koje im dajemo za kulturu, za prosvjetu, za zdravstvo itd. ne gledamo kao milostinju, nego da gledamo kao nešto što nam je obveza i dužnost pomoći i dati. I ako se budemo tako odnosili onda će ovaj Zakon i ovaj ured imati smisla. Ako se ne budemo tako odnosili onda ovaj Zakon i ovaj ured će biti mrtvo slovo na papiru, a ti ljudi će na žalost se ponašati kako se ponašaju. I još želim nešto reći za kraj. Nije u redu i pošteno reći kad je na jedan povijesni dan za Republiku Hrvatsku u svim medijima da Hrvati izvan Hrvatske nisu bili zainteresirani za referendum. To naprosto nije istina. Sjetite se koliko smo im biračkih mjesta ukinuli i onda temeljem toga pogledajmo kolika je bila njihova zainteresiranost ili nezainteresiranost za referendum. Mi smo odgovorni za tu nezainteresiranost, jer im nismo dali priliku da imaju prostor gdje mogu glasovati o tom referendumu. Jer budite sigurni, ako je ikome stalo da naravno osim Hrvata u Hrvatskoj da Hrvatska postane članica Europske unije onda je to Hrvatima izvan Hrvatske. Prije svega mislim na Srbiju i Bosnu i Hercegovinu, jer samim tim kad Hrvatska postane članica Europske unije ni s njima se neće moći loptati baš kako tko hoće. Hvala lijepo. Klub Hrvatske demokratske će naravno podržati … [[Govornik se ne razumije.]]
Zahvaljujem kolegi Šukeru. Time smo završili raspravu po klubovima i prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva se za raspravu prijavila uvažena zastupnica Tanja Vrbat. Izvolite.
Hvala lijepo. Uvaženi potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege, poštovani ministre. Raspravljamo o ovom kratkom, tehničkom zakonu koji usklađuje ovaj Zakon, cjeloviti zakon o odnosima Hrvata u Republici Hrvatskoj sa našom dijasporom i zaista se radi o tehničkim izmjenama i o usklađenju sa novim sustavom i ustrojstvom tijela državne uprave. Vrlo sam zadovoljna što je ova rasprava počela i tekla na početku u koncilijarnom tonu unatoč tome što su neke kolege skrenuli malo s tog puta. Ja ću se pokušati na njega vratiti. Želim ovom prilikom reći na ovu osjetljivu temu odnosa nas u Republici Hrvatskoj sa Hrvatima i građanima Republike Hrvatske izvan Lijepe naše nekoliko stvari koje mi stoje na srcu. Ova je tema puno je puta bila izrabljivana u našoj političkoj javnosti, njom se grubo manipuliralo, igralo se na niske strasti i smatram da su vremena za takvu politiku iza nas. Često spominjemo ustavnu odredbu koja nas obvezuje prema našim sugrađanima i sunarodnjacima iz inozemstva, međutim ja ću je pročitati, možda će malo smiriti strasti koje neki pokušavaju ponovno zahuktati. Naš Ustav kaže u članku 10.: "Republika Hrvatska štiti prava i interese svojih državljana koji žive ili borave u inozemstvu i promiče njihove veze sa Domovinom. Domovina hrvatskog naroda u dijelovima hrvatskog naroda u drugim državama jamči se osobita skrb i zaštita Republike Hrvatske." Slijedom te ustavne odredbe smatram da nitko od nas u Republici Hrvatskoj nema pravo te građane i sunarodnjake svojatati. To je nešto što je po meni potpuno neprihvatljivo, a prečesto se na žalost događalo. Zaista smatram da je vrijeme da se s tom praksom prekine. Ovako govorim, možda je malo emotivno, jer sam ovu temu zaista u posljednjem 6. Hrvatskom sazivu naučila cijeniti i razumjeti. Želim reći da sam kao članica Odbora za Hrvate izvan Republike Hrvatske u prošlom sazivu sudjelovala u radu tog Odbora zaista iskreno i otvorenih pogleda. Želim zahvaliti ovom prilikom doktoru Ivanu Bagariću koji je zaista svojim osobnim doprinosom puno doprinio na tome da se u tom Odboru zaista radi konsensualno, gradili smo konsenzuse pa i glede ovog Zakona i u prvom i u drugom čitanju. Mi smo kao klub SDP-a tada podržavali ovaj prijedlog zakona jer je zaista bilo potrebno da u jedan cjeloviti zakon svedemo ovu tematiku i da kategoriziramo i uredimo odnose nas u zemlji sa našim sunarodnjacima vani. A svrha toga nije da netko od nas pobere političke poene unutar Hrvatske, nego da odnose uredimo u smislu što bolje funkcionalnosti i da građane koji žive izvan zemlje stavimo u funkciju boljitka Republike Hrvatske. Nemojmo zaboraviti Hrvati izvan zemlje nisu samo Hrvati u Bosni i Hercegovini koji zaslužuju naravno posebnu pažnju, nego brojni uglednici u svijetu hrvatskog podrijetla ili državljanstva koji doprinose i mogli bi još više doprinositi nama u Hrvatskoj, prije svega smatram u gospodarskom smislu, u poboljšanju diplomatskih odnosa i koji već puno rade na očuvanju naše tradicije, kulture i kulturne baštine. Kolega Šuker spominjao je Katoličku crkvu za koju svakako smatram da je imala ogroman i ima i imat će ogroman utjecaj na promicanje recimo tog hrvatstva i našeg identiteta u svijetu. Ali ja moram ovdje reći nešto osobno. Smatram da se Hrvatom može biti, a da se ne bude Katolik i da se ne bude nikakve vjeroispovijesti ili bilo koje vjere i smatram da je vrijeme da tako počnemo razmišljati. Taj konsenzus koji smo održavali u našem Odboru, a ja sam članica i u ovom sazivu hrvatskog Parlamenta. Na žalost nije se prečesto prenašala na plenarnim sjednicama Hrvatskog sabora pogotovo kada su one kao i danas bile u terminu kada ih prenosi Hrvatska televizija. Kolega Šuker je jučer nakon situirajuće sjednice izrazio takvu želju i ja želim iskreno vjerovati da će se raditi i nastojati graditi konsenzus. Naši su narodnjaci izvan zemlje, ne treba posebno naglašavati, imali su veliku ulogu u samom stvaranju naše državnosti i imaju kako sam rekla ogroman utjecaj u svijetu. Mnogi od njih i doprinose ugledu naše Domovine, održavanju hrvatskog jezika, kulture, tradicije i na mnoge druge načine. Danas smatram kada je broj predstavnika naše dijaspore u ovom Parlamentu fiksiran na 3 i kada je Ustavom uređen način glasovanja naše dijaspore na izborima u RH smatram da zaista možemo prijeći preko tih tema i okrenuti se operacionalizaciji odredba ovoga zakona koji je svakako bio potreban i koji je rađen po uzoru na slične zakone u drugim zemljama Europe. I ja sam osobno jako zadovoljna da ga mi konačno imamo. Naravno on nije savršen, međutim njega ne treba suštinski mijenjati i već je izraženo u ime kluba SDP-a namjera, a i drugih klubova "kukuriku koalicije" da se taj zakon više suštinski neće mijenjati, možda samo operativno razraditi primjenu recimo ove CRO Card ili hrvatske kartice koja je smišljena za slučaj naših sunarodnjaka koji žive u zemljama koje ne dopuštaju dvostruko državljanstvo pa da im se na neki način da mogućnost da na neki način dokažu tom karticom da pripadaju, da su vezani za RH. Spone RH sa svojim državljanima i sunarodnjacima u inozemstvu su jake i moramo ih staviti u funkciju boljitka svih nas koji živimo u ovoj zemlji ili koji smo raseljeni po svijetu. Vremena su za to itekako zrela i ja se nadam da ćemo svi raditi u najboljoj vjeri da zaista neke teme koje su debelo prežvakane u našoj političkoj javnosti ostavimo iza nas jer ponavljam nitko nema pravo da svojata na bilo koji način naše građane i sunarodnjake u inozemstvu. Ja još jednom izražavam ovom prilikom osobno svoju volju u tom pogledu i znam da to vrijedi ponavljam i za cijeli Klub zastupnika SDP-a.
Zahvaljujem kolegici Vrbat. Obavještavam da je u 10,38 minuta sukladno članku 207. stavku 2. Poslovnika isteklo vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Prema tome imamo još prijavljenih 8 govornika. Na ovu raspravu kolegice Tanje Vrbat imamo jedan ispravak netočnog navoda i dvije replike. Ispravak netočnog navoda, kolega Stjepan Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Vrbat vi ste rekli da se sa odnosima s Hrvatima izvan RH u proteklom vremenu grubo manipuliralo i da se ciljalo na niske strasti. To je netočno. Pa nisu niske strasti poštivanje Ustava, pa odnos prema Hrvatima izvan RH je ustavna kategorija. I druga stvar koju je bitno reći, dakle potrebito je djelima potvrditi ovo što je rečeno. Puno puta je naš kolega Bagarić časni koji je ovdje sjedio da više jedno djelo čini nego sto riječi koje se kažu, a ovdje danas se svi zaklinjemo u konsenzus. Hvala lijepo.
Replika, uvaženi zastupnik Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Gospođo Vrbat mislim da ste krivo upotrijebili i rekli za ulogu Crkve u dijaspori pa čak i u BiH koja se kažete brine samo o katolicima, dakle onima rimokatoličke vjeroispovijesti, a ne one sa ostalim svjetonazorima. To nije točno. To uopće nije točno. Kontakti, pomoć i sve ostalo svim Hrvatima bez obzira bili oni agnostici, ateisti ili ostali je uloga Crkve koju ona sasvim sigurno izvršava. Samo vas podsjećam da je 1995. godine nakon toga što su Srbi iz Krajine napustili, kako hoćete reći Srbi, pravoslavci, ateisti ili neateisti, agnostici u Banja Luci utočište su našli kod biskupa Komarice i pomoć biskupa Komarice. O tome treba govoriti i zboriti javno jasno i glasno. Prema tome ta naša Crkva u dijaspori, pa evo i BiH, kome pomaže Caritas BiH? Svim građanima BiH, ne samo katolicima ili Hrvatima ateistima i agnosticima nego i Bošnjacima, odnosno muslimanima, pravoslavcima i svima ostalima. Ne možete tako paušalno govoriti o ulozi Crkve u dijaspori.
Druga replika, uvaženi zastupnik Dražen Đurović.
Da, kolegica Vrbat je uporno govorila o građanima RH koji žive izvan granica. Dakle, niti ovaj zakon ne govori o građanima, govori o Hrvaticama i Hrvatima koji žive izvan granica RH. Dakle, ovaj zakon se odnosi na Hrvate koji žive izvan granica RH. U prvom redu usmjeren je na Hrvate koji žive u BiH za koje smo upravo iz prethodnog izlaganja čuli da su pogodbom u prethodnim izmjenama Ustava smanjeni sa brojem zastupnika, dakle Hrvati. A kad je riječ o ulozi katoličke Crkve bila je neprocjenjiva i ostala je u povijesti hrvatskog naroda u BiH, neprocjenjiva i ključna u opstojnosti hrvatskog naroda u BiH kroz stoljeća i danas je. Hvala.
Čut ćemo i odgovor na repliku zastupnice Tanje Vrbat.
Hvala. Poštovani kolega vjerujem da me niste pozorno slušali jer sam barem nastojala kroz čitavu raspravu ponavljati naši sugrađani i sunarodnjaci izvan zemlje jer jako dobro znam da ima Hrvata koji nisu građani i upravo sam rekla da je za njih zato smišljen određeni instituti kao što su CRO Card jer se u njihovim zemljama ne dozvoljava dvostruko državljanstvo pa ne mogu biti građani ili ne žele biti građani, ali jesu podrijetlom Hrvati. Svakako ovaj zakon doprinosi razvoju što boljih odnosa nas u zemlji i nas u inozemstvu time što je upravo svelo na kategorije i jasno razlučilo razne kategorije naših građana i sugrađana u svijetu.
Sad ćemo čuti raspravu cijenjene zastupnice Ruže Tomašić. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Pa evo prije nego što počnem imam pitanje za gospodina ministra. Kaže osniva se Središnji državni ured za Hrvate izvan RH pa me zanima da li će u tome uredu biti i Ured za useljeništvo, da li će tu ljudi moći dobiti informacije kada dođu? Jer ova kartica što se nudi to je malo da vam kažem ponižavajuće. Jer oni ljudi koji dođu izvana oni imaju novaca, oni si mogu to priuštiti, ali oni trebaju jednu lijepu riječ gdje će ih netko dočekati i kazat im što se događa i što treba, gdje treba. J sada skupljam imena svih ljudi koji su se doselili u Hrvatsku, koji su se vratili nazad u svoje države jer jednostavno nisu mogli opstati ovdje, ne zato što nisu imali novac nego radi birokracije. A kada vi mjesec dana, pa dva pa šest sređujete papire onda vam pukne film i vratite se od kuda ste došli. Imam iskustva u tome jer sam ipak 25 godina živjela vani i znam kada sam se vratila sa djecom koliko mi je vremena uzelo da sredim sve papire djeci za školu. Šetali su me od šaltera do šaltera i kada dođemo konačno na red kažu pa ne trebate ovdje jer nemate prave papire. Je li teško imati jedan ured u koji će ljudi doći sjesti, razgovarati, dobiti sve informacije što im sve treba koji papiri i što. To ljudima puno znači jer nemojte zaboraviti ti ljudi donašaju kapital svoj, ti ljudi nisu došli na grbaču Hrvatske. Dakle, žele bar na jedan lijep i dostojanstven način da ih Hrvatska dočeka. Koliko mislite na ljude iz vana dokazuje da smo smanjili predstavnike zastupnika na 3. Pazite, imamo 8 manjinaca, imamo 3 zastupnika Srpske nacionalne manjine, 4,5 milijun Hrvata živi vani a imamo 3 zastupnika. I sa 124 glasačka mjesta u BiH svedeno na 4. Pa zar nije poštenije reći nećemo da glasujete, nećemo vas, je li tako poštenije. U Vancouveru se ne može glasovati, u Torontu i Ottawi se može, Vancouver je 5 tisuća kilometara daleko od Toronta, zašto su Hrvati u Torontu ili Ottawi privilegirani, a drugi hrvati nisu. Isto tako u Bosni i Hercegovini ili ćemo tretirati sve hrvate u iseljeništvu jednakopravno ili ćemo ukinuti to, idemo reći ljudima što od njih očekujemo pa da znaju ljudi koji dođu ovdje što im se događa i kako će se ponašati. Imamo čovjeka koji je došao u Dubrovnik koji je želio uložiti 10 milijuna dolara kanadskih, ako nekoga zanima poslije reći ću ime i prezime, čovjek je proveo mjesec dana hodajući dole po Dubrovniku, vozali su ga mjesec dana izgubio je 100 tisuća dolara i rekao je nije mi krivo što sam to izgubio ali doživio sam skoro srčani udar. Imao je 4 sina, htio je otvoriti nekakav biznis u Dubrovniku da mu sinovi zavole Hrvatsku, da počnu dolaziti, čovjek se vratio i nikada više neće doći. Pa je li mi to trebamo, pa će nam doći druge nacije pa će kupovati hotele i onda će naši ljudi morati govoriti njihovim jezikom u svojoj državi. To nas nije briga ali nam smeta ako naš netko iz vana dođe i želi uložiti. Zašto? Jesmo ljubomorni možda, možda oni donašaju etiku drugačijeg poslovanja i drugačijeg grada. U prošlom sazivu Sabora se govorilo puno o tome zakonu i bilo je puno svađa i oporba je imala puno primjedbi tada i oporbi je obećano da će njezini prijedlozi biti ugrađeni u Konačni prijedlog zakona o odnosima Republike Hrvatske s Hrvatima izvan Republike Hrvatske. Kada se usporedi Prijedlog zakona o odnosima s Hrvatima izvan koji je ustrojen u prvom čitanju u Konačnim prijedlogom toga zakona vidljivo je da kritike i prijedlozi bivše oporbe nisu uzeti u obzir u izradi Konačnog prijedloga zakona. Oporba je bojkotirala zadnju sjednicu Sabora te Konačni prijedlog zakona usvojen jednoglasno sa 77 glasova. Nakon što je usvojen taj Zakon u ime Vlade, državni tajnik MUP-a predložio je novi Zakon o strancima i Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o Hrvatskom državljanstvu koji donose odredbe protivno strategiji Zakona za Hrvate izvan Republike Hrvatske. Nije prihvaćen amandman potpredsjednika Odbora za Hrvate izvan Republike Hrvatske na zakon o strancima da Hrvati bez hrvatskog državljanstva ne budu stranci u smislu odredbi toga Zakona. Nisu prihvaćena ni 4 amandmana na Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o strancima, u tom prijedlogu je između ostaloga i izmjena članka 11. zakona o strancima koji hrvatsko iseljeništvo dijeli na hrvatske iseljenike koji su iselili s područja današnje Republike Hrvatske i iseljenike koji su iselili iz hrvatskih etničkih područja izvan današnje Republike Hrvatske. Samo onima koji su iselili s područja današnje Republike Hrvatske daju se prava hrvatskih iseljenika. Zakon o strancima i Zakon o izmjenama i dopunama zakona o hrvatskom državljanstvu usvojeni su po hitnom postupku. O Zakonu o izmjenama i dopunama Zakona o hrvatskom državljanstvu nije raspravljao ni jedan saborski odbor a za raspravu na sjednici Hrvatskog sabora nije se javio ni jedan zastupnik. Tako kako je jedna kolegica koja je onda bila u oporbi a danas u poziciji rekla sve to pokazuje da je razvikani zakon o odnosu Republike Hrvatske sa Hrvatima izvan Republike Hrvatske i nije pravi zakon nego razglednica Hrvatima prije svega u BiH a i hrvatima diljem svijeta od Hrvata iz Hrvatske i to je sve. Zato je bivša oporba a sada vladajuća koalicija zaboravila na sve svoje kritike Zakona o odnosima Republike Hrvatske s Hrvatima izvan Republike Hrvatske i pristala da se pothitno usvaja prijedlog izmjene i dopune toga Zakona, a svima nama ja vjerujem da je poznato da je taj Zakon posudio naslov od slovenskog zakona za Slovence izvan Slovenije a sadržaj za Srbe u dijaspori i u regionu. Hvala lijepa.
Zahvaljujem uvaženoj Ruži Tomašić i pozivam cijenjenu zastupnicu Tatjanu Šimac-Bonačić da se uključi u raspravu.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre. Ja bih svoju raspravu počela osvrnula bih se zapravo na izlaganje našeg predsjednika Odbora za Hrvate izvan domovine koji je govorio u ime HDZ-a i kao predsjednik Odbora. Naime, na Odboru smo tražili konsenzus i mišljenja sam da o ovakvim temama treba biti konsenzus u Hrvatskom saboru, međutim u diskusiji se gospodin vratio ali se vratio na sljedeće teme. Tema je bila kampus u Mostaru, 3 zastupnika iz dijaspore, branitelji iz Bosne i Hercegovine, bolnica u Mostaru, bolnica u Novoj Bili, Hercegovačka banka, povratak Hrvata u BiH, iz cijelog izlaganja ja sam zaključila da je bit financiranje, novac i Hrvati u Bosni i Hercegovini. Uz dužno poštovanje Hrvata u BiH i od normalno saznanja da treba financijska pomoć mislim da ovo nije bit pomoći Hrvatima odnosno odnosa Republike Hrvatske i Hrvata izvan Republike Hrvatske. I takav konsenzus sigurno neće dobiti kolega iz Odbora, a vidjeli smo iz prethodnog izlaganja gospođe Ruže kakva problematika postoji i kakva problematika je bitna. Dakle, nije samo bitan ovaj Zakon nego izmjene drugih zakona koji će stvarno raditi na pravom odnosu Republike Hrvatske prema Hrvatima van Republike Hrvatske. Samo donošenje zakona zapravo koji je donesen naravno da je briga stavljena pod jednu zakonske okvire odnosno strukturirana je. Prema tome, to je jedna osnova za daljnje poboljšanje tih odnosa. Naime, briga kao što znamo bila je postavljena na sljedeći način, bila je stavljena u djelokrug Ministarstva vanjskih poslova i europskih integracija i drugih ministarstava koji su imali nekakva pitanja na određenu temu kao jedna samostalna služba za Hrvate u inozemstvu. Međutim, danas smo čuli pohvale na tu samostalnu službu. I ja bih rekla da ta samostalna služba nije dobro radila. Ona jest bila prateća služba ali nije bila samostalna služba odnosno nije imala svoju pravu ulogu koju je trebala ispuniti, nije ispunila. Zatim je o skrbi o očuvanju nacionalnog identiteta skrbila je Hrvatska matica iseljenika koja je ostala i zbog svoje tradicije i dalje ovom zakonom. I treće je bilo Odbor za Hrvate izvan RH tijelo Hrvatskog sabora koje naravno je i sada na snazi. Međutim, postojeća institucionalna rješenja nisu bila dovoljna odnosno nisu rješavala problematiku Hrvata izvan RH. Prema tome, dobro je da smo donijeli ovakav jedan jedinstveni zakon koji će trebati sigurno izmjena i dorada u budućnosti. Naime, kada govorimo, bilo je nekakvih parcijalnih rješenja o problematici na tu temu, međutim mislim da nije bilo plana strukture, kada pogledate nije bilo baze podataka. Tko su ti koji se žele vratiti tko su ljudi koji su vani? Evo kolegica je rekla da ona sada radi skuplja koji su to ljudi koji žele ulagati, odnosno koji su to ljudi koji su se vratili u RH? Sigurno znamo svi podatke da su ljudi čekali da su gubili nade. Evo čuli smo isto tako da im se često odgovaralo vratite se odakle ste došli da ljudi nisu imali strpljenja itd. Ne zaboravimo da ljudi živili su organiziranim zemljama i da te organizirane zemlje itekako su im poslužile kao primjer dobre prakse kako bi trebala biti. Oni su to očekivali u svojoj domovini. Mislim da je trebalo imati plan odnosno da je trebala biti državna politika drugačija da bi se sve to moglo izregulirati. Evo kolegica je prije spomenula i Ustav, naravno da smo i Ustavom nama je obveza da RH štiti interese i prava svojih državljana koji žive ili borave u inozemstvu. Kada pogledate koji su to imamo pripadnike suverenog i konstitutivnog naroda u BiH prema tome državno pravni i ustavnopravni položaj u BiH izgradit će se i osigurati na istoj razini kao i dva druga konstitutivna naroda. Mi se trebamo boriti naravno pomagati u tom smislu ali isto tako raditi na izmjenama zakonskih regulativa na koji ćemo način moći pomoći našim Hrvatima u BiH. Naša politika se mora definirati na nacionalnoj osnovi i ne smije biti temelj stranačkih interesa i to je bila loša praksa prije. O Hrvatima iseljenicima čuli smo i ima ih čak i već broj nego Hrvata u Hrvatskoj. Oni su naravno otišli u svijet i postoji opasnost asimilacije zbog toga što su to već treća možda i četvrta generacija. Sigurno je da imamo primjera da je naša hrvatska dijaspora u najtežim trenucima nedavne prošlosti pomagala i dala svoj neprocjenjivi doprinos. I mnogi Hrvati su se pokušali vratiti u zemlju i unijeti ono što su stekli, međutim rekla sam prije i ponavljam vrlo često su im vrata bila zatvorena. Treću skupinu Hrvata to su Hrvatske manjine u europskim državama, njima je status različit. Mislim da se treba raditi na reciprocitetu prema njima. Jer kada pogledate mi imamo zastupnike nacionalnih manjina u našem Hrvatskom saboru međutim možda bi trebali više raditi na tom reciprocitetu. To će se vjerojatno sa državnim ugovorima rješavati takve odnose sa tim Hrvatima. Prema tome, RH svoj odnos sa Hrvatima izvan RH temelji na uzajamnoj suradnji, pružanju pomoći, jačanju njihovih zajednica i svjesni smo da postoje različite potrebe ovih nabrojenih Hrvata izvan RH prema tome trebamo se prema tome i tako odnositi. Međutim, isto tako najveće zadovoljstvo i nas unutar Hrvatske i svih Hrvata izvan RH da izgradimo državu zakonitosti prava, državu sigurnosti, državu koja ima prosperitet. To je podloga za povratak, to je podloga za pomoć i za skrb našim sunarodnjacima. Isto tako bih se složila s kolegama koji su rekli da ovo nije čarobni štapić. Ne ovaj zakon nije naravno čarobni štapić. To je jedan proces, odnos Hrvata prema Hrvatima izvan RH je sigurno jedan proces ali on mora dobiti jednu strukturu. I zato kažem da je upravo ovaj zakon jedna struktura od čega možemo poći, ali ovo je daleko od uređenih odnosa odnosno daleko od završene priče. Hvala lijepa.
Hvala vama kolegice Tatjana Šimac-Bonačić, ali ova vaša rasprava potiče trojicu kolega da repliciraju. Najprije Dražen Đurović.
Hvala. Pa kolegica je rekla glede bolnice u Novoj Bili i u Mostaru da je to osvrtanje na financijsku potporu. Pomoć tim bolnicama ili Medicinskom fakultetu u Mostaru nije samo pitanje financijske potpore, to je pitanje jedne strukovne potpore. Tamo se ne bi uspostavilo to sveučilište da nije bila jedna kvalitetna i da medicinski fakultet da nije bilo potpore iz Hrvatske uspostavi tog fakulteta, uspostavi znanosti, uspostavi te vrste razvoja u Mostaru. Ali ono što Hrvati u BiH su osjetili da su izgubili ne 2000. nego 2003. da su izgubili jednu potporu RH. RH je i do 2003. ne 2003. stajala iza leđa Hrvatima u BiH u pokušaju uspostave jednakopravnosti sa ostala dva konstitutivna naroda. Od 2003. taj osjećaj su izgubili. I to je ono što najviše u svim kontaktima i koji mi kao pojedinci, kao stranke imamo s njima zamjeraju. Ne osjećaju da više imaju potporu ovog Parlamenta i ove Hrvatske države u uspostavi i u borbi samo za jednakopravnost sa druga dva naroda u BiH i tu potporu bi mi i kao Hrvatski parlament i kao Hrvatska država im trebali omogućiti, dakle stati im iza leđa, pružiti im potporu i ništa drugo. Hvala.
Odgovor na repliku.
Hvala lijepo. Mislim kolega da ste me krivo razumjeli, ja nisam bila protiv tog projekta nego sam to dala primjer na koji se kolega osvrnuo jer je govorio samo o Hrvatima u BiH. Što se tiče projekta bolnice i Bile, dapače mi podržavamo i ja osobno i mislim da su to prava ulaganja na takav način jer je to realna pomoć kroz projekte i to je bitno. Bitno je strukturirati pomoć Hrvatima izvan Republike Hrvatske konkretno u tom smislu. Prema tome, to je dobar projekt jer je to bilo direktno ulaganje za jedan strukturirani projekt. Hvala lijepo.
Sljedeća replika, cijenjeni Boro Grubišić.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Kolegice Šimac-Bonačić, gotovo ću citirati vašu rečenicu na koju imam repliku, a to je da mislite osigurati ista prava Hrvatima kao konstitutivnom narodu u BiH kakva prava imaju i ostala dva konstitutivna naroda u BiH. Pitam se i pitam vas kako to mislite omogućiti, kako to mislite učiniti, osigurati ista prava. Najbolje se osiguravanje tih prava vidi na primjeru puste Bosanske posavine, na opustošenju srednje Bosne. Govorio je bivši ministar, kolega zastupnik Šuker o popisu pučanstva iz '91. i stanju sada. Mislite li na u suštini nepravednu Daytonskom sporazumu braniti prava Hrvata kao konstitutivnog naroda u BiH? Ako tako mislite teško to ide i neće ići tako.
Ovako gospodine…
Polako, polako, moram vam dati riječ. Ne možete govoriti prije toga. Odgovor na repliku, Tatjana Šimac-Bonačić.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Ispričavam se. Što se tiče reciprociteta, ja sam govorila više o reciprocitetu manjina. A što se tiče dogovora, ne možemo se mi miješati u unutarnju politiku BiH, prema tome mi ćemo podržavati dogovor i podržavat ćemo zapravo da naši Hrvati imaju prava kao drugi konstitutivni narodi. Hvala lijepa.
I posljednja replika, uvaženi Stjepan Milinković.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Kolegice Šimac-Bonačić, pa i vi kolegice Tomašić ste na neki način u više navrata spominjali ovaj zakon koji je donesen potkraj prošlog zasjedanja i ja držim da je taj zakon u svakom slučaju riješio brojna od ovih pitanja koja ste vi problematizirali. Meni je ostalo u sjećanju da se rješavalo i pitanje dakle Hrvata koji nemaju hrvatsko državljanstvo, koji se tim zakonom rješavaju da nisu više stranci. I drugi moment koji sam primijetio, ovaj vid pomaganja. Pa naravno da pomaganje i glede bolnice u Novoj Bili i bolnice u Mostaru da je dobrodošlo. Pa kako će drugačije nego pomoći konkretnim mjerama sa određenim stvarima. Onda to nema smisla ako se ne čini na takav način, onda nema svrhu. Hvala lijepa.
Svoje pravo na raspravu sada će iskoristiti uvaženi kolega Vladimir Bilek.
Poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani ministre, uvažene kolegice i kolege. Kao pripadnik nacionalne manjine i zastupnik češke i slovačke manjine ovdje u Hrvatskom saboru prije svega pozdravljam osnivanje Državnog ureda za Hrvate izvan Republike Hrvatske i mogu reći da iako Republika Hrvatska ima dobro uređene zakona vezane uz prava nacionalnih manjina koji se nažalost uvijek ne provode u praksi, kao pripadnici nacionalnih manjina dobro znamo koliko nam znači pomoć matičnih država, u ovom konkretnom mojem slučaju Republike Češke i Republike Slovačke. Moramo reći da je ovo prvi puta u Republici Hrvatskoj da se institucionalizira položaj Hrvata izvan Republike Hrvatske, prije svega Hrvata u BiH kao konstruktivnog naroda, Hrvata u Europi kao pripadnica nacionalnih manjina, hrvatske nacionalne manjine i Hrvata u iseljeništvu. Ured će u ovom idućem razdoblju imati jako puno posla ako će htjet napraviti barem neke pomake u tim određenim dijelovima. Prije svega, tu su bilateralni sporazumi između zemalja gdje neke tek treba pripremiti i potpisati, a neke naravno se može dobro unaprijediti. Kroz njih prije svega treba tražiti prava pripadnika hrvatske nacionalne manjine izvan Republike Hrvatske i to barem jednaka pravima kao što imaju pripadnici nacionalnih manjina ovdje kod nas u Republici Hrvatskoj, ali ne samo tražiti prava Hrvata kao nacionalne manjine nego prije svega pomoći u očuvanju hrvatskog jezika, hrvatske kulture, očuvanju tradicije, ali i povezivati tržišta, odnosno povezivati poduzetnike i upoznati ih s mogućnošću investicija u Republici Hrvatskoj i olakšati im te investicije i povratak u Republiku Hrvatsku ako se radi o iseljeništvu kao što je rekla kolegica. Jedino što moram ovdje konstatirati da ne bih se složio sa kolegom Grubišićem kad je izjavio u ime kluba da su predstavnici kluba Hrvatske narodne stranke i predstavnici kluba SDP-a rekli da se ništa ne mijenja jer baš su oni u svom izlaganju pozdravili i podržali konačno osnivanje Državnog ureda za Hrvate izvan Republike Hrvatske, odnosno ovog zakona i taj ured i rekli da taj ured svojim radom treba dokazati da se Hrvatska brine za Hrvate izvan Republike Hrvatske. Hvala lijepo.
Imamo jednu repliku, uvaženi kolega Boro Grubišić.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora i poštovani kolega. Već samo vaše izlaganje u kojemu spominjete ime Bosne i Hercegovine kao Bosna, a što sam vam ovako iza leđa ispravio, me podsjeća na ona vremena kada se Bosna zvala Socijalistička Republika Bosna i Hercegovina pa onda kad odbiješ H ili Hercegovinu onda šta ostane. A što se tiče reciprociteta o kojemu ste govorili, pa mora se znati s kojim državama i na koje države se računa na reciprocitet. Tu ne spadaju Bosna i Hercegovina nego li države u kojima Hrvatska ima u bližem okruženju nacionalne manjine, dakle Srbija, Crna Gora, Mađarska, Austrija, Italija itd. A što se tiče mog razmišljanja o tome da se ništa ne razmišlja ili da se ništa ne poboljšava kako ste već rekli da SDP i HNS ne znam drže fige u džepu. Rečeno je to stoga u mom izlaganju u ime kluba da ovaj ured ništa esencijalno ne rješava u odnosu na ovu problematiku. Dakle, hvalospjevi učincima ovoga svega ćemo vidjeti za 4 godine evo dok bude taj mandat prošao, pa ćemo vidjeti što će ta Vlada učiniti. Hvala lijepo.
Niste se prijavili za odgovor za repliku. Dobro. Prema tome, poštovani Dujomir Marasović bit će zastupnik čiju ćemo raspravu čuti u idućih 10 minuta.
Štovani gospodine dopredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine ministre, dame i gospodo zastupnici. Jesam za sve što je napredak i što je dobro, ali bojim se da ovo ne bi postalo ono kad je čini mi se Churchill rekao ako ne znaš riješiti problem osnuj komisiju, a ovdje osnuj državni ured da se ne bi država brinula o nečemu. Ne može državni ured bez obzira tko u njemu bio i što radio preuzest onu brigu koju ovaj Sabor hrvatski, odnosno Hrvatska država treba vodit o Hrvatima izvan Hrvatske. Znači, predsjednik Hrvatske, Hrvatski sabor, hrvatska Vlada, predsjednik hrvatske Vlade, ministar vanjskih poslova trebaju voditi primarno esencijalnu temeljnu brigu o Hrvatima. Znamo da je ovo zakon koji se odnosi ili uredba ili ured na sve Hrvate u svijetu. I ovo što je izvan našeg užeg okruženja to su mogli bismo reći stvari tehničke prirode koji će se urediti ili danas ili sutra. To su zemlje demokracije i ja o tome ne bih puno govorio. Jer svi znamo da se ovo u prvom redu odnosi na Hrvate u našem okruženju u bivšoj Jugoslaviji. I želim reći da ova saborska većina na neki način sad priča priče i misli da smo se mi svi ovdje jučer rodili i da ne zna nitko šta je netko jučer govorio. Da ne bih dugo razvlačio vašu pažnju ili vaše misli ja ću vam odmah reći na početku svog izlaganja, da ne vjerujem niti u ured niti u politiku. Ne vjerujem, bianco ne vjerujem koju će voditi Vesna Pusić glede politike, brige o Hrvatima izvan inozemstva. Mogao bih proširiti tu listu imena i na više i na što se tiče stranaka također i na druge stranke. Ali eto izgovorio sam jedno ime, jer činjenica jest da je u proteklom razdoblju, da je Hrvatska, idemo sad na BiH prvo, da je Hrvatska prva priznala Bosnu i Hercegovinu, da je omogućila da se naoruža Bosna i Hercegovina, da smo se pravili slijepi da preko Hrvatske u doba najžešćih hrvatsko-bošnjačkih ili muslimanskih sukoba da je preko Hrvatske išlo oružje, da se je vozilo brašno, a znamo da se je vozilo oružje jer smo to dragovoljno dopuštali. Da smo prihvatili izbjeglice iz BiH, da smo liječili u splitskoj i u svim drugim bolnicama sve nacije koje su dolazili sa frontova, nesebično i besplatno. Znači, Hrvatska se i u najtežim vremenima dokazala da zna bit humana, da zna vodit računa o svim ljudima i da se treba ponašati kao što se treba ponašati civilizirana država. Činjenica jest da je ova politička opcija koja je sad na vlasti u proteklih 20 godina nema onoga što nije govorila, nema onoga što nije izrugivala, nema onoga što nije osporavala. Sve što je bilo na liniji pomoći Hrvatima u BiH ili sve ono što je bilo vezano uz politiku, pozitivnu politiku prema Hrvatima u BiH. Pa zašto pomaže? Pa vidite gospodi, mi se sad bavimo je li trebalo napraviti jedan fakultet, pomoći napraviti. Pa nije Hrvatska napravila Kampus u BiH. Pa to nije istina gospodo iz svih opcija. Pomogla je napraviti hajmo tako reći, da budemo realni, konkretni i pošteni. I mi se sad bavimo i toliko smo se u protekla dva desetljeća naslušali treba li Hrvatima kroz neke projekte ili kroz neku drugu formu pomoći nešto. I vaša opcija je 20 godina nas maltretirala u Hrvatskoj da to ne treba, da su Hrvati u BiH višak, da su oni samo nama teret, da su oni nešto što nam smeta, da bi trebalo, nije izrečeno ali tako se dalo zaključiti napravit zid tamo na hercegovačkim granicama. A to je, ja vam kažem o čemu se radi, što je glavno. To je nastavak one logike, nastavak onog mentaliteta koji je podržavao pomoć izgradnji kasaba iz turskih vremena diljem cijele Jugoslavije, koji je podržavao ovdje hrvatskog novca za izgradnju svih tih kasaba pretvarajući ih u moderne gradove, a sada ne može da bi Hrvatska i nije mogla podnijeti da je Hrvatska pomogla izgradnji jedne bolnice. To je nastavak mentaliteta koji je zaustavio izgradnju puta, autoputa Zagreb-Split, a podržavao je izgradnju željezničke pruge Beograd – Bar. To je nastavak mentaliteta itd. Mislim da je jasno o čemu govorim. I došli smo sad ovdje di jesmo. Dakle, nije stvar u nekoj tehničkoj ili u nekoj normativnoj ovdje intervenciji, nego stvar je u našem pristupu ovog Hrvatskog sabora, stvar je u pristupu hrvatskog naroda da li ćemo mi dat podršku ili ne. Mi moramo pružiti podršku Hrvatskom narodu bilo gdje u svijetu, ali u ovom slučaju se to najviše odnosi na Bosnu i Hercegovinu i Srbiju. Gospodine koji ste govorili u ime nacionalnih manjina, može bit da je bačen jedan čovjek u Rijeci s mosta, ali to je pojedinačni slučaj. O tome treba povest računa policija i pravna država, sudac i onaj tko je to učinio treba ići u zatvor doživotno. Ali u Bosni i Hercegovini je ugrožen Hrvatski narod jer mu se dvije godine osporavalo temeljna njegova nacionalna prava, odnosno prava naroda konstitutivnog te jedne države. I vi niste ovdje u ime koji sjedite u Hrvatskom saboru, ne znam jeste li bili vi, vi ste trebali prvi onda dići svoj glas u obranu Hrvatskog naroda u Bosni i Hercegovini i bilo gdje drugdje. Jer je činjenica da je Hrvatska država dobro riješila pitanje nacionalnih manjina i mi se s tim ponosimo. Kad se dogodi kad padne dlaka s glave u Hrvatskoj Srbinu, Bošnjaku ili nekom drugom diže se cijela država na noge, mediji, sudstvo i DORH. I tako i treba i treba sutra biti još i bolje. Ali vi ste nastavak jednog mentaliteta, da kad je rasprava o Hrvatima iz BiH svu vašu temeljnu raspravu temeljite na blaćenju Hrvatske države ovdje unutra kakva jest. I niste govorili kako Hrvati, vi ste danas trebali govoriti kako Hrvati izvan Hrvatske nemaju prava i da ih treba usavršiti. No se opet sve svelo da nacionalne manjine u Hrvatskoj nemaju prava. E nećemo više tako, na neki način čut će se i drugi glasovi. Znači, u Hrvatskoj su nacionalne manjine zastupljene i trebaju biti zastupljene. Žalosno je da, ne znam nekoliko stotina tisuća ljudi iz nacionalnih manjina zastupa 8, a nekoliko milijuna ljudi 3 zastupnika. Vi ste se tada trebali prvi dići i reći da to nije pravedno, da nije moralno, ali neka bude. Što se mene tiče, odmah ću vam reći, ne treba nijedan zastupnik Hrvata iz inozemstva ovdje sjediti u Saboru. To nije bit stvari. Bit stvari je kako će se ova Vlada, ovaj Sabor, predsjednik države brinuti o Hrvatima u cijelom svijetu. To je bit stvari. Kad se događalo i kad se događa ovo što se događa Hrvatima u BiH konkretno onda treba povlačiti ambasadore, onda se treba Hrvatska ustati na noge i treba reći Hrvatima u BiH mi smo s vama i bit ćemo dok postoji Hrvatske države. U Mostaru će biti bolnice i sveučilišta dok postoji Hrvatske i bit će i u Mostaru bolnice za Hrvate i za sve druge koji se u njoj liječe i diljem cijelog prostora BiH. Ponosimo se s time što smo riješili pitanje nacionalnih manjina. Tvrdim ovdje odgovorno da nacionalne manjine u Hrvatskoj imaju danas veća prava, veće slobode, one stvarne slobode nego za vrijeme komunističke Jugoslavije kad se govorilo o bratstvu i jedinstvu, a ispod stola se tuklo nogama u cjevanice. Mislim da imamo niz dokaza na osnovu kojih to možemo danas na neki način argumentirati. I to treba sutra biti bolje i uspješnije. I kao što sam jučer rekao da Hrvatska treba riješiti huligane u Hrvatskoj tako i danas kažem ondje ako ima osporavanja bilo kakvog prava bilo kog čovjeka u Hrvatskoj onda cijela Hrvatska država treba poraditi na tome i ustati se na noge u obrani jednog čovjeka. I ja ću biti predvodnik toga. Ali je ovdje danas u prvom redu gospodo pitanje i rasprava kako branimo i kako zastupamo prava Hrvata izvan Hrvatske. A trebamo ih zastupati znate kako? Kao i Amerikanci, završavam. Kad je ugrožen jedan Amerikanac Amerika šalje nosač aviona po tog svog jednog čovjeka, ne pitaju da li su na vlasti republikanci ili demokrati ili je to
Vrijeme.
Zato jesam da Hrvatska treba braniti prava Hrvata izvan bez obzira koja je hrvatska opcija na vlasti
Kolega Marasović isteklo je 10 minuta. Zahvaljujem vam na raspravi koja je izazvala 8 replika i 1 ispravak netočnog navoda. Najprije ispravak netočnog navoda, uvaženi kolega Marin Jurjević.
Hvala. Netočan je navod mog kolege i sugrađanina Duje Marasovića kojim on navodi kako je ova vlast na čelu s SDP-om protiv Hrvata izvan Hrvatske, ali po njegovom govoru koji je rijetko ovako se rijetko moglo čuti nešto dosada u Hrvatskom saboru, a ja sam tu dosta dugo i protiv Hrvata smo, po njemu, u samoj Hrvatskoj. Duje izgleda nije svjestan iako je … [[Govornik se ne razumije.]] da je uvrijedio milijun građana Hrvatske koji su glasali za ovu koaliciju. To je duplo više nego što su glasali za HDZ jer više ni birači ne mogu podnijeti ovakvu vrstu retorike koja ne radi ništa drugo osim što kopa rovove između nas, što budi iracionalnost, što nas pokušava sukobiti umjesto da zajedno na kraju nešto konstruktivno napravimo. Moj lipi Duje radiš veliku štetu Hrvatskoj.
Replike. Prvo uvaženi kolega Petar Baranović.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Odista trebalo je ovo čuti i trebalo je biti danas u hrvatskoj sabornici da se čuje ovaj niz briljantnih konstrukcija rečenica koje zapravo nisu ništa drugo doli insinuacije i vrijeđanje javnosti hrvatske, degradacija ovog Sabora. Ujedno bih samo gospodinu Marasoviću jednu tehničku stvar pripomenuo, gospodin Churchill je govorio o povjerenstvu, a ne o komisijama. Imamo krasnu hrvatsku riječ gospodine Marasoviću, povjerenstvo. Briga za Hrvate je ustavna obveza i ovaj zakon je konzekvenca ustavne obveze koju nemaju samo institucije Hrvatske države nego i svi građani RH. Vašu rečenicu i izjavu kako smo mi protiv hrvatskog naroda ja kao branitelj iz '91. doživljavam kao uvredu, najobičniju uvredu na koju nemate pravo čak ni kao zastupnik Hrvatskog sabora sa zaštićenim imunitetom. Što se tiče autoputa, podsjetit ću vas da je politički pokretač tog projekta Savka Dabčević-Kučar utemeljitelj Hrvatske narodne stranke koja je tad imala hrabrost skrbiti o interesima hrvatskog naroda kad su mnogi vaši kolege i članovi imali tvrdu knjižicu u džepu, a danas su postali naglo veliki domoljubi. I isto tako, … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]]
Molim vas kolega samo trenutak, samo trenutak. Molim vas nemojte dobacivati iz klupe. Nemojte dobacivati iz klupe. Izvolite nastavite.
Isto tako gospodine Marasoviću nije dobro da rasprave o budućnosti hrvatskih građana u Hrvatskoj i izvan granice Hrvatske opterećujemo prošlošću jer današnja situacija u kojoj su hrvatski građani izvan granica RH, posebice u BiH, direktni je rezultat nekih odluka iz prošlosti i nekih hipoteka.
Vrijeme
I odgovor na pitanje kako pomoći i kako voditi politiku prema tim ljudima je vrlo
Kolega Baranović vrijeme.
I opterećen je mnogim hipotekama iz prošlosti koje ukoliko budemo izvlačili iz naftalina onda ćemo samo opteretiti u budućnosti ovu sabornicu vrlo lošom energijom. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, kolega Marasović.
Štovani gospodine zastupniče činjenica jest da je akcija izgradnje autoputa Split-Zagreb pokrenuta u vrijeme kad je cijenjena i meni draga gospođa Savka Dabčević-Kučar bila predsjednica Centralnog komiteta to je točno i moja obitelj dala velike novce direktne i indirektne, to je točno, ali upravo ta činjenica da upravo zbog te politike Savka smijenjena i cijela garnitura i nisu završili u zatvoru ona i nekoliko oko nje jer je Tito znao te svoje na neki način zadržati u penziji, ali je mnogo zbog te politike otišlo u zatvor, ostalo bez posla, progonjeni, šikanirani i ja sam zbog toga protjeran iz studentskog doma. Eto tako je završila ta politika koja je htjela raditi autoput Zagreb-Split 71.
Iduća replika uvaženi kolega Goran Beus-Richembergh.
Kolega Marasoviću 18 godina ste na vlasti i danas vi nama držite predavanje o tome kako je Hrvatima u Bosni i Hercegovini teško, ja se pitam tko im je omogućio tu crnu blagodat da im bude teško nego politika stranke kojoj ste vi član, u 4 godine vladavine koalicije SDP, HNS-a i koalicijskih partnera nije napravljeno ništa loše. Vi nama držite predavanje u bolnici u Novoj Biloj ja sam bio u konvoju koji je vozio tamo kamen temeljac i bio sam hvala Bogu svjedok kada je fra Ferdo Vlašić pokojni vašim ljudima jasno i glasno rekao koji je rezultat vaše politike. Pokoj mu duši. Svadili ste sve što se u BiH dalo svaditi. Svoju vlastitu sestrinsku stranku rascijepili ste na dva, sotonizirali ste sve najuglednije hrvatske umove i intelektualce prozivajući ih izdajicama to je rezultat vaše politike. To ste učinili što vam danas posavljaci ne izlaze na izbore u vlastitoj domovini očuvajući etničku većinu Milorada Dodika u Republici Srpskoj takozvanoj. Vi ste doveli do toga da je njima danas dušobrižnik i glavni saveznik Milorad Dodik. Ja se samo pitam što su Bosanski i Hercegovački hrvati Bogu skrivili da moraju trpjeti čak dva HDZ-a.
Odgovor na repliku Dujomir Marasović.
Ja nisam govorio o tome što je tko napravio, ja sam govorio tko je što kroz ovih 20 godina govorio o pomoći Hrvatima u BiH tako je malo odvrtite film ili malo poslušajte fonogram. Vi ste nas 20 godina mučili za bilo kakvu pomoć Hrvatima u BiH, to ste stavili na stup srama i prezentirali kako nešto loše što će upropastiti Hrvatsku o tome se kolega radi. Ja nisam govorio o pojedinačnim slučajevima ili junaštva ili ovoga ili onoga pa normalno da je bilo svih opcija i junaka i dobrih ljudi i sada ih ima. I ne mislim da bi Hrvati trebali kreirati unutrašnju politiku u BIH ali se imaju pravo miješati jer mi smo, Hrvatska je potpisnica Daytonskog sporazuma i ima se pravo miješati u smislu zaštite Hrvata. Ako je danas gospodin Dodik iz Republike Srpske za Hrvate bez obzira iz kojih taktičkih ili onih razloga ona mu treba skinuti kapu a za razliku od ovih drugih koji ne daju pravo Hrvatima da ostvare svoja prava, bez obzira na razloge Srpskog naroda u BIH, ali oni sada kažu treba Hrvatima dati ono što im pripada. Zašto bi mi tome trebali prigovarati, ne vidim razloga.
Treća po redu replika na osnovno izlaganje biti će replika kolege Igora Kolmana.
Poštovani kolega Marasoviću drago mi je da smo došli do toga da glorificiramo Republiku Srpsku, ali ono što sam vam zapravo htio reći da naravno da smo kritizirali kako vi govorite ismijavali, izrugivali vašu politiku prema Bosni i Hercegovini. Pa vaša politika prema BiH je uzrok tome da su danas bosansko-hercegovački Hrvati u najgorem političkom ekonomskom i društvenom položaju u kojem su ikada bili i jasno da su odgovorne stranke s ove strane sabornice, to 18 godina kritizirale i kako vi kažete izrugivale.
Odgovor na repliku Dujomir Marasović.
Ja nisam glorificirao Republiku Srpsku, mladi gospodine uvaženi saborski zastupniče, meni je dobro poznato situacija Hrvata u Republici Srpskoj, bio sam u Banja Luci prije dvije, tri godine, pio sam kavu u sred Banja Luke s cijelim rukovodstvom Republike Srpske pa i s onim gospodinom koji obnašao tada dužnost člana predsjedništva u BIH zaboravio sam mu ime, bio sam u jednom selu gdje je Hrvatska srušena do temelja i od nje samo keramičke pločice i u tom selu samo tri stare bake. Znači nemojte me učiti o tome što bih ja trebao glorificirati, ja govorim o današnjoj politici, činjenica jest da su Hrvati u Bosni i Hercegovini danas ugroženi, činjenica jest da im SDP u BIH i bošnjaci, muslimani ne daju ostvariti svoja građanska prava a oni su glasovali većinski za jednu opciju da umjesto njih obnaša vlast, da im ta opcija ne da obnašati tu vlast, a gospodin Milorad Dodik i Republika Srpska ih podržava i kaže bilo bi pošteno da i Hrvati obnašaju vlast na način na koji su većinski se odlučili i ništa drugo. I mislim da je to od gospodina Dodiga i Republike Srpske u ovom momentu korektno, i to trebamo priznati zašto ne. A ne glorificirati.
Sljedeća replika uvaženi kolega Nedžad Hodžić.
Uvaženi kolega Marasović kada govorite o pomoći koju je Republika Hrvatska dala Bosni i Hercegovini za vrijeme ratnih zbivanja koja nije sporna, morate govoriti o ukupnoj politici iz 90. godina a ta ukupna politika prema BIH je bila takva da se predsjednik ove zemlje gospodin Ivo Josipović morao ispričavati za tu politiku iz 90-tih godina. Drugo, ja sam naveo jedan od najgnusnijih primjera da se čovjeka bacilo u pol bijela dana sa mosta, vi ste o tome govorili kako da je bačena vreća bilo čega. Treće, kada govorite o Hrvatima iz Bosne i Hercegovine i doprinosu u domovinskom ratu, ja vas želim podsjetiti da su to pripadnici moje zemlje, dakle nisu oni samo Hrvati iz Bosne i Hercegovine nego su oni i bosansko-hercegovački građani i mi smo na to ponosni. A što se tiče doprinosa pripadnika nacionalnih manjina samo jedna podsjetnica, od 15 tisuća žrtava u Domovinskom ratu 1100 su bili bošnjaci. Od 1000 Hrvata u Domovinskom ratu je ginuo jedan Hrvat, a 1000 bošnjaka u Domovinskom ratu, za ovu zemlju i za ovaj parlament je ginulo 4 bošnjaka. Ono što je jako bitno da progovorimo kompletnu istinu o Domovinskom ratu i da damo dužnu poštu i pripadnicima Srpskog naroda koji su brinuli i pripadnicima Židova i Mađara i Roma i Bošnjaka. Dakle, ja vas molim kada govorite da govorite u jednoj ukupnosti. Ovo što sam ja danas želio reći, danas je utakmica u Beogradu i danas govorimo bacanju čovjeka kao bacanju vreće, a sutra ćemo se buniti ako se tamo dogodi incident. Jutros na radiju slušam da 5 tisuća policajaca će trebati i obezbjeđivat će tu utakmicu. To se mora promijeniti [[Upadica: Vrijeme.]] Nije bitno da se netko na vrijeme ispričao ili se nije ispričao ali moramo stvoriti uvjete da se takve stvari u budućnosti ne događaju. Hvala.
Odgovor kolega Dujomir Marasović.
Kratku repliku. Tko se kome ispričao, vi ste gospodine sada tu niz podataka tko je što napravio. Ja sam samo rekao globalno da je Hrvatska pomogla stvaranju BiH i da nije bilo Hrvatske ne bi bilo ni BiH, danas države ovakve kakva je. To je nepobitno. Jer nema načina da vam sada ja ovako u dvije minuta objasnim to ali mislim da se svi s time slažete. Znate u kakvom je okruženju bila BiH da se moglo preko Hrvatske ili helikopterom, ali helikopteri nisu smjeli letjeti. Znači moglo se samo preko Hrvatske i to je ja mislim dovoljan dokaz za sve. Ja žalim za svim žrtvama, ispričat se svim žrtvama, položiti vijence na svim grobljima, to da. Ali nikada se nisam slagao da bi se Hrvatska trebala ispričavati BiH generalno. I nisam se jadan puta složio s tom politikom gospodina Josipovića predsjednika RH pa se digla cijela država na noge. Meni je žao, ali ja se ne moram slagati sa svim postupcima pa makar to bili postupci predsjednika država. Mislim da s time nisam ništa loše napravio, samo sam izrazio svoje mišljenje.
Za repliku se javio i uvaženi kolega Branko Vukšić.
Kolega Marasović je zapravo izrekao dvije tako velike istine koju nitko gotovo da nije ni primijetio. Jedna glasi, nije važno koliko zastupnika dijaspore sjedi u ovom Saboru, točno. Pokazalo se da nije važno. I kada ih je sjedilo više i kada ih je sjedilo manje politika prema BiH je bila ista, isto loša. Nevjerojatno koliko je HDZ uvažavala opoziciju. Imala je vlast u rukama i uvažavala je kritike i nije mogla djelovati zato što je opozicija kritizirala. Imala je svu vlast, nije činila. Što se događa u BiH? u BiH nikad Hrvati nisu bili u lošijem položaju. I sada se ovdje dvije najjače busaju tko je više za to, što, zaslužan. Ovdje se kaže ne, ne optužujemo vas da ste nešto činili, nego optužujemo vas što ste govorili. Ali sebe se ne optužuje i ne predbacuje sebi što nisu djelovali. Znači i danas se inzistira na jednoj licemjernoj politici. To je točno da biskup Komarica i slični ljudi nisu djelovali u Banja Luci i ostalim dijelovima BiH koje smo mi prepustili devedesetih godina Srbima, tamo bi bila 10 puta situacija gora nego što je danas. Ovo sve što se događa i što je gospodin Marasović rekao jednu drugu stvar istinitu, bitan je odnos Hrvatske države prema Hrvatima u BiH ali i prema Hrvatima u Srbiji, prema Hrvatima u Crnoj Gori, prema Hrvatima gdje god oni živjeli. Do dana današnjega nikada država Hrvatska nije zauzela pravilan stav iako to po Ustavu treba. pa prema tome, ajmo dati povjerenje ovoj vlasti da će činiti ono što niste vi činili.
I posljednju repliku čut ćemo od strane kolege Dražena Đurovića.
Kolega Marasović kolege jesmo, slažem se s vama da bi bilo korisno i za hrvatske nacionalne interese to je barem moje mišljenje da predsjednik Josipović povremeno obiđe i Mostar i Široki Brijeg, a ne samo Banja Luku. Ali ono što se s vama ne slažem to je da dvojba koju ste iskazali o tome da ne vjerujete da će Vesna Pusić voditi brigu za Hrvate u BiH kao nova ministrica vanjskih poslova, nisam njena pologeta, ali bih vas samo podsjetio na pogodbu HDZ-a i SDSS-a o zadnjim ustavnim promjenama kojima se praktički bi se formirala upravo SAO krajina da nevjerojatno Vesna Pusić nisu … rekli ljudi što to radite, usput samo. Prema tome, mislim da će Vesna Pusić u najmanju ruku ništa lošije, a nadam se i bolje te interese predstavljati nego što su ovi ministri od 2003.do danas predstavljali.
Time smo završili … raspravu kolege Dujomira Marasovića sa brojnim replikama i odgovorima na repliku. Svoju želju da o ovoj temi raspravlja u pojedinačnoj raspravi u trajanju od 10 minuta pokazao je i cijenjeni zastupnik Miroslav Tuđman. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, cijenjene kolegice i kolege. Sa zadovoljstvom bih mogao prihvatiti poruku od zastupnika SDP-a da u Saboru ne bi trebalo biti razlike u politici prema Hrvatima koji žive izvan RH. Nažalost vidjeli smo već i u ovoj raspravi da je to zapravo jedna samo želja koja je različita s jedne strane politička realnost je sasvim drugčija, a i ustavnim promjenama su te razlike nažalost zacementirana. Te razlike doduše mogle bi nestati ako bismo željeli taj odnos svesti na nekakvu humanitarnu ili karitativnu pomoć, ali nadam da to neće biti zadaća ovog državnog ureda za Hrvate izvan RH. Što sam mislio reći kada su ti odnosi ustavom zacementirani? Podsjetio bih vas da je ovaj Sabor donio ustavnu čini mi se članak 45.u Ustavu da Hrvati izvan Hrvatske mogu glasati samo u diplomatsko-konzularnim predstavništvima. Takvom odlukom je onemogućeno ustavno pravo državljanima RH da ostvaruju svoja ustavna prava. Već je rečeno što to znači za ljude u Kanadi, Australiji ili drugim mjestima tako da de facto da to nije ustavna odredba to bi se moglo vrlo lako srušiti žalbom pred Ustavnim sudom. Ovako će studenti ili oni koji će analizirati ovu odredbu u neko skoro vrijeme, moći zaključiti da motivi i razlozi za ovakvu odluku su ispod demokratskih standarda čak i onoga što postoji u BiH jer u BiH postoji dopisno glasovanje, a ispod onoga što je za očekivati da ćemo vrlo skoro imati internetsko glasanje pa će ovakva jedna odluka biti sasvim disfunkcionalna, odnosno protivna duhu vremena. S druge pak strane, mislim da se premalo kad se govori o Hrvatima izvan Hrvatske uzima u obzir trendom što postoji u svijetu, odnosno da u vrijeme globalizacije iseljeništvo bilo koje zemlje je gospodarski, kulturni, politički most matične zemlje prema tim zemljama i da omogućava ne jednosmjernu komunikaciju kako se ovdje govori nego dvosmjernu komunikaciju za ukupni boljitak i iseljeništva i matične zemlje. Prije par godina bio sam na jednom godišnjem događaju, skupštini Kanadsko-hrvatskog gospodarskog društva. Na toj skupštini bilo je nekoliko kanadskih ministara, iz Hrvatske bilo je samo diplomatsko predstavnike iz veleposlanstva. Kanađani su dodijelili Hrvatima koji žive, rade u Kanade nagrade za izuzetna gospodarska dostignuća. U Hrvatskoj nema takve reakcije, nema takvih zbivanja, takvog odnosa. Što se događa? Sve zemlje nastoje te odnose uspostaviti, institucionalizirati. Svi se pozivamo na Europu i europske standarde. Francuska je nedavno, prije 2, 3 godine izmijenila svoj ustav i omogućila ne samo da u Gornjem domu nego i da u Donjem domu ima 20 predstavnika Francuske iz dijaspore u Donjem domu. Mi smo ovdje odnosno Sabor je to reducirao ne na onaj broj što bi po Ustavu bilo normalno koliko je za koga glasao nego na 3 mjesta zbog političkih trgovina između stranaka, parlamentarnih stranaka u Saboru s obzirom na političke snage koje su tada bile takve kakve su bile. S druge pak strane imate primjer da, uzmite što radi država Italija u Argentini. Oni tamo svima nude državljanstvo podrijetlom upravo zato da bi jačali te svoje mostove i svoje snage i političke i kulturne i svake druge. Osim toga, kad smo već kod toga, bilo bi poželjno izmijeniti način kako se dolazi do domovnice, odnosno ne način kako se dolazi nego plaćanje domovnice. U Francuskoj za domovnicu i osobnu kartu se ništa ne plaća jer je to nešto što određuje identitet svakog pojedinca i s time se ne stiču nikakva posebna prava. Druga je stvar putovnica. Spomenuo sam Argentinu. U vrijeme krize u Argentini cijena za domovnicu je bila negdje oko 100 čini mi se dolara što je tada bila mjesečna plaća ljudi koji su to trebali tražiti. S obzirom na broj članova oni bi znači u pojedinim slučajevima morali platiti i polugodišnju plaću da naprosto dođu do tog osobnoga dokumenta. S druge strane, ovdje je bilo dosta riječi o BiH. Nažalost ne mogu to sporiti s obzirom da se ovdje radi o svjetonazorima, a ne o faktografu. Ako idemo razgovarati faktografski onda bi to bilo nešto sasvim drukčije. Međutim, ono što ostaje i gdje se pokazuje ta pogreška, Hrvatska po međunarodnim ugovorima i obvezama ima ne samo pravo nego i obvezu ne samo prema Hrvatima nego i prema BiH. S druge strane, trebalo bi postati normalno da se kaže da Hrvatska ima svoje nacionalne interese u BiH, kao što je isto tako normalno da BiH ima svoje nacionalne interese u Hrvatskoj. Ali naprosto vidjet ćete, ako idemo razgovarati o prometnoj infrastrukturi onda se bez tih definiranih interesa i s jedne i s druge strane ne mogu postići nikakvi dogovori. S druge pak strane, ugovor o posebnim odnosima naprosto se sa Hrvatske i Federacije naprosto se ne poštuje ili se na njemu ne radi. Ukratko, čini mi se da je u svemu ovome kriva jedna filozofija odnosa prema Hrvatima koji žive izvan Hrvatske. Govori se ovdje o pomoći čini mi se kao glavnoj kategoriji. Mislim da sa te politike treba prijeći da se govori o razumijevanju toga da se prijeđe na partnerstvo koje moramo imati sa Hrvatima ma gdje bili, uključujući i BiH. Oni nisu na teret niti Hrvati u BiH na teret Hrvatskoj niti bilo gdje drugdje. Hrvatska od toga može samo profitirati, rekao sam, ne samo u gospodarskom, političkom, kulturnom smislu nego pretpostavljam da ste upoznati sa strategijama razvoja Europe u narednih 20 do 30 godina. Ključni, jedan od ključnih problema Europe u naredno periodu je demografski problem. Europa ima negativnu stopu rasta. S te strane će i ovaj segment odnosa prema Hrvatima izvan Hrvatske biti ključan da na neki način se i tu uspostave dvosmjerne komunikacije i da se taj problem ublaži. Prema tome, ključ jeste da se promijeni ta politika…
Privedite kraju molim vas…
… da se razviju partnerski odnosi, a nažalost ovi zacementirani odnosi u Ustavu prije ili kasnije morat će se promijeniti.
Zahvaljujem poštovanom Miroslavu Tuđmanu. Imamo dvije replike. Najprije uvaženi Boro Grubišić.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Poštovani kolega Tuđman, dobro ste uočili u vašoj raspravi da postoji posebni ugovor, odnosno posebni odnos koji je između Federacije Bosne i Hercegovine i Republike Hrvatske. Na žalost, ja ne znam da li namjerno, da li nenamjerno ili pak zlonamjerno taj ugovor o posebnim odnosima je i zaboravljen ili pak ignoriran. Jer tog ugovora zaista od onoga što je napisano u tom ugovoru zaista nema primjene niti jednoga slova. Hvala lijepa.
Odgovor poštovanog Miroslava Tuđmana.
Pa upravo se o tome i radi da ti posebni odnosi, da se reducirala stalno ta politika prema, koja se trebala razvijati po tom ugovoru i to je jedan od razloga, dodatnih razloga za loš položaj Hrvata u Bosni i Hercegovini. A osim toga spomenuo bih i to da je sa Washingtonskim sporazumima potpisan niz ugovora koji su kasnije od 2000. Godine jednostrano zaboravljeni, odnosno otkazivani sa hrvatske strane od onoga prolaza preko Neuma, a taj ugovor je bio vezan za ugovor za luku Ploče, tako da je Hrvatska dolazila u neravnopravan položaj u pojedinim situacijama zbog vlastite gluposti.
Hvala vam kolega Tuđman na vaše osobno izlaganje. Replikom ustaje i kolega Branko Vukšić.
Poštovani kolega, rekli ste da je, zapravo spominjali ste pogrešnu filozofiju, zapravo da je kriva za odnos Hrvata prema Bosni i Hercegovini filozofija, govorili ste o svjetonazoru, o dva različita svjetonazora. Mislim da je pogrešna pragmatika, praksa odnosa prema Bosni i Hercegovini, prema Hrvatima u Bosni i Hercegovini. I spominje se i prije kolega Šuker, kolega Šuker spomenuo je jednu stvar da je SDP kad je bio u opoziciji ucijenio HDZ da napravi ono što je napravio, da smanji broj zastupnika dijaspore u Hrvatskome saboru. Pa što ste pristali? Ako je to reketarenje. Što niste ustali protiv toga? Mislim da me nitko ne može natjerati da glasujem ili da pristanem na ono ako je protiv moga uvjerenja. Hvala lijepa.
Malo ste se prekasno javili. Evo, hajde ipak odgovorite na repliku.
Na ovaj drugi dio neću odgovoriti jer se odnosi na ovaj dio, prema tome čini mi se da se ovdje kad se radi o pragmatici onda trebamo voditi računa o svim silnicama koje su sudjelovale u Bosni i Hercegovini. A što se tiče politike prema Bosni i Hercegovini, ako mi se referiramo na devedesete godine onda ja nisam od međunarodnih čimbenika čuo da se uopće radilo o krivim načelnim stavovima. Prema tome, a s druge strane, ono što se ovdje zaboravlja agresija na Hrvatsku je rađena sa stajalište Bosne i Hercegovine i prema tome, u tom smislu, o cijeloj toj politici i odnosima mora se govoriti kao jednoj cjelini, a ne sa stajališta onoga što se dogodilo nakon toga.
Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom, pa pozivamo uvaženog kolegu Tonina Piculu da uzme riječ.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Sabora, gospodine ministre, uvažene kolegice i kolege. Odmah na samom početku želio bih kazati da ću podržati donošenje Zakona o odnosima Republike Hrvatske sa Hrvatima izvan naše zemlje. Vjerujem jednako tako da će državni ured kojeg ovaj Zakon predviđa osnovati postati upravna točka u kojoj se neće samo još bolje administrirati pitanjima važnim za naše sugrađane diljem svijeta, nego i prenositi poruke jedinstvene i promišljene strategije o hrvatskim zajednicama. Ova točka na dnevnom redu potakla je i neka moja razmišljanja koja ću nastojati maksimalno sažeti. Mislim da nije dovoljno spominjano u dosadašnjoj raspravi, da ulaskom jedne zemlje u Europsku uniju se mijenja da tako kažem agregatno-političko stanje te zemlje. Naravno da pozicija pripadnika hrvatskih zajednica u svijetu nakon ulaska naše zemlje u Europsku uniju ne mijenja se automatski, ali se otvaraju neke mogućnosti različitog predznaka koje valja svakako predvidjeti. U Europi približno 40 milijuna ljudi govori manjinskim jezicima, ali uznemiruje činjenica da je u svijetu prema podacima UNESCO-a ugroženo od 7000 jezika čak njih 2 i pol tisuće. Biti kao što sam rekao članom Europske unije donosi prednosti, ali i neke obveze. Kao najnovija članica Europske unije Hrvatska preuzima i dobar dio odgovornosti prema prostoru koji još neko vrijeme neće biti Unija, ali će ostati naše neposredno susjedstvo, a taj je prostor opterećen unutarnjim problemima od kojih se jedan broj naravno korijeni u prošlosti, a drugi su posljedica nedovršene tranzicije. Stoji svakako činjenica kako stabilnost jugoistočne Europe neposredno utječe i na stabilnost i funkcioniranje same Europske unije, odnosno na procese nekog njenog daljnjeg proširenja. Što će biti u ovim teškim vremenima s dijelovima Europe koji još nisu Unija, a graniče sa našom zemljom. Svakako svim poznavateljima je jasno da ovoga trenutka u Bruxellesu nitko ne želi novi ciklus nestabilnosti na Balkanu, ali nisu ni oduševljeni sa novim pridošlicama sa ovog područja. Doduše, zaključujući pregovore sa našom zemljom upravo istočno i jugoistočno od nas Europska unija šalje poruku ohrabrenja. Ali ja vjerujem da ona neće počiniti kardinalnu grešku koju je napravila kada je primila Cipar u članstvo. Više se naime neće primati zemlje koje nemaju riješena teritorijalna i statusna pitanja sa svojim susjedima. I ukoliko su predviđanja točna, sljedećih 7, 8 godina ni jedna zemlja kandidatkinja bez obzira o kojoj je riječ neće postati punopravna članica Europske unije. Budući da Hrvatska i Europska unija imaju zahtjevna susjedstva, Hrvatska bi svoju poziciju mogla afirmirati kao posrednik i zagovornik upravo tog dijela europskog kontinenta koji još uvijek s nama neće dijeliti članstvo. I kao što sam rekao pred neki dan upravo naš pregovarački da tako kažem software stečen u iznimno zahtjevnim uvjetima može nam u toj komunikaciji jako i pomoći. Naravno, navodi se i često je pitanje da li će Hrvatska nakon ulaska u Europsku uniju pokušati igrati ulogu regionalnog lidera, te proširiti svoj politički i gospodarski utjecaj u regiji. Ja mislim da je to pitanje izraz povijesnih kompleksa kojim naša zemlja ne treba definirati svoju poziciju. Dapače smatram da je alternativa gradnja partnerstva sa susjedstvima pogotovo sa onima u kojima žive pripadnici Hrvatskog naroda. Hrvatske zajednice u inozemstvu su izrazito heterogene, ali odnos Hrvatske prema njima trebalo bi u svakom slučaju modernizirati, unaprijediti i ujednačiti. Ovog trenutka Hrvati u nama susjednim zemljama imaju vrlo raznolik status, ali bi dobro bilo za primijetiti da neke nama susjedne zemlje ovoga trenutka trpe ozbiljan i veliki unutarnji politički pritisak kao što su Slovenija, Mađarska, Srbija i treba pripaziti da se raspleti u tim zemljama ne dese na štetu ne samo Hrvatske ali i hrvatske nacionalne zajednice kao što smo imali prilike primijetiti u nekim slučajevima. Hrvati naravno žive i u prekomorskim zemljama, u ambijentima koji nama nisu često dovoljno poznati i često žive između ekstremnih razlika. Ali ova naša današnja rasprava je pokazala da položaj Hrvata u BiH najviše tangira ne samo saborske zastupnike nego jedan dio političke javnosti. Vrlo kratko, smatram da hrvatsko pitanje u BiH kojim će se i državni ured sigurno baviti, to hrvatsko pitanje u BiH je i dalje otvoreno. Treba se čuvati da ga sami Hrvati ne zatvore. Bosna i Hercegovina se mora konstituirati na temelju unutarnjeg konsenzusa, a ne tek zahvaljujući izvanjskim pritiscima pogotovo ne onakvima koji su u nedavnoj prošlosti teško unesrećili ljude u toj zemlji. Bosnu i Hercegovinu kao cjelinu još uvijek ne odražava pozitivno definiran interes i zajednički ulog sva tri naroda i svih građana. I postoji ozbiljna percepcija velikog broja Hrvata u BiH da je njihova opstojnost u toj državi ugrožena. O korijenima te percepcije se može raspravljati, ali ona živi u toj zajednici i treba je respektirati. Evo i posljednji Sporazum o ustavnim promjenama u BiH sada već daleke 2002. godine nije uspostavio institucionalnu simetriju nego je samo djelomično umanjio asimetriju između entiteta. Naravno da taj problem možemo formulirati kroz pitanje kako umjesto homogenizacije naroda u BiH postići homogenizaciju same BiH. Hrvatska vanjska, ali ne samo vanjska nego ukupna politika treba promišljeno, uporno i na partnerskoj osnovi tragati za novim i održivijim odgovorima na to pitanje. Međutim, poštovane kolegice i kolege, ovo nije samo Zakon o iseljeništvu ili odnosu prema Hrvatima u BiH. On bi morao imati znatno širi pristup prema Hrvatima koji su iz različitih motiva u različitim razdobljima otišli iz naše zemlje. Od povlačenja pred Turcima preko stare ekonomske migracije u Južnoj i Sjevernoj Americi do nemojmo zaboraviti najnovijih valova ekonomske migracije od kojih je najnovija i ova tzv. "cyber iseljeništvo", dakle ljudi koji posjeduju izvrsnost prije svega u korištenju najnovijih tehnologija, ali koji tu svoju izvrsnost nisu mogli primijeniti u našoj zemlji. Zbog svega toga svakako treba pozdraviti i podržati ovaj zakonski prijedlog, uspostavu državnog ureda, pratiti njegov rad i pomoći svima koji će biti angažirani na ovom važnom i odgovornom poslu. Hvala lijepa.
Hvala vam kolega Picula. Na ovo vaše osnovno izlaganje replicirat će vam najprije kolega Ilija Filipović.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Dvojio sam na mnogim dosadašnjim raspravama koje sam čuo da li se uopće javljati jer je bilo doista i puno razloga i puno mjesta za određene intervencije u odnosu na neke nepreciznosti koje sam čuo kao čovjek koji dolazi iz dijaspore, kojeg je birala dijaspora izabran u BiH glasovima izvan RH. Uz to imam nešto staža i u parlamentarnom životu i nisu mi nepoznate činjenice o kojima govorimo danas gotovo cijelo prijepodne, ali sam morao uvaženom zastupniku Piculi replicirati u jednoj činjenici koja je postala kao jedna floskula koju praktično je progutala cjelovita i hrvatska javnost i bosansko-hercegovačka javnost i prihvatila je kao činjenicu i Međunarodna zajednica u BiH. Da se hrvatsko pitanje u BiH može riješiti konsenzusom. Molim vas, zašto je to floskula? U BiH je kamen svih spoticanja, svih nesporazuma i neriješenih hrvatskih pitanja Daytonski sporazum, bolje reći aneks 4 u okviru Mirovnog sporazuma koji se tako zove, Daytonski mirovni sporazum, jer je aneksom 4 predviđeno da BiH tvore dva entiteta i tri konstitutivna ili tvorbena naroda kako ja to volim reći. Mi tu nismo niti tvorbeni, niti suvereni, niti konstitutivni jer mi nemamo institucije, mi smo zanemareni u svim odnosima, a poglavito u državnoj razini formiranja vlasti. Vidite koliko je trajalo vrijeme formiranja Vijeća ministara u BiH. Način odlučivanja, oprostite tu je
Vrijeme.
Način odlučivanja u BiH je takav da Republika Srpska kao manji entitet ima sve poluge vlasti u BiH. I bez tog konsenzusa sva tri naroda, dakle nema rješenja hrvatskog nacionalnog pitanja u BiH. Ovo je jedna posebna tema, o tome možemo u jednoj drugoj prigodi.
Hvala vam lijepa. Odgovor na repliku Tonino Picula.
Vrlo kratko. Ne vjerujem da je stvar nepreciznosti mog izlaganja, ali ste vi vrlo precizno iskazali svoje neslaganje sa kako ste nazvali floskulom da nije moguće nove odnose unutar BiH uspostaviti konsenzusom. Vi time otvarate doista vrata nečemu za što sam ja vjerovao da je prevladano kao početna pozicija u razgovorima o ustroju BiH. Koliko god taj put se činio krivudav, kompleksan, težak ukoliko odustanemo od konsenzusa, odnosno od pokušaja dogovora svih onih kojima je u interesu održati BiH kao državu tada riskiramo da otvorimo vrata upravo onim pogreškama koje kao što sam rekao u svom izlaganju su u bitnome unesrećili ljude koji su bili žrtve jedne politike koja nije tragala za konsenzusom nego je nametala svoje parcijalno rješenje. Ja vjerujem da niste tako mislili i složit ću se svakako s vama da ukoliko želimo da na tisuću kilometara duge kopnene granice koju imamo sa BiH sa one strane imamo prosperitetnu državu da ćemo zadržati prije svega pravo i želju da se o tim problemima razgovara koliko god bude trebalo jer znamo da je bolje razgovarati godinama i godinama nego samo jedan dan pokušati nametnuti neka rješenja koja će možda odgovarati nekima, a ne i svima. Prema tome branimo taj konsenzus jer time branimo ne samo BiH nego i principe međunarodne politike koliko god nam teško koji put to bilo i koliko god se to činilo neefikasnim.
Za repliku se javila i uvažena Ruža Tomašić.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolega Picula slažem se s vama kada kažete da probleme u BIH najviše trebaju rješavati oni sami, ali trebamo uzeti u obzir da su oni kontituivan narod, nisu pali sa Marsa, da je to ipak njihova domovina i moramo im pomoći jer su u Hrvati u Bosni i Hercegovini i Hrvati u Hrvatskoj djeca iste majke. Također što Hrvatska mora ali jako malo radi na tome da povrati prognanike u Bosansku Posavinu u Republiku Srpsku, srednju Bosnu na tome ne radimo, a mi jako dobro znamo da puno tih prognanika žive na području Hrvatske koji bi se rado vratili, možda žive čak u tuđim kućama gdje se trebaju iseliti gdje ih tjeraju van ali nemaju kamo ali ja mislim da mi moramo puno o tome razgovarati i najviše pomagati tim Hrvatima. Hvala.
U raspravu će se u ovom trenutku uključiti poštovani zastupnik Davor Stier. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Evo pred nama je zapravo jedna tehnička izmjena Zakona ali ona je u ovoj raspravi pokazala koliko su duboke neke podjele u pogledima u tome što je bilo u prošlosti a i u nekim rješenjima koja su pred nama. Međutim, uvažavajući i te izrečene razlike a i druge teme koje su otvorene u ovoj raspravi u kojima se mora doista raspravljati, ja bih ipak se vratio na ono što je kolega Božinović na početku rasprave spomenuo a to jest da se ovaj Zakon i pripremao u jednom kontekstu konsenzusa svih političkih stranaka u Hrvatskom saboru. Evo, i sam dolazim iz iseljeništva odrasao sam u Argentini i politika pomirbe iseljene i domovinske Hrvatske koju je inicirao dr. Franjo Tuđman jest jedna sastavnica Hrvatske državne politike i mene raduje što danas saborska većina u ovoj raspravi barem u nekim suštinskim dijelovima podržava upravo takvu politiku. Smatram to jednim izrazom zrelosti Hrvatske države u odnosima sa Hrvatima izvan Republike Hrvatske. NO, ono što je isto tako važno reći ovdje da ta politika ne smije biti samo deklaratorna i u tome, ne želim sada ulaziti u neke paušalne ocjene nego vrlo konkretno iznositi neke primjere o kojima se već sada može vidjeti gdje su neke pogreške i što se mora popraviti. Ja ću spomenuti ovoga tjedna sam bio u Kupresu na jednoj konferenciji i od sudionika sam dobio upit o tome zašto ministar branitelja Fred Matić iako je tri puta dogovarao sastanak sa predsjednikom HVIDRA-e HVO-a na kraju ga nije primio. Imao je čak dogovoren sastanak 20. siječnja, došao je sa svojim izaslanstvom u Zagreb i na kraju nije bilo sastanka. E to su konkretni primjeri o tome ne samo kako ćemo se deklarativno se zauzeti za ovaj Zakon nego kako ćemo ga dosljedno implementirati. ja znam gospodine ministre da to nije u vašem resoru ali ja naravno tražim da implementacija ovog Zakona ne bude stvar ovog državnog ureda nego da svi članovi Vlade budu svjesni ovoga prioriteta jer jedino tako će imati smisla i one odredbe Zakona o odnosima Republike Hrvatske sa Hrvatima izvan Republike Hrvatske. Hvala vam puno.
Zahvaljujem. Javili ste se za repliku, prekasno ste se javili. Zahvaljujem kolegi Davoru Stieru. Imamo još dvojcu kolega prijavljenih za raspravu pa pozivam predsjednike klubova da osiguraju prisutnost zastupnika u sabornici. Nastavljamo sa raspravom, uvaženi Željko Šemper.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, ministre, kolegice i kolege. Danas raspravljamo o Hrvatima izvan Republike Hrvatske ali možda bi još veću brigu trebalo povesti o Hrvatskim građanima koji žive u Republici Hrvatskoj a svoj radni vijek ili dio radnog vijeka su odradili u drugim republikama bivše SFRJ. Problem njihovih mizernih mirovina je prevelik za njih, jer od njih se teško može preživljavati. Za ilustraciju imam primjer jednog našeg umirovljenika koji radi u Bosni i Hercegovini 24 godine i dobio mirovinu 152 eura. Dio staža od 10 godina odradio je u Srbiji i za 10 godina dobio je mirovinu od 60 eura i na kraju u Republici Hrvatskoj za staž od 6 godina dobio je 36 eura mirovine. Ukupno je odradio u tri države 40 godina radnog staža i za to je primio ukupnu mirovinu od 248 eura ili 1950 kuna. I dok je Hrvatska stranka umirovljenika rješenje tog problema imala u sporazumu iz 2007. godine sa premijerom koji je odjedrio ali ništa po tom problemu nije napravljeno, potpisano ali ne realizirano. Taj problem imamo naveden danas u planu 21. pa možda bi ovaj državni ured s obzirom da je u njemu sada kao nositelj ministarstvo rada i mirovinskog sustava moglo poraditi na tom problemu. Hvala lijepa.
Hvala vama na raspravi i na racionalnom korištenju vremena. Ipak jedna replika, uvaženi Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Poštovani kolega iz Hrvatske stranke umirovljenika, vi morate znati u svezi ove vaše rasprave s kojom sam upoznat jer sam i osobno radio u susjednoj državi Bosni i Hercegovini 15 i pol godina, da je 1. 1. 1998. stupio na snagu je li tako gospodine Hrelja, zakon a nakon toga se taj zakon više ne primjenjuje kojim je priznat staž u drugim Republikama u BIH kojim je on izjednačen sa radnim stažom u Republici Hrvatskoj. Nakon toga se ta odredba više ne primjenjuje nego je sasvim drugačije dakle staž koji je ostvaren u drugoj državi se smatra i zavisi od mirovinskog osiguranja druge države, ali to je bilo d 98. godine samo, sada se više ne primjenjuje.
Čuti ćemo i odgovor na repliku.
Ovdje se ne radi o nikakvom priznavanju staža, taj staž je u tom radnom vijeku ostvaren, radi se o preniskim mirovinama koje su primjerice za neke umirovljenike čak ispod 1000 kuna, a posebno je teško u Republici Srpskoj gdje se uz mirovinu u nekim slučajevima daje mirovina i u naturi. Hvala.
Hvala. Posljednji ali ne zato manje važan za raspravu se prijavio kolega Domagoj Milošević. Nema ga i gubi pravo na raspravu u trajanju od 10 minuta. Imamo još jednu raspravu u trajanju od 5 minuta u ime kluba SDP-a kolega Ivo Jelušić. Pozivam kolege zastupnike i kolegice zastupnice da se okupimo u vijećnici. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Otvarajući danas jutros raspravu o ovoj točci dnevnog reda u ime kluba SDP-a započeo sam s raspravom sa upitima, dilemama pa i strahovima koji su meni izraženi od nekoliko ljudi iz nekoliko institucija, što će biti sa ovim zakonom, hoće li biti ureda i što će biti jel s cijelom politikom prema Hrvatima izvan Hrvatske sada kada je SDP došao na vlast sada kada više da budem jasan nije HDZ. Vidim i ovdje danas u sabornici da će isto tako biti određenih sumnji kod nekih kolega što će sada biti. Doduše kolega Božinović me ispravio na netočan navod na moju raspravu na tu temu rekavši da on nije čuo takve dileme ili strahove. Ne ulazim u poslovničke stvari nisam mogao replicirati. Ja nisam ni rekao da ste vi čuli, ali ja ih jesam čuo. I dozvolite da postoji nešto da postoji mogućnost da i neki drugi čuju da i neki drugi vide osim pojedinih zastupnika. Ne moraju samo zastupnici HDZ-a znati što se događa sa Hrvatima izvan Hrvatske. I dakle još jednom podvlačim da se ništa loše neće dogoditi da će SDP sa svojim koalicijskim partnerima donijeti i ovaj zakon i konstituirati ured i voditi potpunu skrb o Hrvatima izvan Hrvatske. Nažalost, mi ćemo vjerojatno donijeti ovaj zakon danas, takva su uvjeravanja klubova, ali nisam uvjeren u ono drugo, što sam također u ime kluba SDP-a očekivao i molio. Očekivao sam da ćemo u ovom Saboru kada je riječ o Hrvatima izvan Hrvatske da se nećemo dijeliti, da ćemo imati jedinstvenu politiku, jedinstven pristup i da će nam prije svega biti na umu interesi Hrvata izvan Hrvatske. Ova današnja rasprava je pokazala da to nije tako, da su većim dijelom mnogima prije svega interesi njihove političke stranke i kako će se te stranke prezentirati kod Hrvata izvan Hrvatske i hoće li dobiti glasove Hrvata izvan Hrvatske. Dakle, temeljno je pitanje ovdje kako ćemo se mi odnositi prema Hrvatima izvan Hrvatske i kakvu ćemo politiku voditi. I nije bitno, nije najbitnije koliko će zastupnika i o tome je ovdje bilo riječi biti predstavnika Hrvata iz dijaspore. Bitno je da u ovom Saboru većina podržava dobru politiku prema Hrvatima izvan Hrvatske, a to ne može ni tri, ni pet, ni deset nego većina. I u tom smislu trebamo podržati svi takvu politiku. Da bi to tako bilo, bilo bi dobro kada bi svi mi iz Hrvatske, sve političke stranke iz Hrvatske odrekle se toga da upotrebljavaju ili zloupotrebljavaju Hrvate izvan Hrvatske prije svega iz BIH kažemo ne, ne borimo se za vas zbog vaših glasova i da nam podebljate našu većinu ovdje u Hrvatskom saboru, nego se borimo za vaše interese jer vi to zaslužujete. I dajete svoje predstavnike u Hrvatski sabor ne da podebljavaju većinu bilo koje političke stranke u Hrvatskoj ne da budu predstavnici političkih stranka iz Hrvatske da to budu predstavnici Hrvata izvan Hrvatske koji će se ovdje odnositi tako da će prema svim drugim strankama imati neutralan odnos i zaista biti autohtoni predstavnici Hrvata izvan Hrvatske. Kada to bude tako i ako ikad bude tako, a ja bih volio da to bude tako, onda i ovakve žučne rasprave neće biti, onda se mi nećemo upotrebljavati ili zloupotrebljavati Hrvate i boriti se za njihove glasove, nego ćemo se istinski boriti za njihove interese. Osobno ću se zalagati da SDP i sada i u buduće vodimo takvu politiku da se zalažu za interese Hrvata izvan Hrvatske, a ne da tražimo njihove glasove. Hvala.
Hvala lijepa. Riječ ima ministar uprave gospodin Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Poštovane dame i gospodo. Najprije želim izraziti zadovoljstvo što su se svi klubovi zastupnika izjasnili za prihvaćanje ovoga zakona. Želio bih još jedanput objasniti okolnosti u kojima se raspravlja u ovom zakonu. Dakle, Vlada RH imala je nekoliko mogućnosti što se tiče ovog zakona. Jedan je da ga izmijeni, drugi je da ga nastavi provoditi i treći je da ga ukine. O trećoj opciji nismo razmišljali. Što se tiče prve opcije da ga izmijeni, mislim da ni ta izmjena ako nije dogovorena konsenzusom svih bitnih političkih čimbenika nije svrsishodna jer smo se u prošlom sazivu i to je između ostalog kolegica Vrbat spomenuvši bivšeg predsjednika Odbora za Hrvate izvan RH koji je najviše se trudio da ovaj zakon bude usvojen, dakle bez konsenzusa to ne bi imalo nekog svog smisla. Prema tome, na nama je bilo da iskažemo političku volju izmjenama ovog zakona ovim tehničkim izmjenama i omogućavanjem da se u roku od 15 dana od stupanja na snagu imenuje predstojnik ureda, da se onda donesu uredbe u unutarnjem ustrojstvu gdje bi se neke od ovih pitanja bi se već iz unutarnjeg ustrojstva ureda vidjelo čemu će se više posvetiti pažnja. I nakon toga samim funkcioniranjem ureda da se ovaj zakon koji je donesen na posljednjoj sjednici u prošlom sazivu ali koji je raspravljan i u odborima su i zastupnici SDP i današnje koalicije podržavali zakon dakle da se pokuša na neki način implementirati i da se počne provoditi i da to donese boljitak Hrvatima izvan RH. Ono što nitko nije spomenuo u ovome zakonu je činjenica da u osnovnom zakonu u članku 15. spominje obveza da se jednom godišnje podnosi izvješće Hrvatskom saboru, tako da će Hrvatski sabor svake godine i najmanje jednom imati priliku raspravljati o ovoj temi i vjerujem da će to biti jedna rasprava koja ajde recimo bit će manje disonantna nego što je bila ova, jer se ono u čemu su bila neslaganja su bila uglavnom o prošlosti. Dakle, što se tiče budućnosti nitko nije izražavao nekakve disonantne tonove ili neslaganje što je dobro. I načelno opredjeljenje odbora za konsenzus je dobro. I vjerujem da Hrvati izvan RH bi bili najsretniji da se političke stranke u Hrvatskom saboru dakle da imaju konsenzus jer kada se svađaju onda ni njima vjerujem se to ne sviđa. Što se tiče implementacije zakona što je zastupnik Stier spomenuo, u ovome zakonu postoji Savjet Vlade Republike Hrvatske gdje nije samo uključeno Ministarstvo vanjskih i europskih poslova nego i druga ministarstva, ne baš sva ali ona najvažnija su ipak uključena. Zbog toga, izražavajući dakle nadu da će provođenje ovoga zakona i ovih izmjena zakona, formiranje ureda donijeti boljitak Hrvatima izvan Republike Hrvatske, da će poboljšati odnose Republike Hrvatske sa Hrvatima izvan Republike Hrvatske, pozivam vas da ovaj zakon prihvatite i da barem jednom godišnje ako ne i češće, kada bude izvješće o radu državnog ureda da vidimo koliko smo uspjeli u onome što smo zacrtali, što je i prošla Vlada donošenjem osnovnog zakona također zacrtala. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo danas odmah kada završimo ovo što sad želim reći. Prelazimo na izjašnjavanje o Konačnom prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o odnosima Republike Hrvatske sa Hrvatima izvan Republike Hrvatske, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 22. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Tko je za? Protiv? Suzdržan? Hvala. Utvrđujem da je većinom glasova sa 125 glasova za, nitko protiv, 1 suzdržan donesen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o odnosima Republike Hrvatske sa Hrvatima izvan Republike Hrvatske u tekstu kako ga je predložio predlagatelj.
Idemo dalje. - Prijedlog odluke o odrješenju zamjenika pravobraniteljice za ravnopravnost spolova - Prijedlog odluke o imenovanju zamjenika pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Predlagatelj odluka je pravobraniteljica za ravnopravnost spolova sukladno članku 20. Zakona o ravnopravnosti spolova. Prijedlog akta primili ste na klupe. Raspravu je proveo Odbor za ravnopravnost spolova, a izvješća ste primili na sjednici. Želi li predlagateljica dodatno obrazložiti prijedlog? Izvolite, gospođa Višnja Ljubičić pravobraniteljica za ravnopravnost spolova.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici lijepo vas pozdravljam i zahvaljujem na mogućnosti da danas predstavim dva prijedloga koji idu ispred Institucije za pravobraniteljicu za ravnopravnost spolova. Naime radi se o dva prijedloga. Prvim prijedlogom predlaže se razrješenje dosadašnjeg zamjenika pravobraniteljice za ravnopravnost spolova čiji mandat od 8 godina ističe 30. siječnja ove godine i radi se o prijedlogu za imenovanje novog zamjenika pravobraniteljice za ravnopravnost spolova gospodina Gorana Selanca čiju kandidaturu smo zaprimili zajedno sa ostalih 5 kandidata jer koristeći ovlasti iz Zakona o ravnopravnosti spolova raspisala sam javni poziv i razmotrili smo sve prijedloge kandidata. Evo, ja se zahvaljujem na mogućnosti dakle da predstavim gospodina Selanca kao osobu koja zadovoljava i formalne, stručne uvjete pravnik po struci, poznat u području zaštite promicanja ljudskih prava, posebice u području zaštite antidiskriminacijskih jamstava i području ravnopravnosti spolova. Evo nadam se da će Hrvatski sabor poduprijeti ovaj prijedlog Institucije pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Ja vam se zahvaljujem.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. Nema zainteresiranih. Zaključujem raspravu i dajem na glasovanje prijedlog Odluke o razrješenju najprije. Tko je za? Protiv? Suzdržan? Hvala. Utvrđujem da je jednoglasno donesena odluka o razrješenju zamjenika pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u tekstu kako je predložio predlagatelj jer je svih 122 zastupnika i zastupnica glasovalo za. Dajem na glasovanje prijedlog Odluke o imenovanju. Tko je za? Protiv? Suzdržan? Hvala. Utvrđujem da je jednoglasno donesena Odluka o imenovanju Gorana Selaneca zamjenikom pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u tekstu kako je predložio predlagatelj sa 120 glasova. Hvala lijepa.
Prelazimo na - Prijedlog Odluke o razrješenju člana Nadzornog odbora HRT-a. Predlagatelj odluke je Odbor za informiranje, informatizaciju i medije na temelju članka 22. stavka 1. Zakona o HRT-u. Prijedlog akta primili ste na klupe. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Ne. Onda otvaram raspravu. Nema zainteresiranih. Zaključujem raspravu i dajem na glasovanje prijedlog Odluke o razrješenju. Tko je za? Protiv? Suzdržan? Hvala. Utvrđujem da je jednoglasno sa 121 glasom donesena Odluka o razrješenju člana Nadzornog odbora HRT-a u tekstu kako ju je predložio predlagatelj.
Evo idemo dalje. - a)Prijedlog odluke o razrješenju predsjednika i članova Uprave Hrvatske agencije za nadzor financijskih usluga. - b)Prijedlog odluke o imenovanju predsjednika i članova Upravnog vijeća Hrvatske agencije za nadzor financijskih usluga. Predlagatelj: Vlada Republike Hrvatske Prijedlog odluka dostavila je Vlada Republike Hrvatske na temelju članka 4. Zakona o Hrvatskoj agenciji za nadzor financijskih usluga. Prijedlog akata primili ste na klupe. Raspravu je proveo Odbor za izbor, imenovanja i upravne poslove. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Hvala lijepa. Onda otvaram raspravu. U ime Kluba HDSSB-a gospodin zastupnik Dražen Đurović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Sabora, predstavniče predlagatelja, dame i gospodo. Mi smo raspravljali i u izmjenama Zakona o HANFI koji su bili na dnevnom redu preksinoć uz relativno oskudnu raspravu i tada smo smatrali da su te izmjene posve nepotrebne jer je HANFA do sada radila dobro, solidno, stabilno je nadzirala čitav nebankarski sektor Republike Hrvatske izložili smo niz opaski i primjedbi na predložene izmjene Zakona koje su još prijedlozima odbora dopunjene jer su bile nepotpune i također je u tom raspravi izneseno jedan zakonski vakuum u kojem se našla HANFA jer nema upravu i znači prihvaćene su izmjene Zakona o HANFI kojima se uspostavlja upravno vijeće umjesto uprave HANFA-e i ovdje je sada prijedlog novih članova Upravnog vijeća HANFA-e. MI nemamo osobno ništa niti za niti protiv ljudi niti ih znamo, niti smo ih čuli niti su nam predstavljeni, međutim, evo nekoliko napomena ukoliko ste stigli pogledati, za predsjednika uprave HANFA-e napominjem radi nas i gledateljstva da HANFA je nakon HFB-a najvažnija institucija koja nadzire čitav nebankarski sektor Republike Hrvatske, leasing, mirovinske fondove, društva razna, sve što nisu banke u Republici Hrvatskoj. MI za predsjednika uprave HANFA-e u ovom prijedlogu se predlaže čovjek koji dolazi sa mjesta predsjednika uprave investicijskog fonda ZABA-e dakle gospodin Petar Pir Matek. Za članove uprave se predlažu Mario Radaković koji dolazi sa mjesta člana uprave PBZ obveznog mirovinskog fonda, za trećeg člana uprave se predlaže Silvana Božić koja je do 7. mjeseca 2010. obnašala dužnost predsjednika uprave društva za upravljanje selektivnim investicijskim fondovima UniCredit grupe. Za 4. člana upravnog odbora se predlaže gospođa Gordana Letica koja dolazi sa mjesta izvršne direktorice Sunce Osiguranja. I peti član upravnog vijeća koji se predlaže je gospođa Branka Bjedov-Kostelac koja jedina dolazi iz HANFA-e. E sada mi postavljamo otvoreno pitanje i Vladi i svima vama zašto mi u upravno vijeće HANFA-e postavljamo na čelna mjesta od 5 ljudi 4. koji dolaze sa vodećih mjesta u društvima u kojima HANFA treba upravljati njihov rad nadzirati. Zar iz javnog sektora, državnog sektora, i sektora gdje ne postoji opasnost od mogućih sukoba interesa prijateljskih veza i slično nema nije bilo nekoliko ljudi koji bi bili kompetentni i relevantni da budu imenovani u upravno vijeće HANFA-e. Dakle, ništa ne sugeriramo i insinuiramo ali postavljamo sebi pitanje smo postavili sada postavljamo i Hrvatskom saboru i javnosti radi čega se na taj način ustrojava nova uprava HANFA-e. Ovako brzo i sa ljudima koji dolaze izravno iz ustanova koje i to sa čelnih mjesta fondova koji su upravo predmet nadzornog rada HANFA-e. I stoga će Klub HDSSB-a biti protiv ovakvog Prijedloga Upravnog vijeća. Hvala.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu i dajem na glasovanje Prijedlog odluke o razrješenju predsjednika i članova Uprave Hrvatske agencije za nadzor financijskih usluga. Tko je za? Protiv? Suzdržan? Utvrđujem da je većinom glasova za sa 79 za, 10 protiv i 31 suzdržano donesena odluka o razrješenju predsjednika i članova Uprave hrvatske agencije za nadzor financijskih usluga u tekstu kako ga je predložio predlagatelj. Dajem na glasovanje Prijedlog odluke o imenovanju predsjednika i članova upravnog vijeća Hrvatske agencije za nadzor financijskih usluga. Tko je za? Protiv? Suzdržan? Ima nekih problema sa zbrajanjem? Hvala. Utvrđujem da je većinom glasova 87 za i 38 suzdržanih donesena Odluka o imenovanju predsjednika i članova Upravnog vijeća Hrvatske agencije za nadzor financijskih usluga u tekstu kako ga je predložio predlagatelj. Hvala.