Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovani zastupnice i zastupnici, ja ću ukratko nastojati obrazložiti prijedlog zakona koji je doživio odmah u startu potporu zapravo svih studentskih udruga i svih studentskih organizacija u Republici Hrvatskoj. Naime, više je razloga za donošenje ovoga Zakona o studentskom zboru i studentskom organiziranju, a ono što je najvažnije što je veoma interesantno na početku, da je ovo jedan od rijetkih zakona koji zapravo je donesen od strane jednoga povjerenstva gdje većinu čine studenti. To je jedan iskorak koje je ministarstvo i Vlada željelo napraviti, jer više od 60% članova povjerenstva su zapravo studenti koji naravno najbolje znaju svoju problematiku. Zakon o studentskom zboru iz 1996. godine uspostavio je krovnu studentsku organizaciju Hrvatski studentski zbor i pobliže je uredio neka od ključnih pitanja studentskog predstavljanja. Međutim, još od 97. godine kada je taj zakon bio zbog formalne neustavnosti bio ukinut, iste godine je donesen novi neznatno izmijenjen, zapravo brojna pitanja nisu i dalje bila riješena na adekvatan način. Jedno od onih pitanja šta su studenti stalno željeli izmijeniti, to je bilo pitanje automatskog članstva, gdje su studenti samim upisom na visoko učilište postali članovi Studentskog zbora. Drugi je bio vrlo kompliciran način studentskog predstavljanja. Dakle, oni studenti koji su najizvrsniji, koji su bili najbolji ili članovi studentskih udruga nisu mogli ući u predstavničko tijelo studenata i zbog toga je postalo određeni problemi. Pitanje svijesti o pripadnosti studentskih organizacija najbolje možemo komentirati kroz izjave već tada studentskog pravobranitelja na Filozofskom fakultetu koji je rekao zapravo da 80% studenata je tada mislilo da se treba na početku svake akademske godine učlaniti u studentski zbor iako je to automatski njihovo pravo pripadalo. Dakle sami nisu bili svjesni o pripadnosti studentskoj organizaciji. Isto tako je bilo vrlo važno definirati odnos prema studentskim udrugama koje su se vrlo često organizirale na načine da čak i voditelji visokih učilišta za njih nisu znali. Pitanje financiranja projekata, ali isto tako jedna snažna implementacija "Bolonjskog procesa" gdje Hrvatska danas zapravo postaje jedan cijeli lider u ovom dijelu Europe, ja se nadam na sastanku ministara Europske unije, vrlo brzo na sastanku ministara obrazovanja će Hrvatska biti rangirana prema sadašnjim informacijama među osam najboljih država glede implementacije Bolonje danas u Europi. Tada je Hrvatska isto dobila jedan komentar da se studenti moraju maksimalno uključiti u rad u implementaciji "Bolonjskog procesa". Vi znate da mi sada radimo vrlo ja bih rekao znakovite promjene i u upravljačkim tijelima krovnih hrvatskih organizacija glede visokog obrazovanja. Reći ću jedan od primjera. Unutar Agencije za znanost i visoko obrazovanje u upravnom vijeću po prvi puta u Hrvatskoj će sjediti jedan student i ta će se odluka donijeti vrlo brzo i Hrvatska će nakon toga ispunjavati sve uvjete koja su toliko nužna za implementaciju "Bolonjskog procesa" gdje studentska participacija je maksimalna. Dakle, posljedice koje će proizaći iz ovoga zakona kažu sljedeće: Ukida se obvezno i automatsko članstvo studenata u Studentskom zboru, Studenski zbor postaje predstavničko tijelo svih studenata, odnosno pravi studentski parlament sa napomenom da jedna trećina članova studenata će biti birana i zapravo direktno izabrana od studenata što je prvi puta na ovim prostorima da na taj način studenti ulaze u jedno tijelo kao što je studentski parlament pogotovo oni studenti koji su najizvrsniji to su pozdravili jer je izvrsnost odabir Hrvatske znanstvene obrazovne politike i na ovaj način najizvrsniji imaju pravo sudjelovati i predstavljati studente. Drugi način koji je iznimno važan, a to je jednostavniji i transparentniji sustav studentskog predstavljanja. Umjesto bezbrojnih delegacija studentskih predstavnika, na ovaj način imate vrlo jasno definiran model tko ulazi iz sustava visokog učilišta i to naravno oni studenti koji bivaju izabrani izborom između kandidata koji su na izbornoj listi. Dakle izborna lista kod studenata potpuno novi oblik biranja. Izborno povjerenstvo na taj način je formirano, da je pet članova izbornog povjerenstva od toga opet većina studenata, troje dolaze iz Studentskog zbora, a dva su iz senata ili iz vijeća fakulteta i naravno iz reda nastavnika. Opet studenti imaju ključnu ulogu. Pitanje izbornih lista, ja mislim da je to civilizacijski iskorak za sustav visokog obrazovanja. Jer definitivno putem izbornih lista podiže se aktivnost studenata i isto tako njihova angažiranost u sustavu izbora. To je jedan od ključnih elemenata jer pitanje zaštite studentskih interesa nitko bolje ne može braniti od studenata, pogotovo onih koji su zainteresirani za voditi taj cijeli proces. Iznimno važno pitanje je rješavanje statusa i pojma studentskih udruga. Tome se daje poseban značaj jer je danas činjenica da vođenje upisnika studentskih udruga se prenosi na visoka učilišta koja ujedno prema ovom Prijedlogu rade nadzor i nad zakonitošću rada ovih udruga. Iznimno važna točka jer je do sada bio veliki broj udruga koje su možda radile i po mehanizmu paralelizma, zbog toga je bio izvor određenih sukoba. Ovaj put je sve vrlo jasno definirano. Ako se prebacimo na drugi segment iznimno važna za funkcioniranje rada studentskog zbora, a to je pitanje studentskog organiziranja kroz pojam transparentnosti, onda ovlasti nadzora nad radom studentskog zbora i drugih studentskih organizacija idu na sustav visokih učilišta, naravno koja imaju potpunu autonomiju, ali i odgovornost i visoka učilišta na taj način mogu raditi nadzor namjenske uporabe novčanih sredstava koja dodjeljuje studentske organizacije i Hrvatskom studentskom zboru. Jedan iznimno važan iskorak. Studenti su otišli vrlo daleko i glede jednog drugog prava kojega do sada oni nisu kao takav imali u Republici Hrvatskoj. To je pitanje studentskog pravobranitelja. Studentski pravobranitelj je civilizacijski iskorak kojeg možete vidjeti na najvećim sveučilištima od Harvarda, University Chicago i dalje gdje zapravo studentski pravobranitelj ima direktan utjecaj i prima pritužbe studenata koji se odnose na njihova prava, raspravlja o njima sa svim nadležnim tijelima visokog učilišta ako je potrebno direktno sa ministarstvom, ministrom, državnim tajnikom, pomoćnikom. Oni isto tako savjetuju studente o načinu ostvarivanja svojih prava što je do sada bio jedan od najvećih problema. Studenti su vrlo često u svojim anonimnim pritužbama pisali da ne znaju kako ostvariti svoja prava. Studentski pravobranitelj je zapravo osoba koja to može napraviti. Studentski pravobranitelj može sudjelovati u stegovnim postupcima protiv studenata koji se vode u zaštiti njihovih prava, ali isto tako može obavljati sve druge procese koje su određene aktom visokog učilišta. Naravno kad ide pitanje glede ispita da je studentski ispiti da su otvoreni za javnost naravno da je otvoren i za studentskog pravobranitelja. Ono što je Prijedlog zakona je da svako visoko učilište ima svoga studentskog pravobranitelja kojeg imenuje studentski zbor na trajanju od jedne godine, odnosno sukladno drugim aktima studentskog zbora. Ovaj se mandat može ponoviti još jednom. Na način kao što je prezentiran ovaj Zakon je definitivno povećana kvaliteta studentskog predstavljanja. Za mene to predstavlja jedan ozbiljan civilizacijski iskorak i to je ono zapravo što su studenti dali nedvojbenu potporu. Osim toga organiziranost i transparentnost studentskog organiziranja je na najvišoj mogućoj razini koristeći model onih najboljih, jer Hrvatska je odabrala put da će se uspoređivati sa najboljim, a ne sa prosjekom. Podrška integracije hrvatskih veleučilišta iznimno važan cilj uz maksimalnu potporu rektorskog zbora, jer vi znate da hrvatska sveučilišta kad postignu potpunu integriranost da je zapravo onda i Bologna zaživila na pravi način. Iznimno važan cilj je podizanje razine zaštite studentskih prava, a ako gledate model transparentnosti iznimno je važno reći da po prvi put idemo kroz raspisivanje javnih natječaja za financiranje studentskih programa i opet povjerenstvo u njemu čine većinom studenti uz naravno druge djelatnike sa sveučilišta. Odredbe iz financiranja studentskog zbora i drugih studentskih organizacija vrlo jasno determinirane su iz pitanja i stavke proračuna visokih učilišta na kojem taj studentski zbor djeluje. On dakle vrlo jasno definira financiranje iz proračuna sveučilišta, veleučilišta i visokih škola, zaklade, fundacija darovnica, udjela prihodu pravnih osoba koje sudjeluju pri zapošljavanju studenata, ali i iz drugih izvora sukladno zakonima, ali i aktima studentskih organizacija. Sredstva za provedbu ovoga Zakona su osigurana u godini 2007. u iznosu od 8 milijona i 100 tisuća kuna koji se nalaze na pozicija Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa. Dozvolite mi još par komentara koji smatram iznimno važnim. Studenti su pokazali jednu veliku odgovornost glede izbora. Dakle, studenti smatraju da je iznimno važno da ih predstavljaju oni koji su najbolji, odnosno oni koji tijekom svoga studiranja postignu određeni broj ECTS bodova, znači studentski predstavnik ne može ponoviti više od jednog puta godinu što je potpuno novi, opet ponavljam civilizacijski iskorak koji su studenti sami predložili, odnosno ako nije skupio barem 60 ECTS bodova u 2 godine. S time je vrlo jasno pokazano da oni primjedbe, komentari od ranije da su studentski predstavnici oni koji vječno studiraju zapravo ulazi u prošlost i studenti sa ovim vlastitim prijedlogom su pokazali koliko im je važna zapravo izvrsnost. Dozvolite mi samo u par riječi reći i razloge zašto se ovaj Zakon donosi po hitnom postupku. On je možda najvažniji zbog rokova sljedećih izbora koji se trebaju održati, ali isto tako on je i potreban zbog ja bih rekao i prve godine studentske gdje su do sada studenti odmah nakon što su krenuli sa prvom akademskom godinom, dok zapravo nisu ni znali tko ih predstavlja krenuli u izbore i predlagali svoje predstavnike, dok sada imaju najmanje nekoliko mjeseci gdje mogu upoznati tko njih predstavlja i tek onda ići sa izbornim listama ili sa delegiranjima, ovisi o pojedinačnim slučajevima. Ja bih rekao da je to iznimno jedan važan iskorak i to je dobio potpunu potporu od strane vodstva studentskog zbora, brojnih studentskih udruga i naravno rektorskog zbora. Pitanje razine ustrojavanja studentskog zbora, isto tako on se ustrojava po modelu studentski zbor-sveučilišta, studentski zbor-veleučilišta, studentski zbor-veleučilišta, studentski zbor-visoke škole i naravno na nivou države Hrvatski studentski zbor kao koordinativno tijelo studentskih zborova svih visokih učilišta. Zašto je on važan na nivou države? Pa važan je zbog toga kako bi se uskladili i standardi, studentska prava i sve ono što je nužno da studentska organizacija na nivou Republike Hrvatske bude sinhronizirana, da uvjeti studiranja u Zadru, Dubrovniku, Splitu, Zagrebu, Osijeku, Rijeci, ali na drugim veleučilištima budu kompatibilni, budu jednaki jer znate da jedan od najvažnijih standarda koji je potreban za izvrsnost, a to je usklađenost cijelog obrazovnog sustava tako da nemamo mjesta koja su u diskriminirajućem položaju od nekih drugih visokih učilišta. I ono što je po meni najvažnije, ovaj Zakon je predložen jednim velikim konsenzusom. Ja želim osobno zahvaliti i upravi mojoj, želim zahvaliti državnom tajniku Uzelcu koji je vodio tijelo, ali i nizu predstavnika studenata koji su sudjelovali i moram priznati Zakon se radi dosta dugo i temeljito. Više od godinu i pol dana. Više od godinu i pol dana se on donosi, priprema. Dakle, on je rezultat objedinjanja onog najbolje što sada postoji u svijetu visokog obrazovanja što je naslonjeno na hrvatsku obrazovnu tradiciju, tradiciju Europske unije. Ali opet ponavljam, hrvatsko je pravo uzimati od najboljih. Kao što Harvard ili University Chicago imaju svoj zakon ili svoje propise, tako i Hrvatska uzima od najboljih. Nakon ovoga zakona više ništa neće biti jednak glede rada studentskih organizacija. Bolonjski proces koji ulazi u svoju, završava treću godinu, dozvolite mi samo reći, je vjerojatno jedan od najvećih ipak pokretača općenito razvoja sustava obrazovanja usmjerenog prema gospodarstvu u Republici Hrvatskoj. A studenti kad imaju pravo vrlo jasno izraziti ja bih rekao svoje stavove, a kad im sustav organizira sve da imaju pravo i na izvrsnost, ja smatram da ovaj zakon može doprinijeti iznimno visokoj angažiranosti studenata u provedbi Bolonjskog procesa, o skrbi ono što je njihovo pravo i Ustavna kategorija na obrazovanje. A s druge strane Hrvatskoj daje jednu novu dimenziju. A to je dimenzija da ravnopravno sudjelovanje od studenata je nužno za provedbu svih procesa. To je paradigma novog sustava obrazovanja na svim vertikalama, jel' unutar centra pozornosti je student. Nastavnik, kao što je u osnovnom i srednjem školstvu usmjeren prema učeniku, tako je u sustavu visokog obrazovanja usmjeren prema studentu. Cijeli sustav visokog obrazovanja postoji zbog studenta. On je na ovaj način prilagođen studentskim potrebama. I ja ga gospodine predsjedniče pozdravljam sa velikim entuzijazmom, jer ovo je vjerojatno jedna od prvih zakona u Republici Hrvatskoj glede studenata koje su oni sami donijeli, svojim konsenzusom. Ja mislim da je to razlog da budemo i ponosni na naše studente jer su pokazali veliku dozu mudrosti. A na kraju, njihova temeljna poruka je izvrsnost. Evo, hvala vam lijepo gospodine predsjedniče.
Hvala. Zakonodavstvo? Obrazovanje, znanost i kulturu. Poštovana zastupnica Ivanka Roksandić, izvjestiteljica Odbora. Izvolite!
Hvala gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, poštovani ministre sa suradnicima. Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu na svojoj 32. sjednici razmotrio je 28. ožujka Prijedlog zakona o studentskom zboru i drugim studentskim organizacijama s Konačnim prijedlogom zakona. Odbor je raspravio ovo pitanje kao matično radno tijelo. Uvodno obrazloženje u Odboru dali su predstavnici predlagatelja. U raspravi je prihvaćeno rješenje predlagatelja prema kojem studentski zbor ne bi bio kao do sada obvezatan oblik članstva studenata, već oblik organiziranja koji je u prvom redu tijelo predstavljanja studenata i njihovog zastupanja u forumima visokoškolskih ustanova prema Zakonu o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju. U isto vrijeme studentski zbor bio bi i oblik organiziranja odnosno organizacije u materijalnom smislu. Bio bi oblik zastupljenosti studenata koji djeluju u studentskim udrugama i drugim oblicima organiziranja od važnosti za studente i visokoškolske ustanove. Prihvaćene su i druge novine koje odgovaraju novim potrebama u visokoškolskom ambijentu kao što je studentski pravobranitelj koji bi se bavio zaštitom prava studenata. Nakon provedene rasprave Odbor je jednoglasno donio sljedeći zaključak. Odbor predlaže Hrvatskom saboru da donese po hitnom postupku Zakon o studentskom zboru i drugim studentskim organizacijama.
Hvala. Predsjednik Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav Dražen Bošnjaković. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre sa suradnicima! Odbor, kolegice i kolege, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav Hrvatskog sabora na 77. sjednici održanoj 22. ožujka 2007. godine raspravio je Prijedlog zakona o studentskom zboru i drugim studentskim organizacijama s Konačnim prijedlogom zakona koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske 21. veljače 2007. godine. Odbor je prijedlog zakona raspravio na temelju nadležnosti iz članka 57. Poslovnika Hrvatskog sabora. Odbor je u raspravi podržao rješenja iz konačnog prijedloga zakona, a posebice glede imenovanja studentskog pravobranitelja. Nakon rasprave Odbor je jednoglasno sa 7 glasova za, predložio Hrvatskom saboru da donese Zakon o studentskom zboru i drugim studentskim organizacijama u tekstu u kojem ga je predložila Vlada Republike Hrvatske. Hvala lijepa.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, poštovani zastupnik Franjo Arapović. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani gospodine ministre sa suradnicima, dame i gospodo zastupnici u Hrvatskom saboru! Klub Hrvatske demokratske zajednice dobro je razmotrio Prijedlog zakona o studentskom zboru i drugim studentskim organizacijama sa Konačnim prijedlogom zakona. Kada je 1966. godine donesen Zakon o studentskom zboru, bio je to značajan korak naprijed u studentskom organiziranju. Godinu dana poslije, Ustavni sud Republike Hrvatske ukinuo je taj zakon iz razloga što za njega nije glasovala većina od ukupnog broja zastupnika. No, iste godine donesen je neznatno izmijenjen novi Zakon o studentskom zboru koji je još uvijek na snazi. Želeći neka pitanja riješiti na kvalitetan način Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa, izradilo je novi zakon o kojem ćemo danas u ovom Visokom domu raspravljati. Novi Zakon o studentskim zborovima ne ograničava pravo na slobodno udruživanje studenata, jasno definira status studentskih udruga, jedinstvenu i transparentnu politiku razvoja i financiranja studentskih udruga. Zakon o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju iz 2003. godine i izmjenama i dopunama iz 2004. godine, učinjen je veliki korak naprijed u organiziranju studentskog predstavljanja. Uz osnovna pitanja koja je gospodin ministar iznio prije mene, koja se trebaju urediti zakonom, osvrnut ću se na posljedice koje će proisteći donošenjem ovoga zakona. Uspostavlja se studentski zbor kao predstavničko tijelo. Uspostavlja se institucija studentskog pravobranitelja. Povećava se razina kvalitete studentskog predstavljanja. Studentski predstavnici slobodno, sukladno interesima studenata koje predstavljaju organiziraju studentski zbor na svom visokom učilištu. Ovlast nadzora rada studentskog zbora i drugih studentskih organizacija prenosi se na visoko učilište. Definiraju se studentske udruge, predviđaju se okviri provođenja studentskih izbora i financiranja rada studentskih organizacija. Povećan je broj studentskih predstavnika u predstavničkim tijelima visokog učilišta i uvedena je mogućnost suspenzivnog veta na pitanja od posebnog studentskog interesa. Po prvi put regulirana su prava studenata sveučilišta i stručnih studija pruža se potpora uspješnijoj integraciji hrvatskih visokih učilišta kroz više mehanizama koji se prenose na razini visokog učilišta. Ključno je prenošenje upisnika studentskih organizacija, prenošenje ovlasti nadzora nad zakonitošću rada studenskog zbora te prenošenje ovlasti financiranja studentskih organizacija. Sad nešto o razinama ustrojstva studenskog zbora. Studentski zbor se ustrojava kao studentski zbog sveučilišta, studentski zbor učilišta i studentski zbor visoke škole. Ukoliko visoko učilište ima sastavnice, na primjer fakultete unutar sveučilišta obavezno djeluje studentski zbor sastavnice, studentski zbor fakulteta. Sustav studentskog zbora. Studentski zbor visokog učilišta čine studenti visokog učilišta koje izabiru na izborima između kandidata navedenih na izbornoj listi izabrani predstavnici. Hrvatski studentski zbor čini po jednog predstavnika svakog studentskog zbora, sveučilišta te jedan predstavnik studentskog zbora svih sveučilišta i visokih škola kojeg izabiru njihovi studentski zborovi. A možda i nešto novije, najnovije i po meni jako bitno, to je studentski pravobranitelj. Sukladno općem aktu studentskog zbora visoko učilište ima studentskog pravobranitelja kojeg imenuje studentski zbor na vrijeme od jedne godine, s tim da se taj mandat može ponoviti još jedanput, samo još jedanput. Nadzor nad zakonitošću rada i općih akata studentskih organizacija obavlja visoko učilište sukladno ovom općem aktu. Sredstva koja su potrebna za provedbu ovoga zakona a to je nešto više od 8 milijuna kuna planirana su u Državnom proračunu za 2007. godinu na poziciji Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa u okviru redovne djelatnosti sveučilišta Zagreba, Osijeka, Dubrovnika, Rijeke i Splita. Mi u klubu Hrvatske demokratske zajednice opravdavamo hitnost kod donošenja ovoga zakona iz više razloga. Potrebno je osigurati provođenje izbora i ustrojavanje novog studentskog zbora u ljetnom semestru akademske godine 2006./2007. Zahtjevi visokih učilišta da se izbori u buduće održavaju početkom ljetnog semestra a ne početkom zimskog kakva je bila sadašnja praksa po mnogima ocijenjena kao vrlo loša. Donošenje ovog zakona po hitnom postupku podržana je i od strane studentskog zbora, brojnih studentskih udruga i rektorskog zbora. Klub Hrvatske demokratske zajednice će glasovati za ovaj prijedlog zakona jer to je projekt i ove Vlade kada je u pitanju obrazovanje. Ako znamo da projekt produljenja obaveznog obrazovanja je jedini projekt koji postoji u Republici Hrvatskoj a tu su još i uvođenje besplatnih udžbenika od rujna mjeseca, uvođenje poreznih olakšica na studentske stipendije poboljšan je materijalni status nastavnika, povećanje plaća od 60% u tijeku nekoliko slijedećih godina. Osnovana su mnoga stručna tijela i agencije a sve u cilju poboljšanja obrazovanja naše djece i odraslih. Koliko su bitni i veliki ovi projekti pokazuje to što u dnevnim novinama možemo svakodnevno čitati da sve relevantne političke stranke, udruge, pojedinci u svim svojim budućim programima predlažu projekte kada ovakve čak i kopirane kada je u pitanju obrazovanje. Mi u klubu Hrvatske demokratske zajednice uz čestitke ministru i resornom ministarstvu na ocjeni koju je prije sedam dana dobilo od kompletne hrvatske javnosti to je vrlo dobar sa zamolbom da ovih osam mjeseci to malo i povećate podržat ćemo ovaj zahtjev. Hvala lijepo.
Hvala. Za klub HNS-a poštovani zastupnik Jozo Radoš. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, državni tajniče, kolegice i kolege. Ja bih volio da mogu ovako afirmativno govoriti kao kolega Arapović ali ja ću biti nešto kritičniji u odnosu na ovaj zakon, ako se to može. Vrlo važna stvar je hitnost postupka ovoga zakona. Treba naravno izbjegavati hitnost postupka gdje god je to moguće. Glavni argument za hitnost postupka je to da bi izbore trebalo provoditi u ljetnom semestru bilo koje godine, dakle uključujući ovu godinu 2006./2007., ali to nažalost neće biti moguće. U ovome zakonu makar u članku koji govori o redovitim izborima stoji da će se izbori održavati između 15. i 30. ožujka tekuće akademske godine, to u ovom zakonu više nije moguće. Ovaj zakon će biti donesen 1. travnja, negdje oko 1. travnja a rok za provedbu izbora je 120 dana, donošenje odgovarajućih dokumenata 60 dana i provođenje izbora u roku od 120 dana. Mi znamo da naše institucije baš nisu osobito brze, prema tome ne možemo očekivati da će to biti ranije. Prema tome, možemo očekivati da će izbori biti provedeni negdje oko 1. kolovoza. To je rok od 120 dana koji su dakle zakon u svojim prijelaznim i završnim odredbama predviđa da bi se izbori proveli. To znači da je ovaj zakon predložen barem pola godine ranije. Nije to tako strašno pitanje. Naravno da pitanje rada studentskoga zbora je važno pitanje, ali ako smo mogli tako funkcionirati deset godina ne vidim razloga zašto bi sada navrat nanos zakonom po hitnom postupku uređivali to pitanje. Ministar kaže da se na ovom zakonu radilo dugo i temeljito. To da se radilo dugo to može biti, ali nema nikakvog razloga da ovaj zakon ide u žurni postupak. Uvijek se kasni ako se ne krene na vrijeme. Prema tome, ovaj zakon je ako se htio uhvatiti ljetni semestar ove godine akademske trebao predložiti Hrvatskom saboru prije više od pola godine. Ažurniji postupak u ovome času će dovesti do toga da će izbori biti mogući tek krajem ljetnoga semestra, dakle tamo najranije u lipnju ili u srpnju mjesecu a to znači nije uopće u skladu sa temeljnom idejom i razlogom za hitnost ovoga postupka. Sad nešto oko same biti zakona. Govori se o tome da su prije odnosno ovoga časa još uvijek studenti svi automatizmom bili članovi studentskog zbora. To je naravno bilo samo, samo nominalno. Stvarno su studenti, samo vrlo mala skupina studenata je sudjelovala u tijelu, u tijelima studentskog zbora. Prema tome u tom smislu se zapravo ništa bitno neće promijeniti. Ovdje se isto ne govori kako student dobija pravo glasa, samom činjenicom da je student pretpostavljam, ali to znači da je to opet najšira osnova iz kojeg se onda biraju studentski predstavnici. Prema tome tu se ništa ne događa. Prije se to sve skupa zvalo studentski zbor, a u njegova tijela su ulazili jedan vrlo uski krug studenata. Tako će to biti i sada. Svi će nominalno biti biračko tijelo, ali studentski zborovi, učilišta, veleučilišta i sveučilišta će dakle biti opet jedna uska skupina studenata i to je jedno pitanje o kojem bi zapravo trebalo se itekako zamisliti zašto studentske aktivnosti, studentski, želja da sudjeluju u funkcioniranju fakulteta šireći svoje interese često puta nije osobito naglašena. I ovaj zakon u tom smislu neće ništa promijeniti. Slažemo se s time da je ova mreža odnosno ova linija predstavljanja bila vrlo komplicirana i ovaj će zakon u tom smislu vjerojatno donijeti neke pogodnosti, ali opća klima, interes studenata za rad u studentskim zborovima ovim zakonom će naravno neće promijeniti niti je to moguće promijeniti bilo kojim, samo bilo kojim zakonom. U tom smislu neće biti nažalost nikakvog civilizacijskog iskoraka kao što ministar kaže. Izborne liste su bile i do sada kao mogućnost ali dakle u radu studentskih zborova, u brizi za funkcioniranje studenata na sveučilištu, u nastavnim i izvannastavnim aktivnostima uglavnom se bavila jedna vrlo uska struktura, jedan uski sloj studenata. Većina studenata zapravo unatoč što je to omogućeno našim postojećim zakonom nije bila zainteresirana za ono što se na Sveučilištu događa uključujući naravno i zaštitu svojih studentskih prava i legitimnih studentskih interesa. Bilo bi dobro da su studenti malo više zainteresirani. Onda bi oni mogli doprinijeti svemu, naravno poboljšanju ukupnog stanja na Sveučilištu pa tako i provedbe Bolonjskoga procesa. Kada se radi o provedbi Bolonjskoga procesa samo nekoliko riječi da ne ispadne da je to tako sjajna situacija kao što ministar predočava. Prije nekoliko dana jedan od dekana zagrebačkih fakulteta izišao sa dilemom da li uopće nastaviti proces, bolonjski proces na Sveučilištu jer svaka nova godina, a mi ulazimo u treću godinu donosi za ¼ više studenata. Više obveza a naši fakulteti i naša, naša visoka učilišta ni na koji način nisu kapacitirana da mogu podnijeti bolonjski proces. Već u prvoj godini provedbe toga procesa bilo je poteškoća. Druga godina je stvari dovela do gotovo nemoguće u realizaciji a treća i četvrta godina će naravno biti puno teže jer to znači još ¼ studenata koja ulazi u taj proces a nemamo dakle niti prostornih mogućnosti ni broj nastavnika ni odgovarajući. Tako da neki dekani razmišljaju o tome da li uopće nastaviti sa bolonjskim procesom, a to je čitali ste novine prije nekoliko dana dekan jednog zagrebačkog fakulteta je postavio dilemu da li uopće nastaviti sa bolonjskim procesom na zagrebačkog Filozofskom fakultetu ministre? Dakle ako čitate novine, a mislim da čitate vi ili vaše službe onda to vrlo dobro znate. … [[Upadica se ne razumije.]] Nemojte dobacivati. Dakle to je, tomu je to tako. Studenti kao što znate ako već hoćete na tome inzistirati na bolonjskom procesu, na nastavu idu subotom i nedjeljom a sa trećom godinom bolonjskoga procesa će stvari biti još gore. Prema tome tomu je to tako, a vi ako to ne želite vidjeti ili ako ne pratite što se događa onda je to naravno vaš problem. Nekoliko vrlo praktičnih pitanja, ako ona ostanu ovakova mislim da će zakon biti lošiji i to je razlog zašto bi dakle trebalo da ovaj zakon ide u drugo čitanje. I dakle ponavljamo da nema nikakvog razloga jer ionako dinamiku koju smo željeli uhvatiti nećemo uhvatiti. Ništa se strašno neće dogoditi ako još jednu godinu budemo funkcionirali po postojećem zakonu, a ja ću dakle sada ovdje neka praktična pitanja navesti u kojima mislim da bi zakon mogao biti poboljšan. Kada se radi o Hrvatskom studentskom zboru ovdje se on navodi kao kordinativno tijelo makar zapravo nije jasno iz čega on ima legitimitet da funkcionira kao koordinativno tijelo. On bi trebao biti dominantno predstavničko tijelo studentskih zborova na visokim učilištima. Ili može imati i jednu i drugu ulogu. To je u članku 4. stavku 3. piše da je to koordinativno tijelo. Mislim da to nije kompletna funkcija koju bi Hrvatski studentski zbor trebao imati. Dakle ima, mogao bi imati i predstavničku dimenziju. Dakle on bi morao biti i izvršitelj želja i politike studentskih zborova visokih učilišta a ne samo koordinativno tijelo tih visokih učilišta. U članku 5. piše se kako studentski zbor na visokom učilištu potiče izvannastavne aktivnosti studenta, studenata. A ni u jednom gotovo alinei toga članka ne piše da potiče i nastavne aktivnosti studenata što je čini mi se ipak važnije nego njihove izvannastavne aktivnosti. Naravno uvažavajući i kvalitetu koja se može u tim izvannatavnih aktivnostima dogoditi. U članku 10. ovoga Prijedloga zakona, stavku 3. govori se da ako predsjednik ne sazove sjednicu po nekim uvjetima koji su ovdje navedeni u roku od 8 dana tada predlagatelji mogu sami sazvati sjednicu. Mi znamo da u studentskim zborovima i njihovom funkcioniranju često puta ima vrlo naglašenih sukoba. Nedavno smo bili svjedoci tuče dvojice studentskih predstavnika u gradu Zagrebu. Prema tome bilo bi dobro da se pitanje paralelnog održavanja sjednica malo preciznije regulira. Ukoliko predsjednik odbija sazvati sjednicu kao što to ovdje stoji treba naći naravno neki pravni lijek protiv toga. Ali nije dobro da se ovdje kaže da predsjednik, da predlagatelji dakle to je ¼ članova studentskog zbora može sama sazvati i održati sjednicu. Pitanje legitimiteta te sjednice, legalnosti odluka koje će donijeti. Ako se to omogućava trebalo bi vjerojatno povećati tu kvotu onih koji mogu sazvati sjednicu i naravno donositi po ovome čini mi se legalne odluke. To je dakle jedno ekscesno stanje koje bi trebalo malo preciznije regulirati ne samo u odgovarajućim pravilnicima koji će izići iz ovoga zakona nego i u samome zakonu. Kada se govori o odlučivanju, o financiranju rada studentskog zbora i studentskih udruga i drugih studentskih organizacija govori se o tome kako se predlaganje za, projekata koji će biti financirani događa na dvije razine. Jedna razina je studentski zbor, a druga razina je povjerenstvo. Iz ovoga nije jasno, to je dakle članak 12. stavak 4. ovoga prijedloga zakona nije jasno koji je odnos tih prijedloga. Koji prijedlog je formalan prijedlog, koji ima višu razinu važnosti. Prema tome, i na ovakav način ako se ovo nepreciznije ne definira može doći do poteškoća u funkcioniranju, odlučivanju o tom važnom pitanju to je financiranje rada studentskih udruga i drugih studentskih organizacija. Mislim da jednako tako nije dobro da u članku 12. stavku 6. govori da će međunarodne troškove suradnje i poslovanja Hrvatskog studentskog zbora financirati visoko učilište sa kojeg je, na kojem se nalazi sjedište Hrvatskog studentskog zbora, a to znači sa kojega je student koji je predsjednik toga zbora. Zašto bi to bilo tako? Zašto bi kompletna aktivnost Hrvatskog studentskog zbora snosio fakultet u Splitu ili Sveučilište u Zagrebu ili ne znam još gore neko manje visoko učilište. Prema tome, to pitanje treba drugačije regulirati. Na ovakav način vjerojatno sveučilište odnosno visoko učilište neće biti zainteresirano da baš njihov predstavnik bude predsjednik studentskog zbora što bi bilo prirodno i logično, jer automatski kompletna međunarodna suradnja pada na teret tog visokog učilišta pri kojem je sjedište Hrvatskog studentskog zbora. Prema tome, to nije logična formulacija. I na kraju u članku 16. ovdje se govori i o postizbornom postupku. Članovi izbornog povjerenstva i biračkih odbora ne mogu biti istovremeno i članovi povjerenstva za prigovore što je naravno u redu. Ali se nigdje ne govori da članovi, da ni kandidati ne mogu biti članovi izbornog povjerenstva što je naravno vrlo logično i što stoji u svim izbornim pravilima kada se reguliraju bilo kakovi izbori. Prema tome, ovo što sam naveo sada, dakle ove načelne primjedbe i ove konkretne primjedbe govore o tome da zakon nije dobro pripremljen, da treba ovo pitanje regulirati da to u postojećem zakonu i postojećoj praksi nije dobro. Ali nema nikakvog razloga za žurnost postupka. Prema tome, bilo bi dobro da ovaj zakon ide u drugo čitanje i da se onda naravno u drugom čitanju ova pitanja koja nisu dobro praktična pitanja postavljena, da se praktičnije riješe da bi studenti doista imali mogućnost ne konfliktno funkcionirati i dati svoj doprinos radu i svojih visokih učilišta i zaštiti svojih interesa i svojih prava na visokim učilištima i kompletno visoko obrazovanom sustavu Republike Hrvatske. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Marija Bajt. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Ispravljam netočan navod u dijelu kolege zastupnika gdje se protivi hitnom postupku zbog kasnog počimanja na izradi ovog zakona. To je netočno jer samo godinu i pol dana su trajala usuglašavanja sa studentima, a donošenje ovoga zakona upravo po hitnom postupku podržali su i aktualno vodstvo studentskog zbora i brojnih studentskih udruga, visokih učilišta i rektorskog zbora, a može mu se pristupiti aktualna prva godina što bi, što već tekuće godine će omogućiti da se po novom zakonu ustanovi svi izbori. Tako da je netočan navod kolege zastupnika da se kasno počelo priprema zakona. Hvala.
Hvala. Klub HSP-a poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodine ministre sa suradnicima. Klub HSP-a podržava potrebu donošenja Zakona o Studentskom zboru i drugim studentskim organizacijama, ali tako da će se regulirati cjelovito sva bitna pitanja iz ovoga područja kako je to i ovdje kazano u prijedlogu zakona, a to je znači pitanje predstavljanja, pravo na predstavljanje studenata u tijelima visokih učilišta, pravo studenata na udruživanje, načela studentskih organizacija, obveze visokih učilišta, zadaće, tijela, statut i sastav studentskog zbora, Hrvatski studentski zbor, sjedište i način rada studentskog zbora, djelovanje studentskih udruga i drugih organizacija studenata na visokim učilištima, financiranje, nadzor, biračko pravo, izbor za studentske zborove. Znači, neminovno je i točno je da je potrebno je, potreban jedan ovakav zakon Hrvatskoj i točna je isto situacija da se kasni sa donošenjem ovoga zakona. Ali mi predlažemo da se ipak obavi donošenje ovoga zakona u dva čitanja zbog činjenice što ova sjednica ima stanku od 30. ožujka do 18. travnja ove godine i u tome razdoblju je moguće obaviti sve ono potrebne dopune, odnosno temeljitije reguliranje mnogih pitanja koja su kazana u ovome zakonu. Naime, ako ovaj zakon ako bi bio donesen u ovom obliku sad kako je predložen, a kažem ima se vremena dva tjedna da danas obavimo prvo čitanje s obzirom da primjedbe koje se odnose na sadržaje ovoga zakona su dobronamjerne i to tako da se popravi pravna regulativa i da ne dobijemo zakon koji je u biti deklaratoran. Ovaj zakon spada u skupinu deklaratornih zakona gdje se u biti ne reguliraju pitanja koja su kazana u prijedlogu zakona da je cilj regulirati ta pitanja. I očito da je tu problem bojazni vjerojatno Vlade, predlagatelja za članak 67. Ustava Republike Hrvatske gdje kaže da se jamči autonomija sveučilišta. Ali autonomija sveučilišta odnosi se samo na ustrojstvo i djelovanje, a ne odnosi se na ova pitanja. I zbog toga Klub Hrvatske stranke prava predlaže da danas obavimo prvo čitanje i da Vlada, odnosno ministarstvo za ova dva tjedna kad je stanka dopuni ovaj zakon na temelju današnje rasprave tako da bi imali stvarno zakon gdje ćemo regulirati sve ono što je potrebno regulirati. Naime, ako imamo deklaratorni zakon kao što je ovaj i onda se sve prepušta regulirati pratećim propisima ne možemo dopustiti da će mnoga pitanja se regulirati pratećim propisima kad kao i takva ne mogu ni biti regulirana pratećim propisima i zbog toga konkretno klub Hrvatske stranke prava predlaže tri bitne poboljšice. Prva vam se odnosi nadzor nad radom studentskih organizacija. To vam je članak 13. Veli nadzor nad zakonitošću rada i općih akata studentskih organizacija obavlja visoko učilište sukladno svom općem aktu. Pa ne može se nadzor obavljati na temelju općeg akta. Kako će se obavljati nadzor? Što su, koje su ovlasti u nadzoru? Koja pravna sredstva se mogu rabiti u nadzoru? Ne može se regulirati općim aktima, niti se može općim aktima regulirati pravna zaštita. Da li je to upravni akt u smislu zaštite Upravnog suda, da li će to biti zaštita redovnog suda, da li će biti zaštita Ustavnoga suda. To ne može biti predmet reguliranja općim aktima. To mora biti točno utvrđeno i razrađeno. Sad ja ne znam da li vi to možete amandmanima pokriti, to je dosta teško napraviti. Sad druga bitna poboljšica koju vam predlažemo odnosi se na studenske udruge i druge organizacije studenata. Nije jasan njihov status do kraja zbog činjenice što se studenske udruge se osnivaju prema Zakonu o udrugama. Znači imamo dva pravna sustava. Jedan je prema Zakonu o udrugama i drugi je koji vi niste do kraja razradili da studenske udruge osnovane prema Zakonu o udrugama imaju druge obveze odnosno drugi je sustav i nadzora i svega ostaloga. Je li vi hoćete provoditi nadzor nad, mislim ne vi, nego predložili ste u odnosu na Zakon o udrugama druga rješenja nadzora u svem ostalome, ali morate razraditi jer to je lex specialis. Točno odrediti koja pitanja će se kao takva raditi prema Zakonu o udrugama, a koja hoćete razraditi ovim odredbama. Jer tu onda može doći do ovih problema. Dalje također predlažemo da se ne samo da studenski zbor ima statut, da se ta pitanja, znači nadležnosti kako studenskoga zbora tako i pitanja nadležnosti Hrvatskoga studenskoga zbora ipak razrade u zakonu. Prema tome, a to se također odnosi i na financiranje. Znači imamo mogućnost da još na ovoj saborskoj sjednici donesemo potpuni cjeloviti zakon gdje ćemo regulirati sve ono što je potrebno regulirati, jer na ovaj način mi ne možemo prepustiti da će se pratećim propisima sva ova pitanja regulirati. I posebno kažem kad je tu riječ vezano za nadzor, za odnos studenskih udruga i drugih studenskih organizacija za pitanje financiranja i ova druga pitanja koja ne mogu biti prepuštena da će se regulirati pratećim propisima koja će donositi nadležna tijela koja ste ovdje kazali. Prema tome, u ovome slučaju nema bojazni da ćemo se miješati u autonomiju sveučilišta. Prema tome imamo mogućnosti, imamo vremena da imamo zakon koji će biti provediv i gdje ćemo sve stvari bitne regulirati zakonom, a ne dopustiti da se reguliraju pratećim propisima. Znači ostajemo kod svoga prijedloga da zakon treba, ali ne ovakav kakav ste napravili. Imate dva tjedna vremena tako da možete sve ovo što mi danas govorimo, znači govorimo dobronamjerno u smislu poboljšica da bi rješenja bila jasna napravite to i onda možemo to vjerojatno koncenzus donijeti. Jer ne znam, razgovarali smo što je i bio prijedlog moj na Odboru za zakonodavstvo u ime kluba HSP-a. Jeste li pripremili amandmane ako bi išli u ostali bi pri ovima rješenjima da se mora donijeti na ovoj sjednici znači da se sutra već mora glasovati? E sad kako ste ih pripremili? To od vas nismo čuli. Jer ovo sve što ja govorim govorili smo i na sjednici Odbora za zakonodavstvo gdje su se i kolege, jer mi na Odboru za zakonodavstvo ne govorimo crnački, govorimo pravno i u smislu kako bi i što trebalo napraviti da je to pravno i u skladu sa Ustavom i da imamo zakon koji nije deklaratorni nego zakon koji kao takav omogućava primjenu i provedbu. Da li ste vi to napravili? Pitanje je da li je to uopće moguće napraviti u tako kratkome razdoblju, s obzirom ove kažem tri su tu bitne stvari, tri bitna pitanja. Nisam spominjao ono što je govorio gospodin Radoš nego ove tri poboljšice koje predlaže klub Hrvatske stranke prava. Jer ove odredbe oko nadzora moraju biti daleko, mora biti daleko podrobnije regulirano, točno zakonski kazati, ne može kažem se općim aktima regulirati nadzor, ne može se pravna zaštita regulirati općim aktom. To mora biti zakonom. Ili ćete reći da se primjenjuju odredbe Zakona o općem upravnom postupku, ili ćete reći da se primjenjuju druge odredbe. Ali morate odrediti pravila igre, postupak i svega ostaloga. Jer to može se dogoditi varijante da ti opći akti na kraju u ocjenu ustavnosti i zakonitosti ne prođu. Jer ta pitanja je pitanje da li se može regulirati. Ne može se regulirati radi pravne sigurnosti i pravne zaštite kao što je ovo pitanje financiranja, kao što je i pitanje odnosa studenskih udruga prema Zakonu o udrugama, prema ovome. Jer ako je ovo lex specialis onda to trebate točno naglasiti da je ovo lex specialis i onda reći u kojim pitanjima je lex specialis. Jer prema Zakonu o udrugama dovoljne su tri osobe da bi se udruga osnovala i sve ostalo. Znači ajmo malo napraviti te poboljšice. Napravimo još taj jedan dodatni iskorak. I zadovoljili smo i studenske zborove. I studenske organizacije, Vladu, Sabor. Znači da koncenzusom donesemo i reguliramo sve što je potrebno. Hvala lijepo.
Hvala. Klub IDS-a, poštovani zastupnik Valter Poropat. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažene kolege i kolegice zastupnici, gospodine ministre sa kolegama i kolegicama. Uzimajući u obzir da su studenti sadašnjost ali i budućnost našega društva onda u svakom slučaju studentima i na ovaj način treba dati na značaju. Zakon o studenskom zboru koji je na snazi još i danas donesen je još 1999. godine. Taj zakon neka pitanja nije riješio na kvalitetan način. Temeljni mi je nedostatak taj što su svi studenti samim upisom na visoko učilište postali članovi studenskoga zbora, što ograničava pravo na slobodno udruživanje građana. Pitanje studenskih udruga također nije kvalitetno riješeno. Izostanak jasno definiranog statusa studenskih udruga dovodi do toga da je teško uspostaviti i voditi jedinstvenu i transparentnu politiku razvoja i poglavito financiranja studenskih udruga. Samo studensko predstavljanje riješeno je vrlo kompliciran način kroz mnoštvo razina delegiranja. Studenti biraju studenske predstavnike svoje akademske godini koji između sebe biraju predstavnika u studenski zbor visokog učilišta koje bira predsjedništvo studenskog zbora visokog učilišta koji bira svog predsjednika. Predsjednici pak svih hrvatskih studenskih zborova između sebe biraju predsjednika Hrvatskog studenskog zbora. Ovoliko veliki broj delegacija pridonosi brojnim nejasnoćama i diobama između studenskih predstavnika na visokim učilištima i onih na razini sveučilišta. Ali istovremeno i smanjuje legitimitet studenskih predstavnika na razini sveučilišta. Korak naprijed u organiziranju studenskog predstavljanja bio je Zakon o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju iz 2003. godine i njegove izmjene i dopune iz 2004. godine. Dakle tim je zakonom povećan broj studenskih predstavnika u predstavničkim tijelima visokog učilišta i uvedena je mogućnost suspenzivnog veta na pitanja od posebnog studenskog interesa. Istovremeno su prvi puta regulirana prava studenata sveučilišnih i stručnih studija. Ako se ovim prijedlogom zakona uređuje pravo na predstavljanje studenata u tijelima Visokog učilišta onda u ovom slučaju moramo se osvrnuti na članak 4. koji u svojoj 3. točki kaže: "Na razini Republike Hrvatske ustrojava se Hrvatski studentski zbor kao koordinativno tijelo studentskih zborova visokih učilišta". Vjerujem da ovdje ipak treba staviti između koordinativnog tijela i kao predstavničko tijelo i predlažem da se to i uvaži. Dakle ako se ovim prijedlogom zakona uređuje i pravo studenata na udruživanje, načela studentskih organizacija, obveze visokih učilišta, zadaće, tijela, statut i sastav studentskoga zbora, Hrvatski studentski zbor, sjedište i način rada studentskoga zbora, djelovanje studentskih udruga i drugih organizacija studenata na visokim učilištima, financiranje studentskoga zbora i drugih studentskih organizacija, nadzor nad radom studentskoga zbora i drugih studentskih organizacija, biračko pravo, izbori za studentske zborove, djelovanje studentskog pravobranitelja, stegovna odgovornost čelnika visokog učilišta. Dakle, i ako se donošenjem ovog zakona ostvaruju ciljevi kao što su uspostavljanje studentskoga zbora kao studentskog predstavničkog tijela, ako se uspostavlja institucija studentskog pravobranitelja, ako se povećava razina kvalitete studentskoga predstavljanja, ako zakon ovlašćuje studentske predstavnike u studentskom zboru da predlažu status studentskog zbora koji donosi visoko učilište, a istovremeno propisuje izravan izbor dijela studentskih predstavnika iz sastavnica u senat sveučilišta, ovime se ostavlja studentskim predstavnicima da slobodno sukladno interesima studentima koje predstavljaju organiziraju studentski zbor na svojem visokom učilištu. Ako povećava transparentnost studenskog organiziranja, ovlasti i nadzor rada studentskog zbora i drugih studentskih organizacija prenosi se na visoka učilišta čime se osigurava da se kontrola provodi upravo na razini na kojoj studentske organizacije djeluju. Istovremeno studenti mogu prema potrebi statutom studentskoga zbora definirati dodatne mehanizme kontrole. Ako se povećava praktičnost i funkcionalnost studentskog predstavljanja i organiziranja, ako se zakonom definiraju studentske udruge, predviđaju okviri provođenja studentskih izbora i financiranje rada studentskih organizacija. Ako se pruža potpora uspješnoj integraciji hrvatskih visokih učilišta, ako zakon to ostvaruje kroz više mehanizama koji se prenose na razinu visokog učilišta od kojih je ključno prenošenje upisnika studentskih organizacija prenošenje ovlasti nadzora nad zakonitošću rada studentskoga zbora te prenošenje ovlasti i financiranje studentskih organizacija onda ovaj prijedlog zakona treba podržati. A kako smo čuli i od ministra da su ovaj zakon do detalja razradili sa studentima, onda je naša i dužnost da podržimo da ovaj prijedlog zakona podržimo da bi studentima olakšali da ostvaruju svoja prava. Jedino je pitanje koje se ovdje nameće, da li ovaj zakon da ide po hitnom postupku ili da ide u drugo čitanje i to već za dva tjedna. Dakle predlažemo do kraja ove sjednice i da se samim time ovdje razriješe eventualne nedoumice. Dakle klub IDS-a podržati će ovaj prijedlog, ali kažem s prijedlogom ako je ikako moguće da se u sljedećih dva tjedna u ovom drugom čitanju isprave ove eventualne nejasnoće. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Klub zastupnika HSLS-a, poštovani zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, štovani gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Za razliku od ovih mojih kolega koji su govorili prije mene u ime svojih klubova, ja bih kao predstavnik liberala zapravo želio poći jednim drugim smjerom. Ono što nas zapravo zanima, kako je moguće da se sveučilišta, odnosno studenti da im se omogući da oni se pretvore u zametak buduće liberalne demokratske, promicanje liberalno demokratske kulture u Hrvatskoj. Naime mora vam biti jasno da poslije 71. godine zapravo u Hrvatskoj jedan studentski pokret je zamrao. Bio je uništen na najgori mogući način politički, nije bi uspostavljen nikakav dijalog ako se … zatvaranje i pendrečenje studenata ne smatra dijalogom, ali poslije toga, a prošlo je eto već gotovo preko 30 godina, ništa se bitno u ovom našem društvu nije dogodilo. I upravo i studenti su zapravo također umjesto da se tamo na sveučilištima vježba demokracija, da se promiču nove paradigme, da se oficijelnoj kulturi suprotstavlja kontra kultura, atraktivni načini razmišljanja, promišljanja i mišljenja, mi smo zapravo živjeli u vremenima gdje to nije bio poželjan oblik ponašanja i upravo taj poželjni oblik ponašanja ako je to tako moralo biti tamo 70-tih i 80-tih godina, ne vidim razloga da se ta zapravo praksa i s ovim demokratskim promjenama dogodila. I doista kada ovako možemo gotovo dati generalnu ocjenu da naša studentska populacija surovo šuti i da je to nešto što bi se i nas kao politiku trebalo itekako zabrinuti i upravo ono što mene zanima, da ovakvi prijedlozi zakona budu onaj poticaj kako će se upravo ta pamet, mudrost, znanje i vještina staviti na dispoziciju društvu u cjelini, jer ja mislim, ja ne mogu i ne želim pristati od toga da mi njih, da zapravo bude smisao politike da eutanazira te mlade ljude nego upravo da im se omogući da se njihov glas čuje, jer svaki glas koji bi bio nešto više od pukog gunđanja ili koji bi zapravo izbjegavao opuštanje ove … refleksije i koji bi postao javna i politička činjenica, bio bi više nego dobro došao. Ja ne mogu zamisliti društvo u kojem bismo svi bili neovisni i na neki način zapravo bježali od bilo kakvoga političkoga angažmana i na neki način pristajali na ovo postojeće stanje. I na kraju ako čovjek malo i čita i na žalost u onim crnim gotovo kronikama, rubrikama, onda vidimo da se u studentskim zborovima sada događa ono što se događa zapravo i u uvjetno rečeno i velikoj politici. Evo pratim zbivanja oko studentskog zbora na osječkoj univerziji, gotovo da nema nikakvih razlika između da kažem ove, ono što se pripisuje obično politici manipulacije, iskorištavanje položaja odnosno gdje mali broj ljudi donosi, mali broj ljudi bira određene ljudi koji onda na to mjesto na neki način zaposjednu, zarobe ga i na neki način brinu isključivo o vlastitim interesima, a uopće ih ne zanima promicanje onoga posla s kojim bi se po definiciji trebali baviti. I zato svakako da je dobrodošao ovakav jedan Zakon koji će mijenjati ovo postojeće stanje jer evo svi konstatiramo da je taj zakon iz '97. godine da je pun nelogičnosti i nedostataka, da je nejasan, da je prije svega i kompliciran, da je netransparentan način organiziranja studenata koji se kaže opet na kraju svodi samo na jednu isključivo suhoparnu proceduru, provođenje velikog broja razina delegiranja i onda je posvema normalno kada se to tako stvari postave da i onda rješenja ne mogu biti kvalitetni. Znači ti zborovi su sastavljeni od nekoliko studenata koji su opet od nekolicine i na žalost kažem među studentskom populacijom prisutna je potpuna nezainteresiranog za sudjelovanje u izborima članova za studentski zbor. Drugim riječima, ako već tu odustajete zapravo od mogućnosti da svojim vlastitim angažmanom, punim angažmanom mijenjate onda ne treba očekivati da ćete nešto kada završite, kada postanete da kažemo punopravni građani na drugi način, ponašat ćete se zapravo na isti način, da ćete odustajati i da će apstinencija biti zapravo stanje s kojima ćemo se mi neprestano suočavati. Na stranu, samo kažem možemo govoriti o tome da je premali broj informacija o funkcijama i zadaćama tog studentskoga zbora, ali kažem prije svega treba upravo tražiti u činjenici da poslije '71. godine smo se suočili sa eutanazijom jedne te populacije koja po definiciji mora biti kritična, koja po definiciji mora biti alternativna i koja po definiciji mora dovoditi u pitanje ovaj svijet odraslih. I onda zapravo sada evo 2007. godine mi se suočavamo s jednim takvim stanje. Kažem zato mene ne zanimaju toliko ova neka rješenja ako neće biti na tragu upravo ove temeljne ideje, a to je kako osigurati da se doista na našim sveučilištima počne vježbati demokracija i kako upravo da iz tog populističkog načina mišljenja zakoračimo u pravu demokraciju. To je ono što je mislim da je po mom mišljenju jedno relevantno. Ako ne riješimo to pitanje onda ni jedan zapravo zakon neće biti dobar. Ovaj Prijedlog zakona kaže pokušava studentski zbor uspostaviti kao studentsko predstavničko tijelo, kaže da se, uspostavlja se institucija studentskog pravobranitelja, povećava se razina kvalitete studentskog predstavlja te transparentnog studentskoga organiziranja, definiranje studentskih udruga i da će se pružiti potpora uspješnijoj integraciji hrvatskih visokih učilišta. To kao konstataciji ne možete imati ništa, kažem ništa protiv, ali ako se kažem opet ne bude rješavalo ovo zapravo bitno pitanje, pitanje njihovog angažmana, pitanje doista da se na pravi način sudjeluje, da se taj, kažem da taj glas se ne svede na gunđanje, ne svede na neku puku reflekciju, nego da bude dio, da postane javna politička činjenica. To je ono nešto što nas treba zanimati i sad je to, doduše veliko je pitanje da li to ijedan zakon može osigurati ako zapravo ambijent u društvu nije takav da bi poticao i omogućavao, olakšavao promociju upravo i te najmlađe, najliberalnije, najkritičnije zapravo populacije u društvu. Ono kažem kao intencija u Klub zastupnika HSLS-a to podržava, ali bismo i ukazali i na nekakve nedostatke, neka lošija i ova tehnička rješenja kažem koja opet bi mogli možda omogućiti da ova naša temeljna intencija dođe do izražaja. Tako u članku 1. stavku 2. podstavku 2. stoji da je studentski zbor studentsko izborno predstavničko tijelo koje će štititi interese studenata i koji će sudjelovati u odlučivanju u tijelima visokog učilišta i predstavljati studente u sustavu visokog obrazovanja, a u predstavku 3. stoji da se pod studentskom organizacijom predmnijeva studentski zbor, studentska udruga ili druga organizacija studenata neovisno o obliku organiziranja koja djeluje na visokom učilištu. Po ovom bi značilo da je studentski zbor i studentsko izborno predstavničko tijelo i studentske organizacije jedno te isto, da se stavlja u isti koš sa ostalim studentskim udrugama i organizacijama koje mogu po zakonu … [[Govornik se ne razumije.]] osnivati skupine od 3 ili više osoba. Mislim da bi tu neke distinkcije trebalo napraviti. Ako je studentski zbor izvorno predstavništvo onda istodobno ne može biti organizacija jer prije svega člankom 9. stavka 1. je određeno da studentski zbor primjerice visokog učilišta čine studenti visokog učilišta koje drugi studenti izabiru odabirom kandidata na izbornoj listi i onaj kao što je određeno ovim Zakonom studentsko izborno predstavničko tijelo te ga ne bi trebalo poistovjećivati sa studentskim udrugama i organizacijama jer su to kategorije koje nastaju dobrovoljnim udruživanjem temeljem Zakona o udrugama. Prema tome, studentski zbor treba definirati kao studentsko izborno predstavničko tijelo pomoću kojeg studenti sudjeluju u upravljanju visokim učilištem, a koje predstavlja cjelokupnu studentsku populaciju. Iz tih razloga trebalo bi se osvrnuti na sam naziv ovog Prijedloga zakona koji kaže da je ovo Prijedlog Zakona o studentskom zboru i drugim studentskim organizacijama. Po našem mišljenju iz ovoga trebalo bi izbaciti riječ "drugim" jer mislim da nema nikakvih opravdanih razloga da zakon ne glasi Prijedlog Zakona o studentskom zboru i studentskim organizacija, a ne i drugim. U članku 7. stavku 2. navodi se da se statutom studentskoga zbora određuje i tijela studentskog zbora i način imenovanja studentskog pravobranitelja. Ovo je prije svega Zakon o studentskom zboru te bi bilo logično da se u samom Zakonu odredi koja su to tijela studentskoga zbora, a da se statutom propiše njihov rad. Isto tako po našem mišljenju zakonom se treba propisati i način imenovanja studentskoga pravobranitelja. U članku 9. stavka 2. stoji da se na izborima za Studentski zbor visokoga učilišta bira najmanje onoliko članova koliko … [[Govornik se ne razumije.]] sveučilišta, odnosno vijeću visokog učilišta ima studentskih predstavnika. Ovdje je određen najmanji broj članova koji može imati Studentski zbor visokog učilišta koji se biraju na izborima među kandidatima navedenim na izbornoj listi, ali što je s najvećim mogućim brojem članova te što je sa maksimalnim brojem predstavnika studentskog zbora visokog učilišta. Može se postaviti normalno i pitanje glomaznosti, a samim time onda i učinkovitost jednoga takvoga tijela pa bi i o tome trebalo razmisliti. Članak 17. kaže da visoko učilište ima studentskog pravobranitelja kojeg imenuje studentski zbor na vrijeme od jedne godine te … [[Govornik se ne razumije.]] studentskoga pravobranitelja može još jednom ponoviti. A u članku 6. ista dužina trajanja mandata određena je i za predsjednika i zamjenika predsjednika studentskoga zbora. … [[Govornik se ne razumije.]] jedne godine je kratko razdoblje jer tek što se imenovani započne s radom uvijek dolaze novi izbori i zapravo veliko je pitanje što se za godinu dana može napraviti i bilo bi kudikamo bolje da se mandat produži barem na 2 godine uz naznaku da će doći do prekida mandata i smjene ukoliko normalno dođe do prestanka studentskoga statusa. Ali kažem manje-više ovi tehnički detalji i ove određeni nedostatci po našem mišljenju i loša rješenja su u sjeni onoga što zapravo mislimo da bi trebalo, da bi mi kao visoka, kao ovaj Visoki dom trebali razmisliti, a to je doista kako da ovu, odnosno ove koji imaju najviše energije, najviše volje da te ljude uključimo u politički i javni život, da oni ne ostanu na marginama i da doista da se samo sa nostalgijom sjećamo studentskih pokreta iz '71. To ne znači da plediram da se tako nešto slično ponovi, ali svakako da jedan kudikamo snažniji dijalog između politike i studenata da bi trebao postojati i svakako to propitivanje tih novih paradigmi, alternativnih svjetonazora bi trebalo biti stvar koja će proizvoditi naša sveučilišta, a ne doista kažem da postanu produžetak obveznoga obrazovanja gdje se zapravo ne događa apsolutno ništa i gdje pomalo imate onda da se suočavate sa jednom močvarom duha što svakako ne bi bilo dobro, što nije pohvalno za nas, ali Bogami ni za njih. I ono što kažem, mene zanima kako osigurati to aktivno i svakodnevno vježbanje demokracije, pa da čujemo i one stvari i one prijedloge koji nam možda i nisu dragi, ali upravo koji pokazuju da i našim studentima nije svejedno u kakvom će društvu živjeti. Ali još jedanputa kažem, podržavamo intencije ovoga prijedloga zakona, jel' očito da se onaj stari mora mijenjati. Ali bilo bi još dobro da u svakodnevnom radu i ministarstva i ministra sa njegovim suradnicima upravo bude na, imamo na umu uključivanje zapravo što većeg broja posebice kažem mladih ljudi u politički i javni život, koji bi onda samim time postao i sadržajniji, zanimljiviji i bogatiji. I ovo omogućiti upravo to natjecanje u društvu, taj kompetativni moment. Mislim da je to itekako bitno, jer kažem bez te slobode, bojim se da, bez osiguravanja etabliranja i legitimiranja slobodnog načina mišljenja, bojim se da nema nam pomaka ni u našem, ovoj uvjetno rečeno visokoj politici. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Šime Lučin. Izvolite!
Hvala lijepo. Pa kolega Kramarić je na početku svog izlaganja rekao da zapravo nema istinskog studentskog pokreta i organiziranja u zadnjih trideset godina odnosno od '71. Mislim da je to netočan navod i da taj navod ne samo da ne bi mogli prihvatiti oni koji su u tom vremenu studirali, nego i zapravo svi oni koji ne misle da se studentski pokret mora dešavat na ulicama. Doduše, on se na kraju svog izlaganja opet tome vratio. Mislim, ne bi ga podsjećao na niz projekata i kulturnih i medijskih koji su ipak koliko-toliko dali pečat svom vremenu. Tako da bi bilo loše govorit i razgovarat o studentima samo oni, da su oni koji nešto poduzimaju i društveno se angažiraju ukoliko se pojave na ulicama. Od '68. odnosno u Hrvatskoj od '71. studenti više nisu oni koji dakle na ulicama manifestiraju svoje političke, kulturne i neke druge, neka druga opredjeljenja.
Klub HSS-a, poštovani zastupnik Zvonimir Sabati. Izvolite!
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, gospodine ministre, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Svakako da sama rasprava o Prijedlogu zakona o studentskom zboru i drugim studentskim organizacijama mora izazvati veliki interes prije svega studenata. Ja se nadam da će izazvati i interes kolegica i kolega zastupnika. Danas kad raspravljamo o ovom Prijedlogu zakona o studentskom zboru i drugim studentskim organizacijama, trebalo bi prije svega značiti da postojeći Zakon o studentskom zboru je pokazao previše nedostataka odnosno da neka pitanja nije riješio na kvalitetan način. Prema predlagatelju glavni su razlozi nedefiniran status studentskih udruga. Svi studenti upisom na visoko učilište postaju članovi studentskog zbora i samo predstavljanje odnosno izbor je kompliciran i imamo velik broj delegacija. To je navodno postojeće stanje i to su između ostalog glavni razlozi zašto je trebalo ići sa novim zakonom. Tako da je upravo novi zakon ponudio neka nova rješenja. A prema predlagatelju i poboljšanja. A prije svega uspostavlja se institucija studentskog pravobranitelja, uspostavlja se studentski zbog kao studentsko predstavničko tijelo, kvaliteta razine studentskog predstavljanja odnosno transparentnost studentskog organiziranja. Mi u klubu Hrvatske seljačke stranke na početku odmah da kažem, smatramo da je ovaj predloženi prijedlog zakona ipak prije svega načelnog karaktera. I upravo iz tih razloga smatramo da bi bilo dobro da predlagatelj razmisli nakon primjedba, dobrojanmjernih primjedbi da se ipak uputi u drugo čitanje, jer ima vremena još i za vrijeme sjednice, i za vrijeme ove sjednice da se i raspravi konačan prijedlog zakona. Previše toga je u zakonu nedorečeno ili pak je prepušteno nekim drugim aktima. Primjerice, status visokog učilišta, Status visokog učilišta ili Statut studentskog zbora. Čak mu se u postupcima izbora pa i sastavak studentskog zbora daje poprilično slobodne ruke. Pitanje je upravo zbog toga, kakva li će šarolikost biti od fakulteta do fakulteta? Vjerujemo da neće biti, ako će preuzeti nekakvu koordinatnu ulogu i sveučilište. Ali prema ovome moguće je da imamo i različita rješenja. Puno se govori o odgovornosti visokih učilišta ili čelnika visokih učilišta, ali nema baš precizno normirana odgovornost članova studentskog zbora zbog određenog neispunjavanja obveza. Isto tako moram reći na početku, da je pitanje da li je baš najbolje ili dobro normirano pitanje odnosno status pa i odnos studenta i studentskog zbora odnosno udruge? Samim upisom na fakultet student je ispunio svoje osnovno nekakvo, svoj osnovni interes i počinje studirati. Međutim, po ovom novom prijedlogu zakona, on jednom godišnje ima nekakvo pravo sudjelovati u izborima za studentski zbor, jedinog koji predstavlja studente ili studentske interese na fakultetskom vijeću. Doduše, on se može organizirati i u određeno studentsku udrugu. Primjerice, folklornu, pjevačku ili neku drugu. Ali te udruge neće imati svog predstavnika u Vijeću ili Senatu. Svakako da onda se postavlja pitanje kakav će biti interes studenata? Naravno preko svojih predstavnika u studentskom zboru očekuje se da će oni zastupati interese studenata. Ali pitanje je onda, da li će baš oni imati i preveliki interes da sudjeluju u izborima? Jeste, u ovom prijedlogu zakona se spominje mogućnost formiranja i predsjedništva, dakle kao nekakvo … [[Govornik se ne razumije.]] tijelo. Ali, ne znam da li će nakon nekoliko godina taj interes ili postotak izbora studenata na izbore za studentski zbor biti veliki ili mali? To ćemo tek tada znati. No dobro. Ako je to želja predstavnika studenata i mi se u klubu Hrvatske seljačke stranke nećemo tome protiviti, ali je pitanje da li je to i želja studenata, svih studenata a ne samo njihovih predstavnika. Upravo stoga na predloženi Zakon o studentskom zboru i drugim studentskim organizacijama Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke ima primjedbe koje … [[Govornik se ne razumije.]] mogle riješiti većim brojem amandmana. Ali to tada, svakako ne bi bilo već taj prijedlog zakona. I vjerujemo da je to nepotrebno rješavati amandmanima odnosno vjerujemo da će predlagatelj ipak prihvatiti ideju do sada svih osim kluba HDZ-a, svih predlagatelja u ime klubova da ipak se ide u drugo čitanje. Ja ću sada dati stvarno nekoliko konkretnih primjedbi. Prvo, u načelima studentskih organizacija članak 2. jasno piše da je zabranjena svaka diskriminacija studenata, a u obvezama visokih učilišta članak 3. da su čelnici visokih učilišta dužni omogućiti svim studentima ravnopravno sudjelovanje u izborima, odnosno u biračkom pravu u članku 14. stavak 2. piše da svi studenti u Republici Hrvatskoj imaju pravo birati i biti birani za studentske predstavnike. Međutim, sve ovo može biti upitno odredbama članka 14. stavka 3. gdje je to pravo selektivno utvrđeno. Naime, na taj način student koji drugi puta "ponavlja" godinu tijekom iste razine studija može birati ali se ne može kandidirati. Iako ja sam sebe ne čujem gospodine predsjedniče, ne znam da li me čuje ministar zbog galame.
Tko to tamo ne čuje?
Hvala lijepa. Nadam se da je predlagatelj siguran da u slučaju određene ustavne tužbe neće biti upitno i ustavno pravo. Isto tako, prema "Bolonji", ja ne znam kako to možemo tumačiti ali prema "Bolonji" faktički nema ponavljanja godine. Trebali bismo doduše normirati ne stjecanje određenog broja ECTS bodova kroz određeno vremensko razdoblje. Stoga na kraju krajeva ništa nije neobično ako želimo već govorimo o širim posljedicama da se još uvijek određene institucije bave problemima redovnog studiranja, odnosno da li se "ponavlja godina". Pa bilo bi dobro da konačni svi mi sebi razjasnimo što znači sustav studiranja preko "Bolonjskog procesa", odnosno ovo fakat ponavljanje studiranja. Drugo, upitno je da se zakonom ne definira točan sastav studentskog zbora odnosno koliko će članova imati studentski zbor. To je evidentno prepušteno statutu studentskog zbora. Po nama u klubu Hrvatske seljačke stranke smatramo da to nije dobro. U postojećem zakonu je bilo utvrđeno koliko se predstavnika studenata bira primjerice u fakultetsko vijeće. Jednako tako smatramo da bi se to trebalo utvrditi i ovim zakonom, prijedlogom zakona jer kao što sam već rekao na početku u protivnom bi moglo doći do velike šarolikosti. Jednako tako je predviđeno da će se statutom utvrditi i način izbora a što je i ovim prijedlogom zakona u članku 15. detaljno razrađeno te bi se svakako na isti način trebao regulirati zakonski i sastav studentskog zbora. Treće, uvođenje studentskog pravobranitelja. O tome je relativno malo bilo do sada govora jer je to faktički ipak za nas određena novina i za sada je vrlo teško govoriti da li će to unijeti dodatnu kvalitetu rada studentskog zbora ili dodatnu zbrku, da se ne postigne suprotan efekat. Primjerice, student dođe studirati ekonomiju ali će se više baviti pravom i zaštitom prava studenata pa na taj način zanemariti i matični studij. Odnosno, idemo dalje, kome će se studenti više obraćati i tražiti zaštitu svojih studentskih prava. Da li će to biti predsjedniku studentskog zbora ili studentskom pravobranitelju? Kakva će biti komunikacija gospodine ministre? Ja sam profesor na fakultetu i znam vrlo dobro što znače studenti. Kakva će biti komunikacija između predsjednika studentskog zbora i studentskog pravobranitelja? Vidjet ćemo to. Zato bi bilo dobro neke stvari normirati. Vama je to možda sada smiješno, ali i vi ste na fakultetu pa znate kako će vas studenti pitati jednog dana o svemu tome skupa. Svakako da takve ekstremne situacije koje bi mogle dolaziti trebalo bi ih normirati i zakonski. Četvrto, visoka učilišta dužna su studentskom zboru i studentskom pravobranitelju osigurati prostor za rad. Da li je to, znam da to se ne može zakonski regulirati ali prije svega govorim zbog određenih poteškoća koje se mogu pojaviti. Da li bi to trebala biti zajednička prostorija? Moguće ako se utvrde određeni dani kada će tko raditi iako koliko ja poznam rad studentskog zbora oni rade svaki dan. Ako su potrebna dva odvojena prostora prisjetimo se samo što "Bolonja" zahtijeva, prije svega više prostora za predavaone, za vježbe ali i više kabineta za profesore, asistente i znanstvene novake. Dakle, svaki slobodni prostor je u ovom trenutku iskorišten i još ga ima premalo. A prema članku 3. i članku 12. visoka učilišta su studentskom zboru i naravno pravobranitelju dužna osigurati prostor za rad i financijska sredstva. Ako već govorimo o tim financijskim sredstvima mislim da bi bilo možda dobro utvrditi čak možda neki postotak jer ako već treba fakultet sufinancirati rad i studentskog pravobranitelja i studentskog zbora, s kojim sredstvima, u kojem iznosu. Da li postoje neki limiti? Peto, studentske udruge nisu baš saživjele iako ih je bilo i u prethodnom zakonu, bar ne u većini fakulteta koliko je meni poznato što samo po sebi znači da nije postojao nekakav veliki interes za osnivanjem studentskih udruga. Tko zna, da li možda s jedne strane interes studenata ili većine bivših studenata ili pak s druge strane, tko zna, interes ili obveze visokih učilišta koja bi im trebala osigurati također kao i studentskom zboru i studentskom pravobranitelju određene prostore i materijalne uvjete za rad shodno mogućnostima. Šesto, rokovi. Svakako da se predviđeni zakonski rok između 15. i 30. ožujka ove godine ne može ispuniti, to je svima nama jasno već se cijeli posao mora odraditi u roku od 120 dana kao što je i predviđeno ovim zakonskim prijedlogom, s time da je prvi korak obveza visokih učilišta usklađivanje njihovih općih akata u roku od 60 dana. Bez obzira kako to izgleda u ovom trenutku dosta veliki i komotni rok ali ja vas uvjeravam poznavajući sustav funkcioniranja fakulteta i senata to baš i nije tako komotan rok. Prvo trebam naravno … [[Govornik se ne razumije.]] statute fakulteta, nakon toga je potrebna njihova potvrda i na senatu sveučilišta. Što ako nešto ne bude dobro, pa vraćanje i tako. Bojim se da taj rok od 60 dana možda bi bio malo i prekratak. Nakon toga slijedećih 60 dana bi se trebali održati izbori za studentski zbor u mjesecu lipnju i srpnju. Pretpostavljam dok se pripreme naprave da bi to bilo u mjesecu srpnju. Kakav će biti interes studenata? To je za vrijeme ispitnih rokova, svakako najlošije rješenje. Upravo svi ti razlozi o kojima sam govorio trebalo bi, trebali bi biti motiv prije svega i predlagatelju da pusti ovo čitanje u, pusti ovaj prijedlog u drugo čitanje i tada bismo u drugom čitanju možda uz ove ponavljam dobronamjerne primjedbe malo poboljšali zakon. Bolje ga i zakonski normirali da ne bi bilo nejasnoće ili da ne bi bilo prepuštanja previše toga šarolikosti ukupnosti na sveučilištima odnosno na nižim razinama. I vjerujemo da bi tada koncenzusom to bilo prihvaćeno. Ja ne velim, kad čujemo očitovanje ministra kako će Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke glasovati ali svakako znamo da ima neka poboljšanja. To moram reći na kraju da ne bi ispalo da samo kritiziramo. Ima poboljšanja, to se treba reći i bilo bi nepošteno da se ne veli ali ove dobronamjerne primjedbe su prije svega iz razloga što bismo htjeli imati jedan konkretniji zakon, a ne samo načelne primjedbe. Načelnog karaktera. Hvala lijepa.
Hvala. 10,56 isteklo vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Klub zastupnika SDP-a, poštovana zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine ministre, državni tajniče sa suradnicima evo da i mi čini mi se kao posljednji klub damo svoj sud o ovome Prijedlogu zakona. Naime mi u SDP-u podržavamo ideju da se na drugačijim osnovama uredi i studentsko predstavništvo kao i studentsko organiziranje jer naime povijesnog službenog studentskog organiziranja u Hrvatskoj negdje datira od 1996. godine kad je formiran Studentski zbor koji dozvolit ćete mi obzirom da sam od 1997. u tome ovako ili onako sudjelovala je bio prvenstveno političko tijelo i napravljeno dobrim dijelom iz politikantskih razloga ako tako mogu reći. To se očitovalo kroz nekoliko činjenica. Prvenstveno svi su studenti htjeli oni to ili ne, morali biti članovi Studentskog zbora a da ih to, ali nitko nije priupitao. Drugo, sve ono što smo gledali kroz ovih nekoliko godina čini mi se da je kulminiralo 2002. godine nalazom Državne revizije kada smo barem neki od nas koji smo ovdje bili tada raspravljali o Studentskom zboru i o studentima, o studentskom aktivizmu se pričalo uglavnom kada su dolazile afere, kada su dolazile pronevjere, financijske pronevjere. Kada su bili u svakom slučaju nekakvi problemi a ništa drugo u posljednjih desetak godina uglavnom od studenata nismo čuli osim da ne ostanu nepravedno na neki način zaboravljeni. Oni mali pokušaji, malih studentskih udruga koje ni na koji način nisu bile podupirane u svome radu niti od Ministarstva niti od matičnih institucijama. Dakle studentske udruge kao što sam rekla nisu, postojale su no međutim nisu bile podupirane u svome radu. Sredstva za svoj rad su od Studentskog zbora dobijale po tome koliko su politički se ili nepolitički slagale sa rukovodstvom Studentskog zbora koje je bilo izrazito politizirano i zapravo na neki način ono što se može reći za sam Studentski zbor koji i u studentskim izborima je imao minimalan odaziv studenata i na neki način nije bio od studenata prepoznat kao tijelo koje treba zastupati njihove interese, se osim toga pretvorio iz sinekure za neke pojedince čija imena neću spominjati. Svima nama koji malo više pratimo ovu studentsku scenu su itekako poznata dva ili tri imena koji su od studentskog predstavljanja napravili svoj profesionalni biznis i samo i isključivo od toga žive. Da na neki način rezimiram ovaj uvodni dio. Mislim, vezalo se do sada u studentsko organiziranje gotovo isključive afere. Ono što je trebalo biti u redu dakle djelovanje studentskih udruga je bilo izrazito malo ili smo ih viđali kao apele za novce i za prostor i za mogućnosti za rad. Odnosno nekoliko ono svijetlih primjera predanih pojedinaca koji su kako su se posvećivali svom studiju i završavali studij naprosto nestajali sa studentske scene. Drugo veće je ovdje bilo dosta rasprave oko hitnosti postupka ovog zakona. U obrazloženju se navodi da je hitni postupak potreban zbog osobito opravdanih državnih razloga. Ja mislim da ovo nisu osobito opravdani državni razlozi ili barem ne na onaj način na koji je to mišljeno u Ustavu. Donekle se može, mi donekle možemo razumjeti razlog koji se negdje posredno donosi da se studentski izbori održe u ljetnom semestru i zaista je dobro da se studentski izbori održavaju u ljetnom a ne u zimskom semestru kao što je to bilo do sada. No međutim sada to više nema smisla. Da je Ministarstvo predložilo Zakon početkom rujna onda bi ovo sve skupa imalo smisla. Sada je konac ožujka. Uz svo ubrzanje moguće institucija ne bi išla tako radikalno kao neki kolege koji su tvrdili da će izbori biti u kolovozu. U najboljem slučaju izbore možemo imati studentski 15. svibnja ili tako nekako otprilike no međutim tada ulazimo već ozbiljno u ispitne rokove i svatko tko ozbiljan i na zdravim osnovama sada želi postaviti sustav studentskog predstavništva i studentskog organiziranja jer ovo i je prilika da je konačno postavimo na nekakvim drugačijim ili zdravijim osnovama. Mislim da se neće postići na ovaj način jer studenti barem oni na koje polažemo najviše prava će biti zauzeti ispitima a ponajmanje će se baviti studentskim izborima i studentskim predstavništvom. Prije nego što prijeđem na konkretnih nekoliko primjedbi na sam Prijedlog zakona nekoliko riječi o ulozi studenata. Već je ovdje bilo istaknuto da implementacijom bolonjskom procesa najesen će novom akademskom godinom krenuti treća generacija «bolonjaca». Mi smo iz aspekta studenata konačno došli u formiranje sustava u kojem bi studenti barem u onom nastavnom smislu trebali biti na neki način u centru samog studija. I u tom smislu se studentima mora dati aktivna uloga prvenstveno u procesu osiguranja ili na neki način unapređivanje kvalitete studija jer studenti kao što sam rekla prvenstveno barem u tom nastavnom smislu i postoje zbog studenata a ne zbog profesora. Ministar Primorac je rekao da on sudjeluje redovito na ministarskim konferencijama gdje se gleda na koji način je Bolonja implementirana. Takva jedna ministarska konferencija je sad u Londonu. Hrvatska je pripremila izvješće i ministar je izjavio u uvodnom izlaganju da će sukladno tim ocjenama mi biti vrlo verificirani. Ja sam to izvješće koje je Hrvatska napisala pregledala. I unutra pišu neke netočnosti. U tom izvješću primjerice piše da je Hrvatska već usvojila ovaj zakon o kojem mi tek sada raspravljamo. I kojem je pitanje hoćemo li ga usvojiti? Također u tom izvješću piše da smo mi usvojili Zakon o znanosti i visokoj djelatnosti kojom smo jučer nadopunili dnevni red i koju ćemo raspravljati tek nakon uskrsne stanke. Pitanje je koliko u tom izvješću još uvijek ima netočnosti? I koje su to? Jer ja sam na ova dva manja primjera se da utvrditi da to izvješće koje ste vi podnijeli kao nacionalni report o implementaciji i provedbi Bolonje zapravo ne sadrži istinite stvari. I sad ja mislim da nama ne bi trebalo biti primarni cilj da mi dobimo dobru ocjenu. Nego da mi realno procijenimo vlastite snage i da zaista implementiramo. Ne zbog toga da bi drugima rekli da smo u 10 najboljih, najkonkurentnijih ili ne znam što ja već kako nego da znamo koje je realno stanje. To izvješće vaše ne sadrži istinite ocjene evo barem ne što se tiče ovih zakona. No da se vratim na studente u bolonjskom procesu. Nominalno nije dovoljno u zakonu niti ovom niti u Zakonu o visokom školstvu utvrditi da oni imaju centralnu ulogu. Tu je potrebno bitno više od toga. Ja bih htjela ovu raspravu iskoristiti i upozoriti na jedan bitan, jednu bitnu stvar koja se dogodila jučer zapravo u utorak. Prvi puta u povijesti Zagrebačkog sveučilišta studenti su na sjednici Senata dali suspenzivni veto na prijedlog povećanja školarina. I to je u redu. To negdje korespondira sa ovom cijelom pričom oko uloge studenata. Ono što nije u redu je reakcija rektora i to je ono što zabrinjava. Rektor koji je izjavio da bez obzira na studentski veto, bez obzira na studentske rokove da će oni sazvati sjednicu Senata i da će se povisiti školarina. Nastavno sad rasprava o tome da li nama školarine trebaju ili ne trebaju. Ja osobno i u SDP-u mislimo da je suludo uvoditi školarinu u situaciji kad premalo ljudi i studira i završava svoj studij na način ako će se rektor pa najvećeg sveučilišta u Hrvatskoj ponašati na način da ignorira i studentski veto koji je konačno prvi puta nekakav suvisliji glas studenata velim ovoj vrlo crnoj studentskoj povijesti od ovih 17 godina. Mislim da nama sto ovakvih zakona, sto sjajnih reporta polu istinitih ili upitno istinitih koje šaljemo na ministarske konferencije u Bologni pomoći nećemo da riješimo pitanje studentskih statusa. Tu administrativnih i arbitrarnih rješenja naprosto nema. I da se vratim sad na onaj detalj oko hitnog postupka. Zašto je bitno da mi upravo ove studentske izbore održimo u normalnoj atmosferi, da na neki način taj ciklus, taj “majncet“ koji funkcionira na sveučilištima preokrenemo. I zato mi se čini zaista razumnije bez obzira što je već prošli svi rokovi za održavanje studentskih izbora, bez obzira na sve da na neki način uvaže se primjedbe svih klubova jer tu smo svi osim kluba HDZ-a bili jedinstveni. Malo guglanja je pokazalo na Internetu da je kolega Arapović govoreći u ime kluba HDZ-a pročitao veći dio govora koji je ministar Primorac održao na jednom studentskom skupu. Dakle, to je negdje njegov stav je pokazalo bitno drugačije mišljenje nego što to ima ministar i ova garnitura i mislim da se to ni na koji način ne može ignorirati. Sami studenti koji su sudjelovali u radnoj skupini za pripremu ovog zakona ja sam s njima razgovarala i kontaktirala njihovo mišljenje je isto tako da je zakon ovakav išao u devetom mjesecu ili prošlo ljeto onda o.k. da sada to nema smisla. Nekoliko konkretnih primjedbi i razmišljanja na sam prijedlog zakona. Neću ponavljati prijedloge i primjedbe koje su već izrekli prvenstveno kolega Radoš, kolega Sabati. S dobrim dijelom tih primjedbi se slažemo, nekoliko novih. Studentski zbor po ovom prijedlogu zakona i dalje provodi projekte iako je on nominalno određen, a tako i treba biti kao predstavničko tijelo. Ako mi razdvajamo da je studentski zbor predstavničko tijelo studentske udruge da na neki način provode projekte i u zakonu ne možemo imati da studentski zbor provodi projekte. Jer šta je onda? Ista situacija kao i do sada. Studentski zbor sam sebi dodjeljuje novce i sam sebe kontrolira. Mislim da to treba jako dobro razdvojiti a to u zakonu ne piše ili ne piše dovoljno jasno. Drugo. Činjenica da u ovom zakonu nije predviđeno da krovna udruga studenata, odnosno Hrvatski studentski zbor kako li se zove nema pravnu osobnost je bez presedana u Europi. Nama studentski zborovi, sveučilišta imaju pravnu osobnost. No međutim, krovna hrvatska organizacija studenata predstavnička nema pravne osobnosti. Sad ako se vratimo na Bolognu, na implementaciju Bologne gdje su studenti bitan partner ne samo u svojim sveučilištima, nego i nacionalnim Vladama pa čak i na međunarodnoj razini potrebno je uvesti da Hrvatski studentski zbor na nacionalnoj razini ima pravnu osobnost kako bi mogao u skladu s ulogom koju treba imati komunicirati prema svim ovim unutar hrvatskim, ali i međunarodnim tijelima. Primjerice, ESIB kao krovna udruga europskih studenata. Nju je naprosto vrlo teško ili nikako možemo participirati kad nemamo nacionalnu krovnu udrugu. A mislim to se relativno lako rješava. Treće. Dobro je utvrđeno da studentski predstavnik ne može biti netko tko redovito ne ispunjava svoje obaveze. Ja se slažem sa primjedbom kolege Sabatija da po Bologni zapravo nema sustava akademskih godina i to na neki način mi moramo stalno ponavljati jedni drugima i izaći iz stog okvira u kojem smo barem mi svi ovdje studirali. No međutim, treba naći drugu formulaciju ali zadržati varijantu da se ne dopusti više nikada da neki studenti profesionalno žive i rade od toga da su studentski predstavnici, a da zapravo ne studiraju. To je dobro rješenje ali kažem ovu intervenciju oko akademskih godina na neki način možda treba preformulirati. I posljednje. Dobro je što uvodimo i formalno instituciju studentskog pravobranitelja iako su oni već ovakvim ili onakvim inicijativama postojali na nekim sveučilištima ili na nekim sastavnicama sveučilišta. No međutim, u zakonu mora biti garantirana i neovisnost ili bolje rečeno neometanost u radu studentskog pravobranitelja. Sada u prijedlogu zakona piše da sveučilište mora ili sastavnica sveučilišta osigurati materijalne, tehničke i financijske ne znam kakve sve uvjete za rad. Ja pitam tko će štititi tog studenta ili studenticu koji će biti studentski pravobtanitelj ili pravobraniteljica od na neki način vrlo često perfidnih i jako prisutnih. Uvjetno rečeno ne bih htjela da me se preoštro shvati, ali odmah za profesora. Ja sam osobno bila studentska predstavnica na svojoj godini, gdje sam dobivala od pojedinih profesora “Doći ćete vi meni kolegice na ispit!“ Mislim osim osiguranja materijalnih uvjeta moramo osigurati studentskom pravobranitelju i neovisnost od tog vrlo često suptilnog pritiska profesora jer studentski pravobranitelj ili pravobraniteljica i prvenstveno student ili studentica, a tek onda ima ovu funkciju. I na kraju mi bi se u ime kluba SDP-a pridružili i svima onima koji kažu da je možda bolje uložiti tjedan dana vremena. Sretna okolnost je što Hrvatski sabor ne zasjeda ili barem nema aktivnu plenarnu sjednicu u iduća dva tjedna, da se možda pripremi da li drugo čitanje zakona ili na neki način sukladno svim ovim raspravama gdje smo svi bili jedinstveni se pripreme amandmani Vlade jer bojim se da ne propustimo ipak dobru prigodu da nešto napravimo. Ovaj zakon nije idealan. Daleko od toga da nosi sve one novine koje bi trebale biti. Daleko od toga gospodine ministre uz dužno poštovanje i vašoj ambicioznosti da nikad više nakon ovog zakona ništa neće biti isto. Bit će mnoge stvari iste. No međutim, je nešto bolji od postojećih rješenja i u tom smislu on je za podržati. Ali bilo bi dobro da ovu raspravu ne završimo na ovom zakonu, nego da na neki način pratimo njegovu primjedbu i onda zaista uvedemo i položaj studenata i funkciju studenata kakvi oni pod jedan zaslužuju, a pod dva kakve i moramo im dati priliku kao stariji, kao profesori, kao sveučilište koji oni trebaju imati prema samoj Bologni. Jer ponavljam, niti studiji barem u ovom nastavnom smislu i fakulteti ne postoje zbog nastavnika nego postoje zbog studenata. Zahvaljujem.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Franjo Arapović.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Ispravio bih kolegicu kada je rekla da sam pročitao govor gospodina Primorca. Ja ovdje imam svoj govor u originalu ručno pisan, e pa onda bolje je govoriti i čitati, nego govoriti iz glave kako ste vi govorili. Hvala lijepo.
Ministar znanosti, obrazovanja i športa Dragan Primorac. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Ja ću nastojati biti vrlo jezgrovit i odgovoriti na pitanja koja su saborski zastupnici i neke komentare ja bih rekao sjajno postavili. Doduše da su neki bolje pročitali Prijedlog zakona ja ne bih morao odgovarati na neka pitanja. No ja mislim da je uloga moja da pojasnim o čemu se radi. Prvo, gospodin Radoš kroz svoju raspravu, ovo barem što ja nisam do sada vidio u Hrvatskom saboru govori o nepoštivanju zakona. On kaže da postojeći zakon je samo nominalan, bez obzira što članak 3. kaže da svi studenti na dodiplomskog studiju dakle svi ulaze u sastavnicu studenskog zbora. To nije pitanje nominalno, nego to je pitanje koje je zakonski riješeno. I upravo zbog toga mi govorimo kao što je kolegice Lugarić rekla da se zapravo radilo o obvezi. I to je više nego jasno rečeno u ovom zakonu. Vrlo jasno zakon piše. Oo što sad se predlaže je na, sukladno u demokracijama najrazvijenijih zemalja, a to je da je članstvo dobrovoljno. I ako studenti unutar Republike Hrvatske jednoglasno to ističu i o tome kažu i zapravo postignu koncenzus ono što je gotovo nemoguće ja ne vidim kako netko može bolje predstavljati studente nego oni sami. Ja to ne vidim. S druge strane treba odgovoriti na par vrlo ključnih i jasnih komentara. Pitanje troškova međunarodne suradnje i poslovanja Hrvatskog studenskog zbora je naime pitanje prestiža, slično kao što je pitanje prestiža gdje je sjedište Rektorskog zbora. I tu postoji jedna iznimna i konkurencija jer su osigurana dodatna proračunska sredstva i zapravo ti ljudi nisu prepušteni sami sebi. To je naše iskustvo sa rektorskim zborom i zbog toga se rotira svakih nekoliko godina sjedište Rektorskog zbora, ono je sada na rektoru Milkoviću i Dubrovniku. Dakle to je jedan stimulirajući faktor, a ne faktor koji treba nekoga destimulirati da bude sjedište Studenskog zbora. Ponavljam, ne sredstva koja postoje na tom fakultetu nego dodatna proračunska sredstva se osiguravaju za te ljude. Članak 10. je temeljno pitanje, temeljno pitanje na čemu su studenti inzistirali. I to treba vrlo jasno reći. Ako netko ima protiv toga što studenti traže, a ja ću pojasniti, onda on to treba riješiti sa studentima. 160 tisuća studenata u Republici Hrvatskoj, oni kažu sljedeće, da 1/4 članova može sazvati sjednicu studenskog zbora. Zbog čega se to događa? Pa upravo i što je saborska zastupnica rekla što je do sada, čak dok je ona bila student ili nisu i ostali niste mogli doći na red da se sazove sjednica. Moglo je proći po godinu, dvije da niste mogli reći istinu. I to je ono od ključnih pitanja jer sad studenti zapravo kažu sljedeće. Ako 1/4 njih predloži predsjednik je dužan u 8 dana sazvati sjednicu. A ako on to ne napravi može se organizirati sjednica studenskog zbora gdje će se reći ta istina ili problem koji inače može tištiti i po godinu dana, dvije studente jer do sada nije bilo slučajeva, bilo je slučajeva da nisu bile sjednice po godinu dana. Pitanje što je to 1/3 izvora. I o tome treba vrlo jasno reći. I dozvolite mi, ne prejudicirajući ništa i cijeneći apsolutno rad svih Vlada, niti jedna nije imala hrabrosti ići sa ovim zakonom na ovaj način. Nije jednostavno postići koncezus kod studenata. Netko tko može reći događa se kao politički rizik u izbornoj godini. Ja to smatram se događa kao logični rizik. I ako nešto logično nije u ovom zakonu to će studenti sami reći. A ovo što govorimo je odluka i mišljenje studenata u Republici Hrvatskoj. Dakle 1/3 izvrsnih može doći i sa jednog fakulteta, može doći sa više sastavnica ako se radi o onima koji su najbolji, o onome koji studenti stavljaju na izborne liste. To nikada nije bilo na taj način možda pojedinačno da, ali sustavno organizirano u Republici Hrvatskoj. To je izniman doprinos ja bih rekao radu studenskih organizacija, jer prema riječima studenata ova 1/3 možda najbolje nikada ne bi mogla reći što oni smatraju ajmo reći o studentima znanstvenicima koji objavljivaju radove, ajmo reći o studentima vrhunskim športašima. Idemo govoriti o studentima koji imaju prosjek koji je iznad prosjeka ostalih. I to je jedan veliki civilizacijski iskorak. Ja moram se osvrnuti na Bolonju. Ja cijenim zaista sve rasprave koje su bile stimulirajuće glede Bolonje. Ali se moram osvrnuti na komentar gospodina Radoša. Dozvolite mi vrlo precizno i jasno reći. Bolonjski proces daje jedan potpuno, novu prepoznatljivost hrvatskih sveučilišta. Da li je idealna Bolonja? Pa naravno da nije idealna. Naravno da ima pogrešaka. Ali čujte par brojeva. Tisuću i 500 nastavnika, suradnika zaposlenih u zadnje tri godine. Tisuću i 30 znanstvenih novaka na visoka učilišta. Povećanje proračuna od 48%. Ja kad dođem sa kolegama ministrima Europske unije pa me pitaju je li to 4,8 ili 48%. Ako pogledamo broj studenata unutar Hrvatske i Europske unije danas je broj studenata 3,3% u odnosu na cijelu populaciji, u Americi je oko 5,8% na cijelu populaciju. Dakle Hrvatska da dobije dva puta veći broj studenata imali bi itekako što raditi, a ne da budemo u strahu koliko će Hrvatska dobiti studenata. Pa čemu onda investicija od 2,5 milijuna, milijardi kuna u sva hrvatska sveučilišta? Pa čemu onda i ovih dana, već vidite da su krenuli radovi i u Borongaju. Čemu onda cijeli nacrt Senata Zagrebačkog sveučilišta koji govori o razmještanju Hrvatskih studija i ostalih fakulteta na Borongaj? Čemu druga faza zagrebačkog kredita? Čemu druga faza osječkog kredita? Čemu druga faza splitskog kredita? Dakle dodatne 2 milijarde. Ako govorimo o potrebi za smanjenje broja studenata. I dozvolite mi na kraju reći. Pitanje upisnih kvota u trenutku postojećem dok se Bolonja rješava u nekoliko godina je pitanje mudrosti čelnika visokih institucija koji određuju upisne kvote, a ne ministar. To je pitanje mudrosti. Apsolutno. I zato država radi, zato država radi ove pomake sada prema tehničkim i ostalima strukama, vi ste u pravu, onima koje su potrebne za razvoj hrvatskog društva, apsolutno se slažem sa vama. Članak 15. piše vrlo jasno, a ne članak 16. kao što je kolega Radoš rekao, da kandidati ne mogu biti članovi Izbornog povjerenstva. Ne možete biti jasnije. Ali se treba vratiti na članak 15. to ne piše u članku 16. Dalje, ja bih isto tako rekao glede rokova. I naravno da su vrlo opravdani komentari da li drugo čitanje u ovom zasjedanju. Ja svakako ne želim pokazati da ministarstvo ili netko želi nešto lomiti preko koljenja. Ali nakon mog dodatnog obrazloženja vi zaključite da li je ono potrebno. Jedno od ključnih komentara koji se nameće to je pitanje normativnih akata i regulacije određenih stvari unutar zakona. I meni je kao sveučilišnom nastavniku dok nisam postao ministar zaista bilo mnoge stvari nelogične, ali one su već određene ranijim zakonima, i to je jedan od ključnih problema. Dozvolite mi reći glede postotka studenata. Normativno je već riješeno u određenom zakonu, postojećem Zakonu članak 58. gdje u Senatu postoji 10% preddiplomskih i diplomskih studenata i %% poslijediplomskih, znači 15%. Isto tako u fakultetskim vijećima i stručnim vijećima je 15% studenata. Dakle to je riješeno kroz druge zakone vrlo jasno. Ako se postavi pitanje akademskih sloboda i nadzora, studenske udruge dapače imaju i težu situaciju jer je vrlo jasno zakonom rečeno ako je većina studenata unutar te studenske udruge ona podliježe pod naš nadzor ali isto pod nadzor sukladno Zakonu o udrugama. Dakle ima dva zakona, a ne da bježe izvan jednog zakona. I to je vrlo jasno, ali se radi naime o zakonu koji sada postoji. Pitanje nadzora definitivno nije pitanje upravnog postupka. I to je jasno svima. I ja mislim da upravni postupak kao takav možemo eliminirati. Osim toga ja želim reći vrlo jasno da je ovim zakonom riješeno da osim nadzora koji se prepušta visokim učilištima i dalje stoji točka zakona koja kaže da nadzor nad svim institucijama, veleučilištima, visokim učilištima i dalje radi Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa. Ali Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa sukladno nadzorom cijeloga visokog učilišta, a ne direktno studentskog zbora. To je bilo protivno svim demokratskim pravilima koja postoje na svijetu. Zato visoko učilište ima ključnu ulogu, a nad visokim učilištima ako je potrebno napraviti će nadzor i ministarstva. Pitanje pravobranitelja. To ste jako dobro primijetili jer ste zapravo i radili kao jedan od prvih pravobranitelja studentskih. On može pokrenuti i upravni nadzor ako je nužno. On može pokrenuti sve ono što zapravo može pokrenuti i dekan i može tražiti odgovornost dekana i čelnika visoke školske institucije. Dapače ministarstvo na taj način je dužno intervenirati i zbog toga studentski pravobranitelj ima zaštitu, jer on ipak ne može biti meta koja ne može raditi i koja može biti kao što mi kažemo u Dalmaciji, glede šminke. Ja bih isto tako želio reći da odluka o raspolaganju financijskih sredstava ipak donosi visoko učilište na kraju i to je vrlo jasno rečeno u zakonu, a ne studenti, točka zakona to kaže eksplicitno. Isto tako mislim da je vrlo važno istaknuti jednu po meni iznimno važnu činjenicu, a ona je sadržana u članku 4. Zakona o visokom obrazovanju i znanosti koji kaže da pored akademske slobode garantirane Ustavom, ima još jedna koju bih molio da o njoj vodimo računa, ona je nekako sa strane, ali nije zanemariva. To je akademska samouprava na visokim učilištima. Čega se ona tiče? Ona se tiče svih visokih škola i veleučilišta koji nemaju autonomiju. To je iznimno važna postavka. Što ona kaže? Da akademska samouprava na visokim učilištima obuhvaća utvrđivanje pravila studiranja i upisa studenata, izbor čelnika i nastavnika i upravljanje resursima s kojima polažu visoka učilišta. Dakle mi ne možemo dalje normativno ići, iako sam apsolutno za to da proanaliziramo ovaj zakon, pitanje drugog čitanja u ovom zasjedanju je vezano samo za normativne, mi neznamo, pomozite nam što treba napraviti jer postoje vrlo jasna pravila. I dozvolite mi samo vama kratak odgovor. U Ministarstvu vanjskih poslova nam je rečeno da prema pravilima Europske unije moment kada Vlada usvoji neki prijedlog, smatra se da je ostvaren cilj i zbog toga je on sadržan na taj način i nigdje nije rečeno da je on izglasan u Hrvatskom saboru. to su jedna od pravila koja su nama rečena da se pokaže da država ide u tom smjeru. Evo to je vrlo kratak odgovor. Hvala vam lijepo na pažnji.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Pa ispravljam dva netočna navoda gospodina ministra. Prvo vezano za nadzor. Pa nadzor će uvijek biti upravni akt ako se nadzire zakonitost. Kako možete nešto naložiti da se napravi ako to nije upravni akt, ako nalažete i utvrdite da je povrijeđen zakon, zakonitost, povrijeđeni propisi onda je to upravni akt, ali to morate ovdje kazati što je, koja pravna situacija. Ne možete imati da će se regulirati pitanje nadzora općim aktima i onda dati takvo obrazloženje gospodine ministre, to vam ne drži pravnu vodu. Vezano za ovaj dio odnos Zakona o udrugama prema ovome zakonu za studentske udruge. Morate razlikovati da postoji lex prior, lex poster, lex specialis. Onda vi možete točno kazati na što se odnosi ovaj dio. Znači prema, … … [[Upadica se ne čuje.]] Pa to ne znaš, očito da ne znaš da. Gospodine predsjedniče, ma ovo govorim dobronamjerno nemojte … Molim gospodine predsjedniče, kolege ne razumiju se u pravo, a vi razumijete taj dio. Znači ako hoćete kazati i utvrditi pravila igre, onda ćete reći da se na studentske zborove u odnosu na ovaj zakon može to i to raditi, a za druge odnose se primjenjuje Zakon o udrugama i onda ćete to dodatno pojasnit, to su te poboljšice. Mi smo davali poboljšice, a ne kritiku radi kritike. Hvala.
Hvala. Sada idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovani zastupnik Slaven Letica. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, sinoć sam bio među Dominikankama i Dominikancima pa mi je Frano Prcela ukazao na jednu Isusovu izreku koju nisam, koja mi je promakla, već sam u godinama. To je iz Evanđelja po Mateju, a izreka kaže sljedeće i trebala bi biti napisana na ulazu u ovu sabornicu: "Ja vam kažem da će ljudi za svaku nekorisnu riječ što je izreknu, odgovarati na sudnjem danu". Vrlo jedna mudra izreka, jer se broj nekorisnih riječi u hrvatskoj javnosti pa i u ovoj sabornici iz dana u dan penje prema neslućenim visinama. Što se tiče predlagača, kako vidite ekipa koja je došla braniti ovaj zakon iskazuje poštovanje prema ovom Visokom domu. Državni tajnik, ministar i iscrpljeni članovi ministarstva. U tom ministarstvu se radi kord od 7 u jutro do 10 u veče i nije slučajno što je ministar moj bivši student, što uvijek s ponosom ističem u anketiranju "Slobodne Dalmacije" dobio 3,51 i najbolje prošao. Taj najbolji prolaz da se rad u Hrvatskoj Vladi isplati i u tom smislu ću ja govoriti iz tradicije i ako nećete vjerovati i predsjednik našeg Visokog doma i ja smo nekad bili studenti. To je činjenica koja se ne da osporiti. Prema tome ja ću govoriti iz bogate tradicije studentskoga vođe 70-tih godina, a htio bih ovdje kazati jednu tužnu činjenicu da u ovom Visokom domu ima koliko smo sada nabrojili, oko 15-tak sveučilišnih profesora. Uglavnom su redoviti, od kojih smo došli samo mi trojica, profesor Sabati, profesor Kramarić i moja malenkost, tako da taj, Marko dragi oprosti molim te do neba. Prema tome Šemso se pojavio i otišao. Znači jedan od oblika poštovanja prema našim studentima je trebala biti nazočnost na ovoj vrlo važnoj raspravi o tom vrlo važnom zakonu. Što se samog zakona tiče ja ću kazati što bi volio da je u njemu, a neka državni tajnik i ministar odluče da li će to amandmanski popraviti. Prije svega bilo bi mi drago da se u preambuli zakona iskaže povijesno neosporiva korisna prošlost studentskog organiziranja u Hrvatskoj. I prije 1914. godine i 914. godine i 918. godine i 940. godine i 952. godine kada su se studenti pobunili zbog užasne hrane u studentskom centru i 68. godine i 71. godine i 90. godine, studenti su sa svojim organiziranjem, sa svojim buntovništvom, sa svojim podrškama i svojom demokracijom pridonosili razvoju hrvatskoga društva. Tako da mislim da je ovaj zakon jedan važni bitni korak naprijed u jednoj bogatoj hrvatskoj sveučilišnoj tradiciji organiziranja. Ako bi se to učinilo, ja bih bio slobodan da pripomognem da to zvuči tako da se cijeni recimo pokret sveučilištaraca 71. godine iz Hrvatskoga proljeća, ali i raniji studentski pokreti gdje su studenti 918. godine nastradali jer su se pobunili protiv praktički mimo odluke ovoga Visokoga doma priključenju Hrvatske bivšoj, pa bivšoj tamnici hrvatskoga naroda Kraljevini, najprije Srba, Hrvata i Slovenaca, pa kasnije Kraljevini Jugoslaviji. Ovaj Zakon ima puno dobrih elemenata i ja ću izdvojiti koji su dobri elementi i kom pravcu bi ih eventualno treba nadopuniti. Prvi dobar element je dobrovoljnost. Dobrovoljno organiziranje inače bi trebalo uzeti kao polazište budućih zakonskih promjena. Vi danas imate obvezna članstva koja sputavaju ruke recimo hrvatskim poduzetnicima, kao što ste vi gospodine ministre i državni tajniče predložili da studenti imaju pravo na slobodu i dobrovoljnost udruživanja trebalo bi u ovom Visokom domu ukinuti obavezno članstvo u Hrvatskoj gospodarskoj komori, jednoj … [[Govornik se ne razumije.]] organizaciji koja čini, ima obavezno članstvo, ona dobiva svoje članarine i prema tome ne mora ništa raditi. Ako vi nemate obavezno članstvo morate se potruditi. Prema tome odredba da bude dobrovoljno članstvo je veliko postignuće ovog Zakona. Što se tiče samoga naslova, naziva zakona ja bih puno bio sretniji da se zove Zakon o studentskim udrugama, da studentske udruge budu generički pojam. Šta se tiče samom pojma zbora iako sam jučer u raspravi sa državnim tajnikom iskazao stanoviti stupanj razumijevanja prema tradiciji mislim da pojam zbor ukazuje na izvanredne prilike, znači na neku stegovnost, disciplinu. Prema tome, trebalo bi jer se u suštini radi o parlamentarnoj demokraciji to nazivati Zakon o studentskom saboru i drugim vidovima organiziranja ili naprosto o Zakonu o studentskim udrugama gdje bi udruga bila generički pojam i onda bi se različiti tipovi organiziranja i slobode organiziranja na sveučilištu. To izgleda terminološki nevažno, međutim ja vas uvjeravam da se stvara jedna korisna tradicija koja oživljuje tradiciju saborovanja u Hrvata, jer inače institucije ovoga tipa kao što je ova ovdje se obično zovu vani, izvode se nazivi tih institucija iz dara govora pa se govori o parlamentima, ali Hrvatima se bilo teško sabrati na jednom mjestu pa smo oživjeli Sabor kao instituciju, pa smo imali kulturne, crkvene sabore, studentske sabore pa i ovaj ovdje Sabor i u tom smislu čak i ruski pojam dume ukazuje na mišljenje i na govorenje kao ishodište, a mi nevoljni i nismo mogli se slobodno ni sabirati na jednom mjestu, pa i sabrati se u razmišljanju. U tom smislu bih volio kad bi se to dogodilo. Vrlo je dobra ideja da se napravi negativna odredba o tome tko može biti u vodstvu studenata. Doista postoje studenti profesionalci. U doba komunizma su bili, bila je uobičajena izjava "mi mladi", pa mi mladi je bilo do '45. godine. Prema tome, dobro je da uvodite da jedino redoviti i uspješni studenti moraju biti ili mogu biti u vodstvu. Dakako da će se netko javiti i kazati da je to ograničavanje slobode ili prava ustavnoga na izbor, da čovjek bude izabran ako nije izgubio studentski status. Međutim, ja bih vas u tome podržao. Ima vrlo loših studenata koji rade neku vrstu diktature, mediokriteta na sveučilištima. Naravno da ni najbolji studenti ako se ne bave sportom, ako nemaju uredan društveni život, ako neće pomoći starici prijeći preko ceste neće biti dobre studentske vođe. Ja bih volio da se i taj kriterij uvede. I konačno mi imamo jedno bogatstvo, raskoš života, talentiranog života. Neki dan sam bio na veličanstvenom koncertu povodu 50-te obljetnice rođendana Europske unije, bili ste i vi tamo i evo kćerka od naše kolegice Caparin pripada ona je pijanistica, jedna briljantna pijanistica, ali neki dan sam bio u debatnom klubu hrvatskih mladih talenata. Na finalnom natjecanju na engleskom jeziku gdje je sudjelovala i kćerka naše uvažene kolegice Vesne Pusić koja pokazuje da buduće generacije će biti bolje od nas i tamo je bilo 8 ljudi koji su pokazali da zaslužuju da ih pozovemo u ovaj Visoki dom, da jedno od sljedećih natjecanja u govorništvu održe u nazočnosti nas ovdje sviju gospodine dopredsjedniče Hrvatskoga sabora da vidite kako ti mladi ljudi briljantno i suštinski raspravljaju, nesvjesno se držeći izreke koja kaže "ja vam kaže da će ljudi za svaku nekorisnu riječ što je izreknu odgovarati na sudnjem danu". Oni ne govore nekorisne riječi. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Po osmijesima zastupnika vidim da je ovo bila jedna poticajna rasprava. Jedino se možda malo ne bih složio da mladi samo budu do 45 godina, ja bih to malo i produžio. Hvala lijepa. Imamo dvije replike. Prva je gospodin Zlatko Kramarić. Izvolite.
Ako dopustite gospodine potpredsjedniče, ovo je u nizu briljantnih rasprava kolege Slavena Letice. Ovo nije iznimka, ovo je kod njega pravilo i doista iznenadio me koliko je briljantan filolog. Znao sam da je dobar sociolog, dobar ekonomist, ali evo vidim pokazao je da je i sjajan filolog. Ali ono što je zapravo na neki način provociralo da se javim to je upravo onu ideju koju sam ja pokušao ovdje zavrtjeti da doista ovaj Zakon mora upravo to da promovira da se otvori, stvori zapravo ambijent na našim sveučilištima za kulturu političkog dijaloga, da doista nema potrebe da paralelno funkcionira jedna takva važna institucija kao što je hrvatsko sveučilište i da se tamo zapravo apsolutno ništa ne događa. Mudri i pametni ljudi kao što je Slaven Letica od mene bi rekli gdje počinje sloboda. Tamo gdje prestaje strah, a mi doista moramo omogućiti mladim ljudima da slobodno artikuliraju, pa čak i one stavove s kojima se mi i ne slažemo. Bojim se da su dosadašnji zakoni upravo išli za time da eutaniziraju, da zapravo reduciraju tu mogućnost, odnosno da upravo tu povećavaju količinu straha i da zapravo onda nije ni čudo što su ta sveučilišta gotovo na neki način vegetirala i nisu ni na koji dramatičan način, a kao što je kolega Letica uspio pokazati, ja sam se zadržao samo 60-tih i 70-tih godina, a doista upravo ta, hrvatski potencijal, revolucionarni potencijal je bio prisutan cijelo 20. stoljeće i uvelike je pripomoglo artikuliranju jedne izvorne hrvatske, demokratske, autentične političke misli koju mi ovoga momenta zapravo ni na koji način ne baštinimo. Zato bih kažem, evo moja replika ide u tome da doista u tom, taj zakon ga gdje god možete pojačati je upravo taj njegov mogućnost da djeluje poticajno na stvaranje tog kritičkog dijaloga i vježbanje demokracije, jer gdje će početi ako ne tamo. Hvala.
Hvala. Odgovor, gospodin Slaven Letica. Izvolite.
Zahvaljujem se. Pretjerao je u komplimentima pa se od tog dijela njegove replike ograđujem, ali ministarstvo naše je izgradilo i vrlo dobre mrežne odnose sa sveučilištarcima diljem svijeta. Mi u Hrvatskoj imamo izvrsnost gotovo na svakom fakultetu. Za te najbolje bi bilo loše da se bave politikom. Znači, imaju pametnijega posla. Ali oni osrednjaci ili kako se to engleski kaže mediokriteti, bolje da se bave politikom i oni će biti malo bolji od nas. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Čak bi se ova izjava mogla promatrati kao samokritika. Imamo još jednu repliku. Gospodin zastupnik Franjo Arapović. Izvolite!
Hvala lijepo gospodine predsjedniče! Htio bi replicirati uvaženom kolegi profesoru Letici, koji je imao jedan ajmo reći, jako poticajan govor. Ali bi se osvrnuo na tri stvari koje je izrekao. Prvo je ocijenio rad ministarstva. Oslonili ste se na ocjenu "Slobodne Dalmacije". Pa ste onda govorili o suvišno izgovorenoj riječi, to isto. I govorili ste, po meni, jako bitnu stvar, o profesionalnim studentima. Ili bi mogli reći sada o profesionalnim predsjednicima studentskih udruga nekih, gdje smo i sinoć imali priliku na jednoj lokalnoj televiziji gledati jednoga studenta koji je, ne bi želio griješiti dušu, korizma je, ali tako loše i tako ružno pričao općenito o studentskim zborovima, o rektorima, vrijeđajući ministra, ministarstvo, Vladu i na kraju sviju nas zastupnika u Hrvatskom saboru, a mi smo birani od hrvatskog naroda da služimo narodu i tim istim studentima pomažemo. E to su profesionalni predsjednici razno-raznih udruga ili što sam ja sinoć … [[Govornik se ne razumije.]] sa svojom suprugom rekao, to su kamikaze jedne političke opcije u Hrvatskoj. Hvala lijepo [[Upadica: A znamo koja je to.]]
Hvala lijepa. Odgovor, gospodin Letica.
Nažalost, uvaženi kolega Arapoviću, nisam gledao ali znam mentalitet tih jurišnika. Doista su to često loši studenti, iako imate loših studenata koji su enciklopedijski vrijedni. Jedan moj kolega, i on se zvao, on je praktički počeo studirati sve smjerove na Filozofskom fakultetu, ništa nije završio. Ali je krasan čovjek i ima uspješan život. Prema tome, nije, vrijednost vaše primjedbe je u sljedećem, da tek zadnjih dana mi dolazimo do teze o kojoj sam ja ovdje govorio, da mi moramo demistificirati civilno društvo. Vi vidite da se u Vijeću Hrvatske televizije fizički obračunavaju predstavnici civilnoga društva. Vi imate sada situaciju da recimo imate eklatantne sukobe interesa, mislim da ovaj tim Gazivoda. On je državni činovnik, a u našem je saborskom Odboru za civilni nadzor obavještajne zajednice. Imate savjetnika u Uredu Predsjednika Republike, mog kolegu fakultetskog koji je u HO-u. Imate člana HO-a koji je sada zastupnik pivovare u borbi protiv tamo čovjeka koji je stradao kao žrtva od trovanja te pivovare. Na te okolnosti mi je jučer ukazao kolega Ivan Zvonimir Čičak, jedan studentski lider iz '71. godine i eto, imam obavezu da kažem da ste vi u pravu.
Hvala lijepo. Idemo dalje. Na redu je gospođa zastupnica Marija Bajt. Izvolite!
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre sa suradnicima, gospođe i gospodo! Studenti su zasigurno intelektualni i kreativni oslonac za budućnost hrvatskog naroda i hrvatske države. Stoga Prijedlog zakona o studentskom zboru koji poboljšava mogućnosti i olakšava njihovo organiziranje ću podržati. Uloga studentskog zbora je zastupanje i predstavljanje studenata u tijelima uprave Sveučilišta, Sveučilišnim ustanovama, Ministarstvom znanosti, obrazovanja i športa i svim državnim tijelima u kojima se raspravlja sa studentima i o pitanjima važnim za studente. Studentski zbor je nepolitična i nestranačka organizacija te je u svom djelovanju potpuno samostalan. Prema postojećem zakonu koji je snazi već deset godina a prema kom su studenti samim činom upisa na Visoko učilište postajali članovi studentskog zbora, svrha novog prijedloga zakona jest dobrovoljno članstvo u studentskom zboru kako se ne bi opterećivalo njihovo pravo na slobodno udruživanje građana. Studentski zbor formira se kao predstavničko tijelo studenata na razini sastavnica Sveučilištu, Veleučilištu i Visokoj školi ali bez pravne osobnosti. Propisani su uvjeti za članove studentskog zbora a osigurava se i dostupnost svim studentima uključujući i poslije diplomske studije za kandidiranje i za izbore njihovih članova. Uvodi se i Hrvatski studentski zbor koji na razini Republike Hrvatske kao koordinativno tijelo usklađuje rad svih studentskih zborova, te skrbi o uvjetima i mogućnostima u kojima djeluju. Studentske organizacije i udruge stječu svoj status upisom u evidenciju studentskih organizacija pri Visokom učilištu. U okviru studentskih interesa na području Visokog obrazovanja znanosti, kulture, športa, ekologije i slično, okupljaju se u studentskim udrugama. Uzimajući u obzir autonomiju Sveučilišta i akademsku samoupravu Visokih učilišta, većina pitanja rada studentskog zbora uredit će se općim aktima. Prijedlogom zakona olakšava se mogućnost studentskim organizacijama i povećava kvaliteta njihovog predstavljanja, a pruža se i potpora integraciji visokih učilišta. Visoko učilište obavljalo bi nadzor nad zakonitošću rada i općih akata studentskih organizacija. Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa u državnom proračunu za 2007. godinu osiguralo je potrebna sredstva u iznosu od 8 milijuna i 100 tisuća kuna za redovitu djelatnost Veleučilišta, Visokih škola i Sveučilišta. A financiranje studentskih organizacija provodi se iz proračuna Visokih učilišta. Stoga je potrebno samo namjenski trošiti proračunska sredstva. Prijedlogom zakona uspostavlja se institucija studentskog pravobranitelja koji bi brinuo o pravima studenata. I kao što smo već čuli, u izradi Prijedloga zakona o studentskom zboru sudjelovali su studenti, predstavnici studentskih zborova i predstavnici Visokih učilišta, a dobio je i potporu rektorskog zbora, što je dodatna preporuka prijedlogu zakona. Stoga ću podržati njegovo donošenje jer svako ulaganje u studente, zapravo je stvaranje sigurnosti i ulaganje u neovisnost hrvatske države. Hvala.
Hvala. Ima jedna replika, gospodin Miroslav Korenika. Izvolite!
Hvala lijepa. Gospođa Bajt je rekla kako mislim da nitko od nas ne spori da treba uvesti instituciju studentskog pravobranitelja. Međutim, ako pogledamo što taj pravobranitelj sve radi, onda je ono što on radi, koja su njegova prava, dužnosti i mogućnosti rada u okviru Sveučilišta uistinu mala. Članak 17. koji govori o studentskom pravobranitelju, govori uglavnom i najvećim dijelom o nekakvim stegovnim mjerama i postupcima prema studentima. Okrugli stol koji je održan u Varaždinu, održan je Forum mladih SDP-a, gdje su bili predstavnici i studentskih zborova iz Varaždina gdje su dvije visoke institucije na kojima postoji i djeluje studentski zbor. Nezadovoljni su nadležnostima koje ima studentski pravobranitelj. Znači, trebalo bi ipak proširiti prava i mogućnosti samim time i utjecaj studentskoga pravobranitelja jer ovdje ako govorimo da studentski pravobranitelj prima pritužbe i da može on s nekim raspravljati, koja je mogućnost primjerice da studentski pravobranitelj bude prisutan na nekom ispitu da na pravi način iz ovog teksta zakona to se uistinu ne vidi. Možda će se podzakonskim propisima to riješiti ali najčešće se studenti na neki način su ogorčeni kriterijima na ispitima da ispiti nisu javni i sve ostalo na koji način će pravobranitelj ili netko drugi biti prisutan na ispitima i uistinu ustanoviti da tu nešto štima. Prema tome, ja osobno smatram da bi trebalo proširiti nadležnosti studentskog pravobranitelja, ne ostavljati da to bude u nekakvim općim aktima sveučilišta ili bilo čega drugoga nego ako imamo povjerenje u njega proširimo mu ovlasti. Hvala lijepo.
Odgovor gospođa Marija Bajt. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Meni je drago da se mi slažemo oko donošenja ovog zakona i da je on potreban i da tu imamo suglasje. I to je ono što je ustvari bitno i da znamo da su studenti ti koji su budućnost, jedna sigurna budućnost hrvatskog naroda u intelektualnom smislu. A što se tiče studentskog pravobranitelja on zaista bi trebao brinuti o pravima studenata i kako kaže prima pritužbe i raspravlja o njima. Ja ću sada reći nešto što možda neće naići na vaše odobravanje ali ja osobno, ja prihvaćam ovu podjelu pravobranitelja koje Hrvatska ima i vjerojatno pametniji od mene i sposobniji od mene u tom dijelu su odredili da to bude tako i mogu prihvatiti ta područja. Ja osobno bih voljela da imamo pučkog pravobranitelja a u njegovim resorima da je sve ovo što podilazi pod to. To mislim da bi bilo racionalnije ali u ovom dijelu zaista kada smo okrenuli se stvaranju svih institucija koje pokrivaju pravobranitelji od ravnopravnosti spolova, dječjega smatram da u tom dijelu pa i za invalide, smatram da i studenti trebaju imati svog pravobranitelja i da će on naći svoj djelokrug rada i da će pomoći u tom dijelu studentima. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Ante Markov. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodo predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Ako je hrvatsko sveučilište mjesto gdje se stiču znanja i vještine onda je naravno to mjesto gdje se na neki način stvaraju generatori hrvatske budućnosti od društvenih, gospodarskih i inih aspekata. Naravno, kad kažemo da se tu onda stvara i hrvatska budućnost mislimo na onu dobru stranu budućnosti jer povijest obiluje i onim činjenicama koje govore i koje sa pravom upućuju da način uređivanja tog aspekta društvenog života kao što je studentski život, uređenje odnosa na sveučilištima je gotovo presudan za svaku zemlju. On je generator da tako kažem mogućeg dobra i mogućeg onog što je malo manje dobro. Još u, kolege su se često vraćale i prizivale povijest kao svjedoka onih činjenica koje su izgovarali. Ja ću samo kazati da još u knjizi gospodina Aralice "Okvir za mržnju" se upravo sustav znanja i obrazovanja dovodi u svezu sa društvenim neprilikama koje su u to vrijeme o kojima se govori bile presudne za stvaranje i ne tako uske slike o tim vremenima. Prema tome, Prijedlog zakona o studentskom zboru uistinu sa pravom izaziva veliki interes svih koji o njemu žele raspravljati ili koji se žele uključiti u ovu raspravu. Naravno da je cilj, da je osnovni smisao ovog namijenjen onima koji najviše od njega očekuju. Zbog toga bi i rasprava trebala biti po meni prije svega usmjerena i fokusirana na one probleme s kojima su se oni studenti, svi oni i svi mi koji smo nekada bili u tim klupama suočavali sa njima, razlozima zbog kojih su ti problemi nastajali i razlozima nemogućnosti zbog kojih se neki od problema ni do dan danas nisu otklonili. Izazovi su naprosto ostali isti. Društvo naravno ima cilj da poveća postotak onih koji znanje, umijeće i vještine dobivaju i nakon toga vraćaju društvu primjenom u svakodnevnom životu. Naravno da ovaj zakon pokušava ispraviti one normativne nedostatke koje je prethodni zakon imao u onoj svojoj formi da naprosto je bez ikakve selekcije bio a priori imperativan za sve studente i svi su po naravi zakona bili članovi. Naravno da ovo rješenje koje ostavlja prostora oblicima djelovanja i uključivanja studenata je daleko bolje. Pa možda ne bolje zato što ja mislim da je bolje nego vjerojatno tako smatraju studenti i ta prava kao i ostala prava ili ostale načine na koje oni smatraju da treba osmisliti taj dio života njihovoga koji se može biti četiri godine, pet, šest godina u ovisnosti o njihovim referencijama i onim oblicima studijima za koje su se opredijelili. Mislim da ta prava u potpunosti treba poštivati. Ono što bih ja ovako u jednom praktičnom načinu iskazivanja pogleda na ovaj zakon kazao, da one nedoumice koje se često mogu okarakterizirati kao materijalni položaj studenata počesto čine najvažniji segment kvalitete odnosa i u konačnici oko njih se generira najveći broj problema. Naime, materijalni položaj niti svih studenata niti obitelji studenata nije isti. Iz toga proizlaze različite diferencijacije koje se naravno negativno odnose na studente. Zbog toga je elitizam i privilegiranost koja se može na neki način naći u pojedinim segmentima potrebno čim manje isticati da ne kažem ne dozvoljavati iako u elitizmu može postojati kad je u pitanju znanje i vještine i nešto pozitivnog. Međutim, u privilegiranosti zasigurno nema pozitivnog. I kad je u pitanju rad i upravljanje studentskim domovima kao o jednoj materijalnoj podlozi naših studenata mislim da bi tu trebalo uistinu ojačati se sistem pravičnosti, ujednačenosti, sistem neprivilegiranosti i sistem socijalne osjetljivosti koja je počesto posebno za studente koji dolaze iz tzv. provincija. A naravno Zagreb kao sjedište ili Split ili bilo koji drugi grad kao sjedište određenih pozicija se uvijek na neki način drukčije odnosi prema tim i takvim koji počesto imaju i socijalne razloge zašto se nalaze u takvoj poziciji. Prema tome ujednačavanje standarda i kriterija koji bi trebali biti apsolutno zastupljeni ne samo kroz studentskog pravobranitelja nego kroz djelovanje ukupnog studentskog zbora iz svih segmenata tog zbora trebali bi dati snažniji pečat interesima studenata posebno onih socijalno prepoznatljivih struktura. Onih struktura koje naprosto im je to jedini način da mogu studirati. Jer pravičnost polazi upravo iz te norme da li će ono dijete koje ima potencijala, koje ima volje, koje naprosto teži da stekne znanje, da li će mu ovo društvo omogućiti da dobije i stekne to znanje ili će ga nažalost već u samom početku pokositi i od njega umjesto onoga koji će doprinijeti razvoju društva stvoriti čovjeka koji će ili postati problem ili će sagledavati društvo u onom negativnom smislu iz koga se neće rađati ona ciljana misao da svatko u okviru svojih mogućnosti mora doprinijeti stvaranju viših vrijednosti. Ja mislim da bi upravo zbog toga a i ono što su kolege isticale trebalo ojačati položaj pravobranitelja da li se taj, to jačanje položaja studentskog pravobranitelja s obzirom na njegovu dvojaku ulogu da tako kažem kao i u dvojaku ulogu koju će imati predsjednik Studentskog zbora u odnosu na svoje profesore i način na koji će oni međusobno suobraćati. Da li će se taj odnos u onom kulturološkom smislu do kraja iskristalizirati kao odnos dvaju partnera koji brane zajednički cilj ili će taj odnos biti onako kako se kazalo ako budeš preglasan onda ćeš to osjetiti prilikom vrednovanja svoga znanja. Prema tome taj jedan karakter se mora, naravno njega je normativno teško iskontrolirati ili ga postaviti, ali on mora primarno naći svoje mjesto da se zaštiti dignitet i studentskog pravobranitelja i predsjednika Studentskog zbora i svih onih koji sudjeluju u stvaranju i ostvarenju vlastitog prava studenata. Naravno da to vlastito pravo studenta će počesto ugrožavati one druge institucije. Ali upravo jedna kultura promišljanja i dijalog kulture ne može se zamijeniti suhim izrazima koji trebaju naći normativno mjesto u zakonu. Prema tome javna, javni glas i ove rasprave ovdje pa i ozbiljnost na koji se treba prilaziti ovim temama trebaju biti dodatni putokaz da se odnos između studenta i profesora uz sve prirodne razlike koje postoje mora ostvariti kao odnos dijaloga. I mislim da bi trebalo razmotriti pitanje nadzora, pitanje upisne kvote. Naravno da upisna kvota, a rekli smo da je ono pitanje mudrosti, odluke i tako dalje. Međutim ta mudrost se nije počesto na svim sveučilištima jednako kvalitetno pokazala u smislu mudrosti. Ja znam da je teško zadirati u upisne kvote i normirati njih. Ali o tome bi trebalo voditi računa. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Za riječ se javlja i gospodin ministar Dragan Primorac. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ja bih samo još ukratko jednu stvar pojasnio koju mislim da je važna. Dakle iz svega o čemu smo razgovarali iz članka Zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju, iz članka 4. gdje je uz autonomiji vrlo jasno govoreno o akademskoj samoupravi, gdje su definirani do detalja odgovornost visokih učilišta u Republici Hrvatskoj i zbog čega je razlog da mi ne možemo ulaziti u daljnje normiranje, dozvolite mi samo par riječi o studentskom pravobranitelju jer smo se s time posebno bavili i bilo je riječ, i kolegica Lugarić je vrlo lijepo o tome rekla jer je sama u jednoj fazi života bila studentski pravobranitelj. Pojam studentskog pravobranitelja koji smo mi uzeli je vezan uz onu tradiciju koja postoji na sveučilištima koje već imaju zadnjih 15 ili 20 godina. Ono što oni zovu «student ambusment». Kad smo ulazili sa studentima u raspravu a vidjeli ste da je trajala gotovo godinu i pol dana onda su i oni inzistirali na upravo ovim člancima zakona. Naravno njima je bilo jasno da zadnja je iznimno važna jer ona definira specifičnost svakog sveučilišta koja kaže da pored toga što prima pritužbe studenata koje se odnose na njihova prava i raspravlja o njima, nadležnim tijelima Visokog učilišta, da savjetuje studente o ostvarivanju njihovih prava. Da može sudjelovati u stegovnim postupcima protiv studenata u zaštiti njihovih prava. To je ova odgovornost studenata. Obavlja i druge posle utvrđene općim aktom Visokog učilišta jer upravo ta raznolikost na visokim učilištima je nešto zbog čega je i akademska zajednica dala punu potporu ovome zakonu. Danas pitanje ispita i sami znate kao nastavnik da su oni apsolutno javni. To je praksa koju danas, vi danas imate niz, barem ja znam na medicini da se na ispite koji su javni i otvoreni za javnost može dolaziti ali svi mogu biti u nekom grču možda ne žele doći. Ali ono što je iznimno važno reći je studentski pravobranitelj apsolutno kao takav može sudjelovati na bilo kojem spornom ispitu i što je Ministarstvo moglo napraviti glede toga? Ministarstvo je vrlo jasno reklo u izradi ovoga zakona da će čak preispitati sve dopusnice onim visokim učilištima koji ne dozvole u zakonskom roku osnivanje institucije pravobranitelja. Osigura im pravo prostor za rad, sufinanciranje djelatnosti i administrativno tehničku pomoć u članku 17., stavak 4. Vrlo jasno rečeno. A ja ću vam reći ono o čemu smo ranije razgovarali. To je da studentski pravobranitelj sukladno svim mogućnostima u svakom trenutku može zatražiti i upravni nadzor i preispitati funkciju rada toga fakulteta, visoke ustanove i bez obzira odakle on dolazi. I to je zapravo ja bih rekao jedan maksimalni kapacitet koji u ovom trenutku studentski pravobranitelj može dobiti. Mi kad smo razgovarali sa studentima, profesor Uzelac, zapravo oni su rekli to je to. Sve ostalo što bi išlo … [[Govornik se ne razumije.]] ulazilo u ovu kategoriju koju definitivno ne možemo razgraničiti jer on kaže «obavlja i druge poslove utvrđene općim aktom Visokog učilišta koji se razlikuju između učilišta do učilišta.» Evo to je jedan kratak odgovor koji ja se nadam da je barem uspio, da je uspio zadovoljiti ovu potrebu. Možda je ovdje sad najvažnije gospodine potpredsjedniče istaknuti ovu važnost a to je povezanost određenih akata, povezivanje nadzora i dalje vrlo jasno rečeno kao nadzor da nije upravni postupak, da je nadzor i dalje prepušten ovim Zakonom o visokim učilištima, da ministarstvo radi cjeloviti nadzor ako je potreban i stoga ja bih rekao čak i uvođenje stegovnog postupka onima koji govore da ne poštivaju zakon mi više prostora nemamo bez da ugrozimo ustavno zagarantiranu autonomiju sveučilišta ili akademsku samoupravu koja je definirana u članku 4. stavak 4. i stavak 5. Evo, hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Idemo dalje. Gospođa zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre, državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Pa evo, nakon čitavog niza rasprava i nakon one nadahnute rasprave našeg kolege doktora Letice koji je ukazao na neka temeljna pitanja zašto treba podržati Zakon o studentskom zboru i drugim studentskim organizacijama svakako i zbog toga što je jedan od segmenata u reformi obrazovanja i uređenje studentskog djelovanja. Tijekom ove četvrte godine intenzivno su stvarane i stvorene i reforme visokog obrazovanja. Od 2004. podsjetit ću sve započele su zakonske, institucionalne pretpostavke za provedbu “Bolonjskog procesa“. Danas je i ministar to naglasio i nekoliko kolega. Treba podsjetiti da je u srpnju 2004. godine donijete su u ovom hrvatskom našem Saboru izmjene i dopune Zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju, da smo u proceduru u petak utvrdili ponovne izmjene i dopune ovoga zakona koji će zaista poboljšati djelovanje i rad znanstvene djelatnosti. Nakon toga imenovana je nacionalna skupina za praćenje “Bolonjskog procesa“. Imenovano je i Nacionalno vijeće za visoko obrazovanje, Nacionalno vijeće za znanost, a ustrojena je na kraju i Agencija za znanost i visoko obrazovanje. Polovicom 2005. završio je i preustroj postojećih i priprema novih studijskih programa. Vrlo bitno ono što treba naglasiti i zahvalni smo ovom ministarstvu što je započelo na osnovu zahtjeva manjih sredina osnivanje stručnih studija radi poticanja upravo zapošljavanje i potrebitih radnih mjesta u manjim sredinama. Evo, zašto sam u uvodu to izrekla. Prije svega zbog toga što sve ove reforme moraju doprinijeti i reformi studentskog djelovanja. Studentski zbor utemeljen je krajem '96. godine kada je Hrvatski sabor donio Zakon o studentskom zboru. Prvi izbori održani su akademske godine 1996./'97. i od tada se ništa nije promijenilo u radu ni odlučivanju u studentskom zboru. Sad je pred nama prijedlog zakona koji je usklađen s novim zahtjevima visokog obrazovanja. Vrlo važno, a gotovo svi sudionici u današnjoj raspravi naglasili su da i daju važnost tome, da je ovaj prijedlog, prijedlog ovog zakona, u izradi njegovoj sudjelovali predstavnici studentskog zbora, predstavnici visokih učilišta, a podržan je i od rektorskog zbora. Donošenje ovog zakona treba podržati jer kao što smo čuli već danas nekoliko puta ovaj zakon iz 1997. godine nije riješio neka važna pitanja. Predloženim zakonom koji je pred nama omogućuje se prije svega ono temeljno i značajno za sve studente, a to je slobodno udruživanje u studentske organizacije i udruge koje nastaju i za zadovoljenje svojih kulturnih, športskih i strukovnih interesa i dobrovoljno udruživanje u studentski zbor. Studentski zbor je predstavničko tijelo studenata. Omogućuje da studenti organiziraju studentski zbor na svom visokom učilištu. Dakle, ostavljeno im je potpuno pravo izbora hoće li se organizirati u studentski zbor ili ne. Značaj studentskog zbora nepotrebno je isticati svakako da je to organizacija koja prati i promiče interese studenata. Hrvatski studentski zbor je krovno tijelo, tijelo koje će brinuti o radu ostalih studentskih zborova, usklađivati zajedničke programe, rukovoditi aktivnostima u međunarodnoj suradnji, predstavljati studente pred tijelima javne vlasti, državne vlasti. Dakle, pred ministarstvima, tijelima koja su nadležna za studente, brinuti o uvjetima u kojima djeluju studentski zborovi i surađivati kao što sam rekla sa resornim krovnim ministarstvom – u ovom slučaju Ministarstvom znanosti. Ovim prijedlogom zakona osigurana je i bolja kvaliteta predstavnika u studentskom zboru. Propisani su uvjeti za članove studentskog zbora. Osigurana je jednaka dostupnost svim studentima. Dakle, uključeni su u rad studentskog zbora i studenti poslije diplomskih studija. Za kandidiranje za članove studentskog zbora kroz izbore vrši se putem izbornih lista što do sada nije bilo. Studenti se prema prijedlogu zakona mogu zbog svojih kulturnih, športskih, strukovnih i drugih interesa udružiti i osnovati udruge i druge organizacije. One stječu status studentske upisom u evidenciju pri visokom učilištu na kojem djeluju. To je vrlo značajno i vrlo važno jer će na taj način i nadzor nad radom i općim aktima i studentskog zbora i ovih drugih organizacija vršiti visoko učilište na kojem djeluju, a visoko učilište kontrolira i namjensko trošenje proračunskih sredstava budući da se financiranje provodi iz proračuna visokog učilišta. Danas je i ministar objasnio način tog financiranja i da ne znači da će samo autonomno visoka učilišta moći nadzirati rad i studentskih udruga i studentskog zbora. Uzimajući u obzir autonomiju sveučilišta i visokih učilišta općim aktima samih učilišta i statuta studentskog zbora prepušteno je daljnje reguliranje pitanja načina provedbe izbora, tijela studentskog zbora, financiranje rada i programe, te druga važna pitanja za njihovo djelovanje. Novost je u prijedlogu zakona evo sad je ministar upravo objasnio zašto i kako i uvođenje studentskog pravobranitelja koji brine o pravima studenata. Novost je i ovaj prijedlog zakona i datum izbora za studentski zbor koji se sa početka studenog, dakle zimskog semestra prema ovom prijedlogu novom pomiče na ljetni semestar u ožujku i to u onoj drugoj polovici ožujka što bi svakako uključilo i dalo demokratsko pravo studentima prve godine da sudjeluju ravnopravno sa ostalim studentima u izborima za studentski zbor. Dakle, mislim još jednom da ovaj zakon treba podržati. Svi smo se danas složili u raspravi. On će riješiti mnoga studentska pitanja. Možda će pokrenuti i one izvrsne, dobre, kao što je rekao kolega Letica samozatajne studente da se ipak uključe u rješavanje studenskih pitanja putem studenskog zbora ili čak putem studenskih organizacija i udruga koje će djelovati na visokim učilištima.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak, gospođa zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Ja ispravljam navod poštovane kolegice Roksandić sa samog početka njezinog izlaganja kada je rekla da je upravo u ovom mandatu sve je započelo, pa je između ostalog rekla da je implementacija Bolonjskog procesa započela donošenjem zakona 2004. godine. To je netočno, to je sam ministar rekao u uvodnom izlaganju. Zakon koji je omogućio reformu visokog školstva donesen je 20003. godine. Hvala.
Hvala lijepa. Idemo dalje. Na redu je gospodin zastupnik Kruno Peronja. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Upravo je i pred nama još jedan prijedlog zakona koji kaže o jednoj dinamičnoj, dinamičnom radu Hrvatskog sabora koji usklađuje i pripremaju i prihvaćaju nove zakone kako bi se doista olakšala svaka vrsta posla, djelovanja pa i u ovoj studenskoj i znanstvenoj disciplini. Prijedlog Zakona o studenskom zboru i drugim studenskim organizacijama pravi je način na koji se može urediti i unaprijediti upravo djelatnost koja se nomotehničkom akcijom može i urediti. Prije ovog prijedloga zakona, 10 godina star zakon doživio je vrijeme za promjenu. On nije odgovorio onim izazovima zbog čega je donesen i zato je najbolji način upravo konačnim prijedlogom zakona urediti pitanja koja su upravo aktualna i koja će usmjeravati budućnost hrvatskog sveučilišta i hrvatskog studiranja. Naime zasigurno je između ostalih nedostatak sadašnjeg još uvijek važećeg zakona da su samim upisom na visoko učilište postajali članovi studenskog zbora što je jedno ograničenje prava na slobodno odlučivanje građana. Ono je sada dobrovoljno. Čine se i organiziraju se izbori kako bi se doista omogućilo i u tom dijelu ono najvažnije pravo biti biran i mogućnost i biti izabran. Također i udruge nisu kvalitetno riješene jer se upravo teško uspostavljanje i vođenje jedinstvene i transparentne politike razvoja pojavilo i u pogledu financiranja studenskih udruga. Posebno je bilo problematično studensko predstavljanje koje je riješeno na kompliciran način, kroz mnoštvo raznih delegiranja što je vrijeme pregazilo već odavno. Korak naprijed upravo je i bio predstavljanje studenskog zbora Zakonom o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju iz 2003. godine. Pristupi koji jasno i na nedvojben način uređuju ovu problematiku složeni su u 21 članak i upravo iz tih razloga valja podržati hitan postupak jer su vrlo precizno nomotehnički moderno uređeni najvažniji instituti. Načela studenskih organizacija jest upravo u dobrovoljnosti također se omogućava studenskim organizacijama autonomno raspolaganje sredstvima za njihov rad koji se vodi na računima visokog učilišta. A čelnici visokih učilišta dužni su osigurati zakonitost rada studenskog zbora. I jedna od najvažnijih zadaća studenskog zbora, ovdje su primjerice navedena, ja ću istaknuti što mogu, predstavljati studente pred tijelima visokog učilišta i tijelima javne vlasti, da biraju studenske predstavnike u Senat i druga tijela sveučilišta, te u vijeće i druga tijela drugih visokih sveučilišta i što se je povećao broj upravo takvih predstavnika. Također mogućnost imenovanja studenskog pravobranitelja i to na jedan normalan rok, a to je godina dana kako bi se omogućilo da i na taj način studenti preuzmu odgovornost za vlastiti razvoj u svoje ruke. Brine i sudjeluju u odlučivanju u kvaliteti studijskog procesa, studenskom standardu. Naravno da tijela studenskog zbora su vrlo precizno i usklađena sa drugim aktima harmoniziraju. Mandat članova studenskog zbora traje dvije godine i vrlo je jasno kazano da neće moći biti član ako ponavlja godinu tijekom iste razine studija i ako nije skupio minimalno 60 bodova. Također je takva poveznica napravljena i u članku dakle 6. i 14. gdje se kaže za studenskog predstavnika ne može se kandidirati student koji drugi puta ponavlja godinu tijekom iste razine studiranja, što je jedan od najvažnijih poticaja da se redovno studira, da se brzo završi studij kako bi se što prije i zaposleni mladi čovjek mogao doista emancipirati. Vrlo precizno napravljeni izbori govore da se ona odvijaju između 15. i 13. ožujka, upravo u vrijeme kada je najmanje unatoč Bolonjskom procesu aktivnosti na redovnom studiju. Ono što bi također valjalo istaknuti jest upravo i pristup na kakav način je određeno sjedište i način rada studenskog zbora, da ono ima sjedište u mjestu u kojem je sjedište visokog učilišta. A Hrvatski studenski zbor ima sjedište pri visokom učilištu čiji je student predsjednik Hrvatskog studenskog zbora. Još jedan korak u decentralizaciji i takvih funkcija što će doista doprinijeti da su takva sjedišta po različitim gradovima ovisi čiji je student predsjednik Hrvatskog studenskog zbora. Nije se ništa prepustilo slučaju. Te ukoliko predsjednik ne sazove sjednicu napravit će to 1/4 studenskog zbora kako se ne bi opstruirao rad doista tog tijela. I nadzor nad radom studenskih organizacija u članku 13. uređen je na najbolji mogući način kako bi se doista omogućilo da rad studenskih organizacija koji jest javan bude i nadziran u svakom pogledu. Financiranje rada posebno naglašavam da se moguće financirate od zaklada, fundacija i darovnica, a ne sve čekati od proračunskih sredstava. Naravno da nije izbjegnuta ni naglasak stegovne odgovornosti čelnika visokog učilišta, i to baš kako se nomotehnički dobro uređuje sukladno općem aktu visokog sveučilišta. Naravno da se u Prijelaznim i završnim odredbama ostavilo dovoljno dugo vremena da se mogu svi pripremiti na izbore. I upravo me čudi šta neki prethodni govornici kažu kako je uobičajeni rad administracije da sve to duže traje. Ovdje jasno postavljeni rokovi kažu kako treba ubrzati aktivnosti da se rokova treba držati, a neodržavanje rokova svakako ako nema nikakvu sankciju onda ima političku sankciju izbora ili neizbora u tijelima koje predviđa ovaj zakon. Ovaj zakon i nije mogao bolji iz razloga što je upravo u njemu sudjelovao veliki broj studenata, posebno splitskog i zagrebačkog sveučilišta što pokazuje jednu širinu i demokratičnost da se osjeti upravo interes onih za koje se ovaj zakon i navodi, a ozbiljnost u pristupu govori tim koji je ovdje sa gospodinom ministrom, koji se svakog trenutka i međusobno savjetuju za dati valjane i konkretne odgovore na najvažniju materiju koju trebamo riješiti. Zato ovaj zakon treba donijeti, već izglasat sutra, jer nemojmo čekat vrijeme pa kazati zašto ga nismo donijeli i stalno u nedogled dovoditi u upitnost rad izvrsne i dobre naše administracije.
Hvala. Imamo dvije replike. Prvi je gospodin Pero Kovačević. Izvolite. Ispričavam se gospodin Korenika, evo izvolite.
Hvala lijepa. Moram replicirajući gospodinu Peronji, za razliku od njega koji obrazlažući i podržavajući donošenje zakona po hitnom postupku, … kako je ovaj moderno i precizno nomotehnički uređeni zakon. Gospodine Peronja to naprosto nije točno. Ako pročitate članak 18. za kršenje odredbi ovoga zakona čelnik visokog učilišta podliježe stegovnoj odgovornosti sukladno općem aktu visokoga učilišta. Pa valjda bi za kršenje zakona trebale neke druge odgovornosti biti. Pa vi meni recite molim vas lijepo, kako to ako u roku od 15 dana, jer ste rekli tu su precizni rokovi. Ako u roku od 15 dana od proglašenja pravovaljanih studentskih izbora čelnik visokoga učilišta ne konstituira studentski zbor, koje su tu kazne za njega. On izravno krši zakon, krši prava studenata. Ja bih volio čuti koje su to stegovne mjere. Tu se ne zadire u autonomiju sveučilišta ako se nekoga kažnjava zato što ne provodi zakon. A vi rekoste da su jasno postavljeni rokovi. Nisu. Na kraju krajeva velikom broju studentskih zborova u Hrvatskoj su davno istekli rokovi u kojima su trebali biti izbori i izabrani novi. Mi možemo samo pitati Vladu zašto nije došla prije sa prijedlogom ovoga zakona, jer ako se kaže da će rokovi biti do konca ožujka, mi sad smo svjesni toga dok ga izglasamo, dok bude objavljen u "Narodnim novinama" sve će se to razvući kao žvakaća guma i nema izbora prije početka rujna. A vi govorite o precizno utvrđenim rokovima. To jednostavno na žalost nije tako.
Gospodin Kruno Peronja. Izvolite.
Upravo ovako precizno postavljeni rokovi … [[Govornik isključen, ne čuje se.]] tako ima i učilište gdje precizno se navode što i kako treba reagirati. Ovaj akt to ne može i ne treba rješavati već ne dirajući autonomiju učilišta koji donosi sam svoje akte predviđene su i sankcije.
Replika gospodin Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče. Uvaženi kolega moram replicirati, jer mi se čini da očito da nemamo mi iste zakonske tekstove pred sobom, da vi imate neki drugi tekst od mene i da smo razgovarali o problemu članka 13. nadzora nad radom studentskih organizacija i na sjednici Odbora za zakonodavstvo gdje ste bili. I svi smo se složili da ove odredbe nisu potrebne i da se pitanje nadzora nad zakonitošću rada ne mogu kao takva regulirati općim aktom. Kontroliranje nadzora znači imati ovlasti. Ako si nešto utvrdio da je nezakonito, da nije u skladu sa zakonom i pratećim propisima onda se treba imati mogućnosti reagiranja, a mogućnost reagiranja što ministar vjerojatno krivo je shvatio, je donošenje rješenja. To je inspekcijski nadzor, ima i upravni nadzor ima i inspekcijski nadzor. I ministarstvo kada radi upravni nadzor onda rješenje donosi ministar, ako se radi inspekcijski nadzor donosi inspektor kao pojedinac, a to niste razriješili i zbog toga kažem samo u ovome dijelu predlažem ovu poboljšicu kao i da se točno odredi ovaj odnos ovoga zakona i Zakona o udrugama vrlo je lako to regulirati s obzirom na članak 11. studentske udruge i druge organizacije pa se točno kaže za studentske udruge primjenjuje se Zakon o udrugama u tom i tom, a za studentske udruge vezano za ovaj zakon primjenjuje se to i to i sve je onda jasno. Znači bit nam je dobiti stvarno dobar zakon gdje neće biti uopće prijepora u primjeni provedbe. O tome je riječ. Hvala.
Odgovor, gospodin Peronja.
Ja ću još jednom istaknuti, vjerujem da imamo iste prijedloge zakona. Upravo nadzor nad zakonitošću rada i općih akata studentskih organizacija obavlja visoko učilište sukladno svom općem aktu koje onda je podložno i upravnom nadzoru bilo ministarstva, bilo inspektorata. Ne bi škodilo možda malo još pojasnit to, ali i ovo rješenje je zapravo moderno, teži se konciznim i preciznim uređenjima.
Hvala. Replika, gospođa Marija Lugarić. Izvolite.
Pa na neki način se nastavljam na ovu diskusiju u replikama koja je bila, jer mi se čini da kolega Peronja u vašem izlaganju ima jedan veliki broj nelogičnosti. S jedne strane tvrdite da je sve točno određeno, utvrđeno i govorite kako je tom preciznošću i točnošću u rokovima omogućeno da izbori budu u ovom ljetnom semestru i o tome govorite afirmativno. Rokovi su za izbore 120 dana. Od 1. travnja 120 dana je prvi listopada, a akademska godina u ovom smislu do ispita završava, do početka ispitnih rokova završava 15. lipnja. Prema tome gdje su rokovi precizno utvrđeni postoje odgovornosti, no međutim to ne omogućava ovo što ste vi rekli da upravo zbog tih i takvih rokova se izbori dogode u ovom ljetnom semestru. Mislim to je elementarna matematika, šest mjeseci od trećeg mjeseca je deset, a ne pet ili ne znam koji.
Odgovor, gospodin Peronja.
Upravo naravno treba pročitati vrlo pozorno i ovaj tekst koji govori o rokovima, članak 15. izbori, ja ću ga pročitati: Izbori za studentske zborove visokih učilišta, članove i zamjenike održavaju se u pravilu. Ovo pravilo ima jedan izuzetak koji govori upravo u članku 19. stavak 5. gdje se izbori za studentske zborove sukladno ovom zakonu provest će se u roku od 120 dana od dana stupanja jer ovaj rok treba navesti poglavito stoga što se donosi novi zakon i u novom zakonu treba biti precizno rečeno ponavljam što je i rečeno, od kada se ovi prvi izbori moraju provesti.
Hvala. Gospodin Miroslav Primorac. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Samo još dva kratka komentara. Dakle, dva mjeseca postoje za usklađenje statuta što to znači da može biti mjesec dana. 120 dana su 4 mjeseca, odnosno 2 mjeseca su zakonom predviđena, nakon ta 2 mjeseca ako je potrebno za provođenje izbora. Ono teoretski šta smo mi stimulirali da pojedinim sveučilištima koji pokazuju za to veliki interes praktički da se sve može napraviti, cijeli postupak u 2 do 3 mjeseca. Dakle, danas i u situaciji praktički koja danas u razgovoru sa rektorima i dekanima. Ali dozvolite mi samo još jednu stvar koja je vezana za ovaj temeljni Zakon o znanstvenoj djelatnosti u visokom obrazovanju jer vama nije, mi smo možda pogriješili, trebali smo ga dostaviti svima pa bi bilo lakše glede stegovne odgovornosti. Neki novi momenti koji su iznimno važni kao što je gospodin Peronja rekao se tiču i članka 57. odgovornost rektora, potpuno novi moment u hrvatskom visokom školstvu koji kaže sukladno statutu sveučilišta rektor sveučilišta može u statutom utvrđenim slučajevima nepoštivanja zakona, drugih propisa statusa ili na njima utemeljen sveučilišnih odluka čak suspendirati dekana, što nikada nije bilo na hrvatskim sveučilištima do donošenja ovoga Zakona. Znači, imate tri elementa i četvrti element koji je isto tako sadržan u članku 104. tog istog Zakona koji kažu još korak dublje nastavnici i suradnici stegovno odgovaraju za povrede svojih radnih i drugih obveza iz rada u vezi s njim, kao i zbog grubog narušavanja ugleda visokog učilišta sukladno statutu. Stegovno se može odgovarati samo za djelo koji u vrijeme počinje na općim aktom visokog učilišta bilo predviđeno kao stegovno djelo što smo mi upravo i napravili. Znači imate tri elementa zakonska, iz temeljnog zakona, iz novog zakona jer je praktički ovi koji ne poštivaju moraju odgovaraju i stegovno i po drugim procesima. I ovo glede odgovornosti rektora u vođenju cijelom procesu apsolutno treba uzeti u obzir jer time su hrvatska sveučilišta dobila i još jedan vid unutar svoje autonomije i odgovornosti prema čelnicima instituta visokih, bez obzira koliko to teško izgledalo u ovom trenutku akademski, ali točno je rektor može suspendirati dekana visokog učilišta prema novom zakonu. Evo, hvala lijepa.
Hvala. Imamo jedan ispravak, gospodin Zvonimir Mršić. Izvolite.
Pa, gospodin ministar je pogrešno rekao da se radi o zakonu. Radi se o Prijedlogu zakona koji je usvojila Vlada koji nije došao još na Sabor, koji još nije došao u Sabor jel' i moguće je da bude izmijenjen. Prema tome, ne možemo govoriti o nečemu što će tek biti jel'.
Postojeći zakon se radi je li tako. Hvala lijepo. Idemo dalje. Na redu je gospodin zastupnik Zvonimir Sabati. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, državni tajniče, kolegice i kolege. Iako sam govorio u ime Kluba zastupnika Hrvatske seljačke stranke svakako bih htio još malo pomoći u poboljšanju ovog Prijedloga zakona, posebno s razlogom što evidentno neće ići u drugo čitanje, pa dozvolite par minuta da napomenem još nekoliko razloga koja su po meni vrlo bitna. Prvo, ja moram ipak još jednom upozoriti da ovi rokovi su dosta nezgodni zbog toga što se puno toga, a to u ovom Zakonu se vrlo lako može vidjeti da se puno toga evidentira kako će se riješiti općim aktom visokog učilišta. U puno članaka je to utvrđeno. Znači sve to skupa treba shvatiti kao potrebu da vrlo ozbiljno i studiozno visoka učilišta priđu promjeni svojih statuta, a to je proces koji traje. Ja se bojim da nije dobro već sad, ako smo već za ovu godinu utvrdili da je to 120 dana ovih 60 dana mi se čini malo prekratkim. Ali dobro, to ostavimo sve skupa na dušu čelnicima visokih učilišta koji će to morati provoditi. Isto tako htio bih, ići ću polako kroz ove članke. Isto tako htio bih spomenuti da u okviru obveza visokih učilišta su dosta velike. U članku 3. stavak 3. piše da je visoko učilište dužno omogućiti studentskim organizacijama autonomno raspolaganje sredstvima za njihov rad koji se vode na računima visokog učilišta u skladu sa zakonom i općim aktom visokog učilišta. Svakako da za studentski zbor to nije uopće upitno, međutim ako se radi o nekakvoj studentskoj udruzi ja se ipak nadovežem ovdje na jednu raspravu pod kojom će se onda onim definitivno zakonima voditi da li udruga građana može imati svoj samostalni žiroračun. Zato jer ono može osim naravno sredstava iz proračuna visokog učilišta dobiti sredstva iz drugih izvora, a sad ovdje ispada da će ona ta svoja sredstva morati imati kao nekakav podračun visokog učilišta. Htio bih samo da tu budemo potpuno precizni zbog visokih učilišta prije svega. Mislim ja moram reći ovdje da mi svi govorimo da su se sa ovim Prijedlogom zakona suglasili rektor, rektorat, vjerojatno senati pojedinih sveučilišta itd., fakulteti i studenti. Ja sam u ponedjeljak imao predavanje, pitao sam studente, oko stotinjak je bilo njih na predavanju što mislite o ovom Prijedlogu zakona, nitko nije imao pojma o tom zakonu. Znači to su krivi predstavnici, ja ne vjerujem da je to kriv ministar, to se razumije, ali ja samo velim da možda da su više njih bili uključeni možda bi dali i neke stvari drugačije. Ja imam ovdje i primjedbe i studenata, mi smo raspravljali na fakultetu malo o ovom Prijedlogu zakona i doista bismo htjeli da bude što je moguće kvalitetniji. Znači jedno od primjedba je da li će te studentske udruge građana definitivno biti isključivo … [[Govornik se ne razumije.]] općim aktima visokog učilišta ili će se ipak moći samostalno financirati na temelju Zakona o udrugama. Članak 6. gdje govori o tijelima studentskog zbora, stavak 2. veli studentski zbor može imati predsjedništvo i druga tijela predviđena statutom studentskog zbora. Ma to je razumljivo, daje se maksimalna mogućnost njima da se organiziraju, ali ja samo ponavljam ne bih volio da imamo preveliko nekakvu šarolikost u svemu tome skupa, odnosno volio bih da što više studenata bude uključeno. U ovom trenutku ako nemamo studentski zbor to je ipak relativno mali broj studenata koji će kroz taj svoj mandat biti uključeni u rješavanje tih problema, a kako će oni komunicirati sa ostalim studentima. Ma naravno tu možemo reći i mi kao zastupnici sami pronalazimo načine kako ćemo komunicirati sa biračima, ali nije to baš potpuno identično. Studenti tamo, ima ih ne znam 2 tisuće na jednom fakultetu ili 5, 6 tisuća, ovisno o veličini i kako će oni komunicirati ako je relativno mali broj u tom studentskom zboru. Zato ja više razmišljam zbog većeg broja studenata, kako da ih uključimo da ovdje može imati predsjedništvo, da izbrisati riječ može. Pa mora imati predsjedništvo. Dakle, što veći broj tih studenata da bude uključeno. Ja ponavljam još jedanput, iako sam to rekao i u ime kluba ali ja vas molim da dobro razmislite, da ne bi bilo nekakvih problema. Stavak 3. tog istog članka, dakle kad se govori o tijelima studentskog zbora, gdje se ponavlja ovaj ponavljanje druge godine. Mislim da bi to trebalo ipak precizno definirati. Za mene bi bilo prihvatljivija varijanta normirati samo ne stjecanjem određenog broja ECTS bodova kroz određeno vremensko razdoblje. Spominje se 60 ECTS bodova. Ja isto se pridružujem onima koji smatraju da bi trebalo na neki način to regulirati odnosno da ipak oni koji su bolji studenti i više su zainteresirani za ta svoja prava i imaju veće nekakve prednosti. Ali ponavljam, pitanje da li to treba baš tako pisati? U okviru tog istog stavka je i dobro što je novina u ovom zakonu, o tome nitko nije govorio, gdje se piše da će se provesti izbori za novoga člana studentskog zbora. To dosad nije bila praksa. Htio sam samo reći da izabrani predstavnik studenata dosada često puta i nisu izvršavali svoje obaveze i nisu se mogli na neki način mijenjati. Dakle, ovom odredbom je uvedena ta novina, tako da se mogu provoditi na neki način izvanredni izbori, što bi bilo svakako dobro. U Statutu studentskog zbora mislim da bi trebalo ipak pisati tamo u stavku 2. podstavak 2., 4., 5. način izbora predstavnika studenata u tijela Visokog učilišta. Ja bih možda ipak rekao regulirati i način prestanka mandata, nek' to piše u Statutu. Sastav studentskog zbora ponavljam, mislim da bi trebalo normirati ovim zakonom, jer sve se manje-više prepušta Statutu, a to može izazvati veliku šarolikost. I financiranje rada studentskog zbora, studentskih udruga i drugih studentskih organizacija u članku 12. Iako se spominje i prije, da se financira iz proračuna Visokog učilišta na kojem taj studentski zbor djeluje. Ponavljam, ipak bi ovdje trebalo malo preciznije utvrditi koliko će koje, pojedini fakultet ja bih rekao ipak bitnije, izdvojiti taj iznos sredstava je upitno, ne. Veli se samo da se samo sufinancira. U kom iznosu, u kom postotku za razmisliti? Da li da se tu nešto promijeni ili ne? Dakle, ja ne velim da to mora biti ali bilo bi možda korisno, jer neki će fakultet imati možda više razumijevanja, više će omogućiti rad studentskog zbora. Ja imam neka saznanja, pa mogu vam možda i više, ali ne bih ovdje govorio, razmisliti malo. I još ovo. U članku 13. ponavljam, kad se govori o tom nadzoru. Manje-više se samo spominje odgovornost čelnika Visokih učilišta. Pa dobro. Ja ne smatram da je to loše riješeno. Ali isto tako smatram da bi trebalo razmisliti na koji način uvesti i normirati odgovornost članova studentskog zbora zbog neispunjavanja njihovih obveza. Ja ću naravno biti zadovoljan ako će biti uvažene neke primjedbe od svih klubova, pa naravno i od nas pojedinaca. Možda u okviru amandmana ministarstva. Svakako da bi onda to bilo i konsenzusom prihvaćeno. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo dvije replike, jedan ispravak. Prva replika je gospodin Pero Kovačević. Izvolite!
Pa upravo tako kao što ste kazali uvaženi kolega, bila je rasprava i na Odboru za zakonodavstvo i kazano je predlagatelju da amandmanski pokuša popraviti ove pojedine odredbe, jer je moguća stvarno varijanta ako se gledaju prijelazne i završne odredbe članak 19. gdje su propisani rokovi kad se što mora napraviti za donošenje ovih propisa, da oni ne budu donešeni. Ili da propisi kao takvi ne budu u skladu sa zakonskim odredbama. Što onda? Što onda? Nema se tu odgovor. Odnosno odgovor je da ostaje stari dio dok se ne obavi sve pripreme da bi se mogli novi izbori održati. Također nemate točno i za članak 14. ovaj opći akt kad će se on donijeti? I u kome roku? Šta ako se ne donese u pravom roku? Kako ćete se onda postupati. Mi imamo pojavu u Hrvatskoj da većina zakona ide za tim da se donose podzakonski propisi. Da li su to uredbe, odluke ili pravilnici ovisi tko je ovlašten. Ali nažalost, situacija je takva da je vjerojatno nešto manje od 40% se donese, uopće ne, da ne govorimo o tome koliko se donese u okviru zakonskog roka koji Sabor odredi. Prema tome, očito ako se želi ovo sve što mi dobronamjerno govorimo i želimo poboljšati, tekst koji će biti primjenjiv, da će morati reagirati Vlada amandmanima ili prihvatiti ono naše stajalište da se obavi danas prvo čitanje, a da imamo za četrnaest dana drugo čitanje. Hvala.
Hvala. Odgovor gospodin Sabati. Izvolite!
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa naravno, ja sam možda malo detaljnije govorio o tome u ime kluba, ali svakako da ima ovdje u ovom prijedlogu zakona u više članaka spomenuto da će se nekakvi detalji riješiti općim aktima Visokog učilišta. Ali ima toga poprilično puno. Mislim budimo objektivni. Ja ne bih volio da zbog toga što se mora mijenjati Statut, nakon toga treba dobiti i suglasnost na Senatu, da ako se kojim slučajem dogodi da nešto ne valja, pa se vraća, to onda bojim se da neće biti rokovi ti poštivani. I zbog toga mislim, bi trebalo ipak razmisliti kako te ili rokove nekako malo prilagoditi ili pak svakako da ide u drugo čitanje. Hvala lijepo.
Replika, gospodin zastupnik Miroslav Korenika. Izvolite!
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Sabati je čini mi se dotaknuo se ipak izuzetno važnog pitanja, to je pitanje financiranja studentskih zborova i udruga. Ako pogledamo u članku 11. stavku 5. kaže se da će studentske udruge i druge organizacije biti financirane sukladno mogućnostima. To je dosta rastezljiv pojam i ja bih volio da mi se objasni i mislim da bi trebalo preciznije definirati što su to mogućnosti. Posebno stoga što u članku 12. stavku 2. govori se alineji čiji mi se 3. da će rad studentskih udruga i drugih organizacija se može i financirati od udjela u prihodovima pravnih osoba koje posreduju pri studentskom zapošljavanju. Moramo biti svjesni zbog primjene "Bolonjskoga procesa" studenti će imati sve manje mogućnosti za rad. Oni će biti više angažirani u okviru svoga studija. Prema tome, ako žele ostvariti bodove odnosno dobivati bodove mora se raditi daleko više. Osim toga znamo, da su studentski centri, osim časnih izuzetaka poput varaždinskog u gubicima. Iz kojeg izvora mislimo da će se to onda dodatno stimulirati i dodatno nagraditi. Ja bih volio čuti od gospodina ministra i ekipe da nam kažu imaju li kakvu projekciju o kojim se tu iznosima u okvirima pojedinih sveučilišta radi. Onda možemo ozbiljno razgovarati. Ovako može, trebalo bi, to nije ništa. I na kraju krajeva, oko ove stegovne odgovornosti čini mi se kolega Sabati da smo ipak na pravom tragu. Odgovornost imamo ovdje samo na papiru, podložna je nekakvim općim propisima a treba propisati odgovornost prema zakonu, tada ćemo svi vjerojatno i ozbiljnije shvatiti izvršavanje uvjeta odnosno pojedinih odredbi ovoga zakona.
… [[Govornik naknadno uključen, ne čuje se.]] Sabati. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Svaki dio ovog zakona ima svoju težinu i zato je on toliko ja bih rekao i skraćen da bi možda bio razumljiviji. Ovaj dio što se tiče financiranja rada studentskog zbora, udruga i drugih studentskih organizacija je dosta ja bih rekao ajde čak možda i temeljito napisan jer se spominje da se može financirati iz proračuna sveučilišta, veleučilišta ili visokih škola, od zaklada, fondacija, darovnica, od udjela u prihodu pravnih osoba koje posreduju pri studentskom zapošljavanju i iz drugih izvora itd. A opet s druge strane kažemo da studentski zbor i druge studentske organizacije bez pravne osobnosti raspolažu sredstvima za svoj rad u okviru … [[Govornik se ne razumije.]] visokog učilišta. Dakle, oni će osim sredstava iz proračuna visokog učilišta imati i druge izvore a neće ih na neki način moći možda po svojoj želji koristiti. Znači, to bi po meni trebalo možda vezano i za ovo nekakvo, za taj odnos prema Zakonu o udrugama također preciznije definirati. Svakako ne bih govorio i komentirao dalje vezano za ove odgovornosti o kojima sam već prije govorio. Hvala.
Hvala. Imamo jedan ispravak, gospodin Franjo Arapović. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Da bi bila kompletna ova rasprava gospodina Sabatija koja je bila jako kvalitetna samo ću još jednu činjenicu. Ja sam se osobno našao tu prozvan. Kada sam govorio u ime kluba nisam rekao da sve studentske udruge, pa ću citirati svoje riječi. Donošenje ovog zakona po hitnom postupku podržano je od strane studentskog zbora, brojnih studentskih udruga i rektorskog zbora. Samo da bude. Hvala lijepo.
Hvala. Državni tajnik gospodin Slobodan Uzelac. Izvolite.
Gospodine dopredsjedniče, dame i gospodo. Ja se javljam samo da dokažem da smo radili kao tim, zbog nikakvog drugog razloga. Mogao je naravno i gospodin ministar ovo kazati. Dvije stvari. Prvo, kad se radi o financiranju studentskog zbora onda oko toga nema nikakve neizvjesnosti. Studentski zbor po ovom zakonu mora biti financiran sa razine sveučilišta a sveučilište također po zakonu ali ne ovom prijedlogu zakona nego važećem Zakonu o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju već mjesecima djeluje po načelu "lansama". Dakle, nema direktnog financiranja fakulteta niti dijelova fakulteta od ministarstva nego sveučilište u cjelini pa i studentski segmenti sveučilišta po tom načelu to sve financiraju. Studentske udruge se financiraju u skladu s mogućnosti datog visokog učilišta. I tu dakle taj relativizam postoji i to je ta razlika neovisno o tome da li je riječ o studentskoj udruzi, dakle pravnoj osobi koja je formirana izvan visokog učilišta i koja djeluje dakako po zakonu po kojem je i osnovana, po Zakon o udrugama ili je riječ o studentskoj organizaciji unutar fakulteta studentskom klubu, udruženju, sekti ili bilo kom drugom obliku kojega je vodstvo visokog učilišta prepoznalo kao korisnog i smatra ga svojima uvodeći ga u vlastitu evidenciju. Drugo, što se tiče primjedbe o sredstvima koja navodno nisu osigurana za provedbu ovoga zakona, u obrazloženju piše da su ta sredstva osigurana tekućim proračunom u iznosu koji u potpunosti jamči da on može biti do kraja proveden. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Na redu je gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Ovaj Prijedlog zakona o studentskom zboru i drugim studentskim organizacijama ja vidim prije svega kao jedan tehnički zakon o načinu kako se bira i predstavnik studenata, koje su zadaće hrvatskog studentskog zbora odnosno pojedinog zbora i određeni su rokovi, i više-manje ja u tom smislu nemam nekih primjedbi. Mislim da je on nomotehnički čak korektno napravljen. Dakle, zakon u kao takvom tehničkom smislu nema se što prigovoriti. Pa čak i sadržajno ono što mi se čini jako važnim za funkcioniranje studentskog života u Hrvatskoj pitanje je da li se uopće bilo kojim zakonom to može riješiti. A to su važna pitanja. Afirmacije studenata u našem javnom životu je nešto o čemu bi itekako trebali svi zajedno voditi računa, iz jednostavno razloga što su to budući nositelji gospodarskog i općenito javnog života u našoj zemlji. Studenti bi po prirodi stvari a kao što su u našoj bogatoj hrvatskoj povijesti pa i u bogatom sveučilišnom životu studenti bili uvijek vjesnici pa onda i nositelji značajnih promjena, nekad s većim a nekad s manjim uspjehom. Prije svega, oni su kao mladi nositelji novih ideja koji jamči onda i kvalitetniji i bolji život. Međutim, kako osnovni problem vidimo koji se događa i pri izboru afirmirati odnosno zainteresirati mlade za takvo jedno učešće, kako ih zainteresirati općenito za tijekove i za društvena zbivanja da budu aktivni učesnici tih zbivanja što kroz formalni način koji na neki način zakon inaugurira i precizira ali prije svega i na jedan neformalni način, dakle da budu zainteresirani za sve ono što se oko njih zbiva. Zašto? Da bi to danas sutra mogli mijenjati upravo u cilju boljitka i boljeg života. U tom smislu čini mi se da je ilustrativan primjer jedne kandidatkinje za prijem na hrvatsko sveučilište. Djevojka je pohađala elitni koledž sa najizvrsnijim ocjenama ali bila je pitana pri prijemnom ispitu o sasvim drugim stvarima. O društvenim zbivanjima, o kazališnom životu, općenito o kulturnom životu, o sportskom životu. Ona na to jedva da je znala ikakav odgovor. Bila je otpuštena sa uputom: «Idi djevojko, živi pa se onda vrati na naše Sveučilište. Nama trebaju kreativni ljudi, a ne poslušnici.» Međutim ono što se zbiva u našem školstvu gotovo od rane mladosti koje onda eskalira na fakultetu, na Sveučilištu je upravo to jedna zabrinuta šutnja. Eventualno tu su nešto glasniji, čuli smo oni i to je istina nažalost koji nisu baš dobri, redovni studenti. A ovi koji su dobri, koji su izvrsni ne čuju se. To je slika općenito društva pa onda se takva slika reflektira i na samo sveučilište. Kako to promijeniti? Sigurno ne na onakav način kao što je ilustrativno iz vlastitog primjera svjedočila govoreći u ime kluba naša zastupnica Marija Lugarić koja je kao predstavnica studenata bila upozorena pa sad više u šali ali ipak u svakoj šali ima vjerojatno i zbilje nešto: «Doći ćete vi na ispit». Pa i u naše vrijeme je bilo takvih više postupanja, možda manje hrabrosti da se to kaže javno. Danas se to bez problema kaže: Doći ćete vi kolega ili kolegice na ispit. I na takav način mladom čovjeku lomi se kičma. Prema tome savijanje kičme to je nešto što kod nas dosta dobro funkcionira, a što je opasno ako to funkcionira u školskom sustavu pa tako ta jedna gimnastika je dosta uspješna bez obzira što naše škole su deficitarne u školskim, oprostite športskim dvoranama. Evo vidite na konferenciji koju je organiziralo Ministarstvo 22. veljače 2007. godine dakle resorno Ministarstvo je predstavilo zakon, najavilo promjene koje će se dogoditi navlastito u pogledu zastupanja studenata. Tu je bio nazočan i predstavnik studenata. Oni su se požalili upravo na postupanje odnosno najavu rektora o uvođenju školarina. Kako će on to unatoč protivljenju studenata i izglasanom studentskom vetu, to je jedna velika najava i jedna mala ali značajna pobjeda studenata. Ali rektor se oglušio o to, o takvu izrazitu volju studenata. Ministar je rekao da se on s tim ne slaže. I ništa drugo. Koje su mjere poduzete? Ali onda se rektor opravdava: «Moramo to uvesti zbog neisplaćene božićnice, a neisplaćene neplaćene struje i ostalih davanja prijeti blokada poslovanja 16 fakulteta.» Zbog toga su tražili rektor je tražio sastanak sa ministrom. Javnosti je ostalo nepoznato da li je došlo do tog i takvog sastanka. Dakle sve reforme kod nas pa tako i visokog školstva pa tako i nekakve afirmacije, bar želje za afirmacijom studentskog života započinju jednostavno zavlačenjem ruke u džep korisnika. Ovdje vidimo to u vidu školarine. Tobože eto pred opravdanjem da se suzbiju vječni i dugovječni studenti. Međutim ovakva jedna mjera je sasvim neadekvatna u cilju sprečavanja ovakve jedne pojave koja ima datum od davnih vremena na našim fakultetima. Jedna djevojka upravo na stranici jednog studentskog zbora javila se i kaže: «Ja ne mogu platiti, moji starci ne mogu platiti 8 tisuća kuna, a ja preko ljeta mogu zaraditi svega 5 tisuća kuna.» Jedan student kaže: «U Prijedlogu zakona kaže se da je student centar zbivanja, ali živi studenti ne mogu osigurati živu lovu» kaže on. «Prema tome» kaže «u centru je živa lova, a ne živi studenti.» Sada je jako važno kako će se uopće Ministarstvo odnositi prema ovom problemu. Dakle neplaćenih računa, neplaćenih traženja i obveza samih sveučilišta i njihove nakane. Evo i danas mediji izvještavaju kako rektor ostaje neumitan, neumoljiv u tome da se uvedu školarine. Evo to je samo jedan primjer koliko u biti je sadržaj i koliko se glas studenata čuje. Jako mi se sviđa i to naš ministar često ponavlja načelo izvrsnosti, kako imamo izvanrednih studenata i to je tomu zaista tako. Ali čemu te petice? Čemu te petice ako konkuriraju kao kandidati u pojedinim ministarstvima ili u pravosuđu briljantni i odlični studenti ne bivaju primljeni. Bivaju primljeni kojekaši. Čime Amari Trgo i Sovjeti Režić koje su davno, davno bile odlikašice kasnije izvanredne sutkinje koga to briga? Ali to studenti znaju da se tako ponašamo. Studenti bolonjci koji nemaju niti stolicu, oprostite stolac. Eto to je nešto što mladi ljudi prepoznaju. Možda više nego mi ono što, razliku, tu diskrepancu između onoga što se govori i čemu, u kojem životu žive. Nekada su studenti, ovdje je kolega Letica govorio bili nositelji. Dakle nije bilo važno kako su formirani bili studentski zborovi, ali bili su nositelji studentskih pokreta. Njihova osnovna parola je bila: «Budimo realni, tražimo nemoguće.» Ali danas eto su studenti nemogući ako traže nešto sasvim realno.
Hvala. Gospodin zastupnik i potpredsjednik Mato Arlović, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, poštovane kolegice i kolege. Uz potpunu svijest o potrebi donošenja ovog Zakona i reguliranja ovoga područja ja nažalost moram reći da kod glasanja o ovom Konačnom prijedlogu zakona ću biti protiv. Jer smatram da on sa ustavno-pravnog aspekta pa i ako hoćete i sa aspekta razvoja demokratskih odnosa na sveučilištu ne udovoljava minimumu zahtjeva koji je potreban. Prvo, ja se protivim stajalištu koje je ovaj zakon iskazao kako se zapravo nema dovoljno povjerenja u studente. Ne prihvatiti da studentski zborovi imaju status pravne osobe, a u isto vrijeme im propisati prava i obaveze koja se propisuju ovim zakonom zapravo znači da ih se stavlja pod stanoviti nadzor sveučilišnih nastavnika što se i vidi, između ostalog, od izbora pa nadalje do pitanja zapravo ograničavanja jednim dijelom njihove ha moglo bi se reći poslovne sposobnosti. Ja mislim da je to posve neprihvatljivo i iz takvog stvara prvo politički, drugo mi moramo imati povjerenja u tu populaciju naših građana i treće moramo tražiti od njih da u skladu sa svojim zakonskim pravima, obvezama ili odgovornostima poštuju i provode zakone. E sad dopustite malo pojašnjenja u vezi s time. Lijepo je napisano primjerice u članku 12. stavku 7. Citiram: “Studentski zbor i druge studentske organizacije bez pravne osobnosti raspolažu. Sad ja pitam kako je moguće da to bude bez pravne osobnosti, ako u isto vrijeme primjerice studentski zbor imenuje studentskog pravobranitelja, zastupa interese studenata pred, studenata ili pred tijelima visokih sveučilišta i drugdje, brine i sudjeluje u odlučivanju itd., donosi pravni program rada studentskog zbora, bira studentske predstavnike u Senat i drugdje. Pa kako možete primjerice nekoga zastupati, a nemate pravnu osobnost kao zbor. … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] A ne, ne, ne. Tu ste vi u zabludi gospodine državni tajniče. Hrvatski sabor ima pravnu osobnost i ima Republika Hrvatska i Hrvatski sabor kao predstavnik zakonodavne vlasti. To je nešto drugo u ime Republike Hrvatske, a studentski zbor je nešto sasvim drugo. On donosi pojedinačne akte u takvim stvarima u kojima itekako, itekako mora voditi računa o njihovoj nadležnosti. Drugo što bih htio posebice naznačiti jeste da ove zadaće iz članka 5. treba razlomiti na pitanja a gdje i na kojem mjestu se ispoljavaju kao javne ovlasti studentskog zbora i u kom pogledu dokumenti koje će taj studentski zbor donijeti ima javnu ispravu ili nema. Ako nema pravnu osobnost nema javnu ispravu, ali se tada postavlja pitanje tko to ovjerava za studentski zbor. U protivnom što će mene netko zastupati tko ima manje prava nego ja. Po čemu bi to sada studentski zbor trebao zastupati studenta Peru ako on nema nikakvu pravnu osobnost i zapravo svi akti koje će on napraviti u odnosu pred sveučilišnim tijelima da su nevažni. To jednostavno ne stoji i to ne može biti. Treće. Gledajte ne može se dopustiti studentskim zborovima da između ostaloga donose plan i program svog rada, da isto tako nemaju pravnu osobnost, a onda naravno u okviru plana i programa rada dakako u okviru odobrenih sredstava mogu trošiti ta sredstva samostalno. Po čemu je to tako? Kako će biti računopolagači ako nisu pravna osoba? Hoće li u ime njih odgovarati šef računovodstva za potrošene novce i dekan? Ne znam. To pitanje treba svakako razmotriti. Četvrto. Pitanje izbora studenata. Kaže, uredit će se posebnim općim aktom studentskog zbora, propisuje se i izborni postupak, a posebice. I sad se između ostaloga piše čitav niz stvari. Postavlja se pitanje zapravo da li je moguće na osnovu tih akata pokretati sporove za zaštitu izbornog prava. Istini za volju sad to može činiti svaki student. Doduše, ima i neka ograničenja u zakonu, ali o tom po tom. Ako može tražiti zaštitu prava onda se postavlja pitanje da li se pravo može utvrditi općim aktom ili zakonom. Ako pak čitate Ustav Republike Hrvatske on izričito kaže: “Pojedinačni akt državne uprave i tijela koja imaju javne ovlasti moraju biti utemeljene na zakonu. Zajamčuje se sudska kontrola zakonitosti i pojedinačnih akata, upravnih tijela i tijela koja imaju javne ovlasti. “ Vidite, mi smo ovdje uspjeli propisati da će se povjerenstvu moći dati prigovor od pet članova kojim se može zaštititi izborno pravo svakog pojedinog studenta. Ne mora se propisati da oni mogu voditi i zaštitu tog prava pred sudom jer se radi o pojedinačnom aktu. Ali se postavlja pitanje da li je moguće ovim općim aktom studentskog zbora koji nota bene nema pravnu osobnost propisati postupke i načine provođenja izbora za studente. To je potpuno nemoguće. To je suprotno Ustavu. Mora biti u ovom zakonu raspisano i razrađeno. Prema tome, to je jednostavno nedostatak zakona i to treba napraviti i urediti. Naravno, ja neću govoriti o ovim nomo-tehničkim čistim propustima kao između ostalog što piše trajanje izbora koji ne može biti kraći od 12 sati. Ne misli se na trajanje izbora, nego na trajanje glasovanja koji n e može biti manje od 12 sati. Ali to je drugo. Samo usput sam spomenuo. Dakle, očigledno je da to pitanje treba sasvim, sasvim drugačije postaviti i razriješiti i urediti naravno u zakonu oko tog pitanja. Dalje što bih htio posebice odgovoriti kao pitanje to je članak 13. stavak 2. nadzor nad zakonitošću rada i općih akata studentskih organizacija obavlja visoko učilište sukladno svom općem aktu. Prvo, da li je nešto zakonito s aspekta općih akata ne obavlja se na osnovu općeg akta sveučilišta niti bilo kojeg općeg akta bilo koje pravne osobe, nego na osnovu Ustava Republike Hrvatske koji je jasno propisao kao što je opće poznato da u Republici Hrvatskoj zakoni moraju biti u suglasnosti s Ustavom, a ostali propisi sa Ustavom i sa zakonom. Prema tome, ne može se raspravljati o općem aktu, nego se može raspraviti da li je opći akt u skladu sa Ustavom i sa zakonom, a to onda vrši tu kontrolu, tu zakonitost i Ustavni sud, a pojedinačnog akta da li je zakonito donošen Upravni sud. Ono što može vršiti kao ne nadzor nad zakonitošću rada svučilišta to može raditi. To je sasvim u redu, a i naravno da ona može vršiti nekakvu kontrolu da li je to usklađeno. Ali ne može samo ono utvrditi je li je ili nije zakonit, je li ustavan ili nije ustavan pojedini opći akt koji će donijeti studentska organizacija. Prema tome, to pitanje mora se jednostavno na drugačiji način postaviti i u tom kontekstu se otvara pitanje zapravo kako i na koji način ta pitanja treba riješiti u daljnjem pristupanju. Treću grupu pitanja koje treba sasvim sigurno urediti jeste pitanje statuta. Kakva je to autonomija studenata sveučilišta i studentskog zbora ako svoj vlastiti statut nisu u stanju sami donesti. Piše točno u članku 7. studentski zbor ima statut. Statut donosi visoko učilište na prijedlog studentskog zbora i na način predviđen njegovim općim aktom. Pa što niste rekli da studenti na sveučilištima u Hrvatskoj imaju ograničenu poslovnu sposobnost i gotovo. Oni nisu podobni da urede svoj vlastiti odnos. Pa za Boga miloga ako već hoćemo nekakav utjecaj i sveučilišnih nastavnika i zaposlenika na sveučilištima na studenski zbor onda propišimo da studenski zbor donosi statut uz prethodno pribavljeno mišljenje ili prethodnu suglasnost, šta god hoćete, sveučilišta. Ali da baš sveučilište donosi statut studenskom zboru. Pa ja da sam student ja nikad ne bi to prihvatio da budem i da radim u takvom studenskom zboru. To nema smisla. A onda ovdje napišete ono ga će, opće akte koje donosi studenska organizacija e sad se to još ustavnost i zakonitost kontrolira sveučilišta. Mislim da su to stvari koje jednostavno ne idu i to se ne smije dogoditi i to se mora, mora bitno, bitno popraviti ovaj prijedlog zakona inače će on pasti na Ustavnom sudu. Vjerujte da će pasti. Isto tako otvara se vrlo interesantno pitanje ovih rokova oko izbora. Naravno ja znam šta znači riječ u pravilu 15. do 30. ožujka. Dakle u pravilu znači da kad god možeš izigrati izigraj. A vi odmah nudite u zakonu instrument kako je to izigrano. Pa kaže se da u roku od 60 dana od stupanja na snagu ovog zakona će se donijeti opći akte, izbori će se provesti u roku do 120 dana. To sigurno nije 15. i 20. ožujak iduće godine. Čemu to? Čemu to? Dajmo to, usuglasimo te akte, usuglasimo te datume. Napravimo i recimo iznimno ako već hoćemo, iznimno za ovu školsku godinu i za početak školske godine ovaj puta se neće primjenjivati taj rok od 15. do 30. ožujka već će se napraviti izbori ne znam, početkom rujna ili desetom mjesecu, ne znam, svejedno mi je kada i kako. Ali nemojte ovako napraviti jer ovdje pokazujete da zapravo u jednom zakonu propisujete obavezu, a u drugoj normi istok zakona predlažete kako izigrati tu obavezu. Ima još čitav niz ovih primjedbi koje bi ja mogao iskazati, upozoriti ili na to da primjerice da imamo Bolonjski proces onda govorimo o studenskoj godini itd., itd. to su stvari koje treba razriješiti. Kao što treba razriješiti pitanje da li student koji ponavlja godinu gubi studenska prava ili ne gubi. Ako ne gubi studenska prava kako mu možete uzeti političko pravo da bira i da bude biran.
Hvala lijepa. I zaključno, državni tajnik Slobodan Uzelac. Izvolite.
Gospodine dopredsjedniče, dame i gospodo još jedanput zahvaljujem na svim sugestijama. Čuvši mi ćemo tokom današnjeg dana i do sutra uistinu pomno još jedanput pogledati, pregledati sve sugestije i prijedloge. Mi bismo ipak ostali kod prijedloga za hitni postupak. Mislimo da ukoliko nađemo za shodno nešto od ovoga unijeti u prijedloge vlastitim intervencijama da ćemo to i napraviti. Dopustite nekoliko objekcija, nekoliko komentara vezano za upravo diskusiju zadnju uvaženog zastupnika gospodina Arlovića. Studenski, prva njegova primjedba studenski zbor kao predstavničko tijelo kaže nije pravna osoba. I nije i mislimo da ne treba ni biti. Jednako tako kao što to nije ni Hrvatski sabor, to je Republika Hrvatska, to nije ni Skupština Grada Zagreba, nego Grad Zagreb, to nije ni Poglavarstvo Grada Zagreba nego opet Grad Zagreb. Rekao bih, ako smijem slobodno kazati da je legitimitet, kažem legitimitet studenskog zbora prema našoj ideji, našem prijedlogu širi od pravnog aspekta njegove pravne osobnosti, odnosno od aspekta njegove samo pravne osobnosti. Studenski zbor je dakle više od toga, po našem konceptu. Kad se radi o primjedbi vezano za nadzor nad zakonitošću mi smo tu primjedbu dobili na Odboru za zakonodavstvo i mi ćemo posebno, s posebnom pozornošću tokom dana pogledati uvažavajući uistinu i argumente koje ste i vi iznijeli. Nama se naime čini da ovo formulacijom, ponavljam ako treba sami ćemo je poboljšati, nije država izbjegla obvezu da vrši nadzor nad zakonitošću time što je ovdje posebno istakla da obvezu nadzora nad zakonitošću studenske organizacije ima visoko učilište. Jer je studenska organizacija, studenski zbor i ostale organizacije i njihovi akti su dio toga sustava i kad vrši nadzor nad zakonitošću djelovanja ukupnog visokog učilišta i nadzor nad zakonitošću njihovih akata onda naravno i ta stvar nije izuzeta iz te obveze koju je država na taj način ima. Kažete da studenski zbor nema autonomiju pa, a da bi je trebao imati. Mi mislimo da autonomiju ima sveučilište i treba imati autonomiju sveučilište. A rekao bih da je ne može imati, ne može je konzumirati, ne može djelovati, što je čitavim nizom zakona regulirano bez ne samo formalnog nego i stvarnog sudjelovanja studenata odnosno upravo delegacije studenata, dakle onih koji unutra po zakonu delegira studenski dom, studenski zbor, oprostite. U tom smislu, a na prijedlog studenata studenti su i statut studenskog zbora integriranog visokog učilišta u kojemu su ponavljam još jedanput studenti sastavni dio čini nam se logičnim da bude donašan na razini visokoga učilišta, a ne te same organizacije. Što se rokova tiče i ovog rokova za donošenje, odnosno rokova za izbor studenskog zbora po ovom zakonu tiče i formulacije u pravilu mi smo svjesni da ona relativizira odredbu zakona, ali s druge strane ona je dakako unešena zato što je riječ o prvim izborima temeljem ovog zakona i nadati se da neće biti tog razloga da ovaj zakon koji se ne donosi samo zbog prvih izbora, ali se donosi sada pred prve izbore u buduće će se moći uhvatiti ritam dakle pravilo da se uistinu ti izbori iz čitavog niza razloga koje nije potrebno objašnjavati provode početkom ljetnog semestra što eto nažalost ovoga puta nismo stigli napraviti. Zahvaljujući vam još jedanput uz obećanje da ćemo pogledati vrlo pažljivo sve vaše primjedbe i sugestije molimo da, dakle predlažemo da ide zakon u hitnoj proceduri. Hvala vam lijepa.
Hvala. Ima jedan ispravak, gospodin potpredsjednik Arlović.
Radi se o tome da li ima ili nema autonomiju studentski zbor. Ako se kaže kako vi tvrdite da ste sačuvali autonomiju studentskog zbora onda se postavlja pitanje kako je to uopće moguće izvesti kad unutrašnje ustrojstvo i način rada što između ostaloga propisujete da se mora urediti statutom, toj udruzi ili predstavničkom tijelu treba donijeti netko drugi, sveučilište umjesto da ta udruga to sama može donijeti. Pazite, uzmite naš Poslovnik Sabora, pročitajte 1. članak ali i bilo kojeg drugog predstavničkog tijela onda ćete u 1. članku vidjeti da unutrašnje ustrojstvo i način rada tog tijela uređuje se kod nas poslovnikom, kod nekih drugih statutom a vi kažete da način rada i unutrašnje ustrojstvo studentskog zbora donosi sveučilište. To nema smisla. Pa pustite studentima da to urede sami sebi.
Hvala lijepa. Dame i gospodo zastupnici, gospodine državni tajniče zaključujem raspravu o ovoj točki dnevnog reda. Odlučivat će se naknadno.
Konačni prijedlog Zakona o studentskom zboru i drugim studentskim organizacijama sukladno prijedlogu Kluba zastupnika HDZ-a, dajem na glasovanje sljedeći zaključak: O Prijedlogu zakona o studentskom zboru i drugim studentskim organizacijama, s Konačnim prijedlogom zakona provedena je rasprava u prvom čitanju. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputiti će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Tko je za? Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Kolega Ledinski trebat ćete nam sad još malo! Sa 97 glasova za i jednim suzdržanim, donesen predloženi zaključak.
Prelazimo na 5. točku dnevnog reda današnjeg. - Prijedlog odluke o proglašenju "Nacionalnog dana borbe protiv raka dojke" Predlagatelj odluke je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja odluke primjenjuju se odredbe poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Želi. Državni tajnik u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi gospodin Ante Zvonimir Golem. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Već više od pedeset godina u svijetu se u listopadu označava Međunarodni mjesec u borbi protiv raka dojke. Dakle, prošle godine 7. listopada u Zagrebu i u većini gradova diljem Republike Hrvatske u akciji "pet do dvanaest" preko tisuću žena podržalo inicijativu za proglašenjem Nacionalnog dana za borbu protiv raka dojke. Osnovno pitanje je zašto. U Republici Hrvatskoj od raka dojke oboli godišnje oko 2,5 tisuće žena i od kojih je 50% u dobi između 50 i 60 godina života. Kao najčešći oblik raka koji se pojavljuje kod žena svaka treća žena oboljela od te bolesti i umire, tako da je 2005. godine umrlo 922 žene. Upravo s ciljem smanjenja smrtnosti od raka dojke u Republici Hrvatskoj Vlada Republike Hrvatske je 29. lipnja 2006. godine na poticaj Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi donijela Nacionalni program ranog otkrivanja raka dojke. Navedenim programom između ostalog sve žene u dobi od 50. do 69. godine života kojih je u Republici Hrvatskoj nešto manje od 600 tisuća jednom bi u dvije godine bilo pozvano na mamografsko snimanje jer se u toj dakle životnoj dobi ulaganjem u takav način ranog otkrivanja raka nalazi kao jedan od najuspješnijih i najisplativijih načina za rano otkrivanje i za početak liječenja. U periodu od kad je donesen nacionalni program poslano je preko 104 tisuće poziva za godišnji pregled i o prvim rezultatima možemo ovom prilikom istaknuti da je odziv bio nešto više od 50 tisuća žena što čini negdje dakle oko 46% te da je nađeno negdje oko 460 i nešto sumnjivih nalaza a potvrđeno 74 karcinoma dojke. 74 žene dakle u ranoj fazi dobile su mogućnost ne samo zalječenja nego u određenom slučaju i izlječenja od ove teške bolesti. Jasno je da u prvoj godini izvedbe programa postoje određene poteškoće. Međutim, praćenjem ne samo rezultata provedbe programa nego načina kako se program provodi vršit će se paralelno time i određene izmjene i dopune u tom programu. Stoga, u skladu sa svim ovim aktivnostima a isto tako i u spomen svih onih koji ovu bitku nisu uspjeli dobiti Vlada Republike Hrvatske predlaže Hrvatskom saboru da dan 7. listopada proglasi Nacionalnim danom borbe protiv raka dojke, da to bude poticaj ženama za skrb za svoje zdravlje i isto tako popularizacija ranog otkrivanja i prevencije raka dojke. Hvala.
Hvala lijepa. Da li predstavnici odbora žele? Gospođa Karmela Caparin u ime Odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo na 71. sjednici odbora održanoj 27. ožujka 2007. godine raspravio je Prijedlog odluke o proglašenju "Nacionalnog dana borbe protiv raka dojke" koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 28. veljače 2007. godine. Odbor je zakon raspravio kao matično radno tijelo sukladno članku 75. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Uvodno obrazloženje podnio je predstavnik predlagatelja. Tijekom rasprave podržan je prijedlog da se 7. listopada proglasi nacionalnim danom borbe protiv raka dojke. Rak dojke je najčešća maligna bolest i vodeći uzrok smrtnosti od karcinoma u žena. I u Republici Hrvatskoj istaknuto je svake se godine povećava broj novo oboljelih i umrlih. U daljnjoj raspravi izneseno je mišljenje da je primarna i sekundarna prevencija još uvijek najučinkovitija u borbi protiv ove bolesti. Nacionalnim programom ranog otkrivanja raka dojke koji je usvojen u lipnju 2006. godine predviđa se mamografsko snimanje jedanput u dvije godine za sve žene u dobi od 50 do 69 godina. Tako organizirani oblik prevencije jedan je od najučinovitijih načina ranog otkrivanja raka dojke koji sa sobom nosi i visoki postupak preživljavanja. Uz redovite kliničke preglede i ultrazvučni pregled dojki to predstavlja najbolji način spašavanja života velikog broja žena. Proglašenje Nacionalnog dana borbe protiv raka dojke po mišljenju članova odbora biti će poticaj ženama u skrbi za očuvanje zdravlja ranim otkrivanjem bolesti i većom sigurnošću izlječenja. Tijekom rasprave upozoreno je na relativno slab odaziv na preglede mobilnim mamografima posebno u ruralnim sredinama. Kao osnovni uzrok ovom slabom odazivu članovi odbora vide pitanje troškova prijevoza do mjesta pregleda. Predloženo je stoga veće sudjelovanje medija, udruga žena volonterki operiranih od raka dojke i drugi koji bi upozoravali na važnost mamografskog pregleda. Po mišljenju članova Odbora bilo bi korisno predvidjeti i mogućnost organiziranih besplatnih prijevoza iz udaljenih mjesta do mjesta gdje se nalazi mobilni mamograf i obavlja pregled. Nakon rasprave članovi Odbora su jednoglasno odlučili predložiti Hrvatskom saboru na usvajanje Odluku o proglašenju nacionalnog dana borbe protiv raka dojke. Hvala.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. I najavljujem da ćemo sad prekinuti. A prva koja će govoriti u 15 sati je u ime IDS-a gospođa zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac. Potom gospođa Jagoda Martić i tako redom. Hvala vam lijepa i u slast!
Poštovane kolegice i kolege nastavljamo sa radom. U ime Kluba zastupnika istarskog demokratskog sabora, poštovana kolegice Dorotea Pešić-Bukovac. Izvolite kolegice.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege mi u klubu IDS-a svakako podržavamo prijedlog da se proglasi nacionalni dan borbe protiv raka dojke. Ali se ne slažemo sa predloženim datumom. U samom prijedlogu na pola stranice vidimo podatke kojima se je rukovodilo ministarstvo kada je predložilo ovaj datum. Vidimo da je Vlada Republike Hrvatske 29.6.20006. godine donijela Nacionalni program ranog otkrivanja raka dojke koji donosi program da se sve žene od 50 do 69 godina, njih oko 600 tisuća obavi preventivni pregled jer sigurno da je ulaganje u preventivu najučinkovitije i najjeftinije liječenje. U Republici Hrvatskoj kako vidimo godišnje oboli 2 tisuće 500 žena, a svaka treća od raka dojke i umre. Znači u 2005. godini negdje oko 922 žene. Iako je 7. listopada 2006. godine u Zagrebu i još u 33 grada sudjelovalo u akciji "5 do 12" mislim da ta sama akcija sama po sebi nije dovoljno snažan događaj da bi to bio datum za obilježavanja dana borbe protiv raka dojke. Željela bih vas ovdje podsjetiti na to da se u nekim sredinama projekt ranog otkrivanja raka dojke počeo primjenjivati sustavno već od 2003. godine. I sad ću vam malo dati isto tako podatke, potkrijepiti podacima. Na inicijativu Primorsko-goranske županije i dogovora sa Ministarstvom zdravstva 27.7.2003. godine pokrenuta je akcija donošenja programa ranog otkrivanja karcinoma dojke kao pilot projekt za Hrvatsku, a koji će se definirati u Primorsko-goranskoj županiji. Prvi radni sastanak po tom projektu održan je 8.12.2003. godine. Nadalje, Povjerenstvo Ministarstva zdravstva Republike Hrvatske za postupak licenciranja je 18.3.2004. izvršilo inspekciju i superviziju te utvrdilo da su ispunjeni svi zahtjevi za osiguranje kvalitete jednog takvog projekta. Na sjednici Poglavarstva Primorsko-goranske županije koja je održana 30.9.2004. prihvaćen je pilot projekt rano otkrivanje karcinoma dojke. Sam pilot projekt počeo se testirati 1.10.2004. godine i završio je 1.4.2005. Znači da sa lokalne razine je, se shvatila važnost ovakve prevencije te da je sa lokalne razine krenula inicijativa izrada koncepta, definiranje programa i nova informatička aplikacija. Znači program ranog otkrivanja karcinoma dojke započeo se je ostvarivati kao prvi u Hrvatskoj. Zato prijedlog da danom dobivanja licence za provođenje programa ranog otkrivanja karcinoma dojke proglasi ili 18.3.2004. ili 1.10.2004. kada je ovakav jedan pilot projekt započeo u Hrvatskoj. Pošto je 10. mjesec cijeli mjesec dana borbe protiv raka dojke mislim da bi ovaj pomak od 7 dana na 1.10. mislim bilo jedno vrlo kvalitetno rješenje. Ja ću vam dati samo nekoliko podataka koji su eto u samom pilot projektu izvršeni. Bilo je poslano poziva 2 tisuće 500. Obavljeno je tisuću 360 pregleda. Znači odazvalo se oko 70% žena na ovakav pregled. Kao što sam već rekla pilot projekt je završio 1.4.2005. godine ali program ranog otkrivanja raka dojke se nastavlja zajedničkim potpisivanjem Sporazuma između svih sudionika Primorsko-goranske županije i svih jedinica lokalne samouprave na tom području te Nastavnog zavoda za javno zdravstvo i Doma zdravlja. Time je iskazana spremnost za financiranje programa u 2006. i 2007. godini. U Nastavnom zavodu za javno zdravstvo dodatno je educiran postojeći tim koji sudjeluje u programu. Poboljšan je i izmijenjen informatički program koji podržava projekt u cijelosti. Broj podržanih poslanih poziva istovjetan je broju svih raspoloživih termina pa se može zaključiti da se zadatak u potpunosti obavio. Konačna evaluacija obuhvata žena ciljane dobne skupine, kao i ukupni odaziv na preglede bit će moguće vidjeti po završetku provođenja programa prema ugovoru koji je potpisan, a to je 31.3.2007. Nacionalni program predvidio je da se u ovaj rad ranog otkrivanja dojke uključe i bolnice, ali kao što znamo to nije u skladu sa europskim smjernicama i vidi se da to mogu po našem primjeru iz Primorsko-goranske županije može se vidjeti da to mogu odraditi i domovi zdravlja. Stoga predlažem da promijenimo ovaj datum i da to bude 1.10. umjesto 7.10. Hvala lijepo.
Hvala lijepa poštovana kolegice. U ime kluba Socijaldemokratske partije, poštovana kolegice Martić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Odmah na početku da kažem da će klub SDP-a podržati donošenje odluke o proglašenju nacionalnog dana borbe protiv raka dojke. 7. listopad datum koji je predložen da se proglasi nacionalnim danom borbe protiv raka dojke je logičan izbor jer je listopad mjesec koji se već više od 50 godina u cijelom svijetu obilježava kao mjesec borbe protiv raka dojke, a 7. listopada 2006. godine provedena je akcija "5 do 12" u kojoj je preko tisuću žena u gardu Zagrebu i u još 33 grada podržalo inicijativu za proglašenjem nacionalnog dana za borbu protiv raka dojke. Tako u odabranom datumu imamo objedinjenu i nacionalnu i međunarodnu simboliku, ali evo sad smo imali prilike čuti od kolegice Doroteje da je i ovaj datum sigurno jedan od datuma o kojem bi se moglo razmisliti, možda čak ima i bolju simboliku od ovog što je predložen od strane Vlade tako da eto imamo zapravo dvije kombinacije na izboru. U ime kluba SDP-a željela bih naglasiti nekoliko činjenica. Rak dojke je najčešće maligno oboljenje kod žena. Svake godine u Hrvatskoj od raka dojke oboli oko dvije tisuće žena, a umre ih oko 850. Procjenjuje se da u Hrvatskoj s rakom dojke živi oko 10 tisuća žena, a godišnje kod tisuću žena bolest na žalost počne metastazirati, tj. širiti se u dalje na tkiva i organe. Prema podacima Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo u Hrvatskoj tijekom 2001. godine zabilježeno je više od 2 tisuće 600 novih slučajeva raka dojke. Približno 50% bolesnica … metastatsku bolest koja je u pravilu neizlječivo stanje. Rak dojke u početkom stadiju razvoja a simptomatska bolest i obično se otkrije slučajno pri rutinskom pregledu. Ranim otkrivanjem raka dojke prognoza bolesti značajno se poboljšava stoga se preporučuje svim ženama starijim od 50 godina da redovito jednom godišnje učine mamografski pregled dojke kako bi se pravovremeno uočile moguće promjene u tkivu dojke. Ono što nas treba brinuti je da kada su u pitanju oboljenja od raka dojke u Hrvatskoj imamo uzlaznu putanju za razliku od ostatka Europe gdje je ta putanja silazna. Tumori otkriveni kod žena u Hrvatskoj prosječno su veliki oko 2 centimetra, a prosjek zapadnih zemalja je oko 1,5 centimetra što petogodišnje preživljavanje povećava na čak 93%. Broj oboljelih žena u Hrvatskoj je počeo rasti kada se prestalo sa prevencijom, a prevencija je prestala privatizacijom primarne zdravstvene zaštite pa je tako pacijenticama prepušteno da se snalaze na razno-razne načine kako bi se podvrgle mamografskim i ultrazvučnim pregledima. Znamo da je prevencija i rano otkrivanje raka dojke najbolji način da se s ovom opakom bolesti možemo uspješno boriti i tada su šanse za uspješno izlječenje daleko veće. Rano otkrivanje raka dojke smanjuje ukupnu smrtnost za oko 30%. Ovo je samo još jedan dokaz da je proces privatizacije primarne zdravstvene zaštite za ukupnu zdravstvenu zaštitu građana imao više štete nego koristi ma što tko o tome mislio. Ako još k tome dodamo duge liste čekanja u bolnicama za mamografske ultrazvučne preglede, a s drug strane standard prosječnog građana je takav da ne mogu sebi tako lako priuštiti odlazak u privatne ustanove na preglede onda nas ne čudi da je rezultat cijele te situacije uzlazna putanja oboljenja od raka dojke u Hrvatskoj. Očito je da su te situacije svjesni u resornom ministarstvu pa je Vlada Republike Hrvatske na poticaj Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi 29. lipnja 2006. godine donijela nacionalni program ranog otkrivanja, naturalni program ranog otkrivanja raka dojke s ciljem smanjenja smrtnosti od raka dojke. Navedenim nacionalnim programom između ostalog sve žene u dobi od 50 do 59 godina života jednom u dvije godine bit će pozvane na mamografsko snimanje. To je sigurno hvale vrijedna akcija, jer naglašavam još jednom, da je rano otkrivanje raka najučinkovitiji način u borbi s ovom zloćudnom bolešću i tada su šanse za uspješno izlječenje velike. Međutim prema podacima o dosadašnjem odazivu žena na pozive koji su stigli na njihovu kućnu adresu, može se zaključiti da odaziv nije baš onakav kako se očekivalo kada se započelo s ovom akcijom. Više je razloga zašto je to tako. Jedan od razloga je nesređenost evidencije pa su pozivi slani onim ženama koje su već podvrgnute operativnim zahvatima pa čak i onima koje su na žalost i umrle i naravno da to ima utjecaj na ukupne podatke o odazivu na poziv, odnosno kvari ukupnu statističku sliku. Drugi razlog je taj što je ovoj akciji trebala prethoditi puno jača i sveobuhvatnija kampanja kako bi se ženama objasnilo što ta akcija znači za njihovo zdravlje i koliko je važna prevencija u borbi protiv raka dojke. Zatim jednom dijelu žena nije problem otići na pregled nakon što dobiju poziv jer im je ustanova u kojoj mogu obaviti pregled relativno blizu, to su pretežno žene koje žive u gradovima, ali problem nastaje kod žena u ruralnim područjima koje moraju izgubiti i cijeli dan da stignu do najbliže medicinske ustanove koja ima mamograf kako bi obavile pregled da ne spominjem sada i putne troškove koji su naravno uz to vezani. Da bi se ova akcija što uspješnije provodila potrebno je ići k pacijentu, a ne da pacijent mora doći u medicinsku ustanovu. Sjetimo se kako se provodila prevencija tuberkuloze pluća. Tada sam bila srednjoškolka, ali se sjećam onih autobusa sa pokretnim rendgen aparatom koji su dolazili u pojedine kvartove grada, stanovnici su bili obaviješteni o terminima njihovog dolaska i uredno se dolazilo na preglede i to je najbolji način prevencije, ići k pacijentu a ne obratno. Tako bi i ova akcija bila puno uspješnija da su se sredstva uložila u nabavku pokretnih mamografa kako bi se na taj način pokrio cijeli prostor Republike Hrvatske i onda ženama ne bi bio problem odlučiti se za pregled jer ga slikovito rečeno mogu obaviti na kućnim vratima. Ilustrirati ću to na primjeru moga grada. Naš dom zdravlja ima mamograf, nabavljen je prije nekoliko godina. Sredstva za njegovu nabavku prikupljena su većim dijelom različitim humanitarnim akcijama, a dio sredstava osiguralo je i Ministarstvo zdravstva. Međutim osoblje koje radi na rendgenu doma zdravlja nije se povećalo. I dalje imamo jednog liječnika rendgenologa i jednog tehničara. Oni jednostavno nisu u mogućnosti pokriti sve potrebe na rendgenu, mamografu i ultlrazvučnom aparatu. Tako se na mamografske preglede dnevno prima četiri do pet žena i naravno da se na taj način stvaraju liste čekanja na mamografski pregled čeka se i više od četiri mjeseca. Nedavno smo organizirali dolazak pokretnog mamografa, pregledi su se obavljali dva dana. Pregledano je više od 80 žena i na žalost nismo bili u mogućnosti udovoljiti svim onim ženama koje su željele obaviti pregled. Ovo je primjer koji govori kako je dolazak k pacijentu puno efikasniji način prevencije, a osim toga također ukazuje na činjenicu da i u slučajevima kada neka sredina raspolaže mamografom, služba nije dobro organizirana i onda se aparat ne može koristiti na optimalan način i ponovo nepotrebno imamo liste čekanja. Ima još nešto kada govorimo o ovoj temi, klub SDP-a, želi upozoriti. Ovom akcijom Ministarstva zdravstva obuhvaćene su samo žene u dobi od 50 do 69 godina. Međutim najnoviji podaci pokazuju porast incidencije ovog oboljenja u ranoj životnoj dobi pa je stoga nužno s pregledom započeti na vrijeme, već od 40 godine života. Prva bazična mamografija treba biti napravljena oko 40-te godine života. Zbog toga bi ovim projektom Ministarstva zdravstva trebalo obuhvatiti i žene u dobi od 40 do 49 godina života. I ono što je itekako važno je provedba široke kampanje u smislu edukacije i osvješćivanja šire javnosti o potrebi i važnosti preventivnih pregleda. Potrebno je kod žena razviti svijest da je to onaj minimum koji moraju napraviti s ciljem očuvanja svog zdravlja. Jer kad je bolest u pitanju ne vrijedi ona filozofija ružne stvari se događaju nekome drugome, a mene će zaobići. Bolest ne bira svoje žrtve. Pred njom smo svi jednako ranjivi. U tom smislu dobra je odluka proglašenja “nacionalnog dana borbe protiv raka dojke“ jer je to dobra prilika da se na taj, kao i uostalom i prilikom obilježavanja dana narcisa 24. ožujka progovori o problemu ove zloćudne bolesti i potrebi prevencije i otkrivanja bolesti u samom začetku njenog nastojanja. Međutim, to je samo jedan mali segment u borbi s rakom dojke. Za uspjeh je potrebno puno više. Potrebno je razviti infrastrukturu kako bi preventivni pregledi bili svima jednako dostupni, a ne da žene odustaju od pregleda zbog toga što ne mogu doći na red za pregled ili zbog toga što ne mogu doći na red za pregled ili zbog toga što do najbliže ustanove koja ima mamograf moraju putovati i tako izgubiti skoro cijeli dan. Tek tada ćemo postići onaj željeni cilj, a taj je da stopa smrtnosti kao posljedica oboljenja od ovog najčešćeg oblika raka u žena krene silaznom putanjom. Hvala.
Hvala vama. U ime kluba Hrvatske demokratske zajednice poštovani kolega Marko Turić. Izvolite kolega Turić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, dame i gospodo. Dozvolite da uvaženu zastupnicu Doroteu Pešić koja je izrekla o pilot programu i datumima koji su bili pa možda zgodno reći radi povijesti da je Hrvatska liga za borbu protiv raka koja je imala u svom programu rano otkrivanje i sistematske preglede. To se je dogodilo 1966. godine prošlog stoljeća. Prema tome, ako bi se trebali o tom nekako bira datumi onda od tada u Hrvatskoj se provodi sustavna briga o sistematskim pregledima i ludima za zdravlje u borbi protiv tumora. No, a znam, poznato mi je da Istarska regija i goranska ima po republičkom registru za rak veću incidenciju nego drugi dijelovi Hrvatske, pa je dobro da se intenzivira i takvi programi i projekti o čemu je govorila. No, sad mi dozvolite da kažem samo nekoliko riječi o toj bolesti. Ova bolest medicinski povjesničari spominju je 4000 godina prije Krista. Prema tome, nije to bolest današnjice. Prije 40 godina, onda 45 točnije svijet si je shvatio da bi se mogao o njoj i suprotstaviti na jedan organizirani način budući da je medicinska znanost napredovala i išla naprijed došlo se do spoznaje i rezultati su bili ohrabrujući. Naravno, došlo je do stava da jedan multidisciplinarni stav prema toj bolesti, jedan združeni. Znači, na jednome mjestu da je bolesnik, a oko njega sve struke. To je najvažnije i najbitnije i to je zapravo stav koji se danas propagira i u Hrvatskoj i u svijetu što se tiče onkologije. A sada nešto što znači uopće tumor u Hrvatskoj. Mi ćemo se jako uozbiljiti ako vam ja kažem jedan statistički broj, a to je 25000 godišnje incidencija. Dakle, pojavnost je 25000 na 4 i pol milijuna ljudi. Ako se uzme u obzir da je jedan član obitelji bolestan, onda su gotovo pa svi bolesni u kući, pa i prijatelji. Da je petogodišnje proživljenje ovakvo danas kakvo je, a relativno dobro onda ovom multiplikacijom doći ćemo vrlo brzo da u Hrvatskoj danas je aficirano, bolje reći trpi od tog straha i te bolesti gotovo 350 do 400 000 ljudi. Koji je to samo zdravstveni problem, socijalni, sociološki, kako god, kako ga god uzeli. I postavlja se onda pitanje kako se uopće suprotstaviti svemu tome organizirano ovako kao što sam prije spomenuo, združeno, multidisciplinarno da bolesnik bude u centru, timovi svi okolo. I zato danas onkološki odjeli, klinike koji se grade, grade se na tom modelu, pa su djelatnici koji se time bave na liječnike posebno educirani za to. Zahvaljujući tehnologiji silno se išlo naprijed od dijagnostike. Vi sami prepoznajete i znadete to i ultrazvuke i mamomate i produktore elektrone, linearne akceleratore. Zatim, zdravstveni kvadrati da se grade po svim uzusima, tako da u tom smislu nimalo ne zaostajemo. Prema tome, ja kao čovjek koji izbliza sam svoj radni vijek potrošio tu i još uvijek sam relativno zadovoljan s time, ali nikada onoliko koliko bi bilo dovoljno. A koliko sam zadovoljan i koliko trebam biti, ja ću vam ispričati jednu malu anegdoticu koja se odnosi na Kršenićev spomenik koji se nalazi ispred Klinike za tumore. Tamo su vam dva ribara koji vuku mrežu. Ribari ne znaju što će izvući po neveri i mraku, ali silan napor ulažu. Tako i ljudi koji se time bave i ovom bolešću oni moraju strahovito puno ulagati, a nisu sigurni šta će od toga dobiti. Prema tome, to govorim za sve one ljude koji naporno u svom profesionalnom dijelu žive, ulažu puno u struku i da pomognu bolesnom čovjeku od liječnika, akademika koji se time bave do, preko medicinskih sestara kojima zahvaljujemo i dužni smo jedno veliko hvala da tom prijegoru i velikoj žrtvi koju rade za te bolesnike. No, sad mi dozvolite da kažem nekoliko riječi o ovoj temi, a to je rak dojke koji je najčešći karcinom kod žena. On zahvaća 24% od ukupno svih tumora. U Hrvatskoj to znači 2300 brojkom. 900 žena godišnje nam umire svake godine. Od '70. godine do ove godine u Hrvatskoj je 230% porasla incidencija. To je gotovo da nas zabrinjava. Međutim, kada to gledate analitički, znanstveno, kada to idete promatrati onda vidite tako da nismo bili informatički prije umreženi, da smo u ovim godinama rata imali nešto što su svi onkolozi opazili, a to je da su nam žene dolazile sa jako uznapredovalim stadijima bolesti, sa loko regionalni i udaljenim metastazama, i kad anamnestički pitate te žene zašto, onda su one odgovarale da su čuvale dom i djecu kao majke. Naravno možda sada da još pripomenem da smo negdje u gornjem dijelu ljestvice što se tiče Europe po broju umrlih. Republički registar za rak ponovno ću pripomenuti unutar Hrvatske spominju Istru, Gorski kotar, zatim Grad Zagreb kao područja sa većom incidencijom. Već sam spomenuo da zapravo 50% žena kada dođu na prvi pregled već imaju udaljenu bolest, negdje u blizini to mi zovemo loko regionalno, a od njih 26% već imaju udaljene metastaze i samo po sebi se onda nameće što nam je činiti. Upravo ovo što hrvatska Vlada želi s ovim nacionalnim programom, a to da žene dođu na vrijeme, jer se računa da 94% žena će biti u petogodišnjem preživljenju ukoliko dođu na vrijeme. A što to znači? To znači da mamografska jedna snimka može otkriti proces koji se ne bi manifestirao za dvije godine i to je ono nama najvažnije i ljudi koji se ovdje bave misle da je najbolji lijek rano otkrivanje i prevencija. Vidite, pred '93. godine je u Rimu osnovana jedna koalicija protiv roka pa se je nazvala Europa dona. To ste vi mnogi čuli od toga. Svega nekoliko mjeseci iza toga je u Hrvatskoj također osnovana Europa dona. To je kao neprofitna humanitarna udruga, dragovoljna, nestranačka i koja promiče kvalitetu života i liječenje od te opake bolesti. Ona se zauzima za nekoliko ciljeva, promovira ženinu svijest o dojci, promovira unapređenje, razmjenu činjenica novih informacija o raku dojke. Cilj joj je senzibilizirati hrvatsku javnost o dojci, odnosno raku dojke kao vodećem uzroku smrti u žena, naglasiti potrebu organiziranog pregleda za rano otkrivanje, promovirati naravno optimalno liječenje, psihosocijalnu i profesionalnu rehabilitaciju, kao i palijativnu skrb o kojoj ne bih želio govoriti. Zatim, promicati napredovanje u istraživanju raka uz sudjelovanje žena u kliničkim pokusima, naravno uz njihovo suglasje. Zatim, osigurati ženama pravo na upoznavanje, razumijevanje njihova stanja, svih oblika liječenja, skrbi, pravo na drugo mišljenje, pravo na zajedničko donošenje odluke o liječenju. Zatim, da sudjeluju u odgovarajućem obliku zdravstvenih djelatnika, profesionalaca, da se čuje njihov glas i naravno poslušati kada govore i traže medicinsku opremu. Zasigurno ćemo od uvaženih zastupnika čuti lijepe primjere kao diljem Hrvatske neki manji domovi zdravlja, ali zahvaljujući želji, volji i predanosti, zauzetosti pojedinih žena su već kupile i rade sistematske preglede već godinama. Ovi svi ciljevi preuzeti od ove Europe done oni se ostvaruju putem edukativnih projekata, pa su to tiskovni materijali, javne manifestacije, spomenuta i nedavno održani Dan narcisa, Dan ružičaste vrpce, nacionalni, internacionalni stručni skupovi i dobra suradnja sa organizacijama, institucijama koja se bave rakom dojke. Kod nas je to Hrvatsko senološko društvo, Hrvatsko onkološko društvo, Hrvatska liga borbe protiv raka, Klinika za tumore i ostale hrvatske onkološke institucije. Slijedom navedenog, a uzevši u obzir podatak Hrvatskog registra za rak da je 2 tisuće 300 novooboljelih žena, da 900 umire od raka dojke, da je porast 200% u zadnjih 30 godina, da mamografija je metoda izbora u ranoj dijagnostici raka, da 97% je petogodišnje preživljenje kad se rano otkrije, da treba podizati svijest naših žena. Predlažemo iz ovih razloga, kao i svi ostali, dakle klub HDZ-a da se 7. listopada proglasi Nacionalnim danom borbe protiv raka jer sve su to naše majke, naše supruge, naše kćeri, naše sestre. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa kolega Turić. Ispravak netočnog navoda, kolegica Antičević. Izvolite.
Samo jedan mali ispravak, možda doktor i nije mislio kada je rekao da je vodeći uzrok smrti kod žena upravo rak dojke. Međutim, glavni uzročnik smrtnosti u Hrvatskoj kod muškaraca i žena su kardiovaskularne bolesti.
Na redu je u ime Hrvatske stranke prava poštovana kolegica Tomašić.
Hvala lijepa gospodine dopredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Klub HSP-a podržava Prijedlog odluke o proglašenju "Nacionalnog dana borbe protiv raka dojke". Samo ne znam zašto se samo ide na proglašenje toga, zašto se samo ide govoriti o tome, kad po European health atlas-u, karcinom grlića maternice je deseti, Hrvatska je deseta u Europi po karcinomu grlića maternice, a po karcinomu ili po raku dojke smo 18. u Europi. Znači, ovo je puno gore i žene su izgleda tri puta u gorem položaju. Ali ja sam za sve što će produljiti ženama život. Samo isto predlažem da se vrati na broj na godine od 40 godina jer ja vjerujem da mi svi imamo nekoga, ja imam prijateljice tri i to bliske prijateljice koje su umrle u srednjim četrdesetim godinama. Ja bi volila isto da se vrati, jer zašto bi ove žene bile osuđene na bolest da čekaju do svoje pedesete? Jer mi dobro znamo da ima puno žena kojima je jako teško doć' do toga, pogotovo žene na otocima. Ja mislim da bi se ovo trebalo vratit, doć' do četrdesete, da se sve žene liječe od četrdesete. Jer ovdje kaže da je 50% žena u dobi između 50 i 69 godine života, da je umrlo. Znači, onih drugih 50%, gdje su one? A ja vjerujem da veliki broj, veliki postotak je tu između žena u 40 do 50 godina. Tako klub HSP-a predlaže da se godine skinu dole do 40. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Dalje se javio državni tajni, u ime predlagatelja. Izvolite gospodine državni tajniče!
Gospodine potpredsjedniče! Naime, htio bi samo da se dvije stvari ne brkaju, jer se šalje iz ove sabornice javnosti malo kriva poruka. Mamografija kao screening metoda ne može se koristiti u dobi žena od 40 godina odnosno ne može se koristit u generativnoj dobi. Tada se mogu koristit druge metode na koje se isto tako priprema uskoro. To su metoda ultrazvučnog otkrivanja. A screenig metoda, znači metoda učestalih mamografskih nalaza se radi tek kod žena koje su izvan generativne dobi. Tako da apsolutno podržavamo ideju i ide se u tom smjeru da se naprave preventivni programi i za tu dob žena, ali ne mamografskom metodom. Bilo je prema ministarstvu veliki broj upita žena da bi htjele raditi u toj generativnoj dobi mamografiju koju moramo odbiti nažalost, jer je tada štetna za žene. A postoje isto tako podaci i to stručni i znanstveni koji dokazuju da bi čak mogle biti i uzrokom tako nečega. Zato odgovorno sa ove govornice treba reći da u svakom slučaju preventivne pretrage i pretrage ranog otkrivanja kao sekundarne prevencije treba ekspendirati i u ranijoj životnoj dobi. Ali onda pretrage koje su za screening i koje su bezopasne sa te pozicije. Isto tako treba navesti da je ovaj Hrvatski sabor donio jednu Nacionalnu strategiju dakle, razvitka zdravstva u kojem u jednom dijelu se navodi i koji će se sve preventivni tzv. screening programi voditi, tako da se tu ne radi samo o tumorima cerviksa uterusa, već se radi isto tako i o tumorima prostate. A i ono što je u velikom pojačanju to je kolorektalni karcinom. Po akcijskom planu na temelju te strategije započelo se sa dakle ranim otkrivanjem karcinoma dojke, a dalje se nastavlja i u ovoj godini će se implementirati i rano otkrivanje nekih drugih karcinoma. Što se tiče samog datuma, upravo kako se radi o općoj dobrobiti za žene, na neki način da pokušamo tu stihiju koja se javlja sa tako jednom teškom bolesti prema ženama, nije se išlo ni na kakve datume koji bi označavali bilo kakvu političku opciju ili bilo kakav drugi smisao, već je upravo i sa Udrugama građana 7. listopad koji je podržan i sa njihove strane, jedan neutralni datum, jer ova tematika je puno višlja i puno osjetljivija od politikanstva, tako da bi kao Vlada ostali kod prijedloga da se 7. listopada obilježi kao Nacionalni dan borbe protiv karcinoma dojke. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, poštovana kolegica Martić. Izvolite!
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ma, moram ispraviti ovo o čemu je gospodin državni tajnik pričao. Uz dužno poštovanje ipak je on po struci liječnik, ali mislim da ne stoji ova tvrdnja, da se ženama između 40 i 50 godina ne preporuča obavljanje mamografije. Dapače, postoje nekakvi normativi gdje se kaže, da ženama između 50 i 60 godine života jedanput godišnje, ili jedanput u dvije godine bi trebale obaviti mamografske preglede. A ženama od 40 do 50 svake tri godine jedan mamografski pregled. Naravno da mamografija nije jedina metoda. Mamografija, ultrazvuk i ručni pregled to su, taj komplet je onaj koji daje zapravo jednu sigurnost da je stanje uredu. Ali ne mogu prihvatit ovu tvrdnju da se ženama između 40 i 50 ne bi trebale biti podvrgnute mamografskim pregledima. To na kraju krajeva i sama struka negira. Hvala.
Hvala vama. Nastavljamo sa raspravom. U ime kluba Hrvatske narodne strane, poštovani kolega Kapraljević. Izvolite!
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Klub Hrvatske narodne stranke u svakom slučaju će podržati Odluku o proglašenju "Nacionalnog dana borbe protiv raka dojke" s nadom da će to doprinijeti da se poprilično loša situacija u Hrvatskoj promijeni. Ako znamo da je, a kolega Letica je i ispravljao jer ja sam isto čuo i čini mi se da je kolega rekao ispravno, da je rak dojke najčešći zloćudni tumor žena. A isto tako i ono što je on rekao, zna se da je rak dojke vodeći uzrok smrti žena zbog raka. I ako znamo da taj rak dojke u svakom slučaju je u porastu, jer kad pogledamo dijagnosticiranje raka dojke 1990. godine u Hrvatskoj je dijagnosticirano tisuću 461. '98. već tisuću 906, a sad ove godine pričamo o 2 tisuće 300, čak u nekim podacima se govori o 2 tisuće 500. To je ogromno povećanje i vidi se da je taj trend u velikom porastu. A kad još to povežemo sa smrtnošću, onda je '90. godine od raka dojke umrlo 800 žena, da bi 2005. pričali o 922 žene koje su umrle od raka dojke. I ako to usporedimo sa razvijenim zemljama u svijetu i kad to usporedimo sa recimo Amerikom i sa njihovim podacima koje su oni imali još '99. godine onda ovo kod nas je prilično zabrinjavajuće jer godišnje u Americi se otkrije tisuću 700, 178 tisuća karcinoma dojke dok je smrtnost 43 tisuće 500 žena što je 25%. Te '99. u Hrvatskoj je otkriveno tisuću 900 karcinoma dojke sa smrtnošću od 850 žena što je 45%, što je praktički gotovo duplo više nego u Americi. Prosječna veličina otkrivenog karcinoma u Hrvatskoj je veća od 3 centimetra '99. bila. A otkriveni karcinom do 1. centimetra veličine praktički garantira petogodišnje preživljavanje sa vjerojatnošću od 80%. Karcinomi veći od 2 centimetra govore da je petogodišnje preživljavanje svega 20%. Ti veći karcinomi normalno da stvaraju metastaze u limfnim čvorovima što dovodi do 40% veće smrtnosti nego kod istih kad tih nema normalno. I u Americi je zahvaljujući mamografiji u pet godina prosječna veličina otkrivenog karcinoma smanjenja sa 2 na 1,5 centimetar i uz redukciju metastaza od 35%. Činjenica je da obolijevaju žene koje su iznad 50 godina ali isto tako obolijevaju i mlađi od 50 godina a doktor može vjerojatno potvrditi da obolijevaju i muškarci, i da je to tada još daleko teže i daleko smrtonosnije nego kod žena. One zemlje koje su počele s organiziranim programima ranog otkrivanja, znači bilo palpacijom u početku a onda mamografijom imaju prisutan pad smrtnosti. Tako su Mađarska, Češka, Poljska uspjele zaustaviti porast mortaliteta što kod nas nije slučaj. Dapače, vidimo da je kod nas taj porast praktički za 100 žena u pet godina. 18. listopada 2006. počeli smo provedbu Nacionalnog programa prevencije raka dojke gdje se žene od 50 do 69 godina upućuju na preventivne preglede jedan tokom dvije godine i u svakom slučaju je to dobro i to treba nastaviti ali ne samo nastaviti nego treba u svakom slučaju više poraditi na tome da žene prihvate to kao činjenicu, da budu svjesne bolesti koja ih može zadesiti ako ne odu na te preglede jer znamo da je odaziv na te preglede slab, da je informiranost naročito u ruralnim sredinama loše, a da ne govorim o svim onim problemima koji pogađaju žene naročito u ruralnim sredinama a to je nedostatak financijskih sredstava da bi uopće otišle na taj pregled. To je ono na čemu bi trebali poraditi i u svakom slučaju omogućiti svim ženama u toj dobi da odu na mamografske preglede. Klub HNS-a će ovo podržati i nadamo se da će barem jedan dan u godini u tom mjesecu gdje se trebamo boriti protiv raka dojke, da će i ovaj dan doprinijeti tome da prvo informiranost i svijest, a i mediji a i svi ostali taj dan barem pokušaju doprinijeti tome da što više žena bude obuhvaćeno mamografskim pregledima.
Hvala lijepa poštovani kolega. Na redu je u ime Kluba zastupnika PGS-a, SBHS-a i MDS-a poštovani kolega Pavlic. Izvolite kolega Pavlic.
Poštovane dame i gospodo, poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče. Evo dopustite dakle da u ime kluba regionalnih stranaka iznesem naš stav o prijedlogu da se 7. listopad proglasi Danom borbe protiv raka dojke. Mi svakako dakle kao i svi klubovi podržavamo ovaj zakon. I sad da ne ponavljamo niti one brojke niti stavove možda nešto samo da istaknemo, slažemo se sa svima onima koji misle da će se tim zakonom ostvariti ono što je najbitnije, da će se s jedne strane senzibilizirati ukupna hrvatska javnost u borbi protiv raka dojke. A s druge strane da će se senzibilizirati i povisiti osviještenost samih žena o obavezi dakle i potrebi odaziva na redovite preglede dojki koje uključuje klinički pregled, ultrazvučni i mamografski pregled. Ovdje je bilo upozoreno na tome da zbog različitih razloga je taj odaziv veoma mali, tako mislim da bi ministarstvo dakle i cijela Vlada moralo utjecati na to putem medicinskih ili socijalnih ili kojih drugih programa, dakle da svaka žena ima pravo u određenoj svojoj životnoj dobi otići na takav pregled bez obzira na svoj na primjer socijalni status. Ovdje je bilo rečeno da je rak, tj. da je oboljelost od raka dojke postala nažalost prvi vodeći uzrok smrtnosti žena u Republici Hrvatskoj. To je žalosno pogotovo ako usporedimo to sa prijašnjim godinama kada su to bile kardiovaskularne bolesti. Tako nam podaci za 2004. godinu govore o tome da je rak dakle koji je uzrokovan rakom dojke bio najčešći uzrok smrti žena i to u dobi od 39 do 59 godina. Sad se to nažalost povisilo na ukupnu žensku populaciju, ali svejedno, ovaj podatak nam govori da moramo cijeli sustav prevencije spustiti dakle za desetak, najmanje desetak godina niže tako da i žene od 40 a pogotovo one koje su u rizičnim nekakvim skupinama i niže dakle sa manjim brojem godinama, možda sa 35 budu podvrgnute dakle preventivnim pregledima. Ovdje smo čuli činjenicu da je u ovoj akciji, o nacionalnoj akciji dakle borbe protiv raka dojke do sada da je odaziv žene, dakle govori se o ženama od 50 do 69 godina, bio negdje u cijeloj Hrvatskoj oko 50%. Evo, ima sredina gdje je taj odaziv i veći. Imam podatak dakle da je u tom programu do sada u Međimurskoj županiji pregled obavilo 200 žena. Dakle odaziv je bio izuzetno dobar što znači da se tom pozivu odazvalo preko 70% žena. Mislimo dakle da svi moramo težiti ka tome da odaziv u cijeloj Hrvatskoj bude puno viši. Nadamo se dakle da će i ovaj zakon tome pridonijeti. Ovaj zakon govori o danu borbe protiv ove opake bolesti koja je u 10. mjesecu, a eto prošli tjedan je završila jedna druga akcija, akcija koja se održava u proljeće. Akcija koja je povezana cvijetom dakle narcisa. Eto tako je u Čakovcu isto prošli tjedan u subotu obilježen taj dan, Dan narcisa. Prodavani su ti cvjetovi narcisi i skupljen je određen novac koji je upotrijebljen ili će se upotrijebiti za rano otkrivanje raka dojke tj. od novaca prikupljenih u dosadašnjim akcijama Dana narcisa u Međimurju već je do sad kupljen aparat za limfnu drenažu važan za rehabilitaciju operiranih žena, UZV aparat i digitalne fosforne kazete za mamografiju koje su neophodne za rano otkrivanje ovog, ovog oblika raka. Što nam to govori? Govori nam da nam zapravo cijeli sustav nije financijski ni materijalno osposobljen za sto postotno funkcioniranje. Dakle kad ovakvim različitim akcijama mi moramo skupljati dodatni novac kako bi se taj sustav, kako bi taj sustav bio još funkcionalniji. To nam otkriva dakle i mnoge pukotine u cijelom sustavu. Ovdje je bilo riječi dakle o pitanju dostupnosti mamografa, pitanje neorganiziranosti, pitanja listi čekanja koje još uvijek postoje, pitanje opremljenosti i neopremljenosti i tako dalje i tako dalje. Mislimo tako da treba zaokružiti cijeli ovaj sustav otkrivanja ove opake bolesti dakle na taj način da se snizi obaveza pregleda. Isto tako na taj način da se cijeli, da cijeli sustav bude materijalno, financijski opremljen kako ne bi pao na teret onih koji bi koristili taj sustav. Možda tu samo još eto za informaciju o potrebi da se pregled proširi isto tako i sa korištenjem nuklearne magnetne rezonance. Evo imamo slučaj Američkog društva za rak koje govore o tome da bi milijun i pol žena u Americi trebalo na godinu obavezno napraviti nuklearnu magnetnu rezonancu a ne samo mamogram u borbi protiv raka dojke. Tako Američko društvo za rak preporuča skaniranje i mamogram jednom na godinu za žene starije od 30 godina ali dakle koje spadaju u grupu s visokom rizikom od oboljevanja. Mislimo dakle da bi trebalo to napraviti i u Hrvatskoj i da ne bi dakle u tom smjeru smjeli štedjeti na novcu. Eto još na kraju toliko i podržavamo dakle ovu akciju. Hvala lijepo.
Hvala lijepo poštovani kolega. U ime Kluba Hrvatske seljačke stranke poštovana kolegica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolege i kolegice zastupnici. Pa Klub Hrvatske seljačke stranke apsolutno će podržati Prijedlog odluke o proglašenju Nacionalnog dana borbe protiv raka dojke. Dakle to je apsolutno jedna moralna potpora borbi protiv raka dojke i ona sama po sebi ovdje je ostala bezučinkovita ukoliko ne bi pratili druge akcije. I zbog toga je ohrabrujuća akcija Ministarstva zdravstva koja, koja je u tijeku i koja daje doprinos ranom otkrivanju jer kao što se čulo tijekom današnjih rasprava u ovoj opakoj bolesti zaista je najbitnije rano otkrivanje raka. Međutim zabrinjavajuće u toj akciji je taj slabi odaziv. Imamo različitih postotaka u odazivu. Negdje je to i 30%. I čini mi se da smo čuli na odborima da je taj prosječni odaziv žena u ovoj akciji svega 30%. Dakle apsolutno kad bismo išli po imenu i prezimenu, kad bismo išli po prebivalištu onih žena koje su se odazvale ovom preventivnom pregledu tada bismo utvrdili da su to uglavnom žene koje se nalaze u mjestu gdje se mamograf nalazi. Zabrinjavajući je problem onih koji se ne odazivaju i dakako da si moramo postaviti pitanje a koji su to razlozi? Zbog čega žena koja je pozvana na jedan takav preventivni pregled se ne odazove? Pa razlozi su prije svega financijske prirode. Radi se o ženama koje su udaljene od mjesta gdje se nalazi mamograf. I drugi razlog je i pitanje edukacije. Zbog toga ukoliko želimo uspješnijim ovaj program Ministarstva zdravstva apsolutno treba iznaći metode ili mobilni ili pokretni mamograf koji će se približiti ženi ili organizacija prijevoza i dovesti ženu. Međutim i tome treba prethoditi jedna sistematska edukacija žena u ruralnim područjima jer nekako je to u mentalitetu žene u ruralnom području da je sve bitnije osim nje same. Dakle trebamo zaista educirati da i ljudski život, da je život te žene prije svega, a sve drugo sekundarno i zbog toga uz organizaciju ili prijevoza ili pokretnih mamografa zaista je potrebno provesti edukaciju žena kako bi se odazvale toj dobroj akciji i kako bi se ranim otkrivanjem raka dojke smanjio, smanjila smrtnost žena. Uistinu je zabrinjavajuće što je u Hrvatskoj za razliku od europskih zemalja gdje se bilježi pad smrtnosti žena kod nas se bilježi još uvijek porast žena, smrtnosti žena što nije dobro. Dakako da bi tome, promjeni toga pravca kretanja u svakom slučaju bi donijeli preventivni pregledi i rano otkrivanje raka dojke. Dakle Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke apsolutno podržava ovaj prijedlog odluke s time što apeliramo na Ministarstvo zdravstva da se mogućnost pregleda i odaziva na ovaj poziv približi ženama prije svega u ruralnim područjima. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva na redu je poštovana kolegica Lelić. Izvolite.
… /Govornica je naknadno uključena./ … predsjedniče. Ja svakako podržavam ovaj Prijedlog odluke da se 7. listopada proglasi Nacionalnim danom borbe protiv raka dojke. Ja smatram to jednim poticajem i doprinosom ustvari da se potakne i odgovorno ponašanje samih žena prema vlastitom zdravlju koje uključuje od samopregleda do redovitih pregleda kao što smo čuli UZV-a i mamografije. Svakako da bi to smatram kao jedan i poticaj, senzibilizaciju javnosti da ovaj i ukazivanje na ovaj zaista jedan važan i javno-zdravstveni, javno-zdravstveni problem. Mislim da sa ovim javno-zdravstvenim problem treba da se bave svi od lokalne zajednice i poduzeća koja vidimo da se to na sreću i češće javlja. Sada da se organizirano žene upućuju na takve preglede, jer mnoge od njih se u stvari teško odlučuju same i ja vjerujem i jednim dijelom i zbog nedovoljne edukacije, ali jednim dijelom i od straha od onoga što se nam kod svakog pregleda može otkriti. Ja bih rekla ovdje da svakako da je Svjetski dan borbe protiv raka već postoji prije i da smo se mi do sada uključivali naše društvo u tu akciju i da je ovo svakako dan narcisa, jedan dobar poticaj isto u tom smjeru. Tako bi također ovdje smo već više puta čuli koliki je broj novo oboljelih, da je to brojka oko 2300, da imamo i znatnu smrtnost oko 900 žena godišnje i svakako da je to ministarstvo prepoznalo kao zaista javno-zdravstveni problem. Kao što sam rekla i u proračunu za ovu 2007. godinu da imamo 20 milijuna kuna za rano otkrivanje zloćudnih bolesti i još milijun i tristo za prevenciju malignih bolesti, dok recimo 2005. to je bilo svega 196000. Svakako evo ja bih htjela reći profesor Turić je rekao da nekad i male ustanove, mali domovi zdravlja nabavljali su mamografe i počeli takve aktivnosti, pa ja evo želim isto tako reći da jedan mali dom zdravlja Županja je već od '99. godine bavi se kontinuirano ranim otkrivanjem i prevencijom kada je u pitanju maligne bolesti dojke. Kao što vidimo one su kada su u pitanju maligne bolesti žena na prvom mjestu. Pa nekada čak i ovakve jedne aktivnosti znaju se upotrebljavati u predizborne programe, pa tako smo mi imali slučaj u Babinoj Gredi da se pred izbore vršilo snimanje i unijelo se u stvari i onda su se dobivali nalazi bez ikakvog faksimila i bez ičega, tako da je to stvaralo veliku uznemirenost među ženama koje su se onda učestalo javljale kod nas u ustanovu radi daljnjih tretmana. To samo pokazuje da sa ovakvim programima treba zaista oni moraju biti sistematski dobro planirani i zaista moraju poslužiti svoju svrhu. Jer kada nekome date crv sumnje u nečemu da boluje, a pogotovo ovako ozbiljnog stanja onda je vrlo teško poslije toga ga razuvjeriti da to nije tako. Svakako znači smatram da će ovo biti jedan poticaj našem odgovornom ponašanju i kao pojedinca i kao društva. Jer evo htjela bih reći da u stvari kada je u pitanju sam zdravstveni sustav onda je za zdravstvene pokazatelje on odgovoran oko 20%, a da je naš način života prehrane životnog standarda od oko čak 70%. Prema tome, i ovo će se potaknuti da se znači u svakom pogledu ponašamo odgovornije, da na vrijeme otkrijemo ovakve sve ozbiljne bolesti i to je u stvari jedini način da ih i možemo i uspješno i liječiti i da neki način i produžimo i preživljavanje. Ovdje svakako bih htjela istaknuti i svakako je hvale vrijedno da je i lijek ovaj Perceptin sada dostupan našim ženama. One koje nemaju metastaze i svakako da to tako treba i biti jer kasno je intervenirati već u poodmaklom stadiju. Trebamo intervenirati što prije i ja bih evo još jednom znači istakla za ove sve preventivne mjere uz povećana sredstva u državnom proračunu, uz dostupne lijekove koji su dostupni i u drugim zemljama i uz sve vidove liječenja da ćemo postići pozitivni pomak uz sve ovo i na ovom području, a očekuje nas znači i ovaj preventivni program otkrivanja malignih bolesti debelog crijeva koji je isto značajan javno-zdravstveni problem, a vidjeli smo da su se bitni pomaci napravili kada su u pitanju kardio vaskularne bolesti koje su ipak najveći uzrok smrtnosti i da na tome su znači osposobljene kardio kirurgije i u Osijeku i u Splitu, Zagrebu i tako i sve to. Znači, radi se jedno kontinuirano, sveobuhvatno i planski provedene akcije koje na kraju trebaju da dovedu do toga da se smanji smrtnost i od kardio vaskularnih bolesti i od malignih bolesti koji su dva najvažnija i dva najčešća uzroka smrtnosti kod nas. Zato podržavam ovo proglašenje Nacionalnog dana borbe protiv raka dojke kao jedan doprinos u tome smislu. Hvala.
Hvala lijepa poštovana kolegice. Kolegice i kolege, izvještavam vas da je Poslovnikom predviđeno vrijeme za prijavljivanje pojedinačne rasprave od 10 minuta isteklo. Prelazimo, nastavljamo s raspravom. Na redu je kolega Mlinarić. Nema ga. Gubi pravo govora o ovoj temi. Poštovana kolegica Caparin. Nema ni nje. Gubi pravo govora o ovoj temi. Poštovani kolega Letica je tu. Izvolite.
Poštovani dopredsjedniče Hrvatskoga sabora, dakako da ću podržati inicijativu ali ću kazati zašto sam u načelu skeptičan prema toj novoj medikaliziranoj retorici zato što sam nekad davno možda gotovo u rukopisu čitao malu studiju Susan Sontag: “Bolest kao metafora“. To je jedna povijesnosocio-psihološka analiza dvaju velikih zdravstvenih problema tuberkuloze i stereotipa vezanih uz tuberkulozu umjetnosti koja je na tuberkulozi sagrađena sa vrhuncem u “Čarobnom brijegu“ Thomasa Manna i raka. Povijest ljudskoga roda ima pozitivan odnos prema dojki. Znači, čitava poezija, slikarstvo, književnost, ljudski snovi, poetičnost, erotičnost vezane su za dojku. Znači, dojka je u povijesti ljudskoga roda bila simbol sklada, ljepote, plodnosti, poželjnosti. Mi danas i to je već dugi niz godina jedan trend da koristimo militantne i medikalizirane metafore što s jedne strane nije loše. Ne trebamo se mi stiditi koristiti pojam raka ni metastaze ni amputacije ni implantata ni kemoterapije. Međutim, mislim da je efekt kontra produktivan, civilizacijski efekt, efekt na percepciju kulture prema dojki pogotovo u kulturama koje su fiksirane na dojku kao što je recimo američka kultura koja ima kult dojke i zapravo određuje čitavu američku popularnu kulturu. U tom smislu bih ja bio puno sretniji da se dan, taj dan isti nazvao dan zdrave dojke prije svega zato što karcinom dojke nije osnovni problem. Uz modernu doktrinu prisile mladih ljudi na estetske intervencije. Mi imamo plastične operacije koje će donijeti nove zdravstvene probleme. Ništa se ne bi izgubilo da se je to nazvalo: "Danom zdrave dojke" ili "Danom perunike", recimo zato što nije slučajno što je narcis vezan za žensku dojku. To vam sve govorim zbog toga što pokušavamo pogledati to iz ženske perspektive. Da smo proglasili danas Dan borbe protiv raka prostate onda bi se osjetila jedna tjeskoba iako je puno veći postotak muškaraca u dobi iznad 50 godina koji ima različite topove problema sa prostatom. Međutim prostata narušava spolni identitet i spolnu samosvijest muškaraca i zbog toga na tom području čak nema ni nakane da se o tome govori. Ja sam ostao ovdje zapravo zbog toga što bih htio oživjeti jednu ideju o kojoj je tu fragmentalno govorila i kolegica Ruža TOmašić da se jedan dan, barem jedan dan posveti drugome zdravlju. Naime jedna kultna knjiga u počecima feminizma, knjiga Simome Debuolar se je zvala "Drugi spol". Drugo zdravlje ili žensko zdravlje bi mogla biti jedna zgodna metafora koja bi govorila koje su to doista danas zdravstveni problemi žena u Hrvatskoj, znači. Ona je spomenula rak grlića maternica po kojem smo dva puta najmanje u nepovoljnijim položaju nego što smo u odnosu na karcinom dojke. Drugi problem, mi imamo potpuno krive predodžbe o spolnoj distribuciji bolesti. Ako uzmete testirati, a ja često to činim studente čak i na postdiplomskog studiju opće prakse ili obiteljske medicine i ako ih pitate tko češće umire od infarkta, novinari i književnici i saborski zastupnici ili seljaci. 90% će napraviti krivu prosudbu. Kazat će da češće umiru pjesnici. I književnici, jer se sve to opjeva i o tome izvijesti Hrvatska televizija. To isto vrijedi za žene koje češće stradavaju od infarkta pa i nekih drugih bolesti krvožilnog sustava. U tom smislu ako se hoće ozbiljno razgovarati o zdravlju općenito u Hrvatskoj trebalo bi eto malo ozbiljnije konzultirati javnozdravstvene eksperte, medicinske sociologe, psihologe i druge ljude koji bi u suradnji sa briljantnim kliničarima i institucijama kao što je institucija Marka Turića kojoj nitko nikad neće znati iskazati zahvalnost zbog zadnjih 5 dana ljudskoga života. I u tom smislu ja bih htio da se o ovoj temi, da se na neki način demedikalizira dojka, jer ona ima kontra efekte, ja vas u to uvjeravam. I u tom pogledu govoriti o zdravlju dojke je puno racionalnije jer to onda ne upućuje samo na mamografiju i medikalizaciju tretmana nego i u staru doktrinu koja je bila o tome je nešto govorio i profesor Turić kad se je i samo pregled dojke tretirao kao jednako legitimna metoda. Sve u svemu ja kažem ja ću dakako podržati tu ideju, ali bi apelirao i na državnoga tajnika da kod određivanja brandova takvih javnih akcija treba nešto izvršiti. I zadnja rečenica je vezana za staru temu, a to je apsolutni i nedvojben i prioritet hrvatskoga naroda je vezan uz bolest pušenja. Međutim nitko to ne želi ozbiljno shvatiti gospodine dopredsjedniče Hrvatskoga sabora. Ako se uzmu u obzir oba indikatora incidencija i smrtnost od karcinoma koji su uzrokovani pušenjem mi smo na 2. mjestu među 52 zemlje u Europi. Ja iz dana u dan, iz tjedna u tjedan apeliram da se zabrani pušenje u ovom Visokom domu. Međutim izgleda da je duhanski lobij tako snažan da nitko nema petlje to učiniti. A osim toga svi se plaše zato što 80% novinara puši pa se misli da su i ovako nervozni i negativno pišu o ovom Saboru ako bi im zabranili pušiti onda bi nas proglasili možda vukodlacima ili ne znam čime još. Ja vas još jedanput molim, pogotovo vas kolege liječnice i liječnike od kojih su neki moji briljantni studenti da me podržite u toj aktivnosti, jer sljedeće šta ja mogu napraviti nakon 10 javnih apela –i 5, 6 spisama da tužim predsjednika i Predsjedništvo Sabora Mladenu Bajiću koji voli takve banalne slučajeve, pa možda se na kraju i zabrani pušenje u ovom Visokom domu. Hvala vam lijepo.
Problem će biti u pravnom osnovu jer i sami kažete da treba donijeti Zakon o zabrani pušenja [[Upadica: Pa on je već donesen potpredsjedniče.]] Ali u zatvorenim prostorima. … [[Upadica se ne razumije.]] Dobro, dobro, nećemo sad voditi o tome polemiku. Na redu je poštovana kolegice Zdenka Babić Petričević koje nema pa gubi pravo govora o ovoj temi. Poštovana kolegice Ingrid Antičević Marinović je na redu. Izvolite kolegice.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, evo s ovim prijedlogom Vlada predlaže da se 7. listopad proglasi Nacionalnim danom protiv raka dojke, dakle upravo na dan, dakle 7. listopada i da se podsjetim '91. godine kada su raketirani Banski dvori. Hvale vrijedna je inicijativa dakle bilo kakva u najprije populariziranju i osvještavanju ovog problema kao žena, jer jedino redoviti pregledi, odnosno prevencija garant je izlječenja, ukoliko dođe do oboljenja. I ovaj program koja provodi Vlada pod nazivom "Mama" nažalost nije se proslavio. Prije svega to Vlada i otvoreno, kroz resorno ministarstvo priznaje da je nažalost nezadovoljavajući broj žena koje su se odazvale ovakvom jednom programu. Razlozi su različiti. O njima je nešto govorila i naša kolegica Martić govoreći u ime kluba SDP-a. Međutim problemi općenito zbog slabog odaziva mogli bi se svrstati u one organizacijske prirode, jednako tako što taj program nije dovoljno populariziran, a i ono što je najvažnije, što je HZZO kasnio sa plaćanjem. Tek nedavno na veliku urgenciju i inicijativu dakle i objelodanjenje tog problema da Bolnici "Rebro" nije plaćen ovaj program gdje su se žene javljale, ti su troškovi koliko toliko podmireni. Međutim upravo zbog neosiguravanja sredstava ili kašnjenja u plaćanja tako je jedna bolnica dubrovačka bolnica je prekinula ovaj program Vladin upravo zato što HZZO je odbio platiti preglede ovih žena po ovom Nacionalnom programu. Prema tome čini mi se da samim proglašenjem ovog dana nećemo kompenzirati sadržaj koji smo proklamirali i u ovoj Nacionalnoj strategiji za borbu protiv raka. Čini mi se onda da više volimo ovako manifestaciono figurirati nego što onda je tomu odista i tako. Dakle to su hvale vrijedni programi, ali koji zahtijevaju novčana sredstva i ne bi trebalo dakle da bolnice trebaju urgirati da se javnost digne da bi HZZO podmirio ovaj trošak pogotovo kada ga na ovakav način nastoji popularizirati koji je mnogim ženama spasio život. Nešto na tragu onoga što je govorio i kolega Letica, često se o zaštiti zdravlja žene progovara samo kroz njezine reproduktivne organe kao da je žena, žena samo utoliko ukoliko je zaštitila svoje reproduktivne organe. Evo ispravlja me doktor Turić da ove godine, ali još neznamo kako će se završiti ova godina, ali prošle godine i sve ove prethodne godine prvi uzročnik smrti i kod žena su kardiovaskularne bolesti, a onda tek na drugom mjestu rak i to je ovdje i kolegica Ruža govorila, o raku maternice. O raku grlića maternice koda žena koji je problem broj jedan. Koji prenose muškarci koji uopće neznaju da su zaraženi. Glavni uzrok raka grlića maternice i smrtnosti kod žena. Na žalost Hrvatska je deseta u Europi po toj vrsti oboljenja. Jedan dobar dio uzroka je upravo i u nedovoljnoj edukaciji. To je ono zašto se SDP stalno zalaže i govori o nužnosti uvođenja spolnog programa u našim školama. Naši mladić i djevojke gotovo nisu čuli da upravo, da to nisu samo tradicionalne one spolne bolesti koje se liječe penicilinom nego da zbog toga mogu izgubiti zbog kakvog neodgovornog ponašanja, je neznaju opasnosti, mogu izgubiti glavu, a najčešće stradavaju evo opet žene. Toliko, hvala.
Ispravci netočni navoda. Poštovani zastupnik Stjepan Bačić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa ispravljam netočni navod, kolegica je rekla da je Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje odbio platiti usluge mamografije. To nije točno. Svi programi su plaćeni pogotovo preventivni i to jednostavno ne stoji.
Poštovani zastupnik Andrija Hebrang, sljedeći ispravak netočnog navoda.
Hvala lijepo. Ispravak istog netočnog navoda, ali još jedno novo obrazloženje. Naime kolegica je rekla da je odaziv vrlo mali na mamografiji ispod 40% zato što HZZO kasni sa plaćanjem. To naravno nije točno. Jer zavod kojega vodim dobiva od HZZO-a promptno sve plaćeno, a odaziv mi je 33%. Dakle to je dokaz da uzrok kašnjenja nije HZZO. Jer odjeli su plaćeni u bruto sumi i stvar je šefa odjela na što će rasporediti te novce. Razlog kašnjenja je drugi. Razlog kašnjenja prvo što žene nisu obaviještene o tome, neznaju za opasnost karcinoma dojke, neznaju za ranu detekciju a kao dokaz tome je činjenica da su u skandinavskim zemljama gdje je screening ili probil program već desetljećima uhodan, postigli maksimalni odaziv od 70%. Dakle nama je također cilj postići 70%, a postići ćemo ga tako da šaljemo mamografe tamo gdje žena stanuje da ne bi morala putovati vlakom, autobusom ili avionom i druga stvar da preko medija vršimo zdravstveno prosvjećivanje žena da znaju što im to spašava život. Dakle HDZZO tu zaista nije kriv nego da treba istaći da prvi puta plaća preventivne programe i ne samo ove nego i one za starije od 40 godina i za čitav niz drugih preventivnih programa. Hvala.
I poštovana zastupnica Ruža Lelić.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa kolegica je u svom izlaganju rekla da se ne ustvari više ovdje ili figurirati nego što ustvari se nastoji nešto napraviti što nije točno. Točno sam zapisala, više se voli figurirati, što nije točno, a radi se o zaista osmišljenom i kontinuiranom procesu za koji su izdvojena i značajna sredstva kako sam istakla u svom izlaganju oko 20 milijuna kuna, a sigurno da slab odaziv ne može nikako biti što HZZO kako, i ako uvjetno nije platio na vrijeme račune to zaista nema nikakve veze sa odazivom. Sa odazivom ima samosvijest i svijest žena koje trebaju se javit ina pregled.
Poštovani zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Evo ja ću biti vrlo kratak ali sam smatrao za shodnim da se javim i da pokušam i ja podvući neke stvari koje svakako ovdje treba poslati kao poruke našim građanima i svim institucijama koje će jasno provoditi ovaj program o kojem smo danas pričali. Naime najveće bogatstvo u jednoj državi, svi ćemo se složiti je u biti zdravlje stanovnika te države i ova sama po sebi ono što smo čuli i od vas koji ste prethodno govorili, sama po sebi inicijativa neće riješiti sve naše probleme. Žao mi je da je otišao kolega Letica, ali ja se ne slažem s njim da bi ovaj dan trebali nazvati danom zdrave dojke. Ja čak smatram da ni ovakav naziv kakvog smo ostavili neće dovoljno potaknuti neke da radikalno promijene svoje ponašanje, a kamo li kad bi to nazvali nekako drugačije. Ja bi također želio upozoriti ovdje, priče koje smo danas čuli da praktično svaka općina, svaki grad želi kupiti svoj mamograf, da u tome nije izlaz. Sigurno ako ne postoji mamograf da ga treba nabaviti. Međutim da treba optimalno i pravilno koristiti postojeće mamografe, da trebaju kvalificirani kadrovi, jasno sudjelovati u dijagnostičkom postupku to je ono što je u ovom trenutku važnije reći. Ja bih posebno želio upozoriti na ono što stalno ponavljam, a to je nedostatak koordinacije u nas. I ovdje moramo pokušati povezati tri stvar. Pokušati povezati stručnost, sustavnost i praktičnost. Sustavnost, o njoj bi samo par riječi. Naime mi ćemo proglasiti 7. listopada danom borbe protiv "Raka dojke", ali ja bih želio reći da mi moramo puno više tog činiti, 365 dana u godini i u preventivnom postupku i u dijagnostičkom postupku i u terapijskom postupku. Moramo puno više činiti kolege. Ja sam pokušao razgovarati sa jednim većim brojem dječaka i djevojčica u kvartu gdje ja živim da vidim koliko oni kroz svoje osobnu školu i kroz srednjoškolsko obrazovanje znaju upravo o problemima rake, a li uopće mogu povezati neke pojedinosti pa sam ih pitao da li oni smatraju da alkoholizam ima bilo kakvu vezu sa rakom. Alkoholizam izaziva cirozu, a veliki postotak tih pacijenta sa cirozom će svakako prijeći, ići prema primarnom karcinomu jetre. Djeca o tome neznaju gotovo ništa. Pitam ih da li znaju nešto o virusnim bolestima i o raku. Koje virusne bolesti mogu dovesti do raka? Ponovo gotovo ništa o tome ne znaju. Pazite, govorim o bolestima koje se dakle daju spriječiti. I o alkoholizmu se možemo izjašnjavati i boriti protiv njega i o virusnim bolestima i prevenciji. Zatim o raku pluća. Danas je već o tome bilo riječi, ali mislim da nismo dovoljno napravili napora. Mi imamo dakle Zakon o sprečavanju pušenja, o zabrani pušenja, međutim ne činimo gotovo ništa. Kolega Letica ima potpuno pravo da inzistira svaki put na toj temi. U mom okruženju mnogi će reći pa zašto da prestanem pušiti i onda mi navesti primjer nekog 80-godišnjaka koji je zdrav pa reći cijeli život puši, dakle to je njemu primjer, ali to nisu podaci s kojima mi moramo izaći. Epidemiološki podaci s kojima mi moramo izaći su takvi da mi moramo reći da od 100 tisuća onih koji puše i 100 tisuća građana koji ne puše da će učestalost … [[Govornik se ne razumije.]] raka biti 15 puta veći, dakle ne 15%, nego tisuću 500% veći kod ovih koji puše. U tome je poanta. U Americi rade to da najružnije filmove, snimke umiranja tih pacijenata prikazuju djeci u osnovnoj školi. Zašto? Da ih impresioniraju, da dođu doma, da se svađaju sa svojim roditeljima, da na njih utječu da prestanu pušiti. Mi moramo i takve metode, gotovo zastrašivanja početi primjenjivati u nekim situacijama jer je zaista stanje u nekim, kod nekih oblika rada vrlo, vrlo loše u nas. Čuli smo danas već da smo na vrhu europskih ljestvica po incidenciji nekih oblika raka. To svakako nije dobro. Nešto ne vrijedi, nešto ne valja u onom što činimo do sada u preventivnim i dijagnostičkim postupcima. Poruka koju šaljemo i poruka ovoga dana koji ćemo proglasiti mora stići kolegice i kolege do svake obitelji, do svakog građanina. Ako u tome ne uspijemo onda nismo napravili ništa. Zato ja ovdje pozivam medije i televiziju kao najmoćniji medij i radio i naše dnevne novine da se uključe u ovu borbu protiv raka dojke. Moraju nam pomoći. Ako poruka ne stigne do posljednjeg građanina, mi nismo obavili posao kako treba. Tu treba skidati kapu Andriji Štamparu i njegovim metodama rada kada mu je svaki građanin bio biti prioritetan i do njega je morala doći poruka, njega je zanimalo što misli ova ili ona institucija, ali poruka je morala doći do zadnjeg građanina naše države. Dalje poruka mora biti, a nismo o tome dovoljno slušali da se rad dade često spriječiti. O tome sam maloprije govorio i da se rak dade vrlo često isto tako izliječiti. I to moraju biti poruke. Dakle, prevencija, dijagnostika i terapija koju moramo unaprijediti, na tome moramo raditi 365 dana u godini. Ovaj dan mora simbolično okruniti te naše aktivnosti, taj naš rad koji mora biti svakako puno, puno učinkovitiji. Ja mislim da ne trebam neke stvari ponavljati od onoga što su kolege rekli. Dakle, podrška svakako proglašenju 7. listopada Nacionalnim danom borbe protiv raka dojke, ali uz to sve nas kolegice i kolege čeka veliki posao i mislim da se moramo jako zabrinuti zašto do sada nismo bili uspješni i kako u biti radikalno promijeniti naše ponašanje da budemo od sada puno uspješniji. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, poštovani zastupnik Dragutin Lesar.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Koristim repliku svojem kolegi iz kluba da ne bi ispalo drugačija vrst političkog nadmetanja i prisutnost državnog tajnika kako u praksi i u Hrvatskoj zbilji izgleda proglašenje ovoga dana? Prije 3 dana ženska dana iz moje obitelji rođena 1984. godine zbog ranije medicinskih … [[Govornik se ne razumije.]] razloga dobila je uputnicu da napravi ultrazvuk dojke i redovitu kontrolu svakih 6 mjeseci jer zato je liječnik specijalista utvrdio potrebu. Javila se na pregled i bila je naručena da izvrši snimanje 19. rujna ove godine. Na šalteru je bila 20. ožujka i naručena je za 19. rujan ove godine. Što znači proglašenje Dana borbe protiv raka dojke, ako se ne na mamografiju, nego na ultrazvuk čeka 6 mjeseci? Mladih žena ne redovni pregled ili iz inata, nego po preporuci specijalista koji je rekao preporučamo svakih 6 mjeseci napraviti ultrazvuk. Zar zaista netko vjeruje da ovim proglašenjem Dana borbe protiv raka dojke nešto radimo dok su stanje u zdravstvenom sustavu takovo da se na obični ultrazvuk čeka 6 mjeseci, a o mamografu sanjamo nedosanjane snove, molim vas.
Poštovana zastupnica Gordana Sobol, replika.
Zahvaljujem. Pa ustvari slažući se sa većinom onoga što je kolega Miljenko Dorić rekao, pažljivo sam slušala i repliku kolege Lesara koji se ustvari nadovezao na vaše. Imamo svi mi takvih primjera u obitelji gdje se po nekoliko mjeseci čeka na ultrazvuk dojke, odnosno na mamografiju, s tim da se naravno ne možete, to je možda još propušteno naručiti ako zovete ponedjeljak, nego morate određene dane u mjesecu zvati da biste se naravno naručili za mjesece naprijed. Međutim, htjela bih ustvari posebno potaknuti i problematizirati ovaj dio koji se odnosi dakle na to koliko mi ustvari radimo i činimo na edukaciji naših mladih, dakle mladih generacija pa vas sve skupa podsjećam na famozni zdravstveni odgoj koji bi trebao biti negdje kažu s jeseni u našim osnovnim, odnosno srednjim školama, pa da vas podsjetim na to kakve mi rasprave u javnosti vodimo i na što smo sveli problematiku zdravstvenog odgoja, uključujući tu i samog ministra zdravstva i koliko je sati uopće predviđeno, čini mi se 12 sati godišnje koji će se utrošiti i još se ne zna kako i na koji način na zdravstveni odgoj. I dalje, htjela bih nešto ovom prilikom samo kazati. Netko je ovdje spomenuo, mislim da je bila kolegica Ruža Lelić koja je kazala evo ove godine u proračunu predviđeno je milijon 670 tisuća godina za program, nacionalni program u prevenciji raka dojke. Pogledajte strukturu na što se, tih milijun i 670 tisuća odnosi. Milijun i 400 tisuća odnosi se na promidžbu i informiranje. A danas ovdje govoreći o prijedlogu ovoga datuma, govorimo o tome, o malom odazivu i o tome da žene nisu znale, da nisu obaviještene. A molim vas, kako i na koji način je uopće kroz medije elektroničke ili pisane uopće propagirano? Pa se ja pitam, kako će na kraju izgledati izvršenje državnog proračuna po ovoj stavci. Hvala.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Miljenko Dorić.
Naime, ja se zahvaljujem evo, na ovoj replici. U biti ona samo želi podvući značaj edukacije. A ja uistinu smatram da je to nešto o čemu smo dosad nedovoljno govorili. Naši mladi nedovoljno poznaju činjenicu da od jedne spolno prenosive bolesti se konačno može završiti sa rakom maternice. Od jedne virusne bolesti koja se prenosi upravo u toj mladoj populaciji, hepatitis B, hepatitis C, može se konačno završiti opet sa karcinomom jetre itd. Prema tome, ti preventivni programi se moraju bazirati primarno na dobroj edukaciji mladih ljudi.
Potpredsjednik Doma, poštovani zastupnik Mato Arlović. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege! Naravno da podržavam da se donese odluka kojom će se odrediti 7. listopad kao Nacionalni dan borbe protiv raka dojke. Podržavam i sve manifestne druge oblike koji nas podsjećaju na ovu opaku bolest. I inače na općenito ne samo na rak dojke nego inače onkološke bolesti koje su jako prisutne. Ono što zabrinjava danas jeste činjenica da u Hrvatskoj od ove bolesti se povećava broj žena koje umire, da je sve veći i veći broj njih koji su u vremenu ili da ih je 50% svega iznad 50 godina odnosno između 50 i 69 godina. I da se zapravo povećava i broj onih koji se ili dobivaju ovu bolest u puno ranijoj životnoj dobi. A poznato je da ova bolest razornije i ubrzanije djeluje kod mlađih osoba nego što je to kod starijih osoba. I zbog toga, ja naravno podržavajući i Nacionalni program ranog otkrivanja raka dojke koji je donijela Vlada u 6. mjesecu 2006. godine, podržavajući zapravo ideju bi htio naglasiti jednu važnu stvar. Neće se bitno oko toga učiniti puno, ako ostanemo na nacionalnim programima, ako ostanemo na danima borbe protiv raka dojke ili ne znam sutra grlića maternice, preksutra prostate, pluća ovog ili onoga djela. … [[Govornik se ne razumije.]] će nas na to podsjetit. Ali mislim da je došlo vrijeme da u Republici Hrvatskoj u okviru ako ništa drugo zakona kojim uređujemo posebne poreze se dio tih poreza namjenski unaprijed izdvaja u Fond za borbu protiv raka kao takvog, a osobito onda eventualno u sklopu toga raspodjelom posebice za rak dojke, borbu protiv raka dojke, borbu protiv drugih oblika malignih oboljenja. Zašto o ovome govorim? Zato što postoji veliki broj uzroka koji mogu izravno i još više koji mogu neizravno potpomoći ove bolesti. To je broj jedan. Broj dva. Činjenica da zapravo spoznaja kod velikog dijela stanovništva ne o tome koliko je opasna bolest, nego kako ju prepoznati, kako je rano razotkriti, barem simptome itd. je veoma niska. I u tom pogledu je sasvim jasno da je neophodno potrebno uložiti dodatna sredstva za edukaciju. Da je neophodno potrebno uložiti dodatna sredstva za rano otkrivanja, za naravno dijagnozu, utvrđivanje mogućeg oblika liječenja, terapiju. I naravno, eventualne postoperativne liječenje itd. Takva sredstva sve više i više zahtijevaju ne samo dobru volju i educiranost stručnjaka koji će se sa time baviti, naših liječnika itd., nego i kupovinu veoma skupih sredstava koje su neophodno potrebne u Hrvatskoj. Zbog toga ja mislim da kada mi recimo govorimo o porezu na duhan odnosno na cigarete, kad govorimo o nekim drugim opijatima itd., da bismo morali početi razmišljati da određeni postotak tog poreza preusmjerimo za ovakve stvari. Tu je ne samo rak dojke, tu je rak pluća, tu je kažem i drugi oblici oboljenja, jer je sasvim jasno da zapravo ovu granicu starosti se mora kad je u pitanju opet rak dojke puno više spustiti u našim prilikama. I još jednu stvar o kojoj danas nismo ništa rekli. Republika Hrvatska je nažalost u zadnjih 17 godina doživjela između ostalog agresiju i sva razaranja koja proizlaze iz rata i ratnog djelovanja. To iznimno djeluje teško na psihofizičku strukturu čovjeka i naravno da takvi oblici stresova što ih izravno nekada, a najčešće neizravno potpomažu različite oblike oboljenja pa nažalost i ove. Pokazuje barem statistika da se broj oboljelih od različitih tipova i oblika raka kod nas u zadnjih 17 godina povećao. I ne samo što se povećao, povećao se i broj smrtnosti uz povećanje efikasnosti naših liječničkih timova u pružanju liječničkih usluga i liječenja pojedinih vrsta. E, zbog toga bi bilo jako dobro da osiguramo i da razmotrimo mogućnost da se zapravo osiguraju dodatna sredstva, izravna sredstva kao što to imamo u nekim slučajevima, primjerice kao kod osiguranja od automobilske nesreće itd., da se u posebni fond za sigurnost prometa izdvaja određeni dio sredstva. Pa zašto ne bismo i za zdravlje, za preventivu osigurali dodatna sredstva koja nisu samo oni redovni doprinosi koji se plaćaju i iz kojih treba osigurati i određena sredstva za edukaciju, za prevenciju, za liječenje itd. Zbog toga ja predlažem da se razmotri, da se u sklopu porezne politike jedan dio tih sredstava zahvati kod onih koji se bave djelatnostima koje mogu biti ili izravni ili neizravni stimulator ili poticaj i na ovakva oboljenja. Prije svega ovdje kažem ponovo mislim na duhansku industriju. Ali ne bi se tu libio raspravljati i o … [[Govornik se ne razumije.]] prerađivačima nafte i naftnih derivata koji također kada je u pitanju njihova potrošnja i njihovo korištenje od automobilske do kemijske industrije itekako mogu i utiču i mogu uticati na širenje ovih opakih bolesti. Zbog toga dopustite na kraju bih htio reći da podržavam ovaj prijedlog odluke, da ću dakako za njega glasat. Ali mislim da on treba biti povod nama svima da se zabrinemo i da vidimo kako i na koji način osigurati dodatna sredstva, da zapravo našim stručnjacima, prije svega medicinskom osoblju stavimo na raspolaganje potrebna sredstva za kvalitetniju i preventivnu i dijagnostičku i naravno terapijsku obavezu odnosno ulogu koju mogu obaviti. Nije, nema tu nedostatka volje, tu ima daleko više nedostatka mogućnosti zbog nedostatka sredstava u odnosu na potrebe koje nažalost imamo i zbog toga mislim da smo dužni poduzeti mjere da to pokušamo smanjiti na minimalnu razinu koliko je to moguće. Hvala lijepa.
Hvala. Državni tajnik Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi Zvonimir Golem Ante završni osvrt želite? Ne. Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Prijedlog odluke o proglašenju Nacionalnog dana borbe protiv raka dojke. Dajem na glasovanje prijedlog odluke. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da jednoglasno sa 94 glasa za donesena je predložena odluka.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Pred vama je dakle Prijedlog o razrješenju rekao bih pojednostavljeno polovine sada članova Nacionalnog vijeća za visoko obrazovanje a sukladno članku 11. Zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju. Ja podsjećam ovaj Visoki dom da je riječ o tijelu imenovanog od strane Hrvatskog sabora prije nešto više od dvije godine, Nacionalnom vijeću za visoko obrazovanje, tijelu čiji ste rad usvajajući njegov izvještaj o radu prije nekoliko mjeseci ocijenili iznimno uspješnim. Jedanaest članova ovoga tijela imenovali ste dakle prije dvije godine. U međuvremenu su se desile i jedna tragična i jedna svakako neugodna situacija. Članica toga vijeća profesorica Vera Gamulin je nažalost umrla ali i predsjednik toga tijela profesor Dulčić zbog bolesti morao je zamoliti da ga razriješite naime te dužnosti pa je silom tih prilika i u tom dvogodišnjem razdoblju bilo izvjesnih promjena. U članku 11. zakona stoji, podsjećam vas, da se 6 od 12 članova vijeća bira nakon dvije godine rada. Koji su to članovi? To su oni članovi koji su nakon što ste ih imenovali prije dvije godine ždrijebom izabrani. Odlučeno je ždrijebom dakle da njihov mandat traje samo dvije godine a mandat onih ostalih traje četiri godine. Time se naravno postiglo to da u smjenama u članstvu toga tijela ne dolazi do velikih promjena nego da uvijek imamo osiguran makar 50% kontinuitet. I mi smo eto sada upravo, odnosno vi ste upravo u situaciji da danas imenujete tih šest novih članova, zapravo sedam s obzirom na to da je jedan od članova ranijih u ovom razdoblju iz razloga kojeg sam rekao zbog bolesti predsjednika a to je profesor Parać postao predsjednik pa zbog toga kažem sedam. Da podsjetim još i to da je zakonom određena i struktura ovoga tijela, dakle dvanaest članova plus predsjednik, od toga sedam moraju biti sveučilišni profesori od kojih jedan iz područja obrazovanja nastavnika, dva profesora visokih škola, dva znanstvenika zaposlena u znanstvenom institutu i dvije osobe iznad sustava znanosti i visokoga obrazovanja. Uzimajući u obzir sve ove okolnosti koje sam rekao nama dakle treba danas imenovati tri sveučilišna profesora i jednog profesora visoke škole i jednog znanstvenika zaposlenog u znanstvenom institutu i dvije osobe izvan sustava visokog obrazovanja. Njihovi prethodnici su imali mandat od dvije godine. Ministarstvo je dakako pripremajući ovu točku a opet u skladu sa zakonom objavilo pozivni natječaj odnosno u dva navrata je to napravilo u namjeri da dobije što kvalitetniji, što potpuniji, što širi krug kvalitetnih kandidata. Stiglo je približno 60 prijedloga podnesenih od strane u zakonu propisanog širokog kruga mogućih predlagatelja. Vi pretpostavljam imate dokumentaciju o kojoj govorim, a predlažući vam imena ljudi između tih koji su predloženi osim o ovim zakonom utvrđenim kriterijima strukture vijeća u konačnici vodili smo računa i o dodatnim elementima, o znanstvenim područjima, vodili smo računa o regijama, dakle odakle dolaze mogući kandidati. Vodili smo računa ponajprije o kvaliteti dakako ali ukoliko je moguće, mi mislimo da jeste bilo moguće, napraviti i udovoljiti ovom zahtjevu. Dakle, za razrješenje stoga što im je istekao mandat predlaže se profesor doktor Amir Hamzić koji je bio član vijeća, profesor Prirodoslovno-matematičkog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu. Dalje, profesor doktor Ivica Klapan profesor Medicinskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu, gospodin Ivan Lasić član iz Splita, on je izvan sustav visokog obrazovanja i znanosti, profesor doktor Branko Rafajac član sa Filozofskog fakulteta Sveučilišta u Rijeci, magistar Niko Vidović član također izvan sustava obrazovanja i znanosti i docent doktor Ivan Prskalo član koji je bio izabran po osnovi profesora visoke škole. Naime, bio je profesor visoke tada postojeće, više ne postoji, Visoke učiteljske škole u Petrinji. Napominjem, jedan od ovih članova postao je u međuvremenu predsjednik. Evo to je što se tiče razrješenja. Gospodine predsjedniče, da idem odmah sa novim prijedlozima? Hvala lijepa. Dakle, uzimajući u obzir kriterije i zakonske i ove dodatne o kojima mi sami vodimo računa mi vam predlažemo ukupno sedam novih članova umjesto ovih. Evo dopustite da ja redom kažem koji su to. Siniša Volarević, profesor doktor Siniša Volarević, profesor na Sveučilištu u Rijeci, Medicinskom fakultetu u Rijeci. Predlaže ga to Sveučilište. To je znanstveno područje bio medicine i zdravstva. Znanstveno polje medicine. On je dakle sveučilišni profesor. Drugi je prijedlog profesor doktor Branko Rafajac, dosadašnji član Nacionalnog vijeća za visoko obrazovanje. Dakle onaj koji je ako bi bio razriješen je li ocjena je Nacionalnog vijeća a i nas ako meni dopustite kazati i mene osobno jednog od ljudi koji je nosio upravo iznimno obiman teret u tom Vijeću, teret društvenih znanosti. Dakle profesor doktor Branko Rafajac, Sveučilište u Rijeci. Predlagatelj je Sveučilište u Rijeci. Znanstveno područje je društveno. Znanstveno polje su odgojne znanosti i dakako on je sveučilišni profesor. Treće ime koje predlažemo je profesor doktor znanosti Vedran Mornar. Vedran Mornar je zaposlen na Fakultetu elektrotehnike i računarstva u Zagrebu. Predlaže ga Sveučilište u Zagrebu. Područje je dakako tehničko. Znanstveno polje elektrotehnika. On je profesor. Iz sustava visokih škola predlažemo vam gospodina Antu Babića. Radi na zagrebačkoj Školi ekonomije i menadžmenta. Njega predlaže vijeće visokih odnosno vijeće veleučilišta i visokih škola. On je Zagrepčanin, znanstveno područje je društveno. Znanstveno polje je ekonomija. Po nastavnom zvanju, nastavnom, ne znanstveno-nastavnom on je profesor visoke škole. Nadalje predlaže profesora doktora Mladena Žimića. Manje je važno ovdje što je on profesor ali jest važno to što je znanstvenik. On je zaposlen na ustanovi Institut Ruđer Bošković. On je ravnatelj te institucije. Njega predlaže Zavod za molekularnu medicinu tog instituta. Zagrepčanin dakle. Znanstveno područje je prirodno. Znanstveno polje je kemija. I rekoh zaposlen u znanstvenom institutu. Predzadnji prijedlog je, predzadnji i zadnji su prijedlozi za osobe izvan sustava znanosti i visokog obrazovanja. Prvi je prijedlog za gospodina Ivana MIšetića. Zaposlen je u Croatia Airlinesu. Njega predlaže jedna osoba i to je po zakonu moguće. Predlaže ga doktor znanosti Mirko Tatalović. On živi u Zagrebu. Aktivnost je dakle društvena. Znanstveno polje je ekonomija, a osoba je ponavljam izvan sustava znanosti i visokog obrazovanja. I konačno druga osoba izvan sustava znanosti i visokog obrazovanja je gospodin Ivica Mudrinić. Ustanova zaposlenja je Hrvatski telecom. Njega predlaže Sveučilište u Zagrebu, točnije rektor Sveučilišta u Zagrebu. U Zagrebu je i on, znanstveno područje je tehničko, polje elektrotehnika. Osoba izvan ovog sustava. Gospodine predsjedniče ja se nadam da sam kazao sve što sam imao namjeru. Ako je što ostalo ja stojim na raspolaganju … [[Govornik se ne razumije.]] Hvala.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika PGS-a, SBHS-a, NDS-a poštovani zastupnik Željko Pavlic. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo, poštovani državni tajniče. Evo dopustite u ime Kluba regionalnih stranaka dakle da velimo da mi nećemo podržati ove promjene. A isto tako dakle ne dajemo podršku radu niti samog cijelog Nacionalnog vijeća. I tražim dakle sam od državnog tajnika, od Ministarstva odgovore na neka pitanja. Iskoristit ćemo dakle ovu priliku. Naime prošli tjedan u Vjesniku smo pročitali vijest da Nacionalno vijeće za visoku naobrazbu donosi nove kriterije za osnivanje visokih učilišta u Hrvatskoj. Riječ je o studiju nazvanom mreža visokih učilišta u Hrvatskoj koja definira kriterije otvaranja novih privatnih i državnih visokoškolskih institucija i studijskih programa. Dakle uvode se neki novi kriteriji tako da požele li lokalne zajednice potaknuti osnivanje veleučilišta od njihova plana neće biti ništa ako dakle po tom, po toj mreži ako na geografskom području koje bi pokrivalo na primjer novo veleučilište nema barem 100 tisuća stanovnika. Visoka škola pak ne bi mogla otvoriti na području s manje od 30 tisuća stanovnika dok je za novo sveučilište potrebno najmanje 650 tisuća stanovnika. Također uvodi se kriterij udaljenost između dvaju sveučilišta koje će morati biti najmanje 200 kilometara. Između veleučilišta ta udaljenost bi trebala biti najmanje 100 kilometara a visokih škola 50 kilometara. Tu mogu samo podsjetiti da je to mogli bismo reći u koliziji sa i planom Ministarstva i svim onim inicijativama samog Ministarstva koje ide ka tome i koje planira da se otvore veleučilišta i visoke škole. Na primjer u Čakovcu, Opuzenu, Osijeku, Sisku i Virovitici. U Ministarstvu znanosti naime ističu da Hrvatskoj ne trebaju nova sveučilišta no planiraju poticati osnivanje javnih i privatnih veleučilišta i visokih škola. Mi smo dakle kao regionalne stranke protiv ovih kriterija koje promovira ili najavljuje ovo Vijeće zbog dakle logičnih razvoja jer zagovaramo policentrični razvoj, policentrični raspored sveučilišta, veleučilišta, visokih škola kao uvjet bržeg i kvalitetnijeg razvoja cijeli, cijelog, cijele Hrvatske. Također mislimo da bi na takav način riješili probleme određenih naših sredina, određenih naših regija koje upravo muku muče na primjer Međimurska županija je na samom dnu u Hrvatskoj što se tiče visokoobrazovanih kadrova. U Hrvatskoj ima visokoobrazovanih 7 i pol posto ljudi, a u Međimurju 3 i pol. Eto sad ne bi imali priliku da na primjer osnujemo veleučilište jer grad Varaždin već ima veleučilište a udaljenost od njih je 15-tak, 20 kilometara. A također dakle razvojem i osnivanjem visokih škola, veleučilišta, sveučilišta dakle širom Hrvatske smanjili bi troškove studiranja jer mnogi studenti ne bi tako plaćali smještaj nego sam prijevoz, a vidimo da će, imamo najave dakle da ide porez na školarine koje itekako da će utjecati na povećanje troškova i naših dakle studiranja i školovanja. A s druge strane imamo velike probleme i nizak stupanj školovanja naših ljudi. Eto. Molio bih ako možemo odgovor dobiti od ministarstva da vidimo o čemu se radi.
E to će biti završni osvrt državnog tajnika Slobodana Uzelca. Izvolite. Zato što nema više nitko za raspravu [[Upadica: Kako ne, pa ja sam se javila!]] Di ste se vi prijavili! Kome ste se prijavili? [[Upadica: Vama!]] Meni? … [[Govornik se ne razumije.]] Nacionalno vijeće za znanost. Pa je, samo recite da, da, da. Nije mi, nije ovaj mi došlo do mene sa ovog dijela stola. To ćemo sada. Ovo je za visoko obrazovanje, ovo je za znanost. Je ima i za visoko obrazovanje. Je, je. Nije. Izvolite poštovana zastupnica. Nije. Jeste vi ste se prijavili. … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] Jeste i za visoko i za ovo drugo. Za znanost. … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] Nećete za visoko? Znači za visoko. E izvolite državni tajniče.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Bojim se da se možda gospodin Pavlic i ja nismo najbolje razumjeli. Tema koju gospodin pokreće malo je izvan konteksta, ali hvale je vrijedna svakako pa dopustite da u odnosu na to kažem nekoliko riječi. Nacionalno vijeće ima zakonom utvrđenu obavezu voditi računa o mreži visokih učilišta, zakonom utvrđenu obavezu, a ne samo pravo, obavezu. U okviru te obaveze nacionalno vijeće radi na prijedlogu mreže visokih učilišta i prijedlogu mreže studijskih programa koje izvode ta visoka učilišta. I uistinu u tom prijedlogu su i kriteriji koje bi trebalo ako takav prijedlog bude usvojen poštovati prilikom otvaranja pogotovo javnih, državnih, visokih učilišta, a da je to potrebno više je nego jasno jer i današnja mreža koju imamo poprilično neracionalna i upravo je taj prijedlog u korist policentričnog razvoja. On sugerira svojevrsnu demetropolizaciju visokog obrazovanja. Dakle, da tih visokih učilišta bude više, a ne manje izvan Zagreba, izvan drugih sveučilišnih i ostalih urbanih središta. U tom smislu bojim se da se tako nismo razumjeli i nadam se, gotovo da bih mogao reći da sam uvjeren da kad vidite konačni prijedlog te mreže da ćete zagovarajući potrebu otvaranja visokih učilišta i u Čakovcu razgovarali smo o tome koristiti se tom mrežom kao dokumentom koji će vam ići u prilog. Hvala vam lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prijedlozi odluka o razrješenju dijela dosadašnjih i imenovanju dijela novih članova Nacionalnog vijeća za visoko obrazovanje. Dajem na glasovanje prijedlog odluke. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 84 glasa za, 7 suzdržanih i jednim protiv donesena je predložena odluka.
Gospodine predsjedniče, poštovane dame i gospodo zastupnici. Državni tajnik prof. Uzelac već je objasnio princip popunjavanja koji je vrlo sličan i za nacionalno vijeće i za znanost. Naime, nakon dvije godine pola članova vijeća se mijenja. Naravno ne mijenjaju se svi da se zadrži kontinuitet i pred vama su prijedlozi odluka pored promjene 6 članova i prijedlog razrješenja dosadašnje predsjednice budući da je profesorica Ivezić na vlastiti zahtjev zbog zdravlja već dulje vrijeme nije mogla efikasno raditi i podnijela je zahtjev gospodinu ministru i ovom tijelu visokom da je se zamijeni. Tu su sada prijedlozi, ja vam neću sad toliko čitati detaljno kao profesor Uzelac. Ja ću vam sada reći samo koji su prijedlozi za nove članove i postoji potpuno u zakonu u članku 9. i 11. postoji princip kako se to popunjava. Znači, novi članovi će biti profesorica Jurković Draženka iz Osijeka, profesor Hrvoje Sikirić iz Zagreba, akademik Kršenić Frano iz Dubrovnika, znanstveni savjetnik Đuro Miljanić iz Zagreba, Drevenkar Vlasta znanstvena savjetnica iz Zagreba, Pavelić Krešimir znanstveni savjetnik iz Zagreba i Bago Darinko diplomirani inženjer iz Zagreba. Naime, kao slično kao i u Nacionalnom vijeću za visoko obrazovanje tu imamo, tu je mala razlika postoji 6 redovnih profesora, 4 znanstvena savjetnika i 3 člana iz gospodarstva i sad de facto mijenjamo predsjednika, 4 znanstvena savjetnika i jednog člana iz gospodarstva. Pa evo ja bih vas onda molio da bilo je inače 52 prijedloga i to je bilo 17 iz prirodnih znanosti, 11 iz tehničkih, 9 iz društvenih, 6 iz biotehničkih, bioznanosti i 2 iz humanističkih. Evo, gospodine predsjedniče ja ne bih više duljio.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HNS-a poštovani zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite. Jel to pojedinačna ili klub? Dobro sad. Ako želite, kako želite. Da.
Gospodine predsjedniče, uvaženi predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Naime, ja sam se javio samo jednom pod ovom drugom točkom želeći saslušati jednog i drugog uvodničara jer su naše primjedbe Kluba HNS-a približno iste i pod jednom i pod drugom temom, odnosno točkom. Ja ne bih ovdje širio raspravu na ono što je spomenuo kolega Pavlic vezano uz kriterija za osnivanje sveučilišta, veleučilišta pod prethodnom točkom, niti bih govorio o ocjenjivanju znanstvenih projekata i velikim propustima koji su kod toga učinjeni. Nesumnjivo prije nekoliko mjeseci vezano za ovu drugu točku već bih se zadržao na nečemu što je naš klub naglasio prije dvije godine kada smo birali članove Nacionalnog vijeća i za znanost i za visoko obrazovanje, a to je sljedeće. Kolegice i kolege ako hrvatska država ima strategiju razvoja onda je sasvim logično da na tu strategiju razvoja u biti naslonimo sve pa i jasno rad ovih nacionalnih vijeća i da kod imenovanja članova vijeća u biti biramo ljude onih profila i onih znanstvenih područja koji su od primarnog interesa za razvoj Republike Hrvatske. Zato mi je bilo jako drago čuti gospodine Uzelac kad ste rekli da ste uvažili dakako ove dopunske kriterije koje ste spomenuli, govorili ste o znanstvenim područjima i o regijama iz kojih ste vi birali, odnosno predlagali predloženike. Mi se s time slažemo, uvažavamo. Ja osobno poznajem jedan dio predloženika. Ja moram reći da su to izvrsni ljudi i tu nemamo prigovora. Međutim još uvijek smatramo ako pogledamo profil svih predloženika i onih koji sada sjede u tim tijelima područja od izuzetnog značaja za razvoj Hrvatske kao što su turizam, poljoprivreda, promet, strani jezici, informatičko-komunikacijske znanosti i tehnologije nisu dovoljno zastupljene. I naš je prijedlog da Vlada mora biti puno hrabrija da kaže ovo je naš cilj, ovo je pravac u kojem idemo, mi ćemo za to primarno predložiti one predloženike iz tih i tih područja, vrlo hrabro. Jer tko će sastaviti programe da se realiziraju ti ciljevi ako ne ljudi koji poznaju sadržaj pravca i zvanja i struke u kome u biti želimo razvijati i obrazovanje i znanstvene projekte gurati u tom pravcu itd. Prema tome, evo to je naš kratki prigovor da o tome nismo čuli niti prije dvije godine, niti danas ni jednu riječ jer bi bilo izuzetno važno da naslonimo rad ovih nacionalnih vijeća na strategiju razvoja Hrvatske. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče. Oprostite predsjedniče. Dobro je da vlast vodi računa općenito kada je riječ o državnim strukturama ili nekim tijelima, organima ili organizacijama i u zastupljenosti manjina. Danas smo ovdje čuli od strane državnog tajnika da se čak vodilo računa i o regionalnoj zastupljenosti. Pa me zanima kako u svemu tome nigdje nema žena. Valjda po tim regijama se nađe žene, nađe valjda gdje koja. Vidite kod ove, kod ovog prijedloga odluke o imenovanju predsjednika i dijela članova Nacionalnog vijeća za znanost ipak su u prijedlogu dvije žene, od 6 kandidata, čak dvije žene. Malo i nedovoljno. Kod prijedloga o imenovanju dakle dijela članova Nacionalnog vijeća za visoko obrazovanje niti jedna jedina žena, nedopustivo i diskriminatorno. Ako gledamo samo da žene gotovo u osnovnoj školi dominiraju, srednjoj školi također kao profesorice, nastavnice, učiteljice, na fakultetima su uglavnom studentice koje prije završavaju. Među ukupnim brojem stanovništva veći postotak fakultetski obrazovanih žena. Žene su većina našeg stanovništva. A ondje gdje se odlučuje nema žena. I to je stvar koja se stalno, stalno ponavlja. I koliko god se ponekad hvalimo nekakvim uspjesima gdje su žene zavladale u određenim profesijama to je razlog, to je samo prividno. Razlog je da su odjedanput tu manje plaće, da su muškarci našli neke bolje izvore zarade i napuštaju takva zanimanja. Ali evo ova dva prijedloga Vladina pokazuju zorno kakvo je stanje zaista ravnopravnosti muškarca i žene u Hrvatskoj. I čista je zabluda da su žene diskriminirane na nekakvim nižim razinama. Dapače, dakle to je jedna, to je jedan stereotip i posve jedna netočna činjenica, ali figurira često u javnosti. Nažalost što se žena penje u toj jednoj većoj društvenoj ljestvici i u većoj razini obrazovanosti diskriminacija je veća. Prema tome, također je jedna od zabluda da eksploatiraju i diskriminiraju primitivni, poluprimitivni. To nije točno. Jedan od najvećih izuma prošlog stoljeća, struktura DNA, 90% su je uspjele otkriti žene, ali su figurirali ona dva kolege koji su kad su primali Nobelovu nagradu nisu se sjetili niti njih da su ih spomenule. Ali mi ne trebamo imati u Hrvatskoj takvu praksu. Imamo vrijednih žena znanstvenica koje su zaslužile da u većoj mjeri budu zastupljene i u Nacionalnom vijeću za znanost, a nedopustivo je da ih ne nađemo u Nacionalnom vijeću za visoko obrazovanje. … [[Govornica se isključila, ne čuje se.]]
… [[Govornik naknadno uključen.]] kako ne. Izvolite, da. Državni tajnik Dražen Vikić Topić.
… [[Govornik nije uključen, ne čuje se.]]
Što na Mirogoju?
Poštovana gospođo zastupnice, ja sam na brzinu izračunao, od 52 osobe koje su se prijavile za Nacionalno vijeće za znanost bilo je 10 žena prijavljeno i 42 muških. Od tih 10 žena su dve izabrane, znači 20%. Od muških je izabrano 5, znači 12&% grubo. … [[Upadica se ne čuje.]] A čujte, ljudi se sami javljaju, ne možete ih prisiliti. Evo, hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prijedlog odluke o razrješenju dosadašnje predsjednice i dijela članova i o imenovanju novog predsjednika i dijela članova Nacionalnog vijeća za znanost. Molim glasovanje. Dajem na glasovanje prijedlog odluke. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 85 glasova za i 8 suzdržanih donesena je predložena odluka.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane gospođe i gospodo zastupnici Hrvatskoga sabora. Jedno od osnovnih načela na kojima radi državna uprava je transparentnost i donošenje Zakona o pravu građana na pristup informacijama je jedna pozitivna činjenica koju ova Vlada poštuje i učinila je velike napore kako bi se taj zakon primijenio onako kako je to zamišljeno u njegovom duhu. Središnji državni ured za upravu bio je dužan prikupiti informacije od svih tijela javne vlasti, pripremiti izvješće kojeg je hrvatska Vlada u zakonom propisanom roku usvojila i uputila ovom cijenjenom Domu. U primjeni Zakona o pravu na pristup informacijama mi smo donijeli sve podzakonske akte, sva tijela državne vlasti imenovali su odgovorne osobe za ostvarivanje prava na pristup informacijama. Uredno smo objavili popis tijela javnih vlasti sukladno zakonu u siječnju ove godine kao i svaku godinu za tu tekuću godinu te u zakonskom roku podnosimo ovo izvješće. Osim toga što smo tijekom godine obavljali nadzor nad primjenom ovog zakona mi smo poduzeli i široke mjere u pogledu edukacije državnih službenika koji su dužni provoditi ovaj zakon tako da je u Središnjem državnom uredu za upravu u organizaciji ureda, ali isto tako i HHO-a i Upravnog suda održano savjetovanje za državne službenike, a naša akademija lokalne demokracije također u suradnji sa Upravnim sudom i Agencijom za zaštitu osobnih podataka započela je proces edukacije lokalnih službenika koji su zaduženi za ostvarivanje prava na pristup informacijama. Mi imamo namjeru taj proces nastaviti, educirati što veći broj ljudi kako bi se zakon što kvalitetnije primjenjivao. Zakon je bio, u prvoj godini primjena je bila 2004. godina i te godine je zaprimljeno 19 tisuća i 600 zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama. Mi smo podnijeli prvo izvješće u proljeće 2005. godine i svake godine vjerujem da je izvješće sve bolje i bolje jer prilikom izrade izvješća uvažavamo i raspravu koja se ovdje bude odvijala. U 2005. godini zaprimljeno je 4 tisuće i 499 zahtjeva, a u 2006. godini za koju se izvješće podnosi 4 tisuće 357 zahtjeva. U izvješću je navedeno taksativno koliko je zahtjeva odgovoreno, koliko su ustupljeno drugim tijelima jer su bili podneseni tijelima koji te informacije nisu posjedovali i ostalo je neriješeno na kraju izvještajnog razdoblja samo 93 zahtjeva, dakle jedan vrlo vrlo mali broj. Mi možemo otvoriti diskusiju zbog čega je broj rapidno pao i u Vladi držimo da je do toga došlo zbog transparentnosti rada tijela državne uprave, zbog uvođenja instituta web stranice na kolima se nalaze veliki broj informacija i smatramo da građani i na taj način mogu doći naravno i uz pomoć medija, uz pomoć novinara koji pišu o svemu što ih zanima i što građane zanima, evo došli smo do toga da je broj zahtjeva kontinuirano iz godine u godinu pada i da se negdje stabilizira nešto ispod 4,5 tisuće zahtjeva. Naša je dužnost i mi ćemo to učiniti, nastaviti ćemo sa procesom edukacije. Osobito ćemo staviti naglasak na edukacije zaposlenika u jedinicama lokalne samouprave, jer nam je to najslabija karika i inzistirat ćemo da se ovaj zakon što kvalitetnije primjenjuje a slijedom toga i da se svake godine Hrvatskom saboru podnosi što kvalitetniji izvještaj. Gospođe i gospodo zastupnici evo molim da se ovaj izvještaj prihvati. Hvala lijepa.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora? Odbor za Ustav, Poslovnik, politički sustav? Ne. Odbor za informiranje, informatizaciju i medije? Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina? Ne. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Pred nama je Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2006. godinu. Moramo znati da je Zakon o pravu na pristup informacijama donijet koncem 2003. godine i regulira dakle jedno pitanje otvorenosti javnosti i transparentnosti sustava naše javne vlasti. To je jedan relativno novi zakon i jedno relativno novo područje i zato do sada imamo tek tri izvješća za 2004., 2005. i ove godine za 2006. godinu. Zakonom je propisana obveza da su tijela javne vlasti dužna omogućiti i osigurati pravo na pristup informacijama i to fizičkim i pravnim osobama putem otvorenosti i javnosti djelovanja tijela javne vlasti. Temeljno načelo djelovanja je načelo javnosti. Sve informacije koje naša tijela javne vlasti posjeduju, kojima raspolažu ili koja nadziru moraju biti dostupne zainteresiranim ovlaštenicima. To je dakle osnovno načelo. Međutim moramo reći i da u zakonu također postoje i određeni izuzeci od tog osnovnog načela i da se to pravo da ovlaštenik dobije informaciju može uskratiti samo u skladu sa zakonom i to ako se radi o određenoj poslovnoj, vojnoj, državnoj, profesionalnoj tajni. Također može se uskratiti ako bi se objava neke informacije, ako bi dovela do otežavanja nekog postupka, istrage ili nekog drugog upravnog postupka koji se vodi pred državnim tijelima ako bi se također onemogućio na taj način upravni nadzor jer objava određenih informacija može onemogućiti da se određeni postupci koje javna tijela vode da završe na jedan način koji je zakonom predviđen. Kako se ostvaruje to pravo na informaciju? Ono se ostvaruje na dva načina. Prvo je znači da fizičke i pravne osobe podnesu zahtjev da dobiju određenu informaciju, da dobiju uvid u određeni dokument, da im se to predoči, da im se dostavi dokumentacija, da im se omogući uvid, ali ako bi došlo do uskrate informacija iz ovih razloga o kojima sam rekao tada je državno tijelo dužno donesti rješenje o uskrati informacije, na to rješenje ovlaštenih prava na informaciju ima pravo žalbe čelniku javne vlasti u roku 8 dana. Ukoliko bi žalba bila odbijena ovlaštenik ima pravo na tužbu Upravnom sudu. Dakle, vrlo je jasno i zakonom i precizno propisan put. Također načelo o dostupnosti informacija ostvaruje se i na način da javna tijela objavljuju informacije na jedan primjereni način, bilo u službenim glasnicima, bilo putem medija, putem tiska, putem web stranica i to kao što vidimo prilično dobro funkcionira i mi se slažemo sa ovom konstatacijom koju je državni tajnik izrekao jer vidimo da je broj zahtjeva u 2004. godini bio 19 tisuća, gotovo 20 tisuća zahtjeva, da se u 2005. i 2006. to spustilo na nešto malo manje od 4 i pol tisuće. Dakle, naša tijela javne vlasti rade na jedan otvoren i transparentan način gdje su informacije dostupne i putem ovih općih metoda, znači ne na jedan način gdje pojedinačno traže nekakvu informaciju. Što reći o ovom izvješću? Izvješće je vrlo korektno, vrlo pregledno napravljeno. Točno imamo i po samim tijelima javne vlasti od nadležnih ministarstava, od Vlade, od Sabora, Upravnog suda, Ustavnog suda, trgovačkih sudova, odvjetništava, imamo točno napisano koliko je zahtjeva zaprimljeno, koliko zahtjeva je riješeno, koliko zahtjeva odbijeno, koliko je slučajeva Ustavni sud odbio tužbu, Upravni sud odbio tužbu, tako da čak se navodi i pojedinačni opisi određenih zahtjeva tako da doista ovo je jedan vrlo, vrlo pregledan dokument iz kojega se vidi i radi kojih pitanja i tko se javlja i tko traži određene informacije kod naših tijela javne vlasti. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će ovo izvješće i možemo samo konstatirati da sustav ne samo da mora biti efikasan, nego on mora biti i transparentan i otvoren jer transparentnost i otvorenost je zapravo u svojoj biti i antikoruptivna jedna mjera. Ona zapravo brani, onemogućava da dođe do određenih zlouporaba, da dođe do određenih kršenja zakona. Stoga klub Hrvatske demokratske zajednice podržava ovo izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2006. godinu.
Hvala. Klub zastupnika SDP-a, poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, kolegice i kolege, predstavnici Vlade. Područje prava na pristup informacijama regulirano je istoimenim zakonom 2003. godine, potkraj 2003. godine i u to je vrijeme predstavljao izuzetan napredak u odnosima građanima i državnih institucija. Građanin dakle više nije bio mali objekt pred nekakvim velikim državnim aparatom, bez ikakvih prava, nego je mogao tom državnom aparatu postavljati pitanja, a taj je državni aparat, tijela s javnim ovlastima morali su mu na pitanja odgovarati, dostavljati mu tražene informacije bez obzira koliko to u pojedinom momentu za ta tijela bilo neugodno. To je bio važan početni korak. Došlo je vrijeme, međutim nakon proteka godina da se kritički ocijeni ovaj Zakon, njegovi učinci, njegovi dosezi i da zajedno svi pokušamo pronaći načine za unapređenje tog odnosa između građanina i tijela s javnim ovlastima. Zakon je od početka bio suočen sa određenim ograničenjima. Dva osnovna ograničenja u primjeni ovog Zakona su dva druga zakona. Naime, zbog zaštite državne sigurnosti te zaštite osnovnih podataka, fizičkih osoba pravo na pristup informacijama nužno je ograničeno dvama zakonima, Zakonom o zaštiti tajnosti podataka i Zakonom o zaštiti osobnih podataka. Čitajući ovo izvješće vidimo da pozivom na članak 8. Zakona tijela s javnim ovlastima najčešće ne udovoljavaju zahtjevu građanima upravo zbog toga što razlog za to nalaze u ova dva zakona. Nešto je znači državna tajna ili je nešto zaštićeni osobni podatak pa građanin ne može dobiti traženu informaciju. Bit će neobično važno da kod ovog prvog zakona, Zakona o zaštiti tajnosti podataka čije izmjene su u proceduri, prošlo je prvo čitanje, ne budemo restriktivni, uvidimo opasnost da ako proširimo moguću primjenu toga zakona onda ćemo bitno suziti pravo građana na dostup informacijama. Druga velika prepreka u primjeni ovoga Zakona je ta što tijela javne vlasti koja su dužna postupati po ovom Zakonu nisu postigla dovoljan stupanj educiranosti kako bi ga valjano provodila. To u početnim godinama nije ni čudno, treba ipak vremena da se ljudi osposobe, da se shvati zakon, ali sada nakon svih tih godina bilo bi vrijeme da kritički analiziramo situaciju i da vidimo da li smo u tom pogledu kao društvo, kao zajednica učinili dovoljno. Evo, i državni tajnik je rekao da najviše poteškoća ima u tijelima jedinica lokalne samouprave. Vjerojatno i zbog needuciranosti. Veliki broj tijela javne ovlasti nije postupio u skladu sa ovim zakonom jer nisu oformili službe za pružanje informacija, nisu sačinili katalog informacija, nisu učinile dostupnim podatke koji su bili dužni objaviti. … [[Govornik se ne razumije.]] primjera ima mnogo, nećemo ih sad ovdje isticati, ali recimo ministarstva. Po slovu ovoga zakona ministarstva su dužna objavljivati i nacrte zakona. To je jedna neobično važna stvar u zakonodavnom postupku. Ona nije samo formalne prirode. Zašto objavljivat nacrt zakona? Dakle, zašto objavljivati zakon kad je on još u onoj fazi izrade i još nije došao ni na Vladu, nije postao prijedlog zakona, ne zna se ni da li će postati prijedlog zakona? A i kad postane ne zna se kako će proći u Saboru i hoće li uopće postati zakon. Pa, zašto je ipak važno ga objavljivati, učinit ga dostupnim javnosti u toj najranijoj fazi? Zbog toga da bismo omogućili neku vrstu javne rasprave. Da bismo građanima mogli omogućiti da se uključe najdobrohotnije. To je baš zbog toga što je to rana faza zakona, jer tu nema nikakvog politikanstva. Tu još politika ne igra ništa, politika tek dolazi na red kad prijedlog zakona dođe u Sabor. Tu se može uključiti stručna javnost, zainteresirana javnost, najširi oblik javnosti. A ipak evo, preletite web. stranice ministarstava, rijetki su, rijetki, na prste ih se da nabrojati primjeri kad su ministarstva poštovala ovaj neobično koristan zahtjev. Ne samo uputu, nego i zahtjev po ovom zakonu. Nadalje, nejasna je definicija tijela javne vlasti. To je daljnja prepreka u provedbi ovoga zakona. A popis tijela javnih vlasti nije nigdje objavljen. Ja sam pokušao doći do popisa tijela javnih vlasti. Toga nema. Takvog dokumenta nema. Pa onda nemamo ni znači definiranu primjenu ovoga zakona, ne znamo na kog se on to pojedinačno sve odnosi. Prisutna je ponekad i šutnja administracije, tj. ogluha tijela javne vlasti na zahtjev građana za informacijama. I onda, šta građani mogu? Ništa. Oni onda pokreću upravne sporove. Primjer je poznat kad je i primjer novinarki Radija 101 uskratio takvu jednu informaciju odnosno nije uskratio nego naprosto se oglušio na njezin zahtjev. Ona je pokrenula upravni spor i dobila upravni spor. I onda je premijer tek po rješenju Upravnoga suda dostavljao informaciju, jel'. To nije dobro kad imamo ovakav jedan koristan zakon da onda tijela s javnim ovlastima pogotovo ne znam, državna tijela, ministarstva a pogotovo premijer, ne poštuju takav jedan zakon. Pa da građani se moraju utjecati Upravnome sudu. To je sramota za cijelu državu, to je sramota za onog tko si to dopusti da se tako ponaša. Ali to nije dobro ni za demokratizaciju cijelog našeg društva. U zakonu postoji jedan paradoks. A to je da drugostupanjsko tijelo odnosno tijelo koje odlučuje o žalbama podnositelja zahtjeva zapravo je ono isto tijelo koje je uskratilo informaciju tj. čelnik toga tijela. Mi zapravo ovdje nemamo drugostupanjskog postupka. Ovdje se glumi dvostupanjski postupak. Znači neko tijelo uskrati informaciju, građanin se žali. Tko o toj žalbi odlučuje? Čelnik toga istog tijela. Ha, on je i donio odluku da uskrati informaciju. Znači, tu nemamo dvostupanjskog postupka. I to je jedna nelogičnost toga zakona koji bi paradoks zapravo trebalo bi ga ispravit. Zašto se sad sve ove poteškoće javljaju? I kako bi se one mogle na najjednostavniji način savladati na korist cijele zajednice? Znači, ne na korist ove ili one stranke, ove ili one Vlade, na korist građana, na korist cijele zajednice. Problem je izgleda u tome što ne postoji samostalno i nezavisno tijelo koje će nadzirati provedbu zakona. Državni ured za upravu to svakako nije. Zašto? Iz dva razloga. Najprije, on je i sam jedno od tijela koje je dužno pružati informacije. Ono je samo obveznik toga zakona. Drugo, Državni ured za upravu je tijelo Vlade. Čelnika imenuje Vlada. To nije neovisno tijelo. Po definiciji nije neovisno tijelo u odnosu na Vladu i ministarstva, pa dakle, nije najpodobnije za kontrolu primjene ovoga zakona. Ne postoji znači nezavisno i samostalno tijelo koje bi nadalje prosuđivalo javni interes objavljivanja podatka u slučaju kad neka nadležna tijela odbiju dati uvid u podatke zbog recimo zaštite podataka. Znači, mogu se ispričati, mi sad ne damo taj podatak jer to je nekakva tajna jel', i mi vam taj ne možemo dati. Državni ured to ne radi niti može, on nema ni ovlasti da to radi, da prosuđuje da li je nešto tajna ili nije tajna pa da informacije uskraćuje. Nama bi tu trebalo jedno nezavisno tijelo koje bi prosuđivalo da li je javni interes jači od interesa da se neki podatak zaštiti zbog toga što je tamo netko stavio nekakav gore pečat da se radi o nekakvoj tajni, možda ne zbog toga što je tamo tajna nego da bi zaštitio svoj neki privatni interes da te neke stvari ne izađu u javnost. Znači, tu bi nam trebao ombudsman. Ne postoji dakle i nezavisno i samostalno tijelo koje bi odlučivalo o žalbama protiv rješenja tijela javnih ovlasti kada ono odbije pružiti informaciju podnositelju zahtjeva, jer kao što smo rekli tu je taj apsurd. Ovakvo stanje ja bi se usudio ga nazvati lošim ovaj izvještaj potvrđuje, implicite on to potvrđuje. … [[Upadica se ne razumije.]] Izvješće da. Izvješće, dopustite mi da objasnim kako potvrđuje ovako loše stanje. Taj izvještaj to potvrđuje jer on nije kritička analiza provedbe zakona. On to nije niti može biti. On to naprosto ne može biti. On ne spominje sve ove nedostatke i ograničenja koje su objektivne naravi. Malo tu ima i subjektivnoga ali većim dijelom je to objektivne naravi. I on ne nudi nekakva rješenja. Ne nudi nikakva rješenja, ne analizira problem i ne nudi Parlamentu rješenje. Što je ovaj izvještaj? On je suma izvješća koja su dala sama tijela. I s te strane statistika broja zaprimljenih zahtjeva, riješenih, odbijenih. S te strane, ja se slažem on je korektan. Ne može se reći da su tu neki lažni podaci unutra. On je korektan. Ali on nije izvještaj. On zapravo ne bi trebao nositi taj naziv koji nosi Izvještaj o provedbi zakona. To je nekakva statistika o broju zaprimljenih zahtjeva i odgovora koji su upućeni. Problemi su dakle daleko širi. I o svim tim problemima bi trebalo progovoriti kada bi se htjelo napisati jedan stvaran izvještaj o provedbi o primjeni Zakona o pravu na pristup informacijama. Zbog toga oni ne pokazuju objektivno stanje u primjeni zakona i on zapravo stvara jednu iluziju kako se zakon provodi na najbolji mogući način i kako je eto sve idealno. A sve je, realnost je daleko od ideala, jako daleko. Ovakav izvještaj nije prošao ni matični odbor. On je pao na Odboru za informiranje, informatizaciju i medije. Možda će plenarna sjednica kad bude odlučivala o tome izvješću voditi računa i o toj činjenici. SDP je u lipnju prošle godine uputio Prijedlog zakona o povjereniku za informiranje. Taj bi, to bi tijelo, taj povjerenik za informiranje neovisno tijelo otklonilo sve ove nejasnoće o kojima sam govorio i unaprijedilo odnos između građana i državnih tijela. Nažalost, HDZ je parlamentarna većina, odbili su taj prijedlog, odbili su tu ideju o povjereniku za informiranje. Što sad možemo iz toga isčitati? Problemi postoje, oni su evidentni. Njih je nemoguće sakriti. Popisali smo ih, konstatirali smo ih, ponuđeno je rješenje, relativno jednostavno rješenje, ajmo napraviti, ustanoviti povjerenika koje će sve ove … [[Govornik se ne razumije.]] ali onda se to ponuđeno rješenje odbija. Zašto? Koji je razlog tome da se odbija? A očito mi moramo zaključiti da većini nije stalo da se osnaži pravo građana na pristup informacijama, nije naprosto stalo. Ne želi, većina to ne želi. Ako ne želi onda ovaj izvještaj moramo shvatiti kao onaj koji nije objektivan prikaz stanja. On je samo statistika ne i objektivan prikaz stanja i SDP u odnosu na ovo izvješće i u glasanju ostaje neutralan. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Peronja.
Da, gospodine potpredsjedniče, jedan ispravak. Kolega je kazao da je nažalost parlamentarna većina HDZ. On je na sreću hrvatskog naroda većina i to na sreću, ne nažalost. To je ispravak.
Razumio sam. Klub HNS-a uvaženi zastupnik Nikola Vuljanić.
Hvala. Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Ako je suditi po volji ove Vlade ovo je zadnji puta da o ovakvom izvješću raspravljamo. Neće više biti potrebe. Naime, u proceduri je Zakon o tajnosti podataka. Po tom zakonu svaki službenik, svaki referent, svaki načelnik odsjeka, svaki načelnik općine, svaki gradonačelnik, svaki šef odjela u ministarstvu, svaki pomoćnik ministra ili kako će se zvati sada po novom sustavu imat će pravo podatke koje on producira proglasiti tajnima. Građani tu onda nemaju više šta pitati. A zašto da pitaju? Šta da pitaju? Sve je tajno. Pa će i ovakvo izvješće biti nepotrebno i mi ćemo imati jednu točku manje u slijedećoj godini, naravno ako bude tako kako ova Vlada hoće. Ako tako bude onda će podaci biti tajni, pa će drugi biti vrlo tajni, treći će biti jako tajni, četvrti će biti tajni tajni. Ovo izvješće je statistika. U tom smislu ono je naravno istinito. Nema razloga da ne bude istinito, ali u njemu nema stavova, u njemu nema prijedloga, stavova, nema ničega o tome što predlagatelj izvješća, podnositelj izvješća zapravo misli o čitavoj situaciji. Međutim, te stavove dali su građani i to se ovdje u izvješću lijepo vidi u ovom grafikonu. Prva godina primjene zakona donijela je 20 tisuća upita za uvid u podatke. Onda su građani skužili o čemu se radi, da ne dobivaju nikakve podatke koji ih zanimaju i prestali su se baviti tim poslom. U drugoj godini je to 4,5 tisuće, pa je palo na 4 tisuće i tako po prilici se i ove godine kreće. Kad bi to bila posljedica bolje informatizacije i bolje mogućnosti uvida u podatke preko web stranica, preko ne znam čega, preko medija onda bi taj pad bio postupni. Pa bi u prvoj godini bilo 20, u drugoj 18, trećoj 16 itd. dok ne bi došlo do nekakvih malih brojaka koje bi zapravo po logici stvari trebale stajati. Međutim, to nije tako. Prve godine je 20 a druge godine je 4, 4,5. Čini se da se u Hrvatskoj može doći do svih podataka osim do onih do kojih bi se trebalo moći doći i do onih koji građane zanimaju, koji ih tište. Što je rezultat toga? Rezultat toga su svakotjedni i sad već svakodnevni skandali sa državnim dužnosnicima, službenicima, firmama, ovim, onim koji proističu iz toga što javnost prije tog skandala nije imala uvid u podatke, nije znala što se događa. Skandali su tako učestali da hvataju jedan drugoga za rep i nijedan se ne završava već počne slijedeći. Očito da nitko nema ni namjeru rješavati skandale a oni iskaču kao mjehuri iz mineralne vode, oni su potencijalno tu zato jer su stvari prikrivene. O ovom izvješću kad bi ga prihvatili ovakvo kakvo jeste, dakle po tim podacima i da su ti podaci sve što treba biti i sve što treba reći o pravu građana na pristup podataka. Živimo u najboljem mogućem svijetu, imamo najbolju moguću vlast i ona je na najbolji mogući način u potpunosti otvorena građanima. Klub Hrvatske narodne stranke zaista ne misli da je tako.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Stazić.
Kažete kolega da će uskoro sve u ovoj zemlji biti tajna. Neće. Neće biti tajna. Da li će činjenica što građani više neće moći postaviti ni jedno pitanje za njih biti izvor sreće ili ne. Za kolegu Peronju to je već sada jasno, on je zbog toga već ovaj čas sretan.
Ovo nije ispravak netočnog navoda.
Rekao je da će biti tajna.
Pa nemate pravo odgovarati gospodinu Peronji. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Bošnjaković.
Pa uvaženi kolega Vuljanić je u svom izlaganju rekao da su građani shvatili da im nitko ne daje informacije pa su se zapravo prestali i javljati. Tako da u 2004. godini imamo 19 i nešto tisuća zahtjeva, a sada tek nešto više od 4 tisuće. Mislim da to smanjenje nije posljedica toga što su građani obeshrabreni time što im se ne javljaju oni koji im trebaju dati informacije, nego naprosto to je posljedica ipak transparentnosti i otvorenosti rada naših tijela javne vlasti.
Zahvaljujem. U ime kluba HSS-a, uvaženi zastupnik Ante Markov.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, ne za ovu točku ali inače, kolegice i kolege. Ovo izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama naravno može se tumačiti prema vlastitom nahođenju, može se imati ove i one preferencije kad je u pitanju osjećaj ili kad je u pitanju statistika i iskazivanje interesa građana od početka primjene zakona od 2004. pa do 2006. godine. Kao i svako izvješće ono je na jasno podložno je različitim ocjenama. Ono što je za nas u klubu HSS-a iznimno važno i što je na neki način po nama prioritet koji bi trebao biti iskazan u ovim interesima, a to je na koji način građani znaju da mogu konzumirati ova prava o kojima danas raspolažemo. Znači od 2003. godine kad je zakon donesen ključno je pitanje na koji način smo educirali ili stvorili takav ambijent kod građana da oni imaju osjećaj ili znaju ili mogu znati da u određenim pitanjima koje ih zanimaju i koje ne moraju biti bilo kakve naravi koja nužno implicira da su njihova prava povrijeđena, nego naprosto žele znati nešto o nekim informacijama. Vidite, kad je prije svojih 7, 8 godina porezna uprava smatrala da treba afirmirati građane da ne izlaze iz bilo kojeg potrošačkog objekta bez računa onda su oni u kampanju uveli jednu silnu agresivnu kampanju željeli građanima kazati da je uzimanje računa ne samo njihovo pravo nego i obveza. Mi smo danas dostigli jednu razinu kad govorimo o tom, o toj razini potrošačkog društva da gotovo bez iznimke gdje kod u Hrvatskoj se našli, popili kavu, kupili bilo šta vi ćete za to dobiti račun. Oprostite, '93. godine to i nije bio slučaj, bez obzira na stanje koje je bilo u Hrvatskoj. Mislim reći da jedna osmišljena akcija Ministarstva financija koja se trajno provodi donijela taj rezime kvalitete. Isti je slučaj u čitavom nizu drugih područja. Osvješćivanje, informiranje građana je nešto što je primarni preduvjet da bi se nešto moglo provesti. Naime vi ne možete ovaj Zakon o pravu na pristup informacijama u potpunosti provesti ako recimo, ja ne znam kakva je statistička analitika toga ako recimo 50% građana ne zna uopće da može koristiti pravo tog zakona. Drugo što se ne složio sa gospodinom Palarićem kad kažu da su najveći problemi na lokalnoj samoupravi i nižim razinama. To možda jest tako u smislu preferencija građana u onom broju kako oni to iščitavaju. Ove godine 4 tisuće 507. Međutim ja držim da upravo lokalna samouprava ima jedne druge institute i instrumente djelovanja na koji način građani mogu učestvovati u traženju informacijama, posebno u malim jedinicama lokalne samouprave. Jer izbori su najbolje mjerilo da li je vlast koja radi u redu ili nije u redu. I svake 4 godine će doći do kažnjavanja, odnosno nagrađivanja činjeničnog stanja. Prema tome, ti građani, ja se ne bi složio da su oni zakinuti za informacije. Oni mogu ostvariti svoje informacije preko ovlaštenih predstavnika, preko svojih vijećnika, preko svojih stranaka, preko tisuće načina na kraju i direktnim traženjem informacija. Ne znam kako bi to bilo sada u čemu bi ja bio bolje pozicioniran ako od središnjeg ureda tražim da mi objasni šta se je u Općini Kijevo događa, živi sam u Općini Kijevo i da mi objasni kakva je odluka ta i ta. Ne znam u čemu bi bila kvaliteta te informacije iz Zagreba prenesene preko središnjeg ureda. Prema tome ja ne mislim da je glavnina problema na lokalnoj i na nižoj tzv. razini saobraćanja. Mislim da nije, da se ona ima svoje ishodište koje se daleko lakše i daleko efikasnije rješava. Izbori su najbolji putokaz, mjerilo i on, ne trebamo mi mjerili osjećaje građana, oni znaju vrlo dobro kako će oni to izravnati i pokazati na lokalnim izborima. Kad je u pitanju središnja javna vlast onda su ponešto drukčiji parametri, mjerila. Zašto? Zato što nemate izbore koji bi implementirali takve odnose, nego imate jedne druge, državne izbore. U tim državnim izborima vi ne ocjenjujete službenika javne uprave u bilo kojem sjedištu, nego imate vlastite preferencije. I tu se sada treba pokazati upravo zadaća prava na pristup informacija u onom obliku u kojem on vas zadovoljava. A inače mi, mi smo inače u Hrvatskoj poznatoj da želimo prednjačiti u svemu u čemu ustvari i nije možda takav interes naših građana pa pokušavamo od male stvari stvoriti veliku stvar, a od velike stvari nismo spremni raspravljati. Dalje, koji bi bili prioriteti kad je u pitanju dalji razvoj prava građana na pristup informacija? Na koji način na neki način osmisliti? Ja ne znam kako bi komentirao 2004. sa približno 20 tisuća zahtjeva i 2006. sa 4 tisuće i 300. To se može tumačiti ovako ili onako. Po meni je to potpuno irelevantno jer se može tumačiti i ovako ili onako. Ali u svakom slučaju nužno je pokušati stvoriti koji su to prioriteti da bi se stanje u onom dijelu koje držimo posebno osjetljivim popravilo. Po meni je o ovom izvješću nužno razgovarati sa dozom opreznosti dokle se ne donese Zakon o zaštiti tajnosti podataka je li koji će definitivno usmjeriti one strukture u kojima su naprosto podaci zaštićeni i vidjeti da li je ona teza o tome da opet se vraćam na jedinice lokalne samouprave da li one trebaju imati sustav možebitne zaštite određenih podataka? Da li one trebaju biti u tom redu zaštićenosti da tako kažem kao i državna tijela vlasti odnosno one strukture koje imaju uistinu jedan aspekt koji se može nazvati nacionalno osjetljivi okvir u kome mora postojati određene stvari koje su pod zaštitom države. Koji su pod zaštitom da ne bi prouzročile štetu koja će u konačnici biti izložena javnosti ali i kojima će biti pogođeni građani. Prema tome u ciljevima koje želimo postaviti kod dalje provedbe ovog zakona nužno je vidjeti kako će se upravo reflektirati Zakon o zaštiti tajnosti podataka a sam Zakon o pravu na pristup informacijama da li treba dograditi sa određenim mjerama koje bi jače potakle građane da im se točno ukaže na koja prava oni imaju mogućnosti ili točnije koja prava mogu iskoristiti i u slučaju da su zakinuti bolje rečeno. Ali pri tom uistinu ne mislim da je to prioritetno na razini lokalne samouprave i područne i regionalne jer tu su po meni drugi okviri ali glavnina onih prava koji građani mogu ne imati i mogu biti zakinuti se nalazi u tijelima državne uprave. U središnjoj vlasti. Lokalna samouprava kaže ima svoje prirodne institucije ili alate kojima se ona, kojima ona sve one koji se ne ponašaju onako kako bi građani htjeli sankcionira. Daleko lakše i daleko rekao bih principijelnije nego što to može realno središnja državna vlast. Tako da bi ove izmjene i u smislu ciljeva koje mislimo postići a cilj uistinu ovdje nije po nama nikakvo politikanstvo nego realno da građani koji su zakinuti, koji smatraju da ne mogu dobiti određene informacije a koje su njima od interesa bilo u smislu privatnih informacija, bilo u smislu interesa za vlastite potrebe. Bilo u smislu ostvarenja prava koje po zakonu imaju a ne mogu do njih doći, na koji način da dođu. Njih bi trebalo pojednostavniti i trebalo bi normalno razmisliti o institucionalizacijskom obliku na koji bi građani mogli lakše pokucati, zazvoniti na ta vrata i doći do informacije koja im treba i razdvojiti te dvije razine odnosa znači lokalnu samoupravu po nama u Klubu HSS-a trebalo bi staviti na jednu stranu. I alate koji će se primjenjivati kod te razine traženja informacija staviti u jedan red veličina a središnju državnu vlast koja je ipak zasebna, koja ipak generira nešto posebno nju izložiti restriktivnijem nazoru, restriktivnijem načinu na koji se može postavljati onaj koji će davati informacije kada građani to budu tražili. Zbog toga mislim da ćemo biti daleko pametniji i da ćemo daleko više znati u kom smjeru ide uopće Zakon o pravu na pristup informacijama kada dobijemo Konačni prijedlog zakona o zaštiti tajnosti podataka da vidimo da li je baš sve zaštićeno. Pa da ustvari ovaj Prijedlog zakona više i neće biti toliko u pravu a i punoj funkciji ili ćemo stvoriti uistinu okvir onaj o kome sam govorio da bi mi u Klubu HSS-a željeli da se te dvije stvari podjele da imamo onu razinu informacije na koju građani mogu utjecati i gdje oni imaju svoje mogućnosti da dadu ocjenu o njoj i na ovu središnja državna vlast gdje građanima treba stvoriti vrlo jasne mogućnosti da ne samo traže informacija nego da im se dadu upravo pravodobno informacije i da oni znaju da ih mogu dobiti i gdje ih mogu dobiti.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu uvaženi zastupnik Vladimir Štengl.
Hvala. Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Zakon o pravu na pristup informacijama propisuje da je Vlada Republike Hrvatske dužna najkasnije do 30. ožujka podnijeti izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama Hrvatskom saboru a za prethodnu godinu. Akt Vlade nosi datum 9. ožujka. Dakle ne samo da se Vlada držala roka nego i više od toga. Rokovi su zakonom određeni. Mora se priznati i to da su dosta zgusnuti. Do 31. siječnja tijela javne ovlasti moraju dostaviti izvješće Središnjem državnom uredu za upravu a ovaj podnosi izvješće Vladi Republike Hrvatske do 28. veljače. Izvješća sadržavaju velik broj podataka. Ti i tako dobiveni podaci su obrađeni i dobili smo jednu vrlo zanimljivu statistiku. Izvještajna godina dakle 2006. je treća godina primjene ovog Zakona. Zakon je naime donesen 2003. godine pred kraj. I što odmah upada u oči? To je broj primljenih zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama. U 2004. godini 19 tisuća 600, u 2005. 4 tisuće 499 i u 2006. 4 tisuće 357. Očito je mala razlika 2005. u odnosu na 2006. ali u odnosu na 2004. i 19 tisuća 600 zahtjeva. Razlika je očito ogromna. Međutim mislim i siguran sam da zato postoji potpuno prihvatljivo objašnjenje. Prva godina primjene zakona sigurno je bila hajdemo tako reći i probna. Očekivanja nekih ovlaštenika su sezala predaleko. Dobrano su iskakala iz okvira ovoga zakona i to je onda rezultiralo ovako velikom broju zahtjeva uglavnom neopravdanom i, neopravdanih i neutemeljenih. I da je tome tako pokazuje i dokazuje upravo podatak za 2006. u odnosu na 2005. Gotovo da je ujednačen broj. To je razlika od možda 3%. To isto dokazuje da cijeli sustav funkcionira. Naravno da nije sve i svugdje idealno, ali ne može se poreći da se ipak sve dogodilo i ustalilo u relativno kratkom vremenu od početka primjene ovoga zakona. Bio sam u početku primjene ovoga zakona o lokalnoj samoupravi i poznato mi je kako je to izgledalo, kakvih je sve zahtjeva bilo, do kojih apsurdnih granica je to sezalo. Mislim da možemo biti zadovoljni i pozdraviti ovo izvješće kao dokaz demokratizacije društva, kao dokaz stalne demokratizacije društva na žalost onih koji te činjenice uporno osporavaju. Hvala.
Riječ ima uvaženi zastupnik Kruno Peronja.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Upravo mi je žao što je kolega Stazić izišao jer bi bilo korisno staviti najbolje naglaske upravo na ovo izvješće koji je potvrdio da donošenje Zakona o pravu na pristup informacijama je bila zapravo jedna velika novina, velika novina za one koji se bave u praksi pravom bilo da su odvjetnici, bilo da su pravnici u tvrtkama raznim, bilo da su i osobe koje zanima uopće kakav i na koji način se primjenjuju ovi zakoni i propisi. Jer, sloboda informiranja kao što je to u ovom izvješću uvodno napomenuto jest temeljno ljudsko pravo koje je zaštićeno Europskom konvencijom o ljudskim pravima i temeljnim slobodama, te Konvencijom o pristupu informacijama, međunarodnim ugovorima i odredbama Ustava Republike Hrvatske. A sve to je važno naglasiti imajući na pameti današnje tehnološke mogućnosti za sve ove informacije. Zakon o pravu na pristup o informacijama, na objavljivanje informacija obvezuje sva tijela javne vlasti kako državna tako i lokalna, odnosno sve pravne osobe koji su u Republici Hrvatskoj povjerene javne ovlasti kao i druge osobe na koje su prenesene javne ovlasti. Veliko je značenje upravo prava na pristup informacijama. Stoga je za svaku pohvalu što u Središnjem državnom uredu za upravu u Centru za stručno osposobljavanje i usavršavanje službenika u prvom tromjesečju 2006. održan seminar za službenike za informiranje i to naglašavam u suradnji sa Hrvatskim helsinškim odborom za ljudska prava. Dakle, jedno permanentno educiranje za službenike, za informiranje koji taj posao obavljaju u tijelima jedinica lokalne samouprave i regionalne bih naglasio, jer je sve veća praksa da u županijama koje žele biti doista pravi rasadnik dobrih projekata, poduzetničkih pristupa, ali i demokratskih načela osnivaju službe za informiranje i posebno osobe koje se bave glasnogovorništvom. Što bi trebalo posebno još uvijek naglašavati i ponavljati da ipak i baš iz ovog izvješća ako je to na jedan jasan način potkrijepljen sa svim brojevima i navodom da sva tijela javne vlasti koja su bila dužna osigurati organizacijske, materijalne, tehničke i druge uvjete za provođenje odredbi zakona mnogi to i nisu napravili. Često zaboravljamo da su radni uvjet i preduvjet da upravo službe, a posebno državna uprava funkcionira. Ovdje je za svaku pohvalu upravo poštivanje rokova. Jutros smo imali priliku to istaknuti u Zakonu o studentskom zboru, pa i ovdje ponavljamo upravo ono što je kolega Štengl rekao da je zakonom propisana obveza dostavljana izvješća svih tijela javne ovlasti o provedbi zakona za prethodnu godinu do 31. siječnja s tim da ured kompletno izvješće podnosi Vladi do 28. veljače za prethodnu godinu, a Vlada ga je dužna najkasnije do 31. ožujka podnijeti izvješće o provedbi zakona Hrvatskom saboru, a danas je 29. ožujka iz kojeg je razvidno da ukoliko se želi da se rokovi postavljeni zakonom trebaju poštivati unatoč svim i svakakvim zaprekama i da tu nema isprike. Statistički podaci kažu koji su predmeti pozitivno riješeni, koliko ih je negativno, koliko ih je neriješeno, što je odbijeno, a što je odstupljeno nadležnim tijelima. Počevši od Hrvatskog sabora, Ureda Predsjednika Republike, Ustavnog suda, Vrhovnog suda, Upravnog suda gdje se kaže da su na sva pitanja u cijelosti dali valjani odgovor što nas jača u želji da upravo značenje prava za nadzor rada tijela javne vlasti mora jačati i dalje i da tu nema nikakvih razloga za bilo kakav drugačiji otklon, bez obzira na moguće zakona zna se što je i po ZPP-u službena tajna, zna se po Zakonu o vojnoj obvezi što je vojna tajna. To su samo izuzeci od ovog pravila stoga treba pohvaliti još jedanput ovakvo izvješće gotovo matematičkom preciznošću, jer ovakav pristup pridonosi većoj profesionalizaciji rada i postupaka državnih zaposlenika što povećava povjerenje građana i boljem radu i vrednovanju rada javne uprave, a svakako da je brana bilo kakvoj korupciji, mitu jer će svatko zainteresiran dobiti valjan i pravi odgovor gotovo i u preslici dokumenta onog kojeg traži. Zato ovo izvješće treba podržati u cijelosti.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Krunoslav Markovinović.
Gospodine dopredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pa evo, ja ću se malo pridružiti ovom hvalenju, ali dogovorio sam se sa gospodinom državnim tajnikom da ne treba pretjerivati. Evo ovako, pravo na pristup informacijama ima veliki značaj jer demistifiranje rada tijela javne vlasti smanjuje mogućnost politiziranja, zloupotreba, nagađanja i svodi percepciju korupcije u realne okvire. Da bi informacija bila pravovremena i učinkovita Središnji ured za upravu organizira seminare čitali smo za službenike za informiranje. Sudjeluje na okruglim stolovima, savjetovanjima i stručno-znanstvenim skupovima na temu informiranja i zaštite tajnosti podataka. U izvješću o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2006. godinu već se vide značajni rezultati djelovanja ureda jer je broj primljenih zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama pao na nešto više od 20% u odnosu na 2004. godinu. Neriješenih zahtjeva bilo je svega 2% a oko 4% ustupljeno je drugim nadležnim tijelima a svega negdje oko 1% odbijeno. Normalno je da najviše pozornosti privlači upravo ovo odbijeni zahtjevi pa iz primjera u izvješću vidi se da se tu radi o traženju informacija koje su zaštićene tajnošću podataka pa i podataka koji zadiru u osobnost i privatnost. Evo interesantan je primjer gdje Agencija za lokalno gospodarski razvoj, poduzetnički centar Sisak zahtjeva od Hrvatskog zavoda za zapošljavanje dostavu popisa nezaposlenih osoba recimo do 35 godina starosti s njihovim adresama stanovanja i ostalim podacima. E sada normalno zahtjev ne bi bio odbijen da se tražio broj nezaposlenih osoba s kvalifikacijama, govorim to iz vlastitog iskustva jer i mi smo često neke podatke od zavoda tražili i ta suradnja sa zavodom bila je stvarno jako dobra. Činjenica je da postoji veliki nesrazmjer između broja nezaposlenih i zapošljivošću. Osim nezaposlivih osoba, a to su one starijih godišta, na žalost učestala je zloupotreba korištenja povlastica koje daje zavod i normalno rada na crno, pa vjerojatno od tuda i zahtjev za kompletnim podacima. Dakle ne čudim se zahtjevu jer često je meni pao takav zahtjev na pamet ali opet ne čudim se što je odbijeno ili jednostavno ne može se ići javno u privatnost. Na žalost mnogi poslodavci ne mogu zaposliti radnike sa zavoda jer oni to i ne žele. Iz dostupnih primjera odbačenih zahtjeva, vidljiva je opravdanost odluka o odbacivanju. Manje uvjerljiv odgovor o neraspolaganju podacima. Vidim da u nekoliko, bilo je tamo, nemamo podatke, jer se traženi podaci su mogli pronaći iz drugih izvora. Lakše je npr. lokalnoj samoupravi doći do nekih podataka nego tražiteljima podataka. Da Vlada radi transparentno dokaz je od svega 12 zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama, a vidim da i Hrvatski sabor sve zahtjeve, dakle nakon jasno to su mahom fonogrami rasprava koliko sam vidio, prijedloga akta i sl. dakle sve zahtjeve riješio. Poznato je da kada mediji nemaju informacije posežu za poluinformacijama što često izaziva dosta štete. I moram reći da je Izvješće o provedbi ovog Zakona o pravu na pristup informacijama za 2006. godinu kvalitetno napravljeno i da ga normalno treba prihvatiti. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Mirjana Didović.
Hvala. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Ovo izvješće kao i slična druga trebaju pokazati je li se i u kolikoj mjeri provode doneseni zakoni. To je pogotovo važno kada se radi o zakonima koji su u zadnjih nekoliko, pet-šest godina po prvi puta doneseni u Hrvatskoj, a jedan od takvih zakona je i ovaj zakon o pravu na pristup informacijama koji je donese u listopadu 2003. godine u Hrvatskom saboru. Ono što je za mene vrlo znakovito i kolege su spominjale samo sa jednog drugog suprotnog aspekta, to su upravo ovi pokazatelji godišnja usporedba primljenih zahtjeva po godinama upućenih tijelima javne vlasti od strane građana. Jednako tako indikativna je i sama ocjena u ovome izvješću, ocjena o nadzoru i provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama od strane Središnjeg državnog ureda za upravu. Dakle u ovom izvješću na stranici 5 kroz ovaj grafikon jasno se vidi da je drastično smanjen broj zahtjeva građana upućenih tijelima javne vlasti u 2004. godini koja je upravo bila prva godina primjene Zakona o pravu na pristup informacijama u odnosu na sljedeće dvije godine. Dakle broj od blizu 20 tisuća zahtjeva građana za ostvarivanje prava na pristup informacijama koji je upućen tijelima javne vlasti u 2004. godini naglo je pao u 2005. i 2006. godini. U 2006. godini taj broj iznosi 4 tisuće i 350 zahtjeva. Mišljenje ureda koje se navodi u ovome izvješću je da su razlozi tako smanjenog broja primljenih zahtjeva u činjenici da su citiram: Ovlaštenici prava na pristup informacijama upoznati s informacijama koje posjeduju tijela javne vlasti kao i u činjenici da tijela javne vlasti redovito objavljuju informacije na svojim web stranicama, info-telefonima, u medijima, u službenim glasilima. Bilo bi dakako jako dobro da je postignut tako visok stupanj otvorenosti tijela javne vlasti i da postoji toliki stupanj dostupnosti informacijama pa da građani u toj situaciji onda uopće nemaju potrebu za dodatnim traženjem prava i pristup informacijama. Unatoč navedenom ovakvom obrazloženju od strane ureda ostaje ključno pitanje. Jesu li građani u cjelini gledano zadovoljni ostvarivanjem prava na pristup informacijama. I dobro bi bilo da čujemo ovdje od predstavnika ureda odgovor na to pitanje, jer predstavnici ureda osim toga što imaju u vidu sam broj zahtjeva vjerojatno imaju i uvid u sadržaj i kvalitetu odgovora na te zahtjeve građana, a nadasve uvid u broj neodgovorenih pitanja i u slučajeve tzv. šutnje administracije. O tome bih sada nešto htjela reći. Naime Zakon o pravu na pristup informacijama upravo propisuje otvorenost i javnost djelovanja tijela javne vlasti i pravo na pristup informacijama fizičkim i pravnim osobama. Stoga sve dotle dok postoji ocjena o tzv. šutnji administracije, a što nalazimo i u ovome izvješću, nikako se ne može govoriti o posebno učinkovitoj provedbi ovoga Zakona o pravu na pristup informacijama. Prema podacima i analizi ureda iz ovog izvješća za 2006. godinu vidljivo je dakle da se u 80% slučajeva tijela jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave ne pridržavaju zakonskih rokova za rješavanje predstavki građana i da dolazi do tzv. šutnje administracije. To je dakle ono što je upravo suprotno svrsi donošenja jednog ovakvog zakona. To je suprotno i svim onim inicijativama koje su trajale tijekom donošenja zakona 2003. godine kada su održane brojne javne rasprave, bilo je uključeno preko 17 nevladinih udruga koje su čak objavile jednu svoju zajedničku javnu izjavu pod nazivom "javnost ima pravo znati". To je bila jedna dugotrajna kampanja kojom se upozoravalo na važnost donošenja jednog ovakvog zakona u Hrvatskoj. Dakle zakonom se htjelo postići da tijela javne vlasti omoguće široki pristup službenim dokumentima i svakoj informaciji koja je korisna za razvoj društva. Time se društvo uređuje, potiče se učinkovitost administracije, te što je posebno važno umanjuje se korupcija, jer javnost sudjeluje u stvarima od javnog interesa. Stoga važno je ubuduće da tijelo sad tu radi ovaj ured trenutno nadzire ovu provedbu Zakona. Jako je važno da tijelo ili neki drugi uredi ili ovaj postojeći ured ubuduće u svojim izvješćima objavljuje što cjelovitije podatke o strukturi i broju primljenih zahtjeva koji su upućeni tijelima javne vlasti od strane građana kao i ocjenu o kvaliteti i sadržaju odgovora na te zahtjeve. To je ono ključno što nedostaje u ovom izvješću, a tek tada se zapravo smatram može sagledati stupanj otvorenosti tijela javne vlasti, a onda naravno i provedba samog duha Zakona o pravu na pristup informacijama. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik, potpredsjednik Doma Mato Arlović.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Ostvarivanje prava na pristup informacijama je zapravo veoma bitna pretpostavka za nekoliko važnih segmenata društvenog, demokratskog življenja, pa ako hoćete i osobnog položaja građana. Prvo ona je veoma radi toga da se dođe do informacije i na osnovu nje spoznaje radi ostvarivanja vlastitih prava i sloboda utvrđenih Ustavom i zakonom ili radi zaštite moguće povrijeđenih prava i sloboda od strane nositelja javnih informacija i javne vlasti. Drugo, ona omogućuje građaninu ili svakome onome tko traži informaciju praćenje i informiranje o radu, pa i neposrednoj kontroli rada javne vlasti, državnih institucija, tijela lokalne i regionalne samouprave, državne uprave, upravnih organizacija i naravno organizacija sa javnim ovlastima. Treće, pristup informacijama ili mogućnost da se dođe na osnovu pristupa informacija do informacije omogućuje zapravo informiranje građana i svih sudionika društvenih odnosa u borbi protiv moguće zloupotrebe prava, mita i korupcije. Dakako da ta, zbog toga je pravo da pristup informacijama se može ostvariti, mora biti prisutno u svakodnevnom radu i to ne samo u obavljanju funkcija i poslova državnih dužnosti, nego i tijelima javnih vlasti i organizacija koje imaju javne ovlasti. Dakako pravo na pristup informacijama mora osigurati takve informacije koje upravo propisuje sam zakon, a on kaže da te informacije moraju biti kao što je opće poznato utemeljene na načelima koje su vezane za točnost, potpunost, jednakost, javnost, prava raspolaganja informacijama i onda naravno takva načela kao što piše i u ovomu izvješću moraju osigurati informacije koje posjeduju, nadziru i njima raspolažu tijela javne vlasti da bi bile one dostupne zainteresiranim ovlaštenicima tog prava. E sad, kad se sa tog aspekta posmatra onda valja uočiti činjenicu da je smanjenje broja zahtjeva da se traži pojedina informacija od pojedinih tijela državne vlasti zapravo na neki način pozitivan podatak iz ovog izvješća. Zašto? Zato što upućuje da se zakon u onom drugom segmentu počeo daleko više ostvarivati gdje praktički obaveznici davanja informacija zapravo sukladno zakonu počnu sami redovito objavljivati informacije koje su bitne za ostvarivanje ovih prava i zaštitu prava od strane samih građana i pravnih osoba i to bilo da i daju te informacije službenim glasilima, medijima, ne znam putem info telefona ili ako hoćete na svojim web stranicama. Ono što ja hoću ovdje naznačiti jeste činjenica da je za mene preveliki broj zahtjeva koji su ostali neriješeni, čak 93, da je čak 49 zahtjeva odbijeno, jer znate ako se radi o jednom od zahtjeva koji je odbijen, a kojim su povrijeđeni Ustavom zajamčena prava i slobode čovjeka i građanina onda je to ozbiljno pitanje kamo 49, a uz to 73 zahtjeva su ustupljena nadležnim tijelima. Naime, valja podsjetiti još jedanput da Zakon o pristupu pravu informacija zapravo razrađuje zajamčeno pravo informiranja i u tom pogledu je veoma, veoma važno uočiti neka od ovih pitanja koja su bitna. Drugo što je važno uočiti jeste pitanje da po postupanju o zaštiti prava na pristup informacije se tek stvara odgovarajuća postupovna ako hoćete i sudska praksa i da u tom pogledu ćemo imati još štošta reći. Treće što se javlja jeste mogući dualizam između pojedinih zakona koji otvaraju mogućnost, istina po Ustavu to samo je zakonom moguće ograničiti pravo pristupa informacijama, ali ako se nastavi ovakav trend koji se nudi u Zakonu o tajnosti podataka, između ostalog a koji raspravili negdje skoro u Saboru onda je moguće zapravo otvoriti novu … [[Govornik se ne razumije.]] neprimjerenu i nepotpunu ograničavanje prava pristupa informacijama koji zapravo može dovesti do toga da sam zakon o pravu pristupa informacijama postane … [[Govornik se ne razumije.]] ili golo pravo, a da u biti ovim lex specialis zapravo omogućimo da se pod firmom ili pod zaštitom tajnih podataka dogodi praktički izuzeće od primjene ovog Zakona. I zadnju stvar što sam htio reći, činjenica da sam očekivao da će ovo izvješće biti također utemeljeno na načelima i na obavezama koja proizlaze iz Zakona o pravu na informacije. To će reći da ono bude točno, razumljivo, da razumijete, da ono mora biti kao što to između ostaloga kaže dostupno itd., pa mi onda nije jasno zašto je moguće recimo na strani 7 da se piše kod Ustavni sud Republike Hrvatske u stavku 2. fizičke osobe podnijele su 27 zahtjeva, jedan zahtjev je podnijela pravna osoba, a 9 zahtjeva za pristup informacijama podnijele su različite udruge. A šta su udruge nego pravne osobe? Pa valjda oni koji sastavljaju ova izvješća moraju to znati. Drugo, činjenica je da bi trebalo raspravljati o većoj participaciji radnika u odlučivanju i upravljanju poduzećima i javnim poslovima u Republici Hrvatskoj tamo gdje se pojavljuju, osobito kao mali direktori i zaposlenici, ali je isto tako činjenica da bez obzira da li ćemo žaliti ili ćemo to pohvaljivati, sasvim svejedno, ali je činjenica da više radničkih savjeta u Hrvatskoj nemamo. No, ako pogledate ovo izvješće na strani 37 pod točkom 6. potpisa jednoga slučaja se kaže između ostaloga citiram: "Dužan savjetovati se sa radničkim savjetom i nadležnom službom za zapošljavanje.", itd., itd. Prema tome, očigledno je da je i ovo izvješće pisano ako ja smijem to tako reći pomalo znate ono, da se odradi posao, da se informira jer su nastupili rokovi, prvo krajem veljače da se dostavi izvješće nadležnom uredu državne uprave, a onda do kraja ožujka treba do 31. ožujka dostaviti Vlada to izvješće Saboru. A ono što je mene iznenadilo znate, svi očekuju da saborski zastupnici moraju pročitati bilo koji materijal o kojem raspravljaju. I to je donekle logično. Ali saborski zastupnici mogu se poslužit volonterima, građanima, biračima itd., koji će ih informirati o tom materijalu … [[Govornik se ne razumije.]] No, ono što se one očekuje, ne očekuje se da predlagatelj zakona pošalje ili nekog materijala pošalju u saborsku proceduru materijal koji nije pročitan. Jer ja sam siguran da je bilo tko ovo pročitao, prvo bilo bi mu jasno da su udruge također pravne osobe. I drugo, bilo bi mu sigurno jasno da radničkog savjeta više u Hrvatskoj nema i ne bi se ovakva greške pardon, ovakve dezinformacije ponudile Hrvatskom saboru, jer se radi o izvješću o pristupu pravu informacija. Ja sam naveo ovih par primjera, mogao bi još nekoliko ali nema potrebe. Samo hoću reći da i Izvješće o pravu na informacije nije napravljeno onako kako to zahtjeva Zakon o pristupu pravu informacijama. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Antun Kapraljević.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Evo, dobili smo nekakav da budem iskren, ovo ne znam ni šta bi trebalo biti. To je uglavnom, ovakve stvari se dobivaju na taj način da gospodin Palarić pošalje okružnicu svima onima koji bi trebali podnijeti nekakvo izvješće. I onda tko pošalje šta pošalje i onda se to zbroji u nekakve kućice i napravi se nešto što bi mi trebali imat kao Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama. Prekrasno. U ovom izvješću nema ni riječi tko je kršio Zakon o pravu na pristup informacija, kako je kršio, zašto je kršio, da li je uopće kršio, da li su svi poštivali Zakon o pravu na pristup informacijama? Ni riječi. Nego jednostavno dobili smo toliko zahtjeva. Riješili smo ih ovako, onako ili nikako. I svodi se na čistu, običnu statistiku. Ali to je još dobro. Ove godine smo dobili bar nešto. Na godinu nećemo dobit ništa. Jer vrlo vjerojatno ovakvog zbroja, ovakve statistike neće bit, jer u međuvremenu smo donijeli i zakon, ustvari imali u prvom čitanju Zakon o cenzuri. To je Zakon o tajnosti podataka kojeg ja od milja zovem Zakon o cenzuri. Tamo smo razno raznim likovima svima koji imaju i raspolažu bilo kakvim podacima u ovoj državi dozvolili da oni te podatke proglase tajnima i da do tih podataka nitko ne može doći. To znači da smo Zakonom o tajnosti podataka jednostavno usaglasili Zakon o pravu na pristup informacijama i ovakvo izvješće će vjerojatno sadržavat ne 19 tisuća kao prve godine, ne 4 tisuće kao druge godine ili treće, nego iduće godine će biti nula, jer ni jedna informacija neće bit više javna. Jer će svaki lokalni baja odredit da su neki podaci strogo pov., pov., ili pov. da ne kažem šta. I gospodo, mislim da je ovo zadnji put da raspravljamo o bilo kakvom izvješću. A o ovom, kakvo je ovo i gdje je navedena i ocjena stanja i šta i koje su aktivnosti ureda i gdje je nadzor nad provođenjem zakona, gdje je navedeno lijepo šta bi trebalo raditi ni riječi o tome šta je napravljeno? I lijepo se konstatira da je pravo na informiranje brana protiv korupcije i zlouporabe. Ako mi na ovaj način štititmo informacije, to znači da štitimo i korupciju. Ako smo donijeli ovakav Zakon o tajnosti podataka samim tim smo sve proglasili tajnom, samim tim smo donijeli isto tako zakon o zaštiti onih koji kradu, o zaštiti onih koji se bave koruptivnim radnjama i o zaštiti svih onih koji rade protuzakonito. I onda ovo naše izvješće evo, danas gledajmo ga, pročitajmo ga, jer vrlo vjerojatno ako usvojimo ovakav Zakon o tajnosti podataka, ovo je sigurno zadnje izvješće.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Markovinović.
Hvala gospodine dopredsjedniče. Pa, ja jednostavno se ne mogu složit sa kolegom i moram ispravit njegovu tvrdnju da je Zakon o tajnosti podataka Zakon o cenzuri. Kolega, to malo drugačije shvaća. Po njegovom recimo, sigurno bi bila zabrana informiranja recimo malverzacijama "Koninga" i sličnih stvari tamo, a hvala Bogu mi smo to istražili dok još zakona nije bilo.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu po ovoj točki dnevnog reda.
Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2006. godinu. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: prihvaća se Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2006. godinu. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 78 glasova za i 17 suzdržanih donesen predloženi zaključak.
Prelazimo na sljedeći. - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Roterdamske konvencije o postupku prethodnog pristanka za određene opasne kemikalije i pesticide u međunarodnoj trgovini – hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 650 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, rad, socijalnu politiku i zdravstvo, Odbor za prostorno uređenje i zaštitu okoliša i Odbor za europske integracije. Želi li izvjestitelj Odbora uzeti riječ? Ne. Nema prijavljenih za raspravu. Zaključujem raspravu.
Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Roterdamske konvencije u postupku prethodnog pristanka za određene opasne kemikalije i pesticide u međunarodnoj trgovini. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Jednoglasno sa 94 glasa za donesen predloženi Zakon.
Prelazimo na sljedeću točku dnevnoga reda. - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Europske konvencije o pravnoj zaštiti usluga koje se temelje na uvjetovanom pristupa i usluga koje pružaju uvjetovani pristup – hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 646 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za informiranje, informatizaciju i medije i Odbor za europske integracije. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Ne želi. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Prijavljenih za raspravu nema. Zaključujem raspravu. Zaključujem današnju sjednicu. Sutra je nastavak u 9,30 sati sa točkom dnevnog reda Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o društveno poticajnoj stanogradnji.
Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju europske Konvencije o pravnoj zaštiti usluga koje se temelje na uvjetovanom pristupu i usluga koje pružaju uvjetovani pristup. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat? Sa 91 glasom za i jednim suzdržanim donesen Zakon. … [[Početak nije snimljen.]] Nastavak sjednice. Rasprava o : - Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o društveno poticajnoj stanogradnji, prvo čitanje P.Z. br. 647 Predlagatelj je Vlada, prvo čitanje. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, rad, socijalnu politiku i zdravstvo i Odbor za lokalnu i područnu samoupravu. Ministrica zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva Marina Matulović-Dropulić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite ministrice.