Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Četvrtu posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 126 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Kolege, hoćete da ubacite svoje kartice u elektronski sistem za glasanje da bi utvrdili kvorum? Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 139 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Primili ste obaveštenje poslaničke grupe Boris Tadić – NDS, Zajedno za Srbiju, Zeleni, Srbija, o smrti narodnog poslanika Miodraga Rakića, kao i Izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine povodom razmatranja ovog obaveštenja, koji je utvrdio da je smrću narodnog poslanika nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 8) Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. st. 3. i 4. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. U skladu s tim, a saglasno članu 88. stav 1) tačka 8. i st. 3. i 4. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština na predlog Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, konstatuje da je prestao mandat pre isteka vremena na koje je izabran, narodnom poslaniku Miodragu Rakiću, danom nastupanja smrti. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Nastavljamo rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Vladeta Kostić, dr Miljana Nikolić, Aleksandar Jablanović, Branko Ružić i Ninoslav Stojadinović. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da današnjoj sednici, pored dr Nevene Petrušić, Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, Saše Jankovića, Zaštitnika građana i Rodoljuba Šabića, Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, prisustvuju i Ljiljana Lončar, pomoćnik Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, Gordana Stevanović, Vladana Jović i Robert Cepi, zamenici Zaštitnika građana, Mina Rolović-Jočić, šef kabineta Zaštitnika građana, Katarina Jokić, savetnik Zaštitnika građana i Marinko Radić, savetnik Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti. Saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz dnevnog reda. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, kao što ste mogli da vidite za Četvrtu posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini utvrdila sam sledeći D n e v n ir e d: 1. Redovan godišnji izveštaj Poverenika za zaštitu ravnopravnosti za 2013. godinu, sa Predlogom zaključka Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova od 30. maja 2014. godine; 2. Redovan godišnji izveštaj Zaštitnika građana za 2013. godinu, sa Predlogom zaključka Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova i Predlogom zaključka Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu; 3. Izveštaj o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti za 2013. godinu, sa Predlogom zaključka Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova i Predlogom zaključka Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu; 4. Izveštaj o radu Agencije za borbu protiv korupcije za 2013. godinu, sa Izveštajem o sprovođenju Nacionalne strategije za borbu protiv korupcije u Republici Srbiji za period od 2013. do 2018. godine i Akcionog plana za njeno sprovođenje sa Predlogom zaključka Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava i Predlogom zaključka Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu; 5. Izveštaj o radu Državne revizorske institucije za 2013. godinu sa Predlogom zaključka Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava; i 6. Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova Odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa Socijalistička partija Srbije. S obzirom na to da je podnet predlog za spajanje rasprave po pojedinim tačkama dnevnog reda, pre nego što pređemo na odlučivanje o tom predlogu, potrebno je da utvrdimo da li postoji kvorum za odlučivanje. Molim narodne poslanike da ubace identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatuje da je, primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 183 narodna poslanika, pa su ispunjeni uslovi za odlučivanje. Narodni poslanik prof. dr Vladimir Marinković, na osnovu člana 92. stav 2, člana 157. stav 2. i član 191. i 192. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički jedinstveni pretres o: Redovnom godišnjem izveštaju Poverenika za zaštitu ravnopravnosti za 2013. godinu, sa Predlogom zaključka Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova; Redovnom godišnjem izveštaju Zaštitnika građana za 2013. godinu, sa Predlogom zaključka Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova i Predlogom zaključka Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu; Izveštaju o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti za 2013. godinu, sa Predlogom zaključka Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova i Predlogom zaključka Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu; kao i zajednički jedinstveni pretres o Izveštaju o radu Agencije za borbu protiv korupcije za 2013. godinu, sa Izveštajem o sprovođenju Nacionalne strategije za borbu protiv korupcije u Republici Srbiji za period od 2013. do 2018. godine i Akcionog plana za njeno sprovođenje sa Predlogom zaključka Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava i Predlogom zaključka Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Izveštaj o radu Državne revizorske institucije za 2013. godinu sa Predlogom zaključka Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava od 2. juna 2014. godine. Da li narodni poslanik prof. dr Vladimir Marinković želi reč? (Ne) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 152, protiv – pet, uzdržanih – nema, nije glasalo – 37, od ukupno prisutnih 194 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše i u svoje ime pozdravim gospodina Luku Bjankonija, šefa političke sekcije pri Delegaciji EU u Republici Srbiji, gospođu Nadju Ćuk zamenicu šefa Misije Saveta Evrope u Srbiji i predstavnike misije OEBS-a u Srbiji, gospodina Miloša Bulje, gospodina Djel Mason i gospođu Jelenu Jokanović, koji trenutno prate deo današnje sednice sa Galerije Velike sale. Molim vas da aplauzom pozdravimo goste. [[Aplauz]] Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima akata iz dnevnog reda po tačkama 1, 2. i 3,a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, članova te poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članovima 192. i 193. a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine otvaram zajednički jedinstveni pretres oRedovnom godišnjem izveštaju Poverenika za zaštitu ravnopravnosti za 2013. godinu sa Predlogom zaključka Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova; Redovnom godišnjem izveštaju Zaštitnika građana za 2013. godinu sa Predlogom zaključka Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polovai Predlogom zaključka Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu; Izveštaju o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakon o zaštiti podataka o ličnosti za 2013. godinu sa Predlogom zaključka Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova i Predlogom zaključka Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Poslanik Marko Đurišić, po kom osnovu? Poslovnik. Izvolite.
Član 97. stav 3. predlog za produženje rasprave objedinjene. Danas smo usvojili objedinjavanje rasprave tri izveštaja. Ta tri izveštaja zajedno imaju preko 500 strana i verujem da zbog važnosti i svega onoga što se nalazi u tim izveštajima zaslužuje da ova Skupština posveti malo više vremena, te predlažem u skladu sa Poslovnikom da se produži vreme rasprave, odnosno duplira vreme rasprave. Hvala.
Znači, nije povreda Poslovnika, nego koristite pravo. Stavljam na glasanje predlog poslanika Marka Đurišića o produženju vremena za raspravu. Molim poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 22, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 176 od ukupno prisutnih 198 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Da li predstavnici predlagača izveštaja žele reč? Molim da se prijavite. Dajem reč Neveni Petrušić. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici i narodne poslanice, zadovoljstvo mi je što danas mogu da predstavim Godišnji izveštaj Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, centralne nacionalne institucije čija je misija, kao što znate, suzbijanje i zaštita od svih oblika i vidova diskriminacije. Ako bih u jednoj rečenici ocenila aktuelno stanje u ostvarivanju ravnopravnosti, mogla bih da kažem da su u proteklom periodu učinjeni značajni pozitivni pomaci, ali da stanje još uvek nije zadovoljavajuće i da nam predstoji još mnogo poslau izgradnji društva koje svakome pruža ne samo jednaka prava, već i jednake mogućnosti i jednak pristup svim resursima kojima društvo raspolaže. Iza nas je četvrta godina kontinuiranog rada i tokom 2013. godine u stručnoj službi Poverenika radilo je 18 zaposlenih, a još dvoje je zaposleno u Novom Pazaru, našoj prvoj regionalnoj kancelariji koju smo otvorili zahvaljujući podršci upravo Narodne skupštine, Evropske komisije, lokalne vlasti u Pazaru i čini mi se da je zapravo ovo korak ka onome što nam predstoji, a to je da ovu instituciju učinimo zastupnijom širom Srbije, pa je opet uz podršku Narodne skupštine planirano da otvorimo još tri ovakve regionalne kancelarije. Tokom 2013. godine sproveli smo 716 postupaka po pritužbama, što je u odnosu na 2012. godinu povećanje za 25%. U ovim postupcima, a oni su uglavnom pokrenuti od strane pojedinaca, u 77% slučajeva i u 12% slučajeva to su učinile nevladine organizacije. Dakle, u tim postupcima dali smo na zakonu zasnovana mišljenja i odgovarajuće preporuke koje su usmerene ka tome da sespreči dalje ispoljavanje diskriminacije i uklone štetne posledice koje je diskriminacija proizvela. Pored toga, delujući preventivno, jer je to takođe naš zadatak, dali smo šest mišljenja na nacrte zakona, 24 opšte preporuke. To su one preporuke koje upućujemo organima javne vlasti, a koje imaju za cilj da se preduzmu odgovarajuće mere u cilju unapređivanja ravnopravnosti, a takođe izdali smo i 35 saopštenja i upozorenja javnosti. Vodili smo ukupno sedam strateških parnica, od kojih su tri pokrenute upravo tokom 2013. godine. Pokrenuli smo i dva postupka za ocenu ustavnosti. To je takođe jedno ovlašćenje Poverenika. Obratilo nam se više od 1000 građana, a u našoj prijemnoj kancelariji pravna informacije i pravne savete zatražilo je preko 70 građana. Kada je reč o preporukama koje smo dali u pojedinačnim slučajevima diskriminacije, kada je reč o diskriminaciji koja je izvršena prema pojedincima ili grupama lica sa zadovoljstvom mogu da konstatujem da je većina tih preporuka sprovedena. Međutim, kada su u pitanju ove opšte preporuke, to su one kojima preporučujemo preduzimanje odgovarajućih mera, ne možemo biti zadovoljni, jer ima i onih preporuka među njima koje smo dali još pre dve godine, ponovili ih još jednom, a da one ni do dan danas nisu sprovedene. Takva je npr. preporuka koju smo uputili Ministarstvu prosvete svojevremeno koja se tiče eliminisanja diskriminatorskih sadržaja iz nastavnih materijala i donošenje akta kojim se reguliše način postupanja obrazovanih ustanova u slučajevima diskriminacije. Veoma je značajno i mi smo veoma zadovoljni što je po našoj preporuci usvojena Strategija za prevenciju i zaštitu diskriminacije, koja je veoma pozitivno ocenjena ne samo zbog kvaliteta same Strategije, njene sadržine, već i zbog kvaliteta samog procesa koji je pratio izradu ovog dokumenta, koji je bio u punoj meri participativan i koji je uključio sve društvene aktere, uključujući nevladine organizacije. Pripremljen je i akcioni plan za sprovođenje Strategije. Nadam se da će zapravo on zaokružiti ovo što možemo nazvati jednom osmišljenom antidikriminacionom politikom koja će se u narednih pet godina voditi u Republici Srbiji, na svim nivoima i u svim sektorima vlasti. U protekloj godini, uprkos veoma, veoma skromnim kapacitetima, nastojali smo da u punoj meri budemo proaktivni, da svojim delovanjem utičemo na podizanje svesti javnosti, na širenju znanja o antidiskriminacionim propisima, na razvijanju kulture ljudskih prava, jednakosti i tolerancije. Želim da kažem da je u protekloj godini naš fokus zapravo bio na radu na terenu, da kažem tako, odnosno radu u opštinama i gradovima u unutrašnjosti Srbije, jer smo zaista nastojali, koliko god je to bilo moguće, da ovu instituciju približimo građanima, da im približimo šta piše u našim zakonima, da im objasnimo kako se mogu i kome obratiti kada prepoznaju da su diskriminisani. Videli smo, i o tome sam govorila i prošlog puta kada smo predstavljali izveštaj za prethodnu godinu, da iz pojedinih područja Srbije dobijamo jako malo pritužbi, što znači da postoje područja gde ova institucija nije vidljiva i gde treba pojačati rad. Radi ostvarivanja upravo tog cilja preventivnog delovanja, jer su to dva paralelna polja delovanja, bili smo i proizvođači znanja, da se tako izrazim. Objavili smo 13 različitih stručnih publikacija, što sami, što u saradnji sa drugim institucijama. Namenjene su sudijama, tužiocima, medijima, običnoj javnosti. Mnoge smo objavili na jezicima nacionalnih manjina, a i sam Zakon o zabrani diskriminacije po prvi put je objavljen na Brajevom pismu. Tokom 2013. godine sproveli smo ukupno šest raznovrsnih informativno-edukativnih projekata. Neki od njih nisu završeni u 2013. godini, nego ih sprovodimo i u ovoj godini. Te projekte smo sprovodili u saradnji sa organima javne vlasti, sa organizacijama civilnog društva, uz podršku evropskih fondova i međunarodnih organizacija. O svim tim projektima imate detaljno u našem izveštaju. Pomenula bih samo jedan, a to je Projekat sprovođenja antidiskriminacione politike u Srbiji - IPA projekat. Zahvaljujući upravo njemu uspostavili smo trajnu saradnju sa organima javne vlasti i organizacijama civilnog društva u čak 11 opština u Srbiji. Održali smo preko 35 različitih predavanja, tribina, radionica, edukovali ljude i približili im i instituciju poverenika i antidiskriminacioni pravni okvir. Nastavili smo saradnju sa Savetom Evrope, Misijom OEBS-a, UNICEF-om, sa UNDP-ijem, sa preko 30 domaćih nevladinih organizacija sa kojima smo zaista zajednički radili na unapređenju i znanja i svesti javnosti. Verujem da neki od vas znaju da smo u protekloj godini pripremili i prestavili javnosti i dva posebna izveštaja, uključujući predstavljanje narodnim poslanicima i poslanicama. Jedan se odnosi na diskriminaciju osoba sa invaliditetom, a drugi je poseban izveštaj posvećen diskriminaciji dece. U ovom drugom izveštaju koji se odnosi na diskriminaciju dece učestvovala su sama deca, sami mladi i u njegovoj izradi, u njegovom predstavljanju na javnom slušanju koje je bilo održano u Narodnoj skupštini, koje je izazvalo veliku pažnju javnosti i jedne mreže koja postoji u Srbiji, a koja okuplja sve nevladine organizacije koje se bave zaštitom prava deteta. Naravno, u svim ovim izveštajima dali smo i odgovarajuće preporuke. Na osnovu uvida koji smo stekli postupajući po pritužbama, na osnovu uvida koji smo stekli iz drugih izvora, u Srbiji je, moglo bi se reći, na osnovu svih tih podataka, najraširenija diskriminacija na osnovu nacionalne pripadnosti, pri čemu su po ovom osnovu najdiskriminisaniji pripadnici Romske zajednice, koji su izloženi i strukturalnoj, institucionalnoj i drugim vidovima direktne i indirektne diskriminacije. Zatim, tu je diskriminacija na osnovu invaliditeta, na osnovu pola i bračnog i porodičnog statusa, pri čemu su tu najčešće žrtve žene. Široko je rasprostranjena i diskriminacija LGBT osoba, kao i starih osoba. Imali smo nekoliko predmeta na kojima smo radili, a gde zapravo vidite da upravo godine starosti predstavljaju osnov da neko bude diskriminisan. Diskriminacija se događa u svi oblastima društvenog života, pri čemu se najveći broj pritužbi koje su nam stigle odnose na diskriminaciju u sferi rada i zapošljavanja. Ne možemo reći sa sigurnošću da je tu diskriminacija najizraženija, ali sigurno možemo reći da su ljudi kada su u toj oblasti diskriminisani motivisaniji da traže zaštitu, prepoznaju je i radi se, naravno, o jednom egzistencijalnom pitanju, pa je to sasvim razumljivo. Ono što posebno brine i što ovde želim posebno da apostrofiram, jeste činjenica da se više od jedne trećine pritužbi koje su nam stigle odnose na diskriminaciju koja se događa u postupcima pred organima javne vlasti. Dakle, oni koji bi trebali striktno da poštuju antidiskriminacione propise, kad kažem organi javne vlasti, mislim na sve organe javne vlasti, na državne organe, organe lokalne samouprave i druge organe sa javnim ovlašćenjima, upravo se oni javljaju u ulozi diskriminatora. Izvesno objašnjenje ove pojave dalo je istraživanje koje smo sproveli krajem prošle godine, koje je zapravo pokazalo da predstavnici organa javne vlasti, izvršne, zakonodavne i sudske, na svim nivoima zapravo nedovoljno poznaju naš zakon. Jedna petina njih uopšte ne zna da je diskriminacija zakonom zabranjena. Čak jedna trećina ne zna da je govor mržnje zakonom zabranjen, a 41% ispitanika, dakle, radi se o predstavnicima organa javne vlasti na svim nivoima, uopšte ne prepoznaje fenomen neposredne diskriminacije i fenomen posredne diskriminacije i kakva je razlika među njima. Najviše predrasuda imaju prema LGBT osobama i prema pripadnicima malih verskih zajednica, a to je kada smo merili njihovu distancu socijalnu koju imaju prema pojedinim grupama. Ono što takođe posebno brine i ja bih želela da to posebno ovde naglasim, jeste da 48% njih smatra da su diskriminisane grupe same odgovorne za svoj položaj. Dakle, ovde se u stvari na neki način relativizuje odgovornost države u sprečavanju i suzbijanju diskriminacije i ignoriše se jedna opšte poznata činjenica, da je za položaj manjina uvek odgovorna većina. U ovom izveštaju za 2013. godinu formulisali smo preko 20 preporuka. Neke od njih su preporuke koje smo zapravo ponovili, sadržane su i u našim ranijim izveštajima. Ako budu sprovedene, zaista mogu ubrzati proces uspostavljanja faktičke ravnopravnosti, jer smo mi na normativnom terenu ravnopravnost uspostavili i garantovali pravo na nediskriminaciju. Neke od ovih preporuka su srećom već realizovane. Dakle, sada je jun, a u međuvremenu su preduzete izvesne aktivnosti. Pomenuću samo da je u međuvremenu, zahvaljujući upravo vama, odnosno radu Narodne skupštine, izmenjen zakon koji reguliše lišenje poslovne sposobnosti, a jedna od naših preporuka se upravo odnosila na to da se reformišu te diskriminatorne norme, zastarele i anahrone, koje su bile sadržane u zakonu koji je donet još 1982. godine. Zaista se nadam da one koje nisu sprovedene i da će, kao što sam rekla, ponavljam, iz godine u godinu biti sprovedene i da će Narodna skupština, koristeći svoja kontrolna ovlašćenja, pratiti kako se one sprovode. Među ovim preporukama poslednja u nizu je preporuka da se Povereniku za zaštitu ravnopravnosti obezbedi adekvatan prostor za rad, kako bismo ojačali kapacitete i sa uspehom ostvarivali našu misiju. Očekujem da će se problem prostora uskoro rešiti. Ako zaista želimo da ova institucija bude uspešna, onda je to neophodno, posebno imajući u vidu proces evropskih integracija i potrebu da unapređujemo delotvornost zaštite od diskriminacije. Na kraju, želim da kažem da je institucija poverenika za kratko vreme stekla veliki ugled među evropskim telima za ravnopravnost. Mi u svom radu poštujemo međunarodne evropske standarde i praksu gradimo na osnovu onoga što su stavovi Evropskog suda za ljudska prava. Naša mišljenja i preporuke su objavljene u zbornicima evropskim sa primerima dobre prakse i kao primeri dobre prakse, a potvrda ovakvog našeg statusa je činjenica da će oktobra ove godine Srbija i Poverenik za zaštitu ravnopravnosti biti domaćini sastanka Evropske mreže tela za ravnopravnost, koja okuplja oko 40 ovakvih tela iz evropskih država. Naravno, spremna sam da odgovorim na sva vaša pitanja i u vezi podataka koji su izneti i u vezi dodatnih objašnjenja koja treba eventualno dati. Hvala vam na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima Saša Janković, Zaštitnik građana. Izvolite.
Dobar dan, uvažena predsednice Narodne skupštine, uvaženi narodni poslanici, kolege i koleginice, pred vama je izveštaj za prošlu godinu zaključno sa 31. decembrom koji je pokušao da odslika sa jedne strane stanje poštovanja prava građana u Srbiji i sa druge strane, da vam da dovoljno podataka o radu ovog državnog organa, odnosno Zaštitnika građana. Verujem da ćete vi mnogo više nego ja imati šta da kažete o tome. Na meni je ne kao na predlagaču, odnosno predstavniku predlagača, nego kao nekom ko je inicijator akta, odnosno koji je doneo akt koji vi danas treba da razmotrite, da kažem šta ja mislim da je najznačajnije. Pre svega ovo što stoji u izveštaju nije rezultat apstrakcije već u toku 2013. godine 18.399 građana se obratilo Zaštitniku građana, od toga, što je inače 3.000 više nego 2012. godine, od toga 5.038 je podnelo formalnu pritužbu na rad organa vlasti. Ja sam u 40 slučajeva pokrenuo postupke kontrole po sopstvenoj inicijativi. Okončano je 3.939 postupaka, gotovo 4.000 postupaka je okončano. Mogu da pohvalim s jedne strane organe vlasti da su značajnije izvršavali preporuke Zaštitnika građana. Dakle, u 561 slučaju u datom roku otklonjena je nepravilnost koja je utvrđena preporukom, to je bio broj organa koji su i bez preporuke nakon otvorenog postupka kontrole nečekajući da Zaštitnik građana utvrdi nepravilnost sami rekli - da u pravu je građanin, otklonićemo to, i to je bitan porast. U 339 slučajeva preporuke su usvojene nakon što su date i sve ukupno nešto preko 88% propusta koji su utvrđeni radom Zaštitnika građana su otklonjeni. Državni organ koji je specifičan po tome što ne naređuje, ne donosi izvršne akte, za razliku od mojih drugih kolega moglo bi se smatrati da je 88% i u skladu sa evropskim standardima i da je to jako dobro. Međutim, jošjednom pred vama želim da kažem da to nije ni izbliza dobar rezultat, da propusti koje utvrđuje Zaštitnik građana nisu obični propusti. Dakle, za razliku od svih drugih organa koji kontrolišu primenu zakona u odnosu na građane u jednoj redovnoj situaciji Zaštitnik građana to radi kada postoji sumnja da se radi o posebno nekorektnom kršenju zakona, o posebnoj nekorektnosti, o nenadoknadivoj šteti koja preti. Dakle, kada se sumnja da postoji nešto što nije samo na građaninu da pokuša da ispravi zbog sebe, već sama država treba da proveri da li je moguće da je neki njen organ postupio toliko i nezakonito i nepravilno da Zaštitnik građana u ime države, a ne u ime građanina praktično to uradi. Dakle, kad govorim o ovim utvrđenim propustima, radi se o propustima koji ne bi smeli da se dese da je neko radio iole savesno, pravilno, profesionalno, to su dakle, vanredni propusti u radu organa vlasti. Još jednom iako je 88% više nego solidan broj u suštini postoje građani Srbije čija su prava prekršena na posebno nekorektan način, to je nadležni državni organ Ustavom ovlašćen da bi utvrdio, dao preporuke organu vlasti kako da to ispravi i to se i dalje nije desilo. Narodna skupština je u proteklom sazivu na ovakvom sličnom skupu usvojila preporuku, odnosno zaključak kojim je obavezala Vladu da svaka tri meseca dostavlja Narodnoj skupštini izveštaj o tome koje preporuke Zaštitnika građana organi izvršne vlasti nisu sproveli. Ni jednom Vlada vas nije obavestila o tome koji organi vlasti, pre svega ministarstva to nisu uradili. Mislim da je tu osnovni mehanizam koji može da unapredi ostvarivanje prava građana ako Vlada počne kao svoju obavezu, a ne obavezu Zaštitnika građana, jer to suštinski jeste obaveza Vlade da vodi računa o tome koje preporuke Zaštitnika građana izvršene i da parlament obaveštava o razlozima za to. Reći ću vam to koji su to organi javne vlasti koji prednjače u neizvršavanju preporuka i nećete se iznenaditi pretpostavljam ako kažem da su to javna preduzeća. Dakle, ako 88% u proseku državnih organa, recimo, 100% Ministarstvo odbrane gotovo isto toliko odsto Ministarstvo unutrašnjih poslova, BIA, izvršavaju preporuke i otklanjaju propuste koje sam utvrdio, znajte da je 0% preporuka. Dakle, od šest datih preporuka ni jednu javno preduzeće nije izvršilo. Onda se upitajmo da li neko misli da je iznad zakona. Nakon toga slede uprave u sastavu ministarstava, one posebno organizacione jedinice koje imaju specifičan zadatak, ali od tih uprava sve neizvršene preporuke su neizvršene od strane poreske uprave. Sada sa ovog mesta želim da vam kažem da poreska uprava smatra da je država u državi. Navešću vam primer koji svi građani razumeju, a naravno pre svega vi, naše sugrađanke koje ostanu trudne po zakonu imaju pravo na naknadu zarade za vreme trudnoće, odnosno porodiljskog odsustva. Naša država često kasni u isplati te naknade. Tako da oni koji su u posebnom ranjivom položaju zato što su pre svega žene, pa su još noseće, očekuju dete i ne dobijaju zaradu jer ne rade zbog drugog stanja, ne dobijaju od države naknadu zarade više meseci i time je njihovo elementarno pravo na opstanak ugroženo. Onda ta naknada bude uplaćena odjednom za tri zaostala meseca ili dva, bude kumulativno isplaćena u jednom mesecu, pređe iznos od 60.000 dinara koliko je neoporezivi iznos za solidarni porez i onda im bude naplaćen solidarni porez. Dakle, to je toliko apsurdno, ironično da ne treba ni pričati o tome. Nešto što ne bi trebalo ni da se desi, a kad se desi trebalo bi da bude rešeno na nivou dva referenta, pretpostavljamo u službi Zaštitnika građana i u poreskoj upravi. Dovodi do razmene dokumenata, do formalnog utvrđenja Zaštitnika građana da zakon kaže da se oporezuje zarada, a ne zarade. To što je više zarada isplaćeno odjednom, to ne znači da je to zarada nego su to zarade, to je valjda jasno, pa da to ne bude izvršeno, odnosno prihvaćeno, pa da dovodi do sastanka ministra finansija i Zaštitnika građana, a pretpostavljam da ministar finansija ima mnogo drugačiju vrstu obaveze, ali morali smo i da se sastanemo i da ministar finansija kaže – da, u pravu ste. Onda da neko iz poreske uprave kaže – ali ja ne znam da li ćemo mi to moći d obračunamo i da vratimo. To, poštovani narodni poslanici i poslanice, to urušava bitno, drastično poverenje građana u sve nas, i u Zaštitnika građana, jer mene pitaju, a čemu ti služiš ako ne možeš da nateraš poresku upravu da uradi nešto što je toliko očigledno. To naravno obesmišljava, odnosno urušava rad, poverenja u rad izvršne vlasti. To urušava poverenje i u vas, jer ste doneli zakon koji neko primenjuje nakaradno, otvoreno ću reći, to je nakaradna primena zakona. Državni organ Zaštitnik građana koga ste vi izabrali da to koriguje, on to koriguje i neko je i dalje jači od svih nas. Dok se to ne promeni imaćemo ozbiljnih problema. Koji su sve razlozi zbog kojih dolazi do povrede prava građana i opstaju povrede prava građana, pokušao sam navesti u uvodnom delu. Premoć političke volje i populizma nad vladavinom prava. Kada ste me birali, podsetio sam tad, da je politička volja potrebna za donošenje zakona. Vi treba da imate političku volju da zakon donesete, a kada ga vi donesete izvršavanje zakona je stvar vladavine prava, a ne političke volje. Međutim, i dalje se otvoreno, čak otvoreno na sastancima kaže – nema političke volje da se sprovede taj i taj zakon. Slabe institucije naspram snažnih političkih centara moći i ličnosti funkcionera. Čeka se odluka ministra o stvarima, a tu nema nikakve osnove da ministar odlučuje, iako su izbori kojim slučajem, Ministarstva stoje, ništa se ne potpisuje. Slabost i neefikasnost pravosuđa. Pravosuđe je osnovni mehanizam zaštite ljudskih prava. Svi mi smo parasudski organi, Zaštitnik građana, pre svega i postupam kao što sam rekao u slučajevima kada je besmisleno da građanin treba da tuži državu da dokaže nešto što je očigledno država pogrešno uradila, jer tada Zaštitnik građana sprečava potrebu i da država bude tužena i da građanin troši novac na suđenje i rešava to bez suda. Podsetiću vas da su sudske takse izuzetno visoke i da je time, odnosno da se nameravao smanjiti pritisak na pravosuđe, ali istovremeno da zakon o besplatnoj pravnoj pomoći nije donet, i da smo najsiromašnije građane ostavili bez mogućnosti, suštinske mogućnosti da pravdu zatraže i dobiju na sudu, a da još uvek parasudski organi kao što je Zaštitnik građana, nisu u situaciji da stignu u svaki deo Srbije, u svako doba i da zamene ono što treba da rade sudovi, a pogotovo ne u urgentnim situacijama. Zaštitnik građana se pretvorio i u urgentnu službu. U jednoj Holandiji, izuzetno razvijenoj zemlji, kada Ombudsman reši neki slučaj za manje od šest meseci, tada saradnik koji je radio na slučaju, tradicionalno nosi biljku, cvet, kao znak zahvalnosti. Mi to radimo za manje od šest meseci, ali to nije normalno i to mora da se promeni. Manipulacija medijima. Ovaj godišnji izveštaj sam podneo 15. marta i u njemu sam konstatovao da za razliku od prethodnog izveštaja kada se pojavila ozbiljna tabloidizacija medija, da smo mi ušli u stadijum tabloidizacije države, da se državni postupci, postupci u nadležnosti državnih organa, činjenice, dokazi, izjave iz istraga koje bi morale biti skrivene, da se pojavljuju u uvek istim medijima i da se očigledno neki netransparentni ciljevi koji se ne mogu ostvariti na jedan redovan način, ostvaruju plasiranjem informacijama u medijima, poluistina, istina, nekada potpunih laži, da se za jedan dan od nekoga može napraviti heroj, a videli smo čak to i u ovoj tragičnoj situaciji i da se drugi dan, da neko može postati najveći neprijatelj i zločinac i građanima se plasira da se odluke o takvim stvarima više ne donose u institucijama, nego da se donose u medijima i da odluke o tome ko će biti kriv, a ko prav, ko puno radi, ko malo radi, ko je korumpiran, a ko nije, zavisiti od kreatora javnog mnjenja, a ne od rada institucija koje to treba da utvrde. To je ozbiljno podrilo ostvarivanja vladavine prava i prava građana onako kako su propisana zakonom. Nereformisana administracija. Puna su usta svima o tome kako u administraciji ima neradnika i to je tačno. Da li ćemo već jednom ustanoviti ko su ti neradnici, pa njih otpustiti, da li ćemo ustanoviti gde to ima viškova, pa te viškove otpustiti, a gde ima manjkova, jer ima delova administracije gde ima manjkova. Ministarstvo građevine, to je jedan od primera koji ću vam navesti, u njemu postoji organizaciona jedinice koja je drugostepeni organ za postupke koje vodi katastar. Mi smo menjali zakon i katastar sada odlučuje o imovinskim pravima građana i to se svelo na to. U katastru rade geodeti, geometri, ne baš pravnici, i brojne su pritužbe građana bile na činjenicu da se na odluku katastra žale drugostepenom organu, Ministarstvu, i da tu odluku ne čekaju dva meseca, koliki je zakonski maksimum, već dve godine, tri godine, neko ne zna gde mu je međa. Onda se ispostavilo da je u organu drugostepenom, za sve katastre u Srbiji, radi pet ljudi, osam ljudi, a da dnevno dobiju 24 u proseku žalbi na prvostepene odluke katastra. Kada sam pitao za te žalbe, mislim na broj 24, građana, koliko je u proseku osnovno, rekli su mi – pa dvadesetak. Dakle, mi imamo prvostepeni organ Katastra, koji po definiciji u 2/3 slučajeva donosi nezakonite odluke. Imamo drugostepeni organ Uprave, koji umesto za dva meseca to može da reši za dve ili tri godine, i onda Zaštitnik građana treba da piše mišljenje da treba povećati broj ljudi u Katastru, odnosno u drugostepenom organu. Još jedno pitanje, pitao sam ih da li te katastre koji stalno donose nezakonite odluke, da li neko evidentira, pa radi obuku sa tim ljudima ili sankcioniše te ljude, kažnjava ih zbog toga što stalno donose nezakonite odluke. Ne. To nije tačno. Zadržavamo se na tome da je administracija prekobrojna, korumpirana i na toj generalnoj plimi se gube konkretne stvari. Doneto je, na to sam upozoravao i prošle godine, na desetine strateških akata, planskih akata, bez konkretnih akcija, rokova, bez određenog finansiranja koji se međusobno sudaraju i generisao se jedan paralelni svet strategije akcionih planova, koji postoji uglavnom virtuelno, a ono što se postupcima kontrole ustanovljava, poverenica je rekla, postoje ljudi koji dobijaju platu iz budžeta koji ne znaju da postoje neki zakoni, a kamoli strategije i akcioni planovi. Nabrojao sam vam u prošlom godišnjem izveštaju inspekcijske službe u Republici Srbiji, dakle, preko 30 njih, plus u pokrajini, plus na opštinskom nivou. To je 1000 ljudi koji su svakodnevno plaćeni da proveravaju na terenu, da li je stanje jednako onom što piše u propisu. Tu postoji ozbiljna potreba da se ojačaju nadležnosti inspektora i još veća potreba da se njihova odgovornost za rad i nerad takođe kvantifikuje. Ne može ni Zaštitnik građana, niti je zamišljen da zameni sve inspekcijske organe, ne može da zameni rad sanitarne inspekcije, rad prosvetne inspekcije, zdravstvene inspekcije, jer to je nadležnost izvršne vlasti, a moj posao je, evo još jednom, kada se desi situacija koja toliko odudara od normalnog toka, da postoji potreba da se proveri da li je u pitanju nešto drugo, a ne samo loša primena zakona i da to uradimo. Kod nas se dešava nešto obrnuto. Ako pogledate statistiku, videćete da sam praktično preko 1000 pritužbi odbacio, zato što građani nisu ni pokušali da koriste bilo koje raspoloživo pravno sredstvo, nisu se ni obratili, ako je u pitanju neka škola, inspekciji prosvetnoj u Ministarstvu zdravlja. Ne radim to mirne savesti, zato što znam da građani nemaju dovoljno poverenja u inspekcijske organe i kada im kažemo, obratite se prvom inspekcijskom organu, mnogi od njih kažu, znači, otkačio nas je i zna da neće inspekcija uraditi svoj deo posla. Na nama je i ja to ipak radim da bi uspostavili sistem i da bi inspekcijski organi postali prva brana i prvi korektiv u ispravljanju nepravilnosti, a ne da to bude Zaštitnik građana koji je poslednji. Ljudi u pokretu su jedna od tema koji su se prošle godine izdigla iz uobičajenog toga događaja. Preko 200 hiljada interno raseljenih građana, koji nam nisu novi, nažalost, u ovim izveštajima, pojavio se i ozbiljan problem koji će u budućnosti nadam se prestati da bude problem, ali će se pojava povećavati sasvim sigurno zbog migracija, a to su i regularni migranti i azilanti. Naša država se nije spremila, iako je imala dovoljno vremena da to prihvati na odgovarajući način. Ponovo smo bili čak ušli u domen novinskih naslova u stranoj štampi po odnosu prema azilatnima. Nadam se da će na inicijativu koju sam podneoMinistarstvu, 40 i nešto konkretnih preporuka koje sam podneo MUP, uspostaviti red, početi da vrši svoju nadležnost. Dozvolite mi da vam kažem da je prošle godine hiljade ljudi ušlo u Srbiju bez ikakvih dokumenata, boravilo u Srbiji bez ikakvih dokumenata i izašlo iz Srbije bez ikakvih dokumenata, kao da smo protočni bojler. Prava deteta. Želeo bih da istaknem tu temu zato što sam prošle godine podneo predloge, odnosno amandmane na tri zakona kako bi se najranjivijoj deci i njihovim porodicama obezbedila odgovarajuća podrška. Tri amandmana na tri zakona koja su trebala da omoguće da roditelji te dece ipak mogu da rade, da stiču prihod kojim bi svoju porodicu mogli da održavaju, da se razviju lokalni servisi podrške, da ta deca pre svega imaju širi socijalni milje nego što je to samo otac i majka ili jedno od njih. Posle više od godinu dana niti su razmatrani ti amandmani na zakone, niti je iz Vlade stigao alternativni predlog izmena. Pošto se i Vlada složila da su izmene nužne, ocenila da je predlog Zaštitnika građana suviše ambiciozan i rekla – mi ćemo da uradimo nešto što će ostvariti isti cilj ali na nešto bolji način. Godinu dana je prošlo, četrdeset i nešto hiljada građana se potpisalo, iako za tim formalno nije bilo potrebe, stajući uz predlog koji sam podneo. Dakle, 40.000 građana godinu dana čeka da se desi nešto i nije se to desilo. Sada pitaju i mene i vas čemu sve ovo služi. Rodna ravnopravnost. Dozvolite mi da kažem da je rasprostranjenost i intenzitet nasilja u poroditi takav da to prevazilazi sve redovne okvire koje imamo. Molim vas da podržite čak i moj predlog koji će ići pred MUP, da bude organizovan poseban tim koji će se baviti nasiljem u porodici i koordinaciojom rada područnih jedinica MUP kako se ne bi dešavalo to što se dešava. Dešava se da centri za socijalni rad dobiju saznanja o nasilju, ali ga ne proslede policiji i da policija dobije saznanje, ali ne obavesti centre za socijalni rad, da žrtva nasilja u porodici bude izložena dodatnoj traumi i da nas na to neko pogleda i kaže – pa nije nam to prioritet. Preko 40 žena prošle godine je izgubilo život u nasilju u svojoj porodici. Ono što je dobro je da su, postupajući po preporuci koju sam dao MUP i Ministarstvu rada, zapošljavanja i socijalne politike, Ministarstvu pravde i državne uprave, doneli posebne protokole u postupanju u slučajevima nasilja kako se ne bi desilo da neko može više da kaže nisam bio u obavezi da obavestim centre za socijalni rad ili nisam znao šta da radim. Završiću sa osobama sa invaliditetom i nacionalnim manjinama. Deinstitucionalizacija, jedan veliki proces koji jako lepo zvuči, znači izmeštanje osoba sa invaliditetom koje su do sada bile u zatvorenim stacionarnim ustanovama u redovnu životnu sredinu, u društvenu zajednicu i za to je potrebno da se obezbede uslovi u toj zajednici, da se obezbede lokalni servisi. Ne možete iz specijalne bolnice izmestiti nekoga zato što lepo zvuči deinstitucionalizacija i stavite ga u porodicu koja nema elementarnu niti stručnost, niti znanje, niti resurse da toj istoj osobi sa invaliditetom pomogne da živi u našem društvu. Bojim se da smo ostali na frazi deinstitucionalizacije. Ako budete zainteresovani, govoriću vam o konkretnim postupcima i rezultatima kako izgleda kada se lokalni servisi podrške ukinu, kada se ne obezbedi u budžetu nastavak projekta finansiranja ili kada se u budžetu obezbedi nastavak projektnog finansiranja, ali neko ne da saglasnost da se ljudi koji su do tada radili lokalni servis, u ovom konkretnom slučaju za decu sa smetnjama u razvoju nastavi. To su ljudske tragedije. Nacionalne manjine. Romi, pre svega, i dalje ostaju najranjiviji. Unapređeno je ostvarivanje prava Roma na obrazovanje i zdravstvenu zaštitu. To treba pohvaliti, ali posebno teške situacije posebno teško pogađaju posebno ranjive i pogađaju i Rome. I u idućem godišnjem izveštaju ćete na žalost imati priliku da čitate kako su u ovim poplavama svi građani teško pogođeni, ali najteže Romi. Teško mi je da završim bez žaljenja što i dalje iz godine u godinu elementarnu stvar u vezi sa ostvarivanjem prava nacionalnih manjina, moram da pomenem ostvarivanje prava na obrazovanje na maternjem jeziku i da sa ovog mesta pozovem Ministarstvo prosvete da preispita dosadašnji način organizovanja nastave za decu pripadnika nacionalnih manjina i za pripadnike većine u lokalnim sredinama gde su manjine većina. Dakle, mi imamo segregaciju u školama. Imamo albanske škole i srpske škole. Imamo mađarske škole i srpske škole. Deca mađarske nacionalnosti ne stiču dovoljno znanje srpskog jezika i ne mogu ga koristiti ni toliko dovoljno da mogu da se, recimo, prijave na konkurs MUP za zapošljavanje, a deca Srba, iako žive u mestu u kome je recimo mađarski ili albanski većinski jezik, ne govore ni reč tog jezika i dolazi do potpune odvojenosti koja nije svrha ostvarivanja manjinskih prava, koja potire elementarnu stvar, a to je i potreba za integracijom. Sve dok naši političari na lokalnom nivou budu mogli da kažu – da, zakon kaže da kada je preko određenog procenta nacionalnih manjina, treba da bude uveden manjinski jezik kao službeni jezik u nađu zajednicu i to treba da se uredi statutom nađe lokalne zajednice, ali mi nećemo da glasamo za te izmene zato što se statut donosi glasanjem, eto, mi nećemo da glasamo, mi koristimo svoju slobodu izbora da ne glasamo i praktično glasamo da ne poštujemo zakon i da je to tako moguće, trošićemo bespotrebno energiju i vreme i iz godine u godinu ponavljati ove probleme. Eto, ja sam možda previše pripao, ali očekujem da će u pitanjima biti potreba da se nešto i pojasni.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? Reč ima Rodoljub Šabić, Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti. Izvolite.
Gospođo predsednike, dame i gospodo narodni poslanici, uvažene kolege, nastaviću da u ovom pledojeu štedim vreme, da ga ostavim što je moguće više za raspravu koja će uslediti. Dakle, neću se previše osvrtati na podatke iz izveštaja. Svaki razgovor o stanju o oblasti na koju se odnose dva zakona koja sticajem okolnosti poverenih štiti, podrazumeva osnovne podatke o jednoj instituciji koja se zove Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti i o dva zakona, Zakon o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakon o zaštiti podataka o ličnosti. Kada govorimo o instituciji, nju zajedno stvaramo već dugo, desetak godina. Mogu bez ikakve lažne skromnosti da kažem da smo uspeli da je napravimo. Dakle, danas imamo instituciju koja u oblasti slobode pristupa informacijama ostvaruje preko 93% efikasnosti. Dakle, više od 93% onih koji su bili uskraćeni u svom pravu na pristupu informacijama, nakon intervencija, nakon obraćanja Povereniku ih dobije. To je rezultat koga, bez lažne skromnosti, mogu da kažem ne bi sepostidele ni moje kolege u starim demokratskim zemljama zapada. Ono što je bilo karakteristično za instituciju tokom svih godina postojanja, prestalo je da bude karakteristično prošle godine. To je jedna sjajna vest. Prošle godine je Vlada rešila na jedan besprekoran način problem prostornih uslova za rad Poverenika za informacije i zaštiti podataka o ličnosti. To je dalo šansu da anuliramo ono što je godinama opterećivalo tu instituciju. Možda će zvučati neskromno, ali moram da podsetim, sećam se vremena kad smo počinjali i kad je ona prvih šest meseci funkcionisala tako što je bila u najdoslovnijem smislu finansirana mojim ličnim sredstvima, pa onda na kašikicu dobila jedan trosoban stan, pa još jedan sprat, pa onda još neke kancelarije kod Omudsmana itd, što je onemogućavalo da se razvija na način koji ste vi svojim odlukama omogućavali. Nije Poverenik ovde kao institucija nikad nailazio na problem u vezi sa saglasnošću na akta o sistematizaciji u vezi sa budžetom i slično. Skupština je tu davala podršku. Ali, sve to se nije moglo realizovati jer, ponavljam, godinama nije bilo prostora da se smesti makar i minimalan broj ljudi. Neki od vas ne bi poverovali, ali vratiću se, recimo, kraj 2009. godine poverenik je sačekao sa pet zaposlenih. Tad je već dobio u nadležnosti drugi zakon. To su bile relacije koje su stvorile jedan problem koji i dan danas opterećuje tu instituciju, a to je problem neažurnosti. Nasleđeno je nekoliko hiljada predmeta koje sad treba svaliti. Nažalost, ovaj sjajan potez Vlade, da obezbedi prostor, anuliran je zabranom zapošljavanja. Sad imamo prostor, ali nemamo dovoljno ljudi. Ne bih dalje o toj temi. Imamo instituciju koja ima visok procenat efikasnosti i koja bi imala još veći procenat kada bi funkcionisali neki mehanizmi koji nisu u rukama poverenika. U tom kontekstu, preći ću sad na Zakon o slobodnom pristupu informacijama. Naglašavam, relativno nerealno i apsolutno veliki broj žalbi koje poverenik prima, prošle godine bilo je u redu preko 9.000 predmeta, govore o masi problema u oblasti slobode pristupa informacijama. Ali, naravno, to je relativan podatak. Sasvim sam siguran da na mnogo nivoa vlasti, od lokalne pa do republičke, građani danas dobijaju mnoge podatke za koje se pre par godina nije moglo ni pomisliti da se traže. Dakle, problema ima, ali prava se ostvaruju na jedan mnogo robusniji način. Ono što bi trebalo da bude pravac, a i zajednički cilj, to je smanjivanje broja žalbi. Trebalo bi realizovati na način koji je jednostavan, koji se nameće, a to je proaktivno objavljivanje informacija. Organi vlasti bi trebalo da nude što je moguće više informacija na proaktivnoj osnovi, ne čekajući da to traže građani, novinari, ne čekajući nikakve žalbe poverenika, nego dižući što je moguće više informacija o svom radu na svoje zvanične elektronske prezentacije. To uopšte nije tako teško kao što neki misle da jeste. U vezi sa Zakonom o slobodnom pristupu informacijama i u vezi s tom mogućnošću da ga učinimo još efikasnijim, da smanjimo taj broj predmeta, ispričaću vam nešto što je gotovo karikatura, ali što je istina. Prošle godine sam dobio pismo jedne moje evropske koleginice, kojoj je prestao mandat i koja, kao što je red, kurtoazno pismo je poslala svim kolegama i obavestila me kako je u toku svog mandata ona imala nekih 700 i nešto predmeta. Dešava se da srpski poverenik primi u toku jednog meseca toliko. Moramo da smanjimo broj žalbi. Postoji realna mogućnost za to. Ali, da bi to bilo tako, moram ukazati na još dve negativne stvari u oblasti slobode pristupa. One su vezane za odgovornost za kršenje zakona i za prinudno izvršavanje odluka poverenika. Kada je reč o odgovornosti, naravno, taj zakon, kao i svaki drugi, predviđa kazne za njegovo kršenje. Zakon je veoma zanimljiv upravo zbog toga što taj zakon mogu da krše samo funkcioneri. Taj zakon ne krše obični građani, zbog konstrukcije zakona, tako tri godine uzastopce. Država, a to može samo nadležno ministarstvo, jer povereniku nisu dati prerogativi da pokreće prekršajne postupke, ako u tri godine država ne goni nijednog jedinog prekršioca zakona, onda šalje katastrofalno lošu poruku, šalje poruku koja je zapravo poziv na kršenje zakona. U tom kontekstu je ovih 93% i te kako vrednije nego što je vredno i samo po sebi. Zaista je neophodno da prestanemo sa tom praksom sa kršenjem bilo kog zakona koji ova Skupština izglasa i koji važi u Srbiji. Mora da se odgovara, bez obzira ko ga kršio i na kojoj funkciji. U tom kontekstu, skrenuću vašu pažnju na jedan fenomen koji je dotakao i kolega Janković. Zapravo se generalni problemi u vezi sa slobodom pristupa informacijama sele iz sfere klasične vlasti. Sve je manje problema u komunikaciji javnosti sa organima vlasti, sa ministarstvima, organima uprave itd. Ne kažem da ih nema, ali sve ih je manje. Glavni problemi koncentrisani su tamo gde je malo pre govorio kolega Janković, u državnim i javnim preduzećima. Nije to priča koju neki pokušavaju da lansiraju, nije to priča – ne može Šabić da dođe do informacija. Može. Nije još niko meni odbio uvid u bilo kakav dokument, ali Poverenik ne da informacije. Konstrukcija je takva da on samo odlučuje o pravu, dakle, on odlučuje o nečijem pravu i daje nalog, a taj neko je dužan po zakonu da taj akt poverenika tretira kao konačan i u ovoj zemlji izvršan. Međutim, ima i onih koji to ne rade. Nema ih mnogo, odmah da kažem. Ta cifra od 200 ili 250 predmeta je zanemarljiva u odnosu na više hiljada predmeta koje smo spominjali, ali principijelno nije zanemarljiva, a pogotovo s obzirom na potencijalni kvalitet informacija. Zbog toga sam krajem prošle godine, ne ovom sazivu, poslao jedan poseban izveštaj koji, nažalost, nije razmatran, izveštaj o problemima u ostvarivanju Zakona o slobodnom pristupu informacijama u državnim preduzećima. Kandidujem ga za vašu pažnju i ovom prilikom. Što se tiče zaštite podataka o ličnosti, situacija je puno lošija nego u prvoj oblasti o kojoj sam govorio. Dakle, dok u oblasti slobode pristupa informacijama, uz i dalje prisustvo niza problema koje sam ubeđen da ćemo rešavati, imamo jedan proces za koji je prepoznatljivo da je ireverzibilan. On će ići sve bolje i bolje, uz sve probleme. U oblasti zaštite podataka o ličnosti imamo jedno stanje koje je više nego zabrinjavajuće. Već poodavno smo dobili Zakon o zaštiti podataka o ličnosti, koji je inicijalno prvo bio dobra poruka. To je bio prvi korak u realizaciji nekakvog procesa koji je sad i naša formalna obaveza, od kad smo potpisali SSP sa Unijom. Sad je i naša formalna obaveza da usklađujemo svoj pravni poredak sa standardima Unije. Dakle, osim što smo doneli zakon koji tada u mnogo čemu nije bio baš na idealan način usklađen sa standardima Unije, ali je bio dobra poruka jer je Srbija prvi put potvrdila to pravo i rešenost da građanima jemči i štiti, mi nismo uradili ništa. To je za tranzicionu zemlju, za svaku, ne samo za Srbiju, ogroman zadatak. Priča o zaštiti podataka o ličnosti je bukvalno kopernikanski oblik. Mi smo živeli u kolektivističkim sistemima u kojima je ta priča – privatno, lično, individualno, uvek bila krajnja na lestvici vrednosti. Stvoren je mentalitet u kojem država sme da radi s podacima građana šta joj padne na pamet. Koga to, bože moj, sme da interesuje? To je ozbiljan, veliki zadatak. To nigde na svetu nije rešavala jedna institucija, čak ni mnogo bolja, podržana logistički ili materijalno, nego što je srpski poverenik. To rešava država na više nivoa. Nama je neophodno stvoriti normativni okvir, pa onda ojačati instituciju koja je u stanju da štiti standarde utvrđene tim okvirom i treće, najbitnije, nama je bitno pokrenuti jedan ozbiljan, obiman proces edukacije, kako ljudi koji u organima vlasti, i ne samo u organima vlasti, u Srbiji po gruboj proceni je trenutno 300 hiljada subjekata koji većinom nisu organi vlasti, barataju sa zbirkama podataka o ličnosti, dakle, pokrenuti jedan obiman proces edukacije, objasniti ljudima šta to zapravo ova Skupština, ne u ovom sazivu, ali ja se nadam i u ovom sazivu, sa jednim novim zakonom o zaštiti podataka o ličnosti hoće. Mi smo na tom planu, pored niza upozorenja poverenika, uradili praktično ništa. Ilustrovaću vam kako to izgleda. Pre četiri godine, na veliku inicijativu, da ne kažem pritisak Poverenika, Vlada je usvojila Strategiju o zaštiti podataka o ličnosti, koju su moji saradnici, u saradnji sa ekspertima EU, pripremili. Vlada je tada usvojila i rekla je da će u roku od tri meseca usvojiti akcioni plan za njenu realizaciju, što Strategiji daje smisao. Strategija bez akcionog plana je spisak lepih želja. Dan danas akcioni plan nije usvojen. Strategija je mrtvo slovo na papiru. Još samo jedna ilustracija. Evo, na primer, u zakonu, u skladu sa dobrim evropskim standardima, piše da Srbija jemči naročito zaštitu posebno osetljivih podataka. Pod posebnim osetljivim podacima podrazumeva se ono što međunarodni standardi svuda na isti način tretiraju – politička pripadnost, nacionalna pripadnost, versko opredeljenje, seksualna orijentacija, podaci o zdravstvenom stanju, da ne nabrajam, podaci prepoznatljivi i naročito osetljivi. Rekli smo – to ćemo štititi na poseban način i posebnim merama. Onda je sledeća odredba zakona – Vlada će u roku od šest meseci doneti uredbu kojom će artikulisati tu proklamovanu zaštitu. Prošlo je više od pet godina, uredbe nema i ta odredba zakona je prazna besmislica. Poverenik se u praksi vrlo često sreće sa zahtevima građana da se na niz pitanja koji su s tim u vezi daju odgovori. Da ne pričam još jednu stvar, tu završavam, nadam se da sam održao reč da neću previše dugo, naš zakon je i koncipiran kao krovni zakon. Zakon o zaštiti podataka o ličnosti ima pretenzije da bude glavni zakon, on to i radi, da utvrdi glavne standarde, ali naravno, samo na načelnom nivou. Ti standardi moraju doživeti svoju konkretizaciju u nizu drugih oblasti. Mi po dobrom našem srpskom običaju u Ustavu imamo izuzetno visoke garancije prava. Dakle, Ustav kaže – zaštita podataka o ličnosti uređuje se zakonom. Ne, dakle, Vladinim aktima, samo aktima koji, i to zakonom, samo vi možete doneti. Uređuje se zakonom, pa posle kaže – obrada podataka o ličnosti, osim u svrhe utvrđene zakonom, je zabranjena i kažnjiva. Gospodo, bio bih presretan kada bismo mi imali to uređeno bar na nivou pristojnih podzakonskih akata. Međutim, naravno građane ne treba da zanima da li bih bio sretan ili ne. Oni imaju puno pravo da insistiraju na tome im država Srbija garantuje one standarde koje je upisala u svoj Ustav. Nemamo nikakvih zakonskih odredbi, recimo o famoznom video nadzoru. Na hiljadama mesta se to kupuje, instalira itd, pozivajući se na naravno opravdanu, životno opravdanu, potrebu da se štiti život i imovina. Ko snima, šta snima, ko može da razgleda i na koji način, koliko se čuva, gde se šalje, kome distribuira, redistribuira, nema ni jednog jedinog pravila. Nemamo u vrlo delikatnoj oblasti bezbednosnih provera. Nemamo zakon. Naravno da državi trebaju bezbednosne provere, koja se može odreći toga. Naravno, mora proveravati ljude koji treba da vrše određene funkcije ili koji treba da se nađu u određenim situacijama. Bezbednosne provere koje vršimo, jer to potreba diktira, rade naše službe itd,su par ekselans, neustavne. Nisu uređene zakonom, koliko god da je potreba za njima legitimna. Zašto to ne uradimo? I tako dalje i tako dalje, da ne nabrajam čitav niz. Nema ih ni u biometriji, nema pravila i slično. Završio bih nečim optimističnim. Dakle, dame i gospodo, planiram da ovih dana izađem sa jednim modelom potpuno novog zakona o zaštiti podataka. To je rezultat višemesečnog rada mojih saradnika. Izaći ću na sajt i pozvati sve zainteresovane na javnu raspravu. Nakon okončane javne rasprave, pošto odgovorimo na te primedbe, staviti ga na raspolaganje našoj Vladi, kao neki pokušaj Poverenika, vi znate da ja nemam mogućnost da predlažem zakone, za razliku od Saše Jankovića, kao neki pokušaj da dam doprinos ovim naporima Vlade, pa potom i parlamenta, u ostvarivanju ovog cilja koji su naveo, a to je usklađivanje srpskog pravnog poretka sa standardima EU. Zahvaljujem, gospođo predsednice.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li šefovi ovlašćenih poslaničkih grupa ili ovlašćeni predstavnici žele reč? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Čotrić.
Uvažena predsednice Skupštine, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, cenjeni predstavnici nezavisnih regulatornih tela, poslanici DHSS i poslanici SPO će glasati za usvajanje izveštaja koje smo čuli, kao i za zaključke resornih Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova i Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, iako imamo izvesne primedbe, ali uz napomenu da se najozbiljnije shvate mišljenja i upozorenja i da se primene preporuke koje su sadržane u izveštajima koje smo imali prilike da čitamo i čija smo obrazloženja sada čuli. To se posebno odnosi na preporuke koje se odnose na rad i postupanje državnih organa, uključujući i Narodnu skupštinu Republike Srbije. Iz izveštaja koji su nam dostavljeni i o kojima sada raspravljamo, zaključujemo da su nezavisna regulatorna tela Vlade Republike Srbije opravdala svoje postojanje, da je znatno povećan obim njihovog posla u odnosu na prethodne godine, da je povećan broj građana koji im se obraćaju, da je u odnosu na prethodne godine povećan broj vođenih i rešenih postupaka, vidljivo je da su vaše aktivnosti bile u skladu sa nadležnostima koje su definisane Ustavom i zakonima, da su postupanja doprinela jačanju kontrolne funkcije ovih tela, da ste omogućili da se ispunjava na adekvatan način kontrolna funkcija Narodne skupštine Republike Srbije. Pružili ste doprinos na planu osnaživanja demokratskih kapaciteta u našem društvu, transparentnosti u radu, kako lokalne samouprave, tako i državnih organa i, ono što je veoma značajno, i uspostavljanje principa odgovornosti. Pored nekih nedostataka, o kojima ću nešto reći, smatramo da su izveštaji detaljni, sveobuhvatni, konzistentni, konkretni, životni sa primerima iz prakse, sadrže sve elemente jednog valjanog izveštaja. Smatramo takođe da su uravnoteženi, da je uspostavljen odgovarajući balans između afirmativnih i kritičkih opservacija. Sa druge strane, koliko je dobro što su tako opsežni, obimni, nije dobro, jer to svedoči o brojnim slučajevima narušavanja i ugrožavanja ljudskih i manjinskih prava građana i slobodnog pristupa informacijama. Pored obimnosti izveštaja, po mišljenju nas poslanika SPO i DHSS, ovi izveštaji ipak ne govore o svim primerima uskraćivanja prava na slobodan pristup informacijama od javnog značaja u Srbiji. Pre svega, zato što to nije odgovornost predstavnika ovih tela, Poverenika za javne informacije. Problem je što u našoj zemlji još uvek nije donet zakon o otvaranju dosijea službi bezbednosti. Ovaj zakonski predlog SPO je podneo još pre 10 godina, i to sa ciljem da se utvrdi odgovornost onih koji su ugrožavali živote, integritet, ljudska i građanska prava drugih. Intencija tog zakona je bila da se spreči ponavljanje takvih krivičnih dela u budućnosti, da se iz javnog, političkog života uklone ličnosti koje su tako postupale, da se ostvari pravda za žrtve, da se medijima, našoj naučnoj, obrazovnoj javnosti omogući da istraže na valjan način period komunističkog, jednopartijskog, nedemokratskog režima, kao i vreme vladavine režima Slobodana Miloševića, kada su građanima Srbije povređivana osnovna prava, uključujući i osnovno pravo na život. U susednoj Bugarskoj je donet zakon o dosijeima, koji je predvideo formiranje nezavisne dvanaestočlane komisije koju je izabralo bugarsko Sobranje sa zadatkom da prouči arhive tamošnjih službi bezbednosti. Zanimljivo je da je ta komisija utvrdila da je u desetogodišnjem periodu, od 1991. do 2001. godine, u Vladi Bugarske bilo 121 lice, a u njihovom parlamentu, Sobranju, 179 lica za koje je utvrđeno da su u komunističkom periodu bili saradnici bivše službe državne bezbednosti. Ne verujem da bi ovo kod nas mogao biti razlog zašto se ovakav zakon ne donosi. Usvajanjem ovog zakona o otvaranju dosijea službi bezbednosti je naša obaveza na putu priključivanja EU. Podsetiću na izjavu koju je još 22. maja 2001. godine dao tadašnji šef misije OEBS-a u Srbiji i Crnoj Gori Mauricio Masari, koji je rekao da ne vidi zašto se još uvek oteže sa usvajanjem zakona o otvaranju dosijea. Citiram: „Taj posao je neophodan, kako bi se razotkrile neprihvatljive prakse prošlosti, da bi se ispravile nepravde i sprovela pravda prema žrtvama represivnih režima, uključujući i njihovu moralnu rehabilitaciju i tamo gde je moguće materijalnu nadoknadu“. Od tog otezanja, o kojem je govorio gospodin Masari, je prošlo samo 13 godina. U izveštaju Poverenika za zaštitu ravnopravnosti nema, nažalost, reči o kršenju ravnopravnosti ljudi koji su posle 1944. godine osuđeni iz ideoloških i političkih razloga i koji po odredbama Zakona o rehabilitaciji imaju pravo na sudsku rehabilitaciju, ali ne i pravo da podnesu odštetne zahteve za vreme koje su nevini proveli u zatvorima, logorima, za svoje narušeno zdravlje, za pretrpljeni strah, za duševni strah i bol, za uskraćenu mogućnost rada i školovanja. SPO smatra da su to neka od osnovnih ljudskih prava. Nažalost, za razliku od nekih drugih zemalja koje su bile u komunističkom sistemu, mi nemamo tu mogućnost da se na ovakav način ljudima pruži i ta materijalna i novčana satisfakcija. Takođe, u izveštaju se ni reč ne govori o narušavanju ravnopravnosti nekoliko hiljada pripadnika Jugoslovenske vojske u otadžbini i pripadnika Ravnogorskog pokreta koji su prvi u Evropi, moram to da podsetim, 1941. godine pružili organizovani gerilski otpor nacističkom okupatoru Kraljevine Jugoslavije i oni su u proteklih 10 godina podneli zahteve za priznanje statusa boraca učesnika oslobodilačkog rata, ali nažalost, nijedan njihov zahtev nije pozitivno rešen iako zakon postoji, zakon im to omogućava i oni su bili prinuđeni da se zbog toga obrate Evropskom sudu za ljudska prava u Strazburu. Moram da podsetim da je na Predlog poslaničke grupe Srpskog pokreta obnove pre punih 10 godina, 2004. godine, Narodna skupština usvojila zakon koji mi kolokvijalno nazivamo Zakon o izjednjačavanju prava pripadnika Ravnogorskog pokreta i Partizanskog pokreta, koji je dobio veliku podršku poslanica i poslanika tadašnjeg saziva Narodne skupštine RS. Čak 176 njih je glasalo za taj zakonski predlog i uprkos tako snažnoj podršci u parlamentu ovaj zakon je ostao neprimenjiv, ostao je mrtvo slovo na papiru i to pre svega zbog opstrukcije SUBNOR-a, ali i nekih lokalnih i državnih organa, o čemu bi poslanici i poslanice u sledećem izveštaju Poverenika za zaštitu ravnopravnosti trebalo da budu obavešteni. Uprkos i dalje izraženim problemima i teškoćama nezavisna regulatorna tela uspostavila su bolju saradnju sa državnim organima i zadobila su veće poverenje građana. Istovremeno su se uspešno uz podršku javnosti i medija odupreli velikim pritiscima i tendencijama marginalizacija. Međutim, i dalje se suočavaju sa nerešenim kadrovskim pitanjima, pre svega nedostatkom zaposlenih, ono što je odobreno sistematizacijama, nedovoljnim prostorom za rad. Nažalost, ne raspolažu ni sa svim potrebnim tehničkim sredstvima uz već hroničan nedostatak finansija potrebnih za rad. Mi u SPO i DHSS smatramo da je potrebno nužno nezavisnim telima obezbediti sve uslove za nesmetani rad, bilo da se to odnosi na korišćenje službenih automobila, bilo da je reč o broju zaposlenih jer u suprotnom uskraćivanje ovoga će nas mnogo više koštati i u doslovnom i u prenesenom značenju reči. Značajno je što izveštaj sadrži i predloge za poboljšanje zakona i pravilnosti rada organa vlasti, kao i te predloge za izmene i dopune i usaglašavanje zakona i podzakonskih akata koji regulišu postojanje i nadležnosti ovih tela. Smatramo da Vlada i Skupština su obavezni da te predloge što pre razmotre. Naša je to obaveza na putu ka EU, a ono što je najvažnije je da će to doprineti efikasnijem radu nezavisnih regulatornih tela. Svakako da nije dobro što su pojedine konstatacije pretočene u vašim izveštajima u mišljenja i preporuke. Iz godine u godinu samo se ponavljaju, a zapravo se ne otklanjaju, ništa se ne čini na njihovom ispunjenju i to je obaveza i odgovornost i nas poslanica i poslanika ovog tela. Najbolja ilustracija toga je činjenica da, o tome je govorio gospodin Šabić, još u leto 2010. godine je na njegovu inicijativu Vlada RS je usvojila Strategiju zaštite podataka o ličnosti, ali Vlada još uvek nije donela akcioni plan za njeno sprovođenje. Bio je tromesečni rok za donošenja akcionog plana, a od tada je proteklo četiri godine, pa se nadamo da neće proteći još četiri godine dok ne dobijemo ovaj akcioni plan, jer zbog toga i ova i neke druge strategije ostaju samo neko mrtvo slovo bez praktičnih efekata. Naravno da se među tim propustima po negativnom značaju izdvaja i nepostupanje Vlade. Pet godina se čeka da se donese uredba o zaštiti tzv. naročito osetljivih podataka koji se odnose na nacionalnu i versku pripadnost, političko opredeljenje, kao što su i podaci o zdravstvenom stanju. Ono što smo želeli da istaknemo i da damo preporuku, više molbu medijima, sredstvima javnog informisanja u našoj zemlji jeste da posvete veću, značajniju i dužnu pažnju radu nezavisnih regulatornih tela kako bi građani znali, pre svega, za njihovo postojanje, nadležnosti i kako bi ova tela delotvornije ostvarivala svoje funkcije. Na samom kraju želim da istaknem svoje, ali i naše uverenje da za ove izveštaje neće glasati samo one poslanice i poslanici koji za vreme glasanja ne budu u skupštinskoj sali.
Reč ima Ljiljana Nestorović.
Poštovano predstavništvo, gosti, koleginice i kolege narodni poslanici, imam potrebu da odmah na početku svog izlaganja kažem da smo od vas Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, Zaštitnika građana i Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti dobili na razmatranje veoma kvalitetne izveštaje. Verujem da se svi oko toga ovde slažemo. Oni sadrže sve ono što je potrebno da se celovito sagleda stanje u oblastima iz delokruga vašeg rada. Zapravo, oni po mom dubokom uverenju daju precizan presek celog stanja u društvu na svim nivoima, svim slojevima i determinišu i detektuju upravo one najveće slabosti koje mi kao država treba da ispravimo da bismo se pretvorili u jedno razvijeno demokratsko društvo. Vaši izveštaji su sveobuhvatni jer daju presek sadašnjeg stanja u svakoj oblasti rada, a sadrže i ranije preporuke i podatke o izvršenju tih preporuka, preispituju odnos Vlade i drugih državnih organa prema preporukama koje su upućene. Takođe, sadrže ilustrativne statističke podatke o broju rešavanih predmeta, kao i konkretne primere iz same prakse i sve je to za pozdraviti. Radi građana, delokrug rada sva tri državna organa, čije izveštaje razmatramo, veoma je širok i on je utvrđen posebnim zakonima kojima su ovi organi osnovani i to je ovde nekoliko puta podvučeno i mislim da to svaki put treba podvući. Zato su i ovi izveštaji obimni, ali i veoma dobro sistematizovani i interesantni, što je najvažnije, oni su jasni i konkretni. Kvalitet svakako proizilazi iz ozbiljnog rada ovih državnih organa, o čijim izveštajima sada slušamo i razgovaraćemo, kao i njihove posvećenosti unapređenju stanja u oblastima iz njihove nadležnosti. Kada govorimo o svrsi postojanja ova tri državna organa mislim da još uvek postoji nerazumevanje o ulozi i značaju koji imaju. Suština je, a to ću reći građanima koji nas slušaju, da je Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, Zaštitnika građana i Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti izabrala Narodna skupština na osnovu posebnih zakona i to u oblastima koja su naročito značajna za ostvarivanje prava građana. Njima je poverena kontrola izvršne vlasti, ali pojedine poslove iz izvršne vlasti mogu da obavljaju i kao poverene, s tim da pri tom ostanu autonomni. Ovi organi su samostalni u svom radu i nezavisni u tom smislu što vlast, odnosno Vlada ne sme da vrši bilo kakav uticaj na rešavanje predmeta osim neophodne saradnje u pribavljanju i razmeni potrebnih informacija, dokumenata i svega onoga što doprinosi unapređenju stanja u navedenim oblastima. To je razlog zašto ih po malo kolokvijalno nazivamo nezavisnim državnim organima, mada zvuči kao oksimoron, pa čak i četvrta grana vlasti. Nadzor nad njihovim radom sprovodimo mi, poslanici u Narodnoj skupštini, i to kao proveru da li postupaju u skladu sa zakonima kojima su osnovani. Nezavisni državni organi stoje na raspolaganju građanima, između ostalog, i u ostvarivanju saradnje sa samim parlamentom. Osnivanje nezavisnih državnih organa započelo je u našoj zemlji, treba se i toga podsetiti, pre svega desetak godina, u skladu sa preporukama EU, jer je u ovim zemljama mnogo ranije prepoznat njihov značaj. Znači, rad ovih ljudi koji su ovde od početka na svojim pozicijama je zapravo pionirski rad na nekom terenu sa kojim se kao društvo nismo do njihovog osnivanja ni suočavali. Primer radi, Ombudsman u Švedskoj ustanovljen je još 1908. godine. Kod nas je kao prvi 2004. godine donet Zakon o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i ustanovljen je Poverenik za zaštitu informacija od javnog značaja, kome je donošenjem Zakona o zaštiti podataka o ličnosti proširena nadležnost i na zaštitu podataka o ličnosti. Na početku su se sve ove institucije, i to smo ovde mogli da čujemo od svih njih, suočile sa ozbiljnim problemima i različitim problemima, od nejasne procedure konstituisanja, neadekvatnih prostorija za rad i, s tim u vezi, potrebnog broja zaposlenih. Ti problemi su kroz duži niz godina rešavani, tako da su uslovi za rad sada bolji, i to i oni priznaju, nego što su bili. To ne znači da su dovoljno dobri i ja apelujem da, bez obzira na sve mere štednje i na čitavu politiku koju podržavam i verujem da treba uvesti red u državi i da imamo više zaposlenih, ali potpuno se slažem da jednostavno postoje značajne disproporcije oko toga gde ima previše ljudi koji ne rade ništa i gde ima zaista manjak ljudi i ima ozbiljan manjak kadra koji treba da bude na usluzi građanima. Mislim da ćemo najbolju stvar da uradimo ako to ozbiljno procenimo i napravimo jednostavno promenu na tim nivoima. Posebno želim da izrazim svoje zadovoljstvo što su nadležni skupštinski odbori, dakle, Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova i Odbor za pravosuđe i državnu upravu, krajnje odgovorno pristupili kada su razmatrali ove izveštaje. To je značajan iskorak u skupštinskom radu i to je najmanje što Narodna skupština može da uradi kako bi se izašlo u susret onima koje smo osnovali i kako bi se obezbedio njihov bolji rad. Još jednom, mada su poverenici i Zaštitnik građana ovde govorili dosta o tome šta je ono što mi kao narodni poslanici, kao Skupština treba da uradimo da bismo njima omogućili da efikasnije rade svoj posao, ali želim još jednom da prosto podvučem šta je ono što se od nas očekuje, jer to jeste ono glavno što mi danas treba ovde da čujemo i prihvatimo. Dakle, preporuke Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka ličnosti su sledeće, kako sam ja razumela. Da se donese što pre akcioni plan za sprovođenje strategije, jer bez akcionog plana strategija ne može da se sprovede, što je logično. Zatim, da Vlada donese podzakonske akte u oblasti zaštite podataka o ličnosti, što je već bila i dužna da uradi, što još jednom podvlačim. Takođe, da se donese zakon o zaštiti uzbunjivača, jer je prepoznata potreba o svrsishodnosti i takvog jednog zakona, kao i da se izmeni Zakon o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i uspostavi ovlašćenje Poverenika za davanje mišljenja u postupku donošenja zakona, kao i za podnošenje prekršajnih zahteva, jer su to očigledni propusti u zakonu koji postoji. Da se ponovo razmotre i izmene članovi u zakonima za koje je Poverenik pred Ustavnim sudom pokrenuo postupak za ocenu ustavnosti i zakonitosti. Da Narodna skupština razmotri već ranije dostavljen izveštaj kojim se ukazuje na grubo narušavanje zakona u državnim preduzećima, koja su očigledno država u državi. Kako stvari stoje, to ćemo najteže promeniti. I da se obezbedi efikasnije izvršenje konačnih i obavezujućih rešenja Poverenika. Ono što su preporuke Poverenika za zaštitu ravnopravnosti su da se takođe donese famozni akcioni plan za sprovođenje strategije i da se pristupi izradi nove strategije do 2015. godine, da se donese zakon o besplatnoj pravnoj pomoći i zakon o informisanju, što verujem da će Skupština vrlo brzo i da raspravlja ovde, da će se naći na dnevnom redu, da se sudije, tužioci, policijski službenici, državni službenici i zdravstveni radnici, vaspitači, novinari i drugi, i to je jako važno jer bez senzibilizacije nema ničega u praksi, da se oni svi intenzivnije i organizovano edukuju u svim ovim oblastima. To nam je presudno da bismo kao društvo shvatili zapravo šta radimo i ko to radi, jer svi moramo da radimo. U Izveštaju Zaštitnika građana utvrđen je niz preporuka u gotovo svim oblastima društveno-ekonomskog života, kojima se obrazloženo predlažu izmene i dopune važećeg zakona, donošenje novih zakona i podzakonskih akata, kao i druge operativne mere i postupci. Dakle, zašto je važno da sa velikom pažnjom razmotrimo ovaj izveštaj i prihvatimo preporučene mere? Prevashodno zato što su date preporuke koje su suštinski dobre, smislene i potrebne i zato što su ih predložili ljudi, po mom najdubljem uverenju, a verujem da delim stav većine, od zaista integriteta, koje smo mi sami izabrali i koji najbolje poznaju svoje oblasti i probleme u njima, jer se time specijalizovano bave. Ustanovili smo ove državne organe da kontrolišu sprovođenje zakona u pojedinim oblastima i to znači da kontrolišu rad Vlade, da kontrolišu rad svih drugih državnih organa i da javno, podvlačim, javno reaguju na svaku nepravilnost. Tako se gradi građansko društvo i samo se tako jačaju institucije pravnog sistema, i to na delu, a ne samo kao proklamovano načelo. S druge strane, Vlada i drugi državni organi imaju takođe pravo da javno kažu i argumentovano procene, zapravo da argumentovano ukažu na eventualne pogrešne procene ovih državnih organa, svi greše, možete i vi da pogrešite, ili na zaključke koje donose, a za koje smatraju da ne odgovaraju tačnom stanju stvari. U takvoj interakciji društvo ide napred i razvija se i to je moje najdublje uverenje. Verujem da su i ove varnice i ovi konflikti, možda nepotrebni, ali možda i potrebni, upravo na površinu i na prva mesta u medijima izbacili one teme koje nas more i koje kao društvo treba da rešavamo. Jesu to konflikti, ali mislim da su konstruktivni, da je i Vlada dobro reagovala, da su i poverenici dobro reagovali i da iz tih konstruktivnih konflikata mi zapravo guramo dalje markirajući sve ono što nas opterećuje i muči. Zato ne treba od toga praviti veliku dramu. Mislim da je upravo sukob mišljenja ono iz čega proizilazi kvalitet i da time zapravo doprinosimo ovom društvu. Zato ćemo i mi kao poslanici SDPS, ali verujem i sve moje kolege u Skupštini, podržati ove predložene zaključke za unapređenje stanja u najrazličitijim oblastima za funkcionisanje države i da ćemo se zalagati za sprovođenje ovih zaključaka, kao i da se uvek pokrene postupak za ispitivanje odgovornosti kada se vlast ogluši o njih. Još jednom, i najrazvijenija društva imaju, ma koliko razvijene mehanizme, ma koliko ustanovljenu vlast i moćnu državu i staru demokratsku tradiciju, imaju probleme i sa korupcijom i sa pokušajima cenzure, sa zloupotrebama političkim, finansijskim i svake vrste, koji se upravo rešavaju na ovakav način kako i mi ovde danas pokušavamo da uradimo. Mislim da je umesno, a i želim to da uradim, da se podsetim ne tako davne naše prošlosti. Svojevremeno je Vlada iz 2001. godine osnovala Savet za borbu protiv korupcije. Na njenom čelu bila je Verica Barać. Ona je dala sve od sebe, o tome nije više potrebno govoriti i podvlačiti, da bi pokazala i svojim primerom kako se odgovorno ponaša prema državi, kako se nastoji da se izgrade njene institucije i da se stekne poverenje građana. Nažalost, ona lično nije dočekala da se upravo ono što je godinama radila nađe kao prioritet na dnevnom redu ove Vlade. Ona je često, dok je radila, najviše bila osporavana, čak je bila saplitana, opstruirana i mislim da to više ne sme da nam se ponovi. Dakle, sva podrška nas poslanika SDPS, mislim vladajuće većine, a i opozicije, onome što ste nam ovde dostavili i želimo vam sreću u daljem radu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsednice, Zaštitniče građana, poverenici i kolege narodni poslanici, poslanička grupa SPS smatra da jedna od osnovnih poruka koja sa ove sednice Skupštine Republike Srbije treba da bude upućena građanima je povećanje stepena poverenja u nezavisna regulatorna tela, kako bi građani u većem broju slučajeva, kada su u pitanju ugrožena njihova prava, uskraćena na bilo koji način, propisana zakonom, zajamčena Ustavom, međunarodnim konvencijama i deklaracijama, u cilju zaštite tih istih prava se obraćali upravo nezavisnim regulatornim telima, kako bi ta prava na efikasan način zaštitili. S druge strane, ono što je obaveza nezavisnih regulatornih tela, jeste da upravo u skladu sa zakonom i sa Ustavom intenzivno dosledno prate sve pojave gde se pojavljuju mogućnosti pa čak i faktički pojavljuje i povreda prava građana kako bi se izvršila identifikacija te povrede, kako bi se na povredu reagovalo i kako bi se povreda sanirala. Međutim, u toj situaciji je neophodno potrebno da se utvrde činjenice. Činjenice kojima se povreda dokazuje, kojima se povreda potvrđuje, jer niko ovde od prisutnih predstavnika nezavisnih regulatornih tela, počev od Zaštitnika građana, Poverenika, a to je opet zarad informisanja građana, nije arbitan i ne može arbitrirati u situacijma koje su sporne situacije. Ne može uzurpirati sudsku nadležnost, nemože presuđivati, ali zato može davati preporuke kao što se to čini, kao što je to navedeno u izveštajima i kao što se inače prema građanima određuje sa ukazivanjem na konkretne situacije, konkretne slučajeve kako bi se preveniralo da se takve iste situacije, odnosno slučajevi ne ponove. Ono što je jako važno istaći jeste činjenica da i mi, narodni poslanici u ovom parlamentu, treba da doprinesemo da zakoni kojim se obuhvataju nezavisna regulatorna tela i njihov status i njihove nadležnosti moraju biti što precizniji, što jasniji, u praktičnoj primeni što efikasniji. Zašto? Pa zbog toga što se, barem ćemo se u tome sigurno saglasiti, pojavljuje kolizija između zakona. Na resornom Odboru za pravosuđe na to sam ukazao, ponoviću to i sada, i ovom prilikom, da poslanička grupa SPS insistira i podržava gospodina Šabića kad je rekao da se pod hitno moraju staviti u proceduru ili izmene i dopune zakona ili doneti novi zakoni kako bi se izbegle kolizije upravo između ovih zakona kojima se reguliše materija o kojoj danas raspravljamo. Često se dešava da su u koliziji zakoni o slobodnom pristupu, informacijama od javnog značaja, Zakono zaštiti podataka o ličnosti sa odredbama zakona, recimo o borbi protiv korupcije, odnosno o Agenciji za borbu protiv korupcije. U tom pravcu, poslanička grupa SPS je spremna da participira na bilo koji način u donošenju takvih zakonskih akata, kako bi ih učinili što kvalitetnijim. Kada govorimo o svim ovim izveštajima, naravno da ću se fokusirati na ono što smatram da sa stanovišta i struke i vokacije kojom se bavim može imati poseban značaj, pri čemu moram da istaknem da su sva tri izveštaja, izveštaj Poverenika za rodnu ravnopravnost, odnosno zabranu diskriminacije, Poverenika za zaštitu podataka o ličnosti, Zaštitnika građana, nešto što će poslanička grupa SPS podržati, odnosno glasati u Danu za glasanje za ove izveštaje. Imamo dosta toga da ukažemo i kroz pojedinačne primere, jer je logično da svi nisu mogli da budu obuhvaćeni vašim izveštajima i logično je da postoje i oni koji zarad javnosti, zbog građana Republike Srbije moraju biti afirmisani kako bi se opet u cilju prevencije predupredile sve negativne pojave na koje vi „eksoficijo“ ili po službenoj dužnosti reagujete. Kada sam rekao da niko od vas ne arbitrira, rekao sam zbog građana. Niko od vas ne presuđuje. Opet sam to rekao zbog građana. Ali svi vi imate značajnu ulogu u tome da ova država postoji na demokratskim postulatima, da se prava građana poštuju na najbolji mogući način i da se ta prava afirmišu kako se ne bi više povređivala. Ono što mi se čini najznačajnijim kada je u pitanju izveštaj Zaštitnika građana, jesu pojedini delovi koji zavređuju posebnu pažnju. Ako krenemo od početka, nailazimo na prvi segment koji se odnosi na ekonomsko-socijalna i kulturna prava. Nesumnjivo je da se u tom delu povrede prava čine veoma brojno, da po kvantitetu tih povreda ima sve više i više, ali moramo priznati pred građanima Republike Srbije da su generatori ovih povreda upravo velika ekonomska kriza i recesija kroz koju Republika Srbija prolazi, finansijsko stanje građana i njihov standard je veoma otežan zbog toga, tako da dok ne otklonimo ovaj generator problema nećemo moći da se borimo za zaštitu prava na onaj način koji građani od nas očekuju. Poboljšanjem standarda stanovništva, poboljšanjem ekonomske moći i jačanjem privrede nesumnjivo je da će stepen zaštite tih prava biti daleko, daleko bolji. Kada je u pitanju pravosuđe, kao jedan od stubova sistema vlasti od tri stuba vlasti, navedeni su primeri povreda prava. Ovde ću pred građanima punim stepenom odgovornosti da kažem da je najeklatantniji primer povrede prava i to prava na rad koji je zajamčen Ustavom upravo počinjen u oblasti pravosuđa 2010. godine, kada je bez ikakvih kriterijumima, preko 700 sudija ostalo bez svog radnog mesta, kada je preko 700 sudija maltene bilo na ulici, i kada su se stvorile okolnosti koje su proizvele nesagledivo štetne posledice koje se osećaju i danas. Tim pre, što je nakon odluke Ustavnog suda, primenom te odluke, tih istih 700 nosilaca pravosudnih funkcija vraćeno, a mi još uvek nemamo kriterijume na osnovu kojih možemo da utvrdimo da li zaista svi oni koji su bili prvo razrešeni, odnosno nereizabrani, a potom vraćeni, ispunjavaju uslove da vrše sudijsku funkciju. Zaista se radi o jednom eksperimentu na živim ljudima, eksperimentu in vivo koji zavređuje posebnu pažnju u pogledu ugrožavanja i to flagrantnog ugrožavanja prava na rad. Odatle se već generišu drugi problemi u pravosuđu koji podrazumevaju povrede prava građana, pre svega povredu prava na suđenja u razumnom roku, a u širem smislu i povrede prava na pravično suđenje. Zamolio bih vas, gospodine Jankoviću, da u jednom od budućih izveštaja dopunite postojeći, jer ste upoznati sa činjenicom da je po predlogu Ministarstva pravde došlo do izmene i dopune Zakona o uređenju sudova, gde je povreda prava na suđenju u razumnom roku sada u nadležnosti sudova opšte nadležnosti, dakle, nije više isključivo u nadležnosti Ustavnog suda. Nisu više građani, i za rad upoznavanja građana dužni da se obraćaju direktno Ustavnom sudu, sada to mogu učiniti, barem se nadam efikasnije i brže, pred sudovima opšte nadležnosti, a to su viši i apelacioni sudovi. Naravno, da sve ovo kada govorimo o pravosuđu podrazumeva i nešto što podrazumeva i našu obavezu. Da bi se vratilo poverenje u pravosuđe, da bi se na taj način zaštitila prava građana, pre svega na suđenja u razumnom roku, mi moramo i dalje raditi na tome da se procesni zakoni koji se ovde donose podignu po stepenu kvaliteta kako bi se efikasno suđenje učinilo u praktičnom smislu reči najprimenjivijom. Još uvek na tom stepenu sigurno mi nismo, još uvek su sudovima i sudijama u tom pravcu vezane ruke. Na Odboru za pravosuđe ukazao sam na jedan problem koji građane danas preopterećuje u velikoj meri, ukazaću ga ponovo upravo zbog građana, zbog togašto poslanička grupa SPS želi transparentno da deluje u pravcu onoga što podrazumeva našu obavezu, a obaveza je da pokažemo da je naš rad zaista dostojan onoga što podrazumeva zaštitu interesa građana. Radi se o donošenju Zakona o privatizaciji, izmeni i dopuni koje smo nedavno usvojili i na taj način vezali ruke sudijama, jer smo zaboravili na odluku Ustavnog suda koji je zaštitio izvršne poverioce u statusu zaposlenih, zaboravili smo na instrukcije Vrhovnog kasacionog suda koji je takođe zaštitio zaposlene u statusu izvršnih poverilaca. Danas ti isti zaposleni nisu u mogućnosti da sprovode postupke izvršenja dosledno do kraja, već se ponovo po ko zna koji put ta izvršenja odlažu, a oni ostaju uskraćeni za mogućnost namirenja svojih potraživanja. Građani Srbije i te kako znaju koliko je takvih situacija, u kojim situacijama ostaju uskraćeni za njihovo elementarno pravo, a elementarno pravo u postupku izvršenja je naplata potraživanja, ili izmirenje duga. Kada su mediji u pitanju, gospodine Jankoviću, saglasan sam sa vama da je potrebno povesti računa o tome da se nezavisnost ili sloboda medija ne zloupotrebljava. Poslanička grupa Socijalističke partije Srbije na tome dosledno istrajava, imajući u vidu neslućeno mnogo slučajeva i iskustava koja smo prošli svi zajedno, svi građani Republike Srbije, manje-više. Zašto? Zato što se preko medija iako tražimo njihovu apsolutno nezavisnost, istovremeno i transparentnost, njihovu slobodu, što je jedna od osnovnih demokratskih načela i demokratskih postulata, tražimo odgovornost, odgovornost za svaku reč, odgovornost za svaki stav, odgovornost za svaki komentar koji se nalazi u novinskom stupcu, ili bilo kom delu medijskog eksponiranja. Zašto ovo govorim? Iz jednostavnog razloga što nije jedinstven slučaj da se upravo preko medija kreira atmosfera gde se bez odluke suda, bez odluke nadležnog organa, već formira stav da li je neko osumnjičen ili nije, da li je neko kriv ili nije, da li je učinio krivično delo, da li je podlegao protiv-pravnom delovanju. To je nedopustivo. Nedopustivo je da se ročišta, a naročito pretresi u krivičnim predmetima preseljavaju iz sudnica na novinske stupce. Nedopustivo je da imate situaciju koja je paradoksalna, znatno više od paradoksa, da imate osobu koja je pritvorena, pritvorena zbog toga da bi se izbegao uticaj na svedoke, pritvorena zbog toga da bi se izbeglo uznemiravanje javnosti. Shodno odredbama Zakonika o krivičnom postupku, to su dva razloga zbog čega se neko zadržava u pritvoru. S druge strane, vi u sredstvima informisanja imate izjave tog istog osumnjičenog, koje su doslovno prenete iz predkrivičnog ili istražnog postupka. Pa gde je onda tu zaštita podataka o ličnosti, gde je tu poštovanje prezumcije nevinosti, gde je tu sve ono što podrazumeva pravo građana, govorim o građanima. Imamo situacije kada se generiše i neka druga priča koja nema veze sa pravosuđem, a utemeljuje jednu iskrivljenu sliku o bilo kom građaninu koji se može pojaviti u takvoj situaciji, pa čak i javni funkcioner, pa čak i ministar. Da li je dopustivo, a složićete se sa mnom, da apsolutno nije, da se upravo preko medija, preko sredstava informisanja vrši poziv na linč, na ubistvo ministra, na vešanje na Terazijama. Da li se tada radi o slobodi medija, da li tada možemo da govorimo o nezavisnosti medija ili zloupotrebama koji se preko medija čine? Isto tako, smatram da i vaše funkcije nameću jednu obavezu da sve podatke sa kojima vi raspolažete pružate nadležnim organima, bez obzira o kojim organima se radi, da li je to tužilaštvo, pravobranilaštvo, sudovi. Zašto? Zbog toga što se jedino pred tim institucijama utvrđuje odgovornost, građanska, krivična ili bilo koja druga. Dakle, pred građanima bi u svakom slučaju moralo. Imali smo situacije u nedavnoj prošlosti gde smo bez utemeljenja na činjenicama imali kvalifikacije koje su iznete bez odluka nadležnih organa, odnosno institucija, bez odluka sudova. Bio je slučaj male mature, bio je slučaj udžbenika i sve su to situacije u kojima postoji obaveza Zaštitnika građana, poverenika da se reaguje, pre svega na zakon, način koji je propisan u skladu sa ovlašćenjima i nadležnostima koje su date, pa tek potom da se iznesu određene ocene, odnosno kvalifikacije koje su u isključivoj nadležnosti pravosudnih organa ili drugih institucija na koje sam ukazivao. Ono što smatram takođe važnim jesu činjenice koje se vezuju za drugi deo izveštaja, a on se odnosi na administraciju i javnu upravu. Gospodine Jankoviću, tu sam potpuno saglasan sa vama, da javna uprava i administracija, ne samo što nisu reformisani, nego su generatori brojnih problema, izuzetno velikih problema, kada su u pitanju povrede prava građana. Imamo upravne postupke koji tamo gde su u pitanju postupci hitne prirode, traju godinama, pa i decenijama. Imamo ćutanja administracije, kao jednu od neverovatno velikih pojava, koja takođe podrazumeva povredu prava građana. Imamo situacije koje ste pomenuli, a vezuju se za službu za katastar nepokretnosti. Sve su to posebni slučajevi, ali ono što moramo da istaknemo, pred građanima, jesu činjenice, a činjenica je da su građani uskraćeni da svoja prava mogu upravo pred organima uprave, naročito lokalne samouprave, da realizuju na efikasan način. Za građevinske dozvole se čeka godinama, apsolutno nepotrebno, čak i kada su svi uslovi ispunjeni. Zašto? Zbog toga što imamo administriranje koje je apsolutno nepotrebno, zato što imamo korupciju koja je u toj meri zaživela da je upravo na tom delu potrebno iskorenjivati i to sistemski. Sistemski, imamo mi obavezu, a u praktičnom smislu, to su oni na koje se zakon odnosi, gde zakoni moraju biti dosledno primenjivani. Ono što mi se čini takođe važnim jeste da u Sektoru javne uprave, postoji neka vrsta nepotizma kojoj smo sami doprineli, gde se lokalne samouprave pojavljuju kao paradržave. Pojavljuju se kao male države u sistemu Republike Srbije kojima smo dali određena ovlašćenja da autonomno ili slobodno donose odgovarajuće odluke, čak i u suprotnosti sa zakonom, kada su u pitanju uređivanja prava građana na nivou lokalne samouprave, čak i u toj situaciji, dozvoljavamo da se bespotrebno rade parcelacije katastarskih parcela, da se uskraćuju prava na službenost, da se ta ista prava dozvoljavaju na način koji je nedopustiv i zbog toga imamo ogroman broj sudskih postupaka, imamo prezatrpanost sudova sa tužbama koje podrazumevaju interese građana, da se njihovo pravo zaštiti preko sudova, odnosno na osnovu sudske odluke. Kada ste u Izveštaju naveli da postoji ugroženost i ostalih grupa, tu ću se potpuno saglasiti, s tim što ovde dolazimo već u jednu situaciju da komplementarno posmatramo Izveštaj Poverenika za ravnopravnost i vaš Izveštaj, tako da neću posebno komentarisati takozvane ranjive grupe, decu, LGBT grupe, imajući u vidu da je poverenica za rodnu ravnopravnost, zabranu diskriminacije, već navela u svom izveštaju dosta toga što je dovoljno pročitati i bez komentara, naročito zato što nemam nameru da zamaram sa svojom diskusijom ovde prisutne, a ni građane. Moj cilj i cilj poslaničke grupe SPS je bio da se iznesu činjenice, da se na osnovu činjenica utvrđuju one situacije u kojima vi delujete, da vi identifikujete povrede i obeležja na osnovu činjenica, a onda shodno svojim nadležnostima i ovlašćenjima, dajete preporuke ili pokrećete postupke. Upravo zbog toga će poslanička grupa SPS podržati ove izveštaje, i naravno da ćemo i sutra imati komentar kada su i preostali delovi Izveštaja, odnosno izveštaji iz drugog seta koji su takođe za uvažavanje i posebnu pažnju i analizu, a vama se zahvaljujem na dosadašnjem radu i želim vam uspeha u daljem radu.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Sulejman Ugljanin. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, uvažene koleginice i kolege poslanici, dragi gosti, poštovani predstavnici nezavisnih regulatornih tela Republike Srbije čije izveštaje danas razmatramo, kao poslanik SDA Sandžaka, jedne manjinska stranke u Republici Srbiji, ocenjujem izveštaj ovih nezavisnih republičkih regulatornih tela, koje danas razmatramo, da su urađeni izvanredno dobro, posebno imajući u vidu mogućnosti, i tehničke i kadrovske, sa kojima ova regulatorna tela raspolažu. Predlažemo Skupštini da se ovi izveštaji usvoje u celosti, bez ikakvih kozmetičkih promena. Zašto insistiram kao pitanje manjina? Pitanje manjina zbog činjenice da ova regulatorna tela u stvari počinju da daju željene rezultate zbog kojih su osnovana. To u suštini dubinski stvara uslove za opštu demokratizaciju u našoj zemlji i poboljšanje uslova života. Stranka demokratske akcije Sandžaka primećuje da nadležni skupštinski odbori u predlogu zaključaka na ove izveštaje očigledno ignorišu uočene probleme i pokušavaju da omalovaže probleme sa kojima se građani, a posebno manjine, suočavaju na terenu i na svoj način jezički pokušavaju da zamagle ove jasno prikazane činjenice koje su iznesene u izveštajima. To me kao poslanika Bošnjačke nacionalne manjine zabrinjava. Očekivao sam mnogo veće razumevanje većinskih partija, vladajuće partije, jer mi manjine nećemo moći sami da stvorimo uslove za poboljšanje uslova na terenu. Manjine su uglavnom žrtve svih tih pošasti koje se dešavaju i o kojima govore sva tri izvestioca u svojim izveštajima. Želim da kažem da ovi izveštaji i rad ovih republičkih regulatornih tela, ukoliko se ne usvoje njihove preporuke, pretvaraju se samo u šaltere za žalbe. Zato insistiram na Skupštini da bez kozmetike, bez ulepšavanja, bez omalovažavanja događaja iz izveštaja koji su na terenu, da u potpunosti i u celosti usvoje ove izveštaje, posebnom preporuke. Što se tiče ovoga, imamo jedan konkretan slučaj u zaključku povodom razmatranja redovnog Godišnjeg izveštaja Zaštitnika građana za 2013. godinu. Ustavu 2. u prvom delu Narodna skupština ocenjuje pozitivno Zakon o nacionalnim manjinama, a u drugom stavu poziva Vladu da u ovom zakonu, koji je donesen pre 15 dana, otkloni njegove nedostatke. Mi smo kao manjinska stranka za to da se bavimo suštinom. Šta je suština? Suština je da mi kao država tražimo da Skupština predloži Vladi Republike Srbije da u najkraćem mogućem roku utvrdi Predlog zakona o potvrđivanju Rezolucije Parlamentarne skupštine Saveta Evrope broj 1985 od 8. aprila 2014. godine. Usvajanjem tih efikasnih mehanizama, koji su u evropskim zemljama dali pozitivne rezultate, ocenjujem da ćemo olakšati delovanje i svim ovim regulatornim telima. Neće više biti regulatorna tela nezavisna samo šalteri za žalbe, nego će imati mogućnost da u stvari na terenu prate primenu te rezolucije koju smo kao država uzeli obavezu da usvojimo i primenimo u praksi. S druge strane, predlažemo da Narodna skupština pozove Vladu Republike Srbije da preduzme potrebne mere kako bi se u sredinama gde žive nacionalne manjine usaglasila nacionalna struktura zaposlenih u organima i u službama sa javnim ovlašćenjima, kao što je tužilaštvo, sudstvo, policija, carine, inspekcijske službe itd, i da se to usaglasi sa nacionalnom strukturom stanovništva. To će biti još jedan jak mehanizam da olakša realizaciju svih ovih problema na terenu koja su regulatorna telau svojim izveštajima konstatovala. Pored toga, SDA Sandžaka poziva Narodnu Skupštinu da naloži Vladi Republike Srbije da sačini jedan krovni, jedinstveni predlog zakona o manjina, da objedini Zakon o pravima i slobodama nacionalnih manjina iz 2002. godine, Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina i Uredbu Vlade Republike Srbije za nacionalne manjine.Znači, da se to objedini u jedan krovni zakon i da tim zakonom ono što nisu uvažile naše kolege kao našu preporuku, da se predvidi i finansiranje izborne kampanje nacionalnih saveta. Ovaj postojeći zakon, koji je usvojen, neuvažavajući naših devet amandman koje smo dali, je dosta nakaradan, sa puno nedostatakai zato smatramo da treba da se sačini jedan ovakav zakon koji će u sebi imati ugrađene i mehanizme za finansiranje izborne kampanje za nacionalne savete nacionalnih manjina. Još jedna stvar, taj isti zakon nije uvažio našu primedbu da tim zakonom nije regulisano učešće visokih državnih činovnika, službenika, od predsednika države i ministara u izbornoj kampanji nacionalnih manjina. Time upadamo još jednom u zamku da i onako težak položaj manjina ugrozimo. Da bi svi ovi izveštaji, koji su izvanredni i na kojima čestitamo, imali smisla, predlažemo da Narodna skupština pozove Vladu Republike Srbije da nacionalne savete nacionalnih manjina zakonom definiše kao državne organe manjinske samouprave. Tu leži ključ svega. Hoćemo li da se manjine stalno nekome žale ili želimo da omogućimo manjinama da same mogu da ostvaruju svoja prava kao u drugim zemljama Evrope, kako je to predviđeno i ovom Rezolucijom Parlamentarne skupštine Saveta Evrope? Predlažemo da Narodna skupština prilikom imenovanja članova skupštinske komisije za izvršenje krivičnih sankcija obavezno omogući zastupljenost manjinskih narodnih poslanika da budu članovi tih odbora. Predlažemo da Skupština naloži Vladi Republike Srbije da nadležno Ministarstvo prosvete konačno preduzme mere i da ispoštuje zakon koji je Vlada donela i Uputstvo koje je na moje dvomesečno insistiranje kao ranijeg člana Vlade usvojila sama Vlada, ali na terenu niko ne poštuje i ne provodi. Bošnjačka manjina u opšte ne može da ostvari svoje pravo na obrazovanje na bosanskom, maternjem jeziku. I ne samo to, nego ni mi kao poslanicine možemo da ostvarimo svoje prava da naša lična dokumenta i dokumenta naših sunarodnika, čak i naše službene legitimacije, ovde u ovoj Republici ne budu urađene u skladu sa zakonom, ni zdravstvene knjižice, ni druga dokumenta. Zato mora vladajuća većina da ima razumevanja ukoliko želimo da idemo ka Evropi. Ukoliko se ovo ne prihvati i prvenstveno se ne uvaže primedbe, odnosno preporuke iz izveštaja Poverenika za zaštitu rodne ravnopravnosti, Poverenika za zaštitu građana i izveštaj o sprovođenju zakona, koji je dao Poverenik za informacije od javnog značaja, onda nema smisla da ovde pravimo volju jedni drugima, da se takmičimo u lepoti govora. Da završim, još jednom čestitam svim regulatornim telima na ovim izveštajima koje su sačinili. Predlažem da Skupština bez ikakvih izmena usvoji ove izveštaje i usvoji preporuke. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici nezavisnih regulatornih tela, danas su pred nama tri izveštaja o kojima možemo da polemišemo i mnogo duže i mnogo kraće, izveštaji su takvi kakvi jesu. Prošli su skupštinske odbore i predloženo je da budu usvojeni. Izveštaj uvek može da se uradi mnogo bolje, a i mnogo slabije. Neću govoriti o tome, neću komentarisati posebno ono što je u izveštajima navedeno, osim nekoliko stavki. Mnogo toga su rekle kolege pre mene. Međutim, činjenica je da su ovo tri nova tela, tri nove institucije države, koje treba da učvrste ili da povrate poverenje građana u institucije države. Kako smo uopšte došli do toga da država negde izgubi poverenje, to je drugo pitanje, na koje pre svega možemo tražiti odgovor u tranziciji. Mi smo država u tranziciji. Više puta sam u ovom Domu, kao dugogodišnji poslanik, govorila da tranzicija nije ništa drugo nego revolucija, a revolucija u ovom slučaju nije oružana, ali nije bez žrtava. Upravo zbog toga što postoje one nevidljive ili vidljive žrtve revolucije, imamo ova regulatorna tela koja pomažu da taj proces prođemo što bezbolnije. Građani su gladni pravde, a na nju imaju pravo i Ustav im garantuje da imaju pravo da ostvare pravdu koju traže. Od svih izveštaja koji su se našli danas pred nama, posebno bih se zadržala na izveštaju Zaštitnika građana. Mi smo u ovom Domu izabrali svojevremeno jednoglasno gospodina Sašu Jankovića i ne govorim o njemu kao personalnom rešenju, nego govorim o toj instituciji, jer on ovde predstavlja pre svega instituciju Zaštitnika građana. Mislim da je u tom izveštaju sadržano sve ono na šta građani ukazuju i sve ono što jesu potrebe građana da se obrate Zaštitniku građana tražeći svoja prava u odnosu sa državom. Vrlo često građani nisu svesni gde mogu ili nisu dovoljno informisani gde sve mogu da ostvare ili gde sve mogu da ukažu na to kada su im prava ugrožena. Mi smo zaduženi da omogućimo zakonsko funkcionisanje i države i institucija koje ova država bira. Nekoliko stvari koje smo u izveštaju zapazili i zbog čega lično smatram da je izveštaj dobar i u Danu za glasanje ću ga podržati, jeste ono na šta je vrlo podrobno ukazao Zaštitnik građana, a mnogo toga je u jednom društvu slojevito, složeno i jedno na drugo deluje povlačeći jednu reakciju za drugom. Mnogo toga u ovom trenutku u Srbiji može i mora da se popravlja. Svi smo na tom zadatku zajedno angažovani. Ono što je jedna od stvari na koju ću danas ukazati jeste ono što je Zaštitnik građana vrlo dobro uočio, prezentovao i posle čak i kroz neke primere u praksi dokazivao u svom izveštaju. To su mediji. Pročitaću zbog građana samo nešto što je naveo u svom izveštaju o medijima. U Srbiji je medijima zagarantovana sloboda. Međutim, i građanima je Ustavom zagarantovano pravo na obaveštenost i to na način da imaju pravo da istinito, potpuno i blagovremeno budu obaveštavani o pitanjima od javnog značaja, a sredstva javnog obaveštavanja dužna su da to pravo poštuju. To pravo, sa onim elementima koji su propisani Ustavom, u Srbiji se ozbiljno krši, posebno u pogledu istinitosti i potpunosti. U trci za tiražima i gledanošću, ali i pod neposrednim uticajem ili pritiskom različitih centara moći, građanima se uporedo sa istinitim informacijama plasiraju selektivne, nepotpune, poluinformacije, pa i potpuno lažne, činjenično netačne dezinformacije. Naravno, kada imate jednu lažnu ili netačnu informaciju, vi je nemate, ali imate problem. Samo želim da govorim o jednoj situaciji koja se tiče svih kolega ovde, jer ovde je 250 ljudi imenom i prezimenom, predstavnika građana, o jednoj takvoj ružnoj i nepoštenoj dezinformaciji, zlonamerno plasiranoj od strane medija upravo protiv ovog visokog Doma, koji pre svega predstavlja građane i gde, potpisujem, svaki kolega koji je došao kao predstavnik građana, časno i posvećeno vrši svoju dužnost narodnog poslanika. Srbija je u ovom trenutku u jednom teškom momentu. Osim ekonomske krize, pogodila nas je i jedna strašna prirodna katastrofa. Srbija je dokazala i pokazala kao država da je dorasla jednom tako teškom momentu. Svi, od Vlade do građana, smo bili u svakom momentu spremni da se sa tom teškom situacijom borimo, nosimo i da je prevaziđemo najbezbolnije moguće za sve građane Srbije, posebno one koji su pogođeni tom katastrofom. Međutim, svi smo svedoci da jedan deo medija je vrlo ružno, netačno izneo i vrlo zlonamerno plasirao informaciju o pomoći koju su uplatili narodni poslanici. Svi smo bili revoltirani. Nismo reagovali u želji da ne iziritiramo te medije. Evo, ja reagujem i reskiram ponovo još jedan linč medija, ali ako se sećate, prvo, članak je bio potpuno netačan. Članci su, u nekoliko medija preneti, išli toliko daleko da je neko zaključivao o tome da li smo ili nismo sa ovoliko ili onoliko emocija dali neku pomoć. Članak je pozvao građane, izuzetno osetljivo u tom momentu, na linč ovog visokog Doma i nas. Ja sam to tako doživela. Pročitala sam silne, uglavnom negativne, s pravom iziritirane građane koji su ga komentarisali. Odgovornost medija i sloboda medija moraju da idu ruku pod ruku. Situacija koju svakodnevno možemo da pratimo u medijima treba da bude zaista na visini zadatka, nikako tabloidna. Moramo da se nosimo kao jedno odgovorno društvo sa procesom u kom se nalazimo. Nadam se da će Zaštitnik građana, koliko može, koliko su njegove ingerencije, više i češće reagovati i u tom slučaju, mada sam sa zadovoljstvom pročitala da je 399 usvojeno njegovih predloga ili sugestija kada su u pitanju ugrožavanja ljudskih prava. Ovo je samo jedna opservacija koju sam imala potrebu da iznesem ovde u javnosti, jer do sada je nismo ovde izneli, a ljudski je da građani znaju da su predstavnici u ovom visokom Domu ljudi koji zaista svoj zadatak i posao rade i odgovorno i posvećeno. Neko sam ko je četvrti put u parlamentu, sa velikim zadovoljstvom mislim da mogu da kažem za svakog kolegu koji je prvi put i više puta od mene, da sam prepoznala iskreno zalaganje za interese građana. Ono što u ovom trenutku mogu reći o izveštajima, mislim da se prepliću neke nadležnosti između ovih regulatornih tela, da možda postojanje tri regulatorna tela koja se bave pravima građana mogu malo ekonomičnije da se reše, možda i efikasnije, jer po malo će to zbunjivati građane. Imamo jednu ozbiljno uvećanu administraciju na svim poljima. Govoriću jednom drugom prilikom o brojnim agencijama, o tom ogromnom trošku koji građani baš ne vide kao efekat u svom svakodnevnom životu, a znamo da je administracija nešto što ozbiljno opterećuje budžet građana. U ovom trenutku građani su izuzetno osetljivi na svaki poseban ili uvećan trošak koji se tiče svakog njihovog davanja. Zbog toga je možda gospodin Janković ovih dana bio tema i prozivan više puta zbog plate za koju je on vrlo jasno rekao kako je doneta u ovom domu i sa čime je ona upoređena, kako je proizišla tolika svota. Opet su to mediji i opet je to prozivanje koje treba proveriti, dokazati. Činjenica je da je Srbija zemlja koja ima težak trenutak i sva nepotrebna, prevelika, opterećujuća davanja treba da se preispitaju. Ako je to nešto što je doneto u ovom domu, predlažem da ovaj dom preispita i ukine svaki mogući ili smanji svaki mogući trošak koji bi mogao da se uputi ili usmeri u nešto što je korisnije, neophodnije, potrebnije građanima Srbije. Budžet nisu sredstva Vlade. Budžet su sredstva građana Srbije. Budžet je vlasništvo građana Srbije i oni treba u svakom momentu da imaju uverenje da se on troši na najbolji mogući način i u najboljem interesu. To je jedan od načina da im to dokažemo. Zbog toga postoje nezavisna regulatorna tela, kako bi ona svojim delovanjem, svakim svojim zadatkom dokazala građanima da rade u najboljem interesu i da postoje zbog toga što je to najbolji interes građana. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Poštovanje, gospodine predsedavajući, poštovani izvestioci po tački dnevnog reda, žao mi je što današnju raspravu vodimo po hitnom postupku. Moram da priznam da nisam imao prilike da do kraja pročitam sve izveštaje o kojima se danas raspravlja, s obzirom da smo u poslednjih, čini mi se, 48 sati obavešteni da će biti ova tema na dnevnom redu, iako su ti izveštaji tu već nekoliko meseci. Šteta je zato što su ovi izveštaji dobri i pokazuju na probleme koji postoje u našoj državi, problemi koji nisu od juče ili od danas, problemi za koje nije odgovorna samo ova Vlada, problemi postoje već duže vremena i koji se, kao što možemo videti iz ovih izveštaja, a i iz usmenih izlaganja, rešavaju. Polako, ali se rešavaju. Mogu da se prisetim rasprave o ovim izveštajima pre nekoliko godina kada su političke uloge bilepromenjene, pa sam bio deo vladajuće većine. Nije uvek bilo prijatno slušati i čitati ove izveštaje i tada razumeti ih kao jednu vrstu kritike. Mislim da je ta kritika korisna i da doprinosi da stanje u našoj zemlji bude bolje, da svim građanima bude bolje. U tom smislu, mislim da je ova rasprava danas dobra. Vidimo pohvale izveštaja od strane poslanika iz vladajuće većine. Naravno, nama iz opozicije je kud i kamo lakše da hvalimo ove izveštaje i da ih samo za neke stvari, koje u političkom životu mogu da se iskoriste, koristimo. Želeo bih da izbegnem politizaciju ovih izveštaja i da stvarno probamo da izvučemo neke dobre stvari iz ovoga, da svi zajedno obavežemo Vladu, mi smo onaj organ u državi koji daje Vladi neke instrukcije i da kontroliše taj rad, da ispravi neke nedostatke koji se nalaze u ovim izveštajima, a možda i neke oko kojih možemo da se složimo u ovoj diskusiji, kao i u diskusiji koja je vođena na odborima, gde se daju određeni zadaci Vladi šta se od Vlade očekuje da u narednom periodu uradi, kao i neki rokovi. Bilo bi dobro da se, ono što do sada nije bio slučaj, Vlada o tim rokovima izjasni, odnosno odradi neke poslove. Na kraju svakog zaključka stoji da u roku od šest meseci da izveštaj šta je urađeno po tim zaključcima, da dobijemo taj izveštaj za šest meseci i da raspravljamo o tome šta je Vlada sve uradila. Najviše pažnje sam posvetio izveštaju Zaštitnika građana, jer on obuhvata sve sfere društva. Tu je dat jedan rendgenski snimak stanja u mnogim oblastima u našem društvu. Teško je sada izdvojiti … Sama struktura izveštaja, pošto sumnjam da su građani imali prilike da pogledaju, govori o tome šta je dobro urađeno od strane države, a onda se uočavaju određeni problemi koji nisu, pa se kroz taj konkretan primer obrazlaže i na kraju se daje predlog mera od strane Zaštitnika građana za poboljšanje položaja građana u odnosu na neku situaciju. Ovaj izveštaj je podnet 15. marta i privukla mi je pažnju jedna stvar gde je Zaštitnik građana konstatovao da ne postoji, nisu doneti propisi da se reguliše postupak sanacije štete i dodele sredstava građanima za izgradnju i popravku stambenih objekata oštećenih u elementarnim nepogodama i drugim nesrećama. To je ono što danas mnoge građane zanima, koji su u ovim poplavama ostali bez celokupne svoje imovine, bez krova nad glavom. Čuli smo prošle nedelje, kada su bila pitanja Vladi, da neki zakonski propisi, po kojima se to radi, datiraju iz prošlog veka. Da smo možda ranije obratili pažnju na ovaj nedostatak, koji je uočio ombudsman, mogli bi efikasnije i kvalitetnije da rešavamo probleme desetina hiljada građana. U tom smislu treba gledati i ostale preporuke koje se nalaze u ovom i u drugim izveštajima. Mislim, čini mi se da se tu svi slažemo, da je naša administracija ne reformisana i da je ona izvor mnogobrojnih problema građana. Iako iz izveštaja čujemo da je stanje na najvišem nivou, na nivou ministarstava dobro, da se odgovori uvek šalju, da se radi po preporukama Zaštitnika građana i Poverenika za informacije, to znamo svi, ali smo još jednom konstatovali da javna preduzeća apsolutno ne reaguju i ponašaju se, kao što neko reče, kao država u državi. Nadam se da će se to u narednom periodu promeniti. Očekujem od ove Vlade, kroz najavu reforme državne uprave, javnih preduzeća, da ćemo vrlo brzo videti efekat kroz ponašanje prema ovim institucijama. Ovaj izveštaj govori o lošem stanju u medijima, o tabloidizaciji koja je zahvatila srpsku medijsku scenu, o tome da se podaci iz istraga potpuno nezakonito i neovlašćeno pronalaze u medijima na naslovnim stranama, da se na taj način plasiraju dezinformacija i poluinformacije, kao i da se to često koristi u političkom obračunu sa političkim neistomišljenicima. Ovo je posebno važno zato što smo mi ovde imali prilike o tome da govorimo, kao i da čitamo u nekim prethodnim izveštajima, ali na žalost ništa nije urađeno od strane države, pa onda takve iste stavove možemo da pročitamo u izveštaju Evropske komisije, kao i da njihov predstavnik u Beogradu otvoreno ponavlja iste rečenice koje se nalaze u izveštaju Zaštitnika građana. Onda usledi, ovih dana smo imali tu priliku, i od jedne druge međunarodne organizacije, od OEBS-a takođe slična zamerka za stanje u medijima u RS i to postane tema političke debate, rasprave gde padnemo u vatru i daju se razne izjave. Po meni neprimereno reagovanje predsednika Vlade koji je onda kroz razgovor sa predstavnikom OEBS-a došao do zajedničkog stavi i do toga šta država treba da radi kada se upute ovakve zamerke. Ni ova zamerka, koja se nalazi ovde, nije nikome konkretno nekome iz Vlade i politici Vlade, nego konstatacija na jednu pojavu u društvu i državi, a za menjanje i iskorenjivanje te loše stvari je zadužena Vlada koja jedina ima nadležnosti i mehanizme da neke stvari uradi. U tom smislu se očekuje reakcija Vlade, a niko nije Vladu optužioza bilo kakvo nezakonito delovanje. Ono što je možda mene lično najviše zabrinulo to je ono što smo čuli danas i od Zaštitnika građana i čini mi se u izlaganju Poverenika, a to je konstatacija da je danas u Srbiji nažalost politička volja i snaga političke volje iznad institucija. Mislim da to sve treba da nas zabrine jer u nekim situacijama ta politička volja pomera društvo napred, tera nas da pravimo bolje i demokratsko društvo, ako je ta politička volja dobra i pozitivna, a ako je neka drugačija onda društvo se kreće nazad i imamo posledice negativne. Kako je to izgledalo svi se sećamo 90-ih godina i stvari koje su se tada dešavale, a koje se meni lično, čini mi se, i danas ponavljaju. Želim da i ova diskusija bude uz učešće svih poslanika vladajuće većine i čini mi se da je danas manje prisustvo nego uobičajeno najveće poslaničke grupe, ali to ne mora ništa da znači. Želim da nas sve zabrine ono što smo čuli od Poverenice za zaštitu ravnopravnosti, po meni, tragičan podatak da je više od 40 žena u toku prethodne godine izgubilo živote kao žrtve porodičnog nasilja. Mislim da svi treba da se zamislimo nad tim brojem i da treba da uradimo sve što je u našoj moći da se to smanji. To su velike tragedije za čitave porodice, za decu, za roditelje i mislim da kao država treba da postavimo sebi cilj da u najkraćem roku se ova pojava, ona se nikada ne može iskoreniti, ali da se dramatično smanji ovaj broj, a mislim da je za državu Srbiju ovaj broj izgubljenih života prevelik i da nešto po tom pitanju mora dramatično da se uradi. Ono što na kraju želim da kažem što nije bilo izlaganje i Zaštitnika građana i Poverenika za informacije i Poverenice za rodnu ravnopravnost jer nije njihovo da o tome na ovom plenumu danas govore, a to je pojava u prethodnih nekoliko dana gde je pod parolom da treba da se smanje troškovi države i budžeta izvršen jedan udar na ove institucije, da Zaštitniku građana nije omogućeno da produži ugovore sa 19 zaposlenih, da Povereniku za informacije i Zaštitniku se onemogućava ili se ograničava korišćenje vozila. Treba uvesti neke kriterijume na koji način se ti troškovi mogu smanjiti i sigurno da i tu postoji prostor jer svi moramo da štedimo i ovaj parlamenti i tu se svi slažemo i ove institucije, ali najviše Vlada, a čini mi se najviše javna preduzeća. Mislim da se to radilo na jedan loš način i da je poslata jedna loša poruka. Ako vi za trećinu ili koliko Zaštitniku građana smanjite broj ljudi pod parolom štednje pa se onda daju i neke izjave kako on nema sluha da u vreme kada svi moramo da odreknemo nečega da bi pomogli najugroženijima izvrši jedna vrsta političkog ataka na tu instituciju, a onda u razgovoru sa premijerom se kaže da će sve biti u redu. Želim da verujem da ćemo ovaj problem prevazići, ali ne bih želeo da se svaki put kada ta tema dođe na dnevni red, a dolazi jednom godišnje po prirodi posla, ponavlja ovaj scenario i želim da verujem da nije ideja bila da se sada napravi pritisak na Zaštitnika građana kako bi se on možda drugačije ponašao u narednom periodu, da ne bi ponovo došao u nekom trenutku u ovu situaciju. Naša poslanička grupa će podržati ove izveštaje. Smatramo da je rad na jačanju nezavisnih institucija dobar, potreban, da one, a bio sam svedok skoro od postojanja koliko je teško bilo prihvatiti njihovo postojanje, dati podršku i bio sam u poziciji da neke nalaze tih organa kao političaru u Vladi nisu uvek odgovarali, ali mislim da ne treba da gledamo kroz tu našu prizmu našeg političkog opredeljenja i da jedino cenimo rad na osnovu toga da li smo vlast ili opozicija nego da radimo na jačanju institucija jer nije slučajno da one postoje i, kao što su mnoge moje kolege rekle, u mnogo razvijenijim demokratijama i državama koje imaju mnogo dužu demokratsku tradiciju, jer uvek postoji ta tendencija države, da li su to neki organi ili pojedinci koji žele da zloupotrebe svoju poziciju i da umanje prava građana, a parlament kroz ove institucije, jačanjem njihove uloge i njihovih kapaciteta pomaže da se građani lakše izbore za svoja prava. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik DS, narodna poslanica mr Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Dragi gosti, i jedni i drugi, uvaženi narodni poslanici i narodne poslanice, svakako da mi danas ne govorimo samo o ova tri izveštaja. Kad god se govori o nezavisnim regulatornim telima, govori se o mnogo više stvari nego o izveštajima. Mi danas govorimo i o vladavini prava i o postojanju pravne države i o ljudskim pravima, o stabilnosti institucija, o tome kako naša država treba da izgleda i o tome kako ona danas i izgleda. Ne treba posebno naglašavati važnost ovih izveštaja i važnost tema o kojima danas govorimo. Kada god govorimo o ljudskim pravima, kad god govorimo o ravnopravnosti, kad god govorimo o jednakim šansama, o zabrani diskriminacije, o položaju osoba sa invaliditetom, pravima dece, rodne ravnopravnosti, govoru mržnje, sve su to stvari koje su među najvažnijim političkim temama u našoj zemlji, iako možda njih građani i ne prepoznaju kao nešto što utiče na njihove svakodnevne živote, ili bar ne u tolikoj meri u kojoj prepoznaju ekonomske teme. Treba da budu uvereni da su upravo ove stvari teme i principi na kojima je zasnovana svaka moderna demokratska država, a Srbija svakako takva država treba da bude. Kroz sva tri izveštaja mislim da možemo izvući jedan zaključak, mislim da su ga čak sva tri predlagača i izgovorila, a to je rečenica da stanje jeste poboljšano, ali da ima još jako mnogo posla i da još ima nedostataka koje treba otkloniti. Gospodin Čotrić je rekao jednu stvar koja je čudno zazvučala – da su izveštaji uravnoteženi. U tom nekom smislu, pa, eto, negde je bolja situacija, negde se baš i ne poštuju toliko ljudska prava i ovo jeste oblast u kojima ne smemo dozvoliti da izveštaji budu, da upotrebim njegov izraz – uravnoteženi. Dok god mi budemo govorili o političkoj volji da se sprovode zakoni, dok god mi budemo govorili da je neko dobio uveravanja od ovog ili onog državnog funkcionera da će se zakon primeniti i poštovati, dok god mi budemo govorili o tome da građani ne znaju zbog čega je diskriminacija loša, zbog čega je zabranjena, dok god budemo govorili o tome da i ne prepoznaju diskriminaciju ili pak smatraju da neka ljudska bića imaju manja prava u odnosu na druga ljudska bića samo zbog toga što im se ne dopada način na koji razmišljaju, žive, funkcionišu ili im se ne dopada neko njihovo drugo nevoljno svojstvo, do tada situacija neće biti dobra i do tada će svaka ovakva tema zasluživati najveći nivo naše pažnje. Krenuću istim onim redosledom kojim su nam i naši gosti ovde predlagali izveštaje. Kada je u pitanju Izveštaj poverenice za ravnopravnost, ona zna koliku smo borbu zajedno vodile za ostvarivanje ravnopravnosti, ne samo nas dve, nego i mnoge narodne poslanice iz prošlog saziva, pretprošlog i ovog. To i jeste jedna od borbi koje se nikada ne završavaju i to jeste jedna od onih pokretnih meta i teško da ćemo ikada doći do toga da kažemo da imamo punu ravnopravnost. Svakako da diskriminacija nije, makar ona otvorena diskriminacija, više glavna tema u našem društvu. To su situacije u kojima se reaguje, u kojima nadležne institucije reaguju, sudovi reaguju. Ljudi su naučili već da je prepoznaju i to više nije toliko goruća tema kao što je ranije bila. Ono sa čime, međutim, imamo problem, jeste prikrivena diskriminacija, jeste diskriminacija koja se ne vidi i koja je utoliko mnogo, mnogo opasnija. Poverenica je, kao uostalom i druga dva predlagača, iznela jedan problem koji se odnosi na to da preporuke koje nezavisna regulatorna tela daju državni organi ne primenjuju. S obzirom na to da sam se i sama bavila time, a da je ona upravo i taj primer istakla kao jedan od osnovnih problema kao preporuku koju je dala pre dve godine, koja i dalje nije promenjena, još jednom ću govoriti o diskriminaciji u udžbenicima, o stereotipima koji se nameću u udžbenicima, jer to je osnovni početak sve diskriminacije. Ja sam sa sobom donela nešto što ne znam da li su poslanici imali prilike da vide, a radi se o udžbeniku koji je odobren od strane Ministarstva prosvete, udžbeniku iz kriminalistike, u kom se u delu u kom se govori o silovanju nalaze sledeće rečenice: „U praksi su ređi slučajevi da žrtva silovanja nije dala doprinos nastanku krivičnog dela. Tada se njen doprinos nastanku krivičnog dela najčešće ogleda u nepromišljenom ponašanju, usamljenom kretanju mračnim ulicama, predgrađima i livadama u kasnim večernjim časovima, putovanjima autostopom, čime je sebe objektivno dovela u situaciju da postane žrtva krivičnog dela, npr. silovanja ili razbojništva. Ženska osoba neretko svojim ponašanjem stvara, doprinosi ili prihvata seksusalno napetu situaciju. Aktivno i pasivno ponašanje oštećene u takvoj situaciji utiče na pogrešnu procenu učinioca. Oštećena i prestupnik na svoj način opažaju i ocenjuju iste objektivne okolnosti. Ženska osoba svojim ponašanjem dopušta stvaranje situacije u kojoj je ona na osnovu prosuđivanja bila dužna da predvidi mogućnost konfrontacije. Ženina provokacija može da bude nesvesna kada ona usled neiskustva ili lakovernosti ne shvata provocirajući karakter svoga ponašanja. Motivi koji ženu pokreću za ulazak i prihvatanje situacije u kojoj ona ne želi seksualni kontakt sa osobom koju nedovoljno poznaje može biti neurotski karakter njene emotivne nestabilnosti i nezadovoljstva, iz kojih proizilazi snažna, pa čak i grčevita želja za emotivnom i čisto duhovnom bliskošću sa u mašti stvorenim idealnim muškarcem, pristajući lakomisleno na situacije koje ona ocenjuje kao romantične, a druga strana kao seksualno naelektrisane. Moguće bi bilo kod takvih oštećenih utvrditi postojanje seksualne i emotivne nezrelosti.“ Ovo je Ministarstvo prosvete odobrilo da bude udžbenik koji uče studenti iz predmeta kriminalistike. Ovo je sramota. Takvih primera ima jako mnogo. Godinama sam govorila o pripovetki „Nemušti jezik“, za koju ne znam koliko je poznata poslanicima. To je narodna pripovetka u kojoj zmija daje glavnom junaku dar da razgovara sa životinjama. Njemu se dešavaju razne dogodovštine. Između ostalog mu kobila saopštava da mu je žena trudna. On dolazi kući, smeje se i žena ga nekoliko puta upita zbog čega se smeje. On neće da odgovori, izlazi napolje i na nagovor petla se vraća u kuću i uzima toljagu i njome isprebija tu svoju trudnu ženu. To je narodna pripovetka i svakako da niko nema problem sa tim da se naša narodna književnost obrađuje u okviru gradiva za osnovnu školu. Međutim, ono što jeste problem je pitanje na koji način se ta pripovetka obrađuje. Verovali ili ne, učenike u osnovnim školama pitaju i pitanje je postavljeno na sledeći način - zbog čega je žena glavnog junaka pripovetke „Nemušti jezik“ zaslužila da dobije batine? Dakle, pitanje je postavljeno tako da je žena nečim mogla zaslužiti da dobije batine. Tačan odgovor je zato što je radoznala. Drugo pitanje iz iste pripovetke je – koje vrline krase junaka pripovetke „Nemušti jezik“? Tačni odgovori su hrabrost i radoznalost. To znači da je žena zaslužila da dobije batine zato što je radoznala, a muškarca krasi vrlina radoznalosti. To su samo neki od primera i nije ovo jedina tema, svi znaju kako su žene prikazane u udžbenicima itd. Imamo u Novom Pazaru, koliko sam čula, prilike da se u školama uče igre kojima se zimi igraju devojčice i one kojima se igraju dečaci itd. Udžbenici jesu veliki problem, kvalitet udžbenika jeste veliki problem. Mislim da je zadatak svih nas, a ja ću se svakako kao predsednica Odbora za nauku i obrazovanje posvetiti tom problemu, jer to jeste nešto što je izuzetno važno. Kada je u pitanju Izveštaj Zaštitnika građana, i kod njega smo imali prilike da čujemo da neke stvari jesu unapređene, a na nekima još treba raditi. Mislim da je zadatak svih nas pomognemo Zaštitniku građana u tome da se sve one stvari koje je detektovao kao problem i koje je dao kao preporuke zapravo i primene. On je u svom izveštaju govorio o tome da je izostala ta tzv. depolitizacija državne uprave, da do toga nije došlo. Mislim da su svi naši građani i te kako svesni da od najavljene departizacije javnih preduzeća ne da nema ništa, nego su građani direktno dovedeni u neravnopravan položaj samo zbog toga što nisu članovi stranaka na vlasti prilikom zapošljavanja. Poslodavci i dalje izbegavaju svoje zakonske ugovorene obaveze u pogledu uredne isplate zarada i drugih primanja zaposlenih, kao i u pogledu blagovremene uplate doprinosa za obavezno zdravstveno, penzijsko i invalidsko osiguranje. On je govorio i o skandaloznoj primeni Zakona o solidarnom porezu, na koju smo mi kao poslanici DS upozoravali, na koju sada upozorava Zaštitnik građana. Očigledno da ne postoji nikakva volja da se prihvati to da je i sam zakon bio greška i da je sama primena zakona bila greška. Ne znam koliko se poslanika odazvalo pozivu nevladine organizacije „Pravo za mame“ da se susretnu sa jednom mladom mamom. Oni koji su to učinili, svakako da su imali da čuju puno od njih o načinu na koji se njima uplaćuju zarade. Nisu samo mlade porodilje oštećene primenom Zakona o solidarnom porezu, kojim odjednom ta svota od nekoliko desetina hiljada dinara pređe 60.000 dinara kada im budu uplaćeni prihodi za nekoliko meseci, pa bude još i oporezovano kao solidarni porez. To se dešava i mladim naučnicima kojima, recimo, oporezuju sredstva koja im se uplaćuju za objavu knjiga. Dakle, ne prihode koje imaju od prodaje knjiga, nego sredstva koja dobijaju za objave knjiga, to se sve uredno oporezuje itd. Poverenik posebno upozorava na ono što smo i mi radili zbog izmena poreskih zakona, u kojima je navedeno zastarevanje utvrđivanja naplate i namirivanja neuplaćenih doprinosa za obavezno socijalno osiguranje. Prava radnika su ozbiljno ugroženi. To su ljudi koji verujući da imaju uslove za penziju odu i kada podnesu zahtev, im se saopšti da oni zapravo te uslove ne ispunjavaju, jer neko nekada nije uplaćivao doprinose. Oni su do sada mogli te doprinose da naplate na neki način, zahvaljujući zakonima koje je ova vladajuća većina samo u drugom sastavu u prethodnom sazivu parlamenta usvojila, oni više nemaju načina da ostvare ta svoja prava. To su sve neke stvari u kojima smo imali prilike da slušamo. Zaštitnik građana dosta govori o medijskim slobodama, to jeste nešto što je izuzetno važno. Sam ukazuje na slučajeve o kojima su i drugi poslanici govorili o tome da se ta sprega između bezbednosnih struktura tužilaštva policije i pojedinih medija čini u ovom momentu neraskidivom što je izuzetno opasno. A u medijima se pojavljuju poverljivi podaci iz istraga, iz pritvora, sa saslušanja, crtaju se unapred ćelije za ljude protiv kojih čak nisu podignute ni optužnice, na veoma senzacionalistički način o čemu se isto tako govori o izveštaju se piše o mnogobrojnim temama. Samo ću podsetiti na slučaj gradonačelnika Kraljeva, bivšeg gradonačelnika Kraljeva koji je uhapšen, priveden pod optužbom da je zloupotrebio sredstva koja su bila namenjena za obnovu Kraljeva nakon zemljotresa. Tom prilikom gotovo da nije bilo medija koji tog čoveka nije nazivao kriminalcem, čudovištem, čak se i direktor policije potpuno mimo svojih nadležnosti, a to su mediji uredno prenosili, zgražavao nad tim kako postoje ljudi koji na takav način imaju nameru da profitiraju nad ljudskom nesrećom. Kada se ispostavilo da ništa od toga nije istina, kada su svi oni pušteni, zato što se ispostavilo da ne samo da građani nisu oštećeni nego naprotiv izvedeno je i više radova nego što je bilo planirano. Tada se ništa nije desilo. Tada se nijedan od tih tabloida nije izvinio tim ljudima. Tada niko nije napisao da je ustanovljeno suprotno i očigledno da je to praksa koja onda ponese mnogo druge i koja zaista stvara jednu atmosferu u našem društvu koja svakako nije dobra, ne toliko za političare, nego i za građane. Nažalost, u izveštaju Zaštitnika građana se govori o jednom slučaju koji je izuzetno problematičan, to je primer porodice koja je izgubila svoje dete, koja je bila nedeljama izložena neviđenoj hajci obe strane jednog tabloida. Ono što posebno zabrinjava jeste ne samo poštovanje zakona od tih tabloida koji na vrlo čudnovat način, rekla bih uz blagoslov nadležnih organa, uspevaju da izbegnu svoje zakonom propisane obaveze nego i to da u tom momentu regulatorna tela koja nisu ustanovljena zakonom nego novinskim udruženjima, nisu reagovala na tako jedan očiti primer linča. Zaštitnik građana u svom izveštaju govori i o svom odnosu sa medijima, o predstavljanju institucije Zaštitnika građana u medijima gde konstatuje jednu stvar, a to je da je prvi sukob o kome je, čini mi se, koleginica Nestorović govorila, nastao prilikom slučaja mala matura kada je on imao stav koji je bio različit u odnosu na stav Vlade Republike Srbije. To nas dovodi do jedne teme o kojoj čini mi se, danas moramo da razgovaramo, a to jeste taj jedan pokušaj da se suzbije svaka vrsta, utiša, svaka vrsta kritičke misli, svaka vrste kritike gde svako onaj ko se usudi da izrazi svoje mišljenje koje jeste suprotno onome što je zvanična politika Vlade Republike Srbije mora biti svestan da će na ovaj ili onaj način biti izložen takvoj vrsti negativne kampanje. Pre nekoliko dana je Zaštitnik građana, rekla bih vrlo hrabro ustao u odbranu Ustavom zagarantovane slobode mišljenja i slobode izražavanja. Ono što je usledilo nije dostojno zemlje koja pretenduje da bude demokratska i koja sebe naziva demokratskom. Mi smo u tih nekoliko dana imali prilike da čujemo premijera kako Zaštitnika građana naziva tzv. nezavisnom institucijom. Imali smo prilike da čujemo da OEBS laže. Imali smo prilike da čujemo da su profesori univerziteta glupaci i imali smo prilike da vidimo jednu kampanju na internetu u kojoj veoma aktivno učestvuju aktivisti SNS, koja neodoljivo podseća na kampanju u kojoj je smenjena Nata Mesarović, predsednica Vrhovnog kasacionog suda, a na njeno mesto doveden sudija kome je zastareo slučaj pedofilije. To su sve stvari o kojima mi treba da razgovaramo. Ukoliko je istina da ne postoji cenzura u Srbiji. Ukoliko će vaše pitanje biti – recite mi jednog novinara kog je bilo ko iz vlasti zvao i rekao mu da nešto ne objavi. Hajdete onda da pričamo o tome zašto postoji autocenzura, jer autocenzure nema bez cenzure. Neće biti da novinari sami od sebe cenzurišu ono što su želeli da napišu, neće biti da oni baš vole da skidaju tekstove sa portala. Očigledno je da svesni da će proći baš kao i svako drugi ko se usudi da govori kritički. Kada govorimo o izveštaju Poverenika za informacije od javnog značaja, ono što jeste glavni problem, on je to rekao o svom izveštaju na Odboru, jesu javna preduzeća. Najbolji primer jeste primer Etihada od septembra meseca traje naša borba da se ugovor objavi. Od januara, februara do kraja kampanje tog ugovora nema. Hajdete da pokažemo da su institucije jače od nepostojanja političke volje da se zakon primeni, šta god nepostojanje političke volje da se zakon primeni moglo biti. Zahvaljujem se svima i pozivam vas da zajedno radimo na ovome. Hvala.
Za repliku se javio šef poslaničke grupe SNS, narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, zarad istine, lepo je slušati tako razumevanje demokratskih tokova, gradnju institucija, nezavisnost, lepo je to slušati. Istina je negde na drugoj strani. U prošlom sazivu Narodne skupštine Administrativni odbor kojim sam predsedavao izdao je saglasnost na osnovu člana 6. stava 3. Zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu za prijem u radni odnos za 373 ljudi. Od čega u Fiskalnom savetu 10, DRI 21, Povereniku za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka ličnosti 10, Zaštitniku građana 32, Agenciji za borbu protiv korupcije 173. Svi ovi zahtevi su bili podnešeni i odobrenja data na osnovu zakona. Međutim, sada isti ti ljudi iz iste poslaničke grupe kojoj pripada i koleginica koja je govorila pre mene, su kada se izjašnjavalo o tim zahtevima umesto da podrže te zahteve, umesto da glasaju da institucije dobiju što jači kapacitet, da dobiju što više zaposlenih kako bi mogli da vrše svoj posao ili nisu dolazili na sednicu, ili su bili uzdržani, ili su glasali protiv. Šta je starije? Šta je bolje? Šta je preče? Da se deklarativno zalažemo za tako nešto javno, jer to je lepo, to je demokratski, a kada u primeni sve to moramo da pokažemo glasanjem, diskusijom na odboru, šta se dešava. Ili se ne dolazi na sednicu Administrativnog odbora, ili se glasa protiv, ili su u najboljem slučaju narodni poslanici, nažalost oni sada nisu članovi poslaničke grupe, nisu izbori glasanja, odnosno rezultati glasanja im nisu dozvolili da budu u poslaničkoj grupi DS, ali su bili uzdržani. Ne znam šta je onda politika? Deklarativno zalaganje za nezavisnost, za jačanje kapaciteta nezavisnih regulatornih tela, a onda kada dođemo u situaciju da zajednički možemo da jačamo te kapacitete, tako nešto se ne radi. Koja je onda prava politika DS? Ovo što ste glasanjem potvrdili da vam nije u interesu da se ti kapaciteti jačaju ili malopre iz izlaganja koleginice Jerkov?
Zahvaljujem, gospodine Babiću. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, po Poslovniku. Izvolite.
Reklamiram povredu Poslovnika član 106. – govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Malopre smo čuli da neke stvari koje veze nemaju sa ovom tačkom dnevnog reda, posebno kada se priča o cenzuri, a kada se traži da se naveden primer, onda kaže – nemojte nam tražiti da navodimo primer, jer onda ima nekakva autocenzura za razliku od sadašnje vlasti, primeri cenzure, prethodne garniture i te kako postoje, ove du skupštinski prenosi bili prekidani, zapravo zabranjivani pa smo noću mogli da gledamo Skupštinu, a da naravno ne pričamo o tome da je bivši, doduše predsednik te partije, zahvaljujući medijskom monopolu koji je imao preko reklama apsolutno cenzurisao svaku moguću vest koja je mogla da bude protiv njega ili protiv DS. Tako da bih vas zaista zamolio da reagujete na ovakve stvari jer ovo nema nikakvog smisla. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić, po Poslovniku. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, smatram da ste povredili član 27. i član 26. koji vas obavezuje na vođenje sednice u skladu sa Poslovnikom i na čuvanje dostojanstva Narodne skupštine, jer ni jednom rečju niste upozorili narodnog poslanika da nema prava da proziva druge narodne poslanike za način na koji glasaju, da nema prava da diskvalifikuje političke stavove drugih poslanika, trudeći se da to bude argument u prilog onome što želi da izbegne, da kaže. Razumem da svaki predsedavajući ima pravo da, u okviru onoga što smatra redom na sednici, dopušta ovakvo vređanje osnovnog ustavnog, Ustavom definisanog nadležnosti svakog narodnog poslanika, te u tom smislu, ako je to praksa, mene bi to čak i radovalo, pošto sam dovoljno godina u ovom parlamentu, onda ću smatrati da, kada sledeći put budem govorila, ko od poslanika koji trenutno imaju mandat nije glasao za zakone, ko od poslanika nije dolazio na sednice i ko od poslanika nikada nije imao integritet koji bi trebalo da ima na osnovu Ustav i Zakona o Narodnoj skupštini. Smatrajući da je tolerantnost kojom smatrate da treba da se sluša volja jednog narodnog poslanika da grdi ustavne nadležnosti drugih poslanika, ipak ispod Ustava i zakona, čak i u slučaju da smatrate da se to može dozvoliti. Ja ću ipak poštovati Ustav Republike Srbije i Zakon o Narodnoj skupštini, smatrajući da je po zakonu svakog od nas narodnih poslanika zapisano u oba dokumenta. Ne želim da se izjasnite, ali smatram da je važno da ostane u zapisniku Narodne skupštine.
Zahvaljujem. Za repliku se javila narodna poslanica magistar Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Gospodin Babić me je upitao koja je politika DS, mislim da zaista nema potrebe to objašnjavati, ta politika je očitovana kada su u pitanju nezavisna regulatorna tela upravo u uspostavljanju i tih tela i zakonodavnog okvira kojima je definisana njihova nadležnost i stalnom borbom za unapređenje njihovog položaja, bilo kada su u pitanju ovde prisutni predstavnici ili oni koji će biti predlagači u okviru naredne tačke dnevnog reda – DRI, Agencije za borbu protiv korupcije. Nema potrebe da se to dodatno objašnjava jer ta politika, znate gospodine Babiću, već izvesni niz godina ista… (Predsedavajući: Zamolio bih vas samo da se ne obraćate direktno narodnom poslaniku, već meni kao predsedavajućem.) … nema potrebe gospodinu Babiću, to objašnjavati, niti građanima, zato što je ta politika već izvesni broj godina ista. Međutim, ono što je gospođa Čomić rekla je apsolutno tačno. Hajde da se ne sećamo ko je kako glasao u prethodnom periodu, da se ne sećamo ko je deklarativno, nakon svoje katarze podržavao evropske integracije, a glasao protiv svih zakona iz evropskog paketa zakona, jer nas to nikuda neće odvesti.
Zahvaljujem. Za reč se javio šef poslaničke grupe SNS, gospodin Zoran Babić i time zaključujemo krug replika.
Zahvaljujem se. Ne dovodim u pitanje, naravno, pravo svakog narodnog poslanika na svoje mišljenje i pravo na glasanje i kako će glasati, ni u kom slučaju, ali postoji nedoslednost u javnom obraćanju, sa jedne strane i borba za jačanje kapaciteta nezavisnih regulatornih tela, a onda dođete na 71. sednicu Odbora gde se odlučuje o jačanju kapaciteta poverenika za ravnopravnost i budete uzdržani kada se prima 10 novih zaposlenih. Šta je tu onda? Ko je tu nedosledan? Ko je tu licemeran? Sa druge strane, taj odnos prema nezavisnim regulatornim telima se pokazao, nažalost, tako što je Zaštitnik građana zakonom uspostavljen u našem društvu 2005. godine. Međutim, ono što zapara uši kada se neko tako bori za nezavisna regulatorna tela je to što je prvi izveštaj o kojem se Narodna skupština Republike Srbije izjašnjavala, bio izveštaj iz 2010. godine, iako je Zaštitnik građana uredno dostavljao te izveštaje i imao za svaku godinu. Šta se dešavalo u međuvremenu? Zašto tadašnja vlast i tadašnji režim nije želeo to da čuje? Zašto se Narodna skupština nije izjašnjavala, nego je trebalo čekati pet ili šest godina pa da tek prvi izveštaji dođu 2011. godine? Zašto ako je uspostavljen Zaštitnik građana, zašto odmah 2006. godine, za 2005. godinu se Narodna skupština nije izjašnjavala o tim izveštajima? Ko je onda ponižavao nezavisna regulatorna tela? Ko nije želeo da se čuju mišljenja i šta su ti ljudi još tada govorili o našem društvu i o manjkavostima?
Zahvaljujem. Za reč se javio ovlašćeni predstavnik SNS, narodna poslanica Marija Obradović.
Pre nego što izložim o izveštajima, a to je meni danas prioritet i svakako, kolegama iz SNS, neophodno je da i javnost upoznamo sa značajem ovih izveštaja, a svakako, htela sam da i javnost vidi da smo ovde u ovoj skupštini svi raspoloženi da jedni drugima pružimo ruku, mi ispred vladajuće stranke, odnosno svi poslanici u ovom parlamentu, kao neko ko može da kontroliše rad Vlade i naravno, predstavnici ovih nezavisnih regulatornih tela i da negde na pola puta svi uložimo maksimalne napore i da se naprave pomaci u srpskom društvu, pre svega, u svesti građana. Pre tih izveštaja, moram da se osvrnem na neke od navoda koji su se čuli tokom ovog prepodneva u Narodnoj skupštini, jer ne mogu da dozvolim da se ovde čuju ocene, da su bile neprimerene reakcije premijera nakon reakcija, dopisa određenih međunarodnih uticajnih organizacija. Koji su kriterijumi da odredite da je neprimerena određena reakcija? Da li je neprimereno kada čovek koji je na čelu države, optužen za određene radnje, i da li je neprimereno da kažemo, zaista ne stojimo iza toga, Vlada ne stoji iza toga? Da li je neprimereno da kaže – nemate argumente, dajete bez dokaza određene tvrdnje i upoznajete javnost na taj način sa određenim procesima u zemlji? Vrlo je teško reći šta je neprimereno u tom trenutku. Najmanje što mogu reći jeste da je njegova obaveza bila da reaguje na optužbe u tom trenutku saopštenja OEBS-a. Naravno, ne zaboravite onaj nastavak priče – dogovoren je vrlo brz susret na kome se očekuje konstruktivni dogovor, kako i šta dalje i da li zaista postoji razlog za takvu vrstu reakcije te međunarodne organizacije i da li zaista jeste neko od članova Vlade nešto uradio za šta je optužen. Dakle, pružili smo ruku, hajde da razgovaramo, u čemu je problem? To je bila prva reakcija u kojoj je premijer, po mom ličnom mišljenju, možete da me osudite, imao tu obavezu da reaguje u trenutku kada smo osuđeni za nešto za šta nije bilo argumenata. Kada govorimo o nedovoljnom prisustvu poslanika SNS, i to se moglo čuti u ovom izlaganju, to je poslednje što je trebalo reći danas. Barem u svakom trenutku u ovoj sali mislim da ima 80, 90 do 100 poslanika SNS. Jako je neozbiljno i nepristojno govoriti da nas nema dovoljno. Možda je bolje preko snimka proveriti kako su se poslanici nekih drugih opozicionih stranaka pojavili u sali isključivo kada je njih ovlašćeni govorio. Pre toga ih nije zanimalo ni ko prati, ni ko govori. Sve vreme smo ovde, kažem, nas stotinak koji pratimo sva izlaganja, i ovlašćenih i predstavnika nezavisnih regulatornih tela. Treba reći i to javnosti, jer, kada se nešto odavde izgovori, građani su ubeđeni da je to istina, a ponekad posebno poslanici imaju moć lepog govora i manipulisanja rečima, pa može neko od građana da se zbuni. U nastavku diskusije gospodina Babića, koji je govorio o različitim aršinima koje određene opozicione stranke i poslanici koriste u zavisnosti od dnevno političkih poteza i poena je upravo i to - ja ću vas kritikovati za sve što mi padne na pamet i što dobro zvuči, pri tome, nadam se da ti to isto nećeš vratiti istom merom ili nećeš da primetiš. Primer medijskog linča, o tome najradije govore opozicioni poslanici, ali uvek navodeći isključivo primere za opozicione političare. Nisam čula da su naveli primer medijskog linča u kojem se spominje neko od ljudi na vlasti, a svakako su ljudi koji su preuzeli odgovornost da u Srbiji pomere stvari na bolje ljudi koji su izloženi medijskom linču i o tome se manje govori. Kada smo slušali studiju o nemuštom jeziku, moram reći da to apsolutno nije bilo pravilno predstavljanje. To je još jedan sitan primer, i neću se više zadržavati oko toga, kako se zloupotrebljava pozicija poslanika o tome kako se interpretira jedno književno delo, u ovom slučaju „Nemušti jezik“, u našim obrazovnim institucijama. Isključivo zavisi od predavača, učitelja, nastavnika, profesora. Njemu je ostavljeno na slobodu da odredi koju vrstu interpretacije će da koristi, a odgovori koje ste vi postavljali, pitanja i odgovori koje ste davali, govoreći da su oni unapred tačni ili netačni, nisu tačni. Svi ti primeri o kojima ste govorili meni nisu pomogli da bolje razumem ove izveštaje i da se negde nađemo na pola puta kako zaista i realizovati ove preporuke iz izveštaja, već ih vidim isključivo kao dnevno-politički sukob u parlamentu Srbije. Htela bih još jednu stvar da spomenem, jer zaista je neophodno, pre svega zbog ljudi koji su zaista prisutni na internet sceni i u svim našim medijima. Komentarisanje na blogovima i na sajtovima je postao deo naše svakodnevnice, posebno velikog broja mladih ljudi u Srbiji. Neozbiljno je to što ste stavili u kontekst da veliki broj ljudi iz SNS, mladih ljudi, to tako komentariše. Opet ste izmanipulisali celu situaciju. Ne zaboravite da 49% ljudi u Srbiji podržava SNS, da premijer Aleksandar Vučić ima podršku od gotovo 70% i kada uzmete te brojke u obzir, onda vidite da je sasvim normalno da polovina tih ljudi koji komentariše na mrežama, komentariše onako kako razmišljaju ljudi iz SNS i obrnuto, da ima i ona druga polovina koja razmišlja drugačije ili osuđuje određenu stvar. Dakle, imamo različite stavove. To je sasvim normalno nakon ovih brojki o popularnosti. Ovo je uzelo isuviše vremena. Želim da govorim o ovim izveštajima za koje mislim da su zavredeli izuzetnu pažnju javnosti i institucija koje treba dalje da pomažu rad ovih nezavisnih tela. U Izveštaju Zaštitnika građana stoji da poštovanje ljudskih i manjinskih prava u Srbiji nije bilo zadovoljavajuće 2013. godine. Najranjivije grupe građana i dalje su ekstremno siromašni, deca, žene, osobe sa invaliditetom, pripadnici nacionalnih manjina, osobe lišene slobode, izbegli i raseljeni i LGBT populacija. Kao najveće prepreke i izazove u ostvarivanju prava građana je navedeno: neefikasno pravosuđe, premoć političke volje nad vladavinom prava, slabe institucije, atrofirana ekonomija, ne reformisanaadministracija i tabloidizacija medija. Sve ovo stoji. Ne možemo reći da ništa od ovoga nije tačno i da je ovo neko izmislio sedeći uz kaficu kod kuće, ali želim da istaknem još jednu stvar. Janković je istakao da je prošle godine bilo i značajnog napretka, kao što je unapređivanje prava na zdravstvenu zaštitu i obezbeđivanje ličnih dokumenata pripadnicima nacionalnih manjina. On je pohvalio i donošenje Konvencije o borbi protiv nasilja nad ženama i posebnih protokola za postupanje na osnovu kojih je olakšana kontrola, odnosno da li je nasilje u porodici moglo da se spreči i ko je za njega odgovoran. Mi u SNS zaista pozdravljamo sve aktivnosti i napore Zaštitnika građana u zaštiti i unapređenju ljudskih i manjinskih sloboda i prava. Donošenjem Zakona o izmenama i dopunama Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina stvoreni su uslovi da se obezbedi zakonitost i pravilnost izbora za ove savete, ali svakako pozivamo Vladu da nastavi sa izmenama neophodnih odredbi ovog zakona kako bi se otklonili uočeni nedostaci. Istovremeno podržavamo i nastavak donošenja odgovarajućih propisa i mera za ostvarivanje ciljeva iz Strategije za unapređenje položaja Roma. Kada je u pitanju napredak u zašiti žena od nasilja, potvrđivanjem Konvencije Saveta Evrope o sprečavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i u porodici, stvoreni su vrlo bitni preduslovi i pokazana snažna politička volja da se u ovom segmentu ugroženih ljudskih prava da prioritet. Neophodno je da važeće propise uskladimo sa ovim međunarodnim dokumentom, a u tom cilju pozivamoMUP i kao predsednica Odbora za odbranu i unutrašnje poslove zalagaću se za to da jednom u tri meseca ovo ministarstvo Odboru za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova Narodne skupštine, a svakako i našem Odboru, dostave izveštaj o preduzimanju mera u skladu sa Posebnim protokolom o postupanju u slučajevima nasilja nad ženama, u porodici i u partnerskim odnosima. Veoma je važno da Vlada i nadležno ministarstvo, u skladu sa Zakonom o ravnopravnosti polova, obezbede funkcionisanje mehanizama rodne ravnopravnosti i u jedinicama lokalne samouprave kako bi se izbegla nejednaka primena zakona. Ostvarivanje i zaštita prava LGBT osoba, posebno obezbeđivanje mehanizama za primenu postojećih zakona i promociju tolerancije prema LGBT populaciji, teme su na kojima moramo svi da radimo veoma posvećeno, ali i u okviru državnih institucija. Reforma pravosuđa nije dovela do osetnog poboljšanja u državnom sektoru, naveo je Zaštitnik građana Janković. Svi ćemo se složiti da je jedan od glavnih problema neujednačena sudska praksa. Osnovni ciljevi reforme javne uprave, citiram, depolitizacija i profesionalizacija javne uprave nisu još uvek postignuti. Više od 40% pritužbi građana odnosi se na lošu administraciju, besmislene procedure i njihovo odlaganje u nedogled. Sa tim ćemo se svi složiti. To je nešto na čemu moramo zajedno da radimo. Opravdano očekujemo da će ovaj nedavno doneti set pravosudnih zakona upravo obezbediti bolju organizaciju rada pravosudnih organa, lakši pristup pravdi i poštovanje prava na pravično suđenje i u razumnom roku. Podržavamo predlog za što raniju izgradnju normativnog okvira za zaštitu uzbunjivača. I dalje moramo da radimo intenzivno na sistemskim promenama kroz izgradnju i jačanje institucija u cilju unapređenja vladavine prava, a da bismo zaista i ostvarili značajne pomake u reformi državne uprave, veoma je važno da donesemo odgovarajuće propise i druge neposredne mere kako bismo zaista i realizovali i ostvarili one ciljeve iz Strategije reforme javne uprave iz januara ove godine. Jedan od najvažnijih prioriteta Republike Srbije je povezivanje procesa javne uprave sa evropskim integracijama, ali tako da to budu dva međusobno uslovljena procesa. Izveštaj o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti za 2013. godinu, koju je podneo poverenik Šabić, sadrži radnje koje su preuzeli organi vlasti u primeni zakona, ali i podatke o radnjama i izdacima poverenika. Lično želim da čestitam povereniku na stepenu demokratske kontrole vlasti od strane javnosti, kao i zaštiti prava građana na privatnost. To je do skora u Srbiji zaista bilo nemoguće i zamisliti, ali i stvari i Srbija idu na bolje. Iako ovaj izveštaj nije najsjajniji, primetni su pomaci napred, pre svega u svesti društva, svesti građana, a to je negde najveći pomak. To je najteže promeniti u Srbiji. Tu ste zaista obavili pionirski zadatak. Poslanici Srpske napredne stranke su svesni da i dalje postoji prostor za unapređivanje propisa o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i propisa o zaštiti podataka o ličnosti, pa je neophodno da pristupimo i pripremi propisa, iako to do sada nije učinjeno, bez obzira na vaše prethodne i dosadašnje preporuke za primenu Zakona o tajnosti podataka. Posebno je važno da unapredimo poštovanje prava na privatnost u sektoru bezbednosti, elektronskih komunikacija. Tu je neophodan akcioni plan za sprovođenje Strategije zaštite podataka o ličnosti u što kraćem roku i naravno, pozivamo Vladu da to i učini. Ocenjen je u izveštaju poverenika značajan napredak na polju zaštite i afirmacije prava na slobodan pristup informacijama od javnog značaja i prava na zaštitu podataka o ličnosti. Ali, zaista ključan uslov daljeg napretka bi bila promena prakse, sporog i pasivnog odnosa nadležnih organa prema zahtevima građana. Zato podržavamo svesrdno ove preporuke Poverenika, posebno u delu gde se sugeriše potreba da Vlada izvrši prinudno izvršavanje konačnih rešenja Poverenika i da preko nadležnih ministarstava pokreće postupak za utvrđivanje odgovornosti za propuste u radu, kako pojedinih organa, tako i funkcionera pojedinačno. Kao što se i navodi u Predlogu zaključka, povodom razmatranja ovog izveštaja, Skupština se obavezuje, odnosno predložili smo da se Skupština obaveže da će u cilju stvara konzistentnog pravnog sistema u oblasti slobodnog pristupa informacijama od javnog značaja i zaštite podataka o ličnosti u svojoj zakonodavnoj aktivnosti nastojati da se obezbedi poštovanje osnovnih načela u svim oblastima, posebno kada na to ukazuje Poverenik. Treba da naglasimo da Vlada ima obavezu da što pre stvori uslove za punu samostalnost u radu poverenika, obezbeđivanjem odgovarajućih prostornih i drugih materijalnih uslova, kako bi poverenik mogao da radi u punom kapacitetu i to je tema koja se provlači već duži period. Neki su pomaci napravljeni, ali svakako da i ti tehnički materijalni preduslovi moraju da budu obezbeđeni. Poverenica za zaštitu ravnopravnosti Nevena Petrušić navela je u svom izveštaju da je broj pritužbi građana povećan za 25%, da se kao osnov diskriminacije najčešće javlja zdravstveno stanje, a kao najčešća oblast diskriminacije rad i zapošljavanje. Ukazala je i na neophodnost uspostavljanja jedinstvenog sistema prikupljanja podataka o slučajevima diskriminacije i ovaj godišnji izveštaj poverenice je zaista sveobuhvatan. Podaci ukazuju na potrebu stalne edukacije iz oblasti antidiskriminacionih propisa. Takođe, želim snažno da podržim sve aktivnosti poverenice na suzbijanju diskriminacije i unapređivanju ravnopravnosti. To nije lak posao, posebno u Srbiji, gde robujemo patrijarhalnim i nekim tradicionalnim stereotipima. Konstatovala bih da je unapređen zakonodavni okvir za ostvarivanje ravnopravnosti i zabranu diskriminacije u oblasti rada, profesionalne rehabilitacije i zapošljavanja osoba sa invaliditetom, zatim, lica sa mentalnih smetnjama i zaštite prava pacijenata. Još jednom da ponovim, uprkos zabeleženim pozitivnim pomacima, u sva tri izveštaja o kojima danas razgovaramo i dalje postoji veliki prostor za dalje unapređenje propisa, posebno u delu usaglašavanja naših zakona sa regulativom EU. I ovde nedostaje akcioni plan za sprovođenje Strategije o prevenciji i zaštiti od diskriminacije, uz obezbeđivanje sredstava za njegovo sprovođenje. Ne treba zaboraviti ni blagovremenu pripremu strateških dokumenata iz ove oblasti, koji ističu 2015. godine. To je nešto što nas čeka, uz već veliku količinu posla ne treba na to zaboraviti. Pomenuću, iako to svi dobro znamo, da su i dalje najviše diskriminisani Romi, žene, lica sa invaliditetom i seksualne manjine, koji se suočavaju sa govorom mržnje. Zato, zajedno sa Vladom moramo da radimo na stvaranju preduslova za što potpuniju realizaciju preporuka poverenice, posebno kod grupa gde su višestruko diskriminisana lica. Kada je u pitanju ravnomerna zastupljenost polova, ne treba da naglašavamo da ćemo se kao poslanici snažno zalagati da se to ostvari na svim nivoima, a posebno imajući u vidu da je Skupština Srbije svetao primer rodne ravnopravnosti. Podržavam formiranje regionalnih kancelarija poverenika. Važno je ojačati te aktivnosti. To, između ostalog, zahteva i nove prostorne kapacitete za rad stručne službe poverenice. Ovaj nezavisni organ je zbog nedostatka adekvatnog prostora za rad prijemne kancelarije u Beogradu tražio da se bez odlaganja obezbedi odgovarajući prostor, kako bi poverenik mogao da ostvaruje neposredni kontakt sa građankama i građanima i pruža pravne informacije i savete. Posećujući lično prostorije poverenice u Beogradu, odnosno ovog tela, svesna sam hitnosti ovog zahteva i ovim putem upućujem apel Vladi Srbije, kako bi se prevazišli problemi vezani za nedostatak prostora Poverenika za zaštitu ravnopravnosti. Svi poslanici SNS, a posebno kroz rad skupštinskih odbora, vršiće svoju kontrolnu ulogu i pratiti rad organa u smislu poštovanja preporuka koje su date u ovim izveštajima. Moram da naglasim da bez obzira što su izveštaji puni preporuka za korigovanje i beleže neke negativne ocene određenih oblasti državnog sistema, sva tri izveštaja sadrže i pohvalu u značajnim pomacima i napretku Srbije u oblastima u kojima su tretirane. Podsetiću da i najrazvijenije države, evropski lideri, se suočavaju sa sličnim kritikama na putu pune demokratizacije i unapređenja sistema uprave koji treba da bude servis svojih građana, izgradnja sistema novih moralnih i etičkih vrednosti. Srbija zaista želi da se promeni na bolje. Svest građana se menja. To je dugotrajan proces i tu moraju da pomognu i mediji. Neko od kolega poslanika je rekao – i obrazovni sistem, ali pre svega, promocijom aktivnosti ove tri institucije koje danas podnose izveštaje, odnosno koje razmatramo. Poverenicima i gospođi Petrušić i gospodinu Šabiću i gospodinu Jankoviću sa saradnicima želim mnogo i strpljenja i dobre volje u poslu koji je pred njihovim institucijama, ali ne zaboravimo, i pred svima nama. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Meho Omerović, kao predlagač zaključka.
Zahvaljujem. U svojstvu predsednika Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova i predstavnika predlagača, jer je Odbor predložio ove zaključke o kojima razgovaramo, želim da pozdravim sve prisutne u sali, pre svega one čije godišnje izveštaje za prošlu godinu smo razmatrali na odborima i na osnovu tih izveštaja smo spremili i određene zaključke. Sva tri izveštaja je Odbor razmatrao i ono što moram sa posebnim zadovoljstvom da ovde javno kažem, sve odluke i svi zaključci koje smo uputili i koji se danas nalaze na dnevnom redu su usvojeni jednoglasno. Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova, koji čine predstavnici svih političkih stranaka, je prepoznato, zaključio i uvideo da su predstavnici Zaštitnika građana, Poverenik za dostupnost informacija od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti i Poverenica za zaštitu ravnopravnosti pravi saveznici, iskreni u onome što nam je primarni zadatak koji su nam građani Republike Srbije poverili, a to je da vodimo računa o zakonitosti i primeni zakona koji se odnose na građane Republike Srbije, a koji se tiču njihovih ljudskih prava. U tom kontekstu je meni zadovoljstvo što i kroz današnje diskusije vidim da svi ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa koji su govorili i o ovim zaključcima, generalno koji su se osvrtali i na delove iz godišnjih izveštaja koje smo razmatrali, vide upravo ovo o čemu govorim. Verujem da ćemo posle nekoliko godina, gradeći ove institucije, doći u situaciju da zajednički radimo na prostoru i terenu onoga što se zove primarni interes svih građana Republike Srbije. Javio sam se iz jednog prostog razloga, ne samo da prokomentarišem ovo što je značajno o jednoglasnom usvajanju zaključaka na odboru kojim predsedavam, nego i zbog činjenice da smo, od svih 250 poslanika, imali samo tri amandmana predstavnika stranke Demokratske akcije na izveštaj i zaključke Odbora za ljudska, manjinska prava i ravnopravnost polova. Obzirom da se i u njihovom izlaganju, a posebno u amandmanima o kojima i razgovaramo, jer su oni sastavni deo ovoga, spominju neke stvari koje nisu primerene. Bilo je reči o tome da nadležni odbor u predlogu ovih zaključaka ignoriše uočene probleme i da omalovažava probleme sa kojima se manjine susreću i jezički pokušava da zamagli činjenice koje su navedene u izveštaju. Naprosto, to je netačno i to je jedna optužba koja ne stoji, jer sam ponovio u više navrata da su svi zaključci usvojeni jednoglasno. U svojstvu predstavnika predlagača dužan sam da ovde u plenumu odbacim ponuđene amandmane, jer na tačku 1. predloga zaključaka Redovnog godišnjeg izveštaja Zaštitnika građana za 2013. godinu u kome narodni poslanici Sulejman Ugljanin, Enis Imamović i Sabina Dizdarević predlažu da se…
Molim vas, ne komentarišete sada amandmane. Dao sam reč, iako niste imali pravo na to. Molim vas, završite obraćanje. Imali ste pravo na kraju da se obratite, a ne sada u ovom trenutku.
Ja imam pravo, gospodine predsedavajući, kao ovlašćeni predstavnik…
Imali ste pravo pre ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa.
Vodimo jedinstvenu raspravu, jedinstveni pretres.
Opet vam kažem, vi ste dugo poslanik i znate da u ovom pravu nemate pravo da se obraćate.
Kako ćemo razgovarati o amandmanima? To su jedini amandmani koji su podneseni na zaključke o kojima razgovaramo. Jedini.
Niste iskoristili pravo koje ste imali na početku, možete da iskoristite na kraju posle redosleda poslanika po prijavama za reč. Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Riza Halimi. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici nezavisnih regulatornih tela, pridružio bih se tim pozitivnim procenama koje su prethodnici dali u vezi sa izveštajima o kojima danas raspravljamo. Naravno, pokušaću da određene oblasti dopunim svojim primedbama, pre svega u oblasti ostvarivanja prava nacionalnih manjina, kada je u pitanju albanska nacionalna manjina. S pravom je dat potreban prostor službenoj upotrebi jezika i pisma nacionalnih manjina. Problem je sa pojedinim opštinama u kojima još uvek nije uvedena službena upotreba jezika i pisma nacionalnih manjina, s tim što treba dodati da je još veći problem kada se uvodi službeni jezik u određenoj lokalnoj samoupravi, ima problema u ostvarivanju. Još veći su problemi u ostvarivanju odredbi ovog zakona, kada su u pitanju državni organi. U ovom trenutku, najakutnije je u oblasti pravosuđa, kako zbog nespremnosti da se dosledno u praksi i u sudskim procesima sprovodi ovo pravo da uz srpski i ćirilično pismo se primenjuje jezik manjine i odgovarajućeg pisma. Kada je u pitanju albanska nacionalna manjina, još je otežavajuće zbog etničke strukture sudova, pravosudnih institucija. Više puta sam ovde iznosio problem da je samo simbolična zastupljenost Albanaca, kada su u pitanju sudije osnovnog suda, a da ne govorim o višim instancama, gde uopšte nema sudija albanske nacionalnosti, ali i u dosta pravosudnih institucija nema ni prevodilaca, što dodatno otežava sprovođenje ove zakonske odredbe, kao i čitavog ovog zakona o službenoj upotrebi jezika i pisma. Važna je i ova problematika na koju je posebno Poverenica za zaštitu ravnopravnosti ukazala. Kada je u pitanju pravo građana na upis ličnog imena i prezimena, što je u kontradiktornosti sa izveštajem Zaštitnika građana, koji uglavnom govori da to dobro funkcioniše, a u praksi ima veoma ozbiljnih problema. Nije samo onaj primer o roditelju rumunske nacionalne pripadnosti. U Preševu, Bujanovcu i Medveđi ima daleko ozbiljnijih problema, iako je zakon jasan tu. Pošto je većina Albanaca rođena u vranjskoj bolnici, a ima ih dosta i u leskovačkoj, tamo se ne sprovodi zakon, jer se prvo piše ćiriličnim pismom, a u zagradi može biti na albanskom jeziku i pismu. Kada se to prevodi kod dobijanja ličnih isprava, dokumenata, onda ide samo prva verzija i onda dolazi do deformacije imena i prezimena zbog razlika u azbuci. To je problem koji se ne rešava već duže vreme, a postojale su i uredbe koje su bile nezakonite, protivustavne, a koje su se odrazile negativno u praksi. Pored ovog problema, vredno je spomenuti ovu problematiku oko nacionalnih saveta. Slažem se sa konstatacijom da se dosta odredaba ne sprovodi u praksi, ali ne samo zbog problema sa pojedinim lokalnim samoupravama, nego i sa državnim organima. Ovom prilikom spominjem, par put sam postavio poslaničko pitanje upućeno Ministarstvu prosvete kada je u pitanju prosvetna inspekcija, koja često ne činjenjem dozvoljava da se na terenu zakon ne poštuje, pa se onda u dosta škola stvaraju konfuzne situacije zbog toga što se ne ostvaruju zakonom predviđena ovlašćenja nacionalnih saveta. Sigurno da treba narednom prilikom, jer ovu, koju smo sad imali, ovu problematiku nismo imali, da se određene nedorečenosti ili protivurečnosti eliminišu i da se ono što je zakonom predviđeno, kada su u pitanju nacionalni saveti do kraja sprovodi. (Predsedavajući: Vreme.) Smatrao sam potrebnim da je trebalo pitanje diskriminacije Nacionalnog saveta Albanaca takođe spomenuti u izveštajima, jer je neprihvatljivo da zbog nepotpunog potpisa stanovništva ispašta… [[isključen mikrofon.]]
Reč ima narodni poslanik Olgica Batić.
Poštovani predsedavajući, predstavnici regulatornih tela, u ponedeljak na sednici Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu razmatrali izveštaje svih nezavisnih regulatornih tela i izveštaj Zaštitnika građana, koji je kroz predstavljanje svih onih aktivnosti dao jednu načelnu ocenu stanja i kvaliteta po pitanju ostvarivanja i zaštite prava građana, kako pred državnim organima, dao je ocenu stanja državne uprave i javnog sektora u celini, što njegov godišnji izveštaj i sadrži. Slažem se da su neophodne korenite promene. Slažem se da su neophodne sistemske promene, ukoliko hoćete i institucionalne promene koje bi za cilj i imale uspostavljanje institucija koje su nam preko potrebne i za koje mogu reći da je već neka njihova izgradnja u začetku, a sve upravo i zarad unapređenja vladavine prava u našoj zemlji, a u prvom redu ono što je prioritet instituta Ombudsmana, a to je zaštita i ostvarivanje prava građana. Svoje skromno mišljenje o radu Zaštitnika građana mislim da gospodin Janković dobro zna. Imali smo prilike da razmenimo neke stavove i u prethodnom sazivu, a isto tako i u ovom sazivu. Na početku izlaganja ste rekli jednu stvar, da je pravosuđe osnovni sistem zaštite prava, složiću se sa vama samo što bih tu stavila zapetu i dodala – u onim zemljama u kojima pravosuđe savršeno funkcioniše, a kod nas to nije tako, jer svaka reforma pravosuđa, kao što obično govorim, uništi to pravosuđe, pa je tek posle potrebno da usledi njegova izgradnja. Potvrda toga da pravosuđe ipak nažalost nije, smatram da bi trebalo da jeste, kao što ste rekli, jeste činjenica da vam se 24.000 građana obratilo putem predstavke. Kada se institutu Zaštitnika građana obrati 24.000 građana to samo govori da smo potpuno institucionalno urušeni, ukoliko hoćemo unazađeni i obraćanje vama u toj meri, a govorite o hiljadama, govori da građani u našu zemlju nemaju poverenje, nemaju u institucije, pa ni u pravosudni sistem za koji smatram da je počeo da se izgrađuje. Izgleda da ovde izuzetak postaje pravilo. Mislim da ste vi, odnosno nezavisno regulatorno telo, Zaštitnik građana i nezavisno regulatorno telo je poslednja grana zaštite prava građana u svakom civilizovanom društvu i tako je svuda u svakoj uređenoj zemlji i tako to treba da bude i kod nas. Kada broj pritužbi koje vi primite nije privremeno, nije vremenski ograničen već je on kontinuiran, on je stalan i uvek postoji ta tendencija povećanja iz godine u godinu i iz dana u dan, a onda to zapravo predstavlja jedan efikasan pokazatelj institucija u našoj zemlji, govori o njihovoj funkcionalnosti ili ukoliko hoćete nefunkcionalnosti. Rekli ste takođe da ne postoji politička volja za sprovođenje zakona. Po mom skromnom ubeđenju po pitanju određenih zakona nekada nije postojala, nekada sada neće postojati, a nekada u buduće neće postojati. To nije samo u zemlji Srbiji. to je u svakoj zemlji. Moram da napomenem da bih se nadovezala samo na ono što ste rekli, a to je da vrlo često nedostaje politička volja za sprovođenje zakona, nego i za donošenje nekih zakona koji su nam preko potrebni. Što se tiče borbe protiv korupcije, pošast je svakog društva. Diskutovali smo o tome. Spominjani su ta neujednačenost sudske prakse. Govorila sam i u prošlom sazivu i izrazila svoje negodovanje, ali borba protiv korupcije, kriminala i svih onih pošasti koje ulaze u svaku poru i svaki segment društva njihove rezultate ne možete videti odmah. Onoliko vremena koliko je bilo potrebno da se zatruje društvo u celini minimum toliko vremena je potrebno kako bi se oni otklonili, kako bi rezultat te borbe pokazao njihovu efikasnost. Želim da ovde u plenumu kažem da su Zaštitnik građana, a isto tako i Poverenik dali preporuku MUP-u i oni su bili ti koji su tražili da se objave spiskovi evakuisanih lica sa poplavljenih područja i u ime DHSS i svoje lično ime izražavam svoju saglasnost, ne zbog toga što ste tražili da MUP to uradi, jer to podrazumevam, već što ste pravovremeno reagovali. Svaka čast. Mislim da zavređuje da to u ovoj Skupštini bude pomenuto. Za kraj, ponoviću ono što sam rekla i na Odboru za pravosuđe, koliko je najbolji način detajkunizacija jednog društva restitucija. Ukoliko je najbolji način dekriminalizacije jednog društva stvaranje i sprovođenje reformi pravosuđa i stvaranje vladavine prava, ali i sveobuhvatna i korenita sveopšta reforma državnog premera i katastra, koju smatram jako nužnom u ovom momentu u našoj zemlji, onda mislim da i vi kao Zaštitnik građana, ali isto tako i sva druga nezavisna regulatorna tela predstavljate jedan svetao primer u našoj zemlji, predstavljate najbolju branu zaštite prava građana. Budući da imam još malo vremena pokušaću da iskoristim i kažem da što se tiče Izveštaja Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti apsolutno sam u svemu saglasna i naravno da ću ove izveštaje podržati pre svega sa onim što je na resornom Odboru za pravosuđe gospodin Šabić rekao. Najpre, saglasna sam po pitanju toga da su neophodna nova zakonska rešenja, nikakve izmene i dopune jer volim kada već nešto menjamo da to bude potpuno novo da ne bi dolazili u začarani krug izmena i dopuna u kojima nikada nema ni početka ni kraja, kako bi se pre svega ta nova zakonska rešenja uskladila sa postojećim evropskim standardima i onda tek možemo govoriti o jednom postojećem, a onda dobrom odnosu države i društva prema privatnosti, a time samo možemo dobiti za uzvrat da stvorimo podlogu da ono što sada predstavlja najveći problem u praksi saživi, a koliko sam pratila vaš izveštaj i pročitala i pratila ono što ste rekli to je da u praksi zaživi izvršenje odluka vas kao Poverenika. Na ovom istom mestu iskoristiću u jednoj rečenici da pohvalim Izveštaj Poverenice za zaštitu ravnopravnosti i one posebne izveštaje koji su dostavljeni Narodnoj skupštini u prošloj godini i u moje lično ime i u ime DHSS svaka čast i nastavite tako i uvek mi je zadovoljstvo da čitam vaše izveštaje i da raspravljam o njima.
Vreme. Samo bih još dao informaciju da predlagači zaključka, u ovom slučaju predsednik Odbora gospodin Meho Omerović i gospodin Petar Petrović, mogu u svakom trenutku da daju svoje mišljenje na tok rasprave, mada je zgodnije da na kraju kada završimo sa listom govornika mogu da se obrate i imaju pravo da se obrate. Gospodine Omeroviću, mi sa najdužim stažom u ovoj Skupštini možemo ponekad nešto da naučimo. Za reč se javio narodni poslanik Janko Veselinović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici nezavisnih regulatornih tela, danas se ovde pred nama nalaze Izveštaj Poverenika za zaštitu ravnopravnosti za 2013. godinu, Redovni godišnji izveštaj Zaštitnika građana za 2013. godinu, Izveštaj o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti za 2013. godinu. Ovo je čisto da se podsetimo o čemu raspravljamo i da ponovim ocenu koju je rekao moj kolega na početku ove rasprave, da je bilo potrebno duže vreme kako bi se na kvalitetan način mogli osvrnuti na sve ove izveštaje jer je to puno podataka i puno mogućnosti da se ukaže na značaj tih podataka, da se oni prokomentarišu, ali i da se javnost na adekvatan način upozna sa njima. Uvaženi predstavnici regulatornih tela ne bih da vam se zahvaljujem na onome što radite jer je to vaš posao. Međutim, mogao bih da kažem da vaš rad odlikuje hrabrost u trenucima kada u ovoj zemlji mnogi koji bi trebali da budu nezavisni ćute o stvarima koje su veoma bitne za građane i od kojih zavisi svakodnevni život građana. Smatram da je vaša uloga posebno značajna, naročito u situaciji kada govorite i kritikujete, ukazujete o činjenicama iza kojih stoji Vlada, propustima, ne primeni zakona itd, i uz uvažavanje podataka koji smo i danas čuli, da je na čelu te Vlade čovek koji uživa 70% poverenja građana. U tom smislu, vaša hrabrost je svakako značajnija, naročito ako imamo u vidu činjenicu da ste ovih dana suočeni sa ozbiljnim problemima da nastavite dalje sa radom. Pročitaću samo dve izjave koje ste dali ovih dana. Prvo od gospodina Jankovića. Kaže: „Kapacitet službe kojom raspolažem je na ozbiljnom udaru. Tvrde da je razlog štednja, ali to je bacanje prašine u oči“. Je li tako, gospodine Jankoviću, to ste rekli pre tri dana? Gospodin Rodoljub Šabić je u istom smislu rekao: „Kancelarija Poverenika za informacije je takođe ostala bez potrebnog broja zaposlenih i bez prava na službeni automobil. Ako racionalizacija naše administracije treba da počne kresanjem i inače skromnih resursa institucija za zaštitu ljudskih prava, onda je to veoma depresivno. Naš je veći problem to što nema dovoljno ljudi na mestima gde nam trebaju, a tamo gde nam ne trebaju imamo ogromnu koncentraciju stranačkog kadra.“ Je li tako, gospodine Šabiću, vi ste to takođe rekli pre tri dana? Dakle, imamo problem ugroženosti nezavisnih institucija i to jeste privođenje tih institucija na uzicu Vlade, pokušaj da se privežu na uzicu Vlade, kao što je to, recimo, učinjeno sa Javnim servisom, da ne nabrajam, kada je ukinuta, odnosno kada je objavljeno da pretplate više neće biti, pa je ozbiljan procenat građana prestao da plaća pretplatu, a drugi deo plaća. Tu se postavlja pitanje za gospodina Jankovića – ko je sada tu ugrožen? Javni servis je sada na budžetu i naravno da onaj ko je na budžetu, neizvesnom za iduću godinu, mora da vodi računa kako će i na koji način izveštavati građane, a Javni servis je tu da izveštava građane istinito i objektivno. Nisam, gospodine Jankoviću, ništa čuo, odnosno nisam u vašem izveštaju ništa pročitao, a mislim da to zaslužuje pažnju i voleo bih da čujem vaš komentar, po pitanjima koja se tiču pritisaka, ucena koje se sprovode u postupcima prekomponovanja vlasti i tema koje se tiču sve učestalijih kupovina odbornika i kupovine glasova na izborima. Demokratske institucije praktično gube na značaju jer se glasovi praktično mogu za dan izbora kupiti na pijaci za ovu ili onu sumu, u zavisnosti od kapaciteta učesnika na tim izborima, učesnika pod navodnicima. S druge strane, bilo bi dobro, to verovatno nije predmet izveštaja, ali bilo bi dobro da napravite uporednu analizu stanja u ovim oblastima. Recimo, zdravstvo, zaštita invalida, stanje u oblasti informisanja, da napravite uporednu analizu - Srbija, druge članice EU i da vidimo gde smo mi tu i da li uopšte možemo da se poredimo i da li mi ispunjavamo neke kriterijume i da li bi neko kada bi čitao ovaj izveštaj, a ne bi znao iz koje zemlje dolazi, za koju zemlju je napravljen, mogao da pomisli da je to zemlja, da ne kažem pred vratima, ali nadomak vrata EU. S druge stranke, rekli ste da je 0% izvršenih preporuka od strane javnih preduzeća. Postavlja se pitanje odgovornosti ljudi koji su na čelu tih javnih preduzeća. Rekli ste da je poreska uprava država u državi. Iskreno da vam kažem, bio bih zadovoljan da oni imaju takvu nezavisnost, naročito kada je u pitanju ubiranje prihoda za koje su zaduženi. Međutim, oni po svemu sudeći imaju takav položaj kada su u pitanju nezavisne institucije kojima bi trebale da pruže neke informacije. Neko je pomenuo, mislim od predstavnika pozicionih stranaka, položaj Skupštine i narodnih poslanika u svetlu urušavanja jednog stuba vlasti, dakle, zakonodavne vlasti i na neki način skretanje pažnje sa aktuelnih tema i traženje odgovornog krivca u narodnim poslanicima. Molim vas, gospodine Jankoviću, da uzmete ovu temu kao inicijativu da u narednom periodu izanalizirate da li to može biti na neki način kroz ugrožavanje prava, ugrožavanje institucija koje bi trebale da budu nezavisne i koje bi trebale da donose odluke, jer se više priča o pijenju kafe u Skupštini. Usput da kažem, predsedavajući imaju na stolu kafu i vodu, a poslanicima je ukinuto, pa i tu neka ravnopravnost ne postoji. Ne mislim na goste, gosti svakako treba da imaju kafu u svakom slučaju. Reći ću nekoliko reči o temama iz izveštaja. Zaista je poražavajuća činjenica, to je u poglavlju „Rodna ravnopravnost“, da je preko 40 žena izgubilo život tokom 2013. godine u porodičnom nasilju. To je poražavajuća činjenica i nad ovom činjenicom treba da se zabrinu i da se zapitaju za ove posledice i predstavnici izvršne vlasti, sudske i zakonodavne. Za invalide ste rekli da je nedovoljno razvijen sistem usluga i servisa podrške osobama sa invaliditetom u lokalnim zajednicama, sa čime bi se sasvim mogao složiti. To je mnogo šira tema, međutim, nemam dovoljno vremena. Veoma je važno da posebnu pažnju, pošto se danas najviše pričalo o ulozi medija i položaju medija, skrenem na poglavlje kojim ste obradili stanje zdravstva i ulogu građana, položaj građana pred zdravstvenim institucijama. Kaže se: „Pravo na zdravstveno osiguranje i zdravstvenu zaštitu velikog broja zaposlenih i članova njihovih porodica u ovom trenutku nije zaštićeno i pored postojanja ustavnih jemstava. Značajan broj građana Srbije ne dobija blagovremenu i kvalitetnu zdravstvenu zaštitu. Zdravstvena zaštita nije podjednako dostupna svim građanima Republike Srbije, posebno građanima koji žive na većoj udaljenosti od administrativnih centara ili u ruralnim krajevima. Kao i u prethodnim godinama, položaj zaposlenih u zdravstvu opterećen je brojnim problemima.“ Ovo na neki način dokazuje da mi i kroz vaš izveštaj imamo najgore zdravstvo u Evropi. Moj kolega Marko Đurišić se osvrnuo na činjenicu da mi nemamo adekvatne podzakonske akte koji bi uredili pitanje naknade štete posle elementarnih nepogoda. Ovo je pisano za 2013. godinu i ovo je adekvatan primer za situaciju koja će nam se dešavati narednih dana. Kada čujemo građane Obrenovca da kažu da ne znaju kome da prijave, ni šta da prijave, ni kada će im biti kuća obnovljena, dakle, mi praktično nemamo ni jasnu proceduru za to. Kaže se: „Stanje u medijima karakteriše senzacionalizam i prizemna radoznalost. Suštinski sve izraženija tabloidizacija medijske scene objektivno ugrožava osnovna prava na brzo, objektivno i tačno informisanje zasnovano na činjenicama. Bezobzirna trka za tiražem i gledanošću i, ono što je posebno važno kada je reč o odnosu medija i političkih i drugih centara moći, primetan je zabrinjavajući trend zloupotrebe medija u političkim i drugim kampanjama. To je naročito izraženo u akcijama protiv organizovanog kriminala, pri čemu mediji najave da se protiv nekog vodi istraga, optuže ga za kriminal i navode iz istrage koje im dostave njihovi izvori javnosti koji predstavljaju gotove dokaze.“ Čitam malo brže zbog toga što hoću da ostavim vreme i za moju koleginicu. U svakom slučaju, imamo veoma malo, naša poslanička grupa ima 14 minuta, da kažemo o ova tri izveštaja. Kao što vidite, nisam uopšte pomenuo gospođu Petrušić, niti sam mogao komentarisati njene izveštaje. Smatram da je šteta što smo objedinili raspravu po ovako važnom pitanju.
Zahvaljujem. Sada dajem redovnu pauzu od sat vremena. Sa radom nastavljamo u 15.00 časova i pet minuta. Zahvaljujem.
Poštovani narodni poslanici, nastavljamo s radom. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Izvolite.
Uvaženi gospodine predsedavajući, uvaženi dragi gosti, predstavnici nezavisnih institucija ove zemlje, uvek je zadovoljstvo razgovarati s vama i naš stav o vašim izveštajima ste čuli. Mi smatramo da ovi izveštaji zaslužuju podršku DS. Naravno da u njima postoje uslovi i padovi u razvoju našeg društva, u svakom segmentu koji vi pokrivate. Nikada nije bila idealna situacija u ovoj zemlji. Žao mi je samo što se neke stvari iz godine u godinu jednostavno ne menjaju i žao mi je što vi koji časno obavljate svoj posao i borite se protiv nevolja ovog društva i nedostatka sluha od strane državne vlasti, čini mi se, iz nekih periodičnih izveštaja, prosto konstatujete stvari koje nikako da se reše. Pre svega, stvari koje se tiču, kako ste vi lepo primetili, apsolutnog nereagovanja javnih preduzeća na vaše intervencije, nedostatak izveštaja od strane Vlade ovoj Skupštini, itd. Imamo problema u državnoj upravi koji su već endemske prirode i ne mogu da se promene na način kako su do sada pokušavale sve vlade da promene. Mislim da tu nema nikakvog napretka. Imamo ovaj užasan primer koji ste naveli sa solidarnim porezom za žene u trudnoći, koji takođe nije moguće rešiti na ovaj način, što se pokazalo kroz praksu. Ono što jako treba da zabrine, a o tome su kolege pričale, jeste uporno spominjanje političke volje, što su malo pre i poslanici vladajuće većine rekli, da postoji politička volja, da se ona primenjuje snažno, da imamo agresivno zapošljavanje, agresivno primenjivanje političke volje i meni je žao što to u poslednje dve godine uglavnom ide preko leđa građana. Mislim da ste potpuno u pravu i da politička volja mora da postoji oko donošenja zakona, ali oko izvršenja zakona ne treba da postoji nikakva politička volja već da institucije rade svoj posao. Moram da vam kažem da sama činjenica da vi vašim radom, izjavama, načinom borbe za nezavisnost institucija koje predstavljate zaista ulivate poštovanje svima nama. Činjenica da ste nas sve nervirali dok smo bili na vlasti, a da nervirate i sada naprednjake, pokazuje da fenomenalno radite posao, uprošćeno rečeno. To samo znači da vi zaista radite svoj posao i u tom smislu vam treba odati svako priznanje. Nije u pitanju samo hrabrost, poštovani građani, ovi časni ljudi primenjuju zakone, primenjuju Ustav, primenjuju norme koje treba građaninu da daju slobodu i da ga izvuku ispod pritiska svake izvršne vlasti. Svaka vlast teži tome da bude autoritarna, a ova naročito. I zato treba da budemo jako oprezni. Mi, građani, gledamo u vas najčešće u situaciji kada sistem i institucije nisu u mogućnosti da izvrše ono što je zakonom i Ustavom garantovano svakom našem građaninu. Zato je vaša uloga nemerljiva i zato smo iz mi iz DS ponosni što smo učestvovali delom u formiranju institucija koje vi danas predstavljate, naravno, sa ogromnim manjkavostima na koje nismo bili imuni. Meni je drago da se stvari kreću u dobrom pravcu. Imaćete našu apsolutnu podršku što se tiče broja zaposlenih, ljudi koji vam pomažu u vašem radu, omogućavanju normalnih uslova rada, oko smeštaja, oko troškova i svega ostalog. Smatram da na pitanjima slobode i prava ne sme da se štedi. U tom smislu, zaista imate našu punu podršku. Drago mi je da se vaš izveštaj, gospodine Jankoviću, dotakao i tabloidizacije srpskog društva, neprirodne, od strane vlasti, instruisane povezanosti tabloida i istraga koje se sprovode. Takođe, mi danas živimo u jednoj državi u kojoj ste vi jako lepo to primetili imamo inflaciju raznih strategija, planova, akcionih planova, nacrta, čuda božijih koji se iznose pred građane Srbije od strane Vlade koja suštinski i konkretno ne može ništa da promeni. To imamo mahom u pravosuđu, imamo u borbi protiv korupcije, imamo na drugim mestima. Imamo nebrojeno strategija. Odmah da budemo jasni – i mi smo ih donosili. Ali, one služe samo za to da zauzmu medijski prostor u trajanju od 25 minuta. Isto tako, imamo jednu stvar koju vi niste mogli obuhvatiti u vašem izveštaju jer je on limitiran kalendarski, kako ste vi lepo objasnili, a to je pojava cenzure i autocenzure u Srbiji. To je jedna stvar koja nije nova za naše društvo, ali njen pojavni oblik, u svoj brutalnosti koji i sada gledamo ovih meseci i nedelja, jeste nova stvar za naše društvo. I to je nešto što treba svakog da zabrine. Time se, naravno, narušava jednakost građana, jednakost političkih subjekata u političkoj borbi, guše institucije i sloboda i nezavisnost medija, itd, da ne idem ponovo u zaista loše primere, gde premijer vas naziva „tzv. nezavisne institucije“ i komentariše vaše plate. To smo pokušali 2012. u ovoj Skupštini njemu da objasnimo, kada se glasalo o guvernerki Narodne banke Srbije. Nekako mi je čudno da su vaša primanja pod lupom a ne i primanja u Narodnoj banci Srbije, koja su višestruko veća od vaših, pa i u vreme štednje? Čini mi se da je to nečasno. Moje mišljenje je da vi jako dobro nosite taj teret, svo troje i smatram da, ako mogu da vas zamolim u ime građana Srbije, ne samo onih koji glasaju za DS, nego svih građana Srbije, da istrajete u toj borbi, da očuvate hrabrost, da očuvate nezavisnost institucija koje predstavljate, jer time čuvate slobodu svih građana. Ako vi padnete, uslovno rečeno, onda zaista više ništa ne stoji između samovolje akta nekog dela državne uprave i građanina koji se oseća apsolutno bespomoćno u svom životu u ovoj državi. Imamo strašnu situaciju u našem društvu. Mediji su i pod cenzurom, ali su i urednici i novinari u nekom modelu autocenzure. To ide jedno s drugim, ne može se odvojiti i nikad se nije u istoriji sveta odvajalo. Kako to izgleda u praksi, mogli smo da vidimo. Nisu to „tamo neki sajtovi koji su skidani“, nego su skidani i blokirani sajtovi. Dok danas razgovaramo, sajt „Peščanika“ je blokiran, zato što tamo piše nešto što je vrlo nezgodno po jednog ministra u Vladi, a to je da je, kako tamo piše, izgleda plagirao doktorat. Imamo i neke druge sajtove koji su govorili negativno o izvršnoj vlasti koji su bili duže ili kraće vreme blokirani i imamo neke blogove i natpise koji su skidani tokom vanredne situacije i to je pokazalo zaista nervozu našeg režima i jednu situaciju koja je, nažalost, dovela čak do toga da uđemo u verbalni sukob, i medijski sukob, sa organizacijom kojom treba uskoro da predsedavamo, što mislim da nije zabeleženo u ovoj zemlji od 1999. godine, kada smo poslednji put ušli u sukob sa OEBS-om. Vi dobro znate šta se posle desilo. Ja to ne prizivam, niti smatram da će se desiti sada, ali je vrlo simptomatična situacija. Prosto smatram da je za prava građana Srbije najopasnija stvar otuđena vlast, osiljena vlast koja misli kada se suoči sa opravdanom kritikom, a po meni je svaka kritika opravdana koja ima zrno argumenta u sebi, bilo to na društvenim mrežama ili u medijima ili u Skupštini Srbije, ona poseže za starim oprobanim receptom. Ja ću moj prst da uperim u međunarodnu zajednicu ili u zaveru koja stoji na putu našeg prosperiteta i napretka, i uperiću prst u snage i one koji rade protiv nas u dogovoru sa nekim. Naravno, uvek su to neke neodređene stvari. Naravno da je neophodno da ova država najzad otkrije i kaže ko je pričao o visokim pećima, hiljadama leševa, ko je dizao paniku, kako se taj zove, ko je taj čovek, da nam objasne zašto su ljudi zbog toga što su pisali na Fejsbuku bili privođeni, pri čemu ako ima elemenata za krivično delo, onda moramo to primeniti i na štampane medije. Moramo da vidimo kako su izgledale sednice našeg štaba za vanrednu situaciju. Ko je širio paniku na sednicama tog štaba. Ko je ovlastio novog šefa odbrane Šapca da sam sebi lupi pečat da je on šef štaba? Ko je ovu situaciju iskoristio, u stvari za političke poene? To nije tema. Tako je. Ali, ono što jeste tema, vraćam se, ono što jeste tema nažalost građana Srbije, to je da mi imamo, zaista problem u Srbiji, ogroman, da imamo rast nasilja u porodici, kako ste vi rekli 40 žena je izgubilo život, ubijeno je u Srbiji tokom prošle godine, imamo problem nefunkcionisanja državne uprave, u velikoj meri, ne svuda, imamo problem nedostatka rada ispekcijskih službi, kako ste lepo primetili. Naše iinspekcijske službe su razvaljene. Ne postoji snažna demokratija bez jakih inspekcijskih službi. Naše inspekcijske službe i njihovi izvršitelji mogu se izbrojati na prste jedne ili dve ruke. Njihova ovlašćenja su sužena, moćnici su moćniji od svake inspekcije, od svakog poreznika prijatelj vlasti, tajkun blizak vlasti ne mora da plati porez u ovoj zemlji. Mi imamo užasnu situaciju. Ova država ne samo što imamo ekonomski problem, imamo operativan, sistemski, funkcionalni problem, i mi imamo problem gušenja slobode i prava građana. Imamo problem, kao što i vi znate, i verovatno imate već puno pritužbi, da nam danas građani u Obrenovcu dobijaju jedan hleb i paštetu i stoje u redu satima. Zašto? Zato što je problem da se dovezu vojne poljske kuhinje i da se ljudima naprave obroci da mogu ljudi da jedu. Onda se ministar Gašić setio juče, a trebao je toga da se seti mnogo, mnogo ranije. To su stvari na koje će građani da vam ukazuju. To su stvari koje su neobjašnjive, neobjašnjive potpuno. Dakle, nije samo netrpeljivost države i samovolja, nego je i neefikasnost, nego je ignorisanje, nego je princip baš me briga. To je postojalo i za vreme prethodnih vlada, to postoji nažalost, i sada. Siguran sam da građani birajući političke predstavnike žele uvek bolje. Žele uvek napredak. Žele promenu na bolje, žele da se stvari koje nevaljaju izmene. Ali, na žalost, građana Srbije toga danas u Srbiji nema. Danas u Srbiji imate medije na kojima ne mogu ili retko, govorim o elektronskim, da gostuju predstavnici opozicije, danas imamo takve situacije u kojoj novinar se boji da pita nešto. Imate situacije u kojima novinar ne vodi emisiju nego vodi premijer. Imate situaciju u kojoj niko ne sme ništa da kaže, jer ako kaže on je deo zavere koja hoće da obori ovu narodnu vlast koja je dobila ogromnu podršku. To je opasnost. Nebitna je politička pripadnost. To jeste gušenje sloboda. I u tom smislu vaš sledeći izveštaj, na moju žalost, gospodine Jankoviću, počeće sa ovakvim aktima nepočinstva i gušenja slobode i prava građana koje smo videli poslednjih meseci a koji nisu mogli da stanu u ovaj izveštaj. Meni je žao i znam da će tako biti. Takođe, apelovao bih na gospodina Šabića, da zaista učini koliko god je moguće, i ako je on u tom smislu bio vrlo kooperativan, da najzad vidimo taj ugovor sa Etihadom, koji nam je obećan nebrojeno puta da će biti dostavljen javnosti, i ugovor sa Fijatom. Slažem se, obećano je do kraja predizborne kampanje, ona je davno završena, ugovora nema. Želimo da vidimo šta će biti i šta je posledica tog ugovora, kakav je, da li postoji veza sa Aerodromom Beograd, da li smo mi nešto nekome dali, a što do sada nismo znali. Mislim da je to opravdano i da to spada u domen vašeg posla. Žao mi je što smo vam pisali, što smo tražili, i do tog ugovora još uvek nismo došli. Hvala vam.
Replika, Zoran Babić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, ne znam da li će mi biti dva minuta dovoljno, da na ovaj neki miting, mitingašenja, a ne govora o tačkama dnevnog reda, da li ću moći ja da adekvatno odgovorim. Pretpostavljam da je prethodni govornik, kada je govorio o autorativnom režimu govorio o izveštaju nezavisnih regulatornih tela za 2010, 2011. godinu. Ne govorimo o tim izveštajima. Govorimo o izveštaju2013. godine. To je bilo u 2010. godini, kada su se sve odluke i političke i one odluke koje su trebale da se donose u Narodnoj skupštini i kada je predsednik Vlade sedeo na Andrićevom vencu, i predsednik Skupštine na Andrićevom vencu i sve se donosilo na Andrićevom vencu, ali to je izveštaj za 2010. i 2011. godinu. Tako da od autoritarnog režima apsolutno ne postoji ništa. Nejasna mi je i kritika strategije zašto postoje strategije i akcioni planovi kada je Zaštitnik građana u izveštaju za 2013. godinu, a mislim da smo čitali isti izveštaj, pohvalio donošenje Nacionalne strategije reforme pravosuđa,Akcionog plana za sprovođenje Nacionalne strategije u reformi pravosuđa, zakona koji su donešeni. Da li vi na taj način kritikujete sam izveštaj u kojem je Zaštitnik građana pohvalio donošenje strategija i akcionih planova koji su poprilično oročene vremenski oročene. Što se tiče medija, zanimljivo je da se kritikuje sadašnje stanje u medijima, a ne kritikuje se stanje u medijima koje je bilo do 2010, 2011. godine, kada su predsednici stranaka ili istaknuti politički funkcioneri bili vlasnici medija. zašto se to ne spominje? Zašto se ne spominje kritika Zakona o informisanju koji je jedva donet u ovoj Narodnoj skupštini u osmom sazivu Narodne skupštine, kada se trgovalo između jula meseca, kada je rasprava završena u načelu, i 29 ili 30. avgusta kada je taj zakon na jedvite jade, donešen, i usvojen u Narodnoj skupštini. I u jednoj stvari bih se složio, dobro je kada se neke stvari priznaju. Dobro je kada bivši režim prizna da su ga izveštaji nezavisnih regulatornih tela nervirali. Verovatno su ga toliko nervirali da te izveštaje od 2005. godine do 2011. godine, čak nije ni usvajao u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Čak nije o njima ni raspravljao za razliku od ove Vlade Republike Srbije od ove skupštinske većine koja o tome, svidelo se, ne svidelo, o tome govorimo, o tome raspravljamo, i to ćemoizglasati, tokom sutrašnjeg dana.
Po kom osnovu gospodine Marinkoviću? Gospodine Stefanoviću, po kom osnovu? Neću vam dozvloiti repliku. Znam da bi to sada otišlo u nedogled. Vi ste izazvali repliku i ja sam vama tolerisao neka vaša izglanja, nisam hteo da vas prekidam i logična je bila replika druge strane i mislim da sa tim završavamo. Sledeći govornik je narodni poslanik Novica Tončev.
Poštovani predsedavajući, danas u okviru rasprave o izveštajima koje Narodnoj skupštini podnosi Poverenica za zaštitu ravnopravnosti, Poverenik za informacije od javnog zanačaja i Zaštitnik građana, najviše bih pažnje obratio na izveštaj Poverenika za zaštitu informacija od javnog zanačaja. Želim da pohvalim ovu instituciju koja omogućava dostupnost važnih informacija i transparentnost u radu državnih organa i institucija. U tom smislu bih pohvalio izveštaj o kome danas raspravljamo. U svakom demokratskom društvu, podrazumeva se rad svih državnih organa i javnih funkcionera i on mora biti dostupan javnosti. To se između ostalog obezbeđuje preko sredstava javnog informisanja, podnošenjem različitih izveštaja, gde su svi državni organi i funkcioneri dužni da obavljanje svojih dužnosti i javnih funkcija, učine javnim.To se odnosi i na narodne poslanike moje partije, mislim na SPS, kao i na druge članove SPS koji se nalaze na javnim funkcijama, međutim sve je više plasiranja dezinformacija i iskrivljenih slika u medijima o mnogim javnim ličnostima, a posebno je popularno iznošenje raznih detalja iz privatnog života javnih funkcionera od kojih mnogi nisu istiniti. Mediji na ovaj način ne služe za informisanje, već, nasuprot tome, za dezinformisanje. U suštini, ovakvi tekstovi samo služe za podizanje nivoa tiraža i ostvarivanje lake zarade raznih medija. Ovde vidim ulogu i značaj Poverenika, ali i Zaštitnika građana, koji trebaju da prepoznaju ovakve pojave i zaštite javnost, odnosno građane od senzacija na naslovnim stranama. I javne ličnosti i funkcioneri su građani i imaju pravo na svoje živote. Jedna stvar jeste pisanje o aktivnostima javnih funkcionera, a druga stvar je iznošenje detalja iz njihovog privatnog života. Znate, i mi poslanici i svi ljudi koji se nalaze na javnim funkcijama imaju pravo na svoj privatan život. S druge strane, veoma su česti i opasne zloupotrebe institucije Poverenika za informaciju od javnog značaja, pa po malo i Zaštitnika građana. Veoma često ne samo građani, već i nevladine organizacije, pa i političke stranke opterećuju svojim zahtevima Poverenika, a time i državne organe i lokalne samouprave koje su, po zakonu, dužne da po zahtevu daju tražene informacije. Ti zahtevi najčešće iziskujuduže pripreme velikog broja informacija za koje je lokalnim samoupravama potrebno ogromno vreme, ljudi i materijalna sredstva. Ono što je očigledno jeste zloupotreba velikih broj neozbiljnih i nelogičnih zahteva kojima se potpuno urušava institucija, pružanje informacije od javnog značaja. Za to ima dosta primera širom Srbije. Navešću jedan iz moje opštine, iz opštine Surdulica. Imamo problem da jedna politička stranka, namerno neću da kažem o kojoj se političkoj stranci radi da ne bi izazvao nepotrebne replike i gubljenje vremena ovde, ali ta politička stranka gotovo svakog dana podnosi zahteve opštinskoj Upravi za pristup informacija od javnog značaja i traži veliki broj informacija. Čak traže i projekte. Kako smo dužni da po zakonu odgovorimo, mi praktično zakonom omogućavamo da političke stranke postaju vlasnici arhiva i dokumentacija lokalnih samouprava i drugih državnih organa. Smatram da je ovo neprihvatljivo i da treba razmisliti o zakonskom pristupanju, odnosno preciziranju informacija od javnog značaja da ne bi dolazilo da do svakodnevnih zloupotreba, što za nas iz lokalnih samouprava predstavlja višestruki problem. Prvo, legalno prenosimo arhive i informacije u ruke fizičkih lica, političkih stranaka ili nevladinih organizacija, a time urušavamo i sistem. Kao drugo, veliki broj zahteva koji dobijaju lokalne samouprave zahteva veliko angažovanje stručnih službi i oduzima dosta vremena, pa i materijalnih sredstava, jer veoma često moramo da kopiramo i po nekoliko hiljada strana, da stručno i argumentovano odgovorimo na zahteve kakvog god sadržaja oni bili. Bilo bi dobro kada bi Vlada omogućila primanja, ali kako znamo da po zakonu o broju zaposlenih ne možemo, i mi imamo problem kao i vi što imate ozapošljavanju novih radnika, bilo bi dobro da dozvoli primanje novih radnika koji bi radili samo o ovom slučaju. Molim vas da o ovome posebno obratite pažnju, jer polako arhive opštinskih uprava javnih preduzeća prenosimo u prostorije nekih stranaka, nevladinih organizacija ili fizičkih lica. Mi, poslanici SPS, podržaćemo sve izveštaje. Zahvaljujem vam se na pažnji što steme saslušali.
Reč ima narodni poslanik Radoslav Jović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani gosti, koleginice i kolege narodni poslanici, danas govorimo o izveštajima tri veoma važna regulatorna tela, a u suštini govorimo o ljudskim slobodama i pravima. Martin Luter King je u svom poznatom govoru, obraćajući se svojim sunarodnicima i govoreći o ljudskim pravima i slobodama, rekao onu čuvenu rečenicu: „Ja imam san“. Narod kome pripadam već vekovima ima taj san, san o demokratiji, slobodi i ljudskim pravima. Nažalost, veoma me boli kada danas čujem olako izrečene ocene o stanju ljudskih prava u našoj zemlji. I unutar Srbije, a i s vana često kao instrument pritiska na nas se koriste olako izrečene ocene koje nisu zasnovane na argumentima. To boli, znate? Boli zato što zanemarujemo jednu elementarnu činjenicu, a to je istorija borbe za ljudska prava na ovim prostorima. Mi zaboravljamo zapravo da smo XVIII vek kao narod proveli boreći se za elementarne slobode i za stvaranje moderne srpske države. Zaboravljamo da nam je XX vek prošao u velikim ratovima i velikim stradanjima i da smo, nažalost, voljom velikih sila i prekrajanjem sveta posle Drugog svetskog rata, dodeljeni na neki način da budemo u totalitarnom sistemu, što je trajalo do pred kraj XX veka. O kakvim ljudskim pravima smo mogli tada govoriti, a oni su uvek bili u nama i bili su naši ideali? Nažalost, kraj XX veka dočekali smo pod strašnim sankcijama i sa elementarnim neuvažavanjem ljudskih prava na ovim prostorima. Znate i sami da smo ga završili onim strašnim bombardovanjem, gde nam je i pravo na život bilo uskraćeno. Praktično, tek početkom XXI veka ovaj narod i ova država dobija konačno šansu da ozbiljno razgovara o tom velikom svom snu, o ljudskim slobodama i pravima. Zato oni koji olako izriču ocene, ma odakle oni dolazili, o stanju ljudskih prava i sloboda u Srbiji, a pri tome ne uzimaju u obzir ove činjenice, ovakvu istoriju, prave veliku nepravdu i prema ovom narodu i prema ovoj državi. Naravno da su ljudske slobode i prava jedno od osnovnih načela na kome je sazdana savremena ljudska civilizacija. Samim svojim strateškim opredeljenjem da idemo u pravcu ujedinjenja sa evropskim narodima nas na neki način obavezuje da i svojim građanima i svima nama obezbedimo makar taj već usvojeni nivo i standarde koji obezbeđuju ono centralno pitanje, a to je koliko se običan čovek oseća sigurnim i slobodnim u državi u kojoj živi? Duboko sam ubeđen da smo mi u ovih nepunih deceniju i po, otkada smo u prilici da konačno izgrađujemo demokratski sistem i demokratski uređeno društvo na vladavini prava, napravili zapravo korak od sedam milja. Ako uzmemo u obzir u čemu smo proveli vekove i decenije pre toga, zaista je to za poštovanje. Naravno, mi imamo obavezu da se borimo i da bude bolje nego što jeste i svakako da je izgradnja institucija od neprocenjive važnosti. Pa i ove institucije koje smo izgradili zajedno u ovom parlamentu svakako u tome imaju ogroman značaj i podršku svih nas, pa i poslaničke grupe SNS, kojoj pripadam. Naravno da je važno informisati ljude. U jednom od vaših izveštaja koje ste iznosili pred nama ovde čuo sam da ste, između ostalog, u svojim aktivnostima imali i veliki broj predavanja koja su održana u Srbiji. Koliki će stepen svesti o demokratiji, stepen svesti o pravima biti izgrađen, zavisi i od toga koliko smo sposobni da svakog našeg građanina upoznamo sa njegovim pravima i slobodama. Mi to u medicini, pošto sam lekar, nazivamo preventivnim radom. Uvek se zaklinjemo u to da je jako važno da primenimo prevenciju, da se zlo ne bi desilo, odnosno da se ne bi bolest desila. Dobra je ta intencija i zaista je maksimalno podržavam da vi, sem svog redovnog rada u svakodnevnoj praksi, učinite maksimalan napor koji možete, naravno, zajedno i sa nama, i to je i naša obaveza kao narodnih poslanika, da upoznamo svakog čoveka u Srbiji, koja su njegova prava i kako ih može ostvariti, kako se može izboriti sa nečim što se zove uzurpacija moći i vlasti. Svakako da je napor svih institucija veoma važan. Tu se ne može govoriti o bilo kakvoj suprotstavljenosti između regulatornih tela, između Narodne skupštine ili Vlade. Naprotiv, to je zadatak svih nas. Meni smeta, iskreno rečeno, kada čujem da neko kaže – znate, moj zadatak je da se borim protiv Vlade i protiv ministara. Nema razloga da se neko bori protiv Vlade i protiv ministara, ako oni ljudi rade svoj posao odgovorno, časno i pošteno, ali treba se boriti protiv pojave u društvu koja je negativna i koja nam oduzima prava i slobode za koje se borimo. Takođe, mislim da i špekulacije oko toga koliki su troškovi rada naših agencija, naših regulatornih tela, treba na neki način neutralisati i svesti na razumnu meru tako što ćemo dati izveštaje građanima Srbije o finansijskom poslovanju i regulatornih tela i agencija. Naravno, to se može dati u okviru i ovakvog izveštaja, a može se dati i u okviru izveštaja koji ide uz usvajanje budžeta za narednu godinu, odnosno izveštaja za prethodnu godinu. Želim da vi uspete u svom poslu, jer vaš uspeh biće uspeh i mene kao pojedinca i kao građanina, ali i svih nas koji sedimo ovde. To će zapravo biti uspeh Srbije i time ćemo konačno, nadam se, stupiti u red uređenih društava čemu svi težimo, nadam se. Mnogo sreće u radu.
Reč ima narodni poslanik Snežana Malović. Ostalo vam je dva i po minuta od vremena. Izvolite.
Zahvaljujem se. Nije baš lako reći u dva i po minuta šta se ima reći o nezavisnim regulatornim telima, ali ću pokušati da istaknem ono što je najvažnije. Želim da izrazim zadovoljstvo što u ovom momentu raspravljamo o izveštaju nezavisnih regulatornih tela, na čijem čelu su gospođa Petrušić, gospodin Šabić i gospodin Janković i ja ih ovom prilikom pozdravljam, jer smatram da je dobar momenat da se rasprava o pojedinim, rekla bih, tehničkim pitanjima, koje se tiču rada ovih nezavisnih institucija, izmeste iz medija i prenesu tamo gde im je mesto, u parlament Srbije. To je ujedno i prilika da, kao što sam rekla, istaknemo značaj ovih tela. Ja ću podsetiti na izjavu velikog filozofa Monteskeja, koji je rekao da iskustvo oduvek pokazuje da svaki čovek koji ima vlast u svojim rukama ima predispozicije da ih zloupotrebi, on će ići tako daleko dok ne naiđe na prepreke. Prepreke toj vlasti upravo trebaju da budu nezavisna regulatorna tela, sa jedne strane, a sa druge strane, trebaju da omoguće da se zaštite ljudska prava, ali i da građani koji naiđu na određene probleme mogu i da ih reše. Mislim da ovi izveštaji koji su danas pred nama upravo o tome i govore. Sa jedne strane, mogli smo da sagledamo i neke pojedinačne slučajeve iz kojih možemo da izvučemo pouke ili preporuke za dalje postupanje državnih organa, ali i s druge strane smo mogli da sagledamo i sistemske nedostatke, propuste ili sistemska kršenja ljudskih prava. Smatram da je veoma ozbiljna konstatacija to što je ovde izrečeno da je politička volja iznad vladavine prava i upravo to treba da nam bude uputstvo, ne samo vlasti nego i svima nama. Vladavina prava je osnovna pretpostavka Ustava i počiva na neotuđivim ljudskim pravima. Iz toga možemo da elaboriramo dalje, ali smatram da treba da pročitamo svi zajedno ove izveštaje, naročito predstavnici vlasti i da određene zloupotrebe i kršenja koja su bila tokom prethodne godine ili u prethodnom periodu, ne trebaju dalje da se dešavaju. Takođe, ovde i u izveštajima je izrečeno da je postojala manipulacija u medijima i da postoji tabloidizacija u medijima. Žao mi je što ne postoje postupci o tome… (Predsedavajući: Završite misao. Vreme vam je isteklo.) Kao što sam rekla, podržaćemo ove izveštaje i nadam se da ćemo drugom prilikom moći da nastavimo raspravu o ovome. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Izlaganje, kojim želim da zaslužim vašu pažnju, je podeljeno u dva dela. Prvo je šta mi ovde u stvari radimo, pošto to, čini mi se, nije dovoljno jasno rečeno, da li zbog nedostatka vremena ili zbog toga što smatramo da znamo. Drugo je kontekst u kome razmatramo zaključke na izveštaj gospođe Petrušić, gospodina Šabića i gospodina Saše Jankovića. Ovde razmatramo zaključke kojima obavezujemo Vladu šta treba da uradi po preporukama izveštaja pomenutih i ne radimo ništa drugo. To je dosta ozbiljan posao. Vlada je po izveštajima sva tri odbora dobila šest meseci da nas izvesti o tome da je sprovela preporuke iz izveštaja, a preporuke su prilično ozbiljne, obimne i srećom, možda, ne zahtevaju novac, nego zahtevaju posvećenost propisima kojima se opisuje kako rad Vlade, tako i rad Zaštitnika građana, Poverenice za ravnopravnost i Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti. Ovde govorimo o Vladi, a ne o izveštajima koji su podneti i o zaključcima koje smo na odboru doneli zajedno zato da pritisnemo Vladu da počne ozbiljno da smatra sva dokumenta iz svoje nadležnosti. Nije u pitanju Vlada u kojoj sam opozicija. To je jedna svojevrsna sklonost vlada. Četiri godine treba da molimo nešto što sebe zove ministrom da donese podzakonski akt. Jednom sam imala amandman da to bude krivično delo, pa su mi rekli – ne razumeš pravni sistem. Razumem ja pravni sistem, ali ne razumem i objavila sam odavno rat ljudima koji kažu – nije to moj posao. Čiji je? Dve trećine preporuka u ovim izveštajima postoji zato što neko nije uradio svoj posao, smatrajući da će to neko drugi. Ti neko su ministri koje neko nekritički brani ili su ministri koji ovde moraju da budu odgovorni za posao za koji su plaćeni iz budžeta, kao i svi mi ostali, uključujući predsednika Vlade. Neka vode kampanje za svoje birače kad god hoće i koliko god hoće, legitimno, u medijima, na ulici, šta god hoćete. Zanemarivati obaveze koje proističu iz propisa po kojima Vlada funkcioniše je nedopustivo i za šest meseci ćemo o tome razgovarati. O tome je ova sednica. Kontekst u kome razmatramo izveštaje je kontekst u kojem je primećeno sužavanje prostora za slobodu javne reči, postojanje cenzure i autocenzure, povećan porast nasilja, porodičnog nasilja, povećan porast nasilja na ulici, gotovo pa promocija nasilja u nekom javnom govoru i javnom životu. To su ozbiljne stvari. Ponovo, kao i u slučaju pisanja podzakonskih akata, koja inače postoje kao obaveza u Rezoluciji o zakonodavnim aktivnostima Narodne skupštine Republike Srbije, za koju smo svi glasali. Ne može sad da si vlast, pa si opozicija, pa nema veze što sam glasao, ne mora da mi piše podzakonski akt. Mora. Dok jednom ne budemo odlučili da teme ljudskih prava, nadležnosti koje smo odlukama ove Skupštine dali u ruke ljudima koje mi biramo, mi smo njihovi birači, svo troje. Zato što smo njihovi birači, zato slušamo šta su uradili. Zato na osnovu onoga što saslušamo šta su uradili, zahtevamo da Vlada postupa po zakonu. Dakle, dok ne počnemo za ozbiljski da shvatamo svoj posao, sva će ljudska prava biti kobajagi. Nema te ljubavi prema svojoj stranci i nema te lojalnosti prema predsedniku svoje stranke i nema te odanosti Vladi koju podržavaš, kao što nema ni te kritike za Vladu koju ne podržavaš, koja će moći sakriti da li smo za ozbiljski ili smo kobajagi za ljudska prava i za poslove koje smo poverili ovim ljudima da ih u naše ime obave. Imala sam dva predloga za zaključke, nisu prošli, što nije čudo. Manjina sam na tom odboru, ali to što sam manjina ne znači da nisam u pravu. Tražila sam da Vladi naložimo da vrati izmene i dopune zakona koji se tiču delovanja Zaštitnika građana i Poverenika za informacije od javnog značaja, izmene i dopune zakona koji su bili u proceduri do 2012. godine legitimno povučeni, kada dođe Vlada, ali nikad vraćeni. Nažalost, nije uspelo, nisam pisala amandman, ali se nadam da će biti razuma da posao primene zaključaka koje donose odbori ove skupštine, svaka vlada, pa i ova, prihvati ozbiljno i da donese predloge izmene i dopune neophodnih za delovanje i Zaštitnika građana i Poverenika za informacije. Drugi predlog koji sam dala Odbor je većinom glasova usvojio. Radi se o tome da za tri meseca hoćemo da vidimo na odboru predstavnike MUP koji nam daju izveštaje o sprovođenju protokola u sprečavanju porodičnog nasilja i borbe protiv porodičnog nasilja, jer je to problem. Kao što neko misli – ma daj, sad da pišem zakon, podzakonski akt, nemoj, tako neko drugi misli – ma da, samo napisali protokole, nema veze, i ovako se mlate, pa ni tamo ni ovamo. Dakle, na odboru, ako budemo glasali za ove zaključke, MUP će morati da dođe na Odbor za ljudska i manjinska prava i da nam da izveštaj o sprovođenju sopstvenih protokola. Ljudska prava nisu lepe reči, zaštita i pravo na slobodnu informaciju nisu lepe reči, a pogotovo sloboda govora i garanti naših prava nisu samo lepe reči. Na nama je da od reči dokažemo da umemo da pravimo dela, pogotovo što pred sobom imamo troje sjajnih znalaca i ljudi koji su se posvetili svom poslu i koji su štošta od svih tih reči zaista pretvorili u dela. Na nama je da do decembra pritisnemo Vladu da naše zaključke pretvori u dela, inače će sve biti samo licemerje, a moja poruka će biti – nikad ne slušajte šta pričaju, gledajte šta rade. To je način da od onoga sve što hoćemo da prestavimo kao kobajagi napravimo zbilju koja je dobra za građanke i građane Srbije. Hvala vam.
Obaveštavam narodne poslanike da ćemo danas nastaviti rad i posle 18 časova, a do okončanja rasprave po ovoj tački dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Vladica Dimitrov.
Poštovani predsedavajući, poštovani poverenici, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su redovni godišnji izveštaji nezavisnih regulatornih tela. Moja prva konstatacija je da su oni sveobuhvatni, iscrpni, sa puno detalja i informacija, sa puno primera iz prakse i života, sa detaljnim prikazom rada poverenika i sa primedbama i preporukama. Može nama sadržaj ovih izveštaja da odgovara ili da nam manje odgovara, možemo se slagati ili ne sa pojedinim primerima iz ovih izveštaja, ali upravo to što oni postoje i što su sada pred nama stavljeni na razmatranje i usvajanjeje upravo dokaz postojanja pravne države i dokaz da cenzure nema. Kada posmatramo i čitamo primere diskriminacije, moram da izrazim svoj stav da verujem da oni postoje u određenom obimu, ovako kako je dat, možda malo manjem ili možda malo većem, ali svakako postoji i da se mi kao društvo, kao država moramo boriti protiv toga. Ne slažem se sa idejom koja se čuje sa druge strane da je jedino SNS kriva što danas u društvu postoje primeri diskriminacije. Kao primer toga mogu da kažem, ako pogledate izveštaje iz prethodnih godina, videćete da je diskriminacija prisutna u sličnom obimu, da je ona postojala u vreme prethodnih vlasti, da razlog povećanja prijava pojedinih slučajeva povrede prava može biti u tome što postoji veće poverenje u institucije Zaštitnika građana i instituciju Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, ali i poverenje u institucije sistema. Drugi prilog ovoj tvrdnji je što se diskriminatorno ponašanje i delovanje ne dešava samo u području delovanja republičkih vlasti, nego i pokrajinskih i lokalnih. Složićete se da SNS ne učestvuje u svim tim vlastima. Činjenica je da sami oblici ovog ponašanja nisu vezani za političke stranke koje su na vlasti, ali je nesporna činjenica da političke stranke na vlasti imaju najveću odgovornost i najviše mogućnosti da unaprede položaj marginalizovanih kategorija, a on se unapređuje reformom sveukupnih sistema pravne države. Zato je uloga nas narodnih poslanika da osudimo svaki vid diskriminacije, da podržimo ove izveštaje i da damo jednu snažnu podršku pokušajima Vlade da reformiše sistem i podigne nivo društvenih vrednosti za koju stepenicu više. Što se tiče povreda prava nacionalnih manjina, a toga najviše ima u izveštaju Zaštitnika građana i Poverenika za zaštitu ravnopravnosti. Iz izveštaja Zaštitnika građana, moram da konstatujem, iako nije i ne mora da bude pravilo, drago mi je da je broj prijavljenih slučajeva kršenja prava nacionalnih manjina znatno manji u 2013. godini u odnosu na 2012. godinu. Dakle, 209 u 2013. godini i 364 u 2012. godini. Ostajem pri svom ranije izrečenom stavu da su upravo najvulnerabilnije one nacionalne manjine koje su najmanje organizovane. Ovde je jasan primer da su romske zajednice, odnosno romska zajednica ili romska nacionalna manjina, kako god, ima najveću povredu prava. To se vidi iz tabele 21, gde su povrede posebnih prava pripadnika nacionalnih manjina, gde povreda posebnih prava Roma učestvuje sa nekih 52,9%, što ide u prilog onome da je organizacija nacionalnih manjina ono što štiti njihova prava. Ključ za rešenje ovog problema je u sinergiji dva pravca delovanja. Prvi pravac je jačanje uloge nacionalnog saveta nacionalnih manjina. Meni je zadovoljstvo što je jedan od prvih zakona, koji smo ovde usvojili upravo Zakon o izmenama i dopunama Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. U oktobru će biti izbori za nacionalne savete nacionalnih manjina. U narednom periodu će se uskladiti zakon o nacionalnim savetima sa odlukama Ustavnog suda. Očekujem da će u narednom periodu doći do određenih strukturnih izmena, odnosno do bližeg određivanja polja delovanja iz oblasti nadležnosti nacionalnih saveta. Drugi pravac delovanja je borba protiv svih vidova povrede prava nacionalnih manjina u svim ustanovama, institucijama, od lokalnih zajednica, preko pokrajine do republičkih organa, a u cilju postizanja jednog nultog stepena tolerancije, kada su u pitanju povrede prava nacionalnih manjina. Srpska napredna stranka će glasati za ove izveštaje. Možda se sa pojedinim primerima ne slažemo do kraja, možda mislimo da se mogu tumačiti na drugačiji način, ali glasaćemo zbog toga što su ih izradila nezavisna regulatorna tela i zbog toga što ne želimo da se mešamo, da utičemo na njihov rad, ali i sa željom da se kritički osvrnemo na neke pojave i da sami sebe menjamo na bolje, jer menjajući sebe, kao ljude koji kreiraju politiku Srbije, sklon sam da verujem da utičemo da se moralne vrednosti društva podižu na viši nivo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slavica Đukić Dejanović.
Uvažena gospođo Petrušić, gospodine Šabiću, gospodine Jankoviću, drago mi je što ste sa saradnicima u Domu Narodne skupštine. Uvaženi potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici,danas kada razmatramo izveštaje i razgovaramo o njima, mi smo u funkciji jednog od bitnijih zadataka i pozicija koju imamo kao izabrani predstavnici građana. Dakle, uz našu predsedničku, zakonodavnu aktivnost, i te kako je nadzorna važna, i mi je obavljamo na način, između ostalog, da razmatramo izveštaje regulatornih tela. Mislim da je tendencija da suzbijemo diskriminaciju, a jačamo sve oblike ravnopravnosti, prosto jedan korak dalje u razvoju demokratije naše države i da naravno dugujemo svi zajedno zahvalnost svima onima koji su dali svoj doprinos. Iz Izveštaja se očigledno vidi da iz godine u godinu predstavnici nezavisnih regulatornih tela, koji su ovde pred nama, sa svojim saradnicima ovaj posao zaista rade tako da svest se građana budi. Građani prosto prihvataju značaj razvoja ravnopravnosti na svim poljima i značaj suzbijanja diskriminacije na način kako ko to poima i to nije toliko važno koliko je važno da u svest svih nas na različitim pozicijama, to negde ulazi kao naša građanska, društvena i zajednička obaveza. Unutar podele zadataka u poslaničkoj grupi kojoj pripadam dobila sam zadatak da razgovaram i da se posebno osvrnem na deo, odnosno na Izveštaj Poverenice za ravnopravnost i to mi čini posebnu čast, jer se radi o ženi i čini mi posebnu čast, kao što bi mi činila da sam dobila i neki drugi zadatak. Poverenica je sa svojim saradnicima pre četiri godine napravila prvi korak i on je naravno bio težak. Onda je tek svaki peti građanin znao da ona uopšte postoji. Danas većina građana zna i koju funkciju ima Poverenica sa svojim saradnicima način na koji mi u Skupštini smo u obavezi da redovne, a i one druge izveštaje razmatramo, način na koji se u odborima razmatra i nas poslanike dovodi u vrlo značajnu poziciju na ovu temu i svi skupa imamo puno razloga da budemo zadovoljni ovakvim načinom rada kakav danas imamo. Složićemo se da su retke teme da već u početku kada predstavnici poslaničkih grupa uzimaju učešće u raspravi kažemo – glasaćemo za nešto. Svi ćemo glasati. Pa i to je jedna lepa atmosfera, ali i priznanje ljudima koji rade jedan težak posao, koji često imaju tendenciju da budu medijatori na polju razvijenih ljudskih prava, svako iz svoje oblasti na poseban način. Često nam se učini da preuzimaju i neke druge funkcije. Često različito i tumačimo nešto što je novo za Srbiju kao državu, ali moramo priznati svi skupa da zahvaljujući njima mi činimo vrlo bitne i značajne korake i idemo napred. Kada je u pitanju Poverenica i uopšte povereništvo za ravnopravnost, moram reći da Izveštaj svojom strukturom i svojim sadržajem potpuno odgovara zadatku koji je u krajnjem slučaju zakonom predviđen. Način na koji su prezentirani rezultati rada u 2013. godini govori da je veliki značaj dat prevenciji. Zahvaljujući zaista visprenosti Poverenice i njenih saradnika da se ovaj posao ne može raditi autistično, individualno, nego u saradnji sa civilnim društvom, u saradnji sa međunarodnim organizacijama. Mi i ove godine, kao i tri prethodne imamo rezultate istraživanja po istim varijabolama koje nam zapravo mogu svima pomoći kako ćemo mi to sada dalje i šta možemo dalje da učinimo. Reći ću da zaista ima mesta da se zabrinemo nad nekim parametrima koje smo dobili iz istraživanja koja je uradio CESID, čini mi se, u ovoj 2013. godini. Pre svega, treba da nas zabrine mišljenje anketiranih naših građana kada su u pitanju institucije koje po njima najviše diskriminišu građane. Kažu to su političke stranke, Vlada, Skupština i pravosuđe. Ovo je zapravo jedan od bitnih razloga na kojima bih da insistiram kad mi poslanici i u odborima i u komunikaciji sa građanima, a i u našoj zakonodavnoj aktivnosti radimo. Ovo je zapravo onaj sluh i onaj senzibilitet koji moramo imati mi koji donosimo zakone, jer građani nam šalju poruku, oni razumeju i našu poziciju nadzora, oni je podržavaju, ali smatraju da još uvek nismo dovoljno uradili i da na tome treba da radimo. Takođe su interesantni iz ovog istraživanja još neki parametri. Čak četiri petine građana jasno razgraničava da se radi o jednom od neopravdanih postupaka kada treba da definišu i da percipiraju diskriminaciju. Dakle, potpuno dobro razumeju šta mi to pitamo što je zaista priznanje građanima Srbije. Iskoristiću priliku da iznesem sledeće podatke. Veliki broj ispitanika npr. smatra da društvo treba da posveti pažnju siromašnim ljudima, to smatra čak 76%, osobama sa invaliditetom 42%, nasilju nad ženama 71%, starima 68%, ravnopravnosti polova 53%. Među ispitanicima je 24% onih koji smatraju da društvo ne bi trebalo da posvećuje pažnju ljudima drugačije seksualne orijentacije, što je takođe problem, a 18% da društvo ne treba da čini ništa kada su u pitanju verske manjine. Ovo su jako ozbiljni podaci i podaci koji se nalaze u izveštaju ovog tipa zapravo jesu razlog da još jednom najozbiljnije razmislimo šta nam to valja zaista činiti. Iskoristila bih još malo vaše pažnje da podsetim da su u 2013. godini doneti zakoni bili dosta značajni. Razumećete zašto posebno potenciram značaj Zakona o zaštiti lica sa mentalnim smetnjama i zašto posebno potenciram značaj Zakona, koji smo ovde u parlamentu doneli na predlog Vlade, o zaštiti pacijenata. To su dva izuzetna zakona. Podzakonski akti su na vreme urađeni. Mi počinjemo da primenjujemo taj zakon. Sada smo na dobrom potezu. Sada smo na potezu da izveštaj koji ćemo razmatrati za 2014. godinu kaže da su ta dva zakona doneta u maju 2013. godine, da su podzakonska akta urađena na vreme i ono što je najbitnije, kakve rezultate primene tih zakona imamo kod osoba koje imaju mentalne smetnje, odnosno kod naših pacijenata. Da li smo nešto uradili na suzbijanju diskriminacije ovih vrlo osetljivih kategorija? Šta smo to uradili? Da li nam je savetnik za prava pacijenata, koga smo izmestili iz zdravstvenih ustanova u jedinice lokalne samouprave da tamo savetuje pacijente o pravima, opravdao ono što smo u zakonu izglasali sa jedne strane, i sa druge strane šta osoba koja ima mentalnu smetnju i koja nekada nije u stanju da štiti svoj interes dobija onog momenta kada joj oduzimamo sposobnost, odnosno pravo na slobodno voljno odlučivanje o hospitalizaciji? Naš zakon je rekao da se to može dogoditi samo u dva slučaja. Neko može mimo svoje volje biti primljen u zdravstvenu ustanovu na tzv. prinudno lečenje samo u slučaju ako zbog posledica bolesti ugrožava sopstveni život ili može ugroziti živote u okruženju. Namerno apostrofiram značaj ova dva zakona koji počinju da se primenjuju, ulogu svih vas koji ste danas, na moje veliko zadovoljstvo, gosti Narodne skupštine i ulogu nas poslanika koji i te kako možemo i kroz odborski rad i kroz komunikaciju sa građanima, ali iako je potrebno kroz izmene zakonskih akata u narednom periodu i to u bliskom vremenskom periodu učiniti mnogo za svoje građane. Hvala vam na pažnji.
Reč ima narodna poslanica Aleksandra Đurović, a neka se pripremi narodni poslanik Neđo Jovanović.
Poštovani predsedavajući i predstavnici nezavisnih tela, kolege narodni poslanici, kada pročitamo izveštaje Zaštitnika građana, kao i Poverenika za zaštitu ravnopravnosti za 2013. godinu preovlađujući utisak koji se nameće jesu negativne pretežno ocene koje nam nameću jedan pesimizam koji ostaje kao utisak kada pročitamo. Sa druge strane, kada sumiram šta smo sve radili u toku 2013. godine u Narodnoj skupštini, brojne zakone koje smo usvojili, brojne konvencije koje smo potvrdili, mislim da smo učinili dosta pozitivnih stvari upravo na poštovanju ljudskih prava. Kada to govorim ne govorim samo iz ugla poslanika Narodne skupštine RS, već takođe govorim iz ugla poslanika Skupštine Saveta Evrope, s obzirom da sam u prethodnom mandatu, kao i ovom na poziciji šefa delegacije. Dakle, pretpostavljam da to svi vi dobro znate, ali nije zgoreg pomenuti još jednom, posebno zbog građana Srbije, da je Savet Evrope međunarodna organizacija koja okuplja evropske zemlje i stara se o poštovanju vladavine prava, demokratije, ljudskih i manjinskih prava, a najvažniji akt je upravo Evropska konvencija o ljudskim pravima. U prethodnih godinu i po dana ja sam u Strazburu najviše slušala pohvale za mnoge stvari koje je Srbija uradila. Baš juče sam se vratila sa Komiteta za jednakost i nediskriminaciju Saveta Evrope, gde sam učestvovala u radu, a i inače aktivno učestvujem i u prethodnom sazivu. Dakle, i tada je Srbija pomenuta u pozitivnom kontekstu, a kasnije ću da pomenem i konkretno povodom čega. Onda sam došla ovde, čitam ove izveštaje i slušam današnju raspravu gde se najviše čuju kritike, tako da hoću danas u stvari da pričam o nečem drugom, da pričam o pozitivnim stvarima koje smo uradili, a koje su nekako ostale u drugom planu. Pomenuli ste povećanje broja zahteva u odnosu na prošlu godinu. Gospođa Petrušić je pomenula 25% više, a gospodin Janković 3.000 više zahteva u odnosu na prethodnu godinu. Ako pogledamo i vaše prethodne izveštaje koje ste radili, videćemo da svaka godina koja dolazi pokazuje povećanje broja zahteva, što ne znači da se ljudska prava u Srbiji sve manje poštuju. Mislim da je stvar u tome, s jedne strane, kakvo poverenje građani imaju u vas kao institucije i takođe, sa druge strane, u informacijama koje su dostupne građanima putem elektronskih medija i putem interneta. Građani se sve više opredeljuju da koriste sva svoja prava. Pohvalili ste ratifikaciju u Istanbulske konvencije Saveta Evrope, odnosno Konvencije o sprečavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i nasilja u porodici. Ta konvencija je potekla upravo iz pomenutog Komiteta za jednakost i nediskriminaciju Saveta Evrope. Hoću da naglasim da je Srbija osma zemlja od 47 zemalja članica koja je završila proces ratifikacije. Da bi konvencija stupila na snagu, neophodno je da je 10 zemalja članica Saveta Evrope ratifikuje. Do sada su to učinile, pored Srbije, Španija, Turska, Albanija, Austrija, Bosna i Hercegovina, Crna Gora, Italija i Portugal. Na sastanku su nas obavestili da su ratifikaciju završile i Andora i Danska, čime je obezbeđen neophodan broj od 10 zemalja članica. Ovom prilikom želim da vas obavestim da će 1. avgusta ove godine konvencija da stupi na snagu. Baš smo mi, kao jedna od zemalja koje su učestvovale u tome da može da stupi na snagu, pohvaljeni na tom pomenutom komitetu. Ovim putem želim da apelujem na nadležno ministarstvo da pripremi strategiju za implementaciju konvencije, a mi ćemo kao delegacija u Skupštini Saveta Evrope upravo da iniciramo da 1. avgust obeležimo nekim adekvatnim događajem, nekom konferencijom, gde možemo da razgovaramo o svemu tome šta treba da radimo dalje kako bi na najbolji mogući način implementirali sve one smernice koje su nam date samom Istanbulskom konvencijom, a posebno u pogledu zaštite žrtava nasilja. Mislim da je implementacija svakako najvažnija, jer nije dovoljno zakone doneti. To je jedan, rekla bih, dugoročan proces, s obzirom da moramo da radimo i na promeni svesti kod ljudi. Moramo u školama da uvedemo neophodno obrazovanje o tome koliko je nasilje neprihvatljivo i, inače, o tome što ste pomenuli vezano za to šta je diskriminacija uopšte i šta je neprihvatljivo. Nažalost, problem nasilja u porodici nije problem sa kojim se susreće samo Srbija. Brojne zemlje koje čak zadaju standarde u pogledu prava žena i, recimo, imaju velike primere dobrog poštovanja prava žena, kao što su neke skandinavske zemlje, konkretno Finska, imaju visok procenat nasilja u porodici. Što se tiče Saveta Evrope, pored toga što postoje brojni komiteti, postoje i dve mreže. Jedna mreža se tiče zaštite prava žena, nasilja nad ženama. S druge strane, postoji i mreža koja se bavi zaštitom prava dece, što pokazuje da su te dve kategorije još uvek nezaštićene svuda u svetu, a ne samo u Srbiji. Na dnevnom redu Narodne skupštine 2013. godine bila je još jedna konvencija Saveta Evrope, a to je Lanzarote konvencija, konvencija o zaštiti dece od seksualnog iskorišćavanja i seksualnog zlostavljanja. Tada je Srbija ukinula dotadašnju zastarelost od šest godina za zastarevanje poslednjeg seksualnog delikta. Time je Srbija, pored Velike Britanije, postala druga zemlja u Evropi u kojoj se prepoznaje da seksualna trauma kod deteta nema rok trajanja, da ostavlja trajne posledice i da zahteva zakonsku mogućnost krivičnog postupka u trenutku kada se osoba koja je preživela seksualnu traumu oseća sposobnom da učestvuje u postupku. Zbog ovoga smo takođe pohvaljeni u Savetu Evrope i mislim da smo dobar primer i za druge zemlje, posle Velike Britanije i Srbije, šta treba da urade i da ukinu seksualnu zastarelost nad tim deliktom. Kada već govorimo o zaštiti prava žena i dece, moram da pomenem i dve zakonske inicijative od strane Nebojše Stefanovića u prošloj godini, a koje je usvojila Narodna skupština. Zakonom o zdravstvenoj zaštiti dece, trudnica i porodilja omogućena im je zdravstvena zaštita bez obzira na to da li su im overene zdravstvene knjižice. Takođe, izmenama i dopunama Zakona o radu onemogućili smo poslodavce da trudnicama i porodiljama daju otkaz po isteku ugovora o radu. Izmenama je utvrđeno da se zaposlenoj ženi, kojoj ugovor na određeno vreme ističe u periodu korišćenja prava na porodiljsko odsustvo, rok za koji je ugovorom o radu zasnovala radni odnos na određeno vreme produžava najmanje do isteka korišćenja prava na porodiljsko odsustvo. Ovo su sve zakoni i konvencije koji su doneti u 2013. godini, a upravo su ovi izveštaji vezani za 2013. godinu. Što se tiče manjinskih prava, želim da pomenem izveštaj koji je usvojen na plenarnom zasedanju Skupštine Saveta Evrope u aprilu, a na temu položaja nacionalnih manjina u Evropi. Izvestilac je bio gospodin Kalmar iz Mađarske. On je u svom izveštaju pomenuo Srbiju kao dobar primer poštovanja manjinskih prava i kao najbolji primer poštovanja kolektivnih prava nacionalnih manjina. Zaista mislim da je to jedna dobra stvar koju mi treba da pomenemo ovde danas. Ja sam se taj dan osećala ponosnom u Strazburu što je Srbija pomenuta u jednom tako pozitivnom kontekstu. Nedavno smo usvojili izmene i dopune Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, ali svakako pretpostavljam da će to biti tema narednog izveštaja. Visok stepen ljudskih prava je ideal svakog demokratskog društva. Ta prava se garantuju raznim međunarodnim konvencijama. Takođe, ta prava garantuje Ustav Republike Srbije i garantuju brojni zakoni koji se bave ovom problematikom. Mislim da smo kao zemlja uradili mnogo na pomenutim segmentima, ali takođe možemo da uradimo mnogo više. Vi ste tu kao nezavisna tela da nam sugerišete šta treba dalje da radimo. Volela bih kada bi neki naredni vaš izveštaj bio malo više sa nekim pozitivnim primerima šta smo do sada uradili, jer prosto mislim da nekada pohvala može da bude veći motiv nego stalne kritike. Mi smo tu svakako kao vaši saveznici, svi poslanici SNS, jer verujem da imamo isti cilj, a to je vladavina prava i poštovanje ljudskih prava u Srbiji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović, a neka se pripremi narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Ponovo se javljam nakon što sam imao diskusiju kao ovlašćeni predstavnik, a šlagvort za sadašnju diskusiju mi je dala gospođa Čomić, uvažena koleginica poslanica, moja uvažena koleginica i drugarica Slavica Đukić Dejanović, a naročito sada Aleksandra Đurović. Zašto? Zbog toga što je nesporno i apsolutno tačno da usvajanjem izveštaja, a nesumnjivo je da će ovi izveštaji biti usvojeni, dolazimo u stanje obaveznosti ili, kako mi to mi pravnici kažemo, pravničkog imperijuma. Ta obaveznost jeste obaveznost za Vladu Republike Srbije da sve preporuke koje mi usvojimo dosledno sprovedemo. Međutim, ovde se postavlja jedno pitanje koje je suštinsko pre svega za nas poslanike i kompletan ovaj parlament – šta je to, kao što reče Aleksandra Đurović, do sada urađeno? Bio bih krajnje nekorektan prema mojim kolegama članovima Odbora za pravosuđe kada ne bih rekao ono što sam istakao na tom odboru. Ministarstvo pravde, u kome sam donedavno bio, je dosta uradilo kada je u pitanju pravosuđe. Mi možemo da utičemo na Vladu, gospodo predstavnici nezavisnih regulatornih tela, ali se postavlja pitanje kako da utičemo na pravosuđe, kada je osnovni postulat pravosudnog sistema apsolutna nezavisnost sudova i apsolutna nezavisnost sudija? Kako onda da dođemo do nečega što je suštinsko? Kako da dođemo do ujednačenosti sudske prakse? Kako da izbegnemo da dva veća jednog istog suda donesu dve različite sudske odluke, a u pitanju je potpuno isto činjenično stanje i potpuno isti pravni osnov? Kako onda građani Srbije da kažu da uživaju pravnu sigurnost pred pravosudnim sistemom? I na Odboru za pravosuđe sam istakao isto što ću reći i sada, činjenica je da to mora da radi Vrhovni kasacioni sud kao najviša sudska instanca u poslednjem stepenu hijerarhije u sudovanju. Da li radi? Nesumnjivo je da ne, barem ne dovoljno zbog toga što nije došlo do iniciranja spornih pitanja u dovoljnoj meri kako bi Vrhovni kasacioni sud dao instruktivna mišljenja nižestepenim sudovima i ukazao na koji način treba ujednačiti sudsku praksu, a građanima obezbediti i pravo na pravično suđenje i potpunu pravnu sigurnost i na taj način zaštititi njihova elementarna prava. Da li može Ministarstvo pravde u tom pravcu da utiče? Ne može. Da li je Ministarstvo pravde uradilo dosta toga što je već i u ovom izveštaju nagovešteno kao neka vrsta preporuke? Jeste, ali ne dovoljno. Mi već dugo čekamo na zakon o besplatnoj pravnoj pomoći i gospodin Janković je na to ukazao. Hvala Bogu Ministarstvo pravde je uspelo da napravi tu tzv. završnu verziju zakona o besplatnoj pravnoj pomoći gde se napravila jasna distinkcija između sekundarne i primarne besplatne pravne pomoći, gde imamo situaciju gde su kod sekundarne besplatne pravne pomoći stožeri advokatura, javno beležništvo i medijatori. To nam daje mogućnost da verujemo, da budemo optimisti da će upravo ovaj zakon omogućiti i onim ranjivim grupama, osetljivim grupama, osetljivim kategorijama stanovništva da izbegnu velike troškove suđenja, zaista velike počev od sudskih taksi, advokatskih tarifa, veštačkih tarifa itd. Što se tiče ostalog zakonodavnog okvira, nesumnjivo je da mora biti daleko bolji i daleko kvalitetniji. Tu je isto započet postupak koji podrazumeva uhodavanje pravnog sistema ispravljajući ogromne greške, reforme iz perioda 2010. godine. Doneta je Nacionalna strategija o reformi pravosuđa i Akcioni plan za sprovođenje Nacionalne strategije o reformi pravosuđa. Neću se više baviti pravosuđem iz jednostavnog razloga što će ova Skupština, draga gospodo poslanici, i ja, i vi svi zajedno verovatno već sledeće nedelje imati priliku da analiziramo i da razmatramo izveštaje Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca. Onda ćemo imati priliku da i o ovim pitanjima posebno pričamo. Ono što sam danas zaboravio da kažem, a mislim da je jako bitno za svo troje predstavnika nezavisnih regulatornih tela, u svim izveštajima je navedeno nešto što po meni ubuduće ne treba da stoji, već je postalo deplasirano, a to je da je država na neki način obavezna da vodi računa o tehničkoj opremljenosti nezavisnih regulatornih tela i njihovoj kadrovskoj strukturi. Pobogu, valjda je građanima jasno da je to etalon potreba, minimum potreba da bi moglo optimalno da se radi. Zar je potrebno reći da je potrebna sudska zgrada da bi sud mogao da sudi, da bi stranke mogle da uđu u sudnice, da imaju nekakvu stranačku legitimaciju tužioca ili tuženog. Mislim da je već vreme da se država tome posveti na adekvatan način. Gospodin Šabić je pohvalio jedan, da kažem, zaokret u tom pravcu, iskorak u nekom progresivnom smislu reči obezbeđenjem uslova. Da li je dovoljno? Nije dovoljno. Ukazano je na to da kadrovska struktura mora biti jača, da se kroz zapošljavanje mora pospešiti ta kadrovska struktura i mi ćemo zaista dosledno istrajavati na tome da se i u tom pravcu pomogne svim nezavisnim regulatornim telima. Jedino gospodine Šabiću jedna dobronamerna sugestija, nadam se da ćete je sa razumevanjem i prihvatiti jeste činjenica da već kada imate u vidu jedan predlog novog zakona, kako ste ga nagovestili danas u uvodnoj diskusiji, probamo da nađemo jedno dobro, kvalitetno, sistemsko rešenje koje izbegava još jedan apsurd. Danas sam na jedan paradoks ukazao, ukazaću i na drugi. Advokatima pa čak i oficijalnim službenim licima je jako teško doći do informacija od javnog značaja, a s druge strane Agencija za borbu protiv korupcije vrlo jednostavno dolazi do podataka koji upravo predstavljaju predmet posebne zaštite kada su u pitanju podaci o zaštiti ličnosti. Takav paradoks ne bi smeo više da postoji i sistemski mora da se reši. Meni kao advokatu je potrebna cela procedura da dođem do određenog podatka i da ispoštujem svaki segment jednog procesnog delovanja. Agencija za privatizaciju dolazi do svih podataka koji su potrebni u ovoj situaciji kada Agencija za privatizaciju vodi neku vrstu istražnog načela. Govorim o Agenciji zbog toga što mi se čini da mi je ono što smo danas dijagnostifikovali kao činjenicu, kolizija dva sistemska rešenja koju treba izbeći i uveren sam da ćete u tom pravcu dati pun doprinos. Kao i do sada SPS bezrezervno podržava sve vaše aktivnosti. Mi smo to činili i u ranijem sazivu. Pomenuto je ovde, pomenut je i status i tada visoko cenjene predsednice ovog visokog Doma, odnosno parlamenta kao i naših ministara. Mi smo sada u još većem kapacitetu, naročito u našem koalicionom kapacitetu, pomoći da sve ono što danas dogovaramo, sve ovo što danas usvajamo i siguran sam da ćemo usvojiti, uspešno i realizujemo. Hvala, više se neću javljati.
Reč ima narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojičić, a neka se pripremi narodni poslanik Žarko Mićin. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, uvaženi predstavnici regulatornih tela, kolege poslanici i poslanice, uvaženi građani Srbije, pred nama su izveštaji tri regulatorna tela i to Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, Poverenika za zaštitu informacija od javnog značaja i obezbeđenju zaštite privatnih podataka, kao i izveštaj Zaštitnika građana Republike Srbije. Sva ova tri izveštaja koja su nam podnela nezavisna regulatorna tela su detaljna, iscrpna, realna, zasnovana na konkretnim primerima, pa bih ja ponekada rekla da su i životna. Sva ova tri izveštaja takođe polaze najpre od pretpostavke šta je to dobro što je do sada urađeno i naravno sva tri regulatorna tela i te kako su iznela pozitivne pomake i pozitivne napretke u radu državnih institucija, ali naravno izneli su svoje preporuke i predloge šta je to što treba dalje unapređivati i šta je to na čemu treba dalje da radimo kako bi naše društvo izgradili kao demokratsko društvo. Inače ono što sam negde prepoznala kao zajedničku nit, sva ova tri vaša izveštaja, to su pre svega prevencija, zatim edukacija, zatim poštovanje zakona i kao zadnje bih navela primer odgovornosti. Krenula bih od izveštaja koji je podneo zaštitnica za ravnopravnost. U tom svom izveštaju ona je u uvodnom delu iznela koje su to otprilike najosetljivije društvene grupe, koje su to oblasti života na koje se građani i građanke najviše žale, ali je takođe iznela i one pozitivne pomake koje su tokom 2013. godine bili napravljeni, a koji se tiču rada Narodne skupštine, odnosno usvajanje pravnog okvira i usvajanje pravne regulative za unapređenje prava građana. Ne bih se ponavljala sa koleginicom Đurović koja je iznela neke zakone koji su prošle godine usvojeni. Ja ću izneti Zakon o zaštiti i rehabilitaciji osoba sa invaliditetom, koji predviđa dodatnu podršku poslodavcima, kada u radni odnos prime osobe sa invaliditetom na neodređeno vreme. Takođe, u izveštaju su izneti i veliki pozitivni pomaci u sferi obrazovanja, a koji se tiče inkluzivnog obrazovanja, odnosno uključivanja dece sa invaliditetom u redovni nastavni proces i tu bih istakla ove individualne obrazovne planove, čiji je cilj i suština da svaki nastavnik kada su u pitanju deca sa teškoća u svom razvoju, pođe od individualnih karakteristika, sposobnosti svakog deteta, odnosno takvog deteta kako bi ono optimalno razvijalo sve svoje potencijale. Naravno, u ovoj sferi koja se tiče inkluzivnog obrazovanja treba i dalje raditi na unapređenju servisa podrške, kao što su personalni asistenti ali i mnogih servisa podrške koji su iz nadležnosti lokalne samouprave, kako bi osobe sa invaliditetom preskočile taj prag i ne bi bili socijalno isključeni. Naravno da smo kao država odgovorni da pružimo još više dodatnih usluga, podrške ovim osobama. Takođe, ono što bih istakla, to je vaša preporuka, ali to je već usvojeno u ovoj Skupštini, a tiče se izmene zakonskih propisa kod lišavanja poslovne sposobnosti, a ja kao socijalni radnik, smatram da su bili postupci koji su ipak sadržavali u sebi tu diskriminatorsku crtu i sada je izmena zakonskih propisa urađena sa savremenim socijalnim modelom koji se odnosi na osobe sa invaliditetom. Naravno uz odgovarajuću podršku, data je mogućnost i ovim licima da adekvatno koriste, uz pomoć i podršku, prava koja su garantovana zakonom. Takođe, ono negde što stoji u tim preporukama, a naravno što je i te kako značajno u cilju suzbijanja diskriminacije, to je preventiva, preventiva i preventiva. Dakle, preventivni rad, pre svega, u predškolskim ustanovama, u obrazovnim ustanovama, uvršćivanje u nastavne materijale i programe svih tema koji se tiču tolerancije na različitost, nekonfliktnog rešavanja sukoba, bilo vršnjačkog. Naravno da je zakon propisao dužnost i obavezu svakog nastavnika, kao i svih onih koji su zaposleni u vaspitno-obrazovnim ustanovama, da svakom detetu pristupaju bez diskriminacije i da se bore protiv diskriminacije i svakog vida nasilja. Ono što želim da istaknem kao vrlo važno, jeste potvrđivanje ove dve konvencije, a to je Konvencija Saveta Evrope o sprečavanju svih vidova nasilja nad ženama i još jedna konvencija koja se tiče zaštite prava dece, a to je Konvencija o zaštiti prava dece i međunarodnom usvojenju. I jedna i druga konvencija su značajne i njihovom ratifikacijom, one su postale sastavni deo pravnog sistema Republike Srbije, pa se nadamo da će nadležni organi, postupajući u tim predmetima, a pozivajući se u svojim odlukama i na te konvencije. Ono što bih želela da istaknem, a tiče se izveštaja Poverenika za informacije od javnog značaja, to je što, želim da vam čestitam, prvo iz razloga što, kada se tiče kontrole sudske zakonitosti vašeg rada, vidljivo je da upravni sud, bez obzira što je bilo podneto 47 tužbenih zahteva na vaša rešenja, ni jedan tužbeni zahtev nije uvažio, odnosno da su vaša rešenja potvrđena. To je i te kako važno sa aspekta zakonitosti i adekvatne primene zakona, poverenika, ali svakako i te kako važno sa aspekta zaštite građana. Ono na čemu želim da vam čestitam, to je da je vaša institucija, Poverenika, tokom istraživanja 2013. godine, a koja je rađena na pitanjima koja su bila upućena civilnom društvu, u medijima, političkim partijama, prepoznata su kao institucija od deset institucija, koliko je bilo, koje uživa najveći integritet koji se tiče, najveći antikorupcijski integritet da ste vi prvi po tome u Republici Srbiji. Ono što takođe želim da istaknem, a što je značajno sa aspekta rada Narodne skupštine, to je da smo mi usvojili Strategiju za borbu protiv korupcije, gde je kao fundamentalni princip prepoznata transparentnost u radu svih državnih i javnih organa, a transparentnost uopšte u radu javnih ustanova, pa i samom vašem zakonu, je važan preduslov za borbu protiv korupcije, za šta se SNS zalaže. Što se tiče izveštaja Zaštitnika građana, samo bih se fokusirala na onaj deo koji se tiče zaštite prava deteta, gde je zaštitnik građana istakao da je do sada učinjeno dosta pomaka u zaštiti prava deteta, a tiče se prava deteta na zdravstvenu zaštitu, zatim prava dece sa posebnim potrebama, a tiče se inkluzivnog obrazovanja, ali su izneti i veliki pomaci koji se tiču unapređenja hraniteljske zaštite, kao i pomaci koji se tiču zaštite dece bez roditeljskog staranja, čija je pravna zaštita moguća kroz primenu instituta usvojenja, mislim prevashodno na domaće usvojenje, a samo u onim slučajevima kada nije moguće naći usvojiteljsku porodicu, na području Republike Srbije, tada se pribegava međunarodnom usvojenju. Ono što takođe, želim da istaknem i na čemu će Narodna skupština sigurno da se zalaže, to je podizanje, utvrđivanje mehanizma radi istraživanja ovih postupaka koji se tiču nestalih beba, na šta ste vi 2010. godine ukazali, a ta preporuka bi trebalo da bude izvršena do septembra meseca ove godine i to je nešto što prepoznajemo kao značajno i sa aspekta saznavanja istine, a i sa aspekta zaštite roditelja ove dece. Naravno, svi oni programi koji se tiču pružanja podrške deci da ostanu, posebno deci sa invaliditetom, u svojim prirodnim porodicama, jer je to i u skladu sa Ustavom, pravo deteta da raste sa svojim biološkim roditeljima, svakako da ćemo podržati i programe podrške koji se odnose na tu decu, a to su programi podrške, dnevni boravci ili neki drugi vidovi zbrinjavanja ove dece sa invaliditetom u zajednici za vreme dok roditelji imaju druge obaveze, odnosno dok roditelji rade. Ove usluge su zaživele u mnogim lokalnim sredinama i mnoge lokalne sredine imaju ovakve usluge podrške. Naravno da i dalje treba raditi na njihovom unapređenju, jer je svakako značajno sa aspekta socijalizacije i uključivanja ove dece u vršnjački kolektiv i na kraju krajeva, značajno sa aspekta izlaska dece iz prirodnog roditeljskog okruženja, jer nije redak slučaj da deca sa invaliditetom, da im je prvi izlazak iz porodice, u stvari izlazak u ove dnevne boravke, koji su zadnjih godina zaživeli. Sve one programe koji se tiču zaštite najboljeg interesa deteta i podizanja nivoa kvaliteta deteta i zaštite dece od svih vidova diskriminacije, a posebno nasilja, bilo fizičkog, psihičkog, bilo seksualnog, SNS će podržati. Smatramo da su ljudska i manjinska prava i njihovo stalno unapređenje temelj dalje demokratizacije društva, a SNS kao odgovorna stranka u demokratski uređenoj državi i teži, i u danu za glasanje ćemo podržati.
Reč ima narodni poslanik Žarko Mićin. Neka se pripremi narodna poslanica Vesna Rakonjac. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, predstavnici nezavisnih regulatornih tela, dame i gospodo narodni poslanici, danas ću analizirati i izneti svoje viđenje o dva izveštaja koja su pred nama – Izveštaj Poverenika za zaštitu ravnopravnosti i Izveštaj Zaštitnika građana za 2013. godinu. U svom izveštaju za 2013. godinu Poverenik za zaštitu ravnopravnosti je izneo da su u protekloj godini načinjeni ozbiljni pomaci u oblasti zaštite ravnopravnosti građana, te da je uspostavljen celovit i koherentan sistem pravne zaštite od diskriminacije koja obuhvata mehanizme građansko-pravne, krivično-pravne i prekršajno-pravne zaštite, pri čemu po opštoj oceni važeći propisi pružaju dobar pravni okvir i adekvatne instrumente za zaštitu diskriminacije, njeno sprečavanje i suzbijanje u skladu sa međunarodnim i evropskim standardima. Što se tiče zakona kojim se uspostavljaju osnovi zabrane diskriminacije, elementi i diskriminišući oblici ponašanja u protekloj godini, konstatovano je da nije bilo promena u samim antidiskriminacionim zakonima. Međutim, usvojeni su pojedini zakoni koji su od značaja za zaštitu diskriminacije i unapređivanje ravnopravnosti u pojedinim oblastima, pa je tako u protekloj godini zakonski reformisana oblast obrazovanja usvajanjem niza zakona kojima je uspostavljen pravni okvir za razvoj inkluzivnog obrazovanja i ostvarivanje jednakosti u pristupu obrazovanju. Tako na primer, Zakonom o srednjem obrazovanju i vaspitanju, koji je usvojen juna 2013. godine, definiše se da je pored stvaranja uslova za izjednačavanje pristupa obrazovanju, kao jedan od ciljeva obrazovanja propisano i razvijanje i poštovanje rasne, nacionalne, kulturne, jezičke, verske, rodne i uzrasne ravnopravnosti i tolerancije, pri čemu je propisana dužnost nastavnika i drugih lica zaposlenih u školi da promovišu jednakost među svim učenicima i aktivno se suprotstavljaju svim vrstama diskriminacije i nasilja. U domenu zdravstvene zaštite, maja 2013. godine, usvojen je Zakon o pravima pacijenata kojim je na nov način regulisana zaštita prava pacijenata, smeštaj i zadržavanje lica sa mentalnim smetnjama u psihijatrijskim ustanovama. Ovim zakonom je izričito propisan princip nediskriminacije. Moram da kažem da je u Izveštaju konstatovano da je i Narodna skupština u 2013. godini aktivno učestvovala u kreiranju i sprovođenju akata kojima se poboljšava i unapređuje primena antidiskriminacionih zakona, pa je tako oktobra 2013. godine Narodna skupština ratifikovala dve međunarodne konvencije koje su tako postale sastavni deo unutrašnjeg pravnog sistema Republike Srbije. U pitanju je Konvencija Saveta Evrope o sprečavanju borbe protiv nasilja nad ženama i nasilja u porodici i Konvencija o zaštiti dece u oblasti međunarodnog usvojenja. Takođe, Narodna skupština Republike Srbije je juna 2013. godine donela Rezoluciju o zakonodavnoj politici. Ovim dokumentom Republika Srbija izrazila je punu spremnost da ostvari ciljeve zakonodavne politike, kao što su, između ostalog: jačanje vladavine prava, obezbeđivanje potpune pravne sigurnosti i zaštita ljudskih i manjinskih prava i osnovnih sloboda. U Rezoluciji je, pored ostalog, istaknuta potreba za izgradnjom i usvajanjem zakonodavnih rešenja koja su osnov za brži, efikasniji i koordinisan razvoj društva, u skladu sa sistemom društvenih vrednosti i uz poštovanje principa rodne ravnopravnosti i uzimanja u obzir efekata zakona i drugih propisa na žene i muškarce. Poverenik za zaštitu ravnopravnosti u svom izveštaju izneo je da su u protekloj godini preporuke poverenika koje se odnose na konkretne slučajeve diskriminacije uglavnom sprovedene, pri čemu je sprovedena preporuka, odnosno delimično sprovedena preporuka poverenika o donošenju nacionalne strategije za borbu protiv diskriminacije. Naime, u julu 2013. godine, usvojena je Strategija prevencije i zaštite diskriminacije, kojom je utvrđena celovita usklađena antidiskriminaciona politika države u cilju suzbijanja diskriminacije, posebno prema pojedinim osetljivim društvenim grupama i integrisanja principa ravnopravnosti i nediskriminacije u sve oblasti delovanja institucija sistema. U Izveštaju je navedeno da je ostvaren i vidljiv izvestan napredak u oblasti edukacije nosilaca pravosudnih i drugih funkcija i to zahvaljujući brojnim edukacijama koje su organizovale Pravosudna akademija, Kriminalističko-policijska akademija i Ministarstvo unutrašnjih poslova i koje su omogućile da sudije, javni tužioci i policijski službenici unaprede nivo znanja i razumevanja pojave diskriminacije i antidiskriminacionih propisa. Kao dokaz da nova Vlada zaista radi i ima rezultate u oblasti zaštite od diskriminacije, hteo bih da vam skrenem pažnju na istraživanje Svetskog ekonomskog foruma koje pokazuje da se Srbija u 2013. godini po rodnoj ravnopravnosti nalazi na 42. mestu od 136 država obuhvaćenih Izveštajem Svetskog ekonomskog foruma. To je pomak za osam mesta u poređenju sa 2012. godinom, kada je Srbija prvi put uvrštena u izveštaj koji pokazuje dostupnost obrazovanja i zdravstvene zaštite ženama, ali i mogućnosti za njihovo učešće u političkog i ekonomskom životu zemlje. Izveštaj nam pokazuje da su aktivnosti koje je Poverenik za zaštitu ravnopravnosti sprovodio u 2013. godini, a koje podrazumevaju aktivnosti na otklanjanju i prevenciji diskriminacije, odnosno na unapređenju ravnopravnosti, rezultirale povećanim znanjem opšte javnosti o samom fenomenu diskriminacije, kao i povećanim poverenjem u instituciju Poverenika za zaštitu ravnopravnosti i nadam se da će se ovakva praksa nastaviti i u 2014. godini. Što se tiče Izveštaja Zaštitnika građana za 2013. godinu, ja ću se osvrnuti na opšti deo ovog izveštaja, gde Zaštitnik građana konstatuje da su se institucije Republike Srbije svojim radom u 2013. godini odlučnije deklarisale ka usvajanju i učvršćivanju evropskih vrednosti, od kojih je jedna od najznačajnijih bezuslovno poštovanje zagarantovanih ljudskih prava. Kada je u pitanju ostvarivanje ekonomskih, socijalnih i kulturnih prava, konstatuje da postoje značajne teškoće koje su pre svega uzrokovane teškom ekonomskom situacijom u zemlji. Međutim, smatra da je pozitivan pomak napravljen u prošloj godini i to usvajanjem i primenom Zakona o ostvarivanju prava na zdravstvenu zaštitu dece, trudnica i porodilja kojim su bar te posebno ranjive grupe zaštićene. Takođe, istakao je da je načinjen pomak i u oblasti sindikalnih prava, obzirom da su u Vojsci Srbije formirani prvi sindikati, pri čemu je sindikalno organizovanje u vojsci zagarantovan Zakonom o Vojsci sa manjim ograničenjima i to upravo na način koji je svojim mišljenjem prilikom izrade predloga važećeg zakona formulisao Zaštitnik građana. Skrenuo bih vam pažnju na istraživanje američke fondacije „Heritage“, koja se bavi raznim istraživanjima, pa i u oblasti ekonomskih sloboda i, po njihovom istraživanju, Srbija je u konkurenciji od 177 zemalja sveta zauzela 95. mesto po indeksu ekonomskih sloboda za 2013. godinu i u odnosu na 2012. godinu popravila poziciju za tri mesta, što nam govori da je došlo do određenih pomaka u ovoj sferi. Što se tiče domena pravosuđa, Zaštitnik građana je u tom delu izveštaja izneo da smatra da drugi krug reforme pravosuđa, posle neuspešnog prvog kruga, nije doveo do osetnih poboljšanja u tom državnom sektoru, ključnom za garantovanje pravde građanima, pri čemu je izneo da postoji veliki broj pritužbi građana na rad sudova, te da se građani sve češće obraćaju Ustavnom sudu zbog povrede svojih prava. Smatram da će se donošenjem seta pravosudnih zakona, i to dela koji je već usvojen i dela pravosudnih zakona koji će se tek usvojiti, obezbediti bolja organizacija rada pravosudnih organa, čime će oni postati efikasniji. Takođe, obezbediće se efikasnija primena krivičnih sankcija i efikasniji rad ustanova za izvršenje krivičnih sankcija, što će sve rezultirati poboljšanje stanja u pravosuđu u ovoj godini. Što se tiče borbe protiv korupcije, Zaštitnik građana je u svom izveštaju izneo da u je 2013. godini intenzivirana borba protiv korupcije, ali da još uvek ne postoje pravosnažne sudske presude o ovim predmetima, pri čemu smatra da je za efikasnu borbu protiv korupcije neophodno što pre doneti zakon o zaštiti uzbunjivača, kojim bi se efikasno zaštitila lica koja prijave korupciju. U pogledu ovoga takođe bih vam hteo skrenuti pažnju na istraživanje relevantne međunarodne institucije „Tranasparancy International“, u kojem je konstatovano da je Srbija, u odnosu na 2012. godinu, napredovala u borbi protiv korupcije, jer se pokazalo da je 2012. godine bila na 80. mestu liste indeksa percepcije korupcije, dok se u 2013. godini popela za čak osam mesta, čime je svrstana na 72. mesto liste, što nam pokazuje zaista da se Vlada Republike Srbije odlučno i efikasno bori protiv ove pojave. U pogledu slobode medija, Zaštitnik je u svom izveštaju izneo da smatra da u Srbijipostoji zagarantovano sloboda medija. Međutim, skrenuo je pažnju da je građanima Ustavom zagarantovano pravo na obaveštenost i to na način da imaju pravo da istinito, potpuno i blagovremeno budu obavešteni o pitanjima od javnog značaja, a sredstva javnog obaveštavanja su dužna da to pravo poštuju, što u Srbiji često nije slučaj. Ja vam i u ovom slučaju moram skrenuti pažnju da je Srbija u 2013. godini napredovala što se tiče slobode medija, što možemo videti iz izveštaja Nezavisne novinarske institucije „Reporteri bez granica“, koji pokazuje da je 2008. godine Srbija bila na 64. mestu po slobodi medija, da bi do 2012. godine pala za čak 16 mesta i bila na 80. mestu. Od formiranja nove Vlade do sada, Srbija je u pogledu slobode medija napredovala za čak 26 mesta i u 2013. godini dospela je na 54. mesto, što nam pokazuje da je došlo do značajnog napretka u poštovanju slobode medija u odnosu na period pre 2012. godine. Što se tiče reforme državne uprave, Zaštitnik je u svom izveštaju naveo da smatra da u 2013. godini nisu postignuti osnovni ciljevi reforme javne uprave, a to su depolitizacija i profesionalizacija, što za posledicu ima kršenje najrazličitijih prava građana. Upravo u cilju rešavanja ovog problema pred nama se nalazi pred zaključka koji će, ukoliko se usvoji, Skupština Republike Srbije obavezati Vladu da predlaganjem i donošenjem odgovarajućih zakona i propisa i drugim neposrednim merama što hitnije pristupi ostvarivanju ciljeva definisanih Strategijom za reformu javne uprave u Republici Srbiji, koja je usvojena u januaru ove godine. Takođe, u ovom zaključku se naglašava da je unapređenje pravnog okvira i usaglašavanje uprave sa principima koji su utvrđeni strategijom reforme javne uprave, kao i povezivanje procesa reforme javne uprave sa procesom evropskih integracija, jedan od najvažnijih prioriteta Republike Srbije. Mislim da će doslednom i efikasnom primenom Strategije reforme javne uprave doći do značajnog poboljšanja i efikasnosti u radu državne uprave, što će neposredno uticati na unapređenje poštovanja ljudskih prava u Republici Srbiji, čime će se obezbediti ista zaštita prava građana na teritoriji cele Republike. U pogledu prava lica lišenih slobode, Zaštitnik građana je u izveštaju izneo da najveći broj pritužbi građana na povrede prava upravo stigao od tih lica, te da su uslovi u zatvorskim ustanovama loši. Upravo u cilju rešavanja ovog problema, Narodna skupština će zaključkom obavezati Vladu Republike Srbije da preduzme odgovarajuće mere da se poboljša položaj građana u odnosu na organe vlasti, kada se radi o licima lišenim slobode i to, pre svega, daljim razvijanjem i povećanjem efikasnosti postojećih internih mehanizama kontrole, izgradnjom sistema nadgledanja policijskog pritvora, kao i poboljšanjem uslova u ustanovama za izvršenje krivičnih sankcija i prostorijama za zadržavanje građana. Izveštaj Zaštitnika građana za 2013. godinu se bavio stanjem i analizom i u oblasti zaštite drugih prava, koja nisu manje bitna, ali zbog obimnosti materije ne bi ih ovom prilikom analizirao. Ono što mogu da zaključim analizom i sagledavanjem kompletnog izveštaja je da je Republika Srbija u 2013. godini napredovala u većini segmenata kojima se bavi Zaštitnik građana, ali da je u skoro svim segmentima neophodno značajno jačanje uloge države u stvaranju uslova za efikasnu zaštitu prava građana. Takođe, smatram da je neophodno da Vlada Republike Srbije predloži izmene važećih zakonskih rešenja o Zaštitniku građana, kojima će se uskladiti ova rešenja sa realnim potrebama Zaštitnika građana u dosadašnjem radu i čime će se doprineti lakšem i efikasnijem ostvarivanju zaštite prava i slobode građana. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Vesna Rakonjac.
Uvaženi predsedavajući, poštovani gosti, drage kolege poslanici, moje izlaganje će se fokusirati uglavnom na tri teme. Prva tema je zaštita prava dece, druga zaštita prava pacijenata, znači, zdravstvena zaštita i treća tema koja se odnosi na oblast rada. Kada govorimo o pravima dece, u prethodnom periodu smo dosta odradili što se tiče same zdravstvene zaštite dece, trudnica, porodilja. Mislim da smo dobro delovali u jednom kritičnom momentu kada smo imali veliki broj firmi u restrukturiranju i veliki broj dece, supruga radnika zaposlenih u tim firmama su ostali bez zdravstvenog osiguranja. Na adekvatan način je intervenisano, tako da smo izbegli negativne posledice i praktično sva deca do 18 godine života su dobila svoje zakonsko pravo na zdravstvenu negu, odnosno na lečenje. Ono o čemu u budućnosti treba da vodimo računa, to je unapređivanje zaštite dece, naročito dece sa posebnim potrebama, jer smatram da inkluzija nije svuda zaživela u pravom smislu, s jedne strane nešto zbog neobaveštenosti, nešto zbog neimanja uslova, a nešto i zbog neadekvatnog odgovora zajednice kada su deca sa posebnim potrebama u pitanju. Ovo je oblast delovanja kojoj svakako treba da posvetimo posebnu pažnju, a to je još jedan način i vid za novo zapošljavanje asistenata koji će pružiti adekvatno i obrazovanje i negu i pomoć deci sa posebnim potrebama, da se uključe u normalan život i da postanu punovažni građani koji će doprinositi razvoju našeg društva. Treća stvar o kojoj govorimo kada je zaštita prava dece u pitanju, moramo da se osvrnemo i na decu koja su praktično učinioci krivičnih dela. Odnosi se na maloletna lica učinioce krivičnih dela. Mislim da treba malo više da obratimo pažnju, da imamo više vaspitnih naloga, a manje strožijih mera za odsluživanje kazne zbog nekog prekršaja koji je urađen. To ostaje na jednom multidisciplinarnom pristupu kada je pravosuđe u pitanju i zaštita prava i ove dece. Svakako, u ovoj grupaciji dece postoje deca i sa posebnim potrebama i sa sniženim intelektualnim nivoom, koja bivaju zlostavljana u pojedinim situacijama od dece koja to nisu, a nalaze se u istim smeštajnim kapacitetima. Mislim da za takvu decu treba da imamo posebne i pedagoge i psihologe, jer oni takođe zaslužuju i u nekim situacijama moguće je da nisu svesni dela koja su učinili. Treća stvar kojoj treba takođe da posvetimo pažnju je donošenje zakona o utvrđivanju istine o nestalim bebama. To je nešto što nas opterećuje dugi niz godina, a odnosi se na jedan period praktično iz pedesetih godina prošlog veka pa do današnjih dana. Moj je predlog da, kada se bude donosio ovaj zakon, da se obavezno vodi računa da se ne stavljaju nikakva zakonska ograničenja, već da ovo delo bude delo koje ne može da zastari. Na taj način ćemo da obezbedimo ravnopravni odnos za nestale bebe iz 60-ih, 70-ih i 80-ih godina. Ako se osvrnemo na resurs zdravlja, u resoru zdravlja smo imali jednu dobru izmenu zakona i imali smo i dobru izmenu Zakona o radu, gde smo imali zaštitu i trudnica, a kada govorimo o zaštiti Zakona o pravima pacijenata, možemo da kažemo da je u tom delu omogućeno pacijentu da praktično izabere i mišljenje drugog lekara, a ne da bude opredeljen samo na jednog lekara. Ranije to nije bilo tako često. Znamo da je doktorska sujeta nešto što je veoma izraženo, tako da smo i ovim zakonom omogućili pacijentima da ostvare pravo i na drugo mišljenje o svom zdravstvenom stanju. Što se tiče Zakona o radu, izmenama i dopunama, mislim da je zakon kakav jeste. Predstoji nam veliki posao da odradimo novi Zakon o radu. Mislim da je ono o čemu svakako treba da vodimo računa inspekcijski nadzor. Zakon može da bude perfektan, ali ako ne postoji adekvatan inspekcijski nadzor i ako nemamo adekvatno praćenje onoga što rade poslodavci, imaćemo uvek pokušaje rada na crno i uvek omalovažavanje rada jedne grupacije zaposlenih, bilo da se radi o diskriminaciji po polu, o nekoj vrsti diskriminacije. Mislim da treba u svim segmentima da jačamo i taj inspekcijski nadzor, da bismo imali sprovođenje zakona na pravi način. Mislim da će SNS aktivno učestvovati u tome, a što se tiče ovog izveštaja, mi ćemo ga usvojiti, jer smatramo da je adekvatan. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o redovnim godišnjim izveštajima Poverenika za zaštitu ravnopravnosti za 2013. godinu, zatim, Zaštitnika građana i treće, o slobodi pristupa informacijama. Naravno da ćemo prihvatiti ove izveštaje, uz određene eventualne preporuke ovim institucijama koje ove institucije mogu, a ne moraju prihvatiti. Naš je da damo preporuke, da damo određena viđenja, a na njima je da prihvate ili eventualno odbiju, zavisi od toga šta ćemo mi predložiti. Ovi izveštaji su nam dali snimak ili presek stanja našeg društva, odnosno stanja funkcionisanja čak sistema, posebno ostvarivanja prava naših građana ne samo u 2013. godini, nego zadnjih 10 godina, jer smo bili društvo u tranziciji, nismo imali ove institucije i početni koraci društva u tranziciji, tu su nam bile greške. Reći ću koje, na nama je da to ispravljamo u hodu, ne mislim na ove tri institucije, nego mislim na državne organe, na javna preduzeća, na građane Srbije. Ove izveštaje trebalo bi da dobro prouče sve državne službe, svaka za sebe posebno, sve političke stranke da na stolu ima, svi direktori javnih preduzeća, sve vaspitno-obrazovne ustanove, od obdaništa do univerziteta. Dakle, ovde ću danas samo da kažem o dva problema, gde smatram da smo grešili i da eventualno u budućnosti, ove ustanove, pokušamo u hodu menjati greške, a da forsiramo prave stvari. Vidite ovde se govori o nasilju nad ženama, posebno o nasilju u porodici. Verujete, kao muškarac, šokiran sam podatkom da je u 2013. godini 40 žena izgubilo život od strane naših muškaraca, a u prva četiri meseca, po mojim podacima ove godine, 10 žena u porodici od nasilja. Ovo zove na uzbunu. Koga? Sve faktore društva. Biću jako konkretan u jednom, pa ću reći gde smo možda grešili, a gde bi trebali ispravljati greške. Gde mi grešimo, kao sistem u tranziciji u celini? Nismo sve pozitivne tekovine civilizacije bivših sistema prihvatili i eventualno dalje usavršavali te sisteme, već smo prekinuli i napravili jedan prazan hod. Vidite mi govorimo o nasilju, a tu je greška. Ne, dame i gospodo, o nasilju treba ove tri institucije da govore. Mi trebamo o vaspitanju govoriti. Ako vaspitavamo našu decu u školama, u obdaništima, u porodici, na ulici, ovde u Skupštini, neće biti nasilja. Biće ga, ali ćemo ga svesti na minimum. Stalno se bavimo posledicama, ne otkrivamo uzroke. Nama su uzroci bitni, a nama o posledicama govore posebno stručnjaci, psiholozi. Izvinite, nemam ništa protiv, ali gde su nam pedagozi? Da li ste u zadnjih 10 godina videli na državnom servisu jednog pedagoga. Iznesite mi podatak, ako jeste. Dozvolite da kažem nekoliko reči. U obdaništima moramo govoriti o ravnopravnosti polova. U osnovnim školama imamo nastavne planove i programe, ali ne govorimo. Govorimo o nasilju. Obrnuli smo proces. Tu je greška nastala u tranziciji. Nama je cilj da nasilja bude sve manje. Znam da se neki ne slažu sa ovim što kažem, jer će izgubiti posao iz određenih organizacija, a to košta ovu državu, našu decu i naše društvo u celini. Ovaj podatak u izveštajima da su 40 žena u 2013. godini bile žrtve, izgubile živote od nas muškaraca jeste jad i beda muškog roda, stidim se što pripadam, bez obzira na povod, dame i gospodo. Apelujem, ne na ova tri regulatorna tela, nego na Ministarstvo prosvete. Vratimo vaspitanje u školu, u porodicu, na ulicu, u javna preduzeća, u državne organe, pa ako hoćete, u političke stranke, ako hoćete, u ovaj visoki dom, onda će biti manje mržnje, manje nasilja i, verovali ili ne, manje potrebe za ova tri regulatorna tela. Neće biti potrebno da se ekipiraju 50 ili 100, možda će trebati tri ili pet. To je cilj. Nije cilj da njih ima 30 ili 50. Da li su oni ekipirani stručnjacima? Da li su vaspitno-obrazovne ustanove ekipirane? Da li pravimo vaspitne planove i programe? Ne pravimo, dame i gospodo. Naši nastavnicima i profesorima na univerzitetu stručne seminare, verovali ili ne, nekad drže osobe sa srednjom stručnom spremom, a nemaju pojma o tome. Tu je problem. Problem je sistema, a ne ovih tela. Hajde otvoreno da kažemo kakve su nam u zadnjih 15 godina opštinske službe. Imali ste primer da hoćete da platite porez, a ne možete za godinu dana, jer ne znaju da ga naplate. Kada su danas kritikovali ovu Vladu, nije ova Vlada to uzela. Ona je najmanje. To su prethodne Vlade, ali nije ni bitno. Ne želim to da kritikujem. Hajde to da menjamo. Nama treba, dame i gospodo, predstavnici ove tri institucije, efikasna služba, ali treba i u javnim preduzećima, obdaništima, školama. Tu smo zadnjih 15 godina sa ulice uzimali ljude. Danas su najveća žrtva u vaspitno-obrazovnom sistemu prosvetni radnici, verujte. Ostavljeni su na vetrometini. Da ne ulazim u to ko sve može biti prosvetni radnik. Frizerke su došle za prosvetne radnike. Jedan deo nas se bavi time i pišemo radove, pa imamo statističke podatke. Dobro ste, gospodine Jankoviću, rekli da su inspekcije problem. Hajde o tome da pričamo u ovoj skupštini. Ako hoćete o imenu i prezimenu svakog inspektora u zadnjih 15 godina… To je najveća tragedija. Oni su zaduženi za kontrolu zakonitosti, a kakvi su nam, ima časnih inspektora, časnih ljudi. To je problem, to je kočnica, na koji ukazuju sva tri regulatorna tela. Jako je neugodno govoriti, kada vidim da ova tri regulatorna tela idu u stručnost. Znam zašto to radite, gospodo iz regulatornih tela? Zato što vam je žao naše omladine, a to neko drugi treba da radi. Vi možete dati preporuku, ali što se tiče stručnih stvari, to su vaspitno-obrazovne ustanove, javna preduzeća, određena ministarstva i državni organi. U tom smislu, u tranziciji smo izgubili sistem. Kada je ova Vlada dolazila na čelo, ponoviću ovu rečenicu, bez obzira da je neka druga, ako za četiri godine uspe da zaustavi propadanje države, Nobelovu nagradu treba joj dati zato što smo sve institucije sistema urušili. Dozvolite da kažem dve rečenice da kažem o medijima. Slažem se, gospodine Povereniče, što ste zapisali ovako u izveštaju: „njima je zagarantovana sloboda, ali i građanima na istinitom i objektivnom i pravovremeno informisanje“. Budimo objektivni, da li su takvi mediji? Vi možete, izvinjavam se časnim novinarima, kupiti informaciju za 50 evra i sutra vas oblate u štampi. To je problem. Pitanje je morala struke profesora na univerzitetu, u obdaništu, novinara, političara, doktora i svih nas u celini. Kada već o tome govorim, dozvolite da kažem da pojedini mediji toliko blate predstavnike Vlade, biću otvoren, da se to graniči sa zdravim razumom. Jedan medij toliko laži, mržnje izliva prema predsedniku Vlade, da se to graniči sa zdravim razumom. Montaže se ne vrše samo u medijima, nego i u nekim državnim organima i van državnih organa. O tome, gospodo, treba da progovorite. Kada je bilo montirano za sina predsednika Vlade, niko se iz opozicije nije javio, a bogami nisam video ni druge organe. Ne radi se ovde o predsedniku Vlade, već i o običnom građaninu. Mi moramo demontirati sistem koji smo inagurisali pre 15 godina. Verujem da će se sistem demontirati. Poznajem predsednika Vlade, poznajem SNS, nema te sile koja će ih zaustaviti, jer građani daju podršku. Građani traže da se demontira sistem laži, korupcije, pljačke. Znajući koliko vole ovu zemlju i građane Srbije, a mi im dajemo podršku, a i vi, dame i gospodo iz ovih regulatornih tela, nećemo odustati. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Miodrag Linta.
Gospodine predsedavajući, uvaženi predstavnici regulatornih tela, dame i gospodo narodni poslanici, danas na dnevnom redu imamo raspravu o tri veoma značajna izveštaja – Izveštaj Zaštitnika građana, Izveštaj o radu poverenika za zaštitu ravnopravnosti i Izveštaj o sprovođenju zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka. Mislim da su sva tri izveštaj veoma korisna i da je cilj tih izveštaja da ukažu na dobra strane, ali istovremeno da ukažu na određene slabosti u funkcionisanju institucija i potrebu da u narednom periodu se institucije osnaže i da rade svoj posao u skladu sa Ustavom i zakonom. Posebno je istaknut značaj i ključna važnost uspostave efikasnog i pravičnog pravosuđa s jedne strane i efikasne državne uprave sa druge strane. Takođe, veoma je važno i ojačati inspekcijske službe jer bez efikasnih inspekcijskih službi ne možemo govoriti i o sprovođenju i uvažavanja principa vladavine prava. U svom nastupu ću se ograničiti na jedan segment koji, po mom mišljenju, nije uopšte obuhvaćen Izveštajem Zaštitnika građana za 2013. godinu, a mislim da je veoma značajan. U uvodnom delu u Izveštaju Zaštitnika građana navode se ugrožene ciljne grupe, posebno deca, osobe sa invaliditetom, zatim žene LGBT populacija, nacionalne manjine i izbegla i raseljena lica. Međutim, kada gledamo sadržaj Izveštaja Zaštitnika građana vidimo da je tih pet ciljnih grupa posebno obrađeno, znači od jedan do dva, pet prava deteta, prava nacionalnih manjina, rodna ravnopravnost i prava LGBT osoba, prava osoba sa invaliditetom i prava lica lišenih slobode i nacionalni mehanizam za prevenciju torture. Međutim, nigde u Izveštaju osim što su pomenuti na početku i još na jednom mestu sa jednom ili dve reči, ne govori se o problemima te populacije. Smatram da su izbeglice i raseljena lica trebala dobiti posebno poglavlje u Izveštaju Zaštitnika građana ne samo za 2013. godinu, nego i u narednom periodu. Zbog čega? Ima dosta razloga. Prvo, u Srbiji živi oko pola miliona proteranih Srba. Preko 300.000 sa područja Hrvatske, preko 200.000 sa područja Federacije BiH i živi preko 200.000 interno raseljenih lica sa KiM. Tih gotovo 10% stanovništva Srbije se suočava sa brojnim problemima, s jedne strane ostvarivanje svojih imovinskih, stečenih, statusnih i drugih prava koja su im oduzeta u mestima odakle su proterani, s jedne strane, ali sa brojnim problemima u procesu integracije u lokalnim sredinama u Srbiji. Prvo ću govoriti o prvom aspektu problema. Prvi problem velikog broja izbeglih, interno raseljenih lica jeste pitanje stanovanja. U Izveštaju Zaštitnika građana se govori u segmentu socijalne politike o konceptu socijalnog stanovanja, o problemima vezano za realizaciju Zakona o socijalnom stanovanju, međutim, uopšte se ne dotiče ovaj problem. Naime, veliki broj izbeglih i raseljenih lica živi gotovo dve decenije, a jedan deo njih čak i 23 godine od svog proterivanja u statusu podstanara. Oni 23 godine plaćaju svaki mesec kiriju vlasnicima stanova ili kuća u kojima žive. Da su tim ljudima bili obezbeđen krediti u tom iznosu koliko su isplatili, oni bi sada faktički imali svoje stanove, a ne bi morali da bacaju pare u bunar i da nikad nisu vlasnici toga stana ili kuće u kojoj žive. U prethodnom periodu država nije mnogo učinila na rešavanju tih potreba, posebno do 2012. godine. Imamo oko 3.000 izgrađenih stambenih jedinica sredstvima međunarodnih organizacija. Imamo 500 stanova izgrađene sredstvima italijanske Vlade, ali veliki broj drugih ljudi nažalost nije rešio svoje stambeno pitanje. Javnost verovatno zna da je osnovan tzv. regionalni stambeni fond od strane međunarodne zajednice čiji je cilj da pomogne rešavanje stambenih potreba izbeglih raseljenih lica u Srbiji, Crnoj Gori, Bosni i Hercegovini i Hrvatskoj. Međutim, u realizaciji toga problema u Srbiji nailazimo na probleme. Koji su ključni problemi? Sredstvima iz tog stambenog fonda trebaju se ti problemi rešavati kroz dodelu paketa građevinskog materijala licima koji su počeli da grade kuće, kupovina montažnih kuća, kupovina seoskih imanja, izgradnja stanova. Mi imamo probleme u Gradu Beogradu i to je kritika prethodnoj vlasti Grada Beograda koja nije učinila dovoljno da se usvoje regulacioni planovi, posebno za naselja u kojima su izbegla raseljena lica izgradila svoje kuće. Imamo, recimo, primere izbegličkih naselja Altine 2, zatim Grmovca, Busija, delova Batajnice, naselja Šangaj u opštini Zemun, ali takođe i naselja u opštini Palilula, kao što su Borča, Ovča, Krnjača i drugim delovima grada Beograda, gde sada međunarodna zajednica daje sredstva, ali da bi ljudi mogli konkurisati za građevinski materijal i montažne kuće, oni moraju da izvade lokacijske dozvole u Sekretarijatu za urbanizam Grada Beograda. Pošto prethodna gradska vlast nije usvojila regulacione planove, proteklo je više od 15 godina, sada ti ljudi ne mogu da dobiju građevinski materijal i faktički propuštaju rokove da reše svoje stambeno pitanje. Mislimo da je to klasična diskriminacija. Apelujem na gradsku vlast Grada Beograda da u što kraćem roku usvoji regulacione planove za pomenuta naselja i brojna druga naselja u Gradu Beogradu i u drugim lokalnim samoupravama da bi izbegla lica bila izjednačena i imala mogućnost da dobiju građevinski materijal, da zadrže svoje kuće i da ne budu više podstanari. Takođe, moram da kažem da u Izveštaju Zaštitnika građana nije pomenuta jedna druga državna institucija, a to je Komesarijat za izbeglice koji je nadležan za 700.000 proteranih građana iz Hrvatske, BiH i KiM. Naime, kao što sam pomenuo oko 2.000 izgrađenih stambenih objekata u kojima žive izbegla lica i dalje nije pravno regulisano. Naime, maja 2010. godine Skupština Srbije je usvojila Zakon o izbeglicama gde je konačno omogućila da tih 2.000 porodica može da otkupi te stanove i kuće. Međutim, Komesarijat za izbeglice još uvek nije pripremio ugovore i još uvek nije te ugovore omogućio da regulišu pitanje vlasništva i da se upišu kao vlasnici u katastar. Ljudi žive u jednoj pravnoj neizvesnost i strahu da im možda ipak jednog dana neko te kuće i stanove neće oduzeti. Mislim da je vrlo važno da Zaštitnik građana obrati pažnju na taj deo izbeglih lica. Poseban problem jeste, kao što sam pomenuo, 530 porodica čiji su stanovi izgrađeni sredstvima italijanske Vlade tokom 2007.i 2008. godine. Tih 530 stanova izgrađeno je u sedam gradova, u Nišu, Čačku, Valjevu, Kragujevcu, Pančevu i u Staroj Pazovi. Međutim, za razliku od ovih 2.000 porodica koje imaju pravo na otkup Zakon o izbeglicama iz 2010. godine ovih 530 porodica nije dobilo pravo otkupa. Isto je kada imate troje dece i dvoje dece dobiju čokoladu od oca i majke a jedno ne dobije. Sada imate recimo u gradu Nišu zgradu nemačke Vlade, uslovno rečeno pošto je Nemačka dala sredstva. Te porodice imaju pravo otkupa tih stanova, doduše, kao što sam rekao, još uvek to nije završeno kroz ugovore, a imate pored toga zgradu italijanske Vlade gde je ista populacija izbeglička, raseljenička koja nema pravo otkupa. Kako možete objasniti izbegličkim porodicama koje žive u ovoj zgradi koju je sagradila italijanska Vlada da nemaju pravo otkupa? Godinama vodimo borbu da i tih 530 porodica dobije pravo otkupa. Imali smo niz sastanaka. Nažalost nije prihvaćeno maja 2010. godine kada je usvojen novi Zakon o izbeglicama da se jednim članom omogući da i tih 530 porodica dobije pravo otkupa. Takođe bih apelovao na Zaštitnika građana da obrati pažnju na tih 530 porodica koje su apsolutno diskrimisane. Mi smo počeli razgovore sa bivšim ministrom građevine, gospodinom Ilićem na tu temu da Vlada usvoji jednu uredbu kojom bi omogućila da i tih 530 porodica bude izjednačeno sa ovih 2.000 koje već imaju pravo otkupa. To nažalost nije završeno. Nadamo se da ćemo u razgovorima sa gospođom Mihajlović i resornim ministrom konačno rešiti to pitanje i omogućiti tim ljudima da budu izjednačeni u svojim pravima. Takođe, dosta je problema bilo u prethodnom periodu u gradu Beogradu prilikom konkursa za socijalne stanove, gde ste imali pravilnike koji su u svojim elementima bili često diskriminatorski. Na primer, imali ste pravilnik gde se kaže da pravo konkursa za socijalne stanove imaju porodice ako imaju ispod 80% proseka ličnog dohotka. Imate, na primer, jednu porodicu gde je, recimo, prosek bio pre dve-tri godine 31.000, a ta porodica je imala 33.000. Supruga je imala platu od 33.000, a muž i ćerka nisu radili. Faktički, zbog toga što je samo jedan član porodice zaposlen, za dve hiljade su oni prešli taj uslov da konkurišu i i dalje su podstanari. Naše je mišljenje da bi trebalo gledati prosek po članu porodice, a ne po čitavoj porodici. Tako ispada da ako je čovek samac i ima platu 30.000, da on može konkurisati, a ako imate pet članova porodice koji imaju prihod 33.000, oni nemaju prava konkursa. Oni su apsolutno diskriminisani u pravu da konkurišu da dobiju socijalni stan. Ja apelujem na Zaštitnika građana da posebno obrati pažnju na pitanje stanovanja. Vidimo sada ovu tragediju oko poplava i vidimo koja je muka evakuisanih lica, s kojima mi saosećamo, da dočekaju da se za mesec, dva ili tri vrate u svoje kuće. Zamislite sada ljude koji 15, 20, 23 godine žive kao podstanari i ne mogu dočekati dan kada će živeti u svom stambenom prostoru. Radi se o velikom broju lica. Drugi problem o kojem bih hteo da govorim jeste državljanstvo. Vi ste pomenuli u svom izveštaju da ima problema, odnosno da nadležna uprava u MUP-u ne rešava pitanje dobijanja državljanstva ili otpusta državljanstva na vreme. Mi imamo dosta naših ljudi koji su podneli zahtev za državljanstvo, odnosno izbeglih lica koja godinama čekaju da budu primljena u državljanstvo. Mislimo da je to neprihvatljivo, da bi zaista trebalo maksimalno skratiti rokove da ti ljudi dobiju državljanstvo u veoma kratkom vremenskom periodu. Zatim, imamo nekoliko hiljada izbeglih lica koja su imala status izbeglice. Međutim, dok im je trajao status izbeglice nisu podneli zahtev za državljanstvo. Njima je ukinut izbeglički status i sada oni nemaju pravnu mogućnost da podnesu zahtev za državljanstvo. To su pravno nevidljiva lica i ti ljudi prosto u pravu ne postoje. Moramo da vidimo način kako da tim ljudima olakšamo. Da li je to možda mogućnost da im Komesarijat za izbeglice da ponovo oročeni izbeglički status na tri meseca, da mogu podneti zahtev za državljanstvo, da dobiju državljanstvo i posle izvade ličnu kartu i regulišu pitanje svog pravnoga statusa? Sledeći problem o kome bih hteo govoriti jeste pitanje ratnog staža. Javnost zna da je za vreme Republike Srpske Krajine, od 1991. do 1995. godine, gotovo kompletno muško stanovništvu u Krajini bilo mobilisano i bilo u jedinicama JNA, teritorijalne odbrane, policije itd. Mi imamo veliki broj, većinu takvih građana kojima čak do 19. maja 1992. godine, pre osnivanja Savezne Republike Jugoslavije, nije priznat taj ratni staž. Ljudi smatraju da su u tome oštećeni. Takođe, svi Krajišnici, ljudi iz tih krajeva koji su bili četiri godine na ratištu, smatraju da treba da im se prizna ratni staž do 5. avgusta 1995. godine, do završetka rata. Mi imamo čak da je pojedincima, recimo oficirima, podoficirima, koji su bili na čelu jedinica na području Krajine, priznat ratni staž u dvostrukom trajanju. Ti sami oficiri kažu – mi imamo sad osam godina ratnog staža, a nijednom mom vojniku kojim sam ja komandovao na nivou čete, bataljona, brigade, nije priznat ratni staž ni čak do 19. maja 1992. godine. Kome sam ja komandovao, ako je meni priznat ratni staž u trajanju od osam godina, a mom vojniku nije priznat nijedan dan ratnog staža? Smatramo da je tu takođe u pitanju diskriminacija. Mi imamo informacije, gospodine Jankoviću, da su vam pojedini građani slali podneske vezano za ta pitanja i mi bi molili u narednom periodu jedan sastanak na tu temu, da vidimo zaista da ti ljudi zaista dobiju ono priznanje koje zaslužuju. Ako su zaista bili tamo, treba da im se prizna taj ratni staž u dvostrukom trajanju, a ne da se prizna njihovim komandantima a njima kao vojnicima ne. Ovo su osnovni problemi u procesu integracije izbeglih ratnih lica. Kao što sam rekao, pitanje stanovanja, državljanstva i pitanje priznanja ratnog staža. Drugi korpus problema koji bi hteo da pomenem jesu ova prava o kojima govorim. Mi smo smatrali da je u tom posebnom poglavlju o izmeni ratnih lica trebalo stajati jedno poglavlje, odnosno jedan deo u tom poglavlju gde bi Zaštitnik građana analizirao sprovođenje međudržavnih sporazuma. Mi imamo, i to je za nas biblija, za sve ljude iz tih krajeva koji su proterani, kojima nije vraćena imovina, Bečki sporazum o sukcesiji, međudržavni sporazum, koji je po međunarodnom pravu, o uslovima BiH, Hrvatske i Srbije i ima jaču pravnu snagu od svih domaćih zakona, a on se u praksi u velikom delu generalizuje. Uvek ističemo Aneks G, koji se zove – privatna svojina, stečena prava, koji ljudima garantuje prava koja su imali na dan 31.12.1990. godine. Ako je Hrvatska članica EU, ako je Hrvatska zatvorila pregovore o Poglavlju 23 – pravosuđe i ljudska prava, znači da je Hrvatska ispala najviše standardna u oblasti pravosuđa i ljudskih prava i da treba da bude primer svim državama u regionu. Mi imamo stotine hiljade građana koji ne mogu ostvariti svoja prava, 40.000 oduzetih stanarskih prava, 50.000 proteranih Srba koji ne mogu dobiti zaostale neisplaćene penzije, preko 10.000 srušenih kuća u klasičnim terorističkim akcijama na području hrvatskih gradova, preko 800.000 oduzetih katastarskih parcela poljoprivrednog, šumskog i građevinskog zemljišta. Ljudi u sudskim postupcima ne mogu ostvariti svoja prava. Mi imamo nekoliko radnih grupa sa Hrvatskom. Imamo Radnu grupu za nestala lica, Radnu grupu za ratne zločine, Radnu grupu za penzije u okviru Ministarstva rada i socijalne politike, Radnu grupu za granice i Radnu grupu za sprovođenje Međunarodnog sporazum o zaštiti hrvatske manjine u Srbiji i srpske zajednice u Hrvatskoj. Nama bi bilo veoma važno da Zaštitnik građana vidi kako funkcionišu te komisije. One su osnovane pre pet, sedam, deset i više godina. Koji su efekti rada tih komisija? Mi očekujemo rezultate tih komisija. Javnost zna da je 1996. godine potpisan Sporazum o normalizaciji odnosa između tada SRJ i Hrvatske. U članu 7. je stajalo da će biti formirana komisija za naknadu štete. To znači da će svim građanima kojima je uništena imovina biti nadoknađena šteta. Ta komisija je počela sa radom 1997. godine, a 1999. godine je prestala sa radom. Koliko znamo, formalno nije ukinuta. Nas zanima šta je sa tom komisijom. Da bi bila potpuna normalizacija odnosa između sada Srbije i Hrvatske, ta komisija mora završiti svoj zadatak, pripremiti nacrt sporazuma o naknadi štete za svu uništenu, oštećenu i nestalu imovinu. U tom smislu, gospodine Jankoviću, mi smatramo da je ovde trebalo biti posebno poglavlje za 500.000 proteranih Srba iz Hrvatske i Federacije BiH i preko 200.000 interno raseljenih lica sa Kosova i Metohije. Mislimo da oni zaslužuju ovo poglavlje i da svi ovi aspekti i pitanje problema u procesu integracije i pitanje ostvarivanja oduzetih imovinskih i drugih prava u zemljama porekla, odnosno u mestima gde su živeli do proterivanja, moraju imati veoma važno mesto, jer bez obraćanja pažnje na te probleme mi nismo dosledni u priči o poštovanju ljudskih prava.Ili poštujemo i insistiramo da se poštuju ljudska prava svih građana, ili pravimo selekciju. Zato apelujem na vas da u narednom izveštaju za 2014. godinu imate jedno posebno poglavlje vezano za ovu ugroženu grupu i da vidimo šta institucije preduzimaju, odnosno rade u rešavanju ovih problema. Na kraju, želim da samo konstatujem da ću i ja lično, odnosno poslanička grupa SNS, podržati sva tri ova izveštaja, jer mislimo da su veoma korisni i da mogu samo doprineti da zaista Srbija postane jedna moderna država u kojoj će princip vladavine prava biti dominantan. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Zoran Živković, a neka se pripremi narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite, gospodine Živkoviću.
Hvala predsedavajući. Prvo da kažem hvala prisutnim poverenicima i Zaštitniku građana na onome što rade u ovoj Srbiji. Naravno da je to jedan težak posao. Za taj posao treba imati i jaku kičmu, i malo hrabrosti, dosta znanja i vere da nešto može da se promeni sa tih pozicija. Ono što ste rekli u vašim uvodnim izlaganjima, po broju predmeta koji dobijate, po celoj atmosferi u kojoj radite, po tome šta se dešava sa vašim savetima, predlozima i nalazima, pre svega u javnim preduzećima, Vladi i nekim drugim institucijama vidim, a jasno je srpskoj javnosti, da je posao koji vi radite težak, a to je posledica toga što je Srbija još uvek daleko od jednog modernog, demokratskog, evropskog društva. Naravno da to nije vaša krivica, to je krivica onih koji drže vlast u ovoj državi i koji tu vlast predstavljaju danas i onih koji su tu vlast predstavljali u nekim godinama pre toga. Mislim da je trenutno najveći problem u Srbiji to što aktuelna vlast ljudska prava, želju ljudi za informacijama i ravnopravnost smatraju nalogom spolja, nalogom sa zapada, jednom ucenom, jednim uslovom za neke stvari koje su nam potrebne, to se vidi svakodnevno. Pored svih lepih reči o tome da smo svi za vladavinu prava, za tržišnu ekonomiju, za dostupnost informacija, za društvo bez diskriminacije, realni život nam svaki dan pokazuje suprotno. Evo, recimo, jedna informacija koja je potpuno beznačajna u odnosu na sve ono što se dešava u jednoj državi, pa i u Srbiji, to je jedan ugovor između nekog „Etihada“ i Vlade Srbije, a vezano za Er Srbiju. Koliko se sećam Poverenik za informacije je izdao nalog da se to objavi. Dan danas nemamo tu informaciju, bez obzira što su ljudi koji su na najvišim državnim funkcijama, pa i sam predsednik Vlade, rekli da će to da objave, pa će da objave to pre izbora, pa će da objave posle izbora, pa će da objave zajedno sa „Fijatom“, pa bez „Fijata“. Dan danas smo uskraćeni za tu informaciju i naravno da i ja, kao i srpska javnost, možemo da pretpostavimo da tu nešto nije dobro. Jer, da je dobro, sigurno bi bilo već objavljeno, makar na naslovnim stranama onoga što se prodaje na kioscima, a nisu novine. Imamo još puno takvih primera. Imamo, recimo, pravo građana da budu lečeni, da se leče. Pre neku nedelju smo ovde imali izmene zakona u kome je prvo zaključeno da u srpskom zdravstvu postoji višak sredstava, pa da je taj višak oko 260 miliona evra na godišnjem nivou, a onda da taj višak treba da se uzme od srpskog zdravstva, ne bi li se krpila ogromna rupa u penzionom fondu. Time se direktno utiče na pravo ljudi da se leči, na osnovne uslove za njihovo lečenje. Juče, prekjuče, u novinama vidim da su samo apoteke u Srbiji, znači, deo srpskog zdravstva dužne dobavljačima 90 i nešto miliona evra, a ovamo smo doneli zaključak da je višak 260 miliona. Znači, netačno je i jedno i drugo. To nije pitanje knjigovodstva i finansija, to je pitanje mogućnosti ljudi da se leče, a to je jedno ozbiljno ljudsko pravo. Partokratija za koju su svi obećavali da će biti ukinuta, naravno, tu se ništa nije desilo i ovde kada dete završava srednju školu pa pita roditelja šta da upiše da bi našao posao posle, onda mu obično roditelj kaže – upiši se u neku stranku, to je najbolja stvar za tvoju budućnost. Imamo strah u Srbiji, strah od toga da postavite pitanje. Strah od toga da pitate da se proveri da li je plagijat neki doktorat ili nije, posebno ako taj doktorat nosi neko ko bi trebalo da vodi borbu protiv kriminala u ovoj Srbiji. Imamo manipulaciju medijima, svakodnevno. Imamo cenzuru najgore vrste. Naravno, to piše u izveštaju, a baš bih voleo da vidim ko me je to pitao, sumnjam da je čitao izveštaj… (Predsedavajući: Vreme predviđeno za vaše izlaganje upravo ističe.) Puno vam se zahvaljujem, ali time nismo rešili probleme u Srbiji. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, a neka se pripremi narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, slažem se da ljudska prava treba štititi posebno nas poljoprivrednika, bilo da živimo na Vračaru ili da živimo u Novim Karlovcima. Deklaracija o ljudskim pravima je univerzalna i ona mora da obuhvati prava nas zemljoradnika, pa i pravo kada nismo zadovoljni štampom da pocepamo novine. Kada mi poljoprivrednici pocepamo novine, a pri tome se kandidujemo za premijera, onda se nijedno ovo nezavisno regulatorno telo ne oglasi, ali ako u „Peščaniku“ fali jedno zrnce peska, onda je to druga priča. Onda se prava zemljoradnika zaboravljaju, onda se prelazi direktno na odbranu prava građana, građana u smislu samo onih koji žive u gradu. Prošle godine, nešto kasnije nego sada, ove izveštaje smo usvajali. Sećam se da je ovde moje izlaganje nazvano neistinom, da me je Zaštitnik građana upozorio da sam grubo oklevetao njegovu koleginicu, da sam iznosio podatke koje nisam našao u izveštaju i tražila da se u taj izveštaj ti podaci izvrše. Bio je jedan veliki aplauz iz jedne političke stranke i u znak podrške tom aplauzu, danas sam doneo žutu fasciklu, očekujući da će i ovoga puta biti jedan gromoglasni aplauz od strane časnih ljudi. Naime, o čemu se radi? Prošle godine sam, a odmah ću reći da neću glasati za izveštaj Poverenika za zaštitu ravnopravnosti. Prošle godine sam imao primedbu da neke stvari nisu bile unete u taj izveštaj. Nazvan sam, kako sam nazvan. Moje izlaganje je okvalifikovano kako je okvalifikovano, ali, gle čuda! Bila budžetska inspekcija tamo i u ovom današnjem izveštaju za 2013. godinu ne piše šta je 2013. godine našla budžetska inspekcija. Pa piše, a naravno imam i zapisnik, ne govorim napamet, bez obzira na moguće aplauze, piše – da Poverenik za zaštitu ravnopravnosti u svom izveštaju nije navela da je budžetska inspekcija od maja do novembra 2013. godine kontrolisala njen rad. Inspekciju je poslala Agencija za borbu protiv korupcije. Inspekcija je našla brojne nepravilnosti. Agencija je i podnela krivičnu prijavu protiv Poverenika za zaštitu ravnopravnosti koja je združena sa privatnom krivičnom prijavom koja je podneta prošle godine. Prijava još uvek negde stoji u fioci tužilaštva. Takođe piše – budžetska inspekcija je naložila Povereniku za zaštitu ravnopravnosti da vrati u budžet dva i po miliona dinara zato što ih je nenamenski potrošila za ugovore o delu. To je zaboravila da spomene u finansijskom delu svog izveštaja. Zaključila je ugovor sa Agencijom „Miros“, a da o tome nije sprovela javnu nabavku. Preko njih je platila putovanja u iznosu od 1,8 miliona dinara bez javne nabavke, prekršila zakon. Takođe piše – naloženo da objasni zašto je, a to je bio smisao mog izveštaja prošle godine, primedbi na izveštaje, UNDP organizaciji prebacila 8,5 miliona dinara, to je tada bilo preko 100.000 dolara za gostovanje u Australiji, gde je posle toga održan projekat „Inkluzija aboridžina“ i tom prilikom je prebačeno 8,5 miliona dinara, što je prebačeno ne bi bio problem da je to stajalo u prošlogodišnjem izveštaju. Budžetska inspekcija je našla ono što sam ja tvrdio i kaže da je prebačeno takođe, neosnovano 2.513.761 dinar i 32 pare. Na osnovu toga budžetska inspekcija je naravno dala i mere šta treba da se uradi da se na račun Republike Srbije vrati 2.513.761 dinar, koji se odnose na nenamenski utrošena sredstva isplaćena po osnovu ugovora za projekat nekad „Progres“ , da se obezbedi da ostavi dokaz o nenamenskom i zakonitom korišćenju prenetih sredstava u korist predstavnika programa Ujedinjenih nacija u iznosu od 8,5 miliona dinara, čega nije bilo u prošlogodišnjem izveštaju. Pošto toga nije bilo ni u prošlogodišnjem izveštaju, a nema ni u ovom izveštaju da je budžetska inspekcija to našla, s obzirom da sam prošle godine optužen da lažem uz gromoglasni aplauz, ja neću glasati ni za ovaj Izveštaj Poverenika, zato što, ako bi ja to uradio onda bi se to kosilo sa ovim što sam ovde imao kao saznanja koja sam dobio u zapisniku Ministarstva finansija – Odeljenja za budžetsku inspekciju od 3.12.2013. godine. Dame i gospodo, drugi izveštaj za koga neću glasati je Izveštaj Zaštitnika građana. Izveštaj se podnosi pismeno, a ne nepismeno. To je jedan važan Izveštaj, vrlo važan, to nije Izveštaj mesne zajednice Pržogrnci, i ja pažljivo čitam sve materijale drage moje kolege, nemojte se smejati, uopšte nije smešno. Ja čitam sve te materijale i bez obzira na prosečnu platu, koja se iz budžeta vidi na 75 zaposlenih a utrošen je 101 milion zarade, što negde mesečno iznosi 115.000 i 120.000 dinara. Zaštitnik građana ima četiri pomoćnika, gde ima kabinet od sedam zaposlenih, gde ima i nekog generalnog sekretara, mi nismo zaslužili ovakav izveštaj. Strana 192. stav 4. „u ovomprocesu“, umesto „u ovom procesu“, umesto dve reči, jedna reč. Dva stava niže „debatamaodržanim“ umesto „debatama održanim“, piše kao što čitam. Dalje 193. strana, drugi stav „kodzaštitnika“ umesto „kod zaštitnika“, bi bilo na srpskom. Strana 196. kaže „socijalnihi“, ne znam koja je to reč, vrlo zanimljiva. Idemo dalje, s obzirom da je Zaštitnik građana neke pritužbe odbio kao neuredne, sa istim argumentom, ja pozivam kolege da ovaj izveštaj odbacimo kao neuredan, s obzirom da je on odbacio 492 pritužbe kao neuredne. Onda imate na strani 200.„pružiosavetodavno“ umesto „pružio savetodavno“, što bi bilo na srpskom. Onda imate na strani 201. „organeji“, čudna reč, moraću da tražim po Vujakliji. Onda imate na strani 203. „najveći procenata izvršenja“, a pravilno bi bilo „najveći procenat izvršenja“, ovo malo kao Srećko Šojić. Idemo dalje, ovo je veoma ozbiljan izveštaj i došao je pred visoki dom u veoma ozbiljnoj formi koliko vidim, pošto nije došao pismeno, na strani 206. „Predlogzakona“ umesto „Predlog zakona“. Na istoj strani imate „postupkusadrži“ umesto „postupku sadrži“.Onda imate na strani 207. Aneksa 1. vrlo mali dokument, ali dve greške, za te pare, za 101.000.000, ma ja bih vam to napisao za 101.000 dinara, ma i za 10.000 dinara, daleko pismenije. Kaže se u 3. stavu – na dan 31.1.2013. godine u stručnoj službi Zaštitnika građana „jebilo 75 zaposlenih“, a koja je to reč „jebilo“, jer doslovce piše tako. U sledećem stavu piše vrlo kratko – u stručnoj službi je zaposleno 54 žena i „21 muškaraca“, umesto „21 muškarac“. Odmah u tom istom stavu „istekao28“, umesto „istekao 28“. I na kraju „Srbijabroj“ umesto „Srbije broj“. Dakle, kako glasati za takav izveštaj? Na strani 209. „Deligradskabroj“ umesto „Deligradska broj“. Onda na sledećoj strani 209, „Jednikombi“, neverovatno, ali istinito, možete da se uverite, jer je pitanje da li je Zaštitnik građana uopšte pročitao svoj izveštaj ili mu je neko tako stavio. Na strani 210. „Posleprivremenog“ umesto „Posle privremenog“, a onda u Aneksu broj 2. u budžetu na strani 212. zakup poslovnog prostora, nikako nisam umeo da razumem ovu cifru – 22.396,52,00 dinara. Ne znam da li je to dva miliona i 239 hiljada, da li su pogrešili u tački ili zarezu, uglavnom cifra ne može da ima dva zareza, ali gle slučaja, ima, tako da ne mogu nikako da znam koliko je izašao zakup poslovnog prostora. Dakle, piše 22.396,52,00 dinara, neke čudne cifre, verovatno je za neku drugu valutu da nije za ovde ni namenjeno. Dame i gospodo vi možete kako hoćete, a ja pažljivo čitam sve, ne pada mi na pamet da glasam za ovakav izveštaj u ovakvoj formi, za taj novac, za Zaštitnika građana koji ima 75 zaposlenih, koji ukupno za primanja izdvaja 101 milion, to je 115.000. Samo da vas podsetim da su primanja u Skupštini ispod 40.000 dinara. Dakle, nije sporno ni što su tamo visoka primanja, da se ona uravnoteže, ali je tamo raspon plata 1:10. Oni koji pišu, možda su se osvetili, možda imaju niske plate, pa ko vele, oni imaju deset puta veću platu od mene, šta me boli briga, koliko sam plaćena toliko ću i da kucam. Dakle, raspon plata u tim nezavisnim regulatornim telima je veoma čudan i kreće se, umesto da bude 1:2, 1:3 i 1:4, ali 1:10 i 1:11, to je mnogo, puno je i mnogo je kada imate sedam ljudi u kabinetu, kada imaš sekretara, četiri zamenika itd. Ovih dana smo čuli prepirku kada se tu nešto u te zaposlene dirnulo, to je kao da si dirnuo u „svetu kravu“. Dakle, idemo dalje, sajt moje stranke je blokiran i niko oko toga nije pravio problem. Ne razumem, ako neko hoće da se bavi politikom, on treba da ode u političku stranku da se učlani ili da osnuje svoju, ali kada je neko Zaštitnik građana, pa kada kaže za komentare, pa i novinare, sve češće laži, sad ga vidiš, sad ga ne vidiš, veoma opasna tendencija i ja onda pitam koji je novinar nestao? Idemo dalje, država je dužna da kritiku štiti i ne suzbija. Cenzura je neustavna. Ja se slažem, ali tražim odgovor, koja cenzura? Idemo dalje, i šta će Zaštitniku građana saradnici, kada je zgrada utvrđena za sedište institucije bespravno data i ja pitam ovde pravnike, dakle, šta je protivpravno, a šta je bespravno i ko to utvrđuje. Utvrđuje sud. Ukoliko to napiše Zaštitnik građana, ja to razumem kao njegov politički stav. Kaže, danas je populizam izgubio bitku, iako nije imao aktivan otpor, a pucano je najjačim oružjem, pare i kriza, ljudi masovno prezreli, sjajno. Ide dalje, Nada Kolundžija mi je rekla – pazite da zbog kritike na vlast ne dođu gori od nas. Ovo nije jezik Zaštitnika građana, ovo je meni jezik političara. Vi možete iz nekih razloga, pošto neko misli da su to, kao beli medvedi, stvarno zaštićene institucije, da glasate za ovo. Ja ne želim da glasam za to iz sledećeg razloga: kad se dirne u „Peščanik“ ili zrno peska, onda smo u problemu. Ja ću navesti druge slučajeve. Slučaj Ratko Škrbić, zabranjena promocija knjige o Srebrenici, iako su u njoj bila sabrana dokumenta Haškog tribunala. Niko se oko toga nije sekirao. Boris Malagurski, kome je zbog filma „Pretpostavka pravde“, koja se bavi kontraverzama slučaja Taton, na internetu se pozivalo na nasilje protiv Malagurskog i njegove saradnice. Jedan od internet huligana, osuđen, radi u „Peščaniku“. Tek toliko. Na te pretnje Malagurskom visoki funkcioner jedne stranke i potpredsednik vojvođanske Vlade je napisao da potpisuje sve što su o Malagurskom napisali, uključujući pretnje. To je ostalo nekažnjeno. Nije niko reagovao. Novinar jednih novina za patrijarha kaže: „Lider kleronacionalističke udruge koja širi mržnju“. Ja sam vernik. Ovo nije bila uvreda samo za patrijarha, već i za mene. Reči koje su sadržane u komentarima za patrijarha kažu: „Crkni, smradu, đubre jedno zatucano, fašističko“. Da li je neko reagovao? Patrijarh ima crnu odeću, ali izgleda da je problem što nije žena u crnom. Da jeste, onda bi se videlo kakve bireakcije bile. Dame i gospodo, treba štiti ljudska prava. Deklaracija o ljudskim pravima je univerzalna. Privid prava nisu prava. Privid slobode nije sloboda. Privid zaštite slobode i prava nije zaštita slobode i prava. Ne možete uživati sa jedne strane prava, a ta ista prava osporavati drugim. S tim u vezi, želim da mi kažu Poverenik i Zaštitnik građana ko je stvaralac Univerzalne deklaracije o ljudskim pravima i kog datuma je usvojena, s obzirom da sam se na to kladio pa bih voleo da mi odmah odgovorite. Hvala.
Reč ima Nevena Petrušić. Izvolite.
Zahvaljujem. Volela bih da se narodni poslanik informisao u potpunosti pre nego što je izneo ove informacije. Dakle, trebalo je da zna šta se događalo nakon što je ovaj zapisnik sa podacima, koje je izneo na ovakav jedan tendenciozni način, šta se u međuvremenu desilo. Desilo se da u vreme kada je zapisnik sačinjen, da se radilo o isplatama koje su vršene iz budžeta radi realizacije projekta koji finansira Evropska komisija, nakon toga, na osnovu naše finansijske dokumentacije, Evropska komisija je priznala troškove, to je 55.000 evra i, po instrukcijama Ministarstva finansija, mi smo taj novac vratili u budžet. Dakle, ovo je trošak koji je morao, pre nego što je završen projekat, da se privremeno finansira iz budžeta kako bi se projekat završio. Što se tiče novca koji je prebačen na račun UNDP, organizacije UN, Agencije UN za razvoj, radi se zapravo o zajedničkom projektu koji smo realizovali, radi se o prebacivanju novca uz saglasnost ministarstva. Agencija UN za razvoj i Poverenik za zaštitu ravnopravnosti dali su Ministarstvu finansija svu potrebnu dokumentaciju, uključujući i osnov za prebacivanje ovih sredstava. To uopšte nisu sredstva kako se ovde navodi, za putovanje ne znam gde, nego su sredstva za realizaciju projekta koji je sproveden i za koji postoji izveštaj. Toliko. Hvala.
Gospodine Rističeviću, po kom osnovu tražite reč? (Marijan Rističević, s mesta: Pogrešno sam protumačen.) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Pa, da ne bi bilo spora, ja nisam govorio napamet. U rukama imam Zapisnik o kontroli materijalno-finansijskog poslovanja namenskog i zakonitog korišćenja sredstava, kod Poverenika za zaštitu ravnopravnosti iz Beograda, Ministarstvo finansija, Odeljenje za budžetsku inspekciju broj 40100-617/2013-37 od 03.12.2003. godine. U Zapisniku stoji sve ovo što sam naveo. Predsedavajući, možete da se uverite i ukoliko ovo što sam ja govorio ne stojiu Zapisniku, ja ću podneti ostavku. Poverenik za zaštitu ravnopravnosti mi nije dao odgovor na moje pitanje ko je stvaralac Univerzalne deklaracije o ljudskim pravima i kog datuma je usvojena i koje godine? (Nevena Petrušić, s mesta: Treba da znate da je ovaj postupak u toku. Ne bi trebalo da unapred okrivljujete i osuđujete.)
Izvinjavam se, gospođo Petrušić, niste zatražili reč, odnosno niste još dobili reč. Mi u Narodnoj skupštini imamo pravila koja su regulisana Poslovnikom i, bez obzira što niste narodni poslanik, u toku trajanja sednice dužni ste da se pridržavate odredbi Poslovnika. Ja vama nisam dao reč. Ako želite reč, zatražite. Reč ima gospodin Saša Janković. Izvolite.
Narodni poslanici i građani Srbije treba da znaju da zaposleni u stručnoj službi Zaštitnika građana primaju platu državnih službenika i da je identična plata višeg savetnika u Narodnoj skupštini i u stručnoj službi Zaštitnika građana, da je identična plata mlađeg savetnika u Narodnoj skupštini i u bilo kom ministarstvu, sem tamo gde postoje dodaci na platu, i mlađeg savetnika u stručnoj službi Zaštitnika građana i da su potpuno netačne tvrdnje o njihovim platama koliko su iznete. Gospodin Rističević bi trebao da zna da kada se iznosi podatak o budžetu, o ukupnom utrošku za plate, da su tu uračunati i doprinosi za zaposlene. Na video snimku koji je sačinjen i koji je danas spominjan, rečeno je da je plata tih 19 ljudi koji su trebali da ostanu bez posla u proseku tri stotine hiljada dinara. Ja sam rekao u jednoj emisiji 42.000 dinara da je prosek. Izvinjavam se, pogrešio sam. Danas sam dobio tačan podatak, 45.500 dinara je prosek. Dakle, jedno je davati ocene i u to pravo se ne mešam nikome, ali drugo je iznositi pogrešne činjenice. Pomenuo sam da zaposleni u stručnoj službi imaju platu jednaku plati koju imaju državni službenici sa istim zvanjem u drugim organima, izuzev organa čiji službenici obavljaju inspekcijske i slične poslove. Oni imaju dodatke. Zaposleni kod Zaštitnika građana obavljaju inspekcijske, odnosno slične poslove, ali nemaju nikakve dodatke. Zaposleni kod Zaštitnika građana nemaju beneficirani radni staž, iako svoje vreme provode u zatvorima gde čuvari imaju beneficirani radni staž. Zaposleni kod Zaštitnika građana ne mogu se podičiti ni teniskim terenima u svom krugu. Ne mogu se podičiti ni fitnes salama u svom krugu. Zaposleni kod Zaštitnika građana rade upravo onako kao što priliči ovom momentu u našem društvu. Molio bih još jednom da se činjenice kada se iznose, da se iznose tačno. U protivnom, nisu činjenice i nisu informacije, već dezinformacije i to doprinosi ne samo snižavanju autoriteta na netačnoj osnovi Zaštitnika građana, već upravo ovog doma u kome se takve stvari dešavaju. Na vaše pitanje, gospodine Rističeviću, o tome kada je šta doneto, ko je šta doneo, koji su bili datumi, molim vas, to je veoma lako. Ako vas zanima, možete da pogledate na internetu, u knjigama. Moj posao nije da vas tome učim. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, dame i gospodo, vi imate ovaj izveštaj, strana 211, Aneks 2, tabela 20 – izvršenje budžeta za 2013. godinu, plate, dodaci i naknade plate na osnovu cene rada, dodatak za rad duži od punog radnog vremena, dodatak za vreme provedeno na radu, minuli rad, bolovanje do 30 dana, naknade za zarade za vreme odsustvovanja sa rada, godišnji odmor, plaćeno odsustvo, ostali dodaci i naknade zaposlenima, plate privremeno zaposlenih, naknadne štete zaposlenog za neiskorišćeni godišnji odmor, ukupno pozicija 411 - 101.448.423,40 dinara. Kada podelite 101 milion na 75 zaposlenih, dobijete onaj prosek koji sam rekao. Ja sam i rekao da niži službenici imaju jako male plate, ali zato pomoćnici, Zaštitnik građana, njegovi pomoćnici, članovi kabineta imaju nenormalno visoke plate. Kad se sve to podeli, dobijete prosek 115.000. Tvrdio sam da se tamo raspon plate kreće otprilike između 1:10 i 1:15. O tome sam govorio. Ako njihov izveštaj ne sadrži tačne podatke, onda sam ja slagao, ali nisam onda slagao ja, već su oni slagali sve nas. Dakle, 101.448.000 je na poziciji zarade. Što se tiče doprinosa, nije tačno da su ovde uračunati doprinosi zato što su oni obuhvaćeni kontom 412 i iznose 16.485.747 dinara. Preciznosti radi, gledalaca radi, da se zna, ne tvrdim da svi tamo imaju visoke plate. Upravo suprotno. Tvrdim da oni koji tamo rade običan posao imaju veoma niske i mizerne plate, a da rukovodstvo ima plate koje se kreću od 340 do 390 hiljada dinara. Zahvaljujem.
Reč ima gospodin Saša Janković.
Sada ste, gospodine Rističeviću, izneli tačne činjenice. Plata Zaštitnika građana, utvrđena Zakonom o Zaštitniku građana iz 2005. godine jednaka je plati predsednika Ustavnog suda. Plata zamenika Zaštitnika građana, kojih ima četiri po zakonu, utvrđena zakonom iz 2005. godine, jednaka je plati sudije Ustavnog suda. Podsetiću da je tako od kako je zakon donet, da je to zakon koji je donela Narodna skupština i da je upoređivanje tih plata potpuno u skladu sa svim pravilima koja važe i u drugim zemljama. Drugo je pitanje kolika je ta plata. Podsetiću da je Administrativni odbor Narodne skupštine taj koji utvrđuje koeficijent za plate i da je upravo on odlučio da plata predsednika Ustavnog suda bude tolika kolika jeste, ne na predlog Zaštitnika građana, pa i koliko znam na predlog predsednika Ustavnog suda i da je to činjenica o kojoj meritorno odlučuje Narodna skupština radom Administrativnog odbora. Podsetiću da sam ja, koristeći svoje ustavno ovlašćenje da predlažem izmene zakona, kada je pred ovu Narodnu skupštinu stavljen Zakon o ograničavanju zarada u javnom sektoru, odnosno u javnim agencijama, Narodnoj skupštini priložio amandmane na taj zakon, koji su se svodili na sledeće – menja se naziv zakona i trebalo bi da glasi o ograničavanju ukupnih prihoda iz javnog sektora, a ne samo zarada, zato što je vrlo dobro poznato i to sam izgovorio na sednici Administrativnog odbora, da su plate nekih državnih funkcionera relativno male, ali da su njihovi prihodi takvi da uveliko prevazilaze iznos plate, da su ti prihodi nedovoljno transparenti i da bi, ako je već kriza, trebalo ograničiti prihode iz javnog sektora, a ne samo formalno platu. Zaštitnik građana Republike Srbije Saša Janković, moja malenkost, jedini prihod iz javnog sektora koji ima je njegova plata. Nikad nije bio član nijednog upravnog odbora, nijednog nadzornog odbora. Nikad nije bio plaćen iz javnog budžeta za bilo šta drugo, sem što za svoj posao dobija zaradu predviđenu zakonom u iznosu koji ste vi odredili. Drugi moj amandman se ticao toga ko treba da bude obuhvaćen limitom. Pošto je Predlog zakona koji je konačno i usvojen obuhvatao samo neke javne agencije, izuzimao neke organe ili agencije koje imaju najviše plate u ovoj zemlji, npr. NBS, direktora civilnog vazduhoplovstva itd, moj idući amandman je glasio da treba da budu ograničeni i to je formulisan amandman, zvanično i službeno, da ograničenje ukupnih prihoda treba da obuhvati sve zaposlene i funkcionere u svim državnim organima, u svim pokrajinskim organima, u svim lokalnim organima vlasti i svim organizacijama koje su ovi organi osnovali. Onda sam izričito nabrojao u amandmanu, u članu 2. tog predloga izmene zakona, sve državne organe obuhvaćene Ustavom, pošto je Zaštitnik građana državni organ koga je Ustav propisao, nabrojao sam i Zaštitnika građana, tj. moju malenkost i sve druge organe i u članu 3, ako se ne varam, dao jednu neobičnu interpretativnu odredbu, u slučaju sumnje odredbe ovog zakona imaju se tumačiti sveobuhvatno, bez izuzetka. Dragi narodni poslanici, ako je bilo vreme za štednju 2012. godine, a jeste, onda je trebalo da štedimo svi. Osudio sam davno izjavu mog uvaženog kolege predsednika DRI, koji je u tom momentu, podsetiću predsednik DRI, a ne DRI, koji je u tom momentu imao znatno veću platu od mene, a koji je zakonom izuzet iz limita, rekao sam da mi je jako neobično da je javno podržao donošenje zakona čiju primenu…
Izvinjavam se, nemojte da govorite o ljudima koji trenutno nisu prisutni ovde. Ako treba da organizujemo debatu između vas dvojice, nema problema, ali vas molim da ostanete u temi.
U temi sam visine zarada. Još jednom i nadam se da će to otkloniti bilo koju sumnju u činjenice. Zaposleni u stručnoj službi Zaštitnika građana imaju identične plate, tj. osnovne plate, minimalne, bez ikakvih dopuna, bez ikakvih dodataka inspekcijskih, kao i zaposleni u bilo kom drugom državnom organu sa odgovarajućim zvanjem. Zaštitnik građana ima platu jednaku plati predsednika Ustavnog suda. Kažem vam, koliko god vi odredite da ta plata bude, ona će tolika i biti, ali ako Zaštitnik građana ne radi svoj posao dobro, onda ga smenite, ali nećete bez ozbiljnog ugrožavanja onog što je već postignuto moći da objasnite bilo kome zašto bi te plate sad trebalo razdvojiti, kao što poverenik ima platu sudije Vrhovnog suda, kao što poverenica ima platu, ako se ne varam, sudije Vrhovnog suda. Ako visina plate ne odgovara, ovaj dom je taj koji to može da promeni, a ja sam učinio toliko da sam ovom domu formalno predložio izmenu zakona kojom bi se i moja plata, ali bez bilo kog izuzetka u državi, ako smo država, onda smo jedna država, a ne više država, ograničila na limit od 150.000 dok kriza traje. Vi, odnosno Narodna skupština, je taj predlog odbila, siguran sam, ne zbog mene, a vi znate zbog čega. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo, poštovani predsedavajući, danas raspravljamo o važnim izveštajima o radu važnih institucija i raspravljamo i o predlozima zaključaka o ovim izveštajima. Na osnovu izveštaja Poverenice za zaštitu ravnopravnosti za 2013. godinu i na osnovu redovnog godišnjeg izveštaja Zaštitnika građana za 2013. godinu, pa i na osnovu izveštaja o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti za 2013. godinu, koji je podneo Poverenik za informacije od javnog značaja, smatram da mi na osnovu svih ovih izveštaja danas možemo da radimo jednu takođe veoma važnu stvar, da sudimo o stepenu razvoja naše demokratije. Da li smo čitajući ove izveštaje mogli da zaključimo da smo zagazili i kao država, i kao institucija, i kao društvo u jedan proces konsolidacije naše demokratije, stojimo li u mestu ili možda koračamo unazad? Sudeći po ovim izveštajima, pa i po predlozima zaključaka o ovim izveštajima, mislim da mi koračamo unazad. Evo, hteo bih da pokažem kako sam došao do tog zaključka. Uzmimo za primer redovni godišnji izveštaj Zaštitnika građana. Da bismo mogli normalno da sudimo i o ovom izveštaju, neophodno je da znamo šta je to? Zaštitnik građana predstavlja jedno nezavisno telo, nadam se da svi narodni poslanici ovde to znaju, čija je nadležnost da štiti i unapređuje prava građana i kontroliše zakonitost i pravilnost rada organa vlasti i organizacija, kojima su poverena javna ovlašćenja. Umesto da se u izvesnom vremenskom periodu ojačaju mehanizmi kontrole kojima raspolaže Zaštitnik građana npr, kako bi se lakše utvrdila odgovornost organa javne vlasti, nama se desilo smanjenje nezavisnosti npr. ovog tela. Tako sam razumeo jedan pasus sa stranice 26. ovog izveštaja, koji bih hteo sada ovde da i pročitam. Taj pasus glasi ovako: „Odredbama Zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu član 6. stav 3. Zaštitnik građana je obavezan zajedno sa drugim nezavisnim kontrolnim organima da za zapošljavanje svakog novog lica, odnosno angažovanje lica po ugovoru o delu, po ugovoru o privremenim i povremenim poslovima, preko omladinske i studentske zadruge, kao i angažovanje lica po drugim osnovama, traži saglasnost Administrativnog odbora Narodne skupštine, bez obzira što je predmetno radno mesto predviđeno kadrovskim planom, aktom o sistematizaciji, što za njim postoji potreba i što su za njega obezbeđena sredstva u budžetu Republike Srbije.“ Dakle, Zaštitnik građana, tako sudim i na osnovu ovog primera, na osnovu ovog pasusa, i druga nezavisna tela stavljeni su nepovoljniji položaj. Mislim da je važno ovde da postavimo pitanje. Zašto smanjujemo nezavisnost ovog tela? Zašto se slabe institucije u našoj državi? Dalje, na stranici 148, pažljivo sam čitao ovaj izveštaj, nisam naišao na ove gramatičke i pravopisne primedbe koje se ovde stavljaju. Meni to sve izgleda vrlo dobro, pismeno. gramatički ispravno. Na strani 148. jasno piše – da u resoru državne uprave i lokalne samouprave Zaštitnik građana ne beleži značajnija postignuća tokom 2013. godine. Da li to nama služi kao neka vrsta opomene? Dalje, na stranici 102. piše da je Ministarstvo prosvete pokušalo da zabrani javnu kritiku i ospori stručnost i ovlašćenja Zaštitnika građana i to povodom propusta Ministarstva prosvete, koji su bez presedana u istoriji srpskog školstva. To je jedna strašna kritika izvršne vlasti. Šampioni u ne izvršenju preporuka, na osnovu ovog izveštaja, su javna preduzeća, uprave u sastavu ministarstava i sama ministarstva, kao osnovni organi državne uprave. Ovde uzimam za primer samo izveštaj Zaštitnika građana, ali sam čitao i ova preostala dva izveštaja i zaključke. Mogu samo da zaključim da raspravljajući o ovim izveštajima danas i o predlozima zaključaka mi možemo danas da govorimo o prirodi izvršne vlasti u Srbiji. To je vlast, koliko sam ja razumeo, koja ne odgovara na apele, čitajući izveštaje, koja ne odgovara na obavezujuće odluke i sudeći po ovim izveštajima imamo vlast koja izbegava nadzor nezavisnih kontrolnih tela. To je ovde važno da se kaže. Glasaću za usvajanje izveštaja i predloga zaključaka o izveštajima, jer to jeste glas za jačanje institucija. Hvala vam.
Pošto više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima gospodin Saša Janković.
U ovom poslednjem obraćanju za danas želeo bih da se osvrnem na sve ono što je sadržinski moglo da se čuje vezano za izveštaje za prošlu godinu. Pre nego što to učini, želim da kažem da sam svima izuzetno zahvalan za komentare, kritike, pohvale, predloge koje sam danas čuo. Sve to, sasvim sigurno, jeste značajno, jer govori o tome kako narodni poslanici, predstavnici građana Republike Srbije vide teme koje su ovim izveštajem obuhvaćene. Prvo ću reći nešto o tome šta smo mi, pošto danas ceo dan slušamo o nezavisnim regulatornim telima. Ni jedan od nas nije regulatorno telo, ni jedno. U ovoj državi postoje četiri jednočlana organa. Postoje kolektivni organi, kao što je Ustavni sud, malo pre pomenuti, gde se odluke donose većinom glasova. Postoje inokosni organi, kao što su ministarstva, gde postoji jedan šef, ali je organ ministarstvo, a ne taj čovek. Postoje četiri organa, gde su ljudi imenom i prezimenom izabrani da vršeustavnu funkciju. Predsednik države je Tomislav Nikolić, Poverenica za ravnopravnost je Nevena Petrušić, Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti je Rodoljub Šabić i moja malenkost – Zaštitnik građana. Imamo naše stručne službe, imamo i zamenike, a pred vama odgovaramo mi. Sve što ovde piše uradio je Zaštitnik građana, ne telo. Po pitanju regulacije, regulatorna tela su oni koji uređuju određenu oblast autonomno od izvršne vlasti i od zakonodavne vlasti. Recimo, to je RATEL. Oni uređuju rad privrednih društava koja se bave elektronskom komunikacijom. Ima i drugih. Ono što je naša karakteristika je da kontrolišemo, ne rad medija, ne rad operatera, ne rad provajdera telefonije, već rad drugih organa vlasti. U tome je bitna razlika. Nadam se da nećete pogrešno shvatiti ovo što vam govorim, jer svi govorite kako su nastali ovi organi. U istorijskom smislu, da, ali je prošlo toliko vremena da ne treba da sami sebe, na neki način, vraćamo unazad. Ne usvajate naše izveštaje. Izborili smo se. Bila je velika bitka za vreme jedne od prethodnih vlasti da se … (Zoran Babić, sa mesta: Koje?) Ne mogu tačno da se setim ko je bio premijer, ali to je bilo pre tri godine. Mirko Cvetković je bio premijer. Vi znate, gospodine Babiću, da se ja ni najmanje ne ustručavam da kažem ovo što sam rekao. Bila je velika bitka da izbegnemo nameravanu promenu Poslovnika da se usvajaju izveštaji nezavisnih organa, kontrolnih organa zato što to jesu naši izveštaji. Vi iz mog izveštaja možete zaključiti da sam ja nestručan i smeniti me, ali to je moj izveštaj, još tri godine će biti. Ono što je sjajno jeste to što je unapređen Poslovnik, tako da Narodna skupština donosi zaključke o tom izveštaju kojim bi trebalo da se operacionalizuju neke stvari i mogu samo da izrazim ogromno zadovoljstvo što smo u situaciji da pred građanima Srbije, pred predstavnicima međunarodnih organizacija kažemo da nezavisni kontrolni organi i parlament rade na kontroli vršenja vlasti u Srbiji. Pokušaću da komentare i vaša zapažanja o sadržini ovog izveštaja iznesem hronološki, mada ću neke teme nužno povezati. Rečeno je na samom početku današnjeg dana da nedostaje zakon o otvaranju dosijea službi bezbednosti kako bi jedan aspekt demokratizacije našeg društva okončali i stavili, ispravili ono što se na planu kršenja ljudskih prava dešavalo u prošlosti. Citirano je mišljenje šefa Misije OEBS-a, a i sam sam imao prilike da učestvujem u izradi tog mišljenja, ali mogu vam reći da je prvi predlog zakona koji sam podneo Narodnoj skupštini, davne 2007. godine, tada je usvojen Zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti sadržao moj amandman da se u roku od šest meseci donese zakon o otvaranju dosijea. Nažalost, tadašnja Narodna skupština je odbila taj zahtev. Rečeno je da je bilo i drugih zakonskih predloga i tada smo, poverenik Šabić i ja razmatrali te predloge i dali svoja mišljenja. Iz tih predloga je moguće napraviti kvalitetan zakon, ali, to zaista, posle svih ovih godina, nije na nama. O predlogu zakona, odnosno nacrtu zakona koji je pomenut, ja sam kao Zaštitnik građana tada napisao mišljenje i rekao da imam sa stanovišta mojih nadležnosti nekoliko zamerki. Prva je – ne mogu se uzeti dosijei i odneti kući. To je arhivska, istorijska građa. Druga je – ne može bilo koja komisija za otvaranje dosijea imati retributivni, kazneni karakter, već to mora biti objektivan organ koji će utvrditi istinu. Ne mogu se otvoriti, ili bar ne bi trebalo, mogu ako vi to kao narodni poslanici odlučite, otvoriti dosijei samo jedne od službi bezbednosti. Imamo ih više i imali smo ih više. Želim da vam kažem da teme koje su danas možda samo i površno pomenute su u našem radu ozbiljno razmatrane. Vratiću se za momenat na prirodu našeg rada. Rekao je jedan uvaženi narodni poslanik da mi nismo arbitri. Draga gospodo, jesmo. Mi nismo sudije, ali Zaštitnik građana po zakonu utvrđuje propust u radu organa javne vlasti. Dakle, ne daje mišljenje o tome da je nastao propust. Daće mišljenje ako je neka druga situacija u pitanju. Ali, otvoren je postupak kontrole rada organa javne vlasti kada je nađeno da za to ima osnova, proveravam da li je radio zakonito i pravilno i ako zaključim da nije, na osnovu istražnog postupka, utvrđujem da je došlo do kršenja prava građana usled propusta u radu organa vlasti. Ako taj propust ima elemente krivičnog ili prekršajnog dela, tada podnosim i odgovarajuće prijave. Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti ima još neuporedivo čvršću vlast. On donosi obavezujuća, izvršna, konačna rešenja. Organi vlasti koji su bili predmet ispitivanja od strane poverenika nemaju pravo ni da se žale na ta rešenja, to može samo građanin ako mu je eventualno Poverenik odbacio žalbu protiv nekog drugog organa vlasti. Znači, obavezujuća, izvršna i konačna rešenja. To je tako. Povodom preporuka koje ja dajem, nesporno, kada Zaštitnik građana utvrdi propust, ja dajem preporuku kako propust ispraviti. Ali, ne može se osporiti na ovaj vanpravni način kako Zaštitnik građana radi taj propust. Poverenica ima kombinovana ova naša dva ovlašćenja. Nismo svi isti. Ne postoji ljudsko pravo ili pravo građana koje je izuzeto iz nadležnosti Zaštitnika građana, uključujući i pravo na zaštitu od diskriminacije i pravo na informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti. Ali, moj posao je da se tim pravima bavim samo u izuzetnim situacijama, samo kada postoji opasnost od takve vrste povrede prava koja će biti nenadoknadiva i kad se radi o posebno nekorektnom postupku koji zaista bode oči, pa ne treba građanin da plaća korišćenje raspoloživih pravnih sredstava nego će Zaštitnik građana, kao neko koga je država postavila tu iz objektivnog ugla, a ne kao advokat građanina, da to proveri. Poverenici, i jedno i drugo, imaju drugačije određenu nadležnost. Dakle, nismo svi isti i nemojmo ujednačavati ono što nije jednako. To je moj odgovor na neka od komentara o eventualnom preklapanju naših izveštaja. Da, moj izveštaj mora da sadrži i elemente o zaštiti od diskriminacije, odnosno ravnopravnosti i ostvarivanju prava na pristup informacijama od javnog značaja i na zaštitu podataka o ličnosti. Ekonomska prava su pomenuta kao izvor odnosno ekonomska situacija kao izvor kršenja prava. U mom prošlom godišnjem izveštaju ja sam konstatovao da je ekonomija takva kakva jeste, ali da posebno u teškoj ekonomskoj situaciji dolazi do izražaja obaveza svih državnih organa da maksimalno zakonito i pravilno dele ono što se može podeliti. Socijalna prava nisu apsolutno određena. Sve međunarodne konvencije o socijalnim pravima kažu da je država nešto dužna u socijalnoj sferi da obezbedi, onoliko koliko je to objektivno moguće. Nema ljudskog prava koje kaže da socijalna pomoć treba da bude 2.000 evra, već da ta socijalna pomoć treba da bude onoliko koliko država može, a da pokrije minimalne, najminimalnije zahteve. Propuste koje ja u pogledu socijalnih i ekonomskih prava utvrđujem nisu propusti u pogledu visine nekih iznosa i količine neke pomoći, nego od toga što pomoć nije data, a morala je biti data, ili je data a nije smela da bude data. I tu je upravo način za bolje ekonomisanje sa ono malo što imamo. Podsetiću vas, ustanovio sam i to opisao u Izveštaju, da je Republika Srbija osnovala Zavod odnosno Institut za krompir u Guči koga finansira, koji je pao u stečaj, kome daje plate, daje sredstva za rad, dala je zemlju i sve što je taj Institut radio je proizvodnja krompira i prodaja na otvorenom tržištu, kao i svi drugi. Ako na taj način trošimo ono malo ekonomske moći što imamo, onda nije ni čudo što nemamo dovoljno. To je moj pogled na socijalno-ekonomska prava. Pomenuto je u više navrata pravosuđe i rečeno je da su sudije bez kriterijuma otpuštene, pa su bez kriterijuma vraćene. Ono što smo, dragi narodni poslanici i poslanice, mogli da uradimo, je kada su sudije počele, kada je postupak reizbora odnosno opšteg izbora sudija počeo, Poverenik za informacije je utvrdio da nije transparentan dovoljno, a Zaštitnik građana je utvrdio niz propusta pre nego što su bili perfektuirani. Odmah sam rekao da se moraju davati obrazloženja, zato što je uspostavljena pretpostavka dostojnosti i niz drugih stvari. Mislim da je to bila 2009. ili 2010. godina. Moj izveštaj je glatko odbačen od strane Visokog saveta sudstva kao netačan, nepotreban, itd. Šest meseci kasnije Evropska komisija je prepisala, maltene, uzela ga kao osnovu za svoj izveštaj i onda smo ušli u problem. I dan-danas ja ukazujem Visokom savetu sudstva na probleme. I nemojmo čekati da nas Evropska komisija vrati na to. Međutim, u ovom izveštaju napisao sam vam da Visoki savet sudstva i dan-danas odgovara Zaštitniku građana, pisano, da Zaštitnik građana nije nadležan da vrši kontrolu njegovog rada. Član 138. Ustava kaže – od kontrole, dakle, ne od svake vrste komunikacije, od kontrole, a kontrola podrazumeva da pošaljem nekoga iz moje službe da uzme od vas izjave, da uzme dokumentaciju, to nije primereno i zato nema kontrole, izuzeti su Narodna skupština, predsednik Republike, Ustavni sud, sudovi, tužilaštva i Vlada Republike Srbije kao kolektivni organ. Visoki savet sudstva nije sud, kao što to nije ni Ustavni sud i nije izuzet od kontrole. Prvo, formalno dozvoljavamo našem pravnom sistemu da neko otvoreno kaže da neće da poštuje Ustav, a drugo, suštinski, sve i da nema prava kontrole, treba da se uvaži ono što je objektivno tačno. A verujte da je objektivno tačno i da možemo da predupredimo mnogo problema. Suđenje u razumnom roku. Naznačeno je u izveštaju da se problem predugačkih suđenja sada pokušava rešiti, odnosno da se nadamo da će biti rešen izmenama zakona kojima je žalba zbog suđenja u nerazumnom roku praktično iz domena Ustavnog suda kao ustavna žalba i omogućeno je da se prvo žali građanin sudovima opšte nadležnosti. Ja sam upozorio u ovom izveštaju na stav do sada jako relevantnih i stručnih udruženja, u ovom slučaju Društva sudija Srbije, koje se boji da mi jednu vatru gasimo drugom vatrom. Imamo problem sudova opšte nadležnosti koji su neažurni i onda na tu neažurnost dajemo njima da se bave svojom neažurnošću. Dužan sam da upozorim, sudovi su izuzeti iz kontrolne nadležnosti i ne mogu da vodim konkretne pojedinačne postupke kontrole, ali da upozorim, i to upozorenje treba da se čuje. Iduća stvar koja je pomenuta su mediji, u više navrata. Da, ja jesam napisao i govorim da se u medijima nalaze stvari, podaci, činjenice, nečinjenice koje ne bi smele da se nađu u njima. Ali, za to nisu krivi mediji. Ja ostavljam udruženjima novinarskim, etičkim odborima, Savetu za štampu da se bave medijima, to je njihova nadležnost. Iz državnih organa cure podaci. Neki državni službenici iznose podatke koje ne bi smeli da iznose. Vrlo dobro se čak i zna. Posebno je MUP poznato po tome ko to radi, i nekažnjeno. Evo, sada sam pomogao da se formulišu i pitanja i odgovori i razgovarao sam sa zaposlenima i nadležnima u MUP o tome kako da odgovorimo svi kao država na pitanje ponovo Evropske komisije, jer nismo to ranije uradili, kako da to sprečavamo. Nije način sprečavanja samo da se u jednom pojedinačnom slučaju identifikuje ko je dao te podatke, već da se konačno primene, donesu i primene podaci o klasifikaciji poverljivih podataka, o pristupu poverljivim podacima, o bezbednosnim proverama, zakon da se donese, kako bi sistemski mogli da rešimo taj problem. Na to je ovde i ukazano. Iduća tema koja je pokrenuta je Zakon o Nacionalnim savetima nacionalnih manjina i uopšte položaj nacionalnih saveta. Donete su izmene zakona i ja sam to pozdravio. Tim izmenama se izašlo u susret upravo inicijativom koju sam dao da se otklone propusti u izboru nacionalnih saveta nacionalnih manjina koji su uočeni u prošlom ciklusu. Nije se ušlo do kraja u probleme koje je otvorio s pravom Ustavni sud povodom ustavnosti nekih stvari. Ocenjeno je neustavnim, ali nisu doneta nova rešenja i to treba uraditi. Još jednom ističem potrebu da se depolitizuje rad nacionalnih saveta nacionalnih manjina, da se razdvoji ostvarivanje prava nacionalnih manjina od političkog procesa. Inače, kada je donešen Ustav, u Ustavnom zakonu je stajalo da će Republika Srbija doneti zakon o pravima pripadnika nacionalnih manjina. Nismo to uradili. Doneli smo Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Dakle, umesto bavljenja građaninom, pokušali smo da do toga dođemo preko jednog paradržavnog tela. Jako je bitno da se to paradržavno telo bavi isključivo pravima nacionalnih manjina, kolektivnim i pojedinačnim, a ne da bude refleksija politike. Ja sada, gospodine, samo nastavljam ono kako je početo. Dakle, na početku ove sednice je rečeno da mi treba da kažemo nešto iako mi nismo predlagači zaključaka. Tako da, s obzirom da sam tokom cele ove diskusije od šest sati slušao komentare na moj izveštaj, smatram da je minimalno korektno i da odgovorim na ono što su bili komentari. (Aleksandar Martinović, s mesta: Samo u skladu sa Poslovnikom, a ne koliko vi mislite da treba.)
Gospodine Martinoviću, samo ću da vas podsetim, prvo da ne dobacujete govorniku, a drugo da je otvoren zajednički jedinstveni pretres o: Redovnom godišnjem izveštaju Poverenika za zaštitu ravnopravnosti za 2013. godinu, sa Predlogom zaključka odbora, Redovnom godišnjem izveštaju Zaštitnika građana sa Predlogom zaključka odbora, Izveštaju o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakonu o zaštiti podataka ličnosti sa Predlogom zaključka nadležnog odbora. Tako da, u ovom slučaju, jeste da je stvarno jako teško to sprovesti, jer s jedne strane imate onoga ko je podneo izveštaj i ne možete da mu osporite pravo da učestvuje u raspravi, a s druge strane predstavnika odbora koji je formalni predlagač zaključka. Hajde da rešimo to na neki način. Naš Poslovnik jednostavno u ovom slučaju ne može, odnosno ne mogu jednostavno da razdvojim ko je ovde predlagač čega. Predlagač zaključka, ali ne i izveštaja, zato što je i izveštaj sastavni deo zaključka. Izvolite, gospodine.
Nastojaću da budem što kraći. Zaštitu parlamentaraca od medija ne mogu da vršim. To jednostavno nije u opisu, niti je u mojim nadležnostima, iako i sam osećam nekad to što i vi osećate. Kao što ne mogu ni sebe da štitim od netačnih i zlonamernih navoda u medijima, ne mogu ni bilo koga. Kontrolišem rad državnih organa i nastojim da ukazivanjem na probleme eventualno podignem svest o potrebi poštovanja ljudskih prava i u medijima. To sam učinio u više navrata, čak i po zahtevima nekih ministara, ali to je bila dobra volja medija da tome izađu u susret. Propisi za naknadu štete od elementarnih nepogoda su krajnje manjkavi. Reći ću vam da nakon Kraljeva znamo da ako građanima bude dodeljena šteta da će biti nekoliko instanci koje će da proveravaju da li je ta šteta možda suviše nadoknađena, ali da ako građaninu bude odbijen zahtev da će biti odbijen jednom rečenicom, bez ikakvog obrazloženja i bez prava na dvostepenost postupka. To je napisano. Nažalost, aktuelna situacija nam ponovo skreće pažnju na potrebu da se to reši. Udžbenici i sadržaj udžbenika. Više veoma značajnih postupaka je vođeno o načinu kako se odobravaju udžbenici i kako kvalitet udžbenika prolazi ili ne prolazi odgovarajuće provere. Mogu vam reći da u sektoru obrazovanja po pitanju akreditacije i po pitanju kvaliteta udžbenika postoji ogroman, ogroman prostor za unapređenje i zakonitosti i pravilnosti i transparentnosti i svega ostalog. Ljudi koji to rade u državnim organima i službama nisu do kraja svesni da sprovode zakon, da vrše javna ovlašćenja i da za to u potpunosti moraju da odgovaraju. Molim vas za podršku da oni postupci koje smo vodili, i u saradnji sa Agencijom za borbu protiv korupcije takođe ustanovljavali ozbiljne propuste, budu ne samo okončani mojom preporukom, već i da neko odgovara za to kako radi. Problem sa upisom imena na jeziku nacionalnih manjina, odnosno maternjem jeziku. Izmenama zakona i inicijativama koje sam između ostalih i ja dao došlo je do kvalitetnije zakonske regulative, pre svega, Narodna skupština je to, na kraju krajeva, usvojila, ali i saradnjom sa Ministarstvom pravde i državne uprave, međunarodnim organizacijama i nevladinim organizacijama, od ozbiljne obuke na terenu i kontrole kako se to pravo ostvaruje. Ja sad čujem da postoje novi problemi, ali Zaštitnik građana, ja i moja služba nismo u protekloj godini primili ozbiljne pritužbe koje bi ukazivale na problem na ovom planu. Pozivam one koji su mi u više neformalnih momenata istakli da taj problem i dalje postoji da se obrate konkretnom pritužbom kako bi mogli to da rešimo. Zdravlje. Mislim da je to jedna od najtežih oblasti po pitanju ostvarivanja prava građana. Da, pohvalio sam činjenicu da smo doneli najmanje dva značajna zakona, Zakon o zaštiti prava pacijenata i Zakon o mentalnom zdravlju. U pogledu zaštite prava pacijenata i prilikom donošenja zakona nadležnom ministarstvu sam istakao da je dosadašnji zakon sadržao manji korpus prava koja su uglavnom ne poštovana i da nećemo daleko dogurati ako donesemo zakon sa još većim korpusom prava, a pri tome ni ono manje nismo poštovali. Građani u Srbiji imaju uglavnom na papiru. Evo, spominjano je pravo na drugo mišljenje. Građani Srbije ne mogu da dobiju ni prvo mišljenje u razumnom roku. Pre nekoliko dana imao sam sastanak sa DRI, vi znate da sam upozoravao na nezakonit dopunski rad. Po tri puta ista usluga se naplaćuje, po tri puta iz Fonda zdravstvenog osiguranja ista zdravstvena usluga se naplaćuje, dakle trostruko koja je obuhvaćena obaveznim zdravstvenim osiguranjem. Postoji neverovatan otpor među zdravstvenim institucijama da se ovi problemi rešavaju, lista lekova, zakazivanja, naplata onog što ne sme da se naplaćuje. To sve postoji, utvrdimo to i odgovornost je nova, na izvršnoj vlasti i na vama je reč. Pomenuta je organizacija nezavisnih kontrolnih organa. Da li možemo bolje da se organizujemo? Ombudsman nam je Zaštitnik građana je u Ustavu zato što mora da postoji – mora. Demokratski standard svuda u svetu je da postoji i da se posao koji radi Ombudsman ne može zameniti radom drugih organa. Takođe, postoji demokratski standard da se nezavisno telo, nezavistan organ sa izvršnim ovlašćenjima bavi zaštitom podataka o ličnosti i informacijama od javnog značaja. Nemoguće je spojiti ta dva organa i između ostalog zbog onoga što sam rekao – poverenje donosi obavezujuća izvršna, konačna rešenja, Zaštitnik građana donosi nepravne akte. Snagom autoriteta institucije reaguje, a ne pravnički, dok poverenik radi na pravnički način. Ono što bih stavio kao pitanje pred ovaj dom je opravdanost dosadašnjeg sistema lokalnih ombudsmana i predlog, odnosno Nacrt izmena Zakona o Zaštitniku građana je predviđao određene promene u tom pogledu kako bi napravili jedan efikasniji sistem. Vi znate da moje kolege i koleginice na lokalnom nivou nisu moji zaposleni, nisu moji radnici, nemaju nikakve veze sa mnom. Efikasnost tog sistema je jako, jako upitna. Uvažena narodna poslanica je govorila o pohvala koje dobijamo kao država u Strazburu, u Savetu Evrope. Kao neko ko je još 2000. godine bio predstavnik tada izvršne vlasti u Savetu Evrope mogu da vam kažem da su te pohvale jako lepe za čuti, ali pre svega polaze od kurtoaznih osnova, a da mi treba da vidimo da li građani Srbije treba da se zadovolje sa elementarnim ili prosečnim ili treba da im damo najviše. Građani Srbije imaju najviše prestavki pred Evropskim sudom za ljudska prava i time se ne možemo pohvaliti. Sud u Strazburu je doneo presudu prvu pilot presudu protiv Srbije u slučaju nestalih beba, nakon dve godine nakon što je Zaštitnik građana utvrdio da je neophodno doneti poseban zakon. Evropski sud je istu tu, dakle, pozvao se na izveštaj Zaštitnika građana i tražio donošenje posebnog zakona, i prvo što sam video od tog posebnog zakona je rezultat rada stručnjaka iz nevladinog sektora koji ću ja i poverenik i poverenica podržati, ali nije to situacija s kojom treba da se hvalimo. Na kraju krajeva, trebalo je da dovedem lično komesara za ljudska prava Saveta Evrope da ga odvedem u šume pored Bogovađe da bi zajedno nas dvojica digli svest o dubini povrede ljudskih prava i pretnji ne samo po te ljude nego i po Srbiju i njene građane o takvoj situaciji. Dakle, nemojmo misliti da nemamo šta da radimo po pitanju standarda Saveta Evrope. Da, povećan je broj pritužbi i to nije izneto kao argument da je lošije stanje ljudskih prava. Uprkos onom kako se osećam, pod tolikim brojem pritužbi, dobro je da se građani Srbije žale Zaštitniku građana. To znači da imaju poverenja u državne organe. Građani Srbije znaju bolje nego građani Švedske šta je nadležnost zaštitnika građana odnosno Ombudsmana. Manje ja odbacujem pritužbe zbog nenadležnosti, nego moje švedska koleginica. Ona, dragi narodni poslanici i poslanice što je problem što državni organi, zaposleni u državnim organima sebi dozvoljavaju da sedam godina nakon izbora Zaštitnika građana i dalje se neki od njih iznenade kada im moji saradnici kažu da su dužni da pokažu dokumente i da su dužni da odgovore. Građani to znaju, državni službenici i neki sebi dozvoljavaju da ne znaju, neki državni službenici na položaju dozvoljavaju sebi da izričito krše zakon i zato ne bivaju sankcionisani. Zbog toga 88% otklonjenih propusta u radu organa vlasti treba da, maltene, izgleda kao pravo čudo, bez ikakve sankcije za kršenje zakona. Završavam sa pitanjem izbeglih i raseljenih, u izveštaju strukturalno postoji istaknuto pet posebno ranjivih grupa građana zato što je Zakon o Zaštitniku građana identifikovao tih pet posebno ranjivih grupa građana i zatražio od mene da za tih pet grupa građana obezbedim da njihova prava se posebno štite na nivou zamenika. Dakle, izričito su zakonom nabrojanih pet grupa lica lišenih slobode. Rodna ravnopravnost, znači, pre svega žene u ostvarivanju principa rodne ravnopravnosti. Prava deteta, prava osoba sa invaliditetom i prava pripadnika nacionalnih manjina. Zakon određuje i kako će ovaj izveštaj da izgleda. Gospodin Linta je naveo izuzetno značajne probleme u ostvarivanju ogromne populacije sa kojima se slažem, ali moram priznati da najveći deo toga što ste izneli treba da iznesete pred presudnim ministrom rada i socijalne politike, pred ministrom zdravlja, pred komesarom. Želim da budem podrška u rešavanju tih problema, ali ne mogu osmišljavati politiku. Ne mogu ni ja, ni bilo koji zaštitnik građana biti taj koji će procenjivati da li će gradska vlast regulacionim planom urediti nešto, jer je to na lokalnom nivou. Da li je mogao, ja sam saglasan da je možda trebalo dati kredit na početku, do sada bi se to isplatilo. Ali, to je pitanje politike. U toj oblasti, a ja u to ne smem da se mešam. Bilo je još mnoštvo tema, iako je ovo poslednje, zavšravam sa decom. Predsednik Narodne skupštine u prošlom sazivu i ja, smo se saglasili, a voleo bih da to bude i nastavak u novom sazivu Narodne skupštine da bar jednu stvar po pitanju dece bitno unapredimo u ovoj godini, da decu prosjake, da decu sa ulice zaštitimo i sklonimo. Ima puno drugih problema, ranjivih kategorija. Sada stvarno završavam, treba da znate da ne treba da bude prioritet dalje jačanje institucije Zaštitnika građana. Malo je neverovatno to što ja kažem. Prioritet Narodne skupštine i države Srbije treba da bude uvođenje organizacije, reda, discipline, poštovanja zakona u radu organa vlasti. Nije poenta da ja iduće godine utvrdim još više propusta u radu organa vlasti, nego da organi vlasti rade efikasnije, bolje i kvalitetnije. U tom smislu biće jako malo potrebno još povećanje broja izvršilaca u istražnim odeljenjima, a ono što treba da unapredimo je kvalitet administracije.
Zahvaljujem. Vidim da se za reč javio gospodin Rodoljub Šabić, ali u skladu sa Poslovnikom, član 216. predstavnici nezavisnih tela nemaju pravo na reč. Mi smo pustili gospodina Jankovića da završi svoj odgovor na sve ono što je debatovano, diskutovano. Molim vas, da mi ne dobacujete, držim se Poslovnika, član 2016. Na reč ima pravo gospodin Meho Omerović koji će ovde braniti zaključke. Znači, ovde se ne radi o izveštajima, radi se o zaključcima nadležnog odbora. Izvolite. Molim vas još jedom da ne dobacujete predsedavajućem, kršite Poslovnik.
Izvinjavam se gospodine potpredsedniče Skupštine, naši uvaženi gosti gospodin Šabić, gospođa Petrušić, gospodin Janković, su tu prezentovali svoje izveštaje. Zaista bih iskoristio to pravo i mogućnost da svima njima, ne samo gospodinu Jankoviću, nego i gospođi Petrušić, kao i gospodinu Šabiću, dam pravo, ne ja, nego vi, kao predsedavajući u skladu sa Poslovnikom, a ja ću posle koristiti pravo kao predsednik Odbora koji je ovlašćeni predlagač.
Molim vas da koristite to pravo jer se držim ovde striktno Poslovnika i vi imate pravo na reč i to je to. Izvolite, možete govoriti.
Gospodine potpredsedniče, meni je sada zaista neprijatno. Posle Zaštitnika građana, niste dali pravo Povereniku za zaštitu informacija od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, kao što pretpostavljam ne biste dali reč ni gospođi Petrušić da se sada javi. To je malo neuobičajeno.
Ja se izvinjavam poslaniče Omeroviću. Striktno se držim Poslovnika. Ja molim narodne poslanike, molim ljude koji su predstavnici nezavisnih tela koji su prisutni ovde...
Ali ste dali reč gospodinu Jankoviću, mogli ste i morali dati reč i gospodinu Šabiću.
Nemojte molim vas da mi dobacujete sa mesta. Nemojte da kršite Poslovnik. Završite ono što ste započeli i što vam pripada u skladu sa Poslovnikom. Ja sam ovde, kao potpredsednik Narodne skupštine tu, da se držim Poslovnika i da poštujem Poslovnik i Zakon o Narodnoj skupštini Republike Srbije. Izvolite, ako hoćete da završite, u skladu sa zaključcima izveštaja. Držaću se do kraja Poslovnika. Hvala.
Naravno da ću se držati Poslovnika, pre svega, za razliku od vas gospodine potpredsedniče Skupštine, jer zaista je nelogično i zaista je kršenje Poslovnika da vi date pravo jednom od onih o čijim izveštajima razgovaramo, da brani i da da reč, a da ne date pravo drugima. Imamo sad nezamislivu situaciju, do sada nezabeleženu, da vam napuštaju sednicu predstavnici Zaštitnika građana, odnosno Poverenika za zaštitu informacija od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti i Poverenica zaštitu ravnopravnosti. Doveli ste do toga, ja se izvinjavam, ja ću koristiti svoje pravo po Poslovniku, ali pošto imam pravo po Poslovniku, podsećam vas, član 96, predlagač akta….
Izvinjavam se, moram još jednom da objasnim i moram da vas upozorim, da sam se ja samo držao Poslovnika, kada sam krenuo u predsedavanje i gospodin Janković je imao reč. Držim se tačke i člana 237. Poslovnika i molim vas, ako hoćete završite vaš govor u skladu sa zaključcima, nemate pravo predsedavajućem, možete da ukažete na povredu Poslovnika, ali kada završite vaš govor. Hvala vam. Molim vas da se prijavite.
Zahvaljujem se, gospodine potpredsedniče. Govoriću u skladu sa članom 96. Poslovnika, ali na veliko zadovoljstvo većine prisutnih koji su imali strpljenja od jutros da budu ovde prisutni u sali za razliku od mene, tu sam zaista iskren i ja neću koristiti sve vreme, jer član 96. Poslovnika mi dopušta da govorim bez ograničenja. Odbor koji je predložio zaključke je Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova i ja sam slučajno ili namerno predsednik tog odbora i ja sam ovlašćeni predstavnik tog odbora i ja ću koristiti to svoje pravo i kao što ste mi vi dali reč, ja ću se upravo osvrnuti na ono što je bila rasprava tokom celog dana. Na moju veliku žalost, iako je to vaš prethodnih, potpredsednik Skupštine, gospodin Arsić rekao, dobar deo i narodnih poslanika, nažalost, nije shvatio o čemu se ovde radi, jer mi vodimo zajednički jedinstveni pretres o predlogu zaključaka dva odbora na izveštaje gospođe Petrušić, gospodina Šabića i gospodina Jankovića, ceo dan i mi pričamo o zaključcima matičnih, ovlašćenih odbora, a ne o godišnjim izveštajima koje su oni podneli, jer o njihovim izveštajima mi raspravljamo. Upravo zato, pošto je reč o jedinstvenom pretresu, niko danas ovde, ceo dan na sreću ili na žalost nije se osvrtao na nešto što je vama beznačajno, ali jedina tri amandmana koja su podnesena ovde, podnesena su od strane poslanika koji se čak nije udostojio ni da dođe na sednicu odbora, koji je predložio ove zaključke, iako je član tog odbora, koji se nije udostojio ni da dođe na sednicu kada se vodi rasprava, osim jednog supotpisnika tog amandmana, koji upravo diže ruku da bi valjda replicirao, jer mu nešto nije jasno. Mislim da to zaslužuje pažnju iz nekoliko razloga. Dakle, zato što su ti amandmani koji su podneseni jedini amandmani od svih nas 250, koji supodneseni na tri izveštaja, godišnja, koje su podneli gospoda o kojima se radi, ali i više od toga, želim da zaštitim Skupštinu, da zaštitim odbor kojim predsedavam, jer je rano jutros, svi smo zaboravili, mnogo brzo se odvijaju stvari i u ovom visokom domu, rečeno da „Odbor za ljudska i manjinska prava, u svom predlogu zaključaka očigledno ignoriše uočene probleme i Odbor za ljudska i manjinska prava omalovažava probleme sa kojima se manjine susreću i na svoj način, jezički pokušava da zamagli činjenice navedene u izveštaju“. Dakle, jutros je to rečeno ovde od strane poslanika koji je član Odbora za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova, koji je podneo amandman, a koji se nije udostojio nikada, od kada postoji taj odbor da bude prisutan na sednici odbora. Želim u svojstvu predsednika odbora da zaštitim sve članove odbora kojim predsedavam, želim da zaštitim Skupštinu Republike Srbije od neistina koje su se čule u ovim navodima. Zašto to kažem? Vrlo prosto i jednostavno, amandmani koji su podneseni su za odbor čiji sam ja ovlašćeni predlagač u ovom trenutku, neprihvatljivi i odbor ih odbacuje i predlaže Narodnoj skupštini da ih u danu za glasanje ne prihvati. Zašto? Zato što predlog koji je dat, prvi amandman, kaže – Narodna skupština usvaja redovan izveštaj Zaštitnika građana i poziva Vladu da najkasnije do kraja 2014. godine otkloni sve manjkavosti koje su utvrđene ovim izveštajem. Predlažem Narodnoj skupštini, svim mojim kolegama da ne prihvate ovaj amandman iz sledećih razloga…
Kolega Omeroviću, ja vas molim, o amandmanima ćemo govoriti na sednici u pojedinostima. (Narodni poslanik Gordana Čomić, s mesta: Ovo je sramota, sram vas bilo!)
Nema sednice u pojedinostima, gospodine potpredsedniče, ovo je jedinstveni pretres. Nemojte molim vas da kršite Poslovnik, nema sednice o amandmanima i pustite me da koristim svo svoje vreme, nemojte me terati da pričam sve vreme koje imam. Dakle, ovaj amandman je suprotan članu 238. Poslovnika naše Skupštine. Zašto? Zato što Skupština i nadležni odbori razmatraju, a ne usvajaju, gledam u poslanike koji su iskusni pravnici, nisam pravnik. Da li je to tačno? Da. Dakle, odbori razmatraju, ne usvajaju izveštaje nezavisnih državnih tela. Nakon razmatranja izveštaja, nadležni odbor podnosi izveštaj Narodnoj skupštini sa predlogom zaključaka, odnosno preporuka sa merama za unapređenje stanja u tim oblastima, što je Odbor za ljudska i manjinska prava uradio i to jednoglasno. Prema tome, Narodna skupština ne usvaja izveštaj nezavisnih državnih organa. Suština zaključaka u kojima Narodna skupština odlučuje na predlog odbora, nije usvajanje ili neusvajanje izveštaja nezavisnih državnih organa, već ovi izveštaji, upravo izveštaji odbora kojim ja predsedavam, treba da posluže svima nama, Narodnoj skupštini ukoliko i kada usvoji ovaj izveštaj, da sagleda stanje u određenoj oblasti i predloži mere za unapređenje stanja. Što se tiče amandmana koji su predložili da se Vlada Republike Srbije obaveže do kraja 2014. godine, da otkloni sve manjkavosti, taj zaključak je već definisan tačkom 7. upravo zaključkom koji smo mi ponudili kao matični odbor. Prema tome, navedeno je da se Vlada obavezuje da jednom u šeste meseci Narodnoj skupštini dostavi informaciju sa podacima koji su upravo razvrstani i ovaj amandman je besmislen. Amandman broj dva koji su podneli povodom zaključka razmatranja godišnjeg izveštaja Zaštitnika građana, između ostalog, oni predlažu da se u tekst zaključka unese obaveza Narodne skupštine da prilikom imenovanja komisije za izvršenje krivičnih sankcija se obezbedi zastupljenost narodnih poslanika koji su izabrani sa manjinskih lista. U ime Odbora predlažem da ne prihvati ovaj amandman iz sledećih razloga. Zakon o izvršenju krivičnih sankcija u članu 278. predviđa da Narodna skupština obrazuje komisiju za kontrolu izvršenja krivičnih sankcija. Komisija ima pet članova na predlog nadležnog odbora iz reda narodnih poslanika. Odlukom Narodne skupštine je jasno i precizno definisano ko čini sastav te komisije. To su tri člana koja se biraju iz reda članova ili zamenika u odboru koji je u delokrugu pravosuđa. To je, dakle, Odbor kojim predsedava kolega Petar Petrović, Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i dva člana koja se biraju iz redova Odbora u čijem je delokrugu pitanje ljudskih prava, zdravlja i socijalne politike. Prema tome, sastav komisije je definisan, polazeći od zadataka komisije, tj. omogućava se da u komisiji učestvuju predstavnici odbora u čijem delokrugu su poslovi koji istovremeno podrazumevaju i zadatke komisije, a ne biraju se iz redova narodnih poslanika sa određenih izbornih lista ili poslaničkih grupa. Smatram da je ovo rešenje opravdano i omogućava efikasan rad komisije, jer tu je zakon vrlo precizan i jasan. Nema smetnje, s druge strane, tu mogu podržati predlagača amandmana, da odbori prilikom predlaganja kandidata predlože i pripadnike nacionalne manjine ako je član odbora pripadnik nacionalne manjine, ali to ne mora da bude presudan kriterijum, jer kriterijum je definisan pomenutom odlukom i mora biti član odbora u čijem je delokrugu pitanje kojim se ostvaruje zaštita prava, zdravlja i socijalne politike. Poslednja stvar koju želim da kažem to je odgovor na treći amandman kojim oni traže da se nacionalni saveti nacionalnih manjina definišu kao državni organi manjinske samouprave. Ja vam skrećem pažnju, ovde je i predlagač amandmana napravio grešku. Zašto? Tekst amandmana i obrazloženja je protivrečan, jer u amandmanu govori o državnoj samoupravi, a u obrazloženju ne govore o organima državne samouprave. Dakle, ni sami nisu u obrazloženju pratili sebe u predlogu amandmana koji su hteli da predlože. Dakle, ne postoji osnova niti bilo koji razlog da odbor koji je predložio zaključke o kojima mi razgovaramo prihvati ova tri amandmana i to je samo jedan jedini razlog zbog koga sam se ja javio, jer sam ovlašćen ispred Odbora za ljudska i manjinska prava da odgovorim na amandmane uvaženih kolega narodnih poslanika koji su podneli amandmane na predloge zaključaka odbora, jer su to jedina tri amandmana koja su danas ovde bila ponuđena, a o kojima, nažalost, niko nije ni reč jedinu spomenuo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić, po Poslovniku. Izvolite.
Zahvaljujem. Povređeni su članovi 107. u 1. stavu koji govori o zabrani da govornik povređuje dostojanstvo Narodne skupštine, što ste vi učinili, jer ste govorniku u trenutku kada ste napravili povredu Poslovnika i član 27. koji vas obavezuje da se starate o redu u Narodnoj skupštini, povezano sa članom 238. stav 2. o učešću predstavnika drugih nezavisnih tela na sednicama Narodne skupštine. Vaše obrazloženje upućeno zabranom davanja reči povereniku za slobodan pristup informacijama Rodoljubu Šabiću i poverenici za ravnopravnost Neveni Petrušić, glasilo je da se ne razgovara o njihovim izveštajima, pa se morate odlučiti ili su Poslovnik prekršili svi oni koji su učestvovali na sednici i svima treba izricati opomene zbog kršenja dostojanstva Narodne skupštine ili ste vi teško povredili Poslovnik Narodne skupštine i bez ikakve potrebe, sasvim nepotrebno, izbacili iz sale predstavnike nezavisnih tela o kojima razgovaramo, ne formalno, ali stavom. Ne razumem zašto? Da li je nekog jako nerviralo to što govore predstavnici nezavisnih tela, pa je neko nekom telefonirao, pa vi na uštrb ugleda Skupštine izgovarate obrazloženje da se ovde ne razgovara o izveštajima nezavisnih i regulatornih tela, te da njih dvoje ne mogu da dobiju reč pošto je već govorio Saša Janković? Apsolutno nepotrebno. Razlog zašto smatram da je moja obaveza da govorim o ovome kao povredi Poslovnika pojačan je time što ste prekinuli narodnog poslanika dok je govorio o amandmanima, govoreći da će biti pretres u pojedinostima. Neće. To je takođe uvreda dostojanstva Narodne skupštine. Ako predsedavate sednicom morate znati da je sada i ovde jedinstveni pretres kada govorimo u načelu i u pojedinostima. Hvala. Ne želim da se izjasnite pošto nemam nade da smo se razumeli.
Ja sam dužan da obrazložim. Naravno da kao predsedavajući nisam nikoga izbacio, niti je ovde ko izbacivao bilo koga iz Narodne skupštine, što ne znači da se neću zalagati da uvek se zalažete za svoje mišljenje i da kažete do kraja ono što hoćete. Smatram da se samo držim članova 237. i 238. Poslovnika. To je moja dužnost ovde i niko u ovoj Narodnoj skupštini i nijedan od današnjih predsedavajućih nije rekao da se ovde ne razmatraju izveštaji. Znači, ovde se glasa, razmatraju se izveštaji, ali po Poslovniku pravo ima da govori ovlašćeni predstavnik odbora o tim zaključcima. Da li hoćete da se izjasnite o povredi Poslovnika u danu za glasanje još jednom pitam?
Ne želim izjašnjavanje, a u stenogramu ćete videti šta ste danas u stvari uradili.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić. Recite samo po kom osnovu?
Gospodine predsedavajući, član 34. Poslovnika. (Marko Đurišić, s mesta: O čemu se radi? Ja sam se javio pre pola sata.)
Molim poslanike da ne dobacuju sa mesta. Idemo po redu. Izvolite, gospodine Babiću.
Predlažem da na osnovu člana 34. odredite jednu pauzu od desetak minuta da sazovemo jedan hitan Kolegijum Narodne skupštine kako bi iz ove krajnje neprijatne situacije izašli kvalitetnije. Molim vas za jednu pauzu od desetak minuta kako bi napravili blic Kolegijum i kako bi ovu sednicu uveli u jedan normalan tok i normalno je završili.
Ja vam se zahvaljujem na predlogu, gospodine Babiću. Mislim da sednica ide sasvim normalnim tokom. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Enis Imamović. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, povređen je Poslovnik u članu 161. koji kaže da narodni poslanici imaju pravo da predlažu amandmane. Ovde je danas predložen zaključak i od nas se traži da taj zaključak slepo prihvatimo, koji duboko zalazi u jedno zamagljivanje javnosti, koji ignoriše odredbe izveštaja i koji je kontradiktoran. Govoriću samo o jednom primeru kontradiktornosti, a to je u tački 2. zaključka o izveštaju Zaštitnika građana, koji ima dva stava koji su kontradiktorni jedan sa drugim. U 1. stavu vi hvalite Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, na koji niste…
Molim vas, ovo je povreda Poslovnika, tako da recite šta je konkretna povreda Poslovnika.
Obrazlažem povredu Poslovnika. Imam dva minuta da obrazložim. Dakle, u 1. stavu se hvali zakon na koji nije usvojen ni jedan amandman koji su podnele stranke nacionalnih manjina. Hvalite zakon koji ni na koji način ne reguliše izbore za nacionalne savete nacionalnih manjina, koji ruši demokratičnost i ruši regularne izbore za nacionalne savete nacionalnih manjina. U 2. stavu kažete i pozivate Vladu da otkloni nepravilnosti. Dakle, sama logičnost kaže da kada je sve u redu nema nelogičnosti, odnosno, kada ima nelogičnosti nije sve u redu. Vi tražite od nas da prihvatimo jedan zaključak koji vređa inteligenciju i na taj način vređa dostojanstvo. Pozivam sve da malo pažljivije čitamo sve ono za šta se traži da ovde glasamo, a od nas odbor traži da glasamo za nešto što je kontradiktorno.
Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Recite samo po kom osnovu.
Poštovani predsedavajući, ja ću vas podsetiti da ste vi dužni da kada poslanik ukazuje na povredu Poslovnika poslaniku date reč. (Predsedavajući: Molim vas da kažete koji član Poslovnika?) Član 96. Poslovnika. Ja ću vas podsetiti da mi danas vodimo zajednički jedinstveni pretres o redovnom godišnjem izveštaju Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, redovnom godišnjem izveštaju Zaštitnika građana za 2013. godinu i izveštaj o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka ličnosti u 2013. godini i predlogom zaključka Odbora za pravosuđe i ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova. Ovde je podsetnik, da ne bi gledali sada stenograme sa otvaranja rasprave. Jutros predsedavajuća, predsednica Skupštine je, kada je pročitala tri tačke dnevnog reda, izgovorila sledeću rečenicu – da li predstavnici predlagača žele reč i kao predlagaču, reč je dala prof. dr Neveni Petrušić, gospodinu Saši Jankoviću, gospodinu Rodoljubu Šabiću, a posle je pitala i predsednike odbora gospodina Mehu Omerovića i Petra Petrovića, da li žele reč? Znači, da li je predsednica Skupštine povredila Poslovnik kada je predstavnicima ovih institucija kao predlagačima jutros dala reč, jer vi njima na kraju ovog zasedanja niste želeli da date reč, osporavajući da su oni predlagači dokumenta o kojima raspravlja Skupština? Znači, neko je povredio Poslovnik. Da li je to bila predsednica parlamenta jutros ili ste to bili vi kada niste hteli da date reč i uveli nas u ovu neprijatnu situaciju da nam predsednici tri nezavisna tela izlaze sa Skupštine? Ne znam koji je to telefonski poziv, šta se to desilo, koja je to izjava ovde nekog isprovocirala da vi povredite Poslovnik, potpuno nepotrebno. Imali smo jednu korektnu i kvalitetnu diskusiju ceo dan. Ne znam šta se to desilo da ste došli u ovu situaciju i povredili Poslovnik.
Molim vas da kažete koji član Poslovnika?
Član 96. Poslovnika. Ja ću vas podsetiti da mi danas vodimo zajednički jedinstveni pretres o redovnom godišnjem izveštaju Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, redovnom godišnjem izveštaju Zaštitnika građana za 2013. godinu i izveštaj o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka ličnosti u 2013. godini i predlogom zaključka Odbora za pravosuđe i ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova. Ovde je podsetnik, da ne bi gledali sada stenograme sa otvaranja rasprave. Jutros predsedavajuća, predsednica Skupštine je, kada je pročitala tri tačke dnevnog reda, izgovorila sledeću rečenicu – da li predstavnici predlagača žele reč i kao predlagaču, reč je dala prof. dr Neveni Petrušić, gospodinu Saši Jankoviću, gospodinu Rodoljubu Šabiću, a posle je pitala i predsednike odbora gospodina Mehu Omerovića i Petra Petrovića, da li žele reč? Znači, da li je predsednica Skupštine povredila Poslovnik kada je predstavnicima ovih institucija kao predlagačima jutros dala reč, jer vi njima na kraju ovog zasedanja niste želeli da date reč, osporavajući da su oni predlagači dokumenta o kojima raspravlja Skupština? Znači, neko je povredio Poslovnik. Da li je to bila predsednica parlamenta jutros ili ste to bili vi kada niste hteli da date reč i uveli nas u ovu neprijatnu situaciju da nam predsednici tri nezavisna tela izlaze sa Skupštine? Ne znam koji je to telefonski poziv, šta se to desilo, koja je to izjava ovde nekog isprovocirala da vi povredite Poslovnik, potpuno nepotrebno. Imali smo jednu korektnu i kvalitetnu diskusiju ceo dan. Ne znam šta se to desilo da ste došli u ovu situaciju i povredili Poslovnik.
Vreme. Smatram da član 96. Poslovnika nije povređen. Držao sam se Poslovnika, konkretno tačaka 237. i 238. Imate pravo da se u danu za glasanje Narodna skupština izjasni. Da li želite? (Marko Đurišić, s mesta: Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem. Član 238. stav 2, pročitaću ga, pa samo ako možete da objasnite koji deo nije jasan. „U radu na sednici nadležnog odbora i sednici Narodne skupštine učestvuje predstavnik nezavisnog državnog organa čiji se izveštaj razmatra“. Da li možete da objasnite na koji način oni učestvuju u raspravi ako u njoj ne mogu da govore? Da li možete da objasnite, ne toliko nama, nego prosto građanima, jer nama je jasno, to očigledno samo vama nije jasno od svih poslanika prisutnih u sali, na koji način smatrate da oni nemaju pravo da govore u raspravi u kojoj ih Poslovnik obavezuje da učestvuju? Ovo što ste gospodinu Omeroviću, već sam govorila o tome, zaista je neozbiljno da vi kao potpredsednik Skupštine ne znate šta znači jedinstveni pretres i na opasku gospodina Babića da smo mi sad u nekakvoj neprijatnoj situaciji iz koje ćemo izaći ako date pauzu, ne, nismo u neprijatnoj situaciji. Ovo što se sada dešava je posledica onoga o čemu smo govorili na celoj sednici, a to je lomljenje institucija, nepoštovanje procedura i nepoštovanje pravila. Da niste ove ljude naterali da izađu iz sale svojim ponašanjem, možda ste nešto mogli o tome i da čujete.
Zahvaljujem. Moram da prokomentarišem i da vam obrazložim, kako mi to Poslovnik i nalaže. Nisam nikoga oterao cela današnja diskusija je bila veoma korektna, o svim izveštajima. Pozivam se i na član 96. u kojem jasno piše, stav 1. – predlagač akta, odnosno ovlašćeni predstavnik grupe predlagača akta koji dobija kada je zatraži, na njega se ne odnosi ograničenje u pogledu trajanja izlaganja. Jasno piše. Imate pravo da zatražite da se u danu za glasanje Skupština izjasni o ovom vašem predlogu. Da li želite? (Aleksandra Jerkov, s mesta: Nije važno uopšte.) Hvala. Reč ima narodni poslanik Enis Imamović.
Poštovani predsedavajući, povredili ste član 108. stav 1. koji kaže da se o redu na sednici Narodne skupštine stara predsednik, odnosno predsedavajući Narodne skupštine. Bili ste dužni da opomenete narodnog poslanika koji se predstavljamo da u ovom trenutku i po ovim amandmanima koje smo mi podneli predstavlja odbor. Tražim zvanično mišljenje nadležnog Odbora za ljudska i manjinska prava o ovim amandmanima i zaključak po kojem se narodni poslanik ovlašćuje da govori o ovim amandmanima na sednici. Gospodin jeste predsednik nadležnog odbora, ali ja tražim mišljenje nadležnog odbora po ovim amandmanima, pošto je on diskutovao i na ovoj sednici je predstavljao čitav odbor. Ne znam da li on za to ima ovlašćenje, pošto nisam dobio zvanično obaveštenje od odbora. Zadatak nas legitimnih predstavnika Bošnjaka u ovom parlamentu jeste da tražimo načine da otklonimo probleme sa kojima se susreću Bošnjaci, odnosno nacionalna manjina koju u ovom parlamentu predstavljamo. Zadatak nekih privatnih Bošnjaka jeste da donosi zaključke i da to u ovoj Skupštini rade na onaj način na koji samo znaju da rade. Nama se ni po kom osnovu ne može osporiti pravo da predlažemo amandmane i da tražimo da se zaključci koje ova Skupština donosi izmene i da pokušamo da ispravimo ono za šta smatramo da je nepravda. U prethodnoj diskusiji videli smo da predsednik Odbora za ljudska i manjinska prava krši prava narodnih poslanika. To je apsolutno neprihvatljivo.
Vreme. Određujem pauzu od 10 minuta. Molim da dođu svi na kolegijum koji ću održati u sali broj 1. Zahvaljujem. [[Posle pauze]] Samo da obavestim narodne poslanike o dogovoru sa Kolegijuma. Prekinućemo danas sa radom i nastavak sednice po istoj tački dnevnog reda biće sutra u 10.00 sati. Zahvaljujem.