Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 73 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Danas je dan za postavljanje poslaničkih pitanja, pa pitam da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jugović.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege poslanici, poštovane koleginice, Kosovo je ovih dana u Srbiji i svih ovih godina problem prvog reda. Zato nisam siguran da u punom kapacitetu možemo govoriti o ostalim problemima, ali bez obzira na to postaviću neka poslanička pitanja, osvrćući se u ovom prvom delu svoga izlaganja i na problem rešavanja kosovskog pitanja. Vi znate da su SPO i DHSS u prethodnom periodu tražili promenu kosovske politike od prethodnih vlada. Ova Vlada je promenila kosovsku politiku koja je u interesu, nacionalnom interesu Srba koji žive na Kosovu i građana cele Srbije. Zbog toga smatramo da je potrebno podržati, od svih političkih aktera, od svih ljudi u Srbiji, napore Vlade da se kosovsko pitanje rešava u okviru politike koja je definisana ovde u parlamentu, a tiče se primene Briselskog sporazuma, daljeg nastavka dijaloga i obezbeđivanja normalnog života Srbima na Kosovu i Metohiji. Sada ću postaviti pitanja koja su zaista daleko manje važna od ovog prvog problema koji sam izneo u prvom delu izlaganja, a tiču se parking servisa svuda u Srbiji, tiče se toga da se krši Zakon o zaštiti podataka o ličnosti. Pitao bih Rodoljuba Šabića, pitao bih MUP kako su mogla ta opštinska preduzeća da skupljaju baze podataka ili da dobiju baze podataka o ličnostima, s obzirom da oni nemaju pravo da sakupljaju ta dokumenta, niti da prave takve registre? Ovde se govori o diskriminaciji, s obzirom da građani, državljani, strani državljani kada dođu u Srbiju ne mogu im se naplatiti kazne za nepropisno parkiranje, za razliku od građana Srbije, jer evidencija o njihovim imenima i mestu prebivališta ne postoji. Ustavni sud je doneo odluku kojom su ocenjene u suprotnosti sa ZOPS doplatne karte. Međutim, to se i dalje ne poštuje, već se građani kažnjavaju za nepropisno parkiranje. Molim Ministarstvo pravde da pokuša da reši ovaj problem. U poslednjem delu svog današnjeg izlaganja, osvrnuću se na nešto što sam javno podržao, inicijativu potpredsednika Vlade Aleksandra Vučića, a tiče se oduzimanja rotacionih svetala i zvučne signalizacije onim ljudima, onim funkcionerima kojima to po zakonu ne pripada. Putujući od Čačka ka Beogradu i od Beograda ka Čačku, u poslednja dva dana, zatekao sam neovlašćeno korišćenje zvučne i svetlosne signalizacije. Zapisao sam registarske oznake tih vozila. Mislim da svi treba takve zloupotrebe da pokušamo da sprečimo, da se svi uključimo u tu akciju zato što su mnogi građani Srbije uplašeni od tih bahatih ljudi. To je praksa i prethodnih vlada i to je praksa kojoj se mora stati na put, ali ne može inicijativa samo jednog čoveka i podrška jedne političke stranke, moramo svi dati sve od sebe da se to spreči, uroditi plodom. Moramo svi i apelujem na parlament, na poslanike, na sve državne funkcionere, a pre svega na MUP i njima upućujem pitanje šta će učiniti kako bi se takve zloupotrebe u budućnosti sprečile.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici i svi građani Srbije koji gledate ovaj prenos, tražim obaveštenje, odnosno imam pitanje za Ministarstvo prosvete, ne kažem ministra zato što ne znam ko je zadužen za ovo obaveštenje koje želim da dobijem. Naime, prethodnih meseci nekoliko desetina diplomiranih studenata obraćalo se našem poslaničkom klubu sa jednim jedinim pitanjem – da li Ministarstvo prosvete može da utiče na visokoškolske ustanove odnosno fakultete da u nekom primerenom roku izdaju diplome diplomiranim studentima koji su u roku ili malo više od roka završili fakultet, a po godinu i više dana nisu dobili diplome? Istina, oni dobijaju potvrde sa kojima mogu konkurisati za radna mesta za koja žele, ali zaista mislim da je neprimereno, iako su dali novac za štampanje ili pisanje tih diploma, da postoje fakulteti na kojima diplomirani studenti već nekoliko godina nisu dobili te diplome. Da li Ministarstvo prosvete može to nekim uputstvom fakultetima, uredbom, da uredi, neću da kažem nekim naređenjem shodno svojim ingerencijama, jer zaista je neprimereno da kritikujemo opravdano mnoge mlade koji više godina studiraju od predviđenih rokova, a istovremeno da onima koji su završili u roku ili su nešto malo duže studirali, ta visokoškolska ustanova ne može da izda diplomu? Mogu da shvatim da taj rok bude do godinu dana, do prve sledeće svečane sednice, jer obično fakulteti imaju svečanu sednicu i jednom godišnje i na toj svečanoj sednici bi mladim diplomcima bile uručene te diplome. Ako neki od njih zovu, imamo svedočanstva o tome, upravu fakulteta, jednostavno, odgovor je – čekajte. Ne bih želeo ovde da nabrajam koji su to fakulteti. Ovaj problem koji ovde iniciram i tražim rešenje za njega zaista postoji i mnogi znaju za to. Ne verujem da su uprave fakulteta toliko zaposleni da svojim studentima koji su završili fakultet, dobili potvrde, ali ne mogu sada da dobiju diplome, iako su oni platili praktično i tehničku izradu tih diploma, dakle, štampanje i samo neko da napiše. Mislim da je to vrlo neozbiljno. Ponavljam, hoću da kažem da oni imaju potvrde sa kojima u zemlji mogu da konkurišu na određena radna mesta, ali u inostranstvu te potvrde ne priznaju. Molim Ministarstvo prosvete da se po ovom pitanju oglasi, da ga shvati ozbiljno. Mnogi ljudi su zaista povređeni, da ne mogu to i zvanično da dobiju. Te diplome stoje u radnim sobama, ponose se i pred roditeljima i kod mnogih su u stanovima i kućama uramljene, a ova deca to, recimo, ne mogu da dobiju kao potvrdu svoga rada, studiranja i svog truda koji su uložili. Mislim da je to nedopustivo i da Ministarstvo nešto po ovom pitanju treba da uradi. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Slavica Saveljić.
Zahvaljujem. U ime poslaničke grupe URS imam pitanje za ministra privrede gospodina Radulovića. Mi smo očekivali da će rekonstrukcija Vlade bitno doprineti njenoj efikasnosti, a da će podela jednog složenog ministarstva na dva nova – Ministarstvo privrede i Ministarstvo finansija u svakom slučaju pomoći da se brže i bolje rešavaju nagomilani problemi u ovim oblastima, posebno u oblasti privrede. Nažalost, svakodnevnica i primeri koje imamo potpuno dezavuišu ove naše nade i ova naša očekivanja. Danas ću govoriti u ime jedne grupe mojih sugrađana, bivših radnika grupe „Zastava vozila“ iz Kragujevca, koji su pre nekoliko meseci imali priliku da se izjasne o ponuđenom socijalnom programu, u nadi da će tako trajno rešiti svoj status. Ljudi su imali priliku da izaberu jednu od četiri ponuđene opcije. Najveći broj njih, upravo shodno starosnoj dobi u kojoj se nalazi, opredelio se za tzv. isplatu posebne novčane naknade. To je ona novčana naknada koja se isplaćuje ljudima koji imaju samo nekoliko godina do penzije, tačnije dve ili četiri godine. Iako su još 31. avgusta raskinuli radni odnos, iako je ugovor predviđao da će realizacija socijalnog programa krenuti najkasnije 30 dana nakon toga, evo, danas je 5. novembar, ni u naznakama realizacija socijalnog programa ne postoji. Ovi ljudi su svakodnevno na šalterima Nacionalne službe za zapošljavanje ali nažalost, u ovoj instituciji samo sležu ramenima, jer oni zapravo i ne mogu da im daju odgovore zato što su oni samo servis koji treba da sprovede deo Vladine politike. Pravi odgovor treba da da nadležno ministarstvo. Međutim, građani nezadovoljstvo iskaljuju upravo na šalterima Nacionalne službe, svoje nezadovoljstvo nakon toga iskaljuju u lokalnoj samoupravi, jer u nedostatku pravih informacija ljudi odgovore i pomoć traže od onih koji su im dostupni, čak i ako oni nisu nadležni. Jedino ministar koji je nadležan i koji treba da da odgovor niti oseća ovu vrstu pritisaka, niti daje bilo kakve odgovore. Zato pitamo nadležnog ministra, doduše, u neformalnim razgovorima čuje se da jedino spiskovi iz ministarstva nisu prosleđeni Nacionalnoj službi za zapošljavanje, te ga zato pitamo – da li je zaista moguće da je samo ovako banalan razlog upravo razlog što isplata socijalnih prinadležnosti kasni? Da li je moguće da je samo nedopremanje spiskova razlog zašto preko 300 ljudi ponovo treba da se oseća prevareno? Zašto je ministru Kragujevac toliko daleko? Kojim to putevima u 21. veku, u eri razvijenih informacionih tehnologija spiskovi od Beograda do Kragujevca putuju duže od dva meseca? Nećemo da verujemo da je u pitanju samo sujeta, sujeta zato što je ovaj posao započeo i uspešno radio i skoro do kraja doveo bivši ministar zadužen za oblast privrede, gospodin Mlađan Dinkić sa svojim saradnicima. Hoćemo da verujemo da postoji ozbiljniji i konkretniji razlog, kao i da je ministar Radulović deo Vladinog tima, a da kao deo tima jeste obavezan da ranije donete odluke do kraja i sprovede. Zato još jednom pitamo ministra – kada će konačno početi isplata posebnih novčanih naknada za preko 300 bivših radnika grupe „Zastava vozila“ koji su još 31. avgusta raskinuli radni odnos, verujući svojoj državi da će najkasnije 30 dana nakon toga započeti isplata socijalnog programa? Samo se nadam da će odgovor do Narodne skupštine putovati daleko kraće nego što su spiskovi putovali do Kragujevca. Takođe, spremni smo da od ministra i ne dobijemo odgovor, pod uslovom da novac i spiskovi u Kragujevac stignu do kraja nedelje. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Petar Petković.
Hvala. Srpski narod na Kosovu i Metohiji je odbio da izađe na izbore jer je reč o izborima koje je raspisala lažna predsednika lažne države, po njihovim lažnim zakonima. Da je predsednik Skupštine Republike Srbije raspisao te izbore po zakonima države Srbije i po Ustavu Republike Srbije, svaki Srbin na Kosovu i Metohiji bi izašao i glasao na tim i takvim izborima. Izbori su propali 3. novembra jer je srpski narod bojkotovao antidržavne izbore. Pitanje od ogromne važnosti koje danas postavljamo glasi – zašto predsednik Skupštine Srbije gazi Ustav i zašto ne raspisuje lokalne izbore na Kosovu i Metohiji? Ako su po zakonu države Srbije uvedene privremene mere u četiri opštine na severu Kosova i Metohije, jedino po našem zakonu mogu biti i raspisani izbori za te četiri opštine. Vlast je pogazila zakon, pogazila je Ustav i prihvatila izbore Hašima Tačija, Kučija, Redžepija i to je jedina istina kada je reč o saradnji, taktici i dogovoru sa albanskim separatistima. Potpisivanje Briselskog sporazuma stoji kao dokaz predaje Kosova koji nijedan medijski linč ne može da sakrije, ma koliko god se vlast trudila. Narod je odbacio sporazum separatističkih vlasti u Prištini i vlasti u Srbiji, bojkotovao je izbore, šaljući jasnu poruku da kao što su Srbi na Kosovu i Metohiji poštovali odluku svoje Skupštine AP Kosovo i Metohije, tako isto žele da poštuju odluku svoje Skupštine Republike Srbije da budu raspisani izbori za četiri opštine na severu Kosova i Metohije. Kud ćete veći dokaz da su separatistički izbori propali od podataka da je u severnoj Mitrovici 90% građana bojkotovalo izbore, u Zubinom Potoku 88%, u Zvečanu 95%, u Leposaviću 84%? Da je predsednik Skupštine Republike Srbije po svojoj ustavnoj obavezi raspisao izbore za četiri opštine na severu Kosova i Metohije, verujte, niko ne bi nagovarao Srbe na Kosovu i Metohiji da izađu na izbore. Da je raspisala izbore, vlast u Srbiji ne bi izazivala nasilje na Kosovu i Metohiji, ne bi upadala u škole, ne bi uvodila represiju i ne bi mesecima unazad šikanirala sopstveni narod na Kosovu i Metohiji, terajući ga policijskom silom i torturom da izađe i glasa i na taj način, pre svega, da svoj glas za otcepljenje Kosova i Metohije. Izlazak na izbore koje je organizuju albanski separatisti sa našeg, sa srpskog stanovišta, je delo državoubica. Separatističkim izborima se ubijaju država Srbija i srpske institucije na Kosovu i Metohiji koje predstavljaju bastion očuvanja države Srbije na Kosovu i Metohiji. Mi priznajemo samo one izbore koje raspiše Skupština Srbije, a odbacujemo one izbore koji se organizuju od strane albanskih separatista. Državoubistvo predstavlja najveći zločin prema državi Srbiji i krajnje je vreme…
Vreme je, gospodine Petkoviću, da postavite pitanje, molim vas. Vreme vam ističe.
Koje vreme, imam još jedan minut? Molim vas da mi vratite vreme.
Hajde da vidimo pitanje. Ja želim pitanje da čujem.
Kao što rekoh, državoubistvo predstavlja jedan od najvećih zločina i zbog toga je krajnje vreme da oni koji vode ovu zemlju da se urazume, da zastanu i da poslušaju glas sopstvenog naroda koji im govori da žele da poštuju Ustav Srbije i da žele da ostanu da žive u sopstvenoj zemlji. Umesto da vodi rat protiv svog narodna, vlast treba da raspiše izbore po Ustavu Republike Srbije. Sutra u Briselu Aleksandar Vulin slobodno može da promeni košulju, jer, hvala Bogu, Srbija nije sahranjena. Bojkotom izbora na Kosovu i Metohiji sahranjen je Briselski sporazum.
Reč ima narodni poslanik Vesna Jovicki. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje danas upućujem ministru Aleksandru Antiću. Građani Srbije su imali prilike da se putem medija upoznaju sa problemima sa kojima su se suočili stanovnici mesta Neštin iVizić od kada je Republika Hrvatska, znači od 1. jula, ušla u EU. Ova dva mesta pripadaju opštini Bačka Palanka, ali se nalaze na Sremskoj strani, dok su sva ostala mesta opštine na Bačkoj strani i deli ih Dunav. Jedina komunikacija koju ostvaruju realizuje se preko mosta na Dunavu, koji jednom polovinom pripada Republici Hrvatskoj, a drugom polovinom Republici Srbiji, što znači da se nalazi na državnoj granici. Ulaskom Republike Hrvatske u EU, režim prelaska granice je pooštren, tako da naši građani kada prelaze most moraju da pređu u jednom pravcu četiri pasoške kontrole. Vreme prelaska je produženo. Otežan je ili potpuno onemogućen promet robe ili transporta. Deca, njih oko pedesetak, od toga 38 učenika osnovne škole od petog do osmog razreda, ostala su srednjoškolci, svakodnevno prelaze granicu uz punomoć roditelja i nije sigurno da li će stići na vreme na nastavu. Stanovnici ova dva mesta na pregled kod lekara mogu da odu u dom zdravlja u Bačku Palanku ali se moraju vratiti bez lekova, jer ih ne mogu preneti preko granice i moraju čekati da im budu doneti skelom preko Dunava. Kola hitne pomoći takođe redovno prelaze granicu, kao i sva ostala vozila. Znači, nekad moraju da čekaju i po pola sata za prelazak, pa ne moram reći šta onda to znači pacijentima kojima je hitno potrebna pomoć. Ovakav način življenja može dovesti do toga da se stanovnici sa ovog pograničnog područja počnu iseljavati, što se i dešava, dovesti zatim do gašenja i poljoprivrede i bilo koje druge proizvodnje i do ekonomskog propadanja ovog kraja. Na ovaj način problem građana Bačke Palanke postaje širi i ozbiljniji i prevazilazi i lokalne okvire, ali i mogućnosti rešavanja na lokalnomnivou. Činjenica je da je osnovni problem nepostojanje druge komunikacije koja omogućava građanima da svoja prava ostvare bez dodatnih problema. Opština Bačka Palanka je pokrenula inicijativu za gradnju novog mosta preko Dunava. Ministru je poznat ovaj problem i u tom smislu bilo nekih aktivnosti, ali ovom prilikom želim da pitam da li će ministar i nadležno ministarstvo, a i Vlada preduzeti neophodne mere kako bi došlo do izgradnje novog mosta, čime bi se olakšao ne samo život stanovnika ova dva mesta, nego bi se uspostavila i nova fizička veza između Bačke i Srema, jer je ovo važno ne samo za stanovnike Bačke Palanke, nego ima mnogo širi značaj i za Vojvodinu i za Republiku Srbiju. Takvom saobraćajnom vezom bi omogućili žiteljima opština Bača, Odžaka, Sombora, Subotice i drugih opština da transport roba i usluga obavljaju efikasnije, ekonomski jeftinije, da ne idu preko Novog Sada i Fruške Gore, čime se povećavaju troškovi i transporta i vremena, ali isto tako bi povezali državljane Republike Srbije sa pripadnicima našeg naroda u Republici Srpskoj. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam pitanje za predsednika Vlade Republike Srbije. Stigao je budžet konačno i pred poslanike u samu Skupštinu i mislim da je pravo vreme da otvorimo i tu temu. Kao i uvek kada se Predlog budžeta gleda, dovoljno je, da biste shvatili u kolikom glibu je ova zemlja i zato to pitanje postavljam predsedniku Vlade, pogledati prvih nekoliko strana Predloga budžeta – generalne prihode, generalne rashode. Zato je moje pitanje predsedniku Vlade – zar nije bilo poštenije i jednostavnije njemu, toj Vladi i vladajućoj koaliciji da nam praktično predloži privremeno finansiranje tamo negde do marta sledeće godine, a da u međuvremenu kao ljudi odemona izbore posle ovih završenih poslova koji su bili neodložni i zbog kojih izbora do sada nije bilo i da probamo početkom 2014. godine da napravimo normalan budžet? To je za ovu zemlju mnogo zdravije, nego što smo dobili budžet koji je konzervacija postojećeg stanja u kome se ništa nije promenilo u odnosu na 2013. godinu, gde ćemo potrošiti 10 milijardi evra, a toliki je budžet za 2014. godinu, gotovo u cifru 10 milijardi evra, a da zapravo ne bude pokrenuta nijedna ozbiljna reforma u ovoj zemlji. Moje pitanje za predsednika Vlade je, kažem još jednom, potrebno je da sada otvorimo tu raspravu, a ne kada budžet dođe na samu plenarnu sednicu Skupštine – kome će građani Srbije u 2014. godini platiti gotovo 90 miliona evra iz budžeta za aktivirane garancije? Koja su to javna gubitaška preduzeća i koji su to krediti koji ta preduzeća ne mogu da vrate? Drugo pitanje za predsednika Vlade je kako se oseća kao predsednik Vlade zemlje koja će u sledećoj godini vraćati kredite sa kamatnom stopom koja je 5 – 8 puta veća nego što je projektovani rast BDP u 2014. godini? Šta je ostalo u tom predlogu budžeta od onih obećanja koje je predsednik Vlade ovde pre samo dva meseca obećao narodnim poslanicima? Kako je moguće da će poskupeti sve, od mleka do svih drugih oblika hrane, od knjiga preko ogreva, preko hotelskih usluga do kompjutera, a da deficit budžeta u 2014. godini bude identičan kao što je bio planirani deficit u 2013. godini? Kako je moguće da nijedan reformski predlog zakona uz ovaj Predlog budžeta ne dolazi u Skupštinu? Nama je očigledno, ali mislim da javnost i Srbija to treba da prizna i predsednik Vlade ove zemlje, da u ovako uspostavljenoj, u ovako skrojenoj vladajućoj koaliciji, ne postoji unutrašnja spremnost za ozbiljnije reforme, ali onda pošteno društvu reći ko sprečava te reforme. Ko sprečava početak reforme PIO fonda, već 2015. godine? Jel to jedna partija u Vladi ili je ta partija izgovor drugima da se u te reforme ne ulazi? Jel posao političara u ovoj zemlji, pa i predsednika Vlade da gleda kako se ministri i direktori javnih preduzeća preganjaju u medijima ili da kaže zašto kao predsednik Vlade, nominalnim makar lider te vladajuće većine u Vladi, nije spreman, ne želi da tu situaciju preseče? Predsednik Republike šalje poruke iz Moskve, ministarka energetike se čudi kako je moguće da zastare neke prijave? Neki drugi delovi Vlade isto to rade u nekim drugim preduzećima. Direktor „Železnice“ mi dostavlja pismo u kome kaže da je normalno da je bio u Vrbasu nekoliko dana pred izbore. Polupismeno Ministarstvo spoljnih poslova ratuje sa svojim bivšim dojučerašnjim ambasadorom. Kada raspisuje konkurs za radna mesta to ne uradi javno, jer navodno nema para. U takvoj atmosferi mi treba da usvojimo budžet za 2014. godinu. Kome ide 90 miliona? Zašto nije pipnuta nijedna ozbiljna reforma? Koliko će biti veći javni dug na kraju 2014. godine i da li će zapravo biti učinjeno ono što je jedini spas za zemlju u ovom trenutku da izdržimo kako tako do početka proleća sa ovim budžetom uvećanim za stopu inflaciju u odnosu na prošlu godinu, a da onda idemo na izbore i probamo da napravimo političku snagu u ovoj zemlji koja je sposobna da obavi reforme kojih nema u ovom predlogu budžeta. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovani gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, svedoci smo da se u Srbiji od prvog dana formiranja ove Vlade podstiče i generiše nasilje. Od prvog dana rada ove Vlade koji je svoj mandat započela opštom amnestijom, nasilje napreduje. Ono napreduje i prožima sve pore našeg društva, tako da je u Srbiji vladavina prava zamenjena vladavinom nasilja. Nažalost ta poplava nasilja udružena sa prostačkim primitivizmom kojim se građani Srbije zapljuskuju svakog dana sa partijskih medija i glasila daje svoje zastrašujuće plodove. Nema segmenta našeg društva koji ovog trenutka nije kontaminiran nasiljem. Izbore nažalost, ne dobijaju više kvalitetne ideje, već kvalitet mišića nabildovanih siledžija i kvalitet kalibra pištolja zadenutih za pojas. Kratak je bio put od otmice članova DS u Vrbasu do zastrašujućeg nasilja na Marakani i na lokalnim izborima na KiM. Tako to izgleda u Srbiji u državi u kojoj tužilaštvo ne reaguje kada se kidnapuju članovi DS u Vrbasu. Tako to izgleda kada siledžije, batinaše i revolveraše u Vrbasu predvodi čovek koji je identifikovan u policiji i koji se zove Zoran Milojević Zelja, koji činovnik i savetnik u Vladinoj Kancelariji za KiM. Tako to izgleda u državi u kojoj taj isti činovnik sedi pored Aleksandra Vučića na svim mitinzima SNS na KiM. Tako to izgleda kada DS u Novom Sadu organizuje protestnu šetnju protiv porasta zastrašujućeg nasilja, a aktivisti i članovi SNS dođu da provociraju nasilje, ne bi li Novi Sad iz kulturne prestonice pretvorili u prestonicu straha i nasilja. Upornim izbegavanjem da otvorite debatu o ovom narastajućem zlu, upornim odbijanjem da pokrenete izradu strategije o borbi protiv nasilja, ova Vlada je raspalila plamen mržnje koji više ne gori samo na jugu Marakane. Svaka škola, svako školsko dvorište, svako igralište ima ovog trenutka svoj sever i jug na kome besni požar nasilja. Vlada taj požar nasilja gasi benzinom. Atmosfera paničnog straha ponovo vlada među građanima, a pre svega među roditeljima. Roditelji više nisu srećni kada im dete dođe iz škole i donese petice, nego kada se vrati živo, zdravo i nepovređeno. Nažalost ova Vlada koja je kapitulirala pred nasiljem otkazivanjem Parade ponosa, koja nije obezbedila uslove za normalno održavanje izbora u Vrbasu, sada hoće da za 45 minuta zavede red na severu KiM. To želi prvi potpredsednik Vlade Aleksandar Vučić koji nažalost poziv za povratak naših snaga bezbednosti ne upućuje diplomatskim putem, nego kako danas vidimo putem medija, zarad jeftinog reklamerstva i demagogije. Pri tome ministar Aleksandar Vulin kaže da je to prvi činovnik, prvi član Vlade koji upućuje poziv međunarodnoj zajednici da dozvoli povratak naših bezbednosnih snaga na KiM. Pitam obojicu i Aleksandra Vučića i Aleksandra Vulina – šta ih je sprečavalo da takav poziv upute 1999. godine kada je gorela i Metohija i Kosovo? Što taj poziv nisu uputili juna i jula 1999. godine? Zašto red na KiM nisu zaveli od 1991. godine do 1999. godine? Danas se izbori u Kosovskoj Mitrovici ne bi održavali po nekim drugim zakonima, već bi se tu birali poslanici za srpski parlament po važećim zakonima. Moram da ih pitam zašto nisu pozvali bezbednosne snage jula 1999. godine kada se punila žuta kuća, a kada je Marko Jakšić ostao kod svoje kuće? Šta god mislio o policiji Marka Jakšića, ne mogu kao poslanik da ćutim i spustim glavu dok se vrši progon narodnog poslanika Marka Jakšić. Ne trebaju meni aplauzi, dovoljna mi je mirna savest. Pozivam i vas da imate mirnu savest i da ne dozvolite da se kosovski čvor i dalje plete i vezuje i da vi budete u njemu, jer će vam biti omča oko vrata. Ovo pitam u ime naših poslodavaca, građana Srbije, kada ćete zakazati sednicu Odbora za Kosovo i Metohiju i Odbora za bezbednost? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz.
Poštovani građani Srbije, imam pitanje za predsednika Vlade gospodina Dačića. Naime, svedoci smo užasnog vikenda kao što smo i videli iz nekoliko već prethodnih obraćanja narodnih poslanika. Neki kao da nisu ni primetili u postavljanju pitanja šta se događalo u Srbiji prethodnog vikenda. Nasilje na stadionima se ponavlja i ono što je još gore je ono što se dogodilo u severnoj Kosovskoj Mitrovici, na severu AP KiM, nasilje i narušavanje onoga što su interesi države Srbije i interesi srpskog naroda. Jasno mi je još od slučaja Uroša Mišića da je u Srbiji moralo ranije da se krene sa žestokim obračunom sa svima onima koji koriste nasilje, bilo da se radi o navijačkim grupama, bilo da se radi o politici. Nažalost u Srbiji su neke druge stvari uvek dobijale prioritet i kod nekih ranijih vlada, a ne ovo što može svima nama da nanese ogromnu štetu kao državi i u narednom periodu. Nasilnici i promoteri nasilja po mom mišljenju moraju da budu kažnjavani. U Srbiji se zna ko su oni. Vidi se svakog dana, razne Kačavende, Artemije i Artemijevci, razni „Obrazi“, navijačke grupe, „Naši“, „Dveri“ itd. Ljudi koji ne vide dalje od svog nosa i koji bi u 19. veku bili retrogradni a kamoli danas. Politički otac, inspirator tih i takvih je Vojislav Koštunica. Sujetni čovek u godina koji je sada samo u stanju nažalost da nam napravi štetu. To sam govorio 2008. godine u stranci do 2010. godine kada su me zbog takvih reči izbacili, hvala Bogu, ali iz dana u dan se dokazuje da je to tačno. Za sve što se događalo na severu Kosovske Mitrovice je kriv Vojislav Koštunica. Dokaz i izjava o tzv. posmatračima ispred škole. Znači, čuli smo da su posmatrači onih koji su pozivali na bojkot bili na biračkim mestima. Šta će posmatrači na tim biračkim mestima? Koji su to posmatrači? Videli smo na snimcima. Ni jedan nema vrat i svaki ima manje kose od mene na glavi. To su takvi posmatrači bili. Šta su oni radili sa tim ljudima tamo? Naravno da su ih ubeđivali da bojkotuju izbore i da ne izađu na te izbore. Bojkot nije uspeo, bez obzira na sve ovo što se čita. Srbi su izašli na izbore. Ispod Ibra živi duplo više Srba nego u četiri opštine severnog Kosova. Izlaznost je tamo preko 60%. Možda i 100% što se tiče srpskog življa, jer je birački spisak, to je isto jedan od rezultata ovih izbora, očigledno napumpan od strane vlasti u Prištini, jer on kaže da ih ima 1.700.000, a poslednji popis je govorio 1.800.000. Zahvaljujući tome, pa i rezultatima na severu Kosova, zajednica srpskih opština će biti formirana onako kako Briselski sporazum to predviđa. Oni koji su bili inspiratori ovoga će svakako nestati sa političke scene Srbije i biće kažnjeni od strane građana Srbije. Ne treba se pozivati na narod u svakoj situaciji, ako narod iza tebe ne stoji, a to svi izbori pokazuju, pa i ovo što se desilo u nedelju. Ponavljam, građani srpske nacionalnosti su izašli na izbore na KiM. Nisu u nekoliko opština severa u tom broju u kojem su trebali, jer su bili obmanuti i zastrašeni. Čak su i među Albancima pobedili oni koji su za dogovor i razgovor a ne za rat, a kod nas oni koji pozivaju na nasilje nikada nisu spremni bili niti da brane državu na taj način na koji trebalo u ranijem periodu. (Predsednik: Vreme.) Moje pitanje za predsednika Dačića je – da li će država prestati da kalkuliše i početi ozbiljno, bez obzira da li je upitanju kalkulacija ili neefikasnost, one koji su neefikasni da smenjuje i da počne da se obračunava sa nasilnicima koji nanose štetu državi i narodu? Hvala.
Hvala narodnom poslaniku. Reč ima narodni poslanik Nebojši Zelenović.
Poštovani predsedniče, koleginice i kolege narodni poslanici, nastaviću dalje iz nedelje u nedelju da postavljam pitanja ministarki zdravlja vezano za zdravstveno politiku Republike Srbije, podsećajući da je zaista neophodno da u što kraćem vremenu dobijemo nekakav kvalitetan plan ili bar ponudu kako bi trebalo da izgleda zdravstveni sistem u Republici Srbiji. Moje pitanje se konkretno odnosi na to da li je nova institucija koja je doneta Zakonom o pravima pacijenata, a to su zdravstveni saveti, počela da funkcioniše po lokalnim samoupravama, da li su zdravstveni saveti konstituisani i šta su to teme kojima se ovi zdravstveni saveti bave? Da li Ministarstvo zdravlja nudi neke teme zdravstvenim savetima i da li od njih traži određene informacije, jer bez tih kvalitetnih informacija sa terena ne znam kako može da se napravi kvalitetna zdravstvena politika. Do sada sam postavljao uglavnom sistemska pitanja i moram da kažem da od ministarke zdravlja nisam dobio ni jedan odgovor. Ne znam zašto je to razlog. Ali, s obzirom da ministarstvo ne odgovara ni zdravstvenim ustanovama po dva ili tri meseca to me i ne čudi. Dakle, da li Ministarstvo zdravlja zna koliko ima staračkih domaćinstava u Srbiji i koliko se žena ili muškaraca preko 60 godina leči? Da li su ta lica pozvana na preventivne preglede i kakvo je njihovo zdravstveno stanje? Koliko im je zdravstvena zaštita dostupna? To su sve teme kojima bi zdravstveni saveti na nivou lokalnih samouprava trebalo da se bave, ali oni se ne bave time, a ne bave se zbog toga što, koliko ja znam, odnosno kakve su moje informacije, još nisu počeli da funkcionišu. Mislim da je to poražavajuća stvar za Ministarstvo zdravlja, jer vi ne možete dobiti kvalitetnu informaciju i formirati zdravstvenu politiku ukoliko ne znate kako stoje stvari na terenu. Kako izgleda jedan dan u lečenju jedne bake ili jednog deke koji treba da krene na lečenje i živi u nekom selu u okolini Valjeva ili Lazarevca, koliko im vremena treba da odu na pregled, koliko im vremena treba da urade laboratorijske analize, da zakažu specijalistički pregled, da odu na kontrolu? Odmah da vam kažem da se taj jedan običan dan u lečenju pretvori u mesece, a nekada i u godine. Želeo bih da dobijem odgovor na pitanje od ministarke zdravlja – zašto je to tako i šta će ona preduzeti da se stvari promene? Ako imate situaciju da recimo, uzeću konkretno primer Šapca, jedno selo u okolini Šapca, zove se Bukorin i ima 30 kilometara od Šapca, neko ko je bolestan, obično govorim o 40% staračkih domaćinstava u tom selu, treba da ode da se leči, prvo treba da pogodi dan kada radi lekar u ambulanti, pa da ode kod lekara i uzme uput da bi izvršio osnovne laboratorijske analize. Onda treba da ode u Šabac i da zakaže te laboratorijske analize, što nekada može da traje i nekoliko dana. govorim o običnim životnim stvarima svakog običnog čoveka koji se svakoga dana susreće sa našim zdravstvenim sistemom.Treba da uradi te analize, da ode po nalaze, to je još jedan odlazak, da se vrati u svoje selo u dan kada radi ambulanta da bi mu lekar napisao eventualno uput za specijalistički pregled. Onda treba da ode i zakaže specijalistički pregled koji može da se obavi u roku od 30 dana ili duže, pa onda ponovo za neko vreme da ode na specijalistički pregled. Govorim vam da se problem lečenja svodi na jedan dugotrajan, mukotrpan proces koji traje mesecima. Naši građani su demotivisani da odgovore svim zahtevima koje im traži ovako komplikovan zdravstveni sistem i onda oni biraju da se ne leče ili biraju da se sami leče, što nas dovodi do toga da oni zapravo sami kupuju terapiju, pod uslovom da imaju, i sve u svemu dovodimo do niza apsurdnih poteza koje običan građanin mora da sprovodi da bi pružio sam sebi zdravstvenu zaštitu. Dakle, vratiću se na početak –kako zdravstveni sistem, odnosno Ministarstvo zdravlja rukovodi zdravstvenim sistemom? Kako dobija informacije sa lokala i koliko su tu uključeni zdravstveni saveti? Hvala.
Pošto se više niko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici Bauer Ivan, Saša Dujović i Gordana Čomić. Nastavljamo zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka 1, 2, 3. i 4. dnevnog reda. Po Poslovniku, gospodin Palalić.
Gospodine predsedniče, reklamiram povredu Poslovnika član 7. U tom trenutku niste bili u sali kada su se ovde čule najgrublje uvrede i optužbe na račun DSS i našeg predsednika Vojislava Koštunice. Izrečene su optužbe da naša poslanička grupa, predsednik naše poslaničke grupe je inspirator nasilja na Kosovu i Metohiji. Dočekali smo da u vremenu kada smo mislili da smo usvojili slobodu i demokratiju i pravo da se izražavamo, da oni koji imaju svoje mišljenje koje se ne slaže sa mišljenjem vladajuće većine budu optuživani, budu prokaženi, budu javno linčovani i bez suđenja i bez presuda na ovakav način optuživani. Mi smo godinama navikli na ovakve optužbe sa raznih televizija, posebnih emisija, stranih ambasada, uvek zato što smo držali do jasnog i čvrstog stava da je Kosovo i Metohija neotuđivi deo Srbije. Borićemo se uvek da bude neotuđivi deo Srbije i nećemo promeniti svoju politiku, ali ako je ovo način da se oni koji drugačije misle etiketiraju i optužuju onda vas molim da uzmete u obzir da to nije nešto što dolikuje Narodnoj skupštini. Mi smo ovde vrlo konkretno iznosili naše stavove i nikog nismo vređali. Ali, neće nas sprečiti ovakve izjave, ovakve optužbe, podli udarci da nastavimo našu politiku i da sprovodimo ono za šta se zalažemo. Trpeli smo mi i u prethodnim godinama, od prethodne Vlade i prethodnih vlada ovakve iste napade, ovakve iste izjave, ali od naše politike nećemo odustati. Ja vas molim da ova Narodna skupština, koja je u prethodnom periodu dostigla određeni nivo komunikacije i normalnog uvažavanja među poslanicima, bez obzira na političke razlike, taj nivo zadrži i da se ovakve izjave, ovakve etikete i omalovažavanje onih koji drugačije misle, zaustave. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz. Izvolite.
Članovi 104. i 107. Prvo je bilo postavljanje pitanja, a ovde se sad poziva na član 6, a 104. je pogrešno tumačenje i 107. narušavanje dostojanstva Narodne skupštine Republike Srbije. Pošto sam prepoznao da tumači kolega Palalić ono što sam ja govorio, samo da bi bilo jasno. Ja nisam pomenuo predsednika poslaničke grupe ni jednom, to možete da vidite u stenogramu. Nisam pomenuo DSS ni jednom i to se može videti u stenogramu. Ja sam pomenuo samo Vojislava Koštunicu. Ako je on ceo, sam DSS, a ja znam da jeste, onda u redu. Ali, u svakom slučaju, nisam ništa od ovoga pomenuo, nego samo njega naveo, a ne DSS i ne predsednika poslaničke grupe, kao inspiratore onoga što se dešavalo na severu Kosova u nedelju. Zahvaljujem.
Po Poslovniku? (Jovan Palalić: Replika.) Ne može replika na povredu Poslovnika. Ovde postoji parlamentarna praksa da se na povredu Poslovnika ne dozvoljava replika. Izvolite.
Član 27. Gospodine predsedniče, ja mislim da treba da se uspostavi red u Narodnoj skupštini, da se ova sednica nastavi. Mi se za to zalažemo. Ali, mi smo sada čuli da predsednik jedne političke stranke ne predstavlja stranku u javnosti niti da zastupa njene stavove. Znate šta. Cela poslanička grupa i članstvo DSS stoji iza svog predsednika. (Predsednik: Sve je to u redu, ali to nema nikakve veze sa povredom Poslovnika. Politički stavovi koji se iznesu na sednice Narodne skupštine, ti politički stavovi ne definišu povredu Poslovnika.) Predsedniče, ja vas molim da vodite računa o načinu izražavanja u Narodnoj skupštini. Ja ne znam da li se nekad neko iz poslaničke grupe DSS ikada uvredljivo izražavao o bilo kome iznoseći svoje političke stavove, bez obzira koliko se mi razlikujemo. (Predsednik: Ali, ono što je rekao gospodin Šormaz, što sam ja čuo, nije bilo uvredljivo.) Gospodine predsedniče, gospodin Šormaz je rekao da je Vojislav Koštunica inspirator nasilja i podstiče ekstremističke grupe da vrše nasilje na Kosovu. Ja vas molim, ovde je Narodna skupština to mogla da čuje. Ja vas molim da uvažite ovo što smo mi rekli i da se jednostavno ovako nešto ne dozvoli u Narodnoj skupštini. Ako smo se složili da smo dostigli određeni nivo u prethodnom periodu, međusobnog uvažavanja i ophođenja, ne moramo se vređati, inače ćemo se vratiti u neka druga vremena, što sigurno ne želimo. U krajnjoj liniji, verujemo da smo posle 2000. godine dostigli nivo demokratskih prava da iznosimo svoje stavove, bez obzira koliko se razlikujemo o tome. Ne moramo sada ponovo da se vraćamo u vremena kada to više nije dopušteno.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, po Poslovniku.
Ponovo je narušeno dostojanstvo Narodne skupštine i ponovo sam pogrešno tumačen, ali neću se vraćati na to šta sam rekao, samo ne znam koliko je teška reč. Ako pričamo o dostojanstvu i o tome kako treba da se vodi Narodna skupština, a ovo nije replika, nego član 107 - dostojanstvo Narodne skupštine, da li je gore reći da je neko inspirator nasilja ili da je državoubica? A samo nekoliko minuta pre nego što sam ja ovo rekao su nazvani oni koji vode državu Srbiju ili vlast – državoubicom. Ne možete kao Kalimero da kukate i da mislite da sve možete da radite, a da batina nema drugi kraj. Ima drugi kraj.
Po Poslovniku, gospodin Petković.
Pogrešno tumačenje. Ja sam koristio termin „državoubica“, upravo zbog toga što smatramo da ako terate sopstveni narod na Kosovu da glasa … [[Isključen mikrofon.]]
Neću vam dozvoliti repliku. Isključio sam vam mikrofon. Neću vam dozvoliti repliku. (Petar Petković: Kako ste Šormazu dozvolili? Zato što je iz SNS? Gospodin Šormaz je reklamirao povredu člana 104. Gospodine Petkoviću, vi grubo kršite Poslovnik. Pokušavate da, koristeći povredu Poslovnika, govorite o replici. Vi želite sada da odgovorite gospodinu Šormazu. Možete da ukažete samo na povredu Poslovnika koju sam učinio ja. Ja sam, u trenutku kada sam počeo predsedavanje, čuo ono što je rečeno, dozvolio dva puta gospodinu Palaliću da nam se obrati, dva puta gospodinu Šormazu, vi ste govorili u ime poslaničke grupe DSS i mislim da je to sasvim pošteno i fer. U ovom trenutku mislim da nema potrebe da ovu raspravu vodimo dalje na ovakav način. Nastavljam dalje. Gospođa Đerić ima reč. Izvolite gospođo Đerić. (Narodni poslanici se javljaju za reč po Poslovniku.) Već sam dao reč gospođi Đerić. Posle prvog narednog govornika. Gospođo Đerić, izvolite.
Poštovani građani Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine predsedniče, poštovani gospodine ministre, danas nastavljamo raspravu o setu zakona iz pravosuđa i nastavljamo da se bavimo Predlogom zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu. Mi u Novoj Srbiji smo shvatili da su razlozi za donošenje ovih zakona, odnosno ovih izmena i dopuna zakona, svakako u tome da se pravda učini još bržom, dostupnijom i svakako efikasnijom za građane. To jeste cilj uređenja pravosuđa u Srbiji. Pravosuđem nikada nismo do kraja zadovoljni i nijedno društvo nije do kraja zadovoljno, ali u svakom slučaju, nikada ne treba da odustanemo od želje i namere i truda da ga privodimo ka onom što jeste idealno pravosuđe, jer samo takvo može da građanima omogući, u jednom demokratskom društvu, da uživaju sva svoja prava i slobode. Jer, pravosuđe, ne treba da zaboravimo, je jedini bastion između demokratije i anarhije. Svi smo ovde želeli da se, mogu reći trivijalno i jeftino, udvaramo biračima, tražeći i navodeći razloge – zašto u svakoj varošici, u svakom mestu treba da postoji sud, govoreći u stvari o tome, opet da kažem trivijalno, da bismo mogli to da spustimo, čak i da licitiramo do nivoa mesne zajednice. Međutim, mi moramo da uvažavamo realnost, moramo da budemo svesni i situacije u kojoj Srbija jeste, a Srbija u ovom trenutku nije bogata zemlja, a bez obzira na to ima potrebu da svojim građanima pruži pravdu i konzumiranje zakona. Ono što jeste istina i realnost, to je da neke sudske jedinice moraju biti ukinute i oko toga smo juče mnogo polemisali, a opet svesni smo i toga da od postojeća 34 osnovna suda imaćemo 66, da od postojeća 34 javna tužilaštva imaćemo 58. To je znatno uvećanje i znatan izlazak u susret potrebama građana Srbije. Pozdravljamo dosta izmena i dopuna koja ova zakonska rešenja pred nama nude. Mi smo i u prethodnom sazivu bili zaista neko ko je tadašnju reformu pravosuđa vrlo oštro kritikovao. Ovo što danas imamo pred sobom na dnevnom redu pokazuje da smo znatno bili u pravu. Tada sam, kao poslanik rekla, i uvek mogu sebe slobodno da citiram, da je Srbija upamtila gospodina Batića kao ministra koji je vratio dostojanstvo sudijama, pa sam tadašnju ministarku zamolila da, poštujući taj trud koji u jednom osetljivom vremenu nije bilo lako sprovesti, a on je to uspeo, da ona ne bude upamćena kao neko ko će biti grobar srpskog pravosuđa. Možda su preteške reči bile, ali ispostavilo se da reforma nije dala rezultate koji su tada najavljivani. Ako uzmemo samo jedan segment reforme o kojem možemo danas da govorimo i o kojem treba javnost Srbije da zna, da je na stotine sudija koji nisu izabrani dugo vremena, da ne kažemo godinama, primalo sudijsku platu, onda to nezaposlene građane Srbije i one koji žive na ivici egzistencije svakako ne samo vređa i ponižava, nego i brine i zaista ozbiljno ugrožava. Mi prema budžetu koji je vlasništvo građana Srbije moramo biti krajnje odgovorni. Dakle, uvek naglašavam, Vlada nije firma, nije profitabilna organizacija, Vlada raspolaže budžetom koji je vlasništvo građana Republike Srbije. Građani Republike Srbije imaju pravo da uvek i u svakom trenutku provere kako se sredstva koja su njihovo vlasništvo troše. Mi smo ti koji treba da im odgovaramo šta će se sa tim desiti, kako će se ona trošiti. Upravo o tome je gospodin ministar juče govorio i obrazlagao zašto se negde ne može održati sudska jedinica, zašto negde mora da bude to sada prijemna kancelarija i poštujem te razloge. Smatram da će ta prijemna kancelarija, što se tiče građana čiji će servis biti, zadovoljiti upravo one njihove potrebe, ali će se ukinuti neki benefiti onima koji su tu sedeli i nisu adekvatno odrađivali posao, odnosno odgovorili na onu potrebu posla koja je finansijski opravdana. Takođe, pozdravljamo to što se uzima u obzir pomerljivost sudijske funkcije. Ono što smo juče čuli, to je da će sudije imati jednu vrstu odgovornosti ako presudu donesu namerno, odnosno da je po preporuci Venecijanske konvencije ukinuta kvalifikacija krajnji nemar. Pošto znam da je gospodin ministar izuzetan retoričar i da zna sadržaj pojma reči, mislim da nije trebalo popusti pred tim. Krajnji nemar je nešto što ne sme da se dozvoli u takvom poslu, nemar uopšte, a pogotovo krajnji nemar kao kvalifikacija. Nedopustivo je doneti presudu sa krajnjim nemarom. Vi ste tu da marite za svoju funkciju i za građanina koji kod vas dolazi da traži pravdu. Ne smemo zaboraviti grčko načelo, tri sveta zanimanja - učitelj, lekar i sudija. Na njima počiva civilizacija i društvo. Dakle, to je ono što zaista smatramo da je dobro i da će građanima dodati jednu sigurnost kada budu tražili svoja prava i pravdu u sudnicama. Takođe bih posebno apostrofirala članove 8a i 8b Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova, koji obezbeđuju zaštitu prava na suđenje u razumnom roku. Mi u sudstvu uvek imamo i već dugo nasleđene balaste rokova, pa se ponekad ti rokovi do te mere otegnu u nedogled da svako dostizanje nekog pravednog rešenja izgubi smisao i izgubi uopšte bilo kakav osećaj da je neko došao do pravde, a pravda nikada ne sme biti ukinuta. Ono što možemo da kažemo u ovom trenutku o ovim zakonima, to je da smo i sami kao poslanička grupa podneli jedan manji broj amandmana i da ćemo ih u raspravi u pojedinostima vrlo detaljno obrazlagati. Očekujemo da će biti razumevanja od strane Ministarstva. Ako budu obrazloženja suvisla od strane ministra da ne budu prihvaćeni, pa moraju neki kompromisi i da se učine. Pozdravljamo i to što se sagledala potreba kod apelacionih sudova, za koje znamo koliko su značajni jer su preuzeli nadležnosti vrhovnih sudova, gde se u stvari išlo ka tome da se ujednači sudska praksa. To nije baš dobro, zato što govori da nije bilo istih aršina u četiri apelaciona suda. Ali, moramo još nešto da istaknemo kod naša četiri apelaciona suda, a to su Beograd, Novi Sad, Kragujevac i Niš. Zaista bih molila da gospodin ministar na to obrati pažnju, mada je o tome mnogo govorio. Apelacioni sud u Novom Sadu je izuzetno opterećen. Apelacioni sud ima jednu posebnu ulogu u pravosuđu, od njega se mnogo očekuje i svakako da očekujemo da te presude budu vrlo kvalitetne i pre svega pravedne. Sada ću vam samo kratko ilustrovati. Recimo, završeni predmeti, to je jedna merna jedinica, po broju sudija u Apelacionom sudu u Beogradu iznose prosečno preko 170, u Kragujevcu preko 140, u Nišu 130, a u Novom Sadu preko 200. Znači, broj predmeta u radu po sudiji u Apelacionom sudu Beograda je preko 390, u Kragujevcu preko 220, u Nišu preko 270, a u Novom Sadu preko 430. (Predsednik: Vreme.) Molim vas, samo jednu rečenicu. Dakle, poštujući sve ovo što smo do sada čuli u načelnoj raspravi, uvažavajući razloge koje je ministar izneo za donošenje ovih izmena i dopuna, smatram da ćemo biti kooperativni i da ćemo u danu za glasanje moći da podržimo ova četiri predloga. Hvala.
Hvala. Po Poslovniku, reč ima Miloš Aligrudić. Izvolite.
Poštovani predsedniče, ukazujem na povredu člana 27, a u vezi sa članom 107. Citiraću, što mi svakako ulazi u vreme za objašnjenje povrede, sam član 107. i to drugi stav – na sednici Narodne skupštine nije dozvoljeno neposredno obraćanje narodnog poslanika drugom narodnom poslaniku korišćenjem uvredljivih izraza, kao ni iznošenje činjenica i ocena koje se odnose na privatni život drugih lica. Pokušao sam da se javim, ali ste dali reč koleginici Zlati Đerić pre mene, pa zato nisam ranije mogao da obrazložim ovu povredu. Prethodni govornik, govornik pre Zlate Đerić, Dragan Šormaz, to se iz stenograma može videti, neposredno se obraćao narodnim poslanicima Demokratske stranke Srbije, umesto da govori ovako kao ja, u trećem licu. Vi ste povredili član 27. rukovodeći sednicom Narodne skupštine, u vezi sa članom 107, zato što ga tada niste opomenuli, kao što ste dozvolili da se dva argumenta nejednake snage iznose, i to na pogrešan način, kršenjem člana 107 od strane narodnih poslanika. Kada je reč o političkom stavu i političkoj oceni političkih događaja ili političkih činjenja, tu mogu da se upotrebe različiti izrazi. Ali, kada govorite o nekom fizičkom licu uplićući ga u navodne sukobe, podsticanje sukoba ili kakvih zlodela na delu teritorije države, onda je to svakako uvredljivo, a pogotovo za članove one poslaničke grupe čije je to lice predsednik i koga oni poštuju, koga su regularno izabrali na skupštini stranke za predsednika. Tako da, mislim da niste smeli dozvoliti da se stvori egalitet u ovom odnosu. Ako je to u skladu sa stavovima stranke kojoj vi pripadate, to blaćenje drugih poslaničkih grupa i političkih stranaka, barem vi kao predsednik Skupštine morate da se uzdignete iznad toga.
Reč ima Milica Radović, po Poslovniku. Izvolite.
Javljam se po članu 108. – o redu na sednici Narodne skupštine stara se predsednik Narodne skupštine. Gospodine predsedniče, niste adekvatno reagovali na sve ono što je prethodilo mom javljanju. Samo ću da kažem jednu reč koja se odnosi na ono što smo čuli. Janjičari su uvek bili suroviji i okrutniji od Turaka, a način na koji vi vodite ovu sednicu i način na koji se ophodite prema narodnim poslanicima, a posebno opozicije, vas kvalifikuje da uđete i ostanete zapamćeni kao rodonačelnik sumraka parlamentarizma u Srbiji. Hvala vam.
Šta da vam kažem? Poštovana koleginica Radović ima neki pik na mene u poslednjih nekoliko meseci. Ne znam šta je razlog tome, ali, pošto izuzetno cenim njen rad, zaista ne želim da ulazim u ovakvu vrstu rasprave. Sledeći prijavljeni je gospodin Riza Halimi. (Miloš Aligrudić, s mesta: Molim da se izjasnimo u danu za glasanje o povredi Poslovnika.) Svakako ćemo se o obe povrede izjasniti u danu za glasanje, kada će Narodna skupština odlučiti da li je povrede i bilo. Izvolite, gospodina Halimi.
Hvala gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, Predlogom zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava opština Preševo sa 90% albanskog stanovništva definitivno ostaje bez osnovnog suda, a bez osnovnog tužilaštva ostaju i Preševo i Bujanovac, a opština Bujanovac ostaje i bez suda za prekršaje. Na ovaj način, nastavlja se degradacija položaja Albanaca u Srbiji u oblasti pravosuđa, započeta za vreme Miloševićevog režima, a koja je produbljena, proširena, reformo pravosudnog sistema 2008. godine, kada su opštinski sudovi Preševa i Bujanovca pretvoreni u sudske jedinice, a njihova javna tužilaštva su sasvim ukinuta. Zbog ovog diskriminatorskog odnosa vlasti prema albanskom stanovništvu od relativno povoljne zastupljenosti Albanaca u pravosudnim institucijama prvog stepena, koje smo imali 80-tih godina prošlog veka, došli smo do totalno neprihvatljivog stanja u kojem u Osnovnom sudu u Vranju od preko 50 sudija samo troje je albanske nacionalnosti. Iako na ovom sudskom području Albanci čine najmanje četvrtinu stanovništva. Još je paradoksalnije što u poslednje tri godine u ovom osnovnom sudu nema ni jednog porotnika albanske nacionalnosti, a da ne govorim o Višem sudu u Vranju koji nema ni jednog zaposlenog Albanca, pa čak nema ni prevodioca za albanski jezik. Prevodioca nema čak ni osnovno javno tužilaštvo. Znači, da i ovim Predlogom zakona ne stvaraju se neophodni uslovi za prevazilaženje katastrofalne zastupljenosti Albanaca u pravosudnim institucijama, a to ujedno znači da će i dalje Albanci biti uskraćeni u ostvarivanju osnovnog prava, Ustavnog prava da službeno koriste njihov jezik i pismo u sudskim postupcima. Zapravo, trogodišnja praksa, degradacije opštinskih sudova Preševa i Bujanovca u sudske jedinice, je dovela do drastičnog smanjenja učešća Albanaca u Osnovnom sudu u Vranju jer nije primljen ni jedan pripravnik albanske nacionalnosti. S druge strane, prilikom sastavljanja ovog predloga zakona nije uopšte uzeta u obzir činjenica da kroz opštinu Preševo, kao i opštinu Bujanovac prolazi Koridor 10 i da se kao pogranične opštine, uz veoma prometne granične prelaze imaju veliki priliv sudskih predmeta. Ponuđenim rešenjem da se samo u Bujanovac vrati osnovni sud, građanima Preševa se neznatno smanjuju ogromni dosadašnji troškovi, jer će umesto dosadašnjeg putovanja do Vranja od 45 do 60 km, sada će putovati do Bujanovca, i to od 30 do 45 kilometara. Kada je u pitanju veličina opština, skrećem vašu pažnju na činjenicu da ovim predlogom je predviđeno vraćanje sudstva u deset opština koje su daleko manje od opštine Preševo. Opština Preševo po popisu od 2002. godine, pošto od 2011. godine nije bilo popisa na ovom području, imala je 35.000 stanovnika i plus 13.000 koji borave u inostranstvu, duže od jedne godine, a i oni su naši građani koji imaju ovde imovinu i potencijalni su kandidati za učesnike u sudskim postupcima. Po ranijoj metodologiji statistike Preševo je imalo u tom popisu 48.000 stanovnika. U obrazloženju Predloga zakona je izneto da su promene u teritorijalnoj organizaciji osnovnih i javnih tužilaštava pratile izmene teritorijalne organizacije sudova. Pored ovog kriterijuma smatram da je neophodno, pre svega zbog racionalnosti, da se i u policiji, i u tužilaštvu predmeti obrađuju u opštini Preševo, kao što je to bila praksa decenijama. Ne bi trebalo da se izlažemo ogromnim troškovima putovanja svih učesnika ovih postupaka do Vranja ili Bujanovca. Zbog racionalnosti, ekonomičnosti, a naročito zbog ostvarivanja principa ravnopravnosti svih građana, ja sam amandmanima predložio da se opštini Preševo vrati osnovni sud i osnovno javno tužilaštvo, a opštini Bujanovac sud za prekršaje i osnovno javno tužilaštvo, a opštini Medveđa je predloženo formiranje sudske jedinice. Amandmanima sam tražio i drugostepeni nivo sudstva za ove opštine, zbog niza specifičnosti, ali ukazujem još jednom na neophodnost vraćanja pravosudnih institucija u prvom stepenu, jer je to osnovni preduslov za normalizaciju stanja na ovom području, i za uspešnost razgovora koji su sa Vladom započeti pre mesec dana.
Gospođo Paunović, izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovani narodni poslanici, poštovani ministre i ostali članovi Vlade, jedna od najvećih tema kojom se ova Skupština bavi već nekoliko godina, i u nekoliko navrata je pitanje reforme pravosuđa. Ovoga puta mi ćemo usvojiti određene izmene koje za cilj imaju prvenstveno poboljšanje unutrašnjeg funkcionisanja sudova i tužilaštava, a što bi trebalo da se odrazi na njihov kvalitetniji rad. Najpre bi, što se tiče Predloga zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava o kome je ovde bilo najviše reči, ja samo moram u ime građana Lazarevca izrazim zahvalnost što je u ovom zakonu prepoznata potreba da Lazarevac dobije svoj osnovni sud, s obzirom da je to prema svim kriterijumima, a naročito broju građanskih krivičnih postupaka zaista postojala potreba. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova pored nekih manjih tehničkih popravki uvodi jedan institut koji će biti od značaja za buduće sudske postupke, posebno za stranke u postupku, a to je zaštita prava na suđenje u razumnom roku. Naime, svi smo svedoci da naše pravosuđe još iz nekih ranijih vremena stalno kuburi sa ovim problemima, tj. da stranke mesecima čekaju na glavni pretres, da se ročišta nekada iz objektivnih, a nekada i iz subjektivnih razloga razvlače i po više godina, i da se na samo donošenje presude čeka dug vremenski period. Takvo stanje svakako je u suprotnosti sa načelima pravne efikasnosti i pravičnosti, tako da i same presude neretko tim vremenskim protokom gube svaki svoj smisao. Stoga pozdravljam uvođenje ovih novih zakonskih članova koji bi trebalo da omoguće nezadovoljnoj strani pravo na žalbe, na vremensko trajanje postupka i u krajnjoj liniji pravo na naknadu za povredu tog prava. Pravilnom primenom ovih odredbi mi ćemo uspeti da ostvarimo neke finansijske uštede jer znatan broj odluka Evropskog suda za ljudska prava iz Strazbura kojima je naša država obavezna da oštećenima plaća velike novčane naknade vezan je upravo za povredu ovog prava. Sledeća bitna stvar koju donose ove izmene, vezano su za neka proširenja nadležnosti viših sudova. Ako se ima u vidu da su krivična dela korupcije prepoznata kao jedan od većih, ako ne i najvećih društvenih problema sa kojima se naše društvo susreće, iako se zna da su ovakvi postupci vrlo osetljivi u smislu utvrđivanja krivice, onda je logično da sva krivična dela iz ove oblasti podpadnu pod nadležnost viših sudova koji imaju pravno iskusniji sudijski kadar koji bi trebalo da bude i otporniji na pritiske svake vrste koji često prate ovakve procese. Što se tiče druge važne izmene, vraćanja nadležnosti višim sudijama da odlučuju o žalbama na odluke osnovnih sudova, povodom novčanih i zatvorskih kazni do pet godina. Smatram da ovakva promena nije u skladu sa konceptom samog zakona koji je upravo 2009. godine ustrojio apelacione sudove kao žalbene. Pošto se ovde radi o krivičnim delima od manjeg društvenog značaja, a u cilju poboljšanja sudske efikasnosti, ovakvo rešenje se mora prihvatiti tim pre što će se i razni troškovi stranaka i sudova, naročito putni smanjiti kada se u mesto u četiri apelaciona suda sa ovim žalbama bude odlučivalo u 26 viših sudova. Na drugoj strani viši sudovi će se rasteretiti vođenja sporova vezanih za prava intelektualne svojine, jer je najveći broj njih bio vezan za njihovo iskorišćavanje u privrednim aktivnostima, te će njihovo vođenje preuzeti privredni sudovi. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama, one su usmerene ka dodatnom garantovanju principa sudijske nezavisnosti. U tom smislu neka prava i obaveze sudija su bolje i preciznije definisani. Kao veoma važan detalj vidim buduću zabranu i sudijama porotnicima da budu članovi političkih partija, ili na drugi način politički angažovani, jer ne treba zaboraviti da ove sudije u sudskim većima ipak čine većinu. Novim rešenjem o mogućnosti premeštaja sudija bez svoje saglasnosti u izuzetnim slučajevima ili kada se sud ukida ili menja nadležnost, mislim da se neće narušiti princip stalnosti jer se sudovi ne ukidaju svakog meseca i niko neće biti degradiran, jer je predviđeno da premeštaj može biti samo u sud istog stepena. Naposletku, četvrti zakonski predlog vezan je za izmene i dopune Zakona o javnom tužilaštvu. Najvažniji deo ovih izmena i dopuna vezan je za stvaranje mogućnosti da jedno osnovno javno tužilaštvo bude nadležno za područje više osnovnih sudova. U obrazloženju ovog rešenja rečeno je da se njime postići veća efikasnost i smanjiti troškovi. Moram da primetim da mi se čini da je nelogično ukidati i prespajati postojeća javna tužilaštva, u momentu kada je već počela potpuna primena novog Zakona o krivičnom postupku, kojim je predviđeno da javni tužilac u krivičnom postupku ima znatno više nadležnosti i aktivnosti, pa samim tim će se pred tužilaštvima pojaviti znatno veći obim poslova, naročito u fazama istrage i prikupljanja dokaza. Mislim da su ostala rešenja dobro postavljena, analogno sa rešenjima koja se predlažu u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama, u cilju garantovanja tužilačke nezavisnosti i samostalnosti. Poštovani narodni poslanici, poslanička grupa PUPS-a smatra da se ovim paketom zakona uvode bitna poboljšanja vezano za rad našeg pravosudnog sistema, pa će stoga u Danu za glasanje podržati sva tri zakonska predloga. Hvala lepo.
Hvala. Narodni poslanik Bojan Đurić ima reč. Izvolite.
Predsedniče, ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi nemamo formalno prva, druga i ostala čitanja u ovom parlamentu. Imamo ovu načelnu raspravu i ja ću se o ovome o čemu budem govorio truditi da ona bude zaista načelna. Ministre, vi ste juče bili u pravu kada ste rekli da su ovo par ekselans politički zakoni i da onda rasprava makar u ovom delu treba da bude pre svega fokusirana na to šta su pravno-politički, ustavno-politički, društveni, zapravo uzroci ozbiljne krize koju mi imamo u čitavom pravosuđu koja je samo manjim delom uzrokovana iz samog pravosuđa, koja je hronična, nije samo višegodišnja, ona je višedecenijska. Mi nekada imamo običaj da romansiramo prošlost i da je ulepšavamo. Problemi srpskog pravosuđa su višedecenijski i ja ću se truditi da u tom smislu govorim, a o nekim konkretnim rešenjima govorićemo u raspravi o pojedinostima. Liberalno-demokratska partija je podnela niz amandmana i oni će biti i u proceduri pred odborima, a za nekoliko dana verujem i u ovoj plenarnoj sednici, u ovoj sali, pa ćemo o tome detaljnije razgovarati. Prvo mali osvrt na ono što se juče dešavalo u ovom parlamentu i na deo vašeg izlaganja, gospodine Selakoviću. Naime, vi ste govorili o praksi koja još uvek postoji u Srbiji, o pitanju promene mentaliteta ili stanja svesti kod ljudi, izneli jednu vrstu, ne znam da li je to bila zamerka ili neutralna opaska, konstatacija stvari, da ljudi i danas vrlo često kada izađu iz suda, nezadovoljni načinom na koji postupak teče, nekada nezadovoljni i odlukom suda, najčešće prozivaju ministra. Rekli ste to tako, prilično neutralno. I vi i ja znamo da u realnom životu koriste i nešto grublje reči. U tom trenutku se ja nisam potpuno složio sa vama, zato što sam mislio da ne prozivaju pre svega ministre ili makar ne samo ministre. Govorili ste o prošlim vremenima. Juče je pominjan Miloš, kodža Miloš, vidim da je delu medija to na neki način bilo čudno. Ja ne mislim. Mislim da o tome trebamo razgovarati. U to vreme su pominjali njega, kada su bili nezadovoljni odlukom. U nekim kasnijim vremenima, druge vladare. U komunističko vreme – Maršala i maršalat. Ne znam da li su i znali kako se zove ministar pravde? Devedesetih – znamo koga. Danas, verujem, da ponovo svoje nezadovoljstvo pravosuđem ili preterano očekivanje pravde, do koje nije lako stići, vezuju za one koji imaju najveću političku moć u ovom trenutku. Moram da primetim, gospodine Selakoviću, to je moja politička ocena, da ste i sami vi, vaša stranka, vladajuća koalicija u kojoj vodite Vladu već 15, 16 meseci, značajno doprineli takvom očekivanju javnosti, tim početnim poletom i entuzijazmom. I sami ste se vrlo često pojavljivali u medijima, najavljivali drugačije pravosuđe, drugačiji rat sudova, mnogo više pravde. Kada se najavljuje ljudima i građanima obećava mnogo više pravde, njihova lestvica se digne tako visoko da retko koje pravosuđe na svetu, a srpsko pravosuđe koje radi u ovakvim političkim, pre svega, i društvenim okolnostima još manje, ta očekivanja može da ispuni. I to je ono što se i vama dešava ovih dana, ili počinje da vam se dešava. To je ono što je obeležilo rad mnogih vlada i vladajućih koalicija pre vas. Zbog čega LDP misli da rešenja ovih zakona globalno gledano nisu dovoljno dobra, odnosno da neće rešiti nijedan suštinski problem srpskog pravosuđa. Malo je o tome ovde govoreno. Dakle, problemi srpskog pravosuđa se ne nalaze u tim zgradama, ja se u retko čemu sa sudijom Ivoševićem slažem, ali se slažem sa njim da sudovi i sud nisu zgrade nego su ljudi u njima. Tako i ovi problemi, gospodine Selakoviću, srpskog pravosuđa nisu problemi zgrada, putovanja, pa čak toliko ni sudske mreže. Problem srpskog pravosuđa je ovaj Ustav iz 2006. godine, i Ustavni zakon koji je proistekao iz njega, u formalnom smislu. U političkom smislu, krivica je na onima koji nisu imali dovoljno hrabrosti da izvrše pravu ustavnu promenu, ustavni diskontinuitet, pa i ustavni diskontinuitet u oblasti sudstva i da je 2006. godine, bilo spremnosti i nemojte mi reći da u tome nema i vaše odgovornosti, iako se niste tada direktno bavili politikom, ali politička stranka, čija je ipak sukcesorna na neki način, gospodine Selakoviću, i danas SNS je učestvovala u kreiranju i usvajanju tog Ustava. Da je u tom Ustavu rečeno da se pravi diskontinuitet i da se sudovi konstituišu iz početka, da se sudije biraju iz početka, ne bismo imali sve ove probleme koje imamo u poslednjih pet ili šest godina, u srpskom pravosuđu. Kad se ide na polovična rešenja, kada se kalkuliše reizborom i izborom, kada se stalno ulazi u ta tumačenja, onda se taj problem nikad ne može ispraviti, gospodine Selakoviću, bez priznanja greške, ozbiljne ustavne reforme i preuzimanja političke hrabrosti i odgovornosti za tu reformu. Zbog toga srpsko pravosuđe nije danas mnogo bolje nego devedesetih, u nekim jeste, u nekim jeste modernije, sudije, makar neke od njih mnogo više znaju, u nekim stvarima su slobodnije od vlasti, u nekima, čini mi se, i nisu. Neke zgrade su nešto bolje, neki zakoni su nešto bolji i evropskiji, ali duh loše, nesamostalne pozicije sudstva, pa i pravosuđa, nije promenjen. On, potiče iz nekih prošlih vremena, gospodine Selakoviću, koja se, ponavljam, vrlo često, neopravdano ulepšavaju i romansiraju. Svi smo donekle u tim zabludama. Vi ste juče u jednom trenutku rekli, a koji organ vlasti je veći od ovoga? Srećne demokratskezemlje koje svoju političku tradiciju, predstavničku demokratiju razvijaju decenijama ili vekovima, na to pitanje nisu odgovorile. Oni stalno prave sistem u kome nije ni jedan organ daleko iznad nekog drugog. Mi ovde možemo da napravimo najevropskije zakone, kako vi kažete. Sudska vlast ovde, u suštini, duboko u psihi ni običnih ljudi, a ni onih koji u pravosuđu rade nije percipirana i ne doživljava sebe kao treća grana vlasti, kao ravnopravna grana vlasti. Zbog toga se vama obraćaju, gospodine Selakoviću, a političari ko političari, svaku zgodnu priliku, pogotovo kada su neodgovorni, koriste da prigrabe neke pozitivne stvari pravosuđa i da se izmaknu kada stvari ne idu dobro. To je gotovo opšta, hronična praksa našeg odnosa prema sudovima. Drugi ili treći problem zbog koga smo protiv ovog zakona, vidite gospodine Selakoviću kako vam izgleda rasprava već dan i po, ovo je siromašna zemlja, ovo je zemlja koja je još uvek ustavno neuređena, pa je neuređena i u onom delu koji reguliše njenu teritorijalnu organizaciju, različite nivoe te organizacije, šta su gradovi, šta su opštine, zašto je nešto grad, zašto je nešto opština, zašto je nešto, ili bi trebalo da bude drugi oblik jedinice lokalne samouprave, i zbog toga je toliki problem, gospodine Selakoviću, ta mreža sudova, koja uvek obeležava raspravu o pravosudnim zakonima, to nije samo danas tako, tako je bilo poslednjih pet šest godina. Naravno, da vam svaki poslanik, pogotovo oni koji dolaze iz malih mesta poginuće ovde da se izbore za sud ili sudsku jedinicu u svom mestu, ili da vas hvale ako ste to u ovoj podeli karata dodelili njihovom mestu, za razliku od nekih pre vas koji su nekako drugačije raspoređivali karte. Zbog toga mi mislimo da je prvo trebalo, ili da prvo treba menjati Ustav, postići elementarni dogovor oko toga kako treba da bude organizovana ova zemlja, razgovarati, gospodine Selakoviću i o onim stvarima o kojima ste vi juče, ne baš razgovarali, sa onim narodnim poslanicima koji su govorili i o Vojvodini. Mogu da razumem vaš načelni, teorijski pravnički stav, ako hoćete kada govorite o tome da li može, ili kako ne može da bude u organizacionom smislu pravosuđe vezano za autonomiju, odnosno za autonomnu pokrajinu, ali sam vas zato juče i pitao, gospodine Selakoviću, kako ćete to braniti u situaciji kada imate deo zakona koji kaže da de osnivanje rad sudova koji su u formalnom smislu, u drugoj srpskoj pokrajini, ostavlja nekom posebnom zakonu. Kako ćete graditi tu zgradu srpskog pravosuđa bez tog jednog dela, bez rešenja tog problema? Na tu iskrenost smo mislili kada smo vam zamerali i u jučerašnjoj raspravi i nedeljama pre toga kada su u pitanju kosovski izbori ili politika prema Kosovu. Kakvi će biti ti zakoni, gospodine Selakoviću? Neće oni doneti nikakvo čudo, kao što znate. Oni će na neki način formalizovati sadašnje i buduće briselske dogovore, odnos moći, političke snage, zahteve međunarodne zajednice. Ne bi bilo dobro da kompenzacija za tu vrstu neuspeha ili gubitka, bude nefer odnos prema drugoj pokrajini, ili možda nekim drugim pokrajinama koje mogu da nastanu u Srbiji. Ja mislim da bi to za Srbiju bilo dobro, asimetričnost u autonomiji nikada nije dobra. Srećnije su zemlje koje su uspostavile autonomije ili regione na čitavoj svojoj teritoriji. Njihov ustavni razvoj, razvoj njihovog sudstva može mnogo da nam pomogne, gospodine Selakoviću. Još jedno pitanje koje bi želeo da otvorim, nadam se da ću dobiti odgovor, mi zapravo nikada u ovoj zemlji nismo dobili odgovor na pitanje koliko godišnje košta građane ove Srbije, poreske obveznike ako hoćete, pravosuđe? Koliko to košta? To je teško utvrditi iz samog budžeta, zbog različitog načina finansiranja i budžetskog finansiranja i finansiranja iz taksi, ali u praktičnom smislu to je sve neka vrsta javnog prihoda, s jedne strane, i troška za građane za to pravosuđe. Molim vas da nam kažete koliko u ovom trenutku košta sistem pravosuđa, koliko će on koštati onda kada se ova nova organizacija u različitim zakonima koje ovde predlažete, uspostavi? Onda možemo da merimo, da vidimo šta je pozitivan efekat, šta dobijamo, ili šta dobijaju građani za ovaj novac koji izdvoje. To je pravilo u svim zemljama, to ne mogu da rade Visoki savet sudstva, sudski organi. To je tema za parlament, to je parekselans, kako vi kažete, politička tema. To je deo pristupa pravdi. Pristup pravdi nije samo pitanje fizičke mogućnosti da se dođe u sud. Rekao bih da su troškovi veći, prema onom koliko sam uspeo da pogledam budžet, ali vi ćete mi siguran sam, to bolje reći. Još jedno pitanje, to je moja zamerka vama, gospodine Selakoviću. Juče su naslovne strane ili unutrašnje strane nekih medija, novina, bile pune vaših najava o pokretanjupostupka i odgovornosti onih za koje vi smatrate da su zapravo direktno odgovorni za pričinjenu štetu, odnosno za činjenicu da sada postoje zahtevi za naknadu štete nekih sudija koji nisu bili izabrani a sada su vraćeni. Mislim da je opasno to raditi na taj način, gospodine Selakoviću. Mislim i da nije časno da se svi izmaknu od te reforme pravosuđa, a u njoj nije učestvovalo dvoje ljudi ili dve žene. Te zakone je usvajao ovaj parlament, sprovodili su različiti organi, učestvovao i deo međunarodne zajednice na neki način, i ja ne mislim da je dobro da vi kažete, a da to ispuni naslovne strane da će neko platiti tu naknadu štete, jer to onda može da uspostavi opasan presedan, gospodine Selakoviću. Onda će neko, neki sledeći ministar, recimo moći da najavi pokretanje postupka protiv svih onih koji su glasali za, ne znam, štetni energetski aranžman koji će napraviti ovoj zemlji milijarde evra štete u narednim godinama i decenijama. Neko drugi će pokretati postupke za politička glasanja koja su nanela neku drugu vrstu štete. Tome onda, gospodine Selakoviću, nema kraja, to razara i pravosuđe iznutra. To stvara i klanove i podele na izabrane i vraćene kojih ste i vi svesni, za koje znate da postoje u srpskom pravosuđu, da postoji još uvek i posle toliko meseci neka vrsta, nekada je bio odisaj naroda, a sada je odisaj vraćenih, trijumfalizam. Da, jeste, i vi ste doprineli time što ste najavljivali učlanjenje tih ljudi koji tada nisu bili izabrani u političku partiju. Dobro, ako je to tad bila greška, recite posle dve godine da je bila greška, da neko dalje to ne bi ponavljao. Hvala vam, nadam se da ćemo moći da nastavimo ovu diskusiju.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedniče. Poštovano predsedništvo, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nema sumnje imajući pre svega na umu ono što se govorilo tokom jučerašnjeg dana, što se govorilo do sada u dosadašnjem toku rasprave da ćemo imati jednu kvalitetnu i sadržajnu i veoma, rekao bih, dobru raspravu. To zapravo govori u prilog konstataciji da je pred nama set izuzetno važnih i značajnih zakonskih predloga, a tiču se oblasti pravosuđa, imaju vrlo precizno i jasno definisane ciljeve, a čiji rezultati moraju vrlo brzo biti konkretno proverljivi, ali i vidljivi i prepoznatljivi u onom pozitivnom smislu, jer to jeste definitivno u ovom trenutku opšti interes. Mi, kao poslanički klub želimo da verujemo da danas govorimo o kvalitetnim zakonskim predlozima koji hoće otkloniti uočene nedostatke i propuste u dosadašnjoj reformi pravosuđa, koji hoće otkloniti one negativne posledice koje su uočene u dosadašnjoj reformi pravosuđa, ali konkretno, o kvalitetu ovih zakonskih predloga, mi ćemo moći da govorimo kroz određeni vremenski period kada najpre otpočne njihova konkretna primena. U ovom trenutku, ja ću ponoviti ono što je gospodin Petronijević rekao, kao ovlašćeni predstavnik poslaničkog kluba, mi kao poslanički klub podržavamo nameru i cilj koji se želi postići usvajanjem ovih zakonskih predloga, ali konkretno o kvalitetu zakonskih predloga moći ćemo da govorimo kroz određeni vremenski period. Ono što takođe želim da kažem jeste da je definitivno reforma pravosuđa jedna od najznačajnijih reformi koje se danas sprovode u Srbiji. To jeste jedan od osnovnih preduslova za nastavak uspešnog puta evropskih integracija, ali nezavisno od evropskog puta kojim Srbija treba da nastavi da ide. Neke stvari u oblasti pravosuđa trebamo i moramo da činimo zbog nas samih. Trebamo i moramo da činimo zbog Srbije zbog građane Srbije, odnosno kako bi, pre svega, poboljšali život građana Srbije. Čini mi se da ste to rekli u uvodnom izlaganju, sama zaštita slobode ljudskih prava zavisi od uspešne reforme pravosuđa i stepen demokratizacije jednog društva zavisi od dostignutog nivoa nezavisnosti sudske vlasti. Sa druge strane, mislim da ste to rekli, tu se definitivno slažemo, Srbiji je potreban moderan i efikasan pravosudni sistem. Srbiji je potrebno nezavisno i stručno sudstvo sa potpunim integritetom i mnogo je važno, mislim da to treba da bude naš zajednički krajnji cilj, da povratimo poverenje građana u srpsko pravosuđe, da imamo pravosuđe u koje će da veruju građani Srbije. Mislim da zakonski predlozi o kojima danas govorimo imaju intenciju da naprave jedan kvalitativan pomak, jedan iskorak napred u tom izuzetnom važnom i značajnom procesu za sve nas. Vlada Republike Srbije je vrlo jasno pokazala svoje opredeljenje kada je reč o jednoj odlučnoj, kontinuiranoj, neselektivnoj borbi protiv kriminala i korupcije, ali da bi ta borba u celosti bila uspešna, moramo imati uspešnu reformu srpskog pravosuđa. Dakle, sagledavajući, na jednoj strani, značaj i važnost zakonskih predloga o kojima danas govorimo, nameru i cilj koji se žele postići usvajanjem ovih zakonskih predloga, a imajući na umu, na drugoj strani, negativne posledice, odnosno propuste koji su uočeni u dosadašnjoj reformi pravosuđa, a koji se žele otkloniti, moram reći da je zakonopisac definitivno imao težak zadatak da sačini zakonske predloge kojim će urediti organizaciju pravosuđa u Srbiji, omogućiti i tako osigurati nezavisnost, samostalnost sudova, samostalnost javnih tužilaštava i osigurati ličnu samostalnost i nezavisnost sudija i samostalnost javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca. Verujemo u ono što ste rekli u uvodnom izlaganju, da je neposredno pred izradu ovih zakonskih predloga napravljena jedna kvalitativna analiza stanja u kojem se danas nalazi srpsko pravosuđe. Verujemo da zakonski predlozi o kojima danas govorimo i o kojima ćemo govoriti narednih dana i tokom rasprave u pojedinostima jesu zapravo odraz realne slike stanja u kojem se danas nalazi srpsko pravosuđe. Rekao bih, što se nas tiče, jasna je intencija zakonopisca, dakle, da se kroz jedan transparentan postupak, kroz jasno i precizno definisane kriterijume, kroz kvalitetnu javnu raspravu, uvažavanje sugestija i predloga stručne javnosti dođe do nekog najracionalnijeg rešenja kada je reč o mreži sudova, kada je reč o javnim tužilaštvima i da se na taj način otklone propusti, nedostaci koji su uočeni u dosadašnjoj reformi pravosuđa i da se na taj način otkloni, hajde da kažem, nepravda koja je učinjena brojnim lokalnim sredinama koje su u proteklom vremenskom periodu ostali bez svojih sudova. Namerno kažem da se otkloni nepravda, jer mi se čini, više puta je tokom jučerašnje rasprave to rečeno, tu se u potpunosti slažemo, jeste za srpsko pravosuđe izgubljeno dragoceno vreme. To kažem, ne da bih kritikovao ono što se dešavalo u proteklom vremenskom periodu, već iz jednog prostog razloga, jer želim da kažem da otklanjajući propuste, otklanjajući nedostatke koji su uočeni, mi nemamo vremena da načinimo neke nove propuste. Mislim da je nakon 1946. godine, ispravićete me ako grešim, najveća reforma u srpskom pravosuđu započeta upravo 2008. godine usvajanjem seta od tada sedamzakonskih predloga, čija je primena otpočela 2010. godine. Mi smo u 2013. godini. Završava se za dva meseca 2013. godina i danas umesto da govorimo o zakonskim predlozima kojima ćemo načiniti još jedan kvalitativan pomak u smislu nastavka uspešne reforme srpskog pravosuđa, mi se nekako vraćamo nekoliko koraka unazad i ispravljamo nedostatke i propuste koji su uočeni. Ponavljam, ne želim da kritikujem i ne govorim o onome što je bilo tokom proteklog vremenskog perioda. Mislim da iz tog perioda treba da izvučemo pouke, da afirmišemo ono što je bilo pozitivno, ako je bilo pozitivnog, a mislim da jeste, i da ispravimo određene uočene nedostatke i da se trudimo da te nedostatke i propuste ne učinimo u narednom vremenskom periodu. Želim da kažem još nešto. Mislim da je nekako 2008. godine provejavala jedna pogrešna predstava, da je čitav pravosudni sistem do 2008. godine bio anahron, da je bio suprotan evropskoj praksi i da je bio suprotan evropskim standardima. To je naše mišljenje. Šta je to što mi konkretno očekujemo od zakonskih predloga o kojima danas govorimo? Pre svega, očekujemo ono što ste rekli – veću ažurnost i efikasnost u radu pravosudnih organa, kvaliteta sudskih postupaka, bolji i brži pristup pravdi i brže rešavanje sudskih sporova. Slažemo se da u pravosuđu treba i mora da se uspostavi sistem odgovornosti visokih standarda, kada je reč o nosiocima pravosudnih funkcija. Slažemo se da ocenjivanjem i vrednovanje nosioca pravosudnih funkcija mora da bude javno i transparentno i u srpskom pravosuđu ne sme i ne treba da bude mesta za nesavesne i nestručne. Ustav Republike Srbije vrlo jasno je predvideo nezavisnost sudstva i samostalnost tužilaštva. Upravo cilj predloženih izmena i dopuna Zakona o sudijama i predloženih izmena i dopuna Zakona o javnim tužilaštvima jeste da dosledna primena ustavnih odredbi, koje uređuju položaj sudije, koje uređuju položaj javnih tužilaca, zamenika javnih tužilaca, bude u skladu sa međunarodnim standardima u ovoj oblasti. Dakle, da ono što je vrlo jasno i precizno definisano Ustavom bude i praktično ostvarivo. Ubeđeni smo da srpsko pravosuđe u ovom trenutku ima i znanja i snage da izađe iz jedne teške situacije u kojoj se nalazi. Takođe, ubeđeni smo da naredna rasprava u republičkom parlamentu, kada je reč o setu pravosudnih zakona, o nastavku reforme pravosuđa, neće biti korak nazad, već korak napred, da se nećemo ponovo vraćati nekoliko koraka unazad i govoriti kako imamo neracionalnu, neefikasnu, skupu i lošu mrežu sudova u Srbiji. Na početku sam rekao da mi, kao poslanički klub, podržavamo nameru i cilj zakonskih predloga koji se žele postići. Podneli smo određeni broj amandmana. Ubeđeni smo da ćete shvatiti važnost, značaj, cilj koji želimo da postignemo usvajanjem ovih amandmana. U tom kontekstu, želim na samom kraju da kažem nekoliko rečenica, vi naravno, kao ministar pravde, shvatate da sudovi u manjim lokalnim sredinama, u manjim opštinama nisu samo, rekao bih, organ sudske vlasti, već jesu jedan poseban društveni fenomen, da oni imaju jedan određeni društveni i lokalni značaj, da su oni sedište gde se okupljaju najugledniji, najobrazovaniji ljudi u toj lokalnoj sredini. Možete misliti koliko se negativno, na čitavu lokalnu sredinu, odražava odlazak sudova iz te lokalne sredine. Da ne govorimo o tome da neki sudovi u manjim lokalnim sredinama, u manjim opštinama imaju i vekovnu tradiciju. O tome ćemo govoriti tokom rasprave u pojedinostima kada budemo govorili o amandmanima koje je podneo poslanički klub SPS, ali rekao sam vam da je to krajnji cilj. Gospodine ministre, vi ste rekli da je počelo sa izborom predsednika sudova i smatramo da je to jako dobro, da sudstvo u Srbiji konačno izađe iz jednog v.d. statusa koji jako dugo traje. Rekli ste da se povećava ovim zakonskim predlozima broj osnovnih sudova sa 34 na 66, osnovnih javnih tužilaštava na 58. Smatramo da je to jako dobro, ali isto tako verujemo da ćete imati razumevanja za značaj, važnost amandmana koje smo podneli, da ćete na pravi način protumačiti cilj koji želimo da postignemo ovim amandmanima i da ćete ih prihvatiti. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Marko Milutinović.
Hvala. Predsedniče Narodne skupštine, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, uz svo dužno poštovanje prema svim svojim kolegama, ne bih želeo da se današnja rasprava pretvori u jednu uopštenu raspravu koja podrazumeva ili hvalospeve o današnjem pravosuđu ili pokude bez bilo kakve osnovanosti, a pogotovo nakon onoga što je, nažalost, bilo za vreme mandata prethodne Vlade, prethodnih saziva Visokog saveta sudstva, Državnog veća tužilaca kada su načinjene ogromne greške i problemi koji će dugoročno pratiti srpsko pravosuđe. Dakle, danas kada raspravljamo o setu ovih pravosudnih zakona treba da znamo da predložene izmene i dopune zakonskih rešenja možemo svrstati u tri kategorije. Prva kategorija jeste tehničko usaglašavanje sa aktuelnim zakonodavstvom i u međusobnoj uvezanosti ova četiri zakona. Druga kategorija jeste nešto što, sasvim sigurno, predstavlja napredak u odnosu na aktuelne važeće zakone, pre svega o uređenju sudova i o sudijama. Naravno, u treću kategoriju treba da svrstamo one stvari koje su od fundamentalnog značaja, a koje će po mom dubokom uverenju i moje poslaničke grupe negativno isključivo uticati na pravosuđe u narednom periodu. Počeo bih od Zakona o uređenju sudova i prvo je predložen novi institut suđenja u razumnom roku. Iako duboko verujem da je namera zakonopisca bila isključivo dobra, isključivo u korist građana, mislim, ubeđen sam, a to čini mi se da misli i struka, da se na ovaj način neće postići efekat. Moj prethodni govornik je rekao da namera i cilj zakona treba da nas vodi, a cilj svakako treba da bude efikasnost u suđenju, zajedno i u istoj meri kao i pravičnost u suđenju i zakonitost odluka koje sudovi donose. Mislim da se ne može ovaj pristup uvođenja na ovaj način u Zakon o uređenju sudova suđenja u razumnom roku i te definicije opravdati argumentom da odluke Suda u Strazburu protiv Srbije se, navodno, prvenstveno odnose zbog nepoštovanja prava na suđenje u razumnom roku. Juče je ministar i rekao u svojoj raspravi da se samo možda četvrtina svih pritužbi odnosi na povredu suđenja u razumnom roku, dok u tri četvrtine predmeta je upravo iz drugih razloga i to, pre svega, povrede prava zbog problema sa kvalitetom pravne zaštite, odnosno zbog stručnosti i zbog uslova u kojima sudije rade. U 20% slučajeva utvrđena je povreda prava na pravično suđenje, dok se u 54% slučajeva tih pritužba radi o povredama ostalih prava. Upravo zato duboko verujem da bi ova rešenja trebalo brisati, jer je za očekivati da će se na ovaj način samo povećati broj predmeta u sudovima u Republici Srbiji i građani koji se nalaze već pred ovako preopterećenim sudovima će nove tužbe da upućuju pred više sudove, stvaraće se povratni efekat. Verujte mi, vreme će pokazati ko je bio danas u pravu, da li će na ovaj način da se preoptereti ili ne sudsko pravosuđe. Iskreno mislim da smanjenje broja predmeta, odnosno efikasnost u postupanju rada sudova se može obezbediti na druge načine. Uskoro ćemo imati i raspravu o Zakonu o medijaciji, odnosno izmenama i dopunama zakona. To je isto jedan vid kako možemo da ubrzamo i da učinimo sudski sistem efikasnijim. Takođe, možemo u zakonski da se složimo da sudijski pomoćnici, kojih zaista ima dosta danas na radu u sudovima u Srbiji, mogu da dobiju određene nadležnosti za postupanja u određenim pravnim postupcima, pre svega, u parničnom postupku, u sporovima male vrednosti, u krivičnom postupku za neka krivična dela gde je propisana kazna zatvora do pet ili do osam godina. Zašto sve ovo kažem? Novi Zakonik o krivičnom postupku u jednoj svojoj odredbi je predvideo da tužilački pomoćnici, po ovlašćenju tužioca, mogu da preduzimaju određene radnje u vođenju postupka i to sudijski pomoćnici ukoliko je propisana kazna zatvora do pet godina a viši sudijski pomoćnici ukoliko je propisana kazna do osam godina. Mislim da je na taj način celishodnije stvoriti odgovarajuće uslove da sudije sude u razumnom roku, već će se isključivo uvođenjem ovog instituta pokušati da se pravda i dostupnost pravde građanima učini efikasnijim. Sledeća kritika jeste vezano za nadležnost Višeg suda u Beogradu. Vi ste sad predvideli da zloupotreba položaja odgovornog lica bude krivično delo i u isključivoj nadležnosti višeg suda. Tačno u momentu kada nakon izmena Krivičnog zakonika je to krivično delo potpalo u nadležnost osnovnih sudova i kada su se viši sudovi u Republici oslobodili tih predmeta i prepustili ih osnovnim sudovima da ih sude, mi ćemo sada da vratimo to u nadležnost viših sudova, na koji način će samo opet da se uspori ceo krivični postupak u tom delu. Takođe, vi ste definisali u drugostepenoj nadležnosti višeg suda da će on odlučivati po odlukama prvostepenih, odnosno osnovnih sudova za krivična dela gde je propisana novčana kazna i kazna zatvora do pet godina. Prvo, mislim da vam ta formulacija nije adekvatna iz prostog razloga što se pretpostavlja da je to za dela gde je propisana kumulativno novčana i kazna zatvora do pet godina, a pri tom, ne znam da li vam je intencija bila da viši sudovi rešavaju za skraćene postupke pred osnovnim sudovima. Ukoliko vam je to bila intencija, onda ste trebali u skladu sa Zakonikom o krivičnom postupku da propišete da je to do osam godina, ali to ćemo kada dođemo do rasprave u pojedinostima. Ono što je najveći i fundamentalni problem i o čemu treba da pričamo, a vezano je za Zakon o sudijama, jeste implementacija odredbe člana 40. stav 8. Zakona o Pravosudnoj akademiji u Zakonu o sudijama i javnim tužiocima, pogotovo u momentu kada je pokrenut postupak ocene ustavnosti takve odredbe zakona. Citiraću vam sentencu Ustavnog suda koja je navedena prilika odluke da se pokrene postupak za ocenu ustavnosti.„Sporno je da li se na ovaj način ustanovljava poseban uslov za vrednovanje stručne osposobljenosti kandidata kao jednog od opštih uslova za izbor propisanih kako Zakonom o sudijama, tako i Zakonom o javnom tužilaštvu. Za Ustavni sud se kao sporno postavlja pitanje – da li početna obuka na Pravosudnoj akademiji može biti presudan uslov za vrednovanje stručnosti i osposobljenosti prilikom predlaganja kandidata za prvi izbor za sudiju prekršajnog i osnovnog suda i zamenike u osnovnom tužilaštvu? Ustavni sud ocenjuje da se osnovano može postaviti pitanje da li se osporenim odredbama krši načelo jednakosti građana koji se nalaze u istoj pravnoj situaciji iz člana 21. Ustava i povređuju Ustavom zajemčeno pravo na stupanja na javne funkcije pod jednakim uslovima iz člana 53. Ustava.“ Imali smo priliku da na prethodnoj sednici za sudije biramo sve do jednog kandidate koji dolaze iz redova sudijskih pomoćnika, i to za upravni sud, koji je sud republičkog ranga i za privredne sudove. S tim u vezi, mene zanima, kada je Pravosudna akademija institucija od takvog integriteta i kredibiliteta, zašto onda ne omogućimo da svi koji su završili početnu obuku u Pravosudnoj akademiji mogu da budu birani za sudove i republičkog ranga i za više sudove, za apelacione sudove? Zašto se ograničiti samo na prekršajne i osnovne sudove? Uostalom, Venecijanska komisija u svom mišljenju smatra da je u redu da postoji Pravosudna akademija, ali da ona nije dostigla kapacitet koji odgovara da mogu ljudi koji su završili, odnosno polaznici Pravosudne akademije po automatizmu budu birani za sudije. Mislim da je potrebno obaviti dijalog unutar struke, unutar sudija, tužilaca, sudijskih i tužilačkih pomoćnika, ono što se nije, nažalost, desilo u prethodnom periodu, i to je ono što zameram ministarstvu u ovom slučaju. Takođe, rekao bih vezano za Zakon o sedištima i područjima javnih sudova, član 142. Ustava Republike Srbije kaže da je sudski sistem jedinstven. Član 143. stav 3. Ustava kaže da se ne mogu osnivati privremeni, preki ili vanredni sudovi. Iz tog razloga je nemoguće i ne može da opstane u našem pravnom sistemu odredba po kojoj će se posebnim zakonom regulisati sudovi na teritoriji Kosova i Metohije. Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Biljana Pantić Pilja.
Poštovani predsedniče, gospodine ministre, članovi kabineta, koleginice i kolege poslanici, danas je već drugi dan da raspravljamo o setu pravosudnih zakona, koji su izuzetno bitni, koje je predložilo nadležno ministarstvo i kojim se nastavlja ispravljanje grešaka učinjenih prethodnom reformom pravosuđa za koju je kriv bivši režim, a koja će Srbiju koštati za naknadu štete neizabranim sudijama oko 15 miliona evra. Predloženi zakoni su prirodan sled događaja, imajući u vidu da su u saglasnosti sa Nacionalnom strategijom i Akcionim planom, koji su usvojeni u ovoj Narodnoj skupštini na predlog nadležnog ministarstva. Prvo ću se osvrnuti na Predlog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava kao možda jednom od najbitnijih zakona koji je danas na dnevnom redu, ne umanjujući značaj ostalih zakonskih predloga. Do 2008. godine građani su znali gde su sudovi kod kojih treba da potraže pravdu. Postojali su opštinski i okružni sudovi. Takva mreža sudova daleko od toga da je bila savršena, ali sa promenama i novom mrežom sudova i uvođenjem samo 34 osnovna suda i čak 102 sudske jedinice, došlo je do haosa kako kod sudija, tako i kod sudijskog osoblja, kod advokata, veštaka i građana. Ovakav predlog zakona koji je pred nama nadam se da će uspeti da ublaži katastrofalne posledice postojeće mreže sudova. Bitno je da su osnovni kriterijumi kojima se vodilo ovo Ministarstvo pravde za osnivanje sudova i sudijskih jedinica broj stanovnika, teritorija koju pokriva, kao i obim posla. U pojedinim sudovima sudije su zadužene sa čak po 400 predmeta, dok neke sudije u sudijskim jedinicama u radu imaju svega oko 50 predmeta. Neka mesta su nepravedno ostala bez sudova. Mnoge moje kolege su juče spomenule AP Vojvodinu. Rekli su da smatraju da je Vojvodina oštećena predloženim izmenama, međutim sada imamo konačno da se osniva sud u Vrbasu, sud u Bačkoj Palanci, u Šidu, u Bečeju, u Senti. Novosadski Osnovni sud će biti rasterećen, koji je imao 10 sudskih jedinica, pa će Vrbas imati Kulu i Srbobran. Subotica će imati Sentu. Bačka Palanka se osniva za područje Bača. Imaće Bečej svoj osnovni sud. Viši sud u Somboru rasteretiće Viši sud u Novom Sadu. Treba da se osvrnemo i na činjenicu kakav je jedan radni dan sudije u jedinici i koliko je on tamo produktivan. Sudija koji tamo ima sudeći dan mora da putuje do jedinice više od 50 kilometara. Ne može da stigne da uradi svoju sudijsku poštu, ne može da piše presude. Ima možda dva, tri ročišta za glavnu raspravu, stranke često ne dođu i onda ima dosta praznog hoda i sudija nije produktivan koliko bi bio u svom osnovnom sudu. Takođe, sudijski radnici koji putuju u sudske jedinice ili dolaze neki čak kasnije i odlaze ranije sa posla zato što radni dan traje osam sati, pa da im i putovanje bude u tih osam sati, dok neki rade osam sati i putuju, pa njihov radni dan često iznosi 10 sati, a jednako su plaćeni. Primaju jednake zarade. Sva ova putovanja prouzrokuju dodatne troškove kako za svedoke, tako za veštake i advokate i svi ovi troškovi padaju na teret države. Postojeća mreža sudova učinila je da postoji, takođe, nejednako opterećenje različitih sudova, pa se nadam da će ovim predlogom zakona se voditi računa o prilivu predmeta i procentu rešenih predmeta. Što se tiče Predloga zakona o uređenju sudova, bitno je da se sada bolje utvrđuje, po meni, za razliku od prethodnog kolege, nadležnost višeg suda, čime će se rasteretiti rad osnovnih sudova. Takođe, najbitnije je da će se više pažnje posvetiti ujednačavanju sudske prakse koja, iako nije kod nas izvor prava, smatram da je izuzetno bitna. Dešavalo se da u istoj pravnoj stvari prvostepeni sudovi donesu identične presude, da po žalbi predmeti odu u drugostepeni sud, da istog suda jedno veće usvoji žalbu, ukine presudu i vrati na prvostepeno suđenje, dok drugo veće istog suda, smatra da žalba nije bila osnovana. Na ovaj način, osnivanjem, znači ujednačavanjem sudske prakse, mislim da će konačno biti rešeno pitanje pravne sigurnosti i pozdravljam ovu odredbu. Takođe, uvođenje posebnog postupka za suđenje u razumnom roku smatram da će doprineti efikasnijem suđenju. Dešavalo se da sudski postupci traju 10 i više godina, da su ročišta za glavnu raspravu u nedogled odlažu zbog bolesti sudija, zbog bolesti veštaka, zbog bolesti stranaka. Imamo primer statusnog radnog spora, gde je tužba pokrenuta 2006. godine. Prvi put statusni radni spor je okončan prvostepenom presudom 2012. godine, nakon šest godina. Presuda je ukinuta i suđenje je zakazano za januar 2014. godine. Toliko o efikasnosti. Ovim postupkom smatram efikasnim suđenjem u razumnom roku i nadam se da neće više biti ovakvih primera. Što se tiče Predloga zakona o sudijama i tužiocima, bitno je da će kandidati za sudije, odnosno zamenike tužioca morati da imaju završenu Pravosudnu akademiju, da će vrednovanje rada sudija vršiti komisija Visokog saveta sudstva, koju će činiti tročlana komisija. Juče je jedan kolega spomenuo da će ministar imati diskreciono ovlašćenje pri izboru sudijskih pripravnika i da je izbrisan kriterijum proseka. Smatram da je to dobro zato što ne znači da svaki sudijski pripravnik, volonter koji ima dobar prosek će biti dobar sudijski pomoćnik i sudija i smatram da bi Ministarstvo takođe trebalo da se pozabavi nepotizmom koji vlada u većini naših sudova, gde imamo veliki broj sudijskih pomoćnika koji su deca baš sudija iz tog suda, tako da mi je prosto neverovatno da su baš oni kompetentni da budu sudijski pomoćnici. Ovim setom pravosudnih zakona nadam se da će se omogućiti da se izabere još sudija, kao i sudijskog osoblja radi efikasnijeg rada suda. Prethodnu reformu pravosuđa sprovelo je dvadesetak ljudi iz bivšeg režima. Za razliku od tada, danas ove predloge zakona je podnelo Ministarstvo pravde koji su prošli kroz javnu raspravu, koji su dobili pozitivno mišljenje Venecijanske komisije. Imajući sve ovo u vidu, SNS u danu za glasanje će dati podršku ovim zakonima i pozivam sve naše kolege da to učine. Hvala vam.
Pravo na repliku, narodni poslanik Marko Milutinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Javljam se zato što sam pogrešno ovde interpretiran kada je koleginica pomenula – za razliku od prethodnog govornika. Dakle, koleginice, nije da ja smatram da osnovni sudovi treba dalje da se zatrpavaju. Sudijski sam pomoćnik Višeg suda u Beogradu i trenutno sam ovde narodni poslanik. Ovo vam pričam… (Biljana Pantić Pilja, s mesta: Nemate pravo da mi se obraćate direktno.)
Molim kolegu da se ne obraća direktno.
Izvinite, moja greška. Dakle, upravo kao neko ko dolazi iz prakse i ko se bavi ovim u krivičnom odeljenju Višeg suda, kažem vam da je ovo loš trenutak da mi vratimo u nadležnost višeg suda, zloupotrebu položaja odgovornog lica, kada su upravo viši sudovi sve preneli zato što su se oglasili zaista nenadležnim osnovnim sudovima. Naravno da ne treba da zatrpavamo osnovne sudove novim predmetima, ali u ovom slučaju će postupci duže trajati. Znači, nećemo doći do pravde. Dakle, neće oni koji su okrivljeni moći da iskoriste svoje pravo da potvrde svoju nevinost ili neće moći javna optužba da dokaže njihovu krivicu i to je ono što sam ja rekao. Znate kako, jedno je čitanje obrazloženja svih ovih zakona, koji naravno da će biti pozitivni, da će zakonopisac to na pozitivan način da iznese, a drugo je sasvim u praksi. Ni na jedan način u ovoj diskusiji nisam hteo da budem zlonameran, nego upravo da ukažem na sve ono što možda može da doprinese da imamo bolji i uređeniji sudski sistem. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Biljana Pantić Pilja. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani kolega, i ja imam dovoljno prakse, pošto sam ja bila sudijski… (Predsednik: Molim vas, nemojte da se obraćate narodnom poslaniku.) Izvinjavam se. Navedeno je da sam obrazlagala zakone koristeći obrazloženja Ministarstva pravde, što apsolutno nije tačno. Neko sam ko je bio sudijski volonter i dobro znam kako funkcioniše osnovni i viši sud. Bila sam volonter Okružnog suda u Novom Sadu, zatim Višeg suda, a sada sam advokat i dovoljno prakse smatram da imam da pričam o ovoj temi. Neko ko je sudijski pomoćnik ne vidim kako može da bude poslanik ako pričamo o neutralnosti i nezavisnosti suda. Hvala vam. (Marko Milutinović, sa mesta: Replika.)
Sada već nemate osnov. Nije se odnosilo na vašu diskusiju. Gospođa Pilja je govorila o svojoj diskusiji. Ona je govorila da nije koristila bilo kakve argumente i iznela je nešto što smatra da je njeno mišljenje. Dakle, zaista mislim da nemate osnova. (Marko Milutinović, sa mesta: Dajte mi reč.) Daću vam reč da čujemo o čemu se radi. Izvolite.
Nijednog trenutka kada sam rekao – čitati obrazloženje, nisam mislio na koleginicu, nego sam mislio uopšteno, zaista. Kao sudijski pomoćnik imam status državnog službenika, što je ministar juče u svom izlaganju i rekao. Imam pravo. Nisam nosilac sudijske ili javnotužilačke funkcije pa da ne mogu da budem narodni poslanik, već sam državni službenik i tu nema one nespojivosti tih funkcija. Ja sam na mirovanju u Višem sudu u Beogradu i kada mi prestane ovaj mandat mogu da se vratim. To je apropo onoga što zakon omogućava i dopušta i dalje važeći zakoni. Toliko o tome. Ni jednog trenutka nikog nisam hteo da uvredim, niti smatram da zato što sam sudijski pomoćnik se razumem možda u advokaturu toliko mnogo. Ovo sam samo izneo kao nešto što je utisak i ono što se konkretno dešavalo u praksi, bez bilo kakve loše namere, upravo i jedino samo u cilju da naše pravosuđe bude što efikasnije, a ne da se ti krivični postupci dalje odugovlače i razvlače. Svako ko je hteo lepo da me sasluša, mogao je da vidi da nema nikakve zle namere, već da samo želim da ukažem na jednu stvar koja naravno da dolazi iz prakse i to je moje obrazloženje toga zašto smatram da je bilo bolje. Priznajem, nisam stigao, nisam podneo amandman na taj deo. Podneo sam amandman vezano za drugostepenu nadležnost višeg suda. Nadam se da će svakome u ovoj Skupštini biti dopušteno da ukaže i da da neku kritiku iz najbolje moguće namere. Hvala.
Kao što vidite, svakome je dozvoljeno da ukaže na kritiku i to je jedna od stvari koje Narodna skupština mora da obezbedi svim narodnim poslanicima. Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović. Izvolite.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, juče nisam dobio od predsedavajućeg pravo na repliku, pa bi zbog toga iskoristio početak izlaganja da objasnim neke stvari koje se tiču juče izrečenih stvari vezano za pravosuđe u Vojvodini i generalno teme koje su juče doticane u diskusiji ovlašćenog predstavnika Srpske napredne stranke, a i malopređašnje izlaganje koleginice. Da li gospodine ministre znate koliko opština u Vojvodini posle usvajanja ovog zakona neće imati ni sudsku jedinicu, ni sud? Reći ću vam – 40% opština u Vojvodini, neće imati ni sudsku jedinicu ni sud? Vaše zalaganje gospodo iz vladajuće koalicije da prihvatite ovaj zakon koji će praktično prepoloviti broj opština u kojima će građani moći da ostvaruju pravo na pravdu, treba da stavi znak pitanja na to da li je ovo politički dokument, odnosno partijski, ili on treba da popravi stanje u pravosuđu? Prema ovom predlogu zakona po mreži sudova Bač, Srbobran, Plandište, neće imati ni sud ni sudsku jedinicu, Sečanj, Nova Crnja, Bački Petrovac, Beočin, Žabalj, Temerin, Titel, Alibunar, Kovačica, Irig, Pećinci, Ada, Kanjiža, Apatin, Odžaci. Ministar je juče govorio razne razloge koji su opredelili predlagača zakona za činjenicu da bi neka opština trebala da ima sud. Pominjani su i geografski i atmosferski i svi drugi razlozi. Neke opštine imaju veći broj snežnih dana nego druge, itd, itd. To sve razumem, ali, uzmite primer jedne opštine u Vojvodini, Bački Petrovac, koja kroz istoriju je uvek imala sud, koja je opština sa 70% manjinskog stanovništva, slovačkog stanovništva, koja je ne tako blizu Novom Sadu i čiji građani neće moći ostvarivati na adekvatan način svoja prava na upotrebu jezika i pisma u drugoj opštini. Trebalo bi da čujem od ministra, zbog čega ta opština, kao i neke druge opštine u Vojvodini, poput Ade, Kanjiže, itd, nemaju ni sudsku jedinicu? S druge strane, uvaženi ministre, kada govorimo o donošenju zakona, obično govorimo o nekim materijalnim izvorima prava koji utiču na stvaranje normativnih akata, odnosno zakona. Kakvi su sada društveni uslovi u kojima ovaj zakon nastaje? Znamo kakvo je pravosuđe danas, da je ono prilično neefikasno, da je u dobroj meri nezavisno, to naravno ide na dušu vladajuće koalicije, da ovi zakoni ne daju odgovor na takvo stanje, odnosno iz njih ne vidimo da će popraviti takvu situaciju. Oni su, kao što je juče rekao moj kolega Stefanović, pre svega kozmetički i tehnički. Bave se nekom matematikom, gde postaviti sud, a da to bude povoljnije za nosioce vlasti u toj opštini, gde ukinuti sud, ali odgovor na ova pitanja ne vidim u ovim zakonima. Zbog toga Demokratska stranka ne može da ih podrži. Kako povećati efikasnost u sudovima, kako povećati nezavisnost, kako utvrditi da li sudije vrše svoju funkciju na adekvatan i zakonit način, jer u zakonima koji su usvojeni u prethodnom periodu, koji ste vi kritikovali, odnosno predstavnici poslaničke grupe koja pripada istoj stranci, u tom periodu je postavljen sistem, postavljena su merila za ocenu rada sudija. Da li smo kroz ove zakone bolje definisali ta merila da sudija recimo, kome zastari predmet, kao što je zastareo predmet za slučaj Bajatović, juče je vaša ministarka kritikovala pravosuđe, kroz kritiku pravosuđa, kritikovala je i vas. Ona ne može da dođe k sebi, kako je zastareo slučaj za prekršaj koji je podnet protiv njenog direktora. Kako je zastareo gospodine ministre slučaj „Jugoskandik“, odnosno Jezdimira Vasiljevića i niz drugih, ovo su samo medijski poznati slučajevi? Šta ste učinili na tom planu da unesete u ove zakone, a da se takve stvari ne dešavaju? Pošto će i moje kolege govoriti detaljnije o ovim zakonima, smatram da je nedopustiv uticaj zakonodavne i izvršne vlasti na treći nivo, ili stub vlasti, sudske vlasti da se to vidi i kroz medijske nastupe predstavnika izvršne vlasti na reči izgovorene za govornicom u Narodnoj skupštini, gde se unapred neko proglašava krivim, iako prezumpkcija nevinosti postoji kao osnovno načelo. Sa druge strane, ministre, rekli ste juče nepoznavanje zakona škodi, odnosno kako se to na nekim godinama pravnog fakulteta uči, ignoracija juris nocet. Ne odnosi se to samo na građane koji treba da poznaju zakon i ako ne poznaju, to se štetno odnosi na njih. Ignoracija znači ignorisanje, zanemarivanje, zanemarivanje zakona i zakonitosti škodi i ako je ono učinjeno od strane vlasti, u smislu neomogućavanja pravde, brze i efikasne pravde. Jutros je gospodin Milivojević govorio o nasilju, o činjenici da postajemo zemlja sa sve više krivičnih dela iz oblasti nasilja, da smo imali Zakon o amnestiji. Da li smo napravili dobar uvod u jačanje pravne države, donošenjem tog Zakona o amnestiji i da li sada sa ovim zakonima koje stavljate u skupštinsku proceduru, ispravljate tu grešku, ili pravite izmene radi izmena koje neće doneti ništa bolje srpskom pravosuđu i pravdi. Hvala.
Ministar Selaković.
Hvala uvaženi gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, zaista pažljivo prateći diskusiju, trudim se da reagujem onda kada se u nečijoj diskusiji pomenu zaista grube i notorne neistine. Upravo je u prethodnom izlaganju izneto, nadam se ne namerno, nekoliko takvih notornih neistina. Nije mi jasno kako to neko ko se zalaže za nezavisno sudstvo, očekuje od izvršne vlasti da ispituje zašto je nešto zastarelo, a zašto nije. Ako gradimo sistem nezavisnog sudstva, onda smi oni koji pravosuđem rukovode treba da ispituju zašto se u nekom postupku sudskom, nije postupalo, onako kako je to trebalo da se radi. Ako se to očekuje od predstavnika izvršne vlasti i da to uradi predstavnik izvršne vlasti, isti oni koji se danas pozivaju na nezavisnost će skočiti sa primedbom i pridikom da je to udar i atak na nezavisno pravosuđe, ili je udar i atak na nezavisno pravosuđe, kada reagujete u slučaju kome vama ne odgovara, a u slučaju kada odgovara, to nije atak na nezavisno pravosuđe. Koja je notorna neistina izrečena? Notorna neistina je da se u prethodnom periodu doneta merila za ocenu rada nosilaca pravosudnih funkcija. Apsolutno neistinito ili neko možda smatra da je merilo političke podobnosti, merilo koje je doneto u prethodnom periodu, pa kada je ono narušeno… (Narodni poslanik Janko Veselinović, dobacuje s mesta.) Nisam ni rekao da je to niko rekao, a molim vas da mi ne upadate u reč, kao što ni ja ne upadam vama. Dakle, merila za ocenu rada sudija i tužilaca nisu doneta. Neka su donošena pre nešto više od desetak godina, imala su smisla iz toga ugla gledano samo da je sprovođen Zakon o lustraciji, a pošto ni to nije činjeno, onda ni ona nisu imala smisla. Poslednja efektivno primenjivana doneta su, ako se ne varam, početkom devedesetih. Godine 1993. Možda ste mislili na njih? Ne znam. Opet, apelujem na vas da budemo racionalni i da budemo iskreni. Vi sad kažete da je radna grupa koja je formirana, i koja je uspostavila merila i koja je čak dala predlog, koji u 95% sadržan u ovom predlogu zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, da je odlučivala po političkoj podobnosti koje gde na vlasti, pa navodno dolazi do uspostavljanja osnovnog suda. Ni jedan predlog nije savršen, ali dokazaću vam da ovo trenutno stanje, po važećem zakonu iz 2008. godine je u nekim stvarima bilo prožeto velikim suprotnostima bez nekog vidljivog razloga. Evo, recimo, pomenuli ste da će opština Sečanj ostati bez sudske jedinice. U opštini Sečanj za godinu ima predmeta za 1,01 sudiju. Dakle, posla za jednog sudiju i zbog toga postoji sudska jedinica. Prateći priliv predmeta osnovano možemo da tvrdimo da već naredne godine neće biti ni za jednog celog sudiju predmeta. U isto vreme imate opštinu Golubac u kojoj i po važećem zakonu apsolutno ne postoji ni sud ni sudska jedinica, ništa, u kojem ima predmeta za više od dvoje sudija. Nabrojali ste recimo da u Baču neće biti ničega. Niste hteli da kažete da ovaj zakon predviđa da se osnuje jedan osnovni sud za područje opština Bač i Bačka Palanka. Hoćete da kažete da je ljudima bilo bliže da iz Bača putuju u Novi Sad nego u Bačku Palanku? Verujem da to neće podržati niko od građana Bača jer vrlo dobro zna koliko je Bač udaljen od Novog Sada, a koliko od Bačke Palanke. U jednoj stvari ste rekli nešto što je istinito. I ja ću to bez problema da kažem, jer ja kažem i kada poslanik kaže nešto sa čime se slažem i što mislim da je dobro, bez obzira iz koje poslaničke grupe i partije dolazi. To je jednostavno jedan princip koga se držim. Ne razumem gledišta onih koji tvrde da samo što se nebo nije srušilo na nas, provalila se zemlja i cela Srbija otišla u ponor, a često znaju tako da prikazuju trenutno stanje. Mene hrabri to što je svaki put posle takvih diskusija, makar u nekim stvarima koje se kritikuju na takav način stanje bolje, pa izgleda postoji neki odnos između te kritike, razvoja situacije. Ali, rečeno je – ne vidimo da će ovi zakoni odgovoriti na najveće probleme srpskog pravosuđa. To je sasvim legitimno. Zbog toga što neko ne vidi, on je u opoziciji, a onaj koji vidi je u vlasti. Imamo svoje politike. Razlikujemo se. Svako dobije priliku da utiče na smer kojim će se država kretati i da uređuje institucije i stanje u društvu onoliko koliko je u njegovoj nadležnosti. Koju ste istinu rekli, govoreći o Bačkom Petrovcu? Bački Petrovac kao mesto koje, hajde možemo ga nazvati, je neka vrsta prestonice naših sugrađana slovačke nacionalnosti, mesto koje za njih ima istorijsku težinu jer su se u Bačku prvo Slovaci doselili, u Bački Petrovac. Uveren sam da su ovde podneti amandmani i da je to činilo nekoliko poslaničkih grupa i to apsolutno podržavam. Videćemo u raspravi u pojedinostima, ali da ne govorim sada u pojedinostima. Neki od poslanika su govorili u načelu, jer jeste rasprava u načelu. Kažete – koliko opština u AP Vojvodini neće imati ni sud ni sudsku jedinicu, pa onda navodite – Srbobran, Plandište, Bački Petrovac, Ada, Kanjiža, Sečanj, Žitište, Alibunar, Odžaci, Apatin. Niste naveli i Beočin koji nikada nije ni imao sud. Naveli ste Irig, a Irig nikada nije imao sud i tu je izuzetno nizak broj predmeta. Moram samo da vam skrenem pažnju na nešto što mislim da je veoma bitno. Predlog koji je sadržan u Predlogu zakona, a tiče se Predloga zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, gotovo u identičnom obliku je prosledio deo radne grupe koji radi u sudovima i tužilaštvima na području novosadske apelacije još u vreme vršenja funkcije predsednike Apelacionog suda pre devet meseci. Prethodni vršilac funkcija Apelacionog suda je čovek koji je bio na čelu te podgrupe, koji je gotovo u identičnom obliku sačinio ovo. Na osnovu čega? Rukovodeći se primarnim razlozima, a to je broj predmeta, funkcionisanje pravosuđa, racionalizacija njegovog rada i činjenje znatno efikasnijim. Ministarstvo je taj predlog prihvatilo i inkorporiraloga u Predlog zakona i donelo ga pred narodne poslanike. U ovim stvarima se na prvom mestu najviše pitala struka. Drago mi je da u svakoj situaciji gde možemo da dovedemo stvari u to stanje da se najviše pita struka, a imam osećaj da se sada u ovoj materiji pitala struka više nego što se pitala u nekom drugom periodu, koji god da je, i cilj nam je da se svaki put sve više i više struka pita u ovakvim stvarima, došli smo do ovakvog predloga rešenja. Neko se eventualno sa tim ne slaže. Ima pravo da se sa tim ne slaže. Ako je narodni poslanikda putem amandmana utiče na izmenu onoga što je predloženo i to je legitimno i uvek će takav način rasprave doživeti podršku sa naše strane. Još jednom želim da pomenem nešto što sam govorio juče i bilo bi dobro kada biste to zaista shvatili, a ne samo birali reči kada ministar nešto govori pa vam se dopadne, pa to citirate, a kada vam se ne dopada ne citirate. To je legitimno. Dakle, tamo gde neće biti sudske jedinice, a ima posla za suđenje, ne u toj meri i tog nivoa da tu može da se plaća i postoji sudska jedinica, obavljaće se suđenja. To građani treba da znaju. Naročito u mestima koja su prilično udaljena od mesta suda. Ovaj zakon predviđa znatno manji broj mesta koja će biti mnogo udaljena od sedišta suda u kojima ne postoji sudska jedinica. Bolje su povezane jedinice lokalne samouprave koje će biti upućene na sedište suda. Još jednom da se vratimo na ono što je malo pre pitano. Ja to pozivam celokupno društvo, od narodnih poslanika do bilo kog ministra, do svakog građanina. Zanima vas zašto je neki predmet zastareo. Pitajte predsednika suda. Nemojte da očekujete da vam odgovore na takva pitanja daje onaj koji nema gotovo nikakve ili minorne nadležnosti u tom pogledu. Pitajte sudiju, pitajte predsednika suda. Uveren sam da svako od vas sudija, kada donese presudu, da iza te presude stoji i da nema nikakav problem da izađe pred kamere, da izađe pred novinare i kaže – da, doneo sam presudu iz tog i tog razloga. Ja mogu to da zadržim za sebe, ali ako je interes javnosti za neku odluku i zašto je odluka na takav način doneta, izvoli sudijo, izađi pred svoj narod, u čije ime sudiš, i reci – doneo sam tu odluku zato što je zakon propisao to, to i to, a moja dužnost je da primenjujem zakon. Krajnji je populizam izaći i pitati ministra – ministre, a zašto ti je to zastarelo? Pa onda, kada to ovde čuje, iz poslaničkih klupa, bilo koji građanin s punim legitimitetom to može da pita bilo kog ministra, nevezano ko je danas, ko će sutra biti na vlasti. Pomenuli ste jedan slučaj koji je zastareo, gde je čovek bio, ako se ne varam, četiri godine u pritvoru. Da li je to igde u svetu normalno? Četiri godine. Još nešto, hajde, opet ću citirati jednog kolegu koji nije danas ovde, ali zaista je rekao juče veoma važnu stvar. Ovo je na liniji krajnje podmetačine, iako ja verujem da onaj ko je ovo rekao nije imao tu nameru i da je imao dobru nameru. Kaže – zašto Bački Petrovac nema ni sudsku jedinicu, pa građani neće imati pravo na službenu upotrebu jezika i pisma. Opet kažem, službena upotreba jezika i pisma se reguliše Zakonom o službenoj upotrebi jezika i pisma. Postoji jasna volja i namera da se to pitanje definiše novim Zakonom o službenoj upotrebi jezika i pisma i obavezali smo se, unoseći u Akcioni plan Nacionalne strategije za reformu pravosuđa da donesemo novi Zakon o službenoj upotrebi jezika i pisma. Da li građanin koji je pripadnik neke manjinske nacionalne zajednice ima pravo na vođenje postupka na svom jeziku? Naravno da ima pravo. Opet kažem, ponosan sam što u Republici Srbiji to pravo se ne uskraćuje. Imamo nekih problema. Imamo problema, recimo, u kraju iz koga sam ja, u Raškoj oblasti, i o tome moram da pričam otvoreno. Tamo imamo problem zastoja velikog broja postupaka zato što jedan broj građana traži da se vodi postupak na bosanskom jeziku. Neko je malo pre pomenuo Haški tribunal. Mislim da je Haški tribunal, a i Evropska komisija to pitanje na jedan vrlo racionalan način rešila. Oni to zovu jednim nazivom, sa kojim se ja ne slažem, tzv. BHS, ali su tvrdili da je reč o jeziku koji je svim učesnicima u postupku vrlo dobro razumljiv. Ja ću sa svoje strane uticati da se takav princip primeni i ovde, jer ćemo imati veliki problem u funkcionisanju uopšte sistema državne uprave i pravosuđa. Čak je i EU, prilikom ulaska Hrvatske u članstvo, identifikovala jezik koji je u njihovoj službenoj upotrebi kao jezik koji je u službenoj upotrebi i u Srbiji. Politički možemo da se razlikujemo, lingvistički mislim da je nepodeljeno mišljenje, da je u ovom trenutku to jedan jezik. Da li problema postoji? Da, ali u ovom slučaju Bačkog Petrovca mislim da ne postoji i da neće postojati nikako. Pričaćemo u raspravi o pojedinostima. Imam još nešto što bih rekao na ovu temu, ali još jednom imam obavezu da kažem – u prethodnom periodu nisu doneta merila i kriterijumi za ocenu rada sudija. Da jesu, mnogi problemi ne bi postojali i ne bi se sada postavljalo pitanje – zašto neko ko je vraćen, a ne treba da bude vraćen, ili neko kaže – zašto neko ko je izabran, a nije trebalo da bude izabran, je i dalje na toj funkciji? Ali nije na nama, ni na narodnim poslanicima, ni na ministrima, ni na izvršnoj, ni na zakonodavnoj vlasti da ceni ko je podoban, a ko nije. Tu je Visoki savet sudstva, u ovom trenutku radna grupa za izmene i dopunama Zakona o Visokom savetu sudstva, za izmene i dopune Zakona o Državnom veću tužilaca, radi svoj posao. Rok im je da u poslednjem kvartalu ove godine po Akcionom planu taj posao završe, da svoj nacrt zakona dostave ministarstvu, ministarstvo Vladi i uveren sam da će se to naći pred narodnim poslanicima, pa da ćemo moći i o tome da govorimo. Rečeno je još nešto. Kaže – šta smo učinili ovim zakonima da se stanje popravi? Ima u ovim zakonima, koliko god neki smatrali da su intervencije kozmetičke i tehničke, opet kažem, ministarstvo je ovde sledilo rezultat rada radne grupe. Radnu grupu su činili renomirani stručnjaci iz pravosuđa, iz advokature, iz profesure, pa me čudi kako onda neko ostane slep kada je recimo u pitanju produženje onog roka zastarelosti za disciplinske prekršaje. Treba pogledati u prethodne tri i po godine koji je disciplinskih prekršaja u Visokom savetu sudstva zastarelo a koliko tek u Državnom veću tužilaca, koje je tek ove godine dobilo svoje disciplinske organe. Samo treba pogledati koliki je broj disciplinskih prekršaja protiv nosilaca pravosudnih funkcija zastareo. Ovde se taj rok produžava na dve godine i postavljaju se osnove da disciplinski organi ova dva nezavisna tela svoj posao rade mnogo bolje, da steknu bolje uslove za rad i se formiraju organi koji će se isključivo baviti ovim pitanjima. Zahvaljujem.
Replika, Zoran Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gospodine predsedniče, ni u jednoj nauci realni i imaginarni brojevi ne mogu da se sabiraju. Ne može da se sabira broj osnovnih sudova sa brojem sudskih jedinica, zato što, po mom skromnom pravničkom znanju, predmeti koji se sude u osnovnim sudovima su različiti od predmeta koji se sude u sudskim jedinicama, u osnovnim sudovima se sudi krivica i dobar deo parnica, a u sudskim jedinicama se sudi jedan manji deo parnica. Zbog toga broj od 34 ne može da se sabira sa brojem od 102, koliko je po važećem zakonu sudskih jedinica. Voleo bih da neke stvari gledamo pravim očima i realnim očima. Po važećem Zakonu o mreži sudova, na teritoriji AP Vojvodina radi i funkcioniše osam osnovnih sudova. Po novom zakonu koji će, siguran sam, dobiti punu podršku Narodne skupštine Republike Srbije, biće 15 osnovnih sudova. Hajde to da posmatramo na jedan realan i na pravi način, da po važećem Zakonu o mreži sudova u Južno Bačkom okrugu je bio samo jedan osnovni sud i to sud u Novom Sadu za opštine i Bač i Bačka Palanka i Bački Petrovac, Beočin, Bečej, Vrbas, Žabalj, Novi Sad, Sremski Karlovci, Srbobran, Titel, Temerin. Hoćete da kažete da je dobro i ispravno da građani Vrbasa, recimo, putuju 60 km, Srbobrana 60 km, Bača 62 km, da bi došli do Novog Sada … (Predsednik: Vreme.) … i da ti ljudi ne trebaju da imaju osnovni sud u Vrbasu za te opštine i da do osnovnog suda putuju po desetak, 12 ili 15 km? Hajde da pričamo o realnosti i pravim ciframa, a da ne spajamo ono što deca u Srbiji kažu – babe i žabe.
Pre nego što dam repliku gospodinu Veselinoviću, pošto su neke kolege pitale šta je bila osnova, osnova je bila pominjanje poslaničke grupe SNS na početku izlaganja. Izvolite, gospodine Veselinoviću.
Kompletno jučerašnje izlaganje ovlašćenog predstavnika SNS je bilo posvećeno prethodnom mandatnom periodu, odnosno Vladi u kojoj je DS bila na čelu te koalicije, pa nisam dobio repliku. Istina, ne od vas nego od vašeg zamenika. Pretpostavljam da bi vi bili mnogo tolerantniji po tom pitanju. Neću reći da je ministar izneo grube neistine ili, kako je on kvalifikovao – istinu koja ga je pogodila, ali je činjenica da nijednu stvar koju sam ja izneo nije demantovao. S druge strane, ministre, u Zakonu o sudijama, od člana 33. do člana 37. su norme, da ne kažem kriterijumi, koje se tiču vrednovanja sudija. Ja sam kroz svoju diskusiju tražio od vas, odnosno smatrao da bi bilo dobro da ste utvrdili detaljnije kriterijume po kojima bi sudije bile vrednovane. Ovde već postoje norme, pa se kaže: „Ocene koje se odnose na vrednovanje sudija su: izuzetno uspešno obavlja sudijsku funkciju, uspešno obavlja sudijsku funkciju i nezadovoljava“. A šta je to? Ali, mene, gospodine ministre, brine nešto drugo. Vi ste mrtvi hladni prešli preko činjenice da predmeti u Srbiji zastarevaju. Vi ste mirno spavali posle dana kada je predmet Bajatović zastareo. Vi ste, po svemu sudeći, mirno spavali kada je zastario predmet „Jugoskandika“. Jako ste osetljivi na četiri godine koje je u pritvoru proveo gospodin Jezdimirović. Nemojte nam ništa vi govoriti o pritvorima, gospodine ministre. (Predsednik: Vreme.) … A da ne govorim o činjenici i patnji ljudi koji su bili oštećeni od tog čuvenog „Jugoskandika“, odnosno Gazda Jezde, a prema njima nemate nikakvog sažaljenja. I ne brine vas to što je taj slučaj zastareo. I baš se radujete što će mu država isplatiti naknadu štete koju će on, kako kaže, deliti siromašnima. Hvala.
Reč ima ministar Selaković. Izvolite.
Mene nikad istina ne pogađa, ja pred istinom stojim i nemam nikakvih problema da se sa njom suočavam. Možete da priđete i da vidite da nisam mrtav hladan, vrlo sam živ i topao. A preko činjenica ne prelazim, već isključivo ostavljam posao da se njime bavi onaj ko je za bavljenje tim poslom nadležan. Prema tome, da li se meni dopada što u Srbiji predmeti zastarevaju? Ne. Mislim da je to veoma loše. Mislim da je to, i trudim se da budem maksimalno objektivan, za razliku od promena raspoloženja nekih koji mogu da budu jedno vreme „objektivni“ a neko vreme ne, da je to hronični problem srpskog pravosuđa. Vi navodite dva slučaja, gde je reč o nekim malo zvučnijim imenima. Koliko li je predmeta koji zastarevaju a u kojima su zainteresovani malobrojni obični građani, a za koje mi ne znamo? Da li je to dobro? To nije dobro. Ja mislim da to treba da se otklanja, ali da to ne sme da otklanja ni Narodna skupština, ni Ministarstvo pravde i državne uprave, ni Vlada Republike Srbije, već srpsko pravosuđe. Srpsko pravosuđe poslednjih nekoliko godina i u narednih nekoliko godina dobijaće budžetska ovlašćenja. To je dobro. Kad sam juče pričao o nezavisnosti, s jedne, i odgovornosti, s druge strane, dobiće svoj budžet pa će iz tog budžeta plaćati brljotine svoga rada ili nerada i ovakve stvari. Verujem da se u tome značajna većina nas, pogotovo pravnika, pogotovo onih koji se bave pravosuđem, i slaže. U tom slučaju će se mnogo više voditi računa kako se postupa, da li se ročišta zakazuju na 12 meseci ili se zakazuju, ako ima prostora, mnogo češće, da li se presude donose u razumnom roku, da li se po odlukama koje su donete po pravnom leku postupa adekvatno, da li se odluke po pravnom leku donose utemeljeno a ne ofrlje, da li se pritvori određuju i kako se određuju, itd. Kažete – nemojte da ja pričam o tome. A zašto ja da ne pričam o tome kada sam kao ministar nadležan za pravosuđe nasledio hiljade i hiljade zahteva za naknadu štete lica neosnovano lišenih slobode, za preko 120 hiljada dana neosnovano provedenih u pritvoru, u periodu pre nego što sam stupio na funkciju ministra pravde i državne uprave? Mnogi od nas smo kritikovali, dakle, i sam sam bio neko ko je kritikovao važeći Zakonik o krivičnom postupku, u čijoj izradi nisam učestvovao, u čijem donošenju nisam učestvovao, ali je država preuzela obavezu da počne sa primenom toga zakonika. Moje je mišljenje da tu postoji jedna, u moru loših, od dobrih strana, a to je što ćemo prvi put imati i mnogo više i mnogo bolje definisanu odgovornost za rad tužilaca, koji će i te kako voditi računa šta će optuživati a šta neće optuživati. Jer, za ono što optuže, u slučaju pada optužnice pred sudom, donošenja oslobađajuće presude, odgovaraće budžet tužilaštva a ne više budžet suda. Pa ako neće moći da plate, onda neće moći ni da primaju plate. Veliki problem našeg pravosuđa, i o tome otvoreno moram da govorim, jeste činjenica da je to jedan neodrživ sistem, da je to sistem u kome se dugi, dugi niz godina samo uzima i to što se uzima ne vodi se računa kako se uzima. Juče su na jedan pogrešan način protumačene moje reči kada sam govorio o platama sudija. Ja se nikako ne zalažem da te plate budu manje, ja sam čak neko ko misli da one u svakom trenutku kada se stekne mogućnost treba da budu i veće, ali da svaki nosilac pravosudne funkcije mora da bude svestan koliko je u Srbiji teško zaraditi taj novac. Ko to najbolje zna? Najbolje zna privatnik. I svako onaj ko se privatno bavio nekim poslom zna koliko je teško zaraditi i 30 i 40, a kamoli 100 ili 120 hiljada dinara. To ljudi najbolje znaju. Građane zaboli kada dođu u bilo koji državni organ, ili u sud, kada mu se pred nosem zatvore vrata, kada mu se spusti šalter, kada ga neko kao građanina ne ceni, a on je onaj koji plaća budžet, a iz tog budžeta se isplaćuju plate, svakome onome ko radi u uslužnim delatnostima, kojoj god grani vlasti da te uslužne delatnosti pripadaju. Malo pre je bila izneta jasnija konstatacija, koju opet nisam razumeo, da su u prethodnom periodu doneta merila za ocenu rada. Znate, to što u zakonu piše, a o čemu ste vi govorili, bez donošenja pravilnika od strane Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca je apsolutno nesprovodivo. Ta dva organa su imala, ako se ne varam rok od šest meseci da donesu te akte, dakle polovinom 2010. godine. Oni to nisu doneli, kao ni mnoge druge. Onda je Narodna skupština pritrčala u pomoć sudskoj vlasti kada je donela Zakon kojim je omogućila izbor sudija i zamenika tužilaca koji su izabrani na tri godine, na stalnu funkciju. Dakle, da nije narodnih poslanika bilo, da nije bilo Narodne skupštine, Srbija bi ostala prvo bez svih sudija prekršajnih sudova, a tek o sudovima redovne nadležnosti da ne pričam koliki je to broj. Dakle, dogodilo bi se nešto što bi stvorilo ogroman, možda neispravljiv sistemski problem. Zašto? Zato što Visoki savet i Državno veće nisu radili svoj posao. Onda se postavlja osnovno pitanje, sada se dotičem nečega o čemu ste malopre govorili, da li je to moguće da u Srbiji neko ne može da odgovara zato što nije radio svoj posao? Zakoni kažu da jeste, što znači da su zakoni u tom delu loši. Onaj ko nije radio svoj posao, ili ga je radio ali na jedan veoma loš način, mora da snosi odgovornost. Znate, nemaju nosioci javnih funkcija visoke plate zato što su bogom darovani za ta mesta, već zato što vuku jednu izuzetnu odgovornost zbog funkcija na kojima se nalaze, i zbog mogućnosti povlačenja poteza koji im pravni sistem daje u nadležnost. Daću vam jedan slučaj, mislim da će biti interesantno svima, građanima naročito. Pre nešto više, pa ne nešto više, ali pre možemo reći 10 godina, u Vladu Republike Srbije izabran je na funkciju jednog važnog resora jedan ministar koji je ušavši u svoje ministarstvo, mimo svih važećih propisa koji regulišu status državnih službenika, zaposlenih lica, u svom ministarstvu sproveo nešto što se kolokvijalno naziva „čistka“. Otpustio je preko 350 ljudi. Potpuno suprotno zakonu. Dakle, pre nešto malo manje od 10 godina. Ljudi koji su otpušteni presavili su tabak tužili državu. Odjednom se našlo 350 sporova pred sudovima. Naredni ministar koji je došao da rukovodi tim resorom video je u evidenciji svoga ministarstva dok su se još i vodile evidencije, sada ih uspostavljamo, dakle evidencije sporova u kojima je ministarstvo jedna od strana, video da ima 350 sporova. Pitao je svoju službu za opšte i pravne poslove, imao, pretpostavljam sastanak sa zamenikom pravobranioca, i rekli su mu da je potpuno izvesno da će država izgubiti svih 350 sporova, zato što je ministar samo svojom pukom političkom voljom otpuštao ljude. Šta se dešava posle toga? Tajministar koji je video da će se to dogoditi, koristeći svoje veze i vezice u pravosuđu, uspeo je da godinama prolongira donošenje pravnosnažnih sudskih presuda u tim sporovima. I kako se to već, desi u trenucima smena Vlade, posle izbora, sudije u tih 350 sporova donesu jednobrazne odluke. Sada imate situaciju da jedno ministarstvo u kome je popunjena sistematizacija, u kojem nemate slobodnih mesta, gde nemate finansijskih sredstava da plaćate 350 ljudi više, imate presude na osnovu kojih morate 350 ljudi da vratite na posao. I ne samo da ih vratite, već da im nadoknadite neisplaćene zarade za čitav taj prethodni period. Postavljam jedno pitanje, i postavi ga svako od građana, verovatno kada čuje ovu priču. Ko će to da plati? Ministar koji je sada na čelu tog resora, imao je jedan razgovor samnom, savetovao sam mu da tuži onoga ko je donosio takva nezakonita rešenja, i da traži naknadu štete. Zato što ministarska funkcija ne nosi samo vlast, već nosi i odgovornost. Ne verujem da će se u Srbiji naći neko ko će da kaže da ako neko pričini štetu svestan da nešto čini protiv zakona, tu štetu ne treba da nadoknadi. Mislim, da je to sasvim ispravan pristup. U suprotnom, svako može da radi šta hoće. Nisam dao primer jednog ministarstva gde se to desilo pre 13. godina. Svega i svačega imate, svakakvih primera. Još jednom ću da skrenem pažnju, ne, nikako ne doživljavam i ne prihvatam lagodno informacije da je neki predmet zastareo, ali ću se obratiti nadležnom, a nadležni su disciplinski organi Visokog saveta sudstva ili Državnog veća tužilaca, koji treba da provere zašto je do toga došlo. Da li ja mogu tu nešto da utičem, mogu u doziranoj jednoj meri zato što sam po funkciji član ta dva organa. I mogu da postavim ta pitanja, i takva pitanja postavljam, i koristim tu svoju funkciju Ustavom i zakonom na predviđen način, jer sam uveren u činjenicu da su članstva po funkciji predsednika skupštinskog odbora i ministra nadležnog za pravosuđe u ova dva, upravo onaj glas građana koji treba da se čuje tamo gde je pretežno prisutan glas struke. To je razlog što i većinu osnovanih pritužbi tražim da rešavaju ti organi i zašto mislim da ih treba i stručno i kadrovski i materijalno i tehnički osposobiti da se time bave na zadovoljavajući način i sa odgovarajućim zaradama kada smo o onome juče pričali. Zato smo tu da podržimo i verujem da ćemo to podržati svi mi koji se zalažemo za istinski nezavisno pravosuđe. Izvinjavam se što samo oduzeo ovoliko vremena, ali mislim da sam se dotakao ovih stvari o kojima ste rekli. Naročito, ovoga što ste rekli o merilima i da vreme nije potrošeno. Zahvaljujem.
Hvala. Janko Veselinović, replika. Izvolite.
Zaista se više neću javljati za reč, ne mislim da nemam šta da kažem na ovo što je ministar rekao nego zato što njegova izlaganja traju jako dugo. On je po svemu sudeći, da tako kažem, baždarena na školski čas i da to ne može da traje bezmalo, sa jednom malom pauzom, traje 45 minuta. Ne pada mi napamet ministre da vam merim temperaturu. Dakle, vi ste pozvali da ja na neki način vidim da li vi imate veću ili manju temperaturu. Pre svega, od vas hoću da čujem odgovor da li vi kao odgovoran ministar nadležan za oblast pravosuđa imate i trunku svesti o vašoj odgovornosti. Da ste za godinu i po dana mogli da učinite nešto da se ovakvi slučajevi ne dese. A vaša je mogućnost u predlaganju izmena zakona, predlaganju novih zakona. Dakle, ovakvi zakoni, zakone koje smo dobili pravosudni, ali ne ovakve sadržine jer su oni kozmetički. U ovom delu kada smo govorili o merilima koje se odnose na sudije, upravo to, trebalo je naći način da sudija kome zastari predmet ne dobije kao sada, što je na prošlom izboru sudija dobio najvišu sudsku funkciju kojom je zastareo slučaj Pahomije. Kada sam govorio o tome da ne treba vi da pričate o pritvorima neosnovanim, govorio sam, imajući u vidu, skoro iznete stavove gospodina Cvijana o pritvorima i neosnovanim pritvorima. S druge strane, voleo bih da mi odgovorite na jedno pitanje koje nisam stigao da postavim, a to je kako ćete ubrzati i poboljšati efikasnost sudstva, odnosno tužilaštva u situaciji kada, recimo, tužilaštvo u Vrbasu, Srbobranu, za njih je nadležno tužilaštvo u Somboru, a SUP Novi Sad pokriva Vrbas i Srbobran. S druge strane, tužilaštvo u Zrenjaninu pokriva Bečej, a sa druge strane SUP Novi Sad pokriva Bečej.
Hvala. Reč ima ministar Selaković.
Hajde da krenemo od ovog poslednjeg što ste rekli. Prvo, to uopšte ni do sada nije bio usamljen slučaj u Srbiji. Pozabavite se malo bolje organizacijom sudstva, sa jedne strane policijskih uprava, sa druge strane organizacijom upravnih okruga i videćete da tu apsolutno nije bila neprisutna pojava u našem sistemu. Nažalost, kod nas je još uvek situacija takva da mnoge stvari zavise i direktno su vezane za ličnu komunikaciju čelnih ljudi i određenih organa. Ne znam kako ste mi postavili to pitanje baš za Vrbas koji je udaljen skoro 60 kilometara od Novog Sada gde je do sada morao da ide tužilac iz Novog Sada. Pa se onda ovde sa pravom od jednog broja narodnih poslanika postavljalo pitanje velikog problema krađa, naročito u seoskim sredinama, zato što je jedino tužilaštvo za područje 10 opština jednoga grada, na kome živi 680.000 stanovnika, jedno jedino u Novom Sadu. On mora da goni sve od onoga koji nanosi teške telesne povrede do onoga ko ukrade neku stvar vrednosti od 10,15 hiljada dinara. Onda nije ni čudo što imate toliko visok stepen krađa. Zašto? Zato što je jedno jedino tužilaštvo. Zamenik tužioca sada treba da izađe na uviđaj u Vrbas i treba da putuje iz Novog Sada. To me čudi, kako takvi problemi nisu uopšte bili uviđeni. Naravno, kao što rekoh, postoje političke razlike, neko kaže da su suštinske stvari kozmetika, verovatno su kozmetičke stvari suština, iz mog ugla gledano, tu se razlikujemo, a nešto čitajući nalaze, odnosno mišljenja Venecijanske komisije, nisam video da su oni pričali o kozmetici. Prilično su ozbiljno neka pitanja sagledavali, skretali pažnju gde je potrebno obratiti više pažnje, mislim na neke propise, ali što se tiče merenja temperature, neću da reagujem nikako, jer ako za nekoga prvo tvrdite da je i mrtav i hladan, a posle toga se pravdate da nećete da mu merite temperaturu, ne znam kako ste uopšte došli do toga. Da li ovi zakoni jednim delom sadrže mere koje treba da sprečavaju te negativne pojave u srpskom pravosuđu o čemu ste vi pričali, poput zastarevanja, sadrže. Dakle, u jednoj meri, sadrže, da. Nikada ne biste pričali o slučajevima nečijih izbora, da nismo imali pre četiri godine izbore ljudi na određene, vrlo važne i visoke funkcije koji su bili predsednici veća, kojima su predmeti zastarevali, ali su bili mnogo bliski vladajućoj strukturi, pa su zato izabrani na neka važna sudijska mesta, a malopre ste pričali o mestu koje nije sudijsko.
Reč ima Janko Veselinović, po Poslovniku.
Poštovana predsedavajuća, član 107. ne odnosi se na izlaganje ministra. Molim vas, u ovoj sali u poslaničkoj grupi SNS postoji čovek koga nećete moći naučiti da govori, ali molim vas, makar ga opomenite na poštovanje Poslovnika, da ne priča dok drugi govore, odnosno da ne dobacuje uvredljive izraze prema poslaničkoj grupi DS i ovo nije prvi put, ne odnosi se samo na mene, nego na sve kolege koji govore iz ovih redova.
Molim narodne poslanike da ne dobacuju sa mesta dok narodni poslanici govore. Reč ima narodni poslanik Slobodan Jeremić.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi ministre, prisutni članovi ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, kao poslednji u nizu pravosudnih zakona o kojima se raspravlja, predviđa rešenja koja shodno predlažu i u pogledu izmena Zakona o sudijama, sa izvesnim specifičnostima, koje se tiču položaja i funkcije javnog tužilaštva. Kao temeljnu novinu, zakon predviđa obavezu tužioca da odbije svaku radnju koja predstavlja uticaj na samostalnost u radu tužilaštva, te predviđa i načela postupanja javnih tužilaca koji se ogledaju u dužnosti da stručno, savesno, nepristrasno i bez potrebnog odlaganja vrše svoju funkciju, pri čemu su istovremeno dužni da vode računa o zaštiti interesa oštećenih i sprečavanju diskriminacije po bilo kom osnovu. Ovakvo definisanje, važno je, pre svega, s obzirom na ulogu koju po novom zakonu o krivičnom postupku ima javno tužilaštvo, obzirom na činjenicu da je javno tužilaštvo organ koji po odredbama novog Zakona o krivičnom postupku sprovodi istragu i istražne radnje, umesto dosadašnjeg istražnog sudije. Ovo je vrlo bitna promena. Zakon napušta dosadašnje pravilo da se za područje jednog suda osniva jedno javno tužilaštvo, omogućavajući osnivanje odeljenja javnih tužilaštava i time racionalniju mrežu, što mi u potpunosti podržavamo. Kao novinu, zakon predviđa mogućnost izdavanja obaveznih uputstva od strane višeg javnog tužioca nižem javnom tužiocu i usmenim putem, na koju je potrebu pokazala praksa u slučaju hitnosti, s tim da viši tužilac je dužan da takvo uputstvo izda i u pisanom obliku, u roku od tri dana od dana izdavanja, kao i u slučaju sudija, dopunjuju se odredbe koje uređuju postupak izlaza na javno – tužilačku funkciju i iste, usklađuje sa odredbama zakona o pravosudnoj akademiji, predviđa obaveza organa, koju vrši izborna, sastav i rang listu kandidata i istu javno objavi, predviđa obaveznost obavljanja razgovora sa kandidatima, uređuje se disciplinska odgovornost javnih tužilaca i produžuje rok za vođenje postupka, te uvodi dodatna pravna zaštita mogućnosti pribavljanja, odbijanja disciplinske odluke u upravnom sporu. Konačno, kao i u slučaju sudskih pripravnika, predviđa se uvođenje prava postupka za izbor javno – tužilačkih pripravnika od strane ministra pravde. Smatramo da je set pravosudnih zakona koji je pred poslanicima Narodne skupštine, neophodan u procesu implementacije, usvojene strategije reforme pravosuđa, kako bi se ispravile greške počinjene u prošlosti i učinio prvi normativni korak ka boljem i kvalitetnijem pravosudnom sistemu. Iza Predloga zakona koji su pred poslanicima stoji ozbiljna i studiozna analiza koje su prošle komisije sastavljale od sudija, tužilaca, advokata, predstavnika ministarstva pravde i pravne nauke, te su predlozi rešenja na koje je ukazala i nauka i struka ugrađeni u ovaj set zakona. Gospodine ministre, pohvala ministarstvu pravde za učinjeni napor, za predložena zakonska rešenja u cilju efikasnije i brže reforme pravosudnog sistema u celini. Ove reforme mogu biti zamajac sveukupnim reformama u društvu. Nadamo se da ćete naše amandmane koje smo podneli na sudske jedinice, na ukidanje istih u Čajetini, Novoj Varoši i Lučanima, uzeti u obzir i ponovo razmotriti, ja pogotovo ovde apelujem na opštinu Čajetina koja je specifična po mnogo čemu, što bitno utiče na zadržavanje sudske jedinice. O ovome ćemo posebno iznositi kada budemo govorili o zakonu o pojedinostima. Gospodine ministre, narod opštine Čajetine, očekuje od vas odgovor na građansku inicijativu, koju je potpisalo preko 200 pojedinaca, vezanu za ovu problematiku. Mnogo je važno ko će i kako će ove zakone sprovoditi u život. To je isto toliko bitno koliko je bitno da se ovi zakoni ovakvi donesu. Na kraju, poslanička grupa Partija ujedinjenih penzionera podržaće ovaj set zakona. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Slobodan Samardžić. Izvolite.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, potpredsednice Skupštine, poštovani gospodine ministre, ponovo, još jednom razmatramo jedan zakonski paket koji bi trebalo da reformiše naše pravosuđe, naš sudski sistem. To se događalo i 2008, 2009. godine. Uzgred budi rečeno, kada je išao prvi paket zakona krajem 2008. godine i počeo da se sprovodi tokom 2009. godine, Evropska komisija u svom izveštaju o napretku je pohvalila reformu pravosuđa u Srbiji i taj paket zakona. Potom, kada se videlo da to nije išlo kako treba, ona je preko svojih stručnjaka pripomogla da se donesu amandmani i promene tih zakona, zajedno sa Venecijanskom komisijom. To je urađeno krajem 2009. godine. Opet stvar nije išla dobro, podigla se cela pravnička struka Srbije, društvo sudija, davali su mnoge predloge koji su zaista bili dobri i racionalni ali se oni nisu oglašavali. Hoću da vam kažem da te pohvale su relativne. U poslednjem izveštaju Evropske komisije, imamo takođe pohvalu za reformu pravosuđa u Srbiji, kao što je to bilo i 2009. godine. Prema tome, nemojte se mnogo povoditi za time, nije njima stalo toliko do racionalne reforme pravosuđa, nego im je stalo do toga da završene neke svoje političke poslove u Srbiji. Ako i Vlada to učini i završi ih onako kako oni žele, oni će pohvaliti i reformu pravosuđa i reformu privrede i zakonodavstva u raznim sektorima života itd. Znači, prosto moj savet, kao čoveka koji to prati, jeste da radite što više sami a da Venecijansku komisiju pre svega, ne Evropsku komisiju jer to jeste stručni organ Saveta Evrope, konsultujete kada je to potrebno. Čuli smo mnoge stvari ova dva dana u vezi sa ovim zakonima koji su na dnevnom redu. Gospodine ministre, čuli smo vaša veoma duga izlaganja o raznim aspektima toga, dakle i o sudijama i o njihovom statusu i dostojanstvu, o sudovima, o mnogo čemu. Vi ste to u jednom epskom narativnom stilu izlagali satima i prosto se ostavlja utisak da vi gradite jednu divnu kuću pravosuđu u Srbiji, sa lepim rečima to objašnjavate itd, ali moj utisak i utisak mog poslaničkog kluba jeste da vi istovremeno i podrivate temelje ovog pravosudnog sistema. Naime, Zakon o sedištima i područjima sudova i tužilaštava jasno govori o tome. Vi ste taj teritorijalni aspekt organizacije sudstva uredili makazama. Prosto ste odsekli jedan deo teritorije Srbije i rekli – ovde sudovi više ne postoje. To ste uradili u jednoj zakonskoj formi, u jednoj odredbi, koja naravno ne glasi tako i ne može se odmah izvesti ovaj zaključak koji sam ja rekao, ali ću pokušati da ga dokažem. Naime, kažete u članu 12. – osnivanje sudova, javnih tužilaštava nadležnih za teritoriju Autonomnoj Pokrajini Kosovu i Metohiji, njihova sedišta i područja na kojima se vrši nadležnost uređuje se posebnim zakonom. Sada se čovek pita, odakle ideja o posebnom zakonu za jedan deo sudskog sistema Srbije, njenog teritorijalnog organizovanja? To se ne vidi ni iz ovog zakona ni iz obrazloženja. Razume se, svi znaju da osnov ovog člana 12, ove odredbe koja bi trebala da se realizuje makazama, je u prvom sporazumu o normalizaciji odnosa Beograda i Prištine. U tački 10. tog sporazuma stoji da će sudovi biti integrisani u sudski sistem Kosova i da će taj sudski sistem biti jedinstven. Uzgred budi rečeno, naš Ustav, član 142. stav 1. kaže – sudska vlast jedinstvena je u Republici Srbiji. Ako je jedinstvena sudska vlast u Republici Srbiji, kako onda vi možete da se ponašate i da postupate po jednom sporazumu koji zapravo remeti jedinstvo sudske vlasti u Republici Srbiji, a istovremeno tim aktima, prihvatanjem tog sporazuma onda posledično i ovog zakona i ovog člana 2, delujete na jedinstvenosti sudskog sistema Kosova? To je jedan totalni apsurd gospodine ministre i ta vaša priča prosto je jedna kuća na pesku, kojoj su temelji podriveni. Temelj svakog sudskog sistema jeste Ustav te države i njegove odredbe. Vi ste ovo preduzeli u jednom jako delikatnom sudsko-pravnom trenutku. Dobro znate da je taj sporazum koji je osnov ovog vašeg člana 12. i člana 17. posledično, da je on predmet ocene ustavnosti i zakonitosti pred Ustavnim sudom. Niste se obazirali uopšte na jedno nepisano pravilo, da kada je neki predmet ocene pred Ustavnim sudom, nemojte ga prethodno uređivati u nekom zakonu. To nije dobar postupak iako vi formalno imate pravo na to. Prema tome, ako je ovaj sporazum predmet ocene, ako on ima jako puno manjkavosti onda poštujte tu situaciju i nemojte apriorno uređivati posebnim zakonom jednu materiju koja je predmet ocene. Gospodine ministre, podsetio bih vas da taj sporazum o kojem govorim nije objavljen u „Službenom glasniku“ Srbije. On navodno ne postoji, ali po tom sporazumu obavljaju se radnje. On proizvodi obaveze i postupke državnih organa i građana Srbije, građana Srbije na KiM. Oni su prekjuče izašli na izbore ili bolje rečeno bojkotovali su te izbore, potom sporazum. Prema tome, vi hoćete da primenite nešto što se ne može primenjivati, što nije objavljeno i što je predmet sudskog postupka, postupka najvišeg suda koji štiti Ustav i ceo sistem zakona u Srbiji Ustavnog suda Srbije. Vi ste, dakle, mogli potpuno drugačije da postupite. Mogli ste da ne dirate ove odredbe, da zadržite odredbe o tom delu sudskog sistema Srbije koje se nalaze u postojećim zakonima, pa da prepustite političkoj situaciji nekakvo krajnje rešenje. Kao prvo, poseban zakon nije poznat ovom Ustavnom sistemu, osim ako nije slučaj o posebnom Zakonu o suštinskoj autonomiji na Kosovu i Metohiji, ali koliko ja vidim ovaj poseban zakon se ne tiče tog posebnog zakona, nego nekog koji vi anticipirate da će postojati. Pravite tu strašne prekršaje i običajne i zakonske i zapravo remetite čitavu ovu zgradu koju ste tak divnim rečima opisivali u vašim izlaganjima koja su trajala satima i satima tokom ova dva dana. Ako ste u nešto ubedili poslanike, ubedili ste ih u to da nepisano pravilo da ministar može neograničeno da odgovara na pitanja poslanika, da, zaista je to i slučaj, vi ste zaista neograničeno odgovarali i jedino vam je to bilo ubedljivo. Sve ostalo je bilo onako, nešto se primalo, nešto se nije primalo, bar što se mene tiče, ali ono što je najvažnije, jeste da ovu najbitniju stvar niste dotakli. Vi ste samo jednom rečenicom u uvodnom slovu pomenuli ovaj proces koji treba da se izvrši jednog dana, ali zapravo niste ulazili u ovu ustavnu materiju tog procesa, koja vas zaista obavezuje iako ste vi činilac izvršne vlasti, vaša oblast je pravosuđe, vaša oblast je vladavina prava i vaša oblast je pravna država. Vi kao ministar tome morate da doprinesete, a ne da doprinesete razaranju tog Ustavnog sistema na koji možete da napravite kakvu god hoćete zgradu sa mnogim garancijama za sudove, sudije, itd, ali ona neće funkcionisati, to je njen problem, jednostavno, nemate osnov poverenja u ono što ćete uraditi, ako ste spremni da tako lagodno pređete preko člana 142. i preko obaveza Ustavnog suda da reguliše tu materiju svojom sudskom ocenom, svojom presudom. Maločas ste rekli da biste voleli da svaki sudija javno izađe i da kaže, obrazloži pred javnošću svoju odluku. Ohrabrite i predsednika Ustavnog suda Srbije da to učini. On se samo jednom javno oglasio kada je polemisao sa šefom jedne stranke, koja je podnela taj predlog, brkajući uredbe o kojima govori. Brkajući Uredbu o integrisanom upravljanju granicama iz 2011. i Uredbu o administrativnim prelazima iz 2002. godine. Da li je to način na koji vi želite da se predsednik Ustavnog suda obraća javnosti? Sve je to koloplet pitanja na koja bi trebalo da odgovorite, da bismo uopšte znali na čemu se nalazimo sa našim Ustavom, sa temeljom pravnog sistema i sa svim onim što podrazumeva dobar osnov za jednu sudsku vlast i jedan pravosudni sistem, ukupno gledano. Eto, toliko, pa ako bude prilika, imaćemo još šta da kažemo.
Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše i u svoje ime pozdravim učenike Srednje škole za ekonomiju, pravo i administraciju, koji trenutno prate deo današnje sednice sa galerije velike sale. Molim da aplauzom pozdravimo goste. Reč ima ministar Selaković. Izvolite.
Hvala, uvažena predsedavajuća. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dragi gosti u Domu Narodne skupštine Republike Srbije, istina je da ministar ima pravo da, kao što kažete, neograničeno dugo odgovara, ali ministar ima uskraćenija prava u odnosu na druge učesnike u radu Narodne skupštine i to je sasvim normalno. Narodnih poslanika je 250, ministar je najčešće jedan, koji predstavlja Vladu kao predlagača nekog zakona. Valjda je bitnije šta neko kaže u svom odgovoru, a ne koliko priča. Uveren sam da ćemo se u tome složiti. Ali, da idemo in medias res. Pitanja koja ste vi postavili. Sasvim je normalno i uobičajeno i negde u parlamentarnoj praksi vidljivo da je tu opozicija da kritikuje vlast, da nešto brani, da je tu opozicija da bude i nepoverljiva i u jednom prethodnom izlaganju upravo je to i bila. U toku svog uvodnog izlaganja i tokom čitavih tokova svih svojih izlaganja, evo već drugi dan u Narodnoj skupštini, ni jednom jedinom rečju nisam pomenuo Briselski sporazum. Pomenuli su ga predstavnici ne samo jedne, već nekoliko opozicionih stranaka i da ga oni nisu pomenuli, ne bi ga pominjao ja ni sada, jer ne vidim vezu između načina na koji ja predstavljam ovaj zakon i Briselskog sporazuma. U ovom predlogu zakona vidim i jednu hrabrost predlagača da počne da rešava neka pitanja za koja je malopre rečeno da bi možda bilo bolje da se prepuste političkom toku koji će nekako dovesti do njihovog rešenja. Predlažući ovaj zakon Vladi, a Vlada Narodnoj skupštini i sada kada ga obrazlažem ja, rukovodim se Ustavom Republike Srbije. Ustav Republike Srbije vrlo jasno, od početka do kraja, kao jedini Ustav u našoj ustavnoj istoriji, govori o institutu suštinske autonomije. Možemo da vodimo posebne teorijske rasprave šta zaista taj koncept suštinske autonomije znači. Da li je to ono o čemu se govorilo pre osam, devet godina, više od autonomije, manje od nezavisnosti? O tome mogu da se vode rasprave, ali, možemo i to da radimo, ne vidim da je to glavna tema ove sednice, ali vrlo jasno u članu 182. kada govori o autonomnim pokrajinama i to pojmu „osnivanju i teritoriji autonomne pokrajine“, Ustav Republike Srbije kaže da se suštinska autonomija AP KiM uređuje posebnim zakonom koji se donosi po postupku predviđenim za promenu Ustava. Ustav je to predvideo. Dopustite da vidite, kada se pred vama nađe predlog posebnog zakona, našta će se predlagač pozvati. Na koju to ustavnu normu i u čemu će videti osnov za donošenje određenog zakona? Da, moj je stav da ovo pitanje treba da bude regulisano posebnim zakonom, koji će biti jedan od ustavnih zakona koji će formulisati suštinsku autonomiju AP KiM u okviru Republike Srbije. Poznato je većinskom delu javnosti da sam učestvovao u nekim tehničkim pregovorima i svako moje učešće u tim pregovorima je bilo isključivo i potpuno na osnovu ovoga što sam sada izneo. I tako će i dalje biti. Zašto je ustavotvorac ovde stavio, i to građani i javnost treba da znaju, da se Zakon o suštinskoj autonomiji ili zakon koji reguliše suštinsku autonomiju, to može biti jedan, može ih biti više, donosi na način predviđen za promenu Ustava i dobija atribut tzv. ustavnog zakona? I to je jasno. Kada se donese takav zakon, on ne podleže oceni ustavnosti. Postoji jedna odluka Ustavnog suda Srbije iz 1995. godine, koja upravo to osporava, pravo Ustavnog suda da ceni ustavnost ustavnog zakona, i on postaje faktički sastavni, ali poseban deo Ustava kojim se uređuje ustavno-pravni poredak i sistem u Republici Srbiji. Šta je, po meni, mnogo bitnije reći i ne pominjati samo član 12. u kome se navodi da će to biti regulisano posebnim zakonom? Najvažnije je da osnovni, prekršajni, viši sud u Kosovskoj Mitrovici, osnovno i više javno tužilaštvo nastavljaju da postoje. Nastavljaju da postoje, a rok koji se pominje u prelaznim i završnim odredbama, ko želi mudro pravnički da ga tumači, shvatiće da je u pitanju zaštitni mehanizam. Mislim da je to rešenje koje je ovim predlogom predviđeno dobro i da nikome ne odgovara neizvesnost, pa ponajmanje ljudima koji u tim organima rade. Podsetiću da ima ljudi koji ne žive i ne rade samo u severnoj Kosovskoj Mitrovici, u Zvečanu ili Leposaviću, da ima zaposlenih u sudskim jedinicama i u Ranilugu, i u Gračanici, i u Štrpcu. Svaku svoju priliku boravka, posete Kosova i Metohiji koristim da se sa tim ljudima sretnem i razgovaram. Oni, iz reda njih, koji su bili prisutni na tehničkim pregovorima na vreme su upoznavani sa svakim nacrtom, sa svakim predlogom. Od njih nemamo apsolutno ništa da krijemo. Prvoga trenutka kada su povedeni tehnički pregovori o pravosuđu, moj je zahtev bio da predsednik, odnosno vršilac funkcije predsednika Višeg suda i viši tužilac iz Mitrovice budu prisutni na tim razgovorima, na svakom razgovoru. I bili su prisutni. Dakle, nije ovo nikakvo podrivanje temelja države Srbije prožeto lepom epskom retorikom, već je ovo rešavanje pitanja od suštinskog značaja za Republiku Srbiju od kojih se bežalo. Na koji način? Na način kako to predviđa Ustav Republike Srbije. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić, replika.
To što ne pominjete Briselski sporazum govori o ozbiljnosti vašeg pristupa. Vi se oko njega obrćete kao mačka oko kaše. Naime, taj Briselski sporazum, on demontira sve institucije Republike Srbije na Kosovu i Metohiji i one koje rade i one koje ne rade, koje rade opštine, potom razne funkcionalne institucije, kao što su zdravstvo, obrazovanje, itd, potom sudske institucije, on ih demontira. Zašto mislite da su sudovi izuzeti iz ovog pravila koje postoji u Briselskom sporazumu? Da li vi ne mislite da je on postao merodavan i regulativan za rad Vlade? Briselski sporazum je regulativniji za rad Vlade, nego Ustav Srbije. Ako hoćete da se malo bolje raspitate o tome, pročitajte plan Marti Ahtisarija. Tu je sve lepo napisano na šta će da liče te institucije Republike Srbije, kada Kosovo dobije takozvanu nadgledanu nezavisnost. Prema tome, to što vi ne pominjete sporazum nije stvar vaše pravničke korektnosti, nego prosto jednog političkog straha. Vi niste transparentni kako bi se to moderno reklo. Uhvatite se u koštac sa dokumentima koji regulišu postupanja. Tvrdim da su oni neustavni, antiustavni, protivzakoniti. Vi možete da pričate kako hoćete priču o tome da ste našli rešenje za jedan sektor koji se zove sudski sistem. Pa, kakvo ste rešenje našli? Jednim vašim tumačenjem Ustava. Znate, ministar da tumači Ustav i da onda postupa po toj interpretaciji, to nije bilo viđeno do sada. Vi ste protumačili da se član 182. može ticati svakog posebnog sektora uređenja, jer postoji poseban zakon za sudsku autonomiju, ali može biti posebnih zakona koliko hoćete. (Predsedavajuća: Vreme.) To je to tumačenje koje je proizvoljno. Postoji jedan poseban zakon o suštinskoj autonomiji, taj ustavan koga ste tako odredili i po njemu se mogu meriti drugi zakoni koji nisu posebni, nego su obični, redovni zakoni. To je ono što proizilazi iz onog što jeste član 182. Ovde ste prosto izmislili jednu konstrukciju i na njoj napravili ovaj član koji je poguban po posledicama za sudove u Mitrovici i na Kosovu. Možete da pričate koliko hoćete da ste sa njima u vezi i da ih vodite, ali vodite ih na panj za klanje.
Ministar Selaković ima reč.
Kako ste rekli ovo poslednje, oprostite, molim vas? Vidite, nikoga ne bih vodio ni na kakav panj za klanje ako nisam spreman da prvi stavim glavu na njega. Mislim da je krajnje nekorektno govoriti na takav način, jer svaka priča na ovu temu i na ovakav način vraća nas u periode kada je neko drugi bio na vlasti, nosio odgovornost za rešavanje velikih i krupnih pitanja, političkih pitanja i svako davao neki svoj manje dobar, a mnogo više loš doprinos rešavanju tih pitanja. Godine 2000. ja jesam imao 17 godina, ali se vrlo dobro sećam predizbornih obećanja pojedinaca da je problem Kosova i Metohije politički problem odnosa naših prijatelja iz zapadnih država, koji ćemo odmah nakon završetka predsedničkih izbora u direktnom dijalogu rešiti. Dogodili su se predsednički izbori i oni koji su zastupali takve stavove došli su u priliku da vladaju. Ne vidim da smo se za ovih 14 godina ni za pedalj makli u pozitivnom smeru kada su u pitanju rešavanja tih najtežih i najkrupnijih pitanja za našu naciju, državu i društvo. Nema tu proizvoljnih tumačenja ili se neko zalaže da imamo jednog jedinog isključivog tumača Ustava i da to bude jedan čovek i kako on pročita i kaže da Ustav glasi i znači da to bude tako. Republika Srbija je država. Ta država ima sopstvene institucije. Te institucije pružaju zaštitu ustavno-pravnog poretka. Ako je nešto proizvoljna formulacija, onda je to formulacija suštinska autonomija. Svi znamo šta je, a niko ne zna šta je i svi smo spremni da je tumačimo na ovaj ili onaj način. Zašto nije moguće suštinsku autonomiju definisati kroz dva ili tri zakona doneta na način kako to predviđa Ustav? Nisu retke države koje imaju ustav sačinjen od dva, tri ili četiri akta. Samo skrećem pažnju na ono što mislim da je srž problema. Mislim da je ovakav pristup jedini pravno ispravan i moguć način kako taj problem da se rešava. Možemo u tome da se slažemo ili da se ne slažemo, da podržavamo ili ne podržavamo, ali ja sam uveren da je ovo način rešavanja koji poštuje i naš nacionalni interes, koji je veći od Ustava i Ustav, kao osnovni pravni akt, i ono što je najbitnije, potrebe srpskog naroda i drugih naroda koji u zajednici i dobru žive sa Srbima na Kosovu i Metohiji. Zahvaljujem.
Izvolite, gospodine Samardžiću.
Gospodine ministre, vi ste izvršili zamenu teza. O suštinskoj autonomiji može svako da misli na svoj način, da je interpretira. To jeste jedan opšti pojam koji dopušta njegovu konkretizaciju na različite načine. Ali, ako ta odredba Ustava upotrebi zakon u jednini, onda je to jedan zakon, jedan poseban zakon o suštinskoj autonomiji. O tome se radi. Naime, ne možete vi od tog jednog zakona praviti više zakona ili više posebnih zakona. Po našem ustavnom sistemu jedna autonomna pokrajina ima statut, a druga ima poseban zakon o suštinskoj autonomiji. Obe imaju različite načine kako se donose. To je, razume se, posledica situacije u kojoj smo se našli. Mi smo mogli 2006. godine da odredimo ustavni položaj Kosova u detaljima kako to može da učini Statut AP Vojvodine, nego smo ostavili jedan poseban postupak za njegovo usvajanje. Ali, ishod tog postupka je potpuno jasan ustavno. To je jedan poseban zakon o suštinskoj autonomiji. Kada je reč o sudijama i sudovima na Kosovu, upotrebio sam jedan izraz koji je možda bio neprimeren i nije se ticao vas lično, ali moram da vas podsetim da su sudije u Mitrovici pre pet i po godina, marta 2008. godine, branili taj srpski sud svojim telima, sve sudije, bilo ih je oko 50, pa i sudsko osoblje. Oni su 17. marta te godine bili nasilno odvedeni u prištinski zatvor. Tada je država stala iza njih. Istog popodneva su se vratili, zato što je Vlada, ne država, to izvojevala. Hoću da vas podsetim na taj čin da su ljudi bili spremni da žrtvuju svoju slobodu radi tog suda u Mitrovici. (Predsedavajuća: Vreme.) On je više nego sud. On je institucija Republike Srbije, gospodine predsedniče. Zato ne treba da dirate te stvari koje su regulisane ovako kako su regulisane u današnjem zakonu. Zato smo mi amandmanima tražili da se to manje-više vrati. Može da deluje i Osnovni i Viši sud u Mitrovici i Prekršajni sud. Može da deluje i Odeljenje Upravnog suda i Apelacionog suda, sve to može, drugde ne može. Gde može – može, gde ne može – ne može, ali je važno da Srbija ima svoje institucije. O tome se radi.
Hvala. Reč ima ministar Selaković.
Ako tumačimo Ustav, dajte da ga tumačimo u svakoj njegovoj odredbi i u svakoj njegovoj reči na identičan način. Jednina u normativnom smislu znači množinu, pa kada kažete u Ustavu zakon, to u formalnom smislu ne mora da bude jedan, već može da bude više zakona i to dobro znate. To je upravo suština. Zato sam rekao da suštinska autonomija može da bude uređivana ne samo formalno jednim zakonom o suštinskoj autonomiji, već kroz više njih. Što se tiče ovoga što je govoreno o sudijama i tužiocima sa Kosova i Metohije, poznato mi je šta se dešavalo 2008. godine. Poznato mi je da pre 2008. godine, takođe, formalno nije postojao sud Republike Srbije, kada govorimo da su tamo radili tzv. UMNIK sudovi, u kojima su radile sudije Republike Srbije, da je njihovo angažovanje i da je rad tih sudova bio definisan sporazumom koji je usvojila tadašnja Vlada, ali se nije pozivala na Ustav Srbije kada je usvajala taj sporazum. Sada imamo sličnu situaciju. Vi možete da kažete – jeste, ali to je bila UNMIK administracija i jeste u pravu. Ništa ja tu ne sporim, ali hajde da se vratimo na ono što sam ja malopre rekao. Na prvom mestu interes srpskog naroda na Kosovu i Metohiji i onaj interes koji zastupa ova vlada čiji sam član i interes koji sam zastupao ja kada sam bio u prilici da o tome pregovaram i razgovaram bio je stvoriti i osigurati uslove da Srbi ostanu da žive na Kosovu i Metohiji, jer smo nažalost svedoci da, ko god se nalazio na vlasti, Srbi sa Kosova i Metohije prethodnih 14 godina stalno odlaze. Nekada su odlazili više, kao što je to pod pritiskom nasilja bilo recimo 2004. godine, kada država Srbija nikako nije reagovala da to zaustavi ili da se tome suprostavi. Nekada nisu reagovali uopšte.
Hvala. Reč ima gospodin Samardžić. Izvolite.
Gospodine ministre, opet ste pobegli od teme kada ste dali onu analogiju sa zakonom. Ne govorim o zakonu, govorim o posebnom zakonu. On je u jednini. Zakon je u jednini, a primenjuje se kao množina. To je jasno. Dakle, poseban zakon je u jednini i on ostaje kao jedan zakon, jedinstven. Namerno niste uzeli primer posebnog zakona, nego zakona kao takvog. Kada je reč o sudu u Mitrovici, morate da vodite računa o hronologiji. Mesec dana pre tih događaja Albanci su proglasili nezavisno Kosovo. UNMIK nije reagovao. On je rekao – ja ću se postaviti ili mi ćemo se postaviti statusno neutralno. Šta je Republika Srbija mogla tu da uradi? Mogla je da preuzme UNMIK institucije u svoje ruke, one koje je mogla. Mi smo organizovali tada izbore na celom Kosovu u 24 opštine i to je bilo jedini odgovor. UNMIK je prećutno to prihvatio. Sudije su same odlučile da preuzmu sud u Mitrovici iz tog statusa UNMIK u status Ustava Srbije. To je bila njihova volja i odgovor na opasnost da će UNMIK taj sud predati Albancima. Sada Albanci više nisu u statusu privremenih organa samouprave, nego nezavisne države. To je taj interpretacioni kontekst koji morate imati u vidu kada govorite o tome. To su bile akcije države, vrlo žive akcije koje su odgovarale na trenutne situacije, kao i 2004. i 2008. godine, kada kao refren ponavljate da država nije ništa prihvatila. Znate, taj napad na Čaglavicu u dva sata između 17. i 18. marta, on je zaustavljen reagovanjem države. Sutradan posle podne Savet bezbednosti imao je vanrednu sednicu i o tome je doneo određene zaključke. Sam UNMIK i KFOR su počeli drugačije u bezbednosnom pogledu da se tu ponaša, a vi ponavljate kao neki drugi da smo mi organizovali samo moleban. Iza te akcije bilo je puno stvari koje su se događale, o kojima mi ne pričamo, misleći da ljudi to znaju, ali kada već ne znaju, što onda ne pitaju?
Hvala. Reč ima ministar Selaković. Izvolite.
Ja se vrlo dobro sećam, a pretpostavljam da se seća i ubedljiva većina narodnih poslanika da je 2008. godine čitava javnost ubeđivana kako Vlada Srbije ima tzv. akcioni plan za reakciju države u slučaju da se proglasi nezavisnost Kosova. Kao i većina pravnika, očekivao sam da prva država koja prizna jednostrano proglašenu nezavisnost, bude tužena. Da je tužena prva, videli bismo koja bi to dalje to uradila. Ja to nisam video. Nije video niko ni u Srbiji. Možete da kažete – zato je pala Vlada. Posle toga su bili neki izbori. Neko je zastupao jednu tezu, neko drugu, izbori se završili, formirana je nova Vlada i otišlo se dalje. Svako je dao neki svoj doprinos, to sam rekao na početku rasprave, pa bio taj doprinos CEFTA ili Brisel, bio taj doprinos amnestija iz 2001. godine ili nešto drugo. Nemojte gledati samo iz ugla bezgrešnosti, svako je na neki način dao neki doprinos. Ja i dalje tvrdim, ovo je način da, radeći u skladu sa Ustavom, nešto dobro uradimo. Da je ustavopisac ovde hteo da napravi razliku i da kaže da, kao u drugim slučajevima, nije reč kada kažete u jednini zakon da normativno mislite na množinu, da su to zakoni, onda bi rekao da se suštinska autonomija Kosova i Metohije uređuje jedinstvenim posebnim zakonom koji se donosi po proceduri predviđenoj za promenu Ustava. Dakle, rekao bi – izričito jedinstvenim posebnim zakonom, a to ustavotvorac nije rekao. Zahvaljujem.
Hvala. U skladu sa članom 87. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, određujem pauzu. Sa radom nastavljamo u 15,00 časova. Hvala vam.
Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Suzana Spasojević.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, koleginice i kolege poslanici, kao što je to rekao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS Milisav Petronijević, poslanička grupa SPS u danu za glasanje podržaće set pravosudnih zakona o kojima danas raspravljamo. Predloženi set pravosudnih zakona sistemski svakako poboljšava kvalitet rada u pravosuđu, i uvodi red u sistem sudske vlasti, unapređuje odgovornost i efikasnost pravosudnog sistema. Činjenica je da je nakon reforme pravosuđa 2009. godine nastupila jedna teška situacija u sudovima i tužilaštvima, da je mreža sudova neracionalna, da je broj sudija nedovoljan, da su izraženi nedostaci u pravnom okviru kojim se garantuje nezavisnost sudija i javnih tužilaca, da je nedovoljna transparentnost rada Državnog veća tužilaca, kao i dostupnost sudske prakse i propisa, što je naravno uticalo na nejednak pristup građana pravdi, i na ugroženost prava na pravična suđenja. Najvažnije je u stvari da znamo koji su to problemi sa kojima se građani suočavaju u kontaktu sa pravosudnim institucijama. Svakako je ono što najviše opterećuje i građane, a i ceo sistem pravosuđa, veliki broj nerešenih predmeta. Prema analitičkom izveštaju Srbija se suočava sa velikim brojem nerešenih predmeta. Oko 1,7 miliona nerešenih predmeta, što je 60% od ukupnog broja predmeta je stariji od devet meseci i uglavnom se odnose na izvršenje građanskih i krivičnih dela. Postupci pred sudovima zajedno sa izvršenjem presuda u Srbiji traju u proseku oko devet godina. Gospodine ministre neću vas pitati zašto je neki predmet zastareo. Znam da vi niste nadležni direktno za to, ali želim da kažem ono o čemu trebamo posebno voditi računa, jeste sprečavanje zastarelosti krivičnog gonjenja u postupcima u kojima preti skora zastarelost. Ima mnogo primera danas da važi selektivnost u gonjenju koruptivnih krivičnih dela, što se može lako dokazati samo ako se prisetimo velikih koruptivnih afera. Potrebno je da Ministarstvo pravde formuliše standard na osnovu koga će biti razrešene i one sudije, i oni tužioci koji su krivi za zastarevanje, i za odugovlačenje postupaka. Predlozima ovih zakona trebalo je, barem jednim delom da se obuhvati, odnosno da se makar jedan deo ovih zakona odnosi na propisivanje strožijih mera koje bi bile preduzete protiv nesavesnih i neodgovornih sudija i tužilaca, kada je zastarevanje u pitanju. Predlog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava usaglašen je sa Briselskim sporazumom, i na osnovu analiza rada prekršajnih, osnovnih, privrednih, viših, apelacionih sudova i sudskih jedinica predviđa nove mreže sudova u cilju poboljšanja efikasnosti rada i lakšeg pristupa građana pravdi, što je svakako cilj svih nas ovde. Bitno je da tamo gde ne postoji mogućnost, niti zakonom propisani uslovi za postojanje suda, da barem postoje sudske jedinice. Predlogom ovog zakona 47 opština, ako sam dobro shvatila ostavljeno je bez sudskih jedinica. Vi ste gospodine ministre u jučerašnjoj diskusiji rekli, ako iz jedno mesta uzmete sud, to je kao da ste mu uzeli dušu. To je tačno. Vi to najbolje znate. Nije bitna želja lokalnih zajednica da imaju sud ili sudsku jedinicu, bitna je njihova realna potreba. Ne mora svaki grad da ima sud, ali jednostavno građani moraju da imaju pristup sudu, to je osnovno pravo čoveka i građanina predviđeno Ustavom Republike Srbije. Poslanička grupa SPS podnela je amandmane kojima ukazujemo na potrebu da se mreža sudova koriguje tamo gde je potrebno, i da ceo zakon time dobije na kvalitetu. Ono što je najbitnije jeste da se ovim zakonskim rešenjem kroz postavljenu mrežu sudova ostvari dostupnost građana pravdi, i dostupnost sudova građanima, i da se istovremeno postigne s jedne strane racionalnost pravosuđa, a sa druge strane efikasnost rada sudova. Usko povezan sa Zakonom o sedištima i područjima sudova je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama, gde je jedna od najbitnijih novina predviđen potpuno drugačiji način vrednovanja rada sudija i predsednika sudova koji omogućava da se ocena njihovog rada objavi jasno i transparentno. Tim novinama je predviđeno da VSS formira komisije, tako da će sudije viših sudova ocenjivati rad sudija nižih sudova. Ove izmene su vrlo važne jer će se napraviti potpuno novi način vrednovanja rada i sudija i predsednika sudova. To će biti osnov za njihovo kasnije napredovanje u karijeri, a imaćemo i jasne i transparentne kriterijume o tome kako ko od sudija radi i obavlja svoje radne zadatke. Upravo dosadašnja netransparentnost u radu sudija je jedan od izraženih nedostataka. Krajnje je vreme da uspostavimo pravosudni sistem sa jasno definisanim mehanizmom kontrole rada sudija i odgovornosti pravosudnih institucija i nosilaca pravosudnih funkcija za kvalitet i rezultate rada, što će uticati na jačanje poverenja i poštovanja građana u pravne institucije države. Građani moraju da budu uvereni u to da svako ima podjednake mogućnosti da traži pravdu pred sudom i da veruju da će i sudije i tužioci rešavati predmete pravično i racionalno, bez političkih i ličnih ubeđenja. Praksa je pokazala i da pojedine odredbe Zakona o javnom tužilaštvu je potrebno izmeniti kako bi se mogle efikasno primeniti i sprovesti. Cilj ovakvih izmena i dopuna je dosledna primena odredbi Ustava Republike Srbije koje uređuju položaj nosilaca javno tužilačke funkcije, kao i usklađivanje sa međunarodnim standardima koji se odnose na javno tužilaštvo. Strategija reforme pravosuđa, kao ključno načelo pravosuđa u narednih pet godina predviđa pravosudni sistem u kome su institucije i nosioci pravosudnih funkcija u svom radu nezavisni i oslobođeni svakog neprimerenog uticaja i pritisaka koji bi ometali vršenje pravde bez obzira na njihov izvor. Venecijanska komisija je istakla u svom izveštaju o evropskim standardima u pogledu nezavisnosti pravosudnog sistema da nezavisnost tužilaca nije iste prirode kao nezavisnost sudija. Iako postoji opšta tendencija da se obezbedi više nezavisnosti tužilačkog sistema, ne postoji zajednički standard koji bi pozivao na to. Inače, Venecijanska komisija je dala pozitivno mišljenje na predloge zakona o kojima danas raspravljamo. Set pravosudnih zakona koji je danas pred nama sadrži osnovne principe i načela na kojima SPS insistira, a to su: efikasno, odgovorno, racionalno, transparentno i nezavisno obavljanje sudijske i tužilačke funkcije, uz poštovanje principa dostupnosti pravde svim građanima pod jednakim uslovima. Prihvatanjem amandmana poslaničke grupe SPS pravda će svakako biti mnogo pristupačnija i prisutnija u svim delovima naše zemlje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ministre, pred nama su danas četiri vrlo važna zakona, četiri zakona koja su bila doneta 2008. godine i koji su predstavljali set pravosudnih zakona kojim je započeta i koncipirana reforma pravosuđa u Srbiji. Mislim da ste svi vi ovde u sali i naši građani bili svedoci toga da je SNS najviše napadala reformu pravosuđa, da je čak došlo i do toga da se učlanjuju sudije koje nisu izabrane u SNS, objašnjavajući da je najveći greh prošle Vlade i prošle vlasti reforma pravosuđa. Ono što ja mogu danas da kažem, a to je da sam zadovoljan što se koncept reforme uopšte ne menja. Dakle, odustalo se, i sadašnja Vlada i sadašnje Ministarstvo je odustalo od one najavljene reforme „reforme“ pravosuđa. Mi danas imamo pred sobom Zakon o sudijama, Zakon o javnom tužilaštvu, Zakon o uređenju sudova i sva tri zakona se menjaju u nekoliko članova. Izmene su tehničkog karaktera i suštinski koncept funkcionisanja pravosuđa se ne menja ni jednim članom koji je ponuđen u ovim zakonima. Čuo sam da je ministar govorio o tome da nije tačno da su tehničke izmene, ali moram da ga demantujem, jer ne samo da poslanička grupa DS smatra da se radi o tehničkim izmenama, to smatra i Venecijanska komisija koja je u svom izveštaju napisala, u zaključcima, sledeće: „Nacrti amandmana na Zakon o sudijama i Zakon o uređenju sudova su u celini pozitivni, ali su prilično tehničke prirode i deluju kao da nisu preterano značajni u odnosu na tešku situaciju u kojoj se trenutno nalazi pravosuđe u Srbiji“. Dakle, ovi zakoni apsolutno ne odgovaraju trenutnom stanju, odnosno njima se ne unapređuje pravosuđe u procesu reforme. Reforma se ne može završiti donošenjem jednog seta zakona. Ta reforma traje i dalje. Sve ono što nije i dalje dobro treba da se popravi u pravosuđu, a da bi to popravili, moramo da promenimo i neke zakone. Imamo novonastalu situaciju a ta novonastala situacija je prouzrokovana odlukom Ustavnog suda Srbije kojom je u naše pravosuđe vraćeno negde nešto manje od 600 sudija. Te sudije su za Visoki savet sudstva bile nestručne ili nedostojne pre godinu i po dana ili dve. One su vraćene u naš pravosudni sistem odlukom Ustavnog suda. Ustavni sud je tom odlukom i obrazloženjem odluke omogućio i čak ukazao da bi trebalo ispitati razloge. Mislim da se sada propušta prilika da se ispitaju razlozi zbog kojih je Visoki savet sudstva smatrao da neko ne treba da bude u našem pravosuđu. Dakle, za godinu i po dana koliko ste vi na vlasti, vi niste glavni problem u pravosuđu uopšte hteli da tretirate na bilo koji način. Prosto se niste izjašnjavali oko toga i taj problem ne rešavate. Do čega to dovodi? To dovodi do toga da građani prosto nemaju poverenje u pravosuđe. Jer, ako postoji trećina ili četvrtina sudija za koje je Visoki savet sudstva smatrao da nisu bili dobri, oni su sada u sistemu i oni sude i građani prosto ne mogu imati poverenja u njih. Da bi imali poverenja u sve sudije, potrebno je da se taj proces koji je onda započet završi i da se oni koji treba da budu u pravosudnom sistemu osnaže i da im se da pun legitimitet, a ne da ostane sumnja svih nas da je tu možda neko ko ne bi trebalo da bude. Vi nemate hrabrosti da se suočite sa ovim problemom i ovaj problem ni na koji način ne rešavate. Sve ostalo u ovim zakonima je stvarno tehničkog karaktera, ne unapređuje reformu, a ja mislim da je razlog za to ono što smo imali prilike da čujemo juče, a to je mišljenje ministra da treba politička vlast, bez obzira da li je ona izvršna ili zakonodavna, da treba da ima veći uticaj na pravosuđe. To je različit koncept od koncepta koji smo mi postavili, a to je da nema uticaja ni zakonodavne ni izvršne vlasti na pravosuđe, naročito prilikom izbora. To smo uradili u onoj meri u kojoj nam je Ustav dopuštao i svi znamo da su i preporuke da idemo u pravcu da se naš Ustav menja i da se tim Ustavom čak uvedemo u situaciju da nikakav uticaj nema Skupština na izbor sudija, čak i do te mere da ne bi trebalo možda ni ministar da bude član Visokog saveta sudstva. To su promene koje će, ja se nadam, biti izvršene u budućnosti. Vi, ministre, imate potpuno drugačiji stav, koliko smo mogli juče da čujemo. Čak ste u jednoj replici rekli da sudije pošto donose presude u ime naroda, to bi značilo da treba da se stvori pravosuđe koje bira samo sebe i odgovara samom sebi i zapitali se gde to funkcioniše. Da, ja mislim da sudije treba da biraju sami sebe. Dakle, Visoki savet sudstva treba da bude izabran od sudija, sudije treba da vrše izbor dalje i ne treba nam uticaj politike na pravosuđe. To je koncept koji treba nastaviti, a mislim da vi niste dovoljno hrabri da takav koncept nastavite. Ono što ste nam ponudili ovim zakonima kao glavnu stvar reforme jeste mreža sudova, odnosno promena. Nekad je bilo 138 sudova, mi smo u ovoj prošloj reformi taj broj smanjili na 34 suda i oko 100 sudskih jedinica, a vi sada uvodite 66 sudova i 22 sudske jedinice. Ja mislim da je to baš tako kao što i zvuči na nivou brojeva i na nivou statistike. Koji su parametri? To niko od nas u ovoj sali ne zna. Pomenuli ste da postoji neka analiza. Mi kao poslanici tu analizu nismo dobili. Mi nismo videli analizu i nismo videli u kojoj sudskoj jedinici je koliko bilo predmeta, koliko sudija i koliko se sudilo. To su radile, kažete, radne grupe. Mogu na to da vam odgovorim da su i onu prošlu reformu radile iste te radne grupe. U istim tim radnim grupama su bile i sudije i stručnjaci i uvek su stručne radne grupe, samo ne znam kako može da se objasni da treba da postoji sud u Surdulici a ne treba da postoji u Vladičinom Hanu? O tome ćemo pričati detaljnije kada budemo govorili o amandmanima. Kada ste danas navodili da neki sudovi nemaju dovoljan broj predmeta, to su građani gledali preko televizije i slali nam SMS poruke. Dobili smo SMS poruku iz Blaca. U 2012. godini u Blacu je bilo preko 1.100 predmeta, 380 parničnih, 80 ostavinskih, preko 100 vanparničnih. Dakle, imate više od 1000 predmeta u sudskoj jedinici u Blacu. Vi sada ukidate sudsku jedinicu u Blacu. Niko ne zna zašto. Postojao je nekada sud u Blacu. Postoji sva infrastruktura, ministarstvo je ulagalo u zgradu, u opremu, zaposleni su ljudi, dakle, u svim sudskim jedinicama koje danas postoje, postoji kompletna infrastruktura. Vi ukidate 44, ako sam dobro prebrojao, sudske jedinice. Dakle, u 44 opštine građani neće moći svoju pravnu zaštitu da ostvare u mestu u kome živele. Iz te 44 opštine moraće da putuju u neke druge opštine i druge gradove. Ovde su kolege pominjale neke od tih opština. Sada bih pročitao zbog građana, da prosto znaju, jer niko ovo nije očekivao. U toj najavi reforme vi ste pričali da ćete vratiti na staro, pa su možda građani pomislili da će biti ponovo 138 sudova, kao što je bilo pre 2008. godine. Ne, vi ukidate sudsku jedinicu u Ražnju, Baču, Bačkoj Palanci, Preševu, Osečini, Srbobranu, Plandištu, Boljevcu, Sečnju, Rekovcu, Novoj Crnji, Batočini, Rači, Varvarinu, Blacu, Krupnju, Ljigu, Svrljigu, Bačkom Petovcu, Beočinu, Žablju, Temerinu, Titelu, Alibunaru, Kovačici, Ćupriji, Babušnici, Beloj Palanci, Žabarima, Arilju, Kosjeriću, Novoj Varoši, Irigu, Pećincima, Adi, Kanjiži, Apatinu, Odžacima, Lajkovcu, Čajetini, Guči, Bogatiću, Vladimircima i Koceljevi. Koji su razlozi za to, niko od nas ne zna. Možemo svi samo da sumnjamo da se radi o nekim političkim idejama. Nije sporno da se radi isključivo o političkim idejama kada je reč o mreži sudova. Dakle, kada nemate analizu, kada nam niste dali finansijsku analizu, kada nam niste objasnili kako to da to mnogo košta što sudije putuju, a ne zanima vas koliko će da košta to što će građani da putuju. Pravo da vam kažem, meni je draže da sudije putuju nego građani, i advokati da putuju u druga mesta da bi ostvarili svoja prava. Finansijski, rekli ste da će to da bude ušteda. Pogledao sam, koliko sam imao prilike, budžet za 2014. godinu. Razlika u budžetu za 2014. godinu u odnosu na 2013. godinu je sledeća, za milijardu dinara je veći budžet za Ministarstvo pravde. Za sudove je takođe veći budžet za milijardu dinara. Bilo je 19 milijardi 297 miliona, sada je 20 milijardi 808 miliona. Za osnovne sudove je povećanje od milijarde, bilo je osam milijardi i 890, sada je devet milijardi i 700. A za troškove putovanja je budžet veći za milion dinara. Bio je pet miliona i 200, sada je šest miliona. Da li je moguće da se svi ovi troškovi povećavaju u budžetu, a da vi nama pričate ovde kako će se ukidanjem sudskih jedinica smanjiti troškovi? Neće se ništa promeniti na bolje ukidanjem sudskih jedinica, osim što ćete onemogućiti ljude da u 44 opštine mogu da ostvaruju to pravo u svojim mestima, a infrastruktura postoji, i što ćete dovesti do toga da postoji mnogo više različita praksa, to ću vam reći na primeru Beograda. Jedan od naših argumenata je bio da će se ujednačiti sudska praksa. U Beogradu sada imamo jedan sud. Ako budemo imali tri suda, ne vidim kako će se ujednačiti sudska praksa, a neće se ujednačiti ni priliv, odnosno broj predmeta po sudijama. Ako imate jedan sud, onda možete svim sudijama da podelite podjednak broj. Ako imate tri različita suda, imaćete sigurno i različit broj predmeta po sudijama, pogotovo ako imate u vidu, ne znam da li ste to primetili, s obzirom da su to radile radne grupe, Prvi sud u Beogradu je za teritoriju Starog Grada, Savskog Venca, Vračara, Zvezdare, Palilule. Sve institucije koje postoje u ovoj zemlji se nalaze na teritoriji ovih opština. Dakle, broj predmeta u Prvom sudu će biti sigurno mnogo veći nego što će biti u bilo kom drugom sudu u Srbiji. To su upravo argumenti protiv onoga što ste vi govorili u vašem izlaganju o broju predmeta i davali kao primer drugi sud koji je imao veliki broj itd. Ako postoji veliki broj predmeta po sudiji, zar nije lakše da povećamo broj sudija u tom sudu? Neće se promenom table na sudu smanjiti broj predmeta po sudijama. Za nas, kao građane, za advokate, sasvim je svejedno da li na zgradi piše prvi sud, drugi sud ili treći sud. Menjanjem tabli se ne vodi reforma pravosuđa. Ništa se neće promeniti. Treba da napravite analizu, da znate u kom sudu treba više sudija, prosto da se zaposli višesudija. Pitanje je – kako je moguće da nemamo dovoljan broj sudija, kada ih imamo za 600 više nego što smo ih ranije imali? Vraćeno je 600, izabran je neki broj, dakle, sudija ima više nego što je ikada bilo, a pravosuđe ne funkcioniše. Nije problem u broju sudova, nije problem možda ni u broju sudija, nego nisu raspoređeni na adekvatan način . Mogu da razumem da beogradska apelacija ne radi dobro. Znam da ne radi dovoljno efikasno jer postoje predmeti na koje čekamo dve godine da se vrate po žalbi iz beogradske apelacije. Pretpostavljam da treba veći broj sudija da bi odgovorio na takav zadatak. Ali, ne mogu da razumem zašto će ljudi iz Šapca da idu u Novi Sad, a ne u beogradsku apelaciju. Kako ste to izračunali? Izračunali ste da će da radi efikasnije beogradska apelacija ako Šapčani idu u drugi stepen u Novi Sad. To nema nikakve logike. Oni nikada nisu išli da ostvaruju svoja prava u Novom Sadu i u Vojvodini i Šabac je uvek išao u Beograd. Molim vas da pogledate i amandmane koji ispravljaju očigledne greške koje pravite, ne samo vezano za Šabac, nego i za druge gradove i opštine u Srbiji. Ako hoćete nešto da uradite za pravosuđe, onda morate da nastavite reformu i da omogućite sudijama da rade. Sudije, da bi radile efikasno, moraju da imaju uslove za rad. Osnovni sudovi nemaju uslove za rad. Cela reforma je bila bazirana na tome da svaki sudija dobije jednog sudijskog pomoćnika. Ako bi svaki sudija imao svog sudijskog pomoćnika, a ne da imamo jednog sudijskog pomoćnika na troje sudija, onda bi sudije mogle mnogo efikasnije da rade. Druga stvar, rasteretite sudije pisanja administrativnih rešenja kojima bi mogli da se bave i da budu za njih nadležni sudijski pomoćnici ili saradnici, a ne da sudije rade te stvari. Treća, mislim i najvažnija stvar koju ću vam reći, ako ste išli u sudove po Beogradu, trebaju im tehnički uslovi, treba im zgrada. Ova Skupština je glasala o potvrđivanju kredita za kupovinu zgrade „Aeroinženjeringa“ i za kompletno uređenje zgrade „Aeroinženjeringa“, u kojoj je trebalo da bude 110 sudnica. Tamo je trebalo da bude 110 veća, svaki sudija da ima svoju sudnicu, da u toj sudnici može da sudi svaki dan, ili ako ne sudi taj dan, da se priprema u toj kancelariji, da ima osnovna sredstava za rad. Šta se desilo sa tim projektom? Zašto je taj projekat zaustavljen i zašto se on nikada nije realizovao? Mislim da nas sada uvodite u to da ćemo imati, umesto jednog tri suda i tri table, što će dovesti bar do četiri, pet meseci zastoja u predmetima u Beogradu i međubeogradskim sudovima. Dakle, onaj predmet koji menja sud, dobiće i novog sudiju, sve će morati da ide iz početka i naši građani neće moći da ostvare svoje pravo dugi niz godina. Pravite zastoj, a ne poboljšavate ništa. Moj utisak je da se ovim Zakonom o mreži sudova pravi jedna politička igra i da cela ta politička igra ima za cilj da prikrije jedino ono što je u ovim zakonima novo, a novo je to da u Kosovskoj Mitrovici nema ni osnovnog ni višeg suda. Sve drugo je manje-više isto.
Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović.
Poštovane koleginice i poštovane kolege, danas na dnevnom redu imamo set zakona iz pravosuđa i normalno je očekivati da će ovde koplja uglavnom da ukrste vrsni pravnici, advokati, profesori univerziteta i ljudi kojima je to struka. Mi obični smrtnici koji se ne bavimo ovim poslovima imamo priliku da mnogo toga čujemo, da ponešto naučimo, ali, kao i svaki prosečan Srbin, i ja isto tako mislim da znam mnogo toga i da mogu da doprinesem boljem radu Skupštine. Svoje izlaganje sam rešio da usmerim na dva koloseka. Prvi kolosek će biti jedna pohvala ministru, a drugi će biti zamerka. Dopalo mi se to što je ministar u svom izlaganju rekao da prihvata sve primedbe, bez obzira sa koje strane dolaze, i to je nešto što je sasvim normalno. Ne očekuje se od opozicije da bude samo kritičar i da govori sve loše o predloženim zakonima, a pozicija da hvali te zakone, nego, ako već svi radimo u interesu građana i pozivamo se na te građane koji su nas na kraju krajeva i birali da radimo u njihovom interesu, onda je zadatak svih nas da iznađemo najbolja moguća rešenja, rešenja koja će učiniti da ova oblast bude efikasna i ekonomična, odnosno dostupna na najlakši mogući način građanima Srbije. Da li će ove promene u oblasti mreže sudova naići na otpor? Sasvim normalno da hoće. U prirodi svakog čoveka je da ima otpor prema promenama. Zašto? Zato što se svi trudimo da zadržimo neko stanje u kome se nalazimo, jer tu imamo sigurnost. Promene koje budu nastale u mreži sudova će nekome odgovarati, nekome neće, nekom će odgovarati manje, nekome više, i to je sasvim normalno, da možemo da dajemo kritike i da dajemo predloge Ministarstvu, ministru i nadležnom odboru kroz amandmane, gde bi došlo do određenih ispravki i prepravki. Rekao sam već da mi se veoma dopalo to što je ministar rekao da će prihvatiti sve predloge koji su u ovom interesu, tako da se nadam da će kroz amandmane biti prihvaćeni predlozi i opozicije i pozicije koji budu u duhu poboljšanja ovog zakona. Što se tiče moje zamerke ministru, slažem se tu sa jednim kolegom koji je rekao, čini mi se, da je prošlo 18 meseci, a da ministar nije uradio to i to, pa je spomenuo neke predmete koji su zastareli. Koliko znam, kolega Selaković je ministar nekih 15 meseci i ja ću oštro da mu zamerim kako to nije uspeo za ovih 15 meseci da popravi sve ono što su pre njega uništavali 12 godina, sve ono što su doveli na dno dna, do ruba propasti. Zar taj Selaković nije čudotvorac, zar on nije supermen, neko sa čarobnim štapićem ko će samo jednim trzajem ruke sve to popraviti? Veoma je teško popraviti i za ceo mandat ono što je nasledio ministar Selaković i njegova ekipa, a kamo li u nekih 15 meseci. Zato, gospodine ministre, knjige u ruke, a vidim da vam ide nauka od ruke, i nemojte da se zaustavite samo na ovim naučnim dostignućima, nego pratite i alternativne metode i parapsihološke metode, jer je vama potrebno i više od tog znanja da bi mogli da ispravite ono što je 12 godina urušavano u ovom našem sistemu. Nadam se da će ovaj zakon dobiti saglasnost svih, odnosno većine poslanika u Skupštini Srbije i da će u cilju poboljšanja, koja građani Srbije očekuju, u nekom narednom periodu doći i poboljšanje tog novog zakona, jer svaki zakon je živi organizam i treba ga s vremena na vreme promeniti. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Preostalo vreme je četiri minuta i 30 sekundi. Izvolite.
Mislim da je šest minuta, ali to ćete morati sa službom da rešite. Hajde nešto što nismo još stigli dovoljno u prvom delu rasprave da raspravimo, a vezano za pitanje sudova na području AP Kosovo i Metohija. Podsetiću na član 182. Ustava i ovog puta ćemo malo čitati. Stav 2. člana 182. Ustava glasi: „Republika Srbija ima AP Vojvodinu i AP Kosovo i Metohiju. Suštinska autonomija AP Kosovo i Metohija, o čemu je u preambuli reč, urediće se posebnim zakonom koji se donosi po postupku predviđenim za promenu Ustava.“ Dakle, tumačim da je ovde reč o posebnom zakonu, a ne o posebnim zakonima. Ali, sve i kada bi mogli zamisliti da se pod izrazom „poseban zakon“ u smislu stava 2. odredbe člana 182. Ustava podrazumeva i više zakona kojima bi se uredila suštinska autonomija, njihova procedura i sadržina striktno su određene Ustavom Srbije. Prema tome, odredba člana 12. Zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštva, koji ste predložili Narodnoj skupštini, koja kaže – osnivanje sudova i javnih tužilaštva nadležnih za teritoriju AP Kosova i Metohije, njihova sedišta i područja na kojima je vršena nadležnost uređuju se posebnim zakonom, ne odgovara slovu Ustava. To vi sami vrlo dobro znate. Jer, nije jasno da li je poseban zakon na koji se ovde pozivate poseban zakon u smislu člana 182. stav 2. Ustava. E sada, hajdemo ovako. Sve i da jeste, sve da je to tako, gospodin ministar nije odgovorio na neka konkretna pitanja koja su se danas postavila i krenuo je u potpunu političku diskusiju, umesto da odgovori na suštinsku stvar. Dakle, sve i da je u pitanju poseban zakon, ne uređuje se posebnim zakonom ova oblast. Možete da stavite – urediće se. Ona se ne uređuje, jer vas pitam vrlo prosto i jednostavno pitanje – gde vam je poseban zakon? Zbog čega ova Narodna skupština do sada nije donela posebne zakone, ako hoćete množinu, o suštinskoj autonomiji Kosova i Metohije? Ako je poseban zakon ili ako su zakoni, u skladu sa članom 182. stav 2. Ustava, neophodni za određivanje, za uređenje odnosa na Kosovu i Metohiji, onda ne možete običnim zakonom upućivati na poseban zakon, na koji već Ustav upućuje, i reći da se time pozivate na Ustav, ako me razumete šta vam pričam. Iskreno se nadam da razumete, pošto ste predavač na Pravnom fakultetu u Beogradu. Dakle, to je nelogična konstrukcija. Šta je trebalo da uradite? Ako ste hteli da uredite materiju, koja je po našem dubokom uverenju jedinstvena, u skladu sa Ustavom i ne može se razdvajati, ako ste već hteli da je uredite posebnim zakonom, onda je valjalo da prethodno načinite kakav ustavni osnov za to, a ustavni osnov za to je upravo posebni zakon. Pa, ključno pitanje za vas je – gde je posebni zakon? Zašto nije donet poseban zakon, na osnovu koga biste vi, donoseći zakon o sedištima sudova, mogli da kažete da se ova oblast uređuje posebnim zakonom? To je jedna nelogičnost u koju ste uhvaćeni i iz koje nema izlaza. Vaša prednost u odnosu na mene u našoj raspravi je u tome što imate bezgranično vreme. Ono je ograničeno samo vašom političkom voljom i strpljivošću vaših kolega iz vladajuće većine. Šta god ja budem ovde rekao, vi ćete u vašem odgovoru to diskvalifikovati i, ukoliko je potrebno, uputićete bujicu reči na ovu stranu da dokažete suprotno, a to je prosto nemoguće. Dakle, ovde je reč o kršenju Ustava Republike Srbije, o tome da sudovi za teritoriju AP Kosova i Metohije prestaju da rade. Vi jeste rekli u prelaznim odredbama, to vrlo jasno tamo i stoji, da će funkcionisati sudovi za teritoriju AP Kosova i Metohije do donošenja posebnog zakona, na šta takođe niste imali pravo, jer ovaj zakon nema pravo da upućuje na ustavnu odredbu koja već upućuje na donošenje posebnog zakona. Niste imali na to pravo da uradite, a još manje ste imali prava da drugim sudskim jedinicama, odnosno drugim sudovima na teritoriji Republike Srbije određujete nadležnost za određena područja na teritoriji Kosova i Metohije. To nemate pravo da radite. Šta vi time činite? Vi time čak ne sprovodite ni taj čuveni sporazum Briselski, jer u Briselskom sporazumu stoji nešto sasvim drugo. Briselski sporazum, ponavljamo još jednom, ne može biti nikakav osnov za donošenje bilo kog zakona u ovom parlamentu. Osnov za donošenje zakona je Ustav Srbije ili taj famozni posebni zakon donet po proceduri za donošenje Ustava koji ima snagu Ustavnog zakona i vi kao profesor to vrlo dobro znate. Samo on može biti izvor našeg ponašanja u parlamentu. To je ono o čemu mi ovde govorimo. Ako se nismo pre podne dobro razumeli, a mislim da nismo. Sada izvolite, ako hoćete da odgovorite možete držati vaše političko predavanje koliko god želite. (Predsedavajući: Vreme.) Ja imam samo dva minuta za repliku a vi 202 za vaš govor.
Reč ima ministar Selaković. Izvolite.
Nemojte da me rasplačete, nisam ja donosio Poslovnik po kojem mogu da govorim toliko. Poslovnik su donosili narodni poslanici i vrlo rado ću koristiti sve one mogućnosti i prava koje mi Poslovnik pruža. Prema tome, i to je sasvim legitimno i u redu. Hvala na ovoj bujici reči, i ako to očekujete od mene. Lično, mogu da postavim isto pitanje. Gde je poseban zakon i zašto nije donet po donošenju Ustava? Zašto nije donet pre nego što su vlasti privremenih institucija samouprave u Prištini jednostrano proglasile nezavisnost? Zašto? Zašto nismo definisali suštinsku autonomiju pre nego što je neko dobio podršku da proglasi tu nezavisnost? Nemojte, molim vas, da obmanjujemo građane. Da li jasno potpuno – sudovi, javna tužilaštva na području Kosova i Metohije i oni koji su nadležni za područje Kosova i Metohije, a nisu locirani dole, nastavljaju sa radom. To izgleda smeta. To izgleda boli. Laže onaj ko kaže da suprotno od onoga što ovde piše, a ovde piše da nastavljaju sa radom. Dakle, potrebno je lepo sesti i pročitati. Istina je da je Ustavom određena procedura, ali nije istina da je određena sadržina budućeg zakona o suštinskoj autonomiji. Nigde ne piše šta je to sadržina suštinske autonomije. Nigde. Ako piše, izvolite pročitajte gde piše šta je to suštinska autonomija. Ali, to ne piše nigde. Zašto nije donet poseban zakon? O tome može i vlastan je da govori onaj ko je bio na vlasti u vreme kada je donet Ustav i nakon donošenja Ustava u tom periodu. Zašto nije donosio poseban zakon? Zašto je bežao od toga ko đavo od krsta? Da li to znači da mi ne treba da se pripremamo da donesemo taj zakon? Da li to znači, kao što je malopre rečeno, da treba prepustiti stvari političkom toku događaja pa će se one eto same negde okončati? Mislim da ne treba. Nemojte se pozivati u priči o ovom zakonu na Briselski sporazum, jer se kao predstavnik predlagača nigde nisam pozivao na njega niti sam zakon sravnjivao prema njemu. Da je to tako, onda verovatno, ako je po volji onih koji su 2003. godine pisali Beogradski sporazum, a onda učestvovali u pisanju Briselskog sporazuma, u ovom zakonu ne bi bilo reči o Kosovu i Metohiji, a ovde mu se poklanja posebna pažnja. Prvi put je pogažen ustavno-pravni sistem te godine kada je zaključivan Beogradski sporazum, kada su moralne, političke i pravne veličine jednim potezom pera poništili Ustav jedne države i izvršile eutanaziju nad Saveznom Republikom Jugoslavijom, u suprotnosti sa Ustavom SRJ, sa Ustavom Srbije, sa Ustavom Crne Gore. To je bilo bestidno i bestijalno narušavanje i gaženje ustavnog poretka jedne države. Ovde govorim i obrazlažem zakon koji i te kako u određenim odredbama, o kojima je govorilo nekoliko prethodnika ide u jednoj nemogućoj situaciji na manevarskom prostoru poput vrha igle. Ide u skladu sa Ustavom. Ovde faktički značenje odredbi jeste dok se ne donese poseban zakon, sudovi i javna tužilaštva na Kosovu i Metohiji, nastavljaju sa radom. I to je istina. I to ovde piše. Da, to ovde piše. Čim se kaže da će biti urađeni posebnim zakonom. Možemo mi sad da se ne slažemo. Vi uzmete lepo, pa napišete amandman i predložite da to piše drugačije. Ali, hajde da sada ne vodimo pravno teorijske rasprave. Suština je vrlo jasna. Ako ovaj zakon bude za deset dana usvojen u Narodnoj skupštini, stupi na snagu, da li to znači da će i dalje postojati sudovi i javna tužilaštva na području Kosova i Metohije? Da, znači da će i dalje postojati. Da li znači da će i dalje raditi kao što rade danas? Da, znači da će raditi kao što rade i danas.
Hvala. Replika, Miloš Aligrudić. Izvolite.
Hteo bih samo da odgovorim na dva pitanja koja su ovde ostala problematična. Prvo, zašto nije donet zakon do sada o suštinskoj autonomiji. Prvo, zbog toga što nije, gospodine ministre, vi to dobro znate, postojala politička volja od strane svih učesnika političkog procesa. Što se tiče DSS, pošto pripadam toj političkoj stranci, u ime građana koji su nas birali, razgovaram sa vama, kod nas je postojala volja za donošenjem takvog zakona ali naše učešće u republičkoj vlasti još 2008. godine nakon jednostrano proglašene nezavisnosti Kosova i Metohije dovedeno je u pitanje i prosto prestalo da egzistira upravo između ostalog i zbog neslaganja o ovoj temi. Tako da ne želim da amnestiram nas, ali prosto govorim da mi nismo imali prilike za to. Zašto odmah nakon donošenja Ustava nije donet? Prosto zbog toga što pre proglašenja, jednostranog proglašenja nezavisnosti Kosova i Metohije bio je jedan period gde je trebalo da se da šansa samim pregovorima za koji znate ko ih je i na koji način i kako brutalno prekinuo. Onda se stvara nova realnost. U novoj realnosti donošenje ovog zakona, posebnog zakona trebalo bi da predstavlja osnovu za dalje pregovore. To nije učinjeno i stvar je otišla, gde je otišla. Druga stvar vezana za ovu prelaznu odredbu gde kažete da će do donošenja posebnog zakona biti sudova na teritoriji Kosova i Metohije. Hoću samo da kažem da u ovoj odredbi stoji koji sudovi iz uže Srbije, tj. pretežno južnog dela Srbije će obavljati ove poslove. Pa, evo vam – do donošenja posebnog zakona iz člana 12. sudovi i javna tužilaštava iz člana 5. tačka 8, člana 6. tačka 3, člana 7. tačka 2, člana 8 tačka 2, člana 11. tačka 3. ovog zakona nastavljaju da vrše zakonske nadležnosti za teritoriju AP Kosovo i Metohija. Gde je tu sud u Kosovskoj Mitrovici? Gde je tu sud? Nema ga. Nema ga ministre, jedino ako hoćete da izmišljamo stvari.
Reč ima ministar Selaković. Izvolite.
Hajde, budite toliko korektni, pa kad citirate neki član, citirajte ga od početka do kraja, jer ovo je sad najblaže, najblaže nazvano veoma nekorektno. Uzeti i citirati odvojeno stav jednog člana, a ne citirati drugi, nema zaista smisla. Zakon vrlo jasno kaže, daćete mi samo sekund, kaže ovako - član 17, stav 1. – do donošenja posebnog zakona iz člana 12. ovog zakona, sudovi i javna tužilaštva iz člana 2. tačka 13, dakle Prekršajni sud u Kosovskoj Mitrovici, člana 3. tačka 11, Osnovni sud u Kosovskoj Mitrovici, člana 4. tačka 7, Viši sud u Kosovskoj Mitrovici, člana 9. tačka 11, Osnovno javno tužilaštvo u Kosovskoj Mitrovici i člana 10. tačka 7, Više javno tužilaštvo u Kosovskoj Mitrovici, Zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava („Službeni glasnik Republike Srbije“, broj 116/08), nastavljaju sa radom. Stav 2. govori o drugostepenim sudovima koji su smešteni u Nišu. Budite do te mere korektni, pa pročitajte normu od početka do kraja. Dakle, Apelacioni sud u Nišu je drugostepeni nadležni sud za Osnovni i Viši sud u Mitrovici. Privredni sud u Nišu je nadležan za područje KiM i vrlo jasno piše. Dakle, da ponovim još jednom, do donošenja posebnog zakona iz člana 12. pobrojani sudovi i javna tužilaštva nastavljaju sa radom. Tačka.
Hajte, kratko.
U redu, to jeste da stoji. Međutim, šta ćemo sa stavom 3. gde kaže, posebni zakon iz člana 12. ovog zakona doneće se do 31. decembra 2013. godine. To praktično znači da vi kažete da jednom normom praktično ukidate ove sudove, produžavate njihovo delovanje do 31.12.2013. godine, a onda najavljujete donošenje posebnog zakona o čijoj sadržini ništa ne znamo. Hoću da vam kažem da je ova priča u tom delu tanka i da vi ne možete izaći na zelenu granu sa vašim objašnjenjem. Ja vam postavljam jedno vrlo prosto i jednostavno pitanje, ako je ovo tako kako jeste i kako vi objašnjavate, zato vas ja pitam, zašto u ovoj oblasti onda, po vašem tumačenju vrlo ekstenzivne norme 182. stav 2. Ustava, zašto ona po tom ekstenzivnom tumačenju u pitanju množina zakona itd, ako je to tako, kao što vi kažete, zašto onda već danas na ovoj sednici nemamo ta posebna pravila, ili poseban zakon? Vi znate da se poseban zakon, ili posebna pravila mogu urediti u jednom tekstu, da mora glasanje biti posebno u Skupštini Srbije ako se traži dvotrećinska većina za tako nešto. Da li se možda traži referendum za tako nešto? Ja mislim da da, ako je u pitanju procedura za donošenje Ustava, a tiče se državnog uređenja i kapaciteta nadležnosti dela teritorije Republike. Kako mislite da to učinite bez one procedure koju Ustav za to predviđa, na koji upućuje član 182. Ustava? Jer, onda vas u suprotnom pitam, a koji to poseban zakon donosite i zašto taj zakon izdvaja ove sudove iz jedinstvenog sistema mreže sudova u Srbiji i stavlja ih u poseban zakon? Ako uopšte razumete šta vas pitam?
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz. Molim vas, samo se prijavite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, raspravljamo o ovom setu pravosudnih zakona. Oni su kao i uvek veoma bitni i praktično su, pored Ustava, naravno i kičma državnog uređenja i toga kako će država Srbija, kako funkcioniše i kako će funkcionisati u budućem periodu. Ovde smo čuli više puta, kao što je i rekao moj kolega prof. Stojmirović, vidimo, posmatramo kako se u Skupštini oko ovih zakona raspravljaju poslanici koji su advokati i ugledni profesori itd. Neki rade po sudovima, kao što smo čuli. Ali, svodi se na to da kada govorimo o zakonu, o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava na mrežu, na način na koji će biti organizovani ti sudovi i teritorijalno i na svaki drugi način, da vidimo da se ovim zakonom u suštini na postojeće stanje povećava broj osnovnih sudova, a smanjuje broj sudskih jedinica. Ali, podnet je i veliki broj amandmana, pa ćemo na kraju videti kako će u suštini taj zakon da izgleda. Međutim, ja ću probati da govorim iz jednog drugog ugla. Građanima je u suštini bitno da sudovi budu pravedni i efikasni, mada ste vi ministre nedavno izjavili, video sam tu vašu izjavu da u suštini pravde ne može biti, ako nije efikasna i brza. Mi imamo drugačije iskustvo sa našim sudovima i to je nešto što u narednom periodu mora da se promeni. Naravno da je samim tim, ako je građanima bitno da sudovi budu pravedni i efikasni i državi bitno da sudovi budu brzi i efikasni, pravedni, ali država pored toga mora da misli i na ekonomičnost i to je nešto što je mnogo bolje rešenje, nego što je bilo u prethodnom periodu, prethodne četiri godine, posle neuspešne reforme pravosuđa koja je urađena i proglašena neuspešnom, čak i od naših prijatelja iz EU koji su je izuzetno loše ocenili. Međutim, na kraju se sve svede na čoveka, na ljude. Te sudije su ljudi, ja to dobro znam, jer mi je otac bio sudija Okružnog suda, penzionisan kao sudija Okružnog suda i način na koji oni rade i na koji će oni sve ovo primenjivati je mnogo bitniji od onoga o čemu, meni se čini, većina nas ovde polemiše ceo dan. Ti sudovi moraju da budu efikasni, a samim tim i pravedni. Ja vam to ponavljam po treći put. Šta po mom mišljenju mora da bude prioritet? Već sada, a i do sada je morao da bude, ali na žalost nije, rad u tim sudovima, stari predmeti moraju pod hitno da budu rešeni. Evo naša braća, komšije u Republici Srpskoj su skoro potpuno završili taj posao. Oni više u proceduri nemaju predmete koji su stariji od godinu dana. Ne sme biti privilegovanih, jer vidimo šta se dešava kada ima privilegovanih u raznim delovima, sektorima našeg društva, pa i među političarima, kada kalkulišemo i kada popuštamo pred nečim što posle izazove mnogo veću štetu. Ne sme biti privilegovanih ni među bivšim ministrima koji se procesuiraju, ali Bože moj, ne sme biti privilegovanih ni onima koji su aktuelni ako dođu pod udar suda. Naime, ti predmeti moraju da imaju prioritet i oni se prvi moraju rešavati. U istoj poziciji moraju biti i poslanici i bivši i sadašnji, a verujte da ima predmeta, iz sadašnjeg sastava sa poslanicima, ne pričam o građanskim parnicama, ne pričam o tužbama privatnim, pričam o onome što pokrene tužilaštvo, javno tužilaštvo kaopredmet. Takođe, gradonačelnici, zamenici gradonačelnika, jer mi imamo predmete koji traju po šest, sedam ili osam godina, u raznim slučajevima. Korupcija mora da bude iskorenjena u Srbiji ako želimo pravedno društvo i ako želimo da budemo jednog dana deo EU. Novi predmeti, takođe. Svi ovi koje smo gledali u ovom udaru, na privilegovane i na one koji su navikli da gledaju i korumpiraju naše društvo, ti predmeti moraju imati prioritet i moraju biti brzi i efikasni u interesu naših građana i cele Srbije rešavani. Gospodine ministre, vi morate prvi biti, po mom mišljenju, neko ko će inspirisati te ljude, da ih ne zovemo sudijama, nego te ljude, i pomalo namerno upotrebljavam drugi put danas tu reč, naravno posle vas i cela Vlada i Narodna skupština da rade brže, da rade efikasnije, da se ne plaše nikoga, da ne potpadaju pod pretnje, ko god im zapreti treba javno da to objave, kao što je evo bio slučaj pre par dana u Smederevu, kada je u jednom slučaju prećeno sudiji, sudija je sve to objavio, policija je te pohapsila i reagovala, tako i sve ostale sudije moraju, ali od vas prvog, pa posle svi ostali moramo da inspirišemo na taj način sudije. Namerno koristim tu reč, jer očigledno da neki ne razumeju razliku između reči „inspirator“ i „organizator“, što smo danas pre podne videli i čuli, ali kažem, mi treba da inspirišemo te ljude, kako bi oni bolje i efikasnije radili u narednom periodu. Moraju da se osećaju slobodnim i moraju da rade ono što je u interesu građana, a ne bilo koga na vlasti ili bilo koga, ko ima novac i samim tim je moćan. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo, koleginice i kolege narodni poslanici, gospodine ministre sa saradnicima, mi ispred sebe sada imamo četiri zakona kojima vodimo zajednički načelni pretres, a to su Predlog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, takozvana mreža sudova, zatim Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudijama i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu. Sva četiri zakona se tiču funkcionisanja i dobrog funkcionisanja pravosuđa. Mislim da nam je dužnost svima, da već ovog trenutka, bez obzira da li o tome možemo da razgovaramo i u raspravi u pojedinostima, ukažemo, pogotovo na one stvari koje je moguće doraditi, popraviti i doprineti boljem funkcionisanju pravosuđa. Smatram da smo dužni da odmah kada ugledamo neku nejasnoću, nju podvučemo i skrenemo pažnju svim drugim učesnicima u zakonodavnom procesu šta ne valja. Evo ja, ovog trenutka koristim priliku da i u vezi zakona koji će nas sačekati, a to je Zakon o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, da ukažem da postoje određene smetnje koje će se desiti. Naime, činjenica da je Vlada naknadno podnela određeni amandman kojim se izlazi van okvira Predloga zakona. Razmislite o tome, da ne dođemo u situaciju, da kada se raspravlja o tome, dodaje se novi član 1. i novi član 2, a pomeraju se ostali članovi. To je nemoguće. Zato, ovog trenutka skrećem pažnju dok ne stignemo na tu tačku dnevnog reda da ili povučemo taj predlog zakona, ili da budemo svesni da ćemo u toj nekoj daljoj proceduri morati da promenimo. To neće moći da prođe Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo, osim, eventualno ako ne budemo imali tu sednicu, pa prođe bez toga na plenarnu sednicu i dignemo ruku previđajući takvu jednu stvar. Znači, ja evo ovog trenutka odmah signaliziram pošto smo taj amandman dobili, isto kao što sam signalizirao, da kada je stigao zakon o takozvanoj mreži sudova, da taj predlog zakona praktično poništava tačku dnevnog reda o kojoj smo odlučivali na prošloj sednici, a to je izbor predsednika Apelacionog suda u Beogradu. Mi smo izabrali predsednika Apelacionog suda u Beogradu, gospodina Milenkovića na predlog Visokog saveta sudstva, a došli smo u situaciju da kada smo dobili taj predlog od Visokog saveta sudstva, da izvršna vlast, odnosno Vlada nam predloži zakon u tekstu kojim se praktično poništava ovaj izbor. Ukoliko ne budemo menjali ovaj prvi zakon koji ste nam predložili, i to član 14. stav 4. Predloga zakona, mi smo gospodina Milenkovića izabrali na nedelju dana, jer u obavezi smo nakon usvajanja ovog predloga zakona da postavimo, odnosno da nadležna institucija postavi vršioca funkcije i to u periodu, od praktično izglasavanja zakona do 1. januara, jer je 1. januar naredne godine, početak primene. U tom smislu, dajete da probamo svaki zakon da popravimo, svaki predlog zakona koji se tiče mreže sudova koji je dolazio u proceduru ovde pred Skupštinu, na svaki Predlog zakona sam isti amandman podnosio, niko nije hteo da čuje, ne radi se tu o kadrovskom rešenju, da li je gospodin Milenković, ili je neko drugi. Ali, radi se o predlaganju one institucije koja predlaže i predsednika, pa i vršioca funkcije. Znači, u tom smislu, shvatite ove naše predloge kao dobronamerne i kao pokušaje da se popravi određeni predlog koji je u proceduri. U svakom slučaju, osim teme koju treba raspraviti, a to je briga o ostvarivanju prava manjina u pogledu korišćenja jezika, jer skrećem pažnju, ukoliko predlog zakona bude usvojen bez promena, Rumun iz Mramorka, sela kovinske opštine ili, Mađar iz Korenovca, što Mađari kažu Sekeljkeve, oni treba da se sude u Osnovnom sudu u Smederevu, u Višem sudu u Smederevu, u Apelacionom sudu u Beogradu, bez obzira da li su preko Pančeva ili preko Smedereva i budžetska obaveza je da se obezbedi prevođenje, ali, da budemo svesni potrebe da je to za one ljude kojima je potreban prevod. Postoje prava, između ostalog u članu 11. Zakonika o krivičnom postupku, gde su stranke svedoci i druga lica koja učestvuju u postupku, imaju pravo da u toku postupka upotrebljavaju svoj jezik i pismo i to pada na budžetska sredstva. Znači, nesporne su te stvari, ja samo ukazujem da su neke stvari koje u tehnici treba obezbediti, znači, da budemo svesni svega toga. Ali, ima još jedna druga stvar, na primer u Predlogu zakona o mreži sudova u vezi prekršaja, iz Kovinske opštine, praktično, ide odlučivanje preko Pančeva, govorim u smislu sudovanja za prekršaje, u vezi privrednih sporova isto sudovanje prema Privrednom sudu u Pančevu, a u sudovanju prema osnovnim sudovima ide prema Smederevu. Činjenica je, da kada se desi krivično delo u Kovinu, izaći će policajac Policijske uprave iz Pančeva i tužilac iz Smedereva. Postoji mogućnost tehničkog dobrog usaglašavanja, ali, verujte mi, pitanje ukoliko imamo tužilačku istragu koju pokušavamo na neki način da iznesemo kako treba, a vidimo već mnoge probleme u tom delu, valjalo bi to pratiti i u tom smislu povezano sa 1. tačkom dnevnog reda. Znam da je potrebno, u vezi 4. tačke dnevnog reda, a to je u vezi Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu, neobavezati Republičkog tužioca da podnosi samo jednom redovni godišnji izveštaj, nego omogućiti i stvoriti obavezu da Republički tužilac u slučaju potrebe i češće izveštava matični odbor, odnosno nadležni odbor Skupštine, jer nema razloga da se Skupština odriče svoje nadzorne i kontrole uloge. U tom smislu, je predložen amandman, ja vam samo ukazujem da je to potrebno, naročito imajući u vidu da postoje pojave kada se u medijima pojavljuje informacija o krivičnim postupcima, koji su dostupni samo učesnicima u postupku, kao na primer informacije o određivanju pritvora i neke druge informacije, čak i u vezi sadržine trans skripata. Zatim, dešava se i to da u elektronskim medijama takva informacija se pojavi čak i više od jednog sata pre nego što se to dogodi, a da za to za sada ne bude nikakve reakcije. To produbljuje nepoverenje u pravosuđe. Pored toga, imamo ne samo slučajeve, već i pojave kada one institucije koje vode postupak, a to je na primer tužilac koji vodi tužilačku istragu i sudija za prethodni postupak koji ima ulogu u određenom postupku, sami za sebe ističu da nisu imuni na pritiske i to ostaje bez reakcije. Naime, ukoliko na one koji vode postupak po njihovoj tvrdnji navodno uznemirenje javnosti može da utiče u toj meri da to može ugroziti nesmetano i pravično vođenje krivičnog postupka, a da istovremeno ne zahtevaju svoje izuzeće iz postupka, to je ogroman problem za celokupno pravosuđe. U tom smislu, imajmo to u vidu, naročito kod procene da li postoj razlog iz tačke 4. člana 211. Zakonika o krivičnom postupku. Svuda gde imamo takav pritisak kome tužioci i sudije ne mogu da se odupru, da vidimo da li ti tužioci, te sudije mogu da vode taj postupak. Konačno, na kraju bih vam samo ukazao na još jednu nelogičnost sa nadom da ćete to ispraviti da u Zakonu o uređenju sudova u članu 7. Predloga zakona kojim se tretira član 23. osnovnog teksta Viši sud sudi za povredu ugleda strane države i međunarodne organizacije, a Viši sud ne sudi za povredu ugleda Republike Srbije, za povredu ugleda naše otadžbine. U tom smislu, ukazujem i svu ovu moju diskusiju shvatite kao doprinos da poboljšamo ono što je moguće popraviti. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, saradnici ministra, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću u svom obraćanju i diskusiji više govoriti o Zakonu o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Odmah da kažem da će SPS, kao što je već rekao naš ovlašćeni predstavnik Petronijević, podržati i ovaj i ove druge zakone iz ovog seta koji mi danas razmatramo u načelu. Mi kao partija smo uvek bili spremni na izmene i dopune zakona i smatramo da je nepotrebna sujeta predlagača zakona da ga pošto poto drži i da ga ne menja, a stvarnost je pokazala i život je pokazao da postoje određeni nedostaci i manjkavosti. Mi smo i ranije učestvovali u donošenju ovih zakona iz razloga što je bilo reči o reformi u oblasti pravosuđa, a mi reformu svakako podržavamo. Danas takođe podržavamo ovaj zakon kojim je zapravo promenjena koncepcija i poboljšanje onoga što je urađeno pre tri godine. Komparacije koje su često na delu kada se donose zakoni sa standardima EU ne uvažavaju specifičnosti kod nas u onome što je život, stvarnost, tako da se ne uvažava ono što je teritorija, gustina naseljenosti i saobraćajna infrastruktura, zatim ekonomsko-socijalni položaj stanovništva, standard, konačno i tradicija. Pokazalo se da sadašnja teritorijalna organizacija sudova ne poštuje osnovna načela, a tu pre svega mislim na dostupnost pravdi, na racionalnost i jednakost pravde za sve građane. Već 2010. godine šira i stručna javnost u Srbiji, pa isto tako i na prostoru Braničevskog okruga, reagovala je na ove probleme koji su proizašli iz primene ovog zakona. Recimo, Osnovni sud u Požarevcu je pokrivao ogromnu teritoriju, tako da su stranke dolazile sa udaljenosti od preko 100 kilometara, naravno i svi učesnici u jednom postupku takođe, a iz formalnih razloga se dešavalo da se otkaže procesuiranje određenog dana i onda su nastupali veliki troškovi. Drugo, kada govorimo o onome što su sudske jedinice bile u nekom većem broju u odnosu na predloženi zakon sada, gde imamo manji broj sudskih jedinica, rekao bih da to čak donekle nije uporedivo. Evo zbog čega. Mogao je biti i veći broj sudskih jedinica, ali ako one nisu funkcionisale u punom kapacitetu, kao što sada razgovaramo da će funkcionisati u smislu da se i krivice i parnice sude u sudskoj jedinici, da i druge radnje koje su potrebne građanima izvrše u sudskim jedinicama, onda je svakako to druga priča. U prošlosti smo imali da se sve krivice i dobar deo parnica sude u sedištu sudova, čak i overavanja određenih dokumenata ili izdavanje određenih uverenja moralo se vršiti u sedištu sudova. Iz tih razloga i građani su reagovali i lokalne samouprave. Primera radi, i u Velikom Gradištu i u Petrovcu na Mlavi opštine lokalne samouprave još 2010. godine su reagovale zajedno sa advokatskom komorom, tačnije rečeno sa odborima i pododborima advokatskih komora. Nezvanično, u tome su učestvovali i drugi delovi stručne javnosti i svakako su još 2010, 2011. godine doprineli da dođe do ovih izmena. Konačno, danas imamo zadovoljstvo da menjamo ove zakone. Nadam se da idemo u dobrom pravcu i da ćemo imati, da tako kažem, boljitak u ovim oblastima. Zato mi podržavamo ove izmene i ovo je praktično jedan nastavak reforme, a u jednom dobrom pravcu. Mi smo sada ispravili ono što nije bilo dobro u prošlosti i nadam se da će to bolje funkcionisati. Nekoliko reči želim da kažem o onome što se ovim zakonom predviđa, a to je u pogledu teritorijalne organizacije, u pogledu područja nadležnosti apelacionih sudova. Reč je o Beogradu i Kragujevcu. Viši sud u Požarevcu i osnovni sudovi na teritoriji Braničevskog okruga potpadaće u područje nadležnosti Apelacionog suda u Kragujevcu. Do sada je to bilo u Beogradu. Geografski gledano, bliži je Beograd, ali ne samo to, saobraćajna komunikacija je veoma nepovoljna u pravcu Kragujevca. Postoji samo jedna autobuska linija i to u pola šest ujutru za Kragujevac iz Požarevca, iz Žagubice, Golubca i najudaljenijih opština, iz Petrovca na Mlavi, iz Velikog Gradišta, iz Kučeva uopšte ne postoji nikakva saobraćajna komunikacija. Takođe, promenom Zakona o uređenju sudova, imamo da veliki broj krivičnih dela, pre svega iz oblasti krivice, prelazi u nadležnost u drugom stepenu na više sudove. Primera radi, u Požarevcu je za 2012. godinu bilo preko 900 predmeta koji su bili upućeni Apelacionom sudu u Beogradu, a od toga je preko 700 bilo zapravo ono što se osuđivalo, odnosno za ona dela za koja su zaprećene kazne do pet godina zatvora. To prelazi sada na više sudove. Prema tome, to je jedan momenat gde dolazi do rasterećenja. Ovo nije samo stav SPS, ovo je stav i stručne javnosti u Braničevskom okrugu. O tome, gospodine ministre, zamolio bih da razgovaramo kada budemo u pojedinostima razgovarali. U svakom slučaju, SPS smatra da donošenjem ovih zakona mi nismo došli do idealnog stanja i rešenja, ali ćemo i pratiti, kako je rekao gospodin Petronijević, koji je ovde govorio u ime SPS, i sve poteškoće i probleme koji se budu javili na vreme da otklonimo, pa ako je potrebno izvršiti nove izmene i dopune ovih zakona. Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Biljana Hasanović Korać.
Hvala gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, javila sam se da pričam o setu pravosudnih zakona koji je na dnevnom redu zato što osećam obavezu, jer sam govorila o ovim zakonima i kada su usvajani 2008. godine i svaki put kada su menjani ili dopunjavani. Tada, 2008. godine, rekla sam – sigurno je da ovi zakoni nisu savršeni zato što ni jedan zakon ne može da predvidi sve slučajeve, a ni sve promene koje će nastati, jer je život uvek inventivniji od zakona, ali oni su napisani najbolje kako u ovom trenutku može jer je za njihovo pisanje korišćeno domaće zakonodavstvo i sudska praksa, zakonodavstvo i sudska praksa evropskih zemalja i preporuke EU. Sada mogu da kažem da sam bila u pravu i da se pokazalo i dokazalo da je to što sam rekla bilo tačno. Što se tiče Predloga zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, detaljnije ću govoriti kada budemo razmatrali amandmane na ovaj zakon. Predlagaču postavljam pitanje da li ste uradili temeljnu i detaljnu analizu funkcionisanja sudova, opterećenosti sudija brojem predmeta po sudovima, broja zastarelih predmeta, troškova rada sudova i sudskih jedinica? Takva analiza da nam je prezentovana dala bi osnova da prihvatimo da je ponuđeno rešenje dobro. Ovako, paušalnim ocenama, ovako je skuplje, onako će biti jeftinije i slično, kod nas opravdano stvara sumnju da je ponuđeno rešenje inspirisano političkim ili nekim drugim razlozima. U obrazloženju predlagač kaže – imajući u vidu činjenicu da su se krivični postupci i većina parničnih postupaka vodili u sedištu suda, to je stvaralo velike probleme i troškove kako strankama, tako i drugim učesnicima u postupku, a naročito advokatima vezanim za njihov dolazak na suđenje. Ne treba predlagač, odnosno vi naročito da vodite računa o advokatima. I ja sam advokat i znam da advokati naplaćuju svoje troškove. Sposobni smo sami da brinemo o sebi. Vaš zadatak, kao i nas poslanika koje su birali građani, jeste da pre svega vodimo računa o interesima građana. Kada kažete da će ovako predviđena mreža sudova i javnih tužilaštava biti racionalnija i jeftinija, osnovano mogu da kažem da će biti kupljen za veći broj građana koji treba da ostvare svoja prava pred pravosudnim organima, ali što će građani iz određenih delova Srbije više da plaćaju da bi došli do svojih prava i do pravde, to za predlagača nije bitno. Bitno je da će državu manje da košta. Međutim, podatke koje je izneo moj kolega Konstantinović iz budžeta za ovu godinu i Predloga budžeta za narednu godinu, jasno se vidi da će i državu više da košta ovo novo rešenje. Što se tiče ostalih predloga zakona u okviru ove tačke dnevnog reda, u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova detaljnije je razrađena zaštita prava na suđenje u razumnom roku i saradnja sudova i drugih organa, a sve drugo se odnosi na usklađivanje odredaba zakona međusobno, malo poboljšavanje i doterivanje pojmova i instituta. Sve u svemu, od vaših obećanja o temeljnoj reformi pravosuđa nema ni traga. Uvek ste samo kritikovali sprovedenu reformu, važeće zakone, a u stvari ste prihvatili sve što je urađeno i nastavljate reformu u istom pravcu i zadržavate iste zakone u suštini. Ne uvodite nikakve promene. Čak ne zalazite ni u popravku onog što se vremenom u praksi pokazalo kao neadekvatno rešenje i što je zbog promena okolnosti potrebno popraviti. Od velikih obećanja, niste uradili ništa, čak ni da se poveća efikasnost u sudovima i ubrza tok suđenja, iako ste vratili 600 sudija u sudove. Kao ministru i kao članu Visokog saveta sudstva želim da vam postavim još jedno pitanje u vezi ove teme. Obzirom da je iz formalnih razloga pao ponovni izbor sudija i da ste sve sudije vratili u sudove, kada će biti doneti kriterijumi i merila za ocenu rada sudije i kada će početi da se primenjuju, da se ocenjuje efikasnost, ažurnost, broj zastarelih predmeta, dostojnost i svi ostali elementi vezani za rad sudija kako bi se pokazalo i dokazalo ko od sudija koji su prošli ponovni izbor i od onih koji nisu prošli, ali su vraćeni, treba da ostane da vrši tu funkciju, a ko ne? Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Ljubica Mrdaković Todorović. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Poštovani gospodine ministre, članovi ministarstva, koleginice i kolege narodni poslanici, dragi građani, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o uređenju sudova se mora posmatrati kroz jedinstvenu prizmu izmene i dopune celog seta pravosudnih zakona kako bi se na pravi način sagledala namera zakonodavca koja se ogleda u predloženim rešenjima koji će doprineti u celini unapređenju pravosudnog sistema naše zemlje. Rak rana našeg pravosudnog sistema je dužina trajanja parnica, gde pojedine parnice traju duže od grčke opsade Troje, a pojedine nadžive i stranke i sudije i advokate. Stranke u postupku u amanet ostavljaju naslednicima vođenje parnice do poslednje pare, te se na kraju ne zna ni šta je tužbeni zahtev, ni u čemu je predmet spora. Takođe, naš prebogati srpski jezik poznaje i izreku „ganjaću ga do božijeg suda“, pa s obzirom da je zasedanje istog odloženo do daljnjeg, naši građani kao alternativu koriste zakonsko pravo da pišu predstavke Evropskom sudu za ljudska prava kao poslednjoj i jedinoj instanci kojoj veruju, a pred tom instancom, odnosno pred sudom u Strazburu broj predstavki naših građana je toliki da nas svrstava na fantastično šesto mesto po broju podnetih žalbi i predstavki. O troškovima koje Republika Srbija trpi zbog nadoknade štete svojim građanima, najčešće zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku, ne treba posebno ni raspravljati. Ispada da država iz budžeta najpre plaća neažurne sudije i sudije koje presporo rade, a nakon toga iz budžeta plaća štetu nastalu zbog njihovog nerada. Pa, nije baš uvek tako. Sudije sudije po zakonu, a procesni zakon omogućava i strankama i njihovim advokatima razne marifetluke kako bi isti otegli parnicu u nedogled, tj. ko gladnu godinu svako iz svojih intetresa. Na drugoj strani, stvarni život i materijalno zakonodavstvo koje je skrojeno takvo kakvo je, generišu bezbroj nepotrebnih sudskih sporova koji opterećuju rad sudova. Na primer, imovinski sporovi koji su generisani naslednim odnosima, ugovorima o kupoprodaji, poklonu, raspodeli imovine za života itd. bi bili u daleko manjem broju kada bi postojala oročena obaveza upisa u katastar nepokretnosti, odmah nakon zaključenja pravnog posla. Tada nikome ne bi padalo na pamet da upisuje pravo svojine po ugovoru koji je sklopio pre 30 ili 40 godina, ali, eto, bio je lenj i nije se uknjižio, pa sada vodi maratonsku parnicu kako bi mu unuci prodavca nepokretnosti priznali pravo svojine. A opet, sve na teret budžeta i štetu građana koji pune taj budžet. Hoću da kažem, iako je namera ovog zakona da ubrza rad sudova i učini ih efikasnijim, da bi se to postiglo, moraju se menjati navike i zakonske praznine koje su generatori sudskih sporova, što uključuje istovremeno usklađivanje i materijalnih i procesnih i sistemskih zakona. Iako je aktuelni Zakon o sudijama donet relativno skoro, 2008. godine, a počeo da se primenjuje 2010, ako grešim vi me ispravite, on je u kratkom roku pokazao određene nedoslednosti i pravne praznine koje je neophodno otkloniti u što kraćem roku. Cilj izmena i dopuna Zakona o sudijama ogleda se pre svega u težnji da naš pravni sistem postane što efikasniji i da građanima omogući zaštitu prava i interesa u razumnom roku, ali istovremeno reguliše i status sudija, njihovu odgovornost prema državi i građanima, uvodi dodatnu transparentnost u rad sudova, ali i poštuje slovo Ustava i čuva nezavisnost sudija kao pojedinaca i nezavisnost suda kao institucije. U skladu sa najboljom praksom iz uporednog prava, predložene izmene i dopune Zakona o sudijama na detaljan način regulišu mogućnost isticanja regresnog zahteva države prema nesavesnim sudijama, i to u situacijama kada država Srbija bude prinuđena odlukom Suda za ljudska prava u Strazburu ili odlukom nekog drugog međunarodnog tribunala da svojim građanima nadoknadi štetu zbog nesavesnog rada sudija ili da naplati štetu koju sudija prouzrokuje namerno nepravilnim radom. U dosadašnjoj praksi često zloupotrebljavan institut zastarelosti krivičnog gonjenja zbog promena okolnosti na koje sud nije mogao da utiče, zamenjuje se dodatnom restriktivnom odredbom zakona koja kaže da predmet može da zastari samo zbog lošeg rada postupajućeg sudije i propusta koje je on učinio. Na drugoj strani, predložena zakonska rešenja omogućavaju trećim licima odnosno učesnicima u sudskim postupcima da ukoliko imaju primedbe na rad postupajućeg sudije, o tome obaveste predsednika suda. Kao novina se uvodi obaveza sudske uprave da o ishodu postupka obavesti podnosioca prigovora. Istovremeno, sudijama se omogućava udruživanje u strukovne saveze koji pre svega imaju za cilj poboljšanje položaja i uslova rada sudija. Ustavna kategorija nepremestivosti sudija je dodatno precizirana, tako da zakon na jasan i nedvosmislen način navodi kada sudija može biti premešten u drugo mesto rada i protiv svoje volje. Moram posebno istaći da je ovim Predlogom izmena i dopuna Zakona o sudijama dat pravi i sveobuhvatni značaj Visokom savetu sudstva, jer se prilikom izbora kandidata za sudije uvodi načelo neposrednosti intervjua, odnosno Visoki savet sudstva je u obavezi da sa svakim kandidatom za sudiju osnovnog ili prekršajnog suda koji se na sudijsku funkciju bira prvi put obavi neposredan razgovor ili intervju, što mislim da je jako dobro. Visoki savet sudstva će po novom Zakonu o Narodnoj skupštini predlagati samo jednog kandidata za izbor predsednika konkretnog suda, što do sada nije bio slučaj odnosno praksa. Izbor predsednika suda je preciziran, pa je mandat predsednika povećan sa četiri na pet godina, ali saglasno praksi i zakonskim rešenjima, za izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda i predsednici nižih sudova će moći tu funkciju da obavljaju samo jednom, odnosno jedanput, tj. neće imati pravo da budu birani u dva ili više mandata. Na kraju, nešto bih u par rečenica rekla o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu. Ovim izmenama i dopunama ostvaruje se bolja organizacija javnog tužilaštva, upotpunjuje nadležnost, obezbeđuje efikasniji rad javnog tužilaštva, vrši se usklađivanje sa drugim zakonima, uz dosledno praćenje međunarodnih standarda i poštovanje osnovnog i najvišeg pravnog akta u našoj zemlji. U Danu za glasanje, SNS će podržati ovaj set pravosudnih zakona. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na primeru ova četiri zakona iz oblasti pravosuđa vidimo da je potrošeno vreme manekenskih osmeha, učmalog izbegavanja susreta sa realnošću, jeftinog kritizerstva i demagogije, nepotkovane ambicioznosti, cinične smirenosti, vidimo da je prošlo vreme kvazisalonske neobaveštenosti i da je od velikog balona od sapunice ostala samo magla koja se i dalje prodaje kao alva upakovana u celofan neke sveopšte bahatosti, ali onoga i onome čega mnogo ima na tržištu, cena brzo pada. Na primeru ova četiri zakona, vi danas teška srca morate priznati da smo mi iz DS bolji od vas, da smo radili bolje, organizovanije, da smo radili bolje u korist građana Srbije, da ste morali da se odreknete svog sistema vrednosti koji ste proklamovali 23 godine, teške godine, i da prihvatite onaj sistem vrednosti i ona načela o kojima smo vam mi govorili. Neću sada da vam čitam šta ste sve kazali kada smo radili reformu pravosuđa. Neću sada da vam čitam vaše izjave, evo baš izjavu gospodina koji dobacuje, šta je govorio o reformi pravosuđa i kakvu je reformu reformisanog pravosuđa najavljivao, ali ću vam samo istine radi, pročitati šta kaže Venecijanska komisija o ovome što vi radite, a na šta se sa ponosom pozivate. Kažu ljudi da nacrti amandmana na Zakon o sudijama i Zakon o uređenju sudova u celini su pozitivni, ali su prilično tehničke prirode. Deluju kao da nisu preterano značajni u odnosu na tešku situaciju u kojoj se trenutno nalazi pravosuđe u Srbiji. Dakle, izmene su tehničko kozmetičke. To kažem ja, ali vam to kaže i Venecijanska komisija. Ako želite polemiku sa DS, onda morate za nju da se pripremite. Pogrešno je da na instituciju koja se zove poslanički klub DS reagujete i napadate je neznanjem, neistinama i klevetama. Za ovakvu polemiku sa nama morate da se spremite i da na naše znanje odgovorite ili ćutanjem, ili vašim enciklopedijskim neznanjem, ali nikako uvredama, jer to u Srbiji ne prolazi. Dakle, ne možete da se ponašate kao vatrogasac koji đevđirom gasi požar, jer od tog požara izgori država. Kazali ste nam nekoliko puta veoma važnih stvari kada je reč o reformi pravosuđa i mreži sudova. Samo zbog građana Srbije ću pročitati ne sve što je čitao gospodin Nenad Konstantinović, gde sve građani Srbije više neće imati pristup sudskim jedinicama i sudu, ali ću navesti samo jednu opštinu. Opština Lučani i njena mesna zajednica Guča. Guča nije opština, Guča je mesna zajednica u opštini Lučani. Jedna veoma poznata mesna zajednica koja organizuje jednu veliku manifestaciju. Nema ko nije trčao tamo da se slika, ali nažalost, zaključili ste da Lučani i Guča više ne treba da imaju sud i da treba da idu u Ivanjicu. Mislite da od Guče do Ivanjice ima 30 kilometara. Znate kada će neko iz Jelen Dola da sedne na autobus i da uhvati taj autobus za Ivanjicu preko Guče i Lučana. Ima da ide do Požege, pa da preseda do Arilja ili Ivanjice. To je put od 130 kilometara. Naravno, najvažnije je to da građane Srbije ni malo ne košta. Verovatno će oni po nekom vašem predlogu da se teleportuju do suda u Ivanjici, da li sa rotacionim svetlima kao ministri, da li bez rotacionih svetala, to ne znam. Ali, neistinita je tvrdnja da to neće proizvesti nikakve troškove po građane Srbije i to vidimo u predlogu budžeta i po novcu koji ste predvideli za Ministarstvo pravde. Na kraju ovog svog izlaganja moram da vam kažem da sam pažljivo slušao vaše izjave o povećanju broja članova SNS. Verovatno to povećanje brojeva utiče, broj članova utiče onih 650 sudija koji nisu vratili člansku kartu SNS kada su se ponovo vratili na sudijsku funkciju. Ali, znam da je građanima Srbije dušaustreptala kada vide koliko vas ima. To je tako srpski, tako uzvišeno, tako napredno. Mislim da su oni to radili iz čistih ideoloških pobuda, te sudije, da su se učlanili u SNS, nikako da bi se vratili na posao. Na kraju, vi nam uvek podmetnete kukavičje jaje, jer kada sam slušao kako ste čitali ko sve neće imati sud, u tom zanosu primetio sam da nema ni Karlobaga ni Ogulina ni Karlovca ni Virovitice, što je normalno, ali nema ni Kosovske Mitrovice, e to nije normalno. Ne znam kako ćete sledeći put izaći pred „Dveri“ i „Obraz“, koji vam više nisu tako popularne organizacije, da im kažete zašto nema suda u Kosovskoj Mitrovici. Nemojte da mi kažete da će ga biti. Evo, ja vas pozivam, bilo koga od vas naprednjaka da odemo 1. maja da obiđemo sud Kosovskoj Mitrovici i da im odnesemo srpsku zastavu. Za kraj, Rumuni nameravaju da priznaju 2015. godine nezavisnost Kosova. Kada vidim kako ova vlada ukida sud Kosovskoj Mitrovici, vidim koliko ti Rumuni kasne za ovom Vladom. Ipak je Srbija bila zapad za njih. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pravda, pravičnost i efikasnost i ravnopravnost u presuđivanje u razumnom roku građana i privrednih subjekata, jer često se ovde govori samo građanima, a mi ovde govorimo i o privrednim sudovima koji su kao što znamo treći stub i temelj demokratije u Srbiji. Naravno, i kada o tome govorimo i ovaj set pravosudnih zakona, mislim da sa te pozicije treba da posmatramo koliko je važno da ovu oblast uredimo da ona bude još bolja, da još više bude pravde, ili da bude prave pravde u Srbiji, prave pravičnosti i efikasnosti i ravnopravnosti pri suđenju. Ovo bih nazvao više reforma reformi koje nije bila uspela, znamo kakva je bila u prošlom mandatu. Čuli smo ovde neke diskusije o toj brzini itd. Rekao bih da je Venecijanska komisija svesna te činjenice, a mislim da je to intencija ovog seta zakona da se ne ide preko noći pa da se naprave kardinalni potezi kao što smo napravili. Bolje je u narednih nekoliko godina imamo odgovarajuće izmene, nego da jednim izmenama presečemo sve i napravimo haos u oblasti. Ovo nije oblast u kojoj možemo da se igramo. Ovo nije oblast u kojoj možemo preko noći da promenimo sve, a da sa druge strane mislimo da smo promenili sve a da napravimo haos koji smo objektivno u jednom prethodnom periodu imali i to nije stav narodnih poslanika. To je stav EU. Mislim da ovakva promena „step baj step“ može da učini da se dođe do ovih osnovnih ciljeva stavljanja u pravu funkciju ovog trećeg stuba i temelja našeg društva, a to je pravda, efikasnost i ravnopravnost građana i privrednih subjekata, nego tako što bismo presekli i prepisali neki zakon iz Evrope, pa rekli – sada je to, a on bude neprimenljiv. Moram da kažem, ne u nameri da stanem u zaštitu sudija, ali i mi kao jedan od ova tri stuba demokratije, kao poslanici smo često zaslužni za nejednako suđenje ili različiti sudski postupci ili različite sudske presude po istom postupku, tako što često ne vodeći računa u nekim zakonskim rešenjima pravimo prostor advokatima da se oni na neki drugi član pozovu nekog drugog zakona razvlačeći postupak . Budimo potpuno iskreni prema tome koliko će sudska vlast biti efikasna, koliko će sudska vlast biti ujednačena u svom sudskom presuđivanju i to u mnogome znači od toga koliko mi vodimo računa, u krajnjem slučaju, kakve zakonske akte, ne samo ovaj set zakona, nego ukupno kakve zakonske akte usvajamo u ovom parlamentu. Prema tome, to je na neki način i naša dodatna obaveza. Pošto imam još malo vremena moram da kažem još samo jednu rečenicu o jednom pitanju i još dve o nekom drugom, a to je u vezi sudova na KiM. Znate, mislim da smo u ovom parlamentu prihvatili Briselski sporazum. Ministar je vrlo precizno rekao šta je status suda u Kosovskoj Mitrovici,a valjda ne mislimo da je potrebno ako imao četiri apelaciona suda, da tu budu, nego je bolje da to bude u Nišu, nego da imamo loše presude na drugom mestu. Kako će biti? To je stvar procesa, pa ćemo u okviru procesa ovde odlučivati u parlamentu i rekao bih da je dobro rešenje nađeno u okviru toga. Kada je reč o rasporedu suda, nadam se da će ministar neke amandmane da prihvati. Naravno da želja da se dođe do kvaliteta je koncentracija sudova i sudskih jedinica. Ne možemo se tu pozivati na ekonomičnost, jer pravda ne može na uštrb ekonomičnosti i uštede i efikasnosti. Moram da kažem da sud u Ćićevcu po broju predmeta zaslužuje da bude bar sudska jedinica. Od 1936. je sud. Tu je 40 hiljada stanovnika i ne bih da posebno ulazim u to. Nadam se da će ministar to da sagleda kada budu bili amandmani, tu činjenicu da ćemo doći do odgovarajućeg pravičnog rešenja i u skladu sa tim će i poslanička grupa SPS podržati ovaj amandman. Ako imam za još jednu rečenicu, moram da kažem pozivajući se na onu analogiju ili na obrazloženje, ako mogu tako da kažem, primedbu ministra kada je reč o prijemu u redove pravosuđa studenata sa neverifikovanih fakulteta. Voleo bih i zalažem se za ravnopravnost privrednih subjekata, pa prema tome i fakulteta. Mislim da se u pravilniku može naći načina, ministre… (Predsedavajuća: Vreme.) … samo ovu rečenicu da završim ako mi dozvolite. Mislim da se u pravilniku može naći načina, ako država finansira studente na državnim fakultetima, oni moraju da imaju prednost u radu državnih organa ukupno. Kako ćete to pravno da nađete da se obezbedi ravnopravnost? Ne znam, ali nije logično da država na jednom mestu finansira studente a da oni onda nemaju… To je u mnogim zemljama rešeno, pa i u Francuskoj, da imaju obavezu da rade osam godina u državnim organima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Teodora Vlahović. Preostalo vreme poslaničkoj grupi DS je tri minuta i 30 sekundi.
Poštovana potpredsednice, uvaženi ministre, kolege i predstavnici ministarstva, uvaženi narodni poslanici, u celih mojih tri minuta svešću se samo na jedno pitanje koje smatram izuzetno važnim, iako je ministar u više navrata potvrđivao da tu neće biti spora ni problema. Radi se o upotrebi jezika nacionalnih manjina u postupcima pred sudovima. Govorim iz razloga što je normalno da tu nemamo spora, da je to ustavna kategorija. To je Ustavom zagarantovano pravo nacionalnih manjina. Potpisali smo četiri bilateralna sporazuma sa susedima, sa Hrvatskom, Mađarskom, Makedonijom i Rumunijom, kojima smo se obavezali da ćemo zaštititi i pružiti mogućnost korišćenja jezika manjina i u sudskim postupcima. Potpisnici smo Evropske povelje koja štiti regionalne i manjinske jezike. U našem zakonodavstvu imao četiri zakona koja to regulišu. Rekli bi da smo prenormirani. Imamo Zakon o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina, o službenoj upotrebi jezika i pisama i dva procesna zakona i svaki na svoj način govore o ovom problemu. Ono što bih htela da ukažem kada, spominjem sve ovo čime ova oblast regulisana, da ove odredbe prateći od Ustava, pa ka pojedinačnim zakonima, nisu u najboljoj harmoniji, ima malo dizbalansa i na različite načine regulišu oblast. Ono što svakako nije sporno da svi ovi zakoni omogućavaju ovu upotrebu. Tu sigurno ćemo se složiti, međutim, iskustva koja imam s obzirom da sam pripadnik nacionalne manjine i znam kakve su naše muke u upotrebi službenog jezika i pisama, govori mi da nije tako jednostavno obećati da će se nešto izvršiti, da mnogo toga treba tu preduzeti da bi do upotrebe jezika nacionalnih manjina došlo u sudskom postupku u pravom značaju. Iz jedne analize koju je radio zaštitnik građana na teritoriji Srbije, ukazano je da recimo u centralnom delu Srbije skoro da se uopšte ne koriste jezici nacionalnih manjina u službenoj upotrebi, a i tamo gde se postavi taj zahtev, komentari su veoma neumesni, kažu da oni to traže da bi usporili postupak. Najviše se koristi normalno u Vojvodini koja je tradicionalno multinacionalna i gde postoji ta tradicija. Pri tome, i u Vojvodine se ne koristi podjednako najviše se koristi mađarski jezik, to znači u sredinama gde oni mogu, najčešće je Subotica, Zrenjanin, Senta, nekada i Temerin kada je imao sud bio je po tome poznat. Vi ste govorili ministre o problemu koji je Vršac imao. Igrom slučaja dolazim, rodom sam iz tog kraja, poznajem veoma dobro kraj i znam koliko mojim seljanima je teško da vode sudski postupak na srpskom, to ne znači da ga oni ne govore, ali terminologija im nije poznata. Prema tome, treba im omogućiti edukacijom sudija i ostalih sudijskih službenika da bi mogli da svoj jezik koriste i trebalo bi prevashodno, s obzirom da terminologiju ne možemo iz rečnika da učimo, trebalo bi bar neke zakone procesne i neke suštinske zakone prevesti na jezicima nacionalnih manjina, jer bi to omogućilo bolje osposobljavanje za rad kadra u pravosuđu. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam poprilično iznenađen s obzirom da ja priznajem da ne dolazim iz oblasti pravosuđa, nekim „neznanjima“ koji su iskazali oni koji su trebali biti eksperti u ovoj oblasti, posebno ako neko predaje na Pravnom fakultetu i ako ubuduće treba sa tog Pravnog fakulteta da izađu sudije koje će se tu školovati i koje treba da obnove čast i dostojanstvo tog poziva koji je, žao mi je što moram to da kažem, ta čast i dostojanstvo je potpuno zagubljeno u poslednjih 20-ak godina, a u poslednjih 10 godina posle reforme i deforme, ne treba ni govoriti. Za samo nekoliko sati sam prikupljao komentare na pauzi, šta misle građani o sudstvu, pravosuđu, mreži sudova, itd? Od svih komentara koje sam dobio, a ima ih stotinak za dva sata, koje sam uspeo da skupim, nijedan nije pozitivan. To govori o tome šta građani misle o pravosuđu, a ja moram reći da mnogi od nas ovde su govorili u vrlo ružičastom i pozitivnom svetlu o stanju u našem sudstvu, u našem tužilaštvu, o mreži sudova, o mreži tužilaca. Nisam za manekenske osmehe, ali nisam ni zato da tužioce, posebno ove najvažnije republičke i za organizovani kriminal, nisam za to da ih dovodimo na svadbe državnog sekretara u Ministarstvu pravde, to je za mene neprihvatljivo. To govori o povezanosti izvršne vlasti sa pravosudnom, posebno ako mladoženja i tužilac nisu u rodbinskoj vezi. Ako jesu, tek je to onda problem. Dakle, nisam za tu vrstu manekenskih osmeha koji se pokazuju na tim svadbama, gde želi da se pokaže moć stranke nad pravosuđem i da se time stavi na znanje građanima kojima se sudi, u kojoj mreži sudova će se raditi, u kojoj mreži tužilaca. Nisam iznenađen prošlom mrežom sudova i mrežom tužilaca, s obzirom da je ministar pravde bila gospođa koja je radila nekad u Kabinetu Ministarstva pravde, a između službenika u Ministarstvu pravde i Ministarstva pravde imala jednu odiseju koja se zove tužilaštvo. Godine 2003. bivši ministar pravde ili ministarka pravde izabrana je za tužioca, odnosno imenovana protivustavno. Dakle, bivši ministar postao je tužilac protivustavno, odnosno ministarka i to je ustavni sud 2004. godine i proglasio da je to imenovanje 2003. godine bivšeg ministra pravde koji je kasnije postao ministar pravde, a tada je postao tužilac, bio neustavan, na istom imenovanju je imenovan i Bruno Vekarić. Zato pitam ministra pravde, da li je tačno da je Ustavni sud 2004. godine proglasio neustavnim Zakon o tužilaštvu po kojima su imenovani, Snežana Malović za tužioca i Bruno Vekarić za tužioca? Ovo pitam tim pre što je Bruno Vekarić i dalje zamenik tužioca za ratne zločine i nije prošao prvi izbor u Skupštini. Dakle, njega je kasnije, molim malo za pažnju, Veće tužilaca ponovo izabralo na mesto zamenika tužioca za ratne zločine, bez obzira što nije prošao prvi izbor u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Zato bih voleo da ministar pravde odgovori da li su to izbori iz 2003. godine bili protivustavni, odnosno da li je Ustavni sud to proglasio neustavnim? Takođe, želeo bih da mi odgovori da li je isti taj Ustavni sud, odnosno u drugom sastavu, proglasio i neustavnim izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda? Danas kada slušamo kritike ovih zakona, treba da znamo da su većina izbora, većina odluka za vreme bivše vlasti proglašene neustavnim i da su čak oni čiji su izbori proglašavani neustavnim, rukovodili pravosuđem. Zato bih želeo da mi se na to odgovori ukoliko je to moguće. Naš narod kaže da nema poverenja u ovu presudu i otprilike se svi komentari svode na to da sirotinja nema pravo da se tuži, da nema gotovo pravo ni da se uhvati za kvaku i da nema čemu da se nada kada se uhvati za kvaku bilo kog suda. Mreža sudova koja je bila, bila je takva da smo mi iz Inđije i Pazove morali da putujemo od 50 do 70 kilometara svaki dan da bi došli do suda, odnosno Prvog osnovnog suda u Sremskoj Mitrovici. Pri tome smo za godinu dana trošili goriva oko 100 hiljada, što stranke u postupku, što svedoci, što advokati, godišnje su trošili oko 100 hiljada evra, zato što im je Osnovni sud bio dostupan tek u Sremskoj Mitrovici, pa je od Pazove, Banovaca, Belegiša, Slankamena, Inđije, Novih Karlovaca trebalo putovati do Prvog suda i pri tome su se naravno koristili automobili i na taj prevoz je potrošeno preko 100 hiljada evra. Takođe je izgubljeno svake godine oko 40 hiljada časova za vreme dok je putovanje sa tih mesta do udaljenog suda, do dostupnog sudstva, bilo dostupno u to vreme. Meni nije čudo što nas ogovaraju danas i što najlošije o ovom zakonu govore oni koji su izvršili reformu i deformu bivšeg suda. Kod njih je Boginja Pravde bila toliko slepa da su je priveli i učlanili u njihovu stranku. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, danas je pred nama set zakona iz pravosuđa. Donošenje seta zakona iz oblasti pravosuđa prava je stvar, kako za građane Republike Srbije, tako i za državu Srbiju, iz više razloga. Navešću samo nekoliko. Prvo, primenom ovih zakona poboljšaće se rad pravosuđa. Drugo, ovim zakonima pridoneće se vraćanju poverenja naših građana u pravosudne organe, koje je izgubljeno u prethodnom periodu bivšeg režima. Treće, svim građanima Republike Srbije omogućiće se lakši pristup pravdi. Četvrto, uspostaviće se jače osnove vladavine prava nad politikom. Peto, primenom ovih zakona pridoneće se modernizaciji Srbije za koju se zdušno zalaže SNS na čelu sa svojim predsednikom, gospodinom Aleksandrom Vučićem. Gospodine ministre pravde i državne uprave Selakoviću, nasledili ste Ministarstvo pravde i državne uprave u momentu kada je pravosuđe u Srbiji, po oceni evropskih zvaničnika, bilo najgore u Evropi. Srbija se po osnovnim kriterijumima rada pravosuđa nalazila na poslednjem mestu. Tada ste, gospodine ministre, nasledili ogromne probleme od bivšeg režima, a ja ću navesti samo neke. Prvo, od nezapamćenih skandala u kadrovanju i proterivanju sudija do neuravnoteženih krivičnih dela, sudstvo se tada ljuljalo kao zgrada sklona padu. Drugo, bivša vlast bivšeg režima postavljala je za sudije ljude koji nikada nisu radili u pravosuđu, nisu imali nikakve rezultate u svom radu, a izabrali su, verovali ili ne, i mrtvog čoveka za sudiju. Sudije su bile šokirane kada su videle da se na spisku izabranih sudija nalazi mrtav sudija, odnosno njihov pokojni kolega. Šokirana je bila i evropska javnost. Treće, neke sudije su umirale i od nepravde, 14 sudija, po izjavi predsednice Društva sudija Srbije, ili izvršili samoubistvo, kao što je bio slučaju sa Slobodanom Francikićem. Četvrto, mrežu sudova bivši režim doneo je preko noći, rađena je političkim odlukama i nije bila zasnovana na racionalnim potrebama države Srbije. Peto, bivši režim nije imao sudove u pograničnim mestima. Šesto, bivšem režimu pravda nije bila dostupna, kod bivšeg režima građanima Srbije, jer su za najmanju potvrdu dugo putovali i gubili po čitav dan. Sedmo, bivši režim drastično je smanjio broj osnovnih sudija. Osmo, bivši režim nije imao sudove u mestima sa naseljenim manjinskim zajednicama. Osmo nadalje, vlast drastično je bivšeg režima smanjila broj sudija i to najiskusnijih i najsposobnijih. Deseto, Visoki savet sudstva je u bivšem režimu u potpunosti se slizao sa resornim ministarstvom i izvršnom vlašću, uglavnom vladajućom strankom. Eto, bivši režim, gospodine ministre, doveo je sudstvo u takvo stanje da nema predanog pravnika koji tragediju sudstva nije doživeo kao tragediju profesije. Gospodine ministre, vašim izborom za ministra pravde i državne uprave preokreće se takvo stanje u pravosuđu na bolje, u korist građana Republike Srbije i države Srbije, u korist pravde i prava, što je prepoznala i Evropska komisija i to je prava stvar. Zato ste vi, gospodine ministre, sa timom stručnjaka sačinili novu nacionalnu strategiju za reformu pravosuđa za period 2013-2018. godine, koju je usvojila ova Narodna skupština Republike Srbije 1. jula 2013. godine, a i Akcioni plan za sprovođenja nacionalne strategije reforme pravosuđa. Akcionim planom razrađene su kompletne mere aktivnosti koje se ažuriraju svake godine na osnovu analize ostvarenog u prethodnom periodu. Ovim zakonima o sedištima sudova i javnih tužilaštava povećava se broj osnovnih sudova sa 34 na 67 i time se ispravlja greška prethodnog režima. Na taj način će se smanjiti određeni problemi i troškovi, kako sudova, tako i učesnika u postupku. Time će se osnovni sud približiti građanima Srbije, što je velika vrednost. Nadalje, ispraviće se nepravda građanima, nanesena u bivšem režimu, time što će se omogućiti lakši pristup pravdi. Ovo je i najvažniji razlog, kako ste naveli, donošenje ovog zakona, jer su se sudske jedinice pokazale kao necelishodne. Osnovni sudovi su bazični sudovi i najveći broj građana se obraća upravo osnovnim sudovima, u cilju zaštite svojih prava i interesa. Čudno je, gospodine ministre, da su to kritikovali danas i juče neki profesori prava, a studenti ih posmatraju i verovatno se čude iznošenim tvrdnjama. Na kraju, ubeđen sam da će se donošenjem ovih zakona pridoneti većoj nezavisnosti sudova, nepristrasnosti i kvalitetu pravde, stručnosti, odgovornosti, efikasnosti našeg pravosuđa. Gospodine ministre, vašim angažovanjem pravosuđe u Srbiji sve više poprima konture evropskih pravosudnih vrednosti i rešenja, a i domaće srpske pravosudne tradicije. Srpska napredna stranka je ponosna što ima takvog ministra, čestitog, poštenog, duboko stručnog i vrednog i velikog patriotu. Pozivam vas, dame i gospodo narodni poslanici, da u danu za glasanje date svoj glas za ovaj set zakona, bez obzira na stranačku opredeljenost. Time ćete zasigurno biti učesnici modernizacije Srbije, koju provodi SNS na čelu sa svojim predsednikom Aleksandrom Vučićem. Hvala vam.
Po kom osnovu gospodine Stefanoviću? Nemate razlog za repliku. (Borislav Stefanović, sa mesta: Stranka je spomenuta.) Jeste spominjao bivši režim, ali bivši režim je širok pojam. Po Poslovniku, Janko Veselinović, izvolite.
Članovi 105. i 106. Mislim, predsedavajući, da ste trebali da date reč gospodinu Stefanoviću, kao ovlašćenom predstavniku DS, iz razloga što jeste govoreno direktno o bivšem režimu u kome je DS, ako hoćemo tako da kažemo, bila ključni faktor te vlasti. Međutim, ono što ste vi trebali da primetite i što ste trebali da kažete poslaniku koji je govorio, a i celoj javnosti, poslanicima u sali, jeste činjenica da se on obraćao nepostojećem čoveku. Naime, celo vreme je govorio i obraćao se ministru koga nema ovde u sali, pravio mu hvalospeve, a vi znate da je to čak i razlog za prekid sednice, dok se ministar ne vrati sa pauze, odnosno da je neuobičajeno da radimo dok ministar nije tu, naročito ako čovek ima takvu želju da priča o njemu kao uzdanici našeg pravnog sistema i kao nekome ko ostvaruje ciljeve zadane od gospodina Aleksandra Vučića, koga takođe nema u sali. Hvala.
Ostajem pri stavu da Poslovnik nije povređen. U pojmu „bivši režim“ mogao bih se i ja pronaći, pošto znate da smo u prošlom sazivu bili zajedno. To je jedno. Drugo, kada je reč o ministru, ako neko od poslanika ne želi da govori kad nije tu ministar, a na redu je, ja ću onda to prekinuti. Pošto to nije tražio poslanik, a inače će ministar doći, tu je, nema povrede Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Mujo Muković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, naravno da bih voleo da je gospodin ministar tu, ali neću tražiti prekid sednice zbog toga, pogotovo što pripadam poslaničkoj grupi SNS. Takođe i ministar je naš, tako da ne bi bilo u redu. Ono što sam želeo da kažem želeo sam da gospodin ministar čuje, pa ću zamoliti državnog sekretara, Neđu Jovanovića, da makar on sasluša ono što govorim, mada i on, vidim, razgovara sa kolegom. Gospodine Jovanoviću, pošto ministar nije tu, ako možete makar vi da saslušate. Šalu na stranu, mislim da je ova dvodnevna rasprava pri kraju, da smo svi umorni, ali to ne znači da je ovo što sada govorim manje bitno od onoga što smo čuli u prethodna dva dana. Pred nama je vrlo važan set zakona, pogotovo prvi zakon - Zakon o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. To je jedan od onih zakona za koje se kaže da su važni, da se veliki broj građana zapravo interesuje za njih, gleda ovu sednicu i čeka šta će Narodna skupština doneti i kakvu će mrežu sudova i javnih tužilaštava usvojiti. Znam da će mnogi predlagači, pa verujem i ovaj predlagač, gospodin Selaković, reći da u izlaganjima poslanika, bez obzira da li su opozicija ili pozicija, ima mnogo lokalpatriotizma, ima zalaganja za sudove u svojim mestima, u mestima odakle narodni poslanici dolaze. Na početku ću reći da podržavam sve ono što su kolege iz poslaničke grupe SNS rekle o ovom setu zakona, pogotovo ovlašćeni predstavnik naše poslaničke grupe, gospođa Maja Gojković. Sve pohvale koje su izrečene za ove zakone i ja podržavam. Međutim, kao predsednik Bošnjačke narodne stranke, jedne manjinske i regionalne stranke, takođe imam i pohvale i zamerke na ovaj set zakona. Pohvalio bih to što su sandžačke opštine Priboj i Sjenica dobile nazad svoje osnovne sudove koje su imale do 1. januara 2010. godine. Takođe je i Novom Pazaru susedna opština Raška dobila osnovni sud, ali ću reći da je opština Tutin po svim ovim kriterijumima bila pre ovih opština. Ako su one dobile osnovni sud, morala je i opština Tutin da dobije takođe osnovni sud, kao i opština Nova Varoš, makar sudsku jedinicu. Zbog toga bih voleo da je ministar tu, jer on je iz opštine Nova Varoš i mislio sam da apelujem na njega da Nova Varoš dobije sudsku jedinicu, a opština Tutin osnovni sud. Opština Tutin se nalazi u jugozapadnom delu Srbije. Njena površina je 741 km2. Ima blizu 37.000 stanovnika. Neko se pozivao na kriterijum klime, pa vam mogu reći da je klima u opštini Tutin skoro ista kao u opštini Sjenica, mada je Sjenica poznata po tome da je najhladniji grad, ali je Tutin tu negde sa njom. Zatim, to je pogranična opština, 60 km dugačka granica prema Crnoj Gori i 40 km administrativne linije prema AP Kosovo i Metohija. Zatim, 99 naseljenih mesta koja su mnogo raštrkana. Veoma je slaba putna komunikacija i povezanost tih mesta. Sada možete zamisliti nekog građanina koji treba da dođe prvo u opštinu Tutin, a onda da ide u osnovni sud u Novom Pazaru. Istina, Tutin je od Novog Pazara udaljen nekih 35 kilometara, ali je put između Tutina i Novog Pazara ubedljivo najgori u Srbiji, tako da mu treba preko sat vremena, bez obzira na tu kilometražu, da putuje automobilom iz Tutina do Novog Pazara, nažalost. Podneo sam amandmane na ovaj predlog zakona. Obično poslanici kažu – glasaću u zavisnosti od toga da li će moj amandman biti prihvaćen ili ne, ali ja ću ovog puta reći drugačije. Podržaću sigurno ovaj set zakona iz političke korektnosti prema SNS kao političkom partneru, ali sam želeo da gospodin Selaković ovo čuje, da ozbiljno razmisli o ovim amandmanima. Ništa ne uslovljavam, ali bih apelovao na njega da razmotri ovo ozbiljno. Prilikom rasprave u pojedinostima takođe će biti prilike da se to pitanje potencira i da na kraju poboljšamo ovaj predlog, da opština Tutin dobije osnovni sud koji je imala, što narod kaže, i za vreme Tita i Miloševića. Ukinula ga je prethodna Vlada, ali smo se mi nadali da će ova da ga vrati i nadam se da ćemo uspeti u tome. Takođe, da Nova Varoš dobije sudsku jedinicu. Zahvaljujem.
Hvala. Verujem da će državni sekretar preneti to ministru. Reč ima narodni poslanik Ninoslav Girić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine Jovanoviću, koleginice i kolege, pred nama je set četiri zakona iz domena pravosuđa, a ja ću govoriti o Predlogu zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Iako nisam stručnjak iz ove oblasti, daću nekakav komentar. Znam da je Ministarstvo, na čelu sa ministrom Selakovićem i njegovim saradnicima, dugo i pažljivo radilo na ovom setu zakona, vodeći računa o mnogim činjenicama i, uz pozitivno mišljenje Venecijanske komisije, poslanička grupa SNS će svakako podržati ovaj set zakona. Od 1. januara 2010. godine važi Zakon o područjima sudova i javnih tužilaštava i u periodu od skoro četiri godine, od kada se primenjuje, uočeni su mnogi nedostaci u odnosu na teritorijalnu organizaciju osnovnih sudova i osnovnih tužilaštava. S obzirom da su se krivični postupci i većina parničnih postupaka vodila u sedištima sudova, bilo je dosta problema i velikih troškova svih učesnika u postupcima. Pored toga, veći broj opština ostao je bez osnovnog suda, iako broj stanovnika i tradicionalno postojanje osnovnog suda nije bilo standard i merilo, što svakako nije bilo opravdano. Tako je i opština na jugu Srbije, Vlasotince, ostala bez osnovnog suda, ka kome gravitira i opština Crna Trava na samoj granici sa Republikom Bugarskom. Radi povratka osnovnog suda u Vlasotincu, meni se obratila grupa građana opštine Vlasotince i Opštine Crna Trava. Zatim, imam zahtev opštinskog javnog pravobranioca opštine Vlasotince. Zatim je Skupština opštine Vlasotince odlukom od 26.09.2013. godine u ime svojih građana tražila da sud opšte nadležnosti u Vlasotincu bude organizovan kao osnovni sud Vlasotince, a ne kao sudska jedinica. Inače, Osnovni sud u Vlasotincu bi trebalo da pokrije, površinski gledano, područje od oko 615 kvadratnih kilometara. Brojnost stanovništva je oko 40.000 građana i 73 naseljena mesta ove dve opštine, od kojih je najudaljenija oko 70 kilometara. U skladu sa navedenim, moj je predlog, moguće rešenje je da se planira osnovni sud u Vlasotincu, našta sam zajedno sa kolegama iz PUPS podneo amandman, da se sudska jedinica, koja je planirana za Vlasotince, dodeli nekoj od opština kao npr. opštini Ljig, ili opštini Varvarin, a da osnovni sud bude organizovan u opštini Vlasotince. Naravno, o tome će biti reči kada bude reči i amandmanima. Ono što je rekao kolega Mujo, bez obzira na postupak Ministarstva po ovom predlogu i ovom amandmanu, poslanička grupa SNS će glasati za ovaj set zakona. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragan Nikolić.
Hvala lepo, gospodine predsedavajući. Gospodine državni sekretaru, a do skora kolega poslaniče, koristim priliku da vam čestitam na imenovanju za državnog sekretara. Očekujem da pružite makar onoliki doprinos kao što ste to činili dok ste bili poslanik. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije koji već dva dana pratite događanja u Narodnoj skupštini koja su veoma zanimljiva, kako za nas narodne poslanike, tako naravno za građane Srbije, a ponajviše za predstavnike pravosuđa koji očekuju promene, koje u ovom trenutku iščekuju kakva će sudbina njihova biti određena u ovom visokom domu. Mi smo dva dana slušali od raznih političkih grupa i političkih opcija kritiku od onih koji su radili na izradi zakona 2008. i 2009. godine. Pokušaj da se preokrene da je 66 sudova manje od 34. Slušali smo, takođe, da nema rešenja za sudove na Kosovu i Metohiji, a jasno je rečeno da svi sudovi, sva tužilaštva ostaju da funkcionišu i da će se posebnim zakonom, koji je zbog specifičnosti situacije, i političke i državne i nacionalne, rekao bih, u kojoj se Srbija nalazi biti donet kada za to dođe vreme. Svako ko je dobronameran i racionalan potpuno shvata suštinu da pravosuđe na Kosovu nastavlja da funkcioniše, da nije obuhvaćeno ovim setom zakona, ali će nastaviti da radi bez ikakve smetnje, ali će i pojedine odredbe ovih zakona koje se odnose na sudove i na sudije i na tužioce, naravno biti primenjeno i na sve kolege koji tamo rade. Najčudnije od svega je to što su neki ljudi kritikovali da smo mi na okružnim odborima SNS odlučivali o tome gde će biti sudovi, gde će se postavljati tužilaštva, a ja obaveštavam javnost jer je to možda nekome i promaklo, da okružnih odbora SNS nema od februara meseca kada smo izmenili Statut. Bio sam predsednik Okružnog odbora, više nisam. Dakle, nikakve sastanke nismo imali, niko od nas nije konsultovan, niko od nas nije davao mišljenje. Nismo radili kao što je to radio prethodni režim, a 2008. i 2009. godine je najbolje radila u Nišu „Niška meana“. Radila je zbog toga jer se tu okupljala elita iz prethodnog režima, koja je određivala ko će biti sudija, ko je kome kum, ko je kome pobratim, ko je koga zadužio, gde će biti osnovni sudovi, gde ih neće biti. Tu su razvijane razne mape, razne karte, razni listići dodavani. Na taj način smo došli do takvog pravosuđa koje je osudila i Venecijanska komisija, zbog čega smo dobili i najgoru moguću ocenu što se tiče pravosuđa. Ono što znam da za zadnjih 15 meseci ministar pravde, gospodin Nikola Selaković, je 22 puta bio u ovom parlamentu. Davao je predloge zakona koji su veoma konzistentni, koji su pokušaj da se ispravi, popravi, dopuni, izmeni i na bolje okrene stanje u pravosuđu. Sa željom da se učini još jedan korak ka EU, da postanemo časni građani, da imamo pravo na pravdu, da imamo pravo na efikasno suđenje, na pravično suđenje, da sudije i tužioci koji rade svoj posao mogu da ga slobodno i neometano od političkih partija, stranaka na vlasti, rade, da ga rade po najboljoj savesti, a naravno po zakonima ove države. U tom smislu su i ovi predlozi zakona. Apostrofirao bih posebno Zakon o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Ono što je veoma bitno reći, naravno za javnost Srbije koju ovo interesuje, do sada je u Srbiji bilo 34 suda sada je predviđena 66 sudova, mislim na osnovne. Što znači da je povećanje skoro za duplo. Onaj ko zna šta su osnovni sudovi, ko je ulazio u sudove, a većina građana naravno da jeste, podrazumeva od stražarskog mesta preko daktilografa, preko obezbeđenja, preko pisarnica, parničnih, vanparničnih, izvršnih odeljenja, krivičnih odeljenja, sudija koji rade krivicu, sudija koji rade parnicu, koji rade vanparnicu. Znači, jedan kompletan zaokružen sistem. Tako da smo mi sada sa ovim predlogom dali mogućnost da se u još 32 grada zaokruži celina koja se zove osnovni sud. To je naravno prednost, osim za one maliciozne koji bi hteli da 34 bude više od 66 ili da 66 bude manje od 34. Znate kako, u politikanstvu je sve dozvoljeno i očigledno da Makijaveli ovde ima veliki broj pobornika i ljudi koji bi radi ostvarenja nekog političkog cilja, bili u stanju da upotrebe i notorne laži i neistine. Takođe je bilo 34 osnovnih ili državnih javnih tužilaštava, sada je taj broj popet na 58, s tim što je obično ujednačeno da osnovni sudovi budu praćeni od osnovnih tužilaštava, ali se ovde išlo i za tim da jedno tužilaštvo može da pokrije teritoriju dva osnovna suda. To u svakom slučaju možem biti pohvaljeno jer je veoma ekonomično. Jedan novina koja nije postojala, a to je da su sudske jedinice ranije uglavnom radile parničnu materiju, uglavnom i to u manjem delu, a da se novim propisima predviđa da u sudskim jedinicama se radi i krivična materija i parnična. Tako da to može biti skoro imitacija ili jedan deo ogromni, pretežni deo rada osnovnih sudova gde je predviđeno osim toga da se u onim mestima gde nema i sudskih jedinica mogu davati sudski dani. To je jedna dobra tradicija u srpskom pravosuđu. Toga je bilo i ranije. U mestima gde nema dovoljnog broja predmeta ili ih ima veoma malom broju, naravno, dozvoljeno je organizovati sudske dane, sakupiti sve predmete i u deset dana izaberete jedna radni dan kada ćete pozvati stranke. Na taj način se smanjuju troškovi njihovog dolaska do sedišta suda, a sa druge strane se povećava efikasnost u radu. Zakon o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava po meni je uravnotežen zakon. Čini mi se da kada je bio dat predlog da u 182 opštine u Srbiji bude u svakoj jedna opštinski sud, jedno tužilaštvo, ni to neke ne bi zadovoljilo, rekli bi da je to malo i da je potrebno da ima možda po dva suda u nekoj opštini. Ali, prosto je to nemoguće. Mi smo jedna država koja je veoma siromašna i koja izlazi iz jednog perioda potpune privredne, ekonomske propasti, kolapsa koji umalo nismo doživeli da nije došlo do promene i formiranja ove nove Vlade 27. jula 2012. godine. Primer bih posebno naveo uravnoteženosti u Pčinskom okrugu. Tamo je predviđeno, po starom zakonu je bio sam jedan Osnovni sud u Vranju, po novom zakonu predviđena su tri, u Vranju ostaje, u Bujanovcu će biti osnovni sud i u Surdulici. Sa tim se u mrežu uvezuju i tužilaštva, tako što će u Vranju biti Osnovno tužilaštvo, koje će davati dobre usluge Osnovnom sudu u Bujanovcu, a u Vladičinom Hanu će biti Osnovno javno tužilaštvo, koje će pokrivati teritoriju Surdulice. Takođe treba istaći da postoje sudske jedinice Osnovnog suda u Surdulici u Bujanovcu i u Vladičinom Hanu. Na taj način je stvorena jedna klima i mogućnost da ljudi iz Bosilegrada dođu do Osnovnog suda u Surdulici, obave sve što je potrebno, a naravno, što će biti tamo i sudska jedinica može se obaviti i mnogo drugih poslova. Ovo sam rekao zato što mislim da je danas pomenuto da je Preševo trebalo da dobije osnovni sud, ali je nemoguće da u jednom okrugu imate četiri osnovna suda, jer to bi bilo preambiciozno, to bi bilo na štetu ili neodgovarajuće za sve ostale. Što se tiče jezika i pisma, jer je poslanik iz Preševa danas o tome govorio, naravno, ovim zakonom se to ne reguliše, posebnim zakonom će biti regulisano. Takođe, u sadašnjem Osnovnom sudu u Vranju su kolege albanske nacionalne manjine u velikom broju zastupljene, kako u sudu, tako i u tužilaštvu, imamo i prevodioce, stručne saradnike, imamo daktilografe, tako da u toj nekoj formi je u potpunosti zadovoljena i ta neka nacionalna struktura. Dakle, Albanci u Preševu i Bujanovcu, imaju potpunu mogućnost kao i Srbi, kao Romi, niko nema tamo prednost, niti je neko oštećen na bilo koji način, pogotovo ne ovim setom zakona. Samo bih rekao još za sudove na KiM, to bih rekao zbog javnosti, potpuno jasno stoji, osnivanje sudova i javnih tužilaštava, nadležnih za teritoriju AP KiM, njihova sedišta i područja na kojima vrše nadležnost, uređuju se posebnim zakonom. Znači, urediće se posebnim zakonom kada za to dođe vreme, kada se steknu uslovi i naravno da ćemo mi i tada podržati, i smatramo da je to deo naše teritorije, da će uvek ostati u tom političkom smislu i pravnom smislu, u okviru Republike Srbije, kako je to predviđeno Ustavom Republike Srbije. Imamo i izmene i dopune Zakona o sudijama. Ono što je najvažnije i za mene najmarkantnije, to je da se predviđa nadoknada štete ukoliko sudija namerno, svesno odlučujući da napravi nekome štetu, da učini nešto što nije smeo, prouzrokuje štetu, a ta šteta bude konstatovana u sudskom postupku, Republika Srbija iz svog budžeta plati određenu nadoknadu fizičkom ili pravnom licu zbog namernog prekršaja sudije. Šta ćete poštenije od toga, nego da se regresirate od sudije koji je to učinio, a nije smeo, znao je, zato je diplomirao na pravnom fakultetu, položio pravosudni ispit i naravno da je u nekom ranijem periodu bilo, a nadam se da takvih sudija neće više biti, ali ovo mora biti usvojeno po mom dubokom ubeđenju da bismo mogli da nadalje imamo jedan mač iznad glave. Dakle, svako ko želi, ko pomisli da zbog nekog sitnog interesa može da završi posao tako što će nekoga da ošteti, a da u isto vreme država bude dužna da to plati, a da on od toga nema nikakve štete. Došlo je vreme, ako ste načinili štetu, morate da očekujete da morate da je nadoknadite, jer država nije toliko bogata da može večito da plaća nečije tuđe brljotine, neznanje ili zlu nameru. U ovom smislu, u potpunosti podržavam odluku i predlog iz ovog predloga zakona. Što se tiče premeštaja sudija, potpuno je legitimno, jasno, imajući u vidu da čitav ovaj set zakona kada bude usvojen, biće potrebno da se određene sudije premeštaju, odnosno vrate tamo i ja očekujemo da će to biti veoma dobrovoljno, da će to biti bez da će se neko usprotiviti, jer svako ko živi u Preševu, u Bujanovcu, Surdulici ili Hanu će se vrlo rado vratiti u svoju matičnu opštinu i raditi svoj posao sa komšijama, prijateljima, bez da opterećuju državu putovanjima, troškovima i svim ostalim što je do sada bilo. Naravno, pre donošenja rešenja, upućivanju sudije, pribaviće se mišljenje Visokog saveta sudstva, a takođe i svih sudija suda u koji sudija bude izabran i suda u koji se upućuje. Prema tome, sve ove kolege znaju šta treba da se radi i naravno da niko nikome tu neće hteti da napravi bilo kakvu štetu. Takođe se uvodi jedan institut, a to je da se vrši vrednovanje sudija. Toga do sada nije bilo ili je bilo ad hok, povremeno i kada je nekome trebalo, kada je trebalo nekoga odstreliti, onda su pravila ad hok komisije koja bi nekog sudiju, tužioca, uklanjao. Ovog puta, komisija VSS vrednuje rad sudova i predsednika sudova, komisije su sastavljene od tri člana u kojima sudije sudova višeg stepena vrednuju rad sudija i predsednika sudova nižeg stepena. Šta ćete prirodnije od ovoga? Iskusnije sudije sa dužim stažom, i pretpostavkom da znaju više, kontrolišu sudije nižeg suda u svakom pogledu. Ovo sprečava i mogućnost zastarevanja, jer svaki put i svakog meseca ako dajete izveštaje, morate reći zašto vam predmet nije zakazan ili ako je zakazan, zašto se odlaže u nedogled, da bismo sprečilo ovo što se događalo nekih desetak godina, a što neki poslanici sada spočitavaju i pričaju o tome da je zastarelost nastupila sada. Zastarelost nastupa tako što protekne vreme, a deset godina je neko drugi bio na vlasti, pa je sve ovo zastarelo, pa je efekat postignut sada od pre mesec ili dva. Još nešto, što se tiče predsednika sudova, veoma pametno, predsednik suda se bira na pet godina i može biti izabran samo jednom i ne može to biti neka nasledna funkcija koja se dobija na način kako je neko uvek imao neke političke sponzore, koji su ga održavali na toj funkciji. Ono što je još važnije, samo još jedna rečenica, zakon o uređenju sudova, mora se uvesti zaštita prava na suđenje u razumnom roku. Naravno, zbog toga smo imali velike štete, prigovore, ogroman broj ljudi se žalio, a veliki broj ljudi se obraćao za ljudska prava u Strazburu i sa tim se mora prekinuti. Svako ko misli da ovo pravo njegovo nije ispoštovano, ima pravo da se podneskom obrati, da zatraži, da se to konstatuje, a kada se bude konstatovalo, naravno da će se i određena pravična nadoknada i na taj način sprečavamo da ljudi koji su oštećeni se obraćaju višim instancama, zatrpavaju Ustavni sud ustavnim žalbama, a nakon toga sve to ide i ishoduje kroz službu, odnosno podnesak prema sopstvenoj Republici. Zbog toga mislim da je jedna celina ovog zakona i svih ovih zakona međusobno povezanih, ono što će doprineti boljem radu, efikasnijem radu, slobodnijem radu sudija i tužilaca u Srbiji i zato će SNS u danu za glasanje dati svoj glas za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić. Imate još deset minuta.
Poštovani predsedavajući, uvaženi članovi kabineta ministra pravde, kolege poslanici, pred nama je drugi dan i set pravosudnih zakona koji i te kako predstavljaju hrabar korak napred ka reformi pravosudnog sistema. Zašto predstavljaju hrabar korak napred? Zato što je pravosudni sistem, sigurno jedan od najurušenijih sistema koji je iza sebe ostavio bivši režim. O čemu se radi? Godine 2010. doneta je mreža sudova, a ta mreža sudova izgledala je tako što je od nekada 138 osnovnih sudova nastavilo da radi 34 osnovna suda i 102 sudske jedinice. Svako onaj ko se razume u pravni sistem svakako zna da osnovni sud i sudska jedinica, posebno na način kako je to bilo regulisano prethodnim zakonom, nije isto. To svakako nije značio jednak pristup pravdi, ni građanima, ni privrednim subjektima, a ni svim učesnicima koji su učestvovali u sudskom procesu, a to su sudije, advokati, sudijski pomoćnici. Koliko je to bilo apsurdno, govori prosta činjenica da je radnik iz sudskog sistema, sa SSS, na ime putnih troškova, odlaska iz jednog mesta u drugo, dobijao veće putne troškove nego što je to bila njegova plata. Zašto je ovaj predlog zakona o sedištima sudova i javnih tužilaca sada dobar? Zašto on u stvari predstavlja hrabar korak napred? Naravno da se reforma pravosuđa ne završava sa ovim setom zakona. Reforma pravosuđa je proces koji će da traje. Zakoni su živ organizam, oni se menjaju, a ne kao što je to u prethodnom periodu bilo da se donose zakoni koji uopšte nisu primenjivi u realnom životu i koji ne mogu da služe ni u službi građana, ni privrednih subjekata, ni drugih učesnika u sudskom procesu. Sada se formira 66 osnovnih sudova. Građani i privredni subjekti su najviše upućeni na zaštitu svojih prava prema osnovnim sudovima. Takođe, ostaje jedan broj sudskih jedinica. Zašto je ovaj predlog zakona o sedištima sudova i javnih tužilaštava dobar? Zato što mu je prethodila Strategija reforme pravosuđa koju smo svi mi ovde, kao narodni poslanici, imali u Narodnoj skupštini i o kojoj smo debatovali. Naravno, Strategiju reforme pravosuđa prati Akcioni plan sa tačno oročenim rokovima i tačno određenim izvršiocima određenih vrsta poslova, odnosno određenih aktivnosti. Ko je dao pozitivnu ocenu na ovaj predlog zakona, odnosno uopšte na reformu pravosuđa do sada? To je učinila Evropska komisija, to je učinila Venecijanska komisija. Ono što je takođe za svaku pohvalu, a to je da je javna rasprava trajala dugo, da su u izradi ovih nacrta zakona bili uključeni stručnjaci iz oblasti pravosuđa, iz oblasti tužilaštva, profesori. Imali su pravo podnošenja primedbi lokalne samouprave, gradovi, opštine, kao i da su bile uključene međunarodne institucije u donošenju ovih reformskih zakona. Ono što svakako moram da pomenem, to je da je ovom reformom pravosuđa, koja se odnosi na sedište sudova, ispravljena jedna nepravda koja se odnosila na sudsku jedinicu u Priboju. Naime, opština Priboj je jedina opština u Srbiji u kojoj građani četiri puta prelaze državnu granicu. Tu je ranije bila sudska jedinica, a sada je tu Osnovni sud u Priboju. Sem toga što će građanima i privrednim subjektima na adekvatan, efikasniji i ekonomičniji način biti dostupna pravda, ovom prilikom moram da istaknem da je 31. oktobra u opštini Priboj bio prvi potpredsednik Vlade gospodin Aleksandar Vučić. On je radnicima FAP-a dao punu podršku na putu ekonomskog oporavka ovog grada i pronalaženja strateško partnera, a FAP jeste jednako Priboj. Uz ekonomski oporavak ovog grada i uz postojanje osnovnog suda, svakako da će građani ove opštine na adekvatan način zadovoljavati ovo svoje pravo. Sada bih se osvrnula na Zakon o uređenju sudova, i to bi se fokusirala na tri člana. Prvi član zakona na koji bih se fokusirala jeste pravo zaštite na odugovlačenje sudskog postupka, odnosno na zaštitu prava na suđenje u razumnom roku. Naime, prethodnim zakonom bila je dozvoljena samo ustavna žalba, a sada se daje pravo da se podnese zahtev višem sudu, a viši sud može da odredi rok u kome je niži sud dužan da postupa, kao i da odredi nadoknadu ukoliko je povređeno pravo na zaštitu na suđenje u razumnom roku. Takođe, protiv negativnog odgovora višeg suda, predviđena je žalba Vrhovnom kasacionom sudu. To svakako treba da unapredi pravosudni sistem sa aspekta efikasnijeg i delotvornijeg pravosuđa, da se ne desi, kao što se dešavalo, u ranijem periodu da su sudski postupci, koji su se odnosili na zaštitu prava dece, trajali i po dve godine. Dve godine u smislu zakazivanja prvog ročišta. Što se tiče Zakona o uređenju sudova, posebno želim da istaknem član zakona koji se odnosi na sednice Apelacionog suda, a koji se tiče razmatranja svih spornih pitanja i ujednačavanja sudske prakse, kako se ne bi desilo da se u istoj pravnoj stvari građanima sudi na različiti način. Htela bih da se osvrnem na član zakona koji kaže da u višim sudovima i u sudovima koje odredi Visoki savet sudstva mogu u okviru sudske uprave da se organizuju službe za podršku i pomoć oštećenima i svedocima, i to posebno za krivična dela organizovanog kriminala i krivična dela koja se odnose na nasilja u porodici. Smatram da ove službe koje će se organizovati u okviru sudske uprave i te kako mogu na adekvatan način da pruže pomoć i podršku svedocima i oštećenima u ovim postupcima, posebno ako znamo da žrtve porodičnog nasilja imaju percepciju da su nešto krive i da se vrlo često dešava da odustaju od sudskog postupka. Svakako dostupnost pravde, ekonomično, efikasno, moderno sudstvo, sudstvo koje teži standardima evropskih zakonodavstava je nešto što će SNS svakako podržati i to je nešto na čemu treba da teži. Ono što, gospodine ministre, želim da vas zamolim, a i da istaknem, to je opština Nova Varoš. Ona je do 2010. godine imala Osnovni sud. Od 2010. godine ima sudsku jedinicu. Poznati su mi parametri po kojima ste određivali i sudske jedinice i nadležnost osnovnog suda, ali s obzirom na konfiguraciju samog terena, na udaljenost, na veliki broj zimskih dana, na 2.750 predmeta na godišnjem nivou, ako postoji mogućnost u interesu je i građana i privrednih subjekata opštine Nova Varoš da sudska jedinica ostane. Hvala.
Srpska napredna stranka je potrošila vreme. Reč ima narodni poslanik Slobodan Veličković. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, gospodo iz Ministarstva, set predloga zakona koji je pred nama jedan je od prvih koraka koji se sprovode u procesu reforme pravosuđa, u skladu sa Strategijom reforme pravosuđa, koju je ova Skupština usvojila i u meri u kojoj postojeća ustavna rešenja to dozvoljavaju. Kako je samom Strategijom i Akcionim planom prepoznato, u perspektivi je potrebno dosta učiniti kako bi se pravosuđe kao treća funkcija državne vlasti učinila u svemu jednakom sa ostale dve – zakonodavnom i izvršnom, a ujedno i nezavisnom od njih. S tim u vezi, predloženi zakon, kao stub pravosudnog sistema, nastoji da reši u praksi identifikovane probleme u sprovođenju zakona kojim se uređuju osnove pravosudnog sistema. Ja bih samo nekoliko mojih viđenja na Predlog zakona o područjima i sedištima sudova i tužilaštava. Ovaj zakon nastoji da reši prvi od nekoliko ključnih problema koji su se pojavili u procesu reforme pravosuđa, s jedne strane dostupnost pravde građanima i privredi, a s druge strane, racionalnost mreže sudova, javnih tužilaštava sa aspekta utroška sredstava, radnog učinka i opterećenosti predmetima. Analiza efekata postojeće mreže sudova i tužilaštava pokazala je, kako to sam predlagač navodi, da postoji ogromna nesrazmera u opterećenju sudija brojem kako starih, tako i novih, tj. primljenih predmeta u odnosu na područja sudova. Ujedno, analiza je pokazala i da je najveće opterećenje upravo u onim sudovima sa kojima se građani najčešće susreću, a to su osnovni sudovi. Upravo u tom delu se najviše interveniše izmenama i dopunama, tj. uvođenjem većeg broja osnovnih sudova od postojećeg i to u onim mestima u kojima je analiza za to pokazala najopravdaniji, uvažavajući i dodatne kriterijume, kao što su pravno-politički razlozi, geografska konfiguracija terena, postojeća putna mreža, etnički sastav stanovništva itd, pa je predviđeno da se sa 34 formira 66 osnovnih sudova. S druge strane, smanjuje se broj sudskih jedinica koje su se pokazale neracionalnim sa aspekta utroška sredstava kako samih sudova, putni troškovi sudova, seljenje predmeta, kao i stranaka i njihovih zastupnika advokata, jer su u pojedinim slučajevima stranke bile prinuđene da putuju i po 50 do 70 kilometara da bi došli na suđenje. Izmenu broja osnovnih sudova nužno prati izmena broja javnih tužilaštava, s tim da se u pratećem zakonu uvodi mogućnost da se za područje jednog osnovnog suda ne mora nužno osnivati javno tužilaštvo koje će pred njim postupati, već je moguće i osnovati odeljenje tužilaštva. (Predsedavajući: Vreme.) U pogledu viših sudova zadržava se postojeći broj, dok se njihova nadležnost proširuje na osnovne sudove koji se osnivaju ovim zakonom. Kod apelacionih sudova menja se područje njihove nadležnosti.
Gospodine Veličkoviću, vreme poslaničke grupe je utrošeno.
Samo da kažem da će poslanička grupa PUPS u Danu za glasanje podržati ovaj set zakona.
Reč ima narodni poslanik Bajro Gegić. Imate pet minuta na raspolaganju.
Gospodine predsedavajući, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, već puna dva dana razmatramo veoma važne zakone iz oblasti pravosuđa, među kojima najveću pažnju izaziva Zakon o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, pa ću reći nekoliko rečenica o njemu. Važeći Zakon o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava proistekao je iz reforme pravosuđa iz 2009. godine, a primenjuje se od 1. januara 2010. godine. Pomenuta reforma i ovaj zakon su i od strane domaće stručne javnosti dobili loše ocene, a i u praksi su ispoljili mnoge nedostatke. Zbog toga se pristupilo izmeni, odnosno izradi novog zakona sa ciljem da se ti nedostaci otklone, a nepravilnosti isprave. Vi ste, gospodine ministre, juče obrazlagali razloge za donošenje ovih zakona i isticali ciljeve koje želite da postignete. Sve što ste rekli u vezi sa tim je što se nas tiče u redu i prihvatljivo. Međutim, mislim da u predlogu ovog zakona to nije u potpunosti ispoštovano. Ja sam iz Tutina i hoću da ovaj zakon posmatram na osnovu toga kako su Opština Tutin tretirani u njemu. Opština Tutin je do pomenute reforme imala sud za prekršaje, opštinski sud i opštinsko javno tužilaštvo. Pomenutom reformom je sve to ukinuto, odnosno izmešteno ili pripojeno odgovarajućim organima u Novom Pazaru. Pratili smo vaše ocene postojećih rešenja i najave kriterijuma i principa na osnovu kojih će biti urađen ovaj zakon i ponadali se da će Tutin ponovo dobiti ove sudske organe. Ispostavilo se, međutim, da smo imali lošu procenu. Predloženim zakonom Tutin i dalje ostaje bez ovih sudskih organa. Ovakvo rešenje je za nas građane Tutina nedopustivo, neprihvatljivo, nepravedno i neprincipijelno. Tutin je pogranična opština. Granica sa Crnom Gorom je oko 60 kilometara, a administrativna linija sa Kosovom oko 40 kilometara. Teritorijalno je jedna od većih opština u Srbiji sa 741 kilometrom kvadratnim. U Opštini Tutin živi više od 31.000 stanovnika i pretežno su Bošnjaci, čak oko 90%. Još ako računamo oko 10.000 onih koji borave duže vremena u inostranstvu na privremenom radu, bar su se nadali da će tako biti. Tutin je jedna od najnerazvijenijih opština u Srbiji. Stopa nezaposlenosti prelazi 70%, infrastruktura, a posebno putna je u izuzetno lošem stanju. Opština Tutin ima 99 naseljenih mesta, preko 500 kilometara lokalnih puteva, od kojih je manje od 10% asfaltirano. Put Tutin-Novi Pazar je jedina veza sa bilo kojom drugom opštinom i po svim ocenama je najlošiji i najopasniji u Republici Srbiji. Tih 35 kilometara se ne može preći brže od 45 minuta. Pojedina sela su od Tutina udaljena više od 40 kilometara. Putevi, kao što sam rekao, uglavnom makadamski, zime duge i hladne sa mnogo snega, bez javnog prevoza. Da bi jedan Pešterac obavio neku potrebu u sudu on treba da pređe u jednom pravcu i 75 kilometara izuzetno lošeg puta. U letnjem periodu za to mu treba ceo dan, a zimi su mu i dva dana malo. Umesto da se u Tutinu i drugim udaljenim opštinama, nerazvijenim opštinama, pograničnim opštinama otvaraju nove institucije i time život građana čini lakšim i jeftinijim, dešava se suprotno. Mi tražimo da za sve opštine i sve građane važe ista pravila, isti kriterijumi, isti principi, da svi budemo ravnopravni i jednaki. Kada bi tako bilo, u Tutinu bi sigurno postojao i prekršajni sud i osnovni sud i opštinsko javno tužilaštvo, a u Sjenici osnovno javno tužilaštvo. U Tutinu postoje svi uslovi …
Vreme.
Gospodine ministre, molim vas da iznađete način i otklonite ove očigledne nedostatke i nepravde koje, siguran sam, i vi uočavate. Hvala vam.
Hvala vama. Olena Papuga nije tu. Za sledeći dan nam ostaju Ana Novković, Karolj Čizik, Jelena Travar Miljević i Branislav Mitrović. Završavamo danas sa radom i nastavljamo sutra u 11.00 časova. Hvala. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 86 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Jovana Mehandžić Đurđić i Gordana Čomić. Nastavljamo zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačke 1, 2, 3. i 4. dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Ana Novković. Izvolite.