Hvala lepo. Replika traje dva minuta, ja ću se držati toga. Juče je jedan od kolega prekoputa, šef poslaničke grupe SNS-a, izrekao mnogo neistina vezano za mene, moju ličnost, tako da ću u najboljoj nameri, u najboljoj atmosferi da uzvratim na to. Prvo me je optužio da sam "đuskao u JSO". To je, em laž, em glupost. Bio je koncert u Kuli, Bajaga i Instruktori i ja sam bio prisutan. Rekao je da sam ja rekao da je Legija narodni heroj. To ni u stanju potpunog ludila ne može da mi padne na pamet. Posle toga je rekao da je vanredno stanje u vreme "Sablje" uvedeno na neustavan način i da je tad trebalo da to uvede Skupština, ali da je to uvela v.d. predsednika Srbije tada, u tom trenutku. Pa, ne čudi me da neko ko se hvali da je vrstan pravnik, to je inače običaj kod naprednjaka da se hvale da su najbolji studenti, nema pojma o onome što govori, ili laže. Po Ustavu iz 1990. godine, član 83. stav 1. tačka 8) piše da predsednik države proglašava vanredno stanje na obrazložen predlog Vlade. Prema tome, taj samozvani pametni pravnik koji predaje na nekakvoj srednjoj medicinskoj školi, ne znam kakvoj, nema pojma sa pravima, ili je imao nameru da slaže srpsku javnost. Ja se nadam da je ovo drugo. U principu, ne bih karakterisao to ponašanje, on je sam karakterisao više puta, tako da neću da pričam o tome. Rekao je da su neki ljudi, jedna pevačica i jedan pevač i jedan general uzeli odštetu zato što su bili u "Sablji". Nije tačno. Ceca je osuđena ležala sa nanogicom, Lukas se dogovorio, nije tražio ništa i Pavković je otišao u Hag posle toga.
Niko ih nije pominjao poimence, prema tome, završite repliku. Nije to izrečeno. Pravni fakultet u Novom Sadu nije makar kakva škola. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, drago mi je, gospođo Gojković, što ste omogućili da se ova rasprava koju smo počeli sinoć završi do kraja. Bilo bi dobro da gospodin Živković taj član Ustava iz 1990. godine pročita do kraja, jer ga nije pročitao do kraja. On je pročitao samo nekoliko rečenica koje idu u prilog njegovoj argumentaciji. Kada bi pročitao taj član Ustava iz 1990. godine do kraja, onda biste vi, narodni poslanici, i vi, građani Srbije, mogli da čujete da je u tom Ustavu pisalo da se vanredno stanje može uvesti samo na delu teritorije Republike Srbije, a oni su ga uveli na celoj teritoriji Republike Srbije, i to ne da bi se borili protiv organizovanog kriminala, nego da bi vodili političku hajku protiv ljudi koji im u tom trenutku nisu odgovarali. Ko je izmislio tzv. zemunski klan? Oni koji su došli na vlast posle 5. oktobra 2000. godine. To je bio jedinstven klan, zemunsko-surčinski. Kad su oni došli na vlast, onda su napravili podelu na zemunski klan, koji ne valja i surčinski klan, koji valja. Sećate se "Krmivo produkta"? Ko je tamo išao na zabave? Ko se tamo družio? Ko je tamo pio vino? Jel se sećate šta je govorio onaj vlasnik "Krmivo produkta"? Kaže - kad su počeli da dolaze kod mene 5. oktobra 2000. godine, neko u pocepanim farmerkama, u nekim patikama, u nekoj staroj jakni, a posle godinu dana, svi sa nekim besnim džipovima, u najnovijim odelima, najbogatiji ljudi na svetu. Objasnite građanima Srbije kako je to moguće? To je jedna stvar. (Predsednik: Vreme.) Evo, završavam. Druga stvar. Kaže Zoran Živković - rezultat "Sablje" i rezultat uvođenja vanrednog stanja je da je Nebojša Pavković završio u Hagu. Super. Odradili ste najbolju moguću stvar za Srbiju, isporučili ste čoveka koji je za vreme NATO bombardovanja bio komandant Treće armije. Prekršili ste Ustav, isto kao što ste prekršili Ustav iz 1990. godine, kada ste Slobodana Miloševića, bez bilo kakvog pravnog osnova, na osnovu uredbe Vlade, vi koji danas pričate o uredbama Vlade… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Prvo, neka samozvani dobri pravnik pročita taj član. Tamo piše - ako se na delu teritorije ugrozi bezbednost… Čitaj, član 84, neću da držim predavanje ovde, mator sam a i nemam formalne kompetencije za to. Što se tiče teme oko Miloševića, odmah da dam odgovor. Prvo izručenje za Hag je bilo 1997. godine, i to je uradio Milošević. I onda se setite one dvojice, ne mogu sad da se setim kako se zovu, dajte mi pet minuta pa ću naći kako se zovu, Erdemović i još jedan. Prema tome, to je verifikovano Kumanovskim sporazumom, koji je potpisan kada je sada vladajuća većina bila takođe vladajuća većina. Onda nemojte da izmišljate i da lažete. Što se tiče "Sablje", ponavljam, potpuno ponosan na sve što je urađeno tamo. Ne postoji ništa što je loše urađeno. Ja nisam bio u Šilerovoj nikad, a vi nemojte da prozivate sada svoje ministre, to nije lepo sa vaše strane. To sam ja uradio još kada je trebalo, tako da, ali ja ne znam gde je Šilerova, ni dan danas, mada živim u Beogradu tako dugo i znam jako dobro Beograd, ali to nema nikakve veze sa vlašću koja je bila tada odgovorna za život Srbije. To je od novembra 2000. godine do decembra 2003. godine i to je Periklovo doba Srbije u svakom pogledu.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Nisam razumeo najbolje ovo oko novembra 2001. godine do 2003. godine, pravo da vam kažem. Možda bi gospođa Vjerica Radeta kao sudionik tih događaja mogla malo da me podseti na šta je gospodin Zoran Živković mislio. Ja se sam dobro sećam, kao što se i sećaju građani Srbije tog vremena, kada su oni došli na vlast, dakle, kada su oni došli na vlast, Milorad Ulemek Legija, koji je u to vreme bio komandant Jedinica za specijalne operacije, proglašen je nacionalnim herojem zato što je okrenuo leđa Slobodanu Miloševiću i prešao na stranu DOS-a. Sada ja pitam gospodina Živkovića, koji je bio savezni ministar unutrašnjih poslova - kako je moguće da su ljudi poput Dušana Spasojevića, poput Mileta Vukovića Kuma, poput svih onih koje ste 2003. godine, znači, post festum, proglasili kriminalcima, ubicama i tako dalje… Svi su imali legitimacije, službene legitimacije Resora Državne bezbednosti. Svi do jednog. Govorio sam o takozvanom zemunsko-surčinskom klanu, koji je postojao i pre 5. Oktobra 2000. godine i onda kada ste vi došli na vlast, onda ste napravili veštačku podelu pa ste rekli – ovo su Zemunci, ali i ti Zemunci su postali kriminalci posle 12. marta 2003. godine. Do 12. marta 2003. godine oni su bili ugledni biznismeni. Neki su bili policajci, neki su bili advokati, neki su bili ovo, neki su bili ono, ali svi su bili ugledni građani Republike Srbije. Od 12. marta 2003. godine postoje dva klana, jedan je zemunski koji ne valja, a drugi je surčinski koji valja. Taj surčinski klan to vam je „Krmilo-produkt“. On nije stanovao u Šilerovoj ulici. Vi znate gde je „Krmilo-produkt“ imao firmu, u Surčinu. Kod njega ste išli najpre u pocepanim patikama, posle toga u džipovima, najnovijim modelima, skupim cipelama itd.
Hvala. Repliku je tražila Vjerica Radeta na izlaganje Aleksandra Martiniović. Je li tako? Ne grešim. (Zoran Živković: Replika.) Vi sigurno, nego sada direktno zbog ovoga… da, da. Nekako ću da probam da … Izvolite.
Što se tiče sadašnjeg vanrednog stanja mi smo izneli svoj stav i mislimo da je to trebala da uradi Narodna Skupština, ali u kontekstu ove rasprave - ovo što se sada dešava je vrhunac demokratije u odnosu na vanredno stanje koje pamtimo iz 2003. godine. I u pravu je kolega Martinović da sam u to vreme bila narodni poslanik i da se sećam svega. Sećaju se i građani. Niste u pravu, gospodine Martinoviću, nisu oni doneli odluku, već lično Nataša Mićić. Sećate se koliko je to bilo smešno kada je ona sa tašnom na ramenu izašla i rekla – odlučila sam da donesem odluku. Ljudi su se smejali toj rečenici, pre svega. Takođe, mi koji smo tada bili narodni poslanici dobro se sećamo kako smo ulazili u Skupštinu. Prvo, sednice Skupštine su bile bez prisustva kamera, stroga tajnost. Drugo, u onoj tamo zgradi smo bili, bili su specijalci u komplet crnim uniformama, samo su im se oči videle, prosto da se čovek uplaši kada uđe sa vrata Skupštine i odmah tako nešto sretne. Takođe, sam sudionik vremena kada se birao predsednik Vlade posle smrti Zorana Đinđića, što je bilo nešto što ja valjda nikada do kraja života neću zaboraviti. Naravno, razumemo da ako umre neki državni funkcioner država ne može da stane, mora da se bira neko drugi. Ali, tada pošto ju u igri bio Nebojša Čović, pa onda da ne bi on došao na to mesto, onda se grupa o kojoj je govorio Martinović okupila i onda su se oni dogovorili da to bude Zoran Živković. Takođe, bez prisustva javnosti, Zoran Živković je izglasan za premijera. Takođe, njihova stvar, neko mora, pa neka je i on kakav god je. Ali, ono što se pamti jeste da su oni i tada aplaudirali da su se smejali, da je Zoran Živković imao čestitke. Pet dana posle smrti tadašnjeg njegovog predsednika stranke. Hvala.
Zoran Živković ima reč.
Dakle, ponavljam još jednom, svakom pismenom građaninu Srbije preporučujem da pročita član 43. Ustava iz 1999. godine i biće jasno kako je uvedeno vanredno stanje i posle toga je bilo naravno 10 inicijativa vezanih za to pred Ustavnim sudom tadašnjim. Naravno da niko nije osporio ustavnost uvođenja vanrednog stanja i da ne pričamo o tome dalje. Potpuno razumem jako interesovanje za tzv. zemunski i surčinski klan, kako god da ga zovete, jer naravno vi ste to od malih nogu pratili svaki dan. Kada je neko fasciniran nekim, kada mu je to životni uzor onda naravno da prati svaki dan, da pamti ceo život ko je gde bio, ko je šta radio. Žao mi je, ja se nisam time bavio. Potpuno shvatam ogorčenje svih onih koji su nesretni bili u "Sablji", koji su mislili da to ništa ne valja, svi kriminalci su se tada plašili i svi koji su bili fascinirani kriminalom su se tada plašili i kako je izabran predsednik Vlade tadašnji postoji naravno i dokumentacija za to i koliko se sećam - ne sećam se da je sednica bila tajna, ali nema veze, možda jeste, nije bila tajna sigurno. Možda je bila bez medija. To smejanje i čestitanje to je stvarno bezobrazluk, kao kada neko se izuje pa hoće pa potruje svoju okolinu i izuje cipelu, a onda kao gađa predsednika Skupštine da bi opravdao svoj pokušaj hemijskog rata. Prema tome, ponosan, još jednom, na ono što je bila "Sablja", spreman i dan danas da odgovaram za sve pred pravosuđem, pred Bogom, pred, nađite neki treći autoritet, a samo jedna ispravka - tačno je da sama pogrešio malopre oko vremena. Znači, od novembra 2000. godine do decembra 2003. godine.
Hvala. Izvolite.
Gospodin Živković je izgleda sve pomešao. Ne radi se o Ustavu iz 1999. godine, nego o Ustavu iz 1990. godine, koji je donet 28. septembra 1990. godine i u tom Ustavu u članu 83. lepo stoji da se vanredno stanje uvodi na delu teritorije Republike Srbije… (Zoran Živković: Pročitaj ceo član.) … Da, da, na delu teritorije Republike Srbije kada su ugroženi bezbednost… Polako, što ste nervozni? (Zoran Živković: Pročitaj ceo član.) Čitam, nemojte da budete nervozni. … kada su na delu teritorije Republike Srbije ugroženi bezbednost Republike Srbije, sloboda i prava čoveka i građanina ili rad državnih organa itd. Dakle, na delu teritorije Republike Srbije. Oni su uveli vanredno stanje na celoj teritoriji Republike Srbije i za svoje žrtve uzeli ljude koji su im u tom trenutku bili politički oponenti. Sada pitam gospodina Živkovića - ako je to bilo, kako on kaže, Periklovo doba Srbije, kako je moguće da je u toku vanrednog stanja koje ste vi uveli na protivustavan način da su ukinuti direktni televizijski prenosi sednica Narodne skupštine? Da li se sećate možda tog perioda kada građani Srbije nisu mogli da znaju šta se dešava u Narodnoj skupštini? Kakvo je to Periklovo doba? Zamislite da sada u ovo vreme kada je predsednika Vlade Ana Brnabić isključimo kamere RTS i da zasedamo ovde, a da građani ne znaju o čemu razgovaramo i ko šta priča. To je bilo u vaše vreme. Vi ste ukinuli televizijske prenose koji su bili tekovina od 9. marta 1991. godine pa sve dok vi niste uveli vanredno stanje. Znaju to i Nataša Jovanović i Vjerica Radeta i druge kolege koje su u to vreme bili narodni poslanici. Što ste tiče tog novembra, ja mislim da ste vi… (Predsednik: Hvala. Vreme.) Završavam. Samo da podsetim građane Srbije, kada su oni došli na vlast izbila je šiptarska pobuna na jugu Srbije i onda je tadašnji savezni ministar unutrašnjih poslova Zoran Živković, da bi ispao jako pametan, doneo kartu Srbije u Skupštinu da pokaže gde se nalaze snage Policije i Vojske Srbije, a gde se nalaze šiptarski teroristi. Nije mogao da se snađe na geografskoj karti dok se nije pojavio jedan general Vojske Jugoslavije i rekao mu - hajde, skloni se da ja objasnim poslanicima gde su položaji terorista, a gde su položaji Vojske Jugoslavije i MIP-a Republike Srbije.
Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Dakle, još jednom, taj član, nemam ga ispred sebe, ali svako ko je već mogao da ga nađe, piše – da ako se na delu teritorije ugrozi bezbednost, predsednik može da proglasi vanredno stanje u državi, tačka. Čitajte koliko god hoćete. Što se tiče tog sa mapom, da se odmah vratim, ta pobuna šiptarska, albanska ili kakva god teroristička na jugu Srbije je jedini primer od 1945. godine da je Srbija nekog pobedila i da je smirila stanje i da se to nikad nije vratilo i da je zadržala svoj deo teritorije. Sve one ratove koje ste vodili vi koji ponovo držite vlast, gde ste navodno spašavali Srbe, tamo gde ste ih vi spašavali tamo Srba više nema i tamo su streljani, ubijani na najgori mogući način, a jedino gde je država Srbija pod pameti rukovodstvom uradila nešto, to je da se smiri pobuna Preševo – Bujanovac – Medveđa, dan danas je tamo mirno i ti Albanci su integralni deo srpskog društva, poštuju zakone, plaćaju poreze, plaćaju struju, plaćaju sve šta treba i učestvuju u državnom životu. Prema tome, u to nema nikakve sumnje. Što se tiče te karte, prvo, naravno, ovaj mlađani genije koji sebe već definisao sa slovom „m“ na početku da ne ponavljam tu ružnu reč, je ponovo pomešao. Znači, ja sam bio savezni ministar, te sam mogao pred saveznim parlamentom da objašnjavam gde su koje snage, gde su policijske, gde su terorističke. Što je to sad fizički bilo u tadašnjoj sali Narodne skupštine Republike Srbije, to bi neko ko je vrli pravnik trebao već da zna. Tačno je da sam sve pokazao kako treba, a rezultati te borbe protiv terorizma su takvi da je očigledno da sam ja i ovi što su radili samnom znali šta radimo i to je bila pobeda.
Hvala. Nesporno. Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala predsednice. Pa, nekoliko stvari je izneto na moj račun na kraju, pri kraju jučerašnje rasprave i na ove stvari koje nemaju veze sa politikom zbog koje smo danas ovde, nego sa politikanstvom. Ja neću da odgovaram i to ostavljam za raspravu onima koji se ovde u Skupštini ne bave politikom, nego se bave politikanstvom. Ali, jednu stvar želim da kažem, pošto je rečeno da ja, eto nešto ne znam i kako ja ne znam da ministar unutrašnjih poslova ima pravo da donosi naredbe. Ja nisam ministru unutrašnjih poslova osporio njegovo pravo da donosi naredbe, niti sam rekao da on ima pravo da donosi naredbu. Govorio sam o sadržaju naredbe kojom je ministar unutrašnjih poslova od 18. marta do 9. aprila ograničavao kretanje građana, što je očigledno i po tome da je Vlada 9. aprila ukinula tu mogućnost ministru, nego je Vlada uredbom ograničavala to pravo, što je jedino moguće po našem Ustavu. Jedino moguće ograničavanje ljudskih prava za vreme vanrednog stanja je uredbom, odnosno pre svega odlukom Skupštinom, ali pošto Skupština nije radila, onda je moguće uredbom Vlade uz supotpis predsednika. I vi ste prvih 20 dana vanrednog stanja građanima ograničavali kretanje naredbom ministra unutrašnjih poslova neustavno, a posle uredbom Vlade uz potpis predsednika. Verujem da će i to kao i mnoge druge stvari, koje su bile neustavne u postupanju vlasti u prethodnih 40 dana, biti predmet ocene Ustavnog suda. Hvala.
Hvala. Reč ima Aleksandar Martinović.
Pre svega, ja sam juče rekao i to ću da ponovim i danas, da prema Zakonu o državnoj upravi svaki ministar u Vladi Republike Srbije, pa uključujući i ministra unutrašnjih poslova ima pravo da donosi pravilnike, naredbe i uputstva. On to pravo imamo kako u redovnim prilikama, tako i za vreme vanrednog stanja. To je urađeno isključivo u skladu sa Ustavom Republike Srbije i u skladu sa članom 48. Zakona o državnoj upravi i nije prekršen nijedan važeći propis u Republici Srbiji. Ono što sam juče rekao nije bilo politikanstvo. Ja sam samo rekao da je predsednica Narodne skupštine htela da tera mak na konac, a ona to nije uradila i dobro je što nije uradila da bismo pokazali da se razlikujemo od vas. Vi u momentu kada ste govorili niste bili predsednik poslaničke grupe, jer vam se poslanička grupa raspala negde oko pola jedan u toku jučerašnjeg dana, jer su vas napustila dva poslanika, Goran Bogdanović bivši ministar za KiM i Zdravko Stanković. Juče u momentu kada ste govorili niste bili predsednik poslaničke grupe, jer poslaničku grupu niste imali. Vi ste, i to da znate narodni poslanici, poslaničku grupu ste novu formirali juče u 17 časova i 20 minuta i sada vam se poslanička grupa, znate kako zove? Vojvođanski front - Srbija 21 i od 17 časova i 20 minuta Marko Đurišić je predsednik te poslaničke grupe, a zamenik predsednika je Nenad Čanak. Sada mi vi kažite gospodine Đurišiću da li sam ja u pravu ili nisam u pravu?
Hvala. Ako bude bilo potrebe, ja ću se uključiti u raspravu. Reč ima Marko Đurišić.
Znači, da ponovim. Verujem da nijednog građanina Republike Srbije ne zanima ko je ovde, kako mu se zove poslanička grupa, šta se kada dešavalo i verujem da nisam imao pravo da govorim u skladu sa Poslovnikom, da bi predsednica Skupštine to konstatovala i ne bi mi dala reč. Ali, kažem to je politikanstvo, a ne politika. Nisam ovde došao da se bavi politikanstvom, izvolite sa onima koji smatraju da je to najbitnija stvar danas u Srbiji, sa njima polemišite oko toga, mene to apsolutno ne zanima. Da ponovim još jednom, jer ste mi ponovo dali za pravo. Da, ministar unutrašnjih poslova ima pravo da donosi naredbe, ali sadržina te naredbe ne može da bude ograničavanje ljudskih prava. To može da uradi u vreme vanrednog stanja samo Narodna skupština, odnosno Vlada svojom uredbom uz supotpis predsednika. Vi ste to konstatovali 9. aprila, jer ste prekinuli sa tom praksom da se ograničavanje kretanja građana Republike Srbije u vreme vanrednog stanja vrši na osnovu naredbe ministra unutrašnjih poslova, nego ste to radili uredbama Vlade. Poslednja uredba Vlade ograničava vreme kretanja građana, recimo sada za ove prvomajske praznike 83 sata, uz mogućnost da Vlada odluči drugačije. Odnosno može samo da smanji to ograničenje, zato što će Skupština u međuvremenu verovatno da potvrdi tu uredbu. Tako da, te stvari, ta postupanja govore o tome da nije bilo od početka jasnog plana i strategije, da su se stvari menjale, da su se radile ne znajući do kraja šta i zbog čega radite. Ovo sam naveo kao primer, a kažem verujem da će se Ustavni sud baviti ustavnošću svega toga.
Hvala. Reč ima Mira Petrović. (Nataša Sp. Jovanović: Replika.) Niste učestvovali, niste prozvani, nemate pravo.
Poštovana predsednice Skupštine, poštovana predsednice Vlade, uvaženi ministre, kolege i koleginice, ja ću pokušati da diskusiju vratimo iz prošlosti u sadašnjost, u situaciju kada imamo tzv. rat sa Korona virusom, Kovid – 19 i kada smo svi prilično iznenađeni, sluđeni. Na samom početku moram da kažem da mislim da uludo trošimo vreme. Juče smo sedam sati pričali i kako je krenulo i danas ćemo sedam sati pričati. Pitanje je da li ćemo raditi i sutra. Sve više sam ubeđena da je odluku o vanrednom stanju trebalo doneti na način na koji je doneta. Budućnost će to pokazati da li je to bilo ispravno ili ne, ali u situaciji kada nam je svaki dan bio važan, mislim da je bilo jako važno reagovati odmah. Verovatno je kolega Đurišić u pravu kada kaže da se nije tačno znalo kako i šta. Pa, nije se znalo, svi su bili zatečeni. Ja sam jutros slušala na televiziji našeg doktora koji radi u Njujorku, koji je rekao da prvih sedam dana apsolutno nisu znali i nisu mogli da se snađu. Nismo mogli ni mi ovde, ali je mnogo lako sada se praviti pametan. Mi kakvi smo kao narod i kako volimo da mudrujemo, mi smo jedino saglasni u tome da je Bog bio pravedan kad je pamet delio, pa nam je svima podelio, je li, jer smo svi mi najpametniji. Jako je lako biti general posle bitke i jako je lako i proveriti urađeni domaći zadatak, ali ga je teško uraditi. Takva je i sada situacija. Bilo je jako teško izboriti se sa situacijom u kojoj smo bili i naravno da nije mogla da se sastane Skupština. Meni danas uopšte nije prijatno što sedim ovde, kao što mi nije juče bilo prijatno. Ako smo se već štitili, sada nas je mnogo na jednom mestu. Uz sve mere koje smo preduzeli i koje jesu zaista preduzete, ali, znate, statistika je pokazala da smrtnost kod nas prosek je upravo moja generacija, jer smo zaštitili najstariju i ostala je moja i mlađi od mene. Tako da, postoji milion razloga zašto neke stvari nisu rađene, ali dobro, vratićemo se na to, vreme će pokazati, analize će pokazati. Ono što ja želim da kažem ispred poslaničke grupe PUPS-a, to je da smo mi svi prosto zahvalni i ponosni svim penzionerima koji su, naravno, kao i uvek bili najrazumniji. Vrlo su oni spremno prihvatili ograničenje kretanja, kako se pojedini izražavaju ovde, ograničenje osnovnog ljudskog prava itd, ali oni svi imaju iskustvo iza sebe i svi su svesni da je ovog puta bilo u pitanju održavanje života. Naravno da treba da postoji nastavak, o tom nastavku će se pričati sa ministrom Sinišom Malim, sa programima koji su predviđeni za ekonomski razvoj posle ove Korone, ali, svi penzioneri su sedeli kod kuće disciplinovani. Jeste li ih čuli da se žale? Ja ih nisam čula. Jer, da se oni žale, žalili bismo se i mi ovde. Oni strpljivo sede i čekaju da ovo prođe. Oni strpljivo ustaju ujutru i idu kada treba da se ide u kupovinu. Da li je bila potrebna mera? Da, bila je potrebna, ali je problem što je ne poštuju ovi drugi. Ja sam se juče vraćala, naravno, kao i svi vi, u pola sedam kući, ceo moj blok je bio pun ljudi, ne penzionera koji šetaju, nego mladih ljudi koji se igraju sa svojom decom, mame sa bebama. Meni ništa nije jasno. Da li mi sad treba, mi imamo rešenje možda i za to, svi smo se čudili što je u nekoj državi rečeno, stariji od 80 neka ne očekuju respiratore ukoliko izađu napolje. Ali, hajde možemo da rešimo to i ovde, ko god hoće da se kreće neka uplati taksu koja treba da se plati – 50.000, 150.000 i prihvati da nećeš lečenje ako dobiješ koronu. Jer priča - Korona je isto što i grip, nije tačno! Korona je pet do deset puta jača nego što je grip. Od gripa u bolnici leže samo stariji ljudi, ostali odu kod doktora, dobiju lekove za smanjenje temperature, pijte lekove, čajeve, zdravo-doviđenja, svi ste kod kuće. Prosto, mislim da smo nekako krenuli diskusiju u pogrešnom pravcu, mi sada pričamo o tome, pitanja su, mi kao da ne živimo u istoj zemlji. ja bih najviše volela da mi živimo u državi gde imate predsednika za koga čujete kad ga birate, gde se on posle toga šećka po svetu sa svojom suprugom i mi komentarišemo ko je bolje obučen da li njegova supruga ili gospođa Makron ili, ne znam, čuvena Melanija Tramp. Ali, nažalost, živimo na brdovitom Balkanu, živimo u Srbiji koja je stalno u nekom vrtlogu. Gospodo prekoputa, ako niste želeli da slušate neku drugu stranu niste morali ni da dođete. Mislim da je osnovno da se čujemo. Sačekaću da se malo zaustave… (Zoran Živković: Šta je bilo?) Volela bih da se čujemo. (Zoran Živković, dobacuje s mesta.) Nisam vas čula, ali je nekako…
Nije važno šta je rekao, važno je šta ćete vi reći.
Ja ću nastaviti svoje, da. Ono što sam ja htela da istaknem to je da mi imamo situaciju gde su penzioneri, kao i uvek, shvatili gde žive, a prošli su sve i oslobodilačke ratove, sankcije, bombardovanja, ubistva premijera, ekonomske krize, poplave i stigosmo i do ove Korone. Imali smo pretnju od ekonomskog kraha i oni su ga razumeli i oni su razumeli potrebu i smanjenja penzija, pa smo došli do toga da su penzije vraćene, da su povećane, da je sada bila uplata od četiri hiljade, da će biti uplata ovih 100 evra. Kako god to drugi shvatili, penzioneri su zahvalni na tome. Oni su shvatili da sada nije pitanje mog i vašeg stava, sada je pitanje okupljanja oko zastave, sada je pitanje opstanka ove zemlje. Da li su postupili, da li je zdravstvo postupilo kako treba? Gospodo, brojevi govore. Ja sam slušala dr Nestorovića, mi i Belgija smo krenuli isto, 6. marta prvi mrtav čovek kod nas, prva žrtva u Belgiji. Belgija je pre tri dana imala 7.094 mrtva građanina, a mi smo imali 162. Jeste da oni imaju deset i po miliona stanovnika, ali to stavite u proporciju pa ćete dobiti pet hiljada sigurno žrtava. Nemojte mi reći da nismo postupili. Da li smo najbolji? Da li smo se snašli? Pa, u čemu smo mi to bili najbolji sem u pameti? Naravno da je bilo iznenađenja. Naravno da nas je milion stvari sačekalo sa kojima se nikada ranije nismo sretali, ali to ne znači sada da treba skidati glave. Analize ćemo praviti, niko nije protiv analiza. Ali, mi nemamo sada situaciju, znate, kada se slušaju pitanja koja se postavljaju i novinari pitanja koja postavljaju, koliko je kupljeno ovoga, koliko je doneto ovoga, stalno se nekako provejava sumnja u to šta je Vlada radila, da li je novac trošen na pravi način ili nije. Ovde nema šta da se pljačka, gospodo ova država je opljačkana. Ovde šta je imalo da se uzme je uzeto, ono što sada ima to su strani investitori dali, teško ćemo njih pokrasti, teško. Tako da, ja ono što smatram da je, govorim u ime poslaničke grupe, to je da mi moramo da podržimo sada Vladu, da mi moramo da stanemo i mi jesmo stali i penzioneri su stali, i ono što je za njih važno, to je važno da znaju da kada se izađe iz svega ovoga da će njihove penzije biti redovne, sigurne, da će se pričati uskoro i o izmeni tog švajcarskog modela, ali sada je bilo važno preživeti. Statistika je rekla da je u Italiji sve preko 80 godina mrtvih. Mi smo uspeli da sačuvamo naše. Ono što je sada problem, problem je ekonomski sada krenuti napred, izvući se iz svega ovoga i nije ovo baš tako strašno bilo ovde. Država je spremna da pomogne. Mislim da je zaista mnogo uloženo sada u zdravstvo, mislim da su heroji broj jedan, da je pet mesta praznih pa da onda idu svi ostali koji su u ovoj državi radili, ali se mora priznati da se radilo, mora se priznati da ova Vlada zaista je radila. Nekome može da se sviđa ili da se ne sviđa, ali su oni stalno radili. Ja sam recimo redovno pratila i redovno pratim sve što je stručno mišljenje, lekare koji govore, kome se ne sviđa taj može da promeni program, ali smo pre mesec i po dana svi toliko bili zbunjeni da smo svi hteli da slušamo. Sada kada smo svi, što bi rekli, savladali gradivo sada se svi opuštamo. Sada je nekome to dosadno, nekome nije. Ali, činjenica je da mi rat još nismo završili, nismo ga dobili. Ulice su prepune. Ako mene neko pita, apsolutno prvomajski praznici moraju da budu zatvoreni. Mora da se zna da mora da se bude u izolaciji, jer definitivno mlad svet, baš zbog toga što misle da su zaštićeni, šeta, previše šeta, šetaju i moje ćerke. Znači, ja imam samo jedno pitanje, prosto, država je dala mogućnost da zaštitite majke sa decom mlađom od 12 godina, sve hronične bolesnike, sve smo to odradili. Ja sam bila jako ljuta, vi znate da ja vodim Javno preduzeće „Pošta Srbije“, mi smo pustili sve te ljude da budu kod kuće, svi su izašli napolje. Znači, ako ćemo već da neke mere uvodimo, ako će najstariji da sede kod kuće, a to nije lako i oni će sigurno i oni žele, nema socijalne distance, i oni žele i oni su socijalna bića, psihološki. Znate koliko ima domaćinstava koja su sama jednočlana, svima njima je to potrebno, ali nije potrebno to sada mahanje time – e, zašto ste im zabranili da izlaze, ne, nego ih pozovite, pošaljite im sladoled. Sada je informativna tehnologija pokazala kakvo je to čudo. Vi sada možete sve da završite ne izlazeći iz svoje kuće. Pozovite svoje roditelje, pošaljite im kolače, naručite im nešto kada prođe sve ovo. Nije sada pitanje brige, kao što je bilo, a kako je bilo smanjenje penzija, kako žive sada. Pažnja je u tome, što ćete kada je sve redovno da brinete o njima. Ali, ja se plašim da sav ovaj svet koji se šeta, prosto ne razmišlja. Vi znate šta su baka servisi? Pa tu nema ništa lepše, ništa bolje što vi možete da ponudite svojoj deci, da odrastu u zdrava bića. Sada se sve nešto okrenulo ka sebi i svi samo idemo na analize, da li je ovo urađeno ovako, da li je urađeno onako. Pa kako je moglo da bude urađeno? Da li vi znate kako su nam izgledale bolnice? Pa, je li neko video kako izgleda ta Infektivna klinika? Svašta je urađeno u međuvremenu. I danas je bio prilog. Prva je, slučajno sam to gledala, bila na pulmologiji. Mi zaista treba da budemo ponosni kako su obučeni zdravstveni radnici tamo. Da li je moglo da se uradi prvog dana? Pa, ako nije uradila bogata Amerika i Njujork, kako bismo mogli mi? Ja sam prva u svojoj firmi rekla, dobro treba nam 150.000 rukavica, savršeno, 100.000 maski, savršeno. Znate za koliko nam je to trajalo? Za jednu nedelju. Nismo znali. Nikome nije palo napamet da to ne može tako, da su to potrebni milioni. Opet ću se vratiti na ovo. Znači, još jednom, zaista, pored penzionera, svi drugi moraju da ostanu. Ja želim da penzioneri znaju, oni su i svesni toga, oni svi sede kod kuće i niko ne kuka. Mi kukamo u njihovo ime. Ali, da oni ne treba da brinu, da je sve ovo što kasnije sledi, da će biti onako je bilo i ranije planirano, da će svoje penzije dobijati, da su penzije i u ovom periodu dobijali na vreme. Vratiću se sada i na taj deo, prosto to ne mogu da preskočim, kao direktor javnog preduzeća. Zaista bih pozvala sve na jedinstvo. Nije sada stvar u tome koliko je predsednik Vučić nabavio i da li je negde bio na dodeli svih tih stvari koje su nabavljene. Naravno da jeste. I treba da bude. Jeste odradio. To nije sprečilo ni bivšeg predsednika, ni bivše ministre da iskoriste sve veze koje su imali po svetu i da pokušaju da nam pomognu i da obezbede neophodne stvari za medicinske centre. Ali, nešto ne vidim da su se baš istakli, ne vidim. Politička prepucavanja treba da ostavimo za neka zdrava vremena. Trenutno nisu. Htela bih još za kraj, neću da dužim jer kako smo svi krenuli nećemo nikada odavde izaći. Moram da se vratim samo na primedbu koju ja imam, a koja je sada upućena premijerki. Molim vas da nekada pohvalite i poštare Srbije. Pošta Srbije je uigran sistem, to funkcioniše ko god bude na načelu Pošte, to dobro funkcioniše. Činjenica je da apsolutno u svim situacijama kada je državi bila potrebna, Pošta Srbije je bila tu. I u vreme poplava i sada. Mi smo na raspolaganje stavili i naše kamione, naše kombije, naše vozače, hiljade i hiljade kilometara se razvozi, hvala Bogu da ima šta da se razvozi, medicinska oprema do različitih centara. Moram i da pohvalim da smo mi od države kada smo se požalili da neke stvari više ne možemo sami da nabavimo, da smo dobili sve što nam je potrebno i da to sukcesivno dobijamo. To jeste za svaku pohvalu. S druge strane da bi ljudi shvatili koliki je to napor koji ljudi ulažu u Pošti. Reći ću vam da smo mi 18. marta, tačno pamtim taj datum, jer je to bio datum o kome sam pričala sa nekim ljudima iz Vlade, 18. marta Pošta Srbije je ostvarila 1.150.000 isporuka pisama i ekspres paketa, 250.000 uplata i isplata, 400.000 paketa smo preuzeli i 250.000 su nam doneli u Poštu. Saberite koliko je to kontakata dnevno. Posle toga su krenule penzije od 25. i poštari su radili svaki vikend, izbegavajući direktni kontakt, sa distancom, itd. Mi smo sve uradili planski onako kakva smo uputstva dobili. Ti ljudi su bili izloženi velikom riziku da se zaraze. Ja, moram da kažem da sam vrlo ponosna, da smo od ovoliko hiljada ljudi, a 15.000 ljudi radi u Pošti Srbije, mislim da imamo trenutno 14 ljudi koji su pozitivni na Kovid 19. To je moja zamerka. Ja bih volela, tu je i ministar poljoprivrede. Mislim da će se u poljoprivredi puno uložiti i da je to grana privrede koja nam za budućnost može zaista povući i obezbediti ekonomski napredak, mislim da su ti tzv. gastarbajteri koji su se svi vratili nazad takođe shvatili da imaju samo zemlju Srbiju, gde god bili, ipak su morali da se vrate ovde, da se vrate u svoju državu i da je to grana privrede gde mogu da ulože svoja sredstva, a hvala bogu zemlje imamo koliko hoćete, plodne zemlje. Za kraj, s moje strane jedna zamerka, opet ću se vratiti na moje poštare, jedno veliko hvala svim poštarima, pa očekujem da gospođa premijerka, takođe nas u nekoj prilici pohvali.
Predsednica Vlade, izvolite.
Hvala vam. Vaša primedba je zaista na mestu i hvala vam što ste me podsetili i zaista jedno veliko hvala svim poštarima u Srbiji, jer bez naše Pošte i bez naših poštara ne bi bilo moguće da tako efikasno razdelimo penzije i na tako bezbedan način. Tako da stvarno, hvala vam, bili ste tu kada je bilo najpotrebnije i svim poštarima Srbije hvala. Htela sam da se još jednom da se vratim na ovu polemiku oko zasedanja Skupštine i da li je trebalo, da li je Vlada trebala da traži zasedanje ili nije, da li je bilo odgovorno da tražimo da Skupština zaseda ili ne. To govorim još jednom pre svega zbog građana Republike Srbije koji gledaju ili će kasnije pratiti ovaj prenos zato što je na kraju krajeva ipak ovo njihova Skupština, Narodna skupština i važno mi je da zaista još jednom, mada mislim da sam to juče dosta dobro obrazložila, ali da još jednom to obrazložim. Gledala sam sinoć još neke brojeve tako da se podsetim kakva je situacija bila u tom trenutku i zaista mislim da je jedina odgovorna odluka bila da tada Skupština ne zaseda. Rekla sam nije to 250 narodnih poslanika, to je mnogo veći broj ljudi koji je potreban da bi se održala jedna sednica Narodne skupštine, to je ja mislim preko 500 ljudi, ali vi ćete to bolje znati. Dakle u tom trenutku smo mi imali zaista veliki rast broja zaraženih i broja obolelih i ja ću vam reći da smo mi 10. marta imali 4,27% je bio procenat obolelih u odnosu na testirane. A onda je to brzo raslo, već sledeći dan, dakle, 11. mart se to popelo sa 4,27% na 11,92%. Recimo, tako je išlo do 14. marta, dakle, 14. mart dan pre uvođenja vanrednog stanja je došlo na 17,16%. Dakle, u ta četiri dana smo mi otišli sa 4,27% na 17,16%. Zašto? Ja mislim da u tom trenutku nije bilo nikakvih osnova da Skupština bezbedno zaseda, odnosno da narodni poslanici i svi oni ljudi koji rade u Narodnoj skupštini, sva ona podrška koja je potrebna da bi se organizovala jedne sednica Narodne skupštine, da bi svi ti ljudi, uključujući i narodne poslanike, bili bezbedni. Mislim da je sasvim jasno da bi imali užasne posledice, da bi imali veliki broj obolelih i nažalost, mislim da bi svakako imali i neki smrtni slučaj. Taj broj je dalje rastao do 24. marta, 24. marta smo imali 33,08% zaraženih u odnosu na testirane. Onda je polako, polako, mislim stagnirao je, pa je krenuo da pada gde, recimo, na jučerašnji dan smo mi imali, taj procenat je došao na 4,07%. Dakle, zbog toga je bilo moguće, i uz sve ove mere predostrožnosti kakve i građani Republike Srbije mogu da vide i danas i juče u Narodnoj skupštini, bilo je moguće bezbedno organizovati sednicu Narodne skupštine. Dakle, ta odluka je bila bazirana na brojevima, na tačnim informacijama, na preciznoj analizi zašto tada nije moglo, a danas može i uz sve ove mere prevencije i opreza. Dakle, čim su se ispunili minimalni uslovi da Narodna skupština zaseda mi smo molili, kao Vlada, da se parlament sastane i da sve odluke koje smo donosili u međuvremenu budu potvrđene i od strane parlamenta. Minimalni uslovi. Dakle, još jednom sam htela da se vratim na ove brojeve. E, sada, drugo je pitanje da li bi mi bili kritikovani kako god da smo odlučili. Ne mislim mi samo kao Vlada Republike Srbije, pre svega mislim na Srpsku naprednu stranku i na vladajuću koaliciju. Reći ću vam da je odgovor da bez sumnje, bez ikakve sumnje kritike koje sada dolaze da smo tada trebali da sazovemo sednicu Narodne skupštine i dalje bi bile tu, samo suprotne. Tada bi rekli da smo organizovali Narodnu skupštinu, a da nije bilo bezbedno i da smo doveli živote ljudi u opasnost, ali bez ikakve sumnje. Sad ću da vam kažem još jedan primer zašto govorim ovo. Tih dana pre uvođenja vanrednog stanja su sve kritike bile uperene na to zašto mi još uvek ne uvodimo vanredno stanje, zašto ne uvodimo zabranu kretanja, zašto ne uvodimo karantin, zašto su naše mere blage i sve te kritike su dolazile kao po pravilu, kao što danas kritikuju jedno tako bi sutra kritikovali drugu, po pravilu od strane tajkunskih medija. To sam isto sinoć gledala. Evo, reći ću vam ovako - 13. mart „Nova S“, intervju sa dr. Belojevićem: „Bez vanrednog stanja biće gore nego u Italiji.“ „Nova S“. Dakle, direktno Đilasov mediji. Sada citiram, kaže dr. Belojević i „Nova S“ to prenosi, naravno: „Biće gore nego što je sad u Italiji ako se ne preduzmu vanredne mere. Ovo što oni rade, to je ništa“, misleći na nas. Dakle, ovo što mi radimo, kao Vlada, to je ništa. „Mnogo stvari ne kontrolišu, ne znam šta rade ljudi, a vreme curi. Mora vanredno stanje, to nije obična epidemija, to nije obična bolest, a Srbi su ludi“, citiram: „Oni će iz inata da izlaze. Kada se uvede vanredno stanje onda je druga priča, onda su vojska i policija na ulicama.“ Dnevni list „Danas“: „Planeta u karantinu, Srbi u iščekivanju.“ Isti ti ljudi, ali isti ti ljudi koji danas pozivaju na lupanje u šerpe i kažu – ovo su bile suviše represivne mere, ovo nije tako moralo. Zašto ste ljude držali u izolaciji? Zašto ste ih držali u karantinu? Isti ti ljudi su pričali potpuno drugačiju priču samo nekoliko dana pre zaista uvođenja vanrednog stanja. Dakle, šta god da smo uradili trebalo je ovo drugo. Kada škole još uvek rade – zašto rade škole? Kada zatvorite škole – šta ću da radim sa decom kući? E, nemojte da deca budu u školama, da idu od kuće do škole, to je opasno. Hoću da mi deca sede kući. Kada deca sede kući – zašto dece sede kući, zašto ne izlaze? Svaki put je ono drugo. Dobro, to je nešto što mi jako dobro znamo. Želim samo još jednom da podsetim, pre svega, ove tajkunske medije i taj deo opozicije, kao što sam jednom rekla – nismo ni ludi, ni gluvi, dakle, vidimo šta radite svaki put, ali građani Srbije takođe vide i zbog toga je jedino važna lična odgovornost, odgovornost prema poslu koji obavljate u interesu građana Srbije i da date sve od sebe, a kritika sa te strane će uvek biti. To pokazuje njihovu odgovornost i neodgovornost tih medija i licemerje i tih medija i takvih političara, a naše je da damo sve od sebe, da preuzmemo svu odgovornost na sebe i da uradimo to u najboljem interesu građana Republike Srbije, Srbije i ljudskih života. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Tatjana Macura. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Najpre ću ispred poslaničkog kluba Stranke moderne Srbije i ispred svih narodnih poslanika koji su danas predstavnici koalicije Ujedinjene demokratske Srbije da uputim saučešće svim porodicama čiji su članovi, nažalost, podlegli Korona virusu. Prema poslednjim informacijama od juče, dakle njih ima ukupno 168. Sa druge strane želim da ostalim građanima Srbije poželim dobro zdravlje i da se nadam da ćemo zajedničkim snagama da pobedimo ovu pošast koja nas je pogodila sve. Juče sam se obratila javnosti i negodovala zbog toga što je ova sednica zakazana na ovakav način i posle ovoliko vremena, s obzirom da mi se čini da je bilo prostora i mogućnosti da se upravo na isti ovakav način organizuje i sednica u Ustavom predviđenom roku, a to je u roku od 48 sati. Dakle, ja razumem sve što ste malo pre rekli predsednice Vlade da je postojao opravdani rizik i opravdana bojazan za bezbednost narodnih poslanika i zaposlenih, i ne samo narodnih poslanika i zaposlenih, već i svih onih porodica kojima se mi vraćamo kada dođemo sa našeg radnog mesta, dakle to je mnogo veći broj nego što je onaj broj koji ste vi naveli. Ali, mi smo kao i lekari, mi, nažalost nismo privilegovani da razmišljamo o tome na kom nivou je naša bezbednost i upravo su nas građani birali zbog toga da mi podnesemo i tu vrstu žrtve, ako je to uopšte žrtva, čini mi se da smo imali prilike, ako ne u roku 48 sati, onda u nekom razumnijem roku da se sastanemo i da zajedno raspravljamo ne samo o tome da li je potrebno uvesti vanredno stanje, nego i o svim merama koje ste donosili, nažalost sami. Što se tiče ove rasprave, takođe sam juče negodovala u javnosti na način na koji je ova sednica zakazana, zato što je ostao do kraja nejasan format. Meni je žao što moram da konstatujem to da se zbog načina na koji je Druga tačka na dnevnom redu, dakle, objedinjene 44 tačke, 44 mere o kojima mi treba da raspravljamo, o kojima se istovremeno razgovara o šetanju kučića, zatvaranju penzionera, ekonomskim merama, zdravstvenim merama koje je Vlada donosila, dakle, jednostavno, nekako je neprimereno i moram da konstatujem, nažalost, posle serije dijaloga koji je vođen što na FPN, što u Skupštini Srbije, da se nekako vraćamo sa tom objedinjenom raspravom potpuno nepotrebno na period iz decembra 2017. godine, kada smo raspravljali o budžetu. Isto tako nismo imali prilike da raspravljamo o nekim jako važnim pitanjima koja su u vezi ne samo sa budžetom, nego i sa drugim zakonima koji su se tada našli na dnevnom redu. Što se tiče Poslovnika UDS, mi nismo imali ni trunku dileme da li treba da se nađemo na ovoj sednici, zato što mislimo da ako postoji pravi trenutak za narodne poslanike da sede u Domu Narodne skupštine, ovo je taj trenutak i mi nismo u tom smislu imali dileme. Zahvaljujem se i svim narodnim poslanicima koji su pokazali odgovornost i ponašaju se prema svima nama odgovorno, nose dovoljno zaštitne opreme i ne rizikuju živote ne samo nas, već i onih kojima se mi vraćamo, kao i zaposlenima koji ovde rade. Podsetiću vas, a podsetio vas je i moj kolega Marko Đurišić, da je upravo zahtev da se ova sednica održi prvi put upućen od strane poslanika Ujedinjene demokratske Srbije na sastanku koji je održan u Palati Srbije, na kojem ste i vi prisustvovali i čini mi se da smo mi tada jedini koji smo taj predlog uputili. Dakle, nismo želeli da koristimo i zloupotrebljavamo ovaj vrlo osetljiv trenutak u Srbiji i da govorimo o tome da li je neophodno da se sastane Skupština. Mislim da je moj kolega Marko Đurišić, mislim da je baš upravo on o tome govorio, bio vrlo jasan i precizan kada je rekao da je neophodno da Skupština potvrdi sve odluke, a pre svega odluku da je stupilo na snagu vanredno stanje. Da li je trebalo da stupi na snagu vanredno stanje ili vanredna situacija, postojale su nedoumice u javnosti i mi možemo da se složimo da u tom smislu Ustav nije prekršen. Ono što postoji problem sa našim Ustavom, koji je 2006. godine donesen i donet je na način na koji je donet, što je on u mnogim svojim članovima vrlo nedorečen i možemo slobodno reći možda i traljav i da bi trebalo da se poradi i upravo je jedan od razloga što bi trebalo da se Ustav Republike Srbije menja i zašto bismo trebali svi da ulažemo dodatne napore je da izbegnemo upravo ovakve situacije kao što je bila ova. Dakle, još jednom da naglasim, mi smo morali da potvrdimo odluku o vanrednom stanju mnogo ranije i da se svi narodi poslanici uključe aktivno u donošenje mera koje su u međuvremenu donete. Postavljam pitanje i predsednici Skupštine, odnosno zameniku predsednika sada. Dakle, na ovu sednicu došli su pojedini članovi Vlade, nekih nema, i mislim da među njima, nažalost, nema možda i nekih koji bi trebali i te kako da sede ovde i danas i juče ovde sa svima nama, ali nema ni predstavnika struke. Znate, narodni poslanici bi želeli da upute neka pitanja i predstavnicima struke. Ružan izraz, inače ne volim da ga koristim, dakle - medicinskim i zdravstvenim radnicima koji su se uključili da pomognu, praktično, Vladi da donosi određene mere. Dakle, njih danas nema, a čini mi se da je bilo prilike da i oni budu pozvani na ovu sednicu i da razgovaraju sa nama. Ako ništa drugo, Narodna skupština ima mogućnost da organizuje različite odbore i u tom smislu oni su mogli da dođu na različite odbore, počevši od Odbora za evropske integracije, za zdravlje i porodicu, za ljudska i manjinska prava. Dakle, oni su mogli da dođu na te odbore i da različite nedoumice razjasne narodnim poslanicima. Moram da uputim jednu kritiku, iako ste vi juče izneli jedan izveštaj od strane svih kriznih štabova, vi ste nekako objedinjeno predstavili te izveštaje, da su ti ipak izveštaji izostali u nekom pisanom formatu i blagovremeno nisu dostavljeni narodnim poslanicima, tako da tumačenje mera koje su donete su u stvari tumačenje bez obrazloženja zašto su i zbog čega u kom trenutku te mere donete i u tom smislu je izostalo različito pojašnjenje. Dakle, nedostaju praktično izveštaji dva krizna štaba. Ja se iskreno nadam da će… Ja razumem da su i krizni štabovi sada pod velikim opterećenjem, ali sam sigurna isto tako da krizni štabovi ne rade sami i da će postojati mogućnost da javnost, ne samo narodni poslanici, dobiju detaljno obrazloženje o tome kako su krizni štabovi radili i na koji način i u kom trenutku su donete odluke koje su donete. Dakle, moram da kažem da ste vi juče predstavili praktično rad kriznih štabova, govoreći o četiri faze, ako sam dobro zapamtila i iz toga možemo da zaključimo da nekako država nije bila spremna. Dakle, ne mogu da kažem da su sve države u svetu bile spremne. Možemo da vidimo… Ne možemo da ignorišemo stvarnost i da kažemo da je ne znam koja država na pravi način odreagovala na Korona virus. Dve su stvari koje našim poslanicima najviše bodu oči. To je način kako se vršila komunikacija sa građanima i, druga stvar, što nam se čini da postoji jedna druga odredba Ustava koja paralelno teče, a to su izborne aktivnosti. Dakle, čini nam se da je ovaj period vanrednog stanja iskorišćen za, praktično, jednu funkcionersku kampanju. Ne možemo je drugačije nazvati nego tako, s obzirom da niko drugi nije imao prilike da govori o tome kakve su mere i na koji način donete, osim predstavnika izvršne vlasti, pojedinih ministara, predsednika države, pa i vas i neretko su mere koje su donete, aktivnosti koje su sprovedene, praktično tretirane kao lične, a ne kao nešto što država radi i čini mi se da su građani koji su to mogli jedino da prate putem televizijskih ekrana, a složićemo se da su svi mahom bili prikovani za televizijske ekrane, možda stekli utisak da niko drugi o njima ne brine do samo predsednice Vlade, predsednika države i pojedini ministri. Dakle, izražavam žaljenje što, opet, to je bio poslednji zaključak i poslednji zakoni koji su menjani u Narodnoj skupštini neposredno pre nego što se ušlo u izbornu trku, bili su upravo zakoni koji se tiču funkcionerske kampanje i ja mislim da su oni u svakom smislu prekršeni tokom vanrednog stanja. Ja sam imala prilike da slušam nekoliko ministara koji su se branili od toga. Među njima je i ministar odbrane koji danas sedi sa nama ovde. Ja bih mogla da kažem da jedna sigurna činjenica može da kaže da jeste bila funkcionerska kampanja tokom vanrednog stanja to što je i sam ministar odbrane putem ministarstva pokušavao da proveri kakav mu je lični rejting. Dakle, na početku je komunikacija, ta druga stvar koja jeste vrlo sporna, bila prilično neozbiljna, neću da se vraćam, pomenuto je to u nekoliko navrata i da trošim vreme, i neprimerena, a onda smo došli u jednu fazu da je ona bila agresivna. Ja ću sve da razumem - ljudski je, vi ste uplašeni, nalazite se na takvim pozicijama gde donosite važne odluke, da ste svesni da ljudi umiru, međutim potpuno je neprimereno da se bilo ko dere sa televizijskih ekrana na građane Srbije, da im se bilo ko obraća na drugačiji način, osim da ih tretira kao zrela bića koja mogu, kada im se lepo objasni, da poštuju mere koje se donose. Dakle, prvo su napadani građani u toj nekoj komunikaciji i stavljano im je mnogo toga na teret, a čini mi se da je izostala prava komunikacija sa njima. Ja sam relativno skoro sa koleginicom Ljupkom Mihajlovskom razgovarala o tome kakva je bila komunikacija. U nekim navratima je dr Lončar zaista primereno komunicirao sa javnosti. Mislim da jeste u određenim momentima smanjivao tu tenziju. Kakav god da je njegov ministarski rad, ja samo govorim o ovoj situaciji tokom vanrednog stanja i, eto, da koristim priliku da ga u tom smislu i pohvalim. Dakle, onda smo našli drugog neprijatelja. To su bili lekari… odnosno vi ste našli, da me ne shvatite pogrešno. Dakle, vi ste našli drugog neprijatelja, a to su medicinski radnici koji su se pomalo ponašali, po onome što ste komunicirali ka javnosti da su se ponašali neodgovorno. Potpuno neprimereno pokrajinski sekretar Gojković se obratio javnosti optuživši jednog stomatologa iz Novog Sada da je on svesno i namerno širio zarazu tako što nije hteo da prihvati činjenicu da ima Korona virus, iako se na kraju pokazalo tačnim da se taj stomatolog obraćao mnogim lekarima, da je bio vraćen. Dakle, takvi propusti moraju da budu osuđeni upravo od strane ministara, predsednice Vlade i svih drugih. Dakle, ne možete ljude tek tako da optužujete, posebno ako znate da su oni u medicinskoj struci i da su se oni sigurno, nakon prvih simptoma, obratili za pomoć. Nažalost, taj stomatolog je preminuo i moja je dužnost danas kao narodne poslanice da se obratim javnosti i da kažem da se dogodio takav propust da je on, nažalost, preminuo, a zbog njegove porodice, u pitanju je mlad čovek koji ima troje dece, jeste važno da se u Domu Narodne skupštine otkloni svaka sumnja da je on bio odgovoran zbog toga što se dogodilo. Onda smo pronašli trećeg neprijatelja, odnosno, vi ste pronašli trećeg neprijatelja, to su povratnici iz inostranstva, a među njima ih ima čak 400 hiljada, kako ste vi rekli, ja nemam taj podatak tačan i moraću da vam verujem na reč. Dakle, to su državljani Republike Srbije koji su iz različitih razloga napustili našu zemlju. Oni se ne vraćaju zato što im je tamo negde bilo dosadno, već se vraćaju zato što su tamo možda imali nesiguran posao, nedovoljno dobro organizovanu zdravstvenu zaštitu i normalno je i prirodno da se vrate u svoju matičnu državu. Normalno je i prirodno da ih dočekamo raširenih ruku i da im kažemo - dobrodošli ste ovde, molimo vas, zarad vašeg zdravlja i zarad zdravlja svih drugih građana sa kojima imate kontakt, sedite u vašim domovima, objasnite im procedure, šta treba tačno da rade. Nismo imali jedan, imali smo nekoliko slučajeva koji su se obraćali javnosti da jednostavno kada su prelazili granicu nisu dobili jasno uputstvo šta to trebaju da rade. Jedna od osoba koja je prešla granicu i bila u izolaciji jeste moja svekrva. Bila je 28 dana u izolaciji i jesu je obilazili policajci, imala je pozive u nekim trenucima kada to možda nije očekivala, upravo zbog toga da bi proverili da li zaista poštuje mere samoizolacije. Ali, postoji jedna velika grupa građana koja je prešla granicu naše zemlje, koja nije takva uputstva dobila. Ne možemo na njih svaljivati odgovornost onih ljudi koji su morali da ih na pravi način obaveste. To bi bilo što se tiče komunikacije i ja ne bih dalje o tome. Nadam se, pošto ovo vanredno stanje, pitanje je da li će i kada da se završi, a sigurno i da neće Korona nestati sama od sebe, ja bih jako volela da se komunikacija prema građanima promeni, da ih poštujemo, da možda čak i ovu odluku koja je doneta a vezana je za prvomajske praznike, da se promeni, ali da se sa puno poštovanja obrati građanima i da se oni zamole da trenutak možda slobode koju će imati ne zloupotrebe, zbog sebe, zbog svojih bližnjih i zbog svoje porodice, da misle prvenstveno na sebe i na svoje bližnje. Na samom početku vanrednog stanja donete su dve kraće ekonomske mere, znači, dve kratkoročne mere, stimulacija za rad lekara i penzioneri su dobili kratkoročnu pomoć u iznosu od par hiljada dinara. Sve je to vrlo pohvalno, s tim što ja zaista, ministre Lončar, opet moram vama da se obratim i predsednici Vlade, žao mi je što ministar finansija nije ovde, ta stimulacija je vrlo kratkoročna. Naime, 90% naših lekara primaju manje zarade nego što su primali pre nego što je stupilo na snagu vanredno stanje, jer su se okolnosti u kojima rade promenile. Imam lični primer u svom okruženju, kao i dosta lekara koji mi ovo potvrđuju. Dakle, u pitanju je samo stimulacija, koja je kratkoročna i ja mislim, ako ne razmišljamo u tom pravcu, da nas svi lekari koji se danas bave Koronavirusom ne napuste onog sekunda kada kažemo da je pandemija prestala, da bismo morali mnogo bolje da razmišljamo o tome kolike će biti njihove zarade i da se uopšte naša razmišljanja, razmišljanja i ove Vlade i svake buduće Vlade usmeri na to da se sredstva iz budžeta dominantno usmere na jednu od dve teme koja će se ticati građana Republike Srbije, a to je, pre svega, zaštita zdravlja. Postavilo se i pitanje solidarnosti, pre svega međunarodne solidarnosti. Tu smo imali jako velikih zloupotreba. Hvala što je ministar odbrane ovde, ali ja moram da uputim apsolutnu kritiku na njegov rad i komentare koje je davao u javnosti, a to je da je, uprkos svojim ovlašćenjima, on jeste ministar odbrane i možda je njegova dužnost i Ustav mu dozvoljava da preporuči proglašenje vanrednog stanja, ali mu sigurno Ustav ne dozvoljava da u javnosti komunicira drugačiju spoljno-političku strategiju od one koja je zvanična, a to je da Srbija prati put ka Evropskoj uniji. Možda njihovi lični afiniteti to nisu, ali on nije na poziciji ministra kao pojedinac, već on predstavlja sve građane ove zemlje, a svi građani ove zemlje su odlučili da Srbija želi da se nađe kao punopravna članica u Evropskoj uniji. Ne bih volela da ovo sad bude pripisano nama da smo mi nekakvi evro-fanatici, mi smo vrlo racionalni narodni poslanici i mi odlično znamo koliko podrške smo dobijali i do proglašenja pandemije Koronavirusom i sada tokom ovog vanrednog stanja i hvala svim drugim državama koje su se našle pri ruci Srbiji i pomogle kada možda mnoge druge nisu, ali brojevi su tu. Ja ću još jednom, a mi smo kao ujedinjena demokratska Srbija i upućivali u nekoliko navrata, insistirati da se javno objave sve donacije koje su upućene Republici Srbiji, da bismo mi znali na koji način i koliko smo praktično i dužni da u nekom možda budućem periodu pokažemo solidarnost prema tim državama, ako njima bude to neophodno. Nažalost, nema danas ministra Đorđevića, na njega sam mislila kada sam rekla da je, za moj pojam, neopravdano odsutan. Neopravdano, zato što je juče gostovao na jednoj televiziji. Dakle, morao se naći ovde da objasni kako je došlo do toga da virus uđe u staračke domove i da napravu takvu katastrofu kakvu je napravio. Možda postoji opravdani razlog, možda on ima objašnjenje zašto je do toga došlo, ali, ja bih samo mogla da kažem da iz ugla mene, ne samo kao narodne poslanice već i kao građanke, meni se čini da je on pobegao od ove rasprave. Imam jednu vrlo ozbiljnu pohvalu na račun rada Vlade Republike Srbije, pre svega na rad Ministarstva za obrazovanje. Jako dobro se snašla država u periodu kada je jako veliki broj dece morao da ostane kod kuće i da se obrazuje u nekim drugim okolnostima. Ovo je pokazalo jednu drugu prednost koju možemo da iskoristimo kada se bude razmišljalo u nekim drugim okolnostima a ne vanrednim, o izmenama u oblasti obrazovanja, a to je da zaista svi mogu da rade po jedinstvenim udžbenicima i da digitalizacija nije nešto što plaši, niti decu, niti nastavnike. Deca su pokazala jednu ozbiljnu odgovornost. Ja sam majka dve devojčice koje idu u osnovnu školu i znam koliko je dobro organizovana i nastava preko televizije. Divni su nastavnici, ja bih sada mogla i da ih imenujem, sve ih pratim redovno. Ali, isto tako, divni su i nastavnici koji im podršku daju a koji im redovno predaju, koji su u njihovim osnovnim i srednjim školama. Ekonomske mere, pri kraju sam vremena i molim vas ako mogu samo da iskomuniciram, mi smo najveće zamerke imali u oblasti ekonomskih mera. Slali smo vama kao predsednici Vlade i ministrima naše predloge. Neki su usvojeni, neki nisu. Osnovna zamerka je upravo to što ove mere prilično kasne. Jedna od mera koja je nama možda najdiskutabilnija, to je linearna podela ovih 100 evra. Nama se čini da je to jedan populistički akt ili možda bojazan da će se nešto dogoditi uoči izbora i da će uticati na rejting vladajuće koalicije. Mislimo da je to moglo da bude drugačije organizovano. Čini nam se da je način na koji građani moraju da se prijave da bi dobili podršku od 100 evra prilično ponižavajući, posebno zato što se ostavlja jako mnogo podataka.
Privodite kraju.
Hoću. Hvala. Zamoliću vas samo da završim ovaj deo. Dakle, da je ostalo nekako nedorečeno. Voleli bismo da je ipak ispunjeno obećanje koje je dato na početku, a to je da svi građani dobiju 100 evra, pa neka nas košta koliko košta, ali to je i cena populizma koji je bio plasiran. Ne bih dalje. Imam još nešto. Za kraj, samo da se još jednom zahvalim u ime ujedinjene demokratske Srbije svim lekarima, svim zdravstvenim radnicima, poštarima, ljudima koji su se bavili logistikom i trgovcima i svim onim narodnim poslanicima koji su danas tu. [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Maja Gojković. Izvolite.
Juče smo zasedanje počeli minutom ćutanja zajedno svi kao Narodna skupština, Republika Srbija, a ne pojedinačno, za sve žrtve, za sve građane Republike Srbije koji su izgubili život. To moram da naglasim. Inače, mogao je svako od nas da ustane, da možda kaže neki lični primer da je izgubio nekoga u porodici, u svom okruženju, a ovako smo to uradili svi na jedan dostojanstven način, kakav je i primeren trenutku u kom smo se sastali, a s obzirom na bol koji osećaju porodice koje su nekog izgubile. Dakle, ovo vaše uvažavam, ali je bio apsolutan višak, po meni. Ovde se čulo, ja ću zaista govoriti nešto šire kada dođe vreme. Na listi sam tamo osma, deveta, deseta, kako su me već poređali. Ali, hoću samo da odgovorim poslanicima koji čitaju izgleda Ustav samo članove, pa deo, pa pola rečenice koji mu odgovara. Inače, propisi se tumače tako što važi Ustav u celini i što važi čitav član na koji se poziva. Neko ko nije pravnik dozvoljavam da tumači laički, ali onda molim vas da poslušate struku. Vanredno stanje je uvedeno u skladu sa članom 200. Ne u skladu sa članom. 200, pa pola rečenice stava onog koji se meni dopada ili bilo kome od nas ili bilo od kojih laika koji danas znaju šta je vanredno stanje i tumače ga kako god hoće. Da li je prekršen Ustav ili nije može da kaže Ustavni sud. I on će to i reći. Sve je urađeno u skladu sa Ustavom Republike Srbije i u skladu sa proglašenjem vanrednog stanja u skladu sa članom 200. Ništa tu nije drugačije urađeno nego kako je ovde navedeno u našem Ustavu i u skladu, naravno, i sa Zakonom o Narodnoj Skupštini Republike Srbije koji niko, očigledno, od prethodnika govornika i juče i danas niti citira, niti je pogledao. Kako je zakazana današnja sednica? To je takođe bilo pitanje. Pokažite mi odredbe Poslovnika kako se zakazuje sednica u vanrednom stanju. To me isto interesuje da vidim koja je odredba tačno prekršena, a ne uopšteno, neko kaže – pa ovo je prekršeno, ono je prekršeno. Šta je tačno prekršeno? Šta je tačno? Mene to interesuje. Ako je upućeno na moj račun, onda me interesuje tačno koji član Poslovnika je prekršen u ovom momentu. (Predsedavajući: Privodite kraju.) Piše – bez ikakvog poziva, bez ikakvog dnevnog reda, bez ičega kada je vanredno stanje. Niko od vas nije smogao snage da kaže - doduše u Poslovniku piše to i to, nego samo osuda za osudom, kao da bi neko od vas našao nešto što nije ni napisano. U Zakonu o Narodnoj Skupštini piše kada nešto nije napisano kako se postupa. Sve je urađeno u skladu sa Poslovnikom, u skladu sa Ustavom i u skladu sa Zakonom o Narodnoj Skupštini Republike Srbije. (Predsedavajući: Zahvaljujem.) Samo mi dozvolite, pošto dan i po slušam šta nije u redu sa sazivanjem sednice i zašto Skupština nije sama uvela vanredno stanje. Upravo u skladu sa svim našim diskusijama koje smo juče čuli – zbog odgovornosti za živote ljudi Skupština nije zasedala, jer stalno govorite o odgovornosti za živote ljudi. Na početku kada je krenula epidemija, kada nismo imali dovoljno maski, kada nismo imali testova, kada nismo imali rukavice, da se sazove ne 250 ljudi, 500, 600 ljudi je trebalo da prisustvuje zasedanju da bi mi radili nešto. Ko od vas bi ima hrabrosti i odgovornost za živote ljudi da sazove sednicu reda radi. (Saša Radulović: Svi.) Ma da. Vi koji niste dolazili dve godine na zasedanje. Nemojte molim vas – svi, smejurija.Znači ni jedan vaš argument ne stoji što se toga tiče. Da vam kažem nešto, u trenucima kada ste lamentirali na tim, da li je trebala sednica da se sazove ili u skladu sa Ustavom, poštujući Ustav, iskoristi pravo da se sazove na drugi način, ali u skladu sa Ustavom i članom 200, a ne drugačije, jedan od poslanika je imao konstatovanu prisutnost korona virusa. Jeste to hteli? Ne. Za razliku od mnogih drugih, ja poštujem privatnost ljudi. Jeste hteli da sedimo ovde u sali sa poslanikom koji može sutra da ugrozi živote, ako ne vas hrabrih, onda vaših najmilijih? Kako bi onda izgledala moja odgovornost, odgovornost predsednika države i odgovornost predsednice Vlade za to? Ja mislim da bi nas svi sahranili. (Predsedavajući: Zahvaljujem.) Stekli su se uslovi i danas zasedamo i zasedaćemo i dalje i možemo o svemu da razgovaramo. Samo ne možemo da razgovaramo o nepodnošljivoj lakoći – trebali ste sazvati sednicu, a da ne znate suštinu zašto sednice nije moglo da bude. Odgovorno stojim iza pisma koje sam uputila predsedniku države da ne može da se sednica održi u tom trenutku. Odgovorno stojim iza toga i ako bude trebalo bilo gde da navedem i ko je imao virus, a da znamo, a verovatno od zaposlenih ni ne znamo u tom trenutku šta je bilo, ta će osoba posvedočiti. Hvala lepo.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Tatjana Macura. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Hvala i vama predsednice Skupštine što ste sišli dole da replicirate meni. To je, moram da priznam, i velika čast, s obzirom da smo svi ovde nekako isti, ali vi ste prvi među jednakima. U tom smislu, dakle, i dalje stojim iza toga da je mogla da se sazove sednica Narodne skupštine u roku, možda ne u roku od 48 sati, ali su sigurno postojale tehničke okolnosti da se ona sazove možda u kraćem roku od 44, 45 dana koliko je prošlo od uvođenja vanrednog stanja. Dakle, 21. vek i znam sigurno da ste i vi imali prilike da razgovarate sa potpredsednicima Skupštine, to je bilo i u javnosti objavljeno, konsultovali ste se putem onlajn sednica. Nije bilo prepreka da se možda na iste konsultacije pozovu i predsednici poslaničkih klubova, pa da čujete kakvo je raspoloženje među svim narodnim poslanicima, jer mi kao predsednici poslaničkih klubova imamo saznanja o tome kakvo je raspoloženje među poslanicima, da li ima nekog ko je možda zaražen virusom među nama ili u našoj neposrednoj okolini. S tim u vezi bismo sigurno otklonili bojazan da ne postoje zdravstvene okolnosti dovoljno dobre da možemo da se na ovaj ili onaj način sastanemo. Kao što ste sada tumačili Poslovnik Narodne skupštine, ja ću se još jednom osvrnuti na njega. Jeste, Poslovnik Narodne skupštine pruža mogućnost širokog tumačenja. Između ostalog, u Poslovniku postoji termin „elektronski parlament“ koji mi koristimo na sednicama odbora i čini mi se da smo mogli jednim sitnim prilagođavanjem, kad kažem sitnim, pre svega, mislim na predstavnike IT zajednice koji bi mogli tu prepreku da otklone i da su narodni poslanici, ako ne fizički u ovoj sali, mogli da se sastanu i na nekoj onlajn sednici i da to u 21. veku nije nemoguće. Ako ništa drugo, imamo priliku da vidimo kako nam se obrazuju deca i u tom smislu nije postojala prepreka. Razumem okolnosti u kojima se održava i razumem vaš ličan strah i razumem strah svih onih koji se nalaze danas u izvršnoj vlasti i zato ne želim od ove teme da pravim bilo kakvu senzaciju. Dakle, samo ću da kažem još jednom da je postojala mogućnost i žao mi je što se to nije dogodilo.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Maja Gojković. Izvolite.
Nemam strah, nego brigu i odgovornost. To je potpuno nešto različito. Ne bojim se ja za svoj život, ne brinite. Ne brinite ništa, iako nije zabranjeno bojati se za svoj život. Stalno da brinemo o nekom drugom. Nije zabranjeno bojati se, ali kada ste predsednik Narodne skupštine, onda imate odgovornost i imate brigu, ne samo za poslanike. Ovde radi nekoliko stotina ljudi. Ovde rade novinari i kamermani. Ovde rade vatrogasci. Ovde rade predstavnici Ministarstva unutrašnjih poslova. Ovde rade doktori. Ne možemo mi sami da se skupimo negde tamo virtuelno. Recite mi koliko od 250 poslanika je u mogućnosti da onlajn učestvuje na sednicama. Kako bi izgledale rasprave nekoliko dana onlajn? Kako bi to izgledalo? To me baš interesuje, bez pratećih? Navedite mi primer parlamenta koji je zasedao u prisustvu 250 poslanika u svetu. Svi su se nešto dovijali. Zvali 10 šefova poslaničkih grupa, pa da odrede dva poslanika, pa ko bi na to ovde pristao? Vi? Vi bi birali po jednog poslanika ili oni koji stoje na stepeništu? Ili oni koji pozivaju građane da izađu u četvrtak uveče na ulicu zato što nemaju nikakvu odgovornost za njihove živote? Oni bi izabrali nekog poslanika, a dve godine ne znaju kako izgleda parlament, osim kad pišu pukovniku u Briselu. Šta ćemo ako pukovniku nema ko da piše? Da sazivam sednice gde bi sprovodila eksperiment in vivo, pa ko proživi od nas 250 plus svi ovi ljudi koji su dužni da rade, jer mi ne možemo sami da uđemo u parlament i da govorimo ovako, pa vi bi nas kritikovali, zasedali, ne zasedali. To se vidi jedan kroz jedan. Virtuelne sednice? Baš me interesuje kako će to u budućnosti da izgleda i kako će neko od vas u parlamentu nakon izbora da izabere dva, tri poslanika da svrate u parlament i mi ćemo kao svi da se dogovorimo da donesemo jednu odluku. Nisam se oglašavala iz čisto privatnih razloga. Zato nije bilo tih kolegijuma i zato nije bilo sednica. Ali tu ću se zaustaviti da ne pređem granicu pristojnosti. Hvala. (Saša Radulović: Replika.)
Nemate pravo na repliku kolega Raduloviću. Reč ima predsednik Vlade, gospođa Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala vam. Pre svega hvala vama na korektnosti, jer ste, čini mi se, svojim radom pokazali mnogo puta kako izgleda konstruktivna kritika i hvala vam na tome zato što je to način na koji mi onda građanima damo najbolja moguća rešenja. Takođe moram da kažem da ste naveli nekoliko stvari za koje mislim da su krajnje nekorektne, pa ću probati da odgovorim na njih. Prvo, što se tiče ovih lakših tema i lakših stvari, ja sam odlučila da ne budu svi ministri prisutni na sednici Skupštine ponovo zbog toga što pokušavamo da imamo što manji broj ljudi ovde prisutnih zbog fizičke distance. Pozvala sam da samnom danas i juče, odnosno ovoj sednici prisustvuju oni ministri koji, čini mi se, jesu najrelevantniji iz svojih resora i najviše su radili na rešavanju niza problema koje smo mi imali tokom ove krize. Za sve ostale stvari svakako mogu da dam dodatne informacije, tako da nije potrebno da svaki pojedinačni ministar bude ovde. Dakle, jedina ideja vodilja je bila da imamo što manje ljudi prisutnih. Što se tiče objedinjene rasprave, tu ne bih dopustila da kažemo da se vraćamo na praksu objedinjene rasprave, koja je u ovoj Skupštini, koliko se ja sećam, uvek postojala, bez obzira ko je bio na vlasti tokom niza godina, osim kada smo postigli dogovor da uz izričitu molbu, insistiranje predsednice Narodne skupštine Maje Gojković da Vlada više ne šalje ništa po hitnom postupku i da ne idemo na objedinjene rasprave, što je nama bio veliki izazov, ali smo to ispoštovali u potpunosti. Dakle, ovo jeste vanredno stanje, jeste vanredna situacija zbog čega sada imamo objedinjenu raspravu da se ne bi bespotrebno, čini mi se, izlagali dodatnom riziku, jer ni ovo nije bezbedno. Ovo je najbezbednije moguće, najranije što je bilo moguće. Tako da vas uveravam da što se Vlade tiče mi se nećemo vraćati na objedinjenu raspravu u hitne procedure itd, a mislim i ponosim se time da smo jedina Vlada koja je poslala budžet kao jedinu tačku dnevnog reda, ikada, mislim, i da je ova Skupština imala duplo vreme za raspravu o budžetu. Tako da mislim da to nije korektno da kažemo i ako razumem da niste tvrdili nego je vaša bojazan. Mogu da vas uverim što se Vlade tiče na tu praksu se nećemo vraćati. Dve važne stvari. U potpunosti se, 100%, slažem sa vama da ako postoji trenutak, trenutak od Drugog svetskog rata do danas, ako postoji trenutak da narodni poslanici budu u Skupštini da je to sad, apsolutno se slažem sa vama. Mislim da je moralna i ljudska obaveza svih narodnih poslanika bila da učestvuju u ovoj raspravi, svih, da je ljudska i moralna obaveza bila da i oni koji su ovu Skupštinu bojkotovali, ali nisu bojkotovali plate da ipak danas i juče, odnosno da ovoj sednici koja se trenutno održava, prisustvuju. Mislim da je to bilo ljudsko poštovanje prema žrtvama, prema njihovim porodicama, prema ovoj zemlji, prema svim njenim građanima. Žao mi je što to nije tako, ali su oni još jednom pokazali svoje lice i na najružniji mogući način. Takođe, pričamo o ljudima koji su dva meseca koristili ovu situaciju, najveću krizu u Evropi, na svetu nakon Drugog svetskog rata, da sve vreme pozivaju da se Skupština održi i da kritikuju što se Skupština ne održava, a sve vreme znajući da će oni tu istu Skupštinu i dalje da bojkotuju i da ih onda baš briga koliko je održavanje Skupštine bezbedno ili nije bezbedno i za narodne poslanike koji treba da se sakupe tu i za sve one ljudi koji moraju da rade da bi se Skupština održala, da bi se sednica Skupštine održala i za njihove porodice, zato što oni sebe u opasnost neće dovesti, ni sebe, ni svoje porodice, ali su dva meseca mogli da kritikuju. Dva meseca su mogli da lažu i još jednom kažem da sam danas u jednom dnevnom listu ponovo pročitala da sam ja kao predsednica Vlade rekla da Vlada nije spremna na kritiku na društvenim mrežama. Ne, spremni smo na kritiku, na svaku vrstu kritike smo spremni. Na laži i lažne vesti ne. Ne, to odbijam i protiv toga ću se boriti i svi oni koji su laži širili po Tviteru i šire i danas, a narodni poslanici su, a nisu mogli da dođu ovde sada da mi odgovorimo na te laži da pred građanima Republike Srbije pitamo njih da objasne te laži, da priznaju da lažu, da lažu da smo uvozili migrante, da lažu da smo zatvarali ljude u kuće da ne bi videli da smo autobusima prevozili migrante, da lažu da je „Poštanska štedionica“ pripremila kartice za te migrante, da lažu za mnoge, mnoge druge strašne stvari. Ne, izabrali su da ipak ne dođu i da odgovore, odnosno da nas u lice optuže za te stvari pa da mi možemo da odgovorimo. Znate, još jednom, slažem se sa vama da ako je ikada od Drugo svetskog rata postojao trenutak, ljudska i moralna obaveza da se bude u ovoj Narodnoj skupštini da je onda to sada i jako je lako, izuzetno lako imati monolog u holu Skupštine na koji niko ne može da mu odgovori. Lako je pisati laži na Tviteru, ali nije odgovorno i pokazuje zaista zapanjujući stepen kukavičluka i reći ću vam – da, oni su lažovi i najobičnije kukavice. Najobičnije kukavice. (Branka Stamenković dobacuje.) Možda će vam dati repliku, gospođo, kada ja budem završila, ali vas molim da me pustite da završim. Najobičnije kukavice zato što samo kukavica može da stoji u holu i da ima monolog kada mu je mesto, obaveza i prima platu da bude ovde, da u lice meni kao predsednici Vlade kaže sve ono za šta me optužuje na Tviteru i mene i predsednika Aleksandra Vučića i da ja onda mogu na to da odgovorim, ali pokazali su još jednom svoje kukavičko lice. Da li smo bili spremni kao država? Pa, juče sam rekla, a ponoviću i danas, nijedna država na svetu nije bila spremna na ovo, nijedna. Nije bila spremna ni Svetska zdravstvena organizacija. Niko nije bio spreman na ovo, ali smo kao država, hvala Bogu, bili spremniji od mnogih. I ne zato što smo se spremali za ovu epidemiju ili pandemiju ili ne zato što smo se spremali na ovakav virus i na ovakvu borbu, nego zato što smo naporno radili od 2014. godine da pripremimo državu za svaku moguću krizu. Zato smo bili spremniji od mnogih. Hvala vam što kažete da smo se jako dobro snašli što se obrazovanja tiče. Mislim da smo tu pokazali primer mnogim zemljama kako to uraditi. Ali, kao što se juče nisam složila i pobunila sam se protiv toga da neko kaže da naš zdravstveni sistem nije pao zato što smo imali sreće. Ne bih se složila sa vama da smo se dobro snašli, jer nema to nikakve veze ni sa srećom, ni sa snalaženjem. Ima veze samo sa zaista napornim svakodnevnim, višegodišnjim, mukotrpnim radom. Ne bismo mi uspeli da se snađemo da nismo na reformi sistemskoj, dakle, sistemskim promenama u obrazovanju radili od 2017. godine, da nismo od 2017. godine radili na uvođenju digitalnih učionica, digitalnih udžbenika na elektronskom dnevniku, na e-prosveti, ne bismo mogli da se snađemo. Dakle, ovo je rezultat svega onoga što smo u prosveti radili od 2017. godine, a to što je naš zdravstveni sistem na nogama nema veze sa srećom, nego ima veze sa svim onim što je Aleksandar Vučić radio od 2014. godine. Dakle, nema nikakve veze ništa ni sa srećom, ni sa snalaženjem i ako mogu da uputim jednu poruku građanima Srbije i nama kao društvu, kao zemlji, a to je – nemojte nikada da se oslanjate ni na sreću, ni na snalaženje. Rezultat daje samo naporan rad, samo naporan rad i kompletna posvećenost tome što radite i lična odgovornost, lična odgovornost u ovom trenutku u ovoj borbi. Sada što se tiče nekih stvari za koje mislim da su potpuno bile nekorektne. Kritike na naš način komunikacije i rekli ste smo imali tri neprijatelja kao Vlada. Nismo imali tri neprijatelja, imali smo jednog neprijatelja COVID-19 i to tokom cele ove borbe imali smo samo jednog neprijatelja i to je bila Korona virus. I zbog toga je predsednik Vučić na samom početku ove borbe apelovao da ostavimo politiku svi zajedno po strani i da se fokusiramo kao društvo na samo jednog zajedničkog neprijatelja COVID-19. Kažete da su ta tri neprijatelja bili građani, medicinski radnici i ljudi iz dijaspore. Da smo našom komunikacijom uznemirili građane. Ne mislim da smo se, kao što ste rekli drali, da smo vikali na građane, sećam se da smo molili, sećam se da smo apelovali i sećam se da ih možda jesmo uznemirili time da nam preti italijanski ili španski scenario, ali zaista je i pretio. Kao društvo, kao zemlja imali smo sve predispozicije da prođemo italijanski scenario i mislim da je jedino odgovorno bilo i od strane predsednika Vučića i od strane Vlade da upozorimo građane da ukoliko se ne pridržavamo mera samoizolacije, socijalnog distanciranja, da ćemo imati italijanski scenario i da, ukoliko je to uznemirilo građane, ja se njima i ovim putem izvinjavam, ali mislim da je bilo neophodno da shvate kolika nam opasnost preti. I opet tu ulazimo u ono licemerje, gde, kada Aleksandar Vučić kaže – preti nam italijanski scenario, on izaziva paniku, a kada „Nova S“ ima čitav intervju sa čovekom koji kaže da je skoro sasvim sigurno da će u Srbiji biti italijanski scenario, jer su našu građani ludi, onda to nije izazivanje panike, nije uznemiravanje građana i nije vređanje građana i sa tim licemerjem mi kao društvo moramo da se izborimo i da svi zajedno budemo hrabri da kažemo da je nešto licemerje, da nazovemo to licemerjem i da se ne plašimo samo zato što naši politički protivnici i tajkunski mediji imaju toliko novca na raspolaganju i zato što znamo da će nam vratiti zbog svih tih resursa 10 ili 20 jače. Naša je obaveza da to kažemo i da budemo dovoljno hrabri, dovoljno odgovorni da nazovemo stvari pravim imenom. Medicinski radnici, neprijatelji, da kažemo da smo kao druge neprijatelje identifikovali medicinske radnike samo zato što je neko rekao da je jedna osoba znajući da je obolela širila taj virus, toga se zaista ne sećam i izvinjavam se zbog toga, to je zaista prenapregnuto, rekla bih. Dakle, mislim da to ne stoji. Ako se bilo šta čulo od samog početka, to je ogromna, ogromna, ogromna zahvalnost prema svim medicinskim radnicima, sva podrška, i na kraju krajeva, čini mi se da su oni to i sami rekli. Sve ovo ostalo, to morate da vidite sa osobom koja je to pričala, dakle to ne može da se pripiše ni Vladi, ni predsedniku i mislim da je krajnje nekorektno da kažete da je jedan od neprijatelja u jednoj fazi ovoga svega da smo mi identifikovali medicinske radnike, zato što to zaista ne stoji, nije tačno i nije lepo da kažete. Ljudi iz dijaspore, o tome sam takođe pričala juče, dakle, mi smo pozivali te ljude da ne dolaze u Srbiju i ako pitate danas naše medicinske radnike, recimo u Kovid bolnicama i ono što su iznosili na kriznim štabovima, ljudi su apelovali da pozovemo naše ljude da ukoliko mogu da ostanu tamo gde žive i rade, da ostanu zato što ako imate 400.000 ljudi koji uđu u Srbiju u roku od mesec i po dana i od tih 400.000 se samo 10% razboli, to je udarac na naš zdravstveni sistem koji ne može ili jako teško može da izdrži. Da ne pričamo uopšte o ljudima koji su u Srbiji. Da, mislim da je bilo odgovorno da smo apelovali da ostanu. Mislim da je to bilo bezbednije i za njih, ali smo istovremeno, kao što sam juče rekla zemlja koja je najviše pomogla ljudima koji su ipak insistirali da se vrate sa čak 37 humanitarnih, gotovo besplatnih letova. To nijedna druga država, nijedna druga Vlada to nije uradila. Dakle, mislim da smo i tu postavili neke dodatne standarde.
Izvinjavam se što ću vas prekinuti. Vrlo je važno, pozivam poslanike da poštuju meru pod kojima održavamo zasedanje. Dakle, vratite maske na lica, morate ih u sali upotrebljavati inače ću biti prinuđena da napravim pauzu jer se ovim krše mere pod kojim držimo ovo zasedanje i mere kriznog štaba naše države. Neću nastaviti sednicu, jer ugrožavate živote svih nas ovde. Na šta to liči, da se većina poslanika pridržava svih mera, a neko daje sebi za slobodu da sedi u sali i da ne koristi ni masku a ne govore, niti rukavice. Oni koji mogu. Zato imamo ove zaštite da bi se bolje čuli, ali to traje određeno vreme. To što vas baš briga za vaše živote, vaše pravo, ali vi ugrožavate sve ostale ovde. Maske stavite na lica i rukavice. Dobili ste ih na ulazu. Niste hteli ni temperaturu da merite. Zbog tih poslanika je promenjen način merenja temperature, hteo ne hteo vam se izmeri temperatura. Šta sada izvodite? Odnosi se na poslanike koji sede u sali već dugo, ne koriste maske i ne koriste rukavice. Tu je ministar zdravlja. O tome se ne diskutuje. O merama zaštite zdravlja i života ljudi se ne diskutuje. Maske i rukavice. Da, da svi oni. Ne treba ja pojedinačno da govorim. Svi vide u sali. Svi mi skreću pažnju, šalju mi poruke, okreću se, potpredsednice mi skreću pažnju na to. (Vojin Biljić, dobacuje s mesta.) O čemu se tu radi? Jer vam dobro? Jer treba testove da vršimo ili šta? Ne razumem to ponašanje. Detinjasto ponašanje. Govorim o svim poslanicima koji ne koriste masku i rukavice. Koje je to pravo veće od prava svih nas da štitimo svoje živote i zdravlje ljudi? Ko je to pravo dozvolio pojedincima? Ko vam je to dao? Vi ste onda kandidujte za Bundestag. Ja ne znam kakva je zdravstvena situacija u Saveznoj Republici Nemačkoj. Ne bavim se time. To šta vi gledate, to je vaša stvar. Ja vam govorim o situaciji u našem parlamentu. (Vojin Biljić, dobacuje s mesta.) Molim poslanike koji ne žele da se pridržavaju mere iz nekih svojih neverovatnih razloga da napuste ovo zasedanje, zato što se ne slažu sa načinom organizacije rada ove sednice. To je besmisleno. Pitate zašto nismo ranije održali sednicu, zašto nismo ovo, zašto nismo ono. Prvi ste kojima je sve svejedno. Baš vas briga za nas. Radite sa svojim životima šta želite. Sa životima zaposlenih u ovom parlamentu, sa životima kamermana, vaših ostalih kolega nećemo se igrati. Došli ste danas da biste napravili incident. To je jedina politika koju vi imate. Stavite maske i rukavice i da nastavimo sednicu. Ja nisam spremna diskutujemo uopšte o merama Vlade. Ja poštujem svoju državu. Mogu sa budem na vlasti, mogu da budem u opozicije. Bilo je vanrednih stanja. Poštovala sam i vanredno stanje koje je bilo raspisano 2003. godine, svaku meru slagala se ili ne, jednostavno poštujem ovu državu. Tako ćete postupiti i vi, bez obzira da li podržavate Vladu ili ste u opoziciji. Pravila važe za sve. Kao što zakoni u državi važe za sve kada se donesu. Ovo je država, ozbiljna država. Hvala što ste razumeli poruku. Možemo sada da nastavimo sa raspravom. Hvala. Reč ima predsednica Vlade.
Hvala vam. Hvala vam, svakako što ste reagovali. Mislim da je to jedina ispravna stvar. Ova monumentalna neodgovornost od strane nekih narodnih poslanika, da ovako daju primer da nije potrebno nositi masku, zaštitnu opremu u zatvorenom prostoru, a narodni poslanik ste. Postoje ljudski neke tužne stvari. Ja se izvinjavam što sam malo duže pričala. Bilo je dosta tema za koje mislim da su važne. Jedna krajnje nekorektna stvar koju ste izneli, to je da smo vodili funkcionersku kampanju tokom ovog vanrednog stanja. Ponovo se vraćam na ono gde je Aleksandar Vučić kao predsednik Republike zamolio da se ne bavimo politikom tokom vanrednog stanja i tokom borbe protiv Kovida 19, rekao da neće odgovarati na optužbe, da tokom vanrednog stanja i borbe protiv koronavirusa nema drugih neprijatelja i političkih neistomišljenika, nego samo jednog neprijatelja, a to je Kovid 19. Tokom dva meseca nikada, ali zaista nikada, evo ja moli bilo koga da nađe primer, nikada nije pomenuo ni jednog političkog protivnika ni po imenu, ni po političkoj stranci, grupaciji, savezu itd, dakle nikada. Ne znam kako ste zaključili da je vođena funkcionerska kampanja. Obilazio je neka žarišta, što mislim da je njegov posao kao predsednika Republike, da bude sa svojim građanima tamo gde je najteže i da je to jedina odgovorna stvar koju je mogao da uradi u tom trenutku. Nazivati to funkcionerskom kampanjom mislim da nije u redu. Dao je sve od sebe da nabavi zaštitnu opremu, da nabavi respiratore u situaciji kada je malo zemalja na svetu moglo da nabavi zaštitnu opremu i respiratore. Mi smo u tome, zahvaljujući njemu, njegovom političkom kredibilitetu bili među najuspešnijim zemljama na svetu i mislim da bi ga kritikovali ponovo kako god bilo. Da nije išao, rekli bi da nije sa svojim građanima, da nije uz svoje građane, da se sklonio, sakrio, da brine samo o sebi. Dakle, mislim da je najispravnija moguća odluka bila da ode i da poseti one sredine koje su bile najugroženije. Još jedna velika stvari, izuzetno važna tema vi ste je pokrenuli i hvala vam na tome, to je, kako ste vi nazvali, zloupotreba međunarodne solidarnosti. Mislim da Republika Srbija ni u jednom trenutku nije ni na koji način zloupotrebila međunarodne donacije. Mislim da smo se svima zahvalili kako dolikuje, da smo građanima Republike Srbije tačno rekli ko nam je šta donirao, kada je donirao. Vidim da se mnogima nije svideo način na koji smo mi, ni u zemlji, ni u inostranstvu, način na koji smo mi zahvalili Narodnoj Republici Kini na svemu onome što je učinila za Srbiju i za građane Srbije u ovome. Mislim da smo to uradili na pravi način. Ljudi su nam pomogli sa svime čime su mogli da nam pomognu. Poslali su nam i respiratore, donirali značajnu količinu respiratora, tretirali nas kao jedan od prioriteta kada smo kupovali respiratore novcem iz budžeta Republike Srbije, poslali značajnu količinu zaštitne opreme, poslali tim medicinskih stručnjaka na samom početku ove borbe, koji su i danas u Srbiji, pokazali ljudsku solidarnost. Mislim da su zaista zaslužili da im se zahvalimo na način na koji smo se zahvalili. Isto tako, hvala i svima ostalima. Ja sam dočekala kargo avion pomoći koji je poslala EU, dočekala sam i avion koji je platila za transport, dakle za putovanje, platila EU. Mislim da smo se zahvalili kako priliči i Ruskoj Federaciji i Turskoj i Mađarskoj i Norveškoj i SAD i svima ostalima i da smo, takođe, umeli da pokažemo našu solidarnost i u regionu i u čitavom svetu i u EU, članicama EU na način na koji Srbija to nije mogla da uradi do sada. E sada, molim za malo pažnje kada pričamo o zloupotrebi ove cele situacije, ove krize, zloupotrebi u međunarodnim okvirima da bi dobili neke političke poene i da bi svoju zemlju optužili, a sebe izdvojili kao nekog ko je, je li, veliki Evropejac. Ja ne znam koliko vas je upoznato sa pismom koje je EU poslao Dragan Đilas potpisan kao predsednik Stranke slobode i pravde i osnivač, ne među osnivačima, nego osnivač Saveza za Srbiju. Dakle, Dragan Đilas osnivač Saveza za Srbiju i predsednik Stranke slobode i pravde je iskoristio ovu krizu da pošalje pismo zvaničnicima EU, da se požali na svoju zemlju, da se požali na predsednika Aleksandra Vučića, da se požali na Vladu Republike Srbije i u maniru deteta koji se žali učiteljici, u maniru zaista jedne tužibabe, ali tužibabe da njima otvori oči o tome šta se to u Srbiji dešava. Ja sam izdvojila iz zaista fascinantnog pisma, ja bih preporučila svima da pročitaju ovo pismo, izdvojila sam samo jedan paragraf gde on kaže, ja ću sad prevesti. Pismo je na engleskom, ali, evo, otprilike prevod, dakle, ovako – Aleksandar Vučić, to se žali Dragan Đilas EU i evropskim zvaničnicima, Aleksandar Vučić je najavio uvođenje vanrednog stanja sa retorikom – evropska solidarnost ne postoji, to je samo bajka na papiru, pa da on tuži Aleksandra Vučića, pošto oni ne gledaju naše medije, nemaju ovde delegaciju EU u Srbiji, pa ne znaju šta se dešava u Srbiji, nego Dragan Đilas da im kaže šta je Aleksandar Vučić rekao prilikom uvođenja vanrednog stanja. Kaže Đilas, posle toga, pošto je ovako najavio uvođenje vanrednog stanja, posle toga lično je dočekao tim medicinskih stručnjaka iz Narodne Republike Kine, molim vas, zamislite sad, on je lično dočekao tim medicinskih stručnjaka koje su nam ljudi poslali da nama pomognu ovde, i, ono što je meni najzabavnije u ovom pismu, lično ih je dočekao i pozdravio se svakim pojedinačno od njih pozdravom laktom. Zamislite vi šta on čovek piše EU. Pa, ja mislim da oni ljudi ne veruju, a i to, mogu vam reći da sam čula iz ličnih izvora, da su Evropljani tamo bili šokirani time kakvi snishodljivi bednici postoje na srpskoj političkoj sceni. Dakle, Aleksandar Vučić se sa svakim od njih lično pozdravio pozdravom laktom i onda poljubio kinesku zastavu kako bi izrazio zahvalnosti za svu pomoć i podršku koju su poslali. Da li vi možete da verujete? Kada pričamo o zloupotrebi situacije kako bi se u međunarodnoj areni pozicionirali, valjda, kao jedini faktor koji ne preza od toga da u istom tom pismu pljune i naše susede u Mađarskoj i naše partnere iz Narodne Republike Kine, da uradi šta god je potrebno da se uradi da bi se pozicionirali kao, valjda, jedina legitimna opcija koju ti Evropljani treba da dovedu na vlast, zato što koga briga za izbore, koga briga za narodnu volju, koga briga za demokratiju u Republici Srbiji, nego se vi preporučite. Vi se preporučite time što ćete da pljunete na svu pomoć i na svu podršku koju nam je neko poslao u najtežim vremenima i to sve uradite iza leđa građana Republike Srbije i tajno dok se mi ovde borimo za ljudske živote i svaki dan gubimo ljude u ovoj ovakvoj borbi. Kako je došlo do toga da virus uđe u staračke domove i time ću završiti, pa će i biti prilike, svakako da govorim još o nekim stvarima. Pa, došlo je do toga što ljudi nisu poštovali preporuke Vlade, eto tako je došlo. To je tužan primer toga šta bi se desilo u Republici Srbiji da nismo imali ovako drastične mere. Tužan, primer. Hoću takođe da vam kažem da se posebno ponosim što su ljudi koji su to radili i doveli direktno ljudske živote u opasnost, čim smo to saznali prikupili sve informacije, da su odmah privedeni, lišeni slobode i da će im se za to suditi. Konačno da vam kažem, kažete mi, grešili smo tokom ove borbe. Svakako i juče sam rekla, grešili smo, tako je. I nisam došla u Skupštinu Republike Srbije i nisam došla da dam izveštaj svim građanima Republike Srbije zato što sam želela da kažem da smo bili bezgrešni, već zato što sam želela da kažem i da pokažem da smo se borili dan i noć, da smo dali sve od sebe i da smo u toj borbi bili uspešniji od mnogih drugih i kada smo videli grešku, odmah smo radili na tome da je ispravimo. Bezgrešni nismo bili, greši svako ko radi, ali ponovo, najvažnije dati sve od sebe, boriti se i mislim da smo to i ovaj put pokazali. Hvala vam.
Reč ima Tatjana Macura. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Hvala na odgovorima predsednici Vlade. Žao mi je što je najveći deo vremena potrošila na to da govori o ljudima koji uopšte nisu narodni poslanici, ne sede danas u Skupštini i s tim u vezi ja ću se vratiti na ono što jeste tema današnjeg dnevnog reda. Prva tačka na koju ste se vi osvrnuli na osnovu mog izlaganja jeste to što sam zamerila da je objedinjena rasprava, pre svega se to odnosi na ovaj zakon koji objedinjuje sve odluke i meni je žao, a sada na žalost eto ni ministar Siniša Mali nije ovde što je postojala osnovana potreba za tim da se danas razgovara i o rebalansu budžeta koji de fakto ne posti. Dakle, mi usvajamo jedan zakon koji će da objedini more različitih odluka među kojima su između ostalog i odluke koje se tiču ekonomske pomoći, kako privredi, tako i građanima. Postoji opravdano veliki prostor da se o ovome dodatno razgovara. Osim ako vi mene ne želite da uverite u to da će se rasprava o rebalansu budžeta dogoditi u nekom narednom periodu, pa ćemo onda na jednoj posebnoj sednici, a mislim da građani Srbije to zaslužuju, raspravljati o tome kakve su ekonomske mere donete tokom vanrednog stanja. Postoji ozbiljna zamerka. Dakle, mi se oslanjamo najviše na ono što je uputio i Fiskalni savet kao nezavisna institucija Vlade Republike Srbije u vezi sa ekonomskim merama. Opravdano je zaduživanje, podsetiću sve one koji ovde sede i one koji prate ovu sednicu, dakle, 2008. godine zbog zakasnele reakcije došli smo u situaciju da se možda ovoliko zadužimo sada. Dakle, da ne bismo ponovili grešku, mi ćemo pozdraviti zaduživanje na koje ste se odlučili, ali nećemo pozdraviti potpuno rasipanje novca tako što ćete građanima Srbije davati 100 evra u želji da ih umirite, a onda ih ponižavati dodatno, pod prisilom da se oni u stvari za tu pomoć samostalno prijavljuju. Dakle, što se tiče neprijatelja, slažem se, mi imamo samo jednog neprijatelja, to jeste Korona virus. Meni je žao što je Vlada Republike Srbije u određenim momentima tražila neke druge neprijatelje, praktično jureći opravdanje. Opet kažem, najljudskije gledano, razumem i da je predsednica Skupštine, predsednica Vlade i predsednik države praktično bio uplašen za živote građana, ali ja bih volela da se komunikacija prema građanima apsolutno promeni i da zaličimo na one zemlje koje na drugačiji način reše… [[Isključen mikrofon.]]
Hvala. Predsednice, možete dobiti samo repliku od dve minute. Reč ima Ana Brnabić. Izvolite.
Biću kraća od toga. Nisam stigla da kažem i o meri od 100 evra za koju kažete da je populistička mera. Podsetiću vas da je sličnu takvu meru, odnosno istu, samo sa drugačijim iznosima, naravno mnogo većim zato što su mnogo bogatije zemlje, istu takvu meru je, kao post kriznu meru doneo Japan, SAD, Singapur i Hongkong. To su mere direktne finansijske podrške građanima, nisu populističke mere. Ponosim se, zato što smo zahvaljujući onom svemu što je uradio Aleksandar Vučić kao predsednik Vlade 2014. godine, u smislu mera fiskalne konsolidacije mi danas u stanju da takvu meru direktne finansijske podrške građanima pružimo i posle ove krize. Mislim da ko hoće može da se javi, ko neće apsolutno ne mora. Dakle, važno je da ljudi kojima tih 100 evra ne treba ne moraju da dobijaju tih 100 evra zato što im ne znači ništa, a tih 100 evra ne uzima niko drugi, nego one ostaju u budžetu Republike Srbije za, na kraju krajeva, sve ono što je potrebno svim drugim građanima. Dakle, što više u budžetu to bolje svim građanima.
Hvala. Poštovani poslanici, saglasno članu 27. i 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi posle 18 časova. Predugo traje diskusija. Moramo da radimo i posle 18 časova. Reč ima Marijan Rističević. Izvolite.
Ne mogu da verujem da sam došao na red. Dame i gospodo narodni poslanici, meni je ovo drugo vanredno stanje i imao sam jedno ratno stanje. Pre ratnog stanja sam bio žestoka opozicija Miloševuću, toliko da su morali da mi isključe ton.
Samo malo, sačekajte poslaniče, imamo igrokaz, trenutno. Da uđe ili da ne uđe s maskom. Čekam poslanika Radulovića da pokaže svoj odnos prema svima nama. (Marijan Rističević: Dobro, sad će on da izađe. Kad ja govorim on pobegne. Hoćete da mi vratite vreme?) Naravno da ću vratiti. Izvolite.
Dakle, prilikom proglašenja ratnog stanja kao žestoka opozicija Miloševiću, toliko da su mi isključili ton ja sam otišao među radarista i nisam bio opozicija ni svojoj državi, ni državnom rukovodstvu. Proglašeno je ratno stanje, nema više političkih razloga da se opozicionim delovanjem borim protiv svoje države i svoje vlasti. Jednostavno, verujem da je najopasnije bilo biti sa radaristima, takozvanim, sremskim lisicama koje su svojim izviđanjem snimili na zaokret onaj nevidljivi avion. Pa, je onda i drugi radar navodio rakete i tako je taj nevidljivi pao, ćiu, ćiu, tup, u sremsku oranicu. Neki opozicionari su pobegli i time se bavili iz inostranstva. Meni nije palo na pamet. Danas neki od njih ili njihove naslednike gledam kao povremene i stalne bojkotaše ove Narodne skupštine, i odjednom je njima bilo stalo za vreme vanrednog stanja da bude Narodne skupštine. Dve godine nisu dolazili na posao, primaju platu i odjednom kao – znate šta, trebala je sednica i tako dalje. Evo, ja odgovorno tvrdim da je vanredno stanje uvedeno, da je predsednik vanredno stanje uveo u skladu sa Ustavom. A i to što ja tvrdim treba da proverite kod Ustavnog suda kao što sam ja proveravao neke odluke 2013. o Briselskom sporazumu i tako dalje. Međutim, njima je samo do priče. Ima izreka - kako malena zmija svojim ujedom najvećeg bika obara. Maleni virus, koji ne možete da vidite ni pod mikroskopom obara nuklearne sile, obara članove saveta bezbednosti, obara milijarderske zemlje po broju stanovnika, velike ekonomske sile, maleni virus ruši sve pred sobom. Što ne sruši virus ruši strah od virusa. Gde je tu Srbija? Ovi bojkotaši koji nam prigovaraju da su mere preoštre i da ime previše bolesti. Pa, čekaj, ako su mere preoštre kako onda ima previše bolesti? Jedno sa drugim uzajamno se ne odnosi. Šta oni žele? Oni žele, a sinoć su pokušali, to vam zameram, sve je trebalo u Padinski Skelu da kopaju kukuruz, ovaj što je ranije posejan. Sve one sa Dorćola je policija trebala da pokupi, ne znam da li vojska, i da odvede u Padinski Skelu jer ne mogu da plate 50.000 dinara. Ko ne može da plati ima da odradi. Ima posla na selu koliko god hoćete, da napune one prazne šerpe u koje lupaju. Koliko vidim to nije urađeno. Zakon mora da bude jednak za sve. I oni sa Dorćola su trebali da budu legitimisani, Bastać i ekipa da budu legitimisani, kažnjeni i da se zna i da se proveri. Ako slučajno nekoga zaraze da odgovaraju ono do 12 godina zatvora gde su svojim neodgovornim ponašanjem sebe i druge doveli u opasnost da se zaraze i ukoliko se zaraze mora da idu na robiju do 12 godina, kao i onaj u Nišu. Prigovor je da bivše države SFRJ ima i manje zaraženih nego Srbija. Hajde da se dogovorimo da je najozbiljnija od bivših država Slovenija, da se dogovorimo. Ovi lažovi iz Hrvatske i Crne Gore mene ne zanimaju, njima je stalo do turističke sezone, oni neće upisati ništa, samo ne bi li neki turista došao da napune svoju kasu, što je iz njihovog ugla možda legitimno, ali je legitimno da i mi kažemo to. Hajde da uzmemo da je Slovenija najozbiljnija. Slovenija na nešto manje od dva miliona, ili oko dva miliona stanovnika ima 83 umrla. Dakle, na manje od dva miliona. Da bi to uporedili sa Srbijom, hajde da uzmemo jednu oblast, našu AP Vojvodinu koja takođe ima oko dva miliona stanovnika. U Vojvodini je, nažalost, preminulo 18. Do jednog je meni izuzetno bilo stalo i zbog toga sam bio jako žalostan i tužan, i dan danas, to je naš kolega Blažić, što znači da na milion, Vojvodina je imala devet umrlih, nažalost. Slovenija 41,5. Da li je to znak da je Vojvodina koja je imala veći priliv od dijaspore nego Slovenija imala pet puta manje umrlih nego Slovenija, članica EU, novac, evri, štampani, neštampani, zarađeni, nezarađeni? Činjenica da jedan deo Srbije, koji sam izmerio, a celu Srbiju ako izmerimo, ima 22 na milion. Slovenija ima 41 i po. Spram cele Srbije, Srbija ima dva puta manje umrlih na milion stanovnika nego Slovenija. Hajde da gledamo, prigovaraju nam, globalno. Ceo svet ima oko tri miliona zaraženih, 210 hiljada umrlih - 7% u odnosu na zaražene. Srbija ima nešto ispod dva, ali da računamo dva. Znači, Srbija je uspešnija od Amerike, Velike Britanije, Francuske, itd, gde se stope kreću i do 17%, negde osam puta. U celom svetu Srbija je, a tu se zaraza još širi, kod nas silazi, uspešnija tri i po puta nego sve svetske zemlje prosečno. Ako uzmemo da je Nemačka najozbiljnija zemlja, hajmo da vidimo, na 106 hiljada zaraženih, govorim o jučerašnjim podacima, imala je šest hiljada umrlih, na milion stanovnika imala je 75, tri i po do četiri puta više nego Srbija. Najozbiljnija evropska zemlja, Nemačka. To govori i o kvalitetu naših doktora i medicinskih sestara koji su otišli u Nemačku da ih leče. Nemačka nije imala dijasporu, nego je deo poslala kod nas. To su naši građani i to nije sporno. Ali, opet je imala na milion stanovnika tri i po puta veću smrtnost nego Srbija. Da li je onda Srbija sa pravom, krajem 2019. godine, gospodine ministre zdravlja, po evropskim nekim međunarodnim organizacijama, svrstana kao 18. zemlja po zdravstvenom sistemu, kvalitetu zdravstvenog sistema i da je bila pretekla 14 zemalja EU, a zatečeno stanje 2013. godine je bilo 35 i poslednje. To govori o kvalitetu našeg zdravstva i da smo zasluženo pretekli 14 zemalja. Ponašanje grupe opozicije koju ja zovem grupa "đilasovna korona", đilasovna 619 miliona. Dakle, to je neodgovorna grupa koja sve vreme navija za virus. Cilj im je, a to su radili na Dorćolu, da se mere popuste, da se bolest rastegne i da izbori budu tamo negde u novembru, decembru, odnosno da izbora ne bude, da se Vlada iscrpi, iscrpe ekonomski resursi, privreda, itd. To je cilj opozicije. Dakle, da uništenjem zemlje, rastezanjem bolesti, dođu do vlasti. To treba svim građanima da bude jasno, da su se Tadić i njegovi nesrećnici iz 2012. godine okupili na stepeništu sa željom da bolest što duže traje, da se dođe do nediscipline, da dođe do ovih izbora. Njihov predstavnik je Tanja Fajon. Ja predlažem gospođi Fajon, evo, da dopustimo da bude nosilac izborne liste koalicije "đilasovna korona". Đilas je poznat po brizi za starije. Evo, njegov starac to može najbolje da pokaže, tu brigu Đilasa koju je imao za stare osobe. Iz te brige ga je malo prebio, ali nema veze. Dame i gospodo, u poslednje vreme se lupa šerpama. Moja poruka onima koji lupaju šerpe, ako ova suša potraje, gospodo, nećete više bez veze lupati u šerpe. Imaćete praktičan razlog da lupate u te šerpe. U te šerpe nikad ništa niste stavili, a šerpe su radnici proizveli. Poljoprivreda je iznela i ovaj put, kao i za vreme sankcija, teret socijalnog mera. Mi smo, dok su oni lupali u šerpe i dok su bojkotovali mere države, mi smo na njivama imali svoj ratni položaj. Mi smo na setvi dokazali da je vrednije imati poljoprivredu nego zlato i dijamante. Vrednije je imati hranu i pijaću vodu, nego imati zlato i dijamante, jer se oni ne jedu. To sam stalno tvrdio i ovog puta se to pokazalo kao tačno. Mi smo se bavili setvom, tražili dozvole, molili, itd, dok su drugi bojkotovali mere države i pokušavali da bolest što duže traje u ovoj državi, ne bi li se bez izbora nekako dovukli do vlasti. Dame i gospodo, ja predlažem ovima iz opozicije da ne lupaju u prazne šerpe. Niti su proizveli šerpe, samo su kutlačama vadili. Oni lupaju u prazne šerpe da bi punili Đilasove džepove ponovo. Ja njima predlažem da lupaju sebe u glavu. Prazne tikve se dalje čuju. U tome će biti najuspešniji. Na kraju, da završim. Neko je ovde spominjao Periklea, a ja mislim da je to moj kolega poljoprivrednik. Evo, tri meseca pred ubistvo premijera, slavi se zajedno sa Crvenim beretkama u Kuli, savezni i republički ministar unutrašnjih poslova. To je ono što su negirali. Ovo je i pokojni premijer, koji je obilazio svoju policiju, koja se tad zvala Crvene beretke, evo ga u Kuli, nema laži, nema prevare, tek da potkrepim gospodina Martinovića. Perikle je rekao - više se bojim svojih grešaka nego naših neprijatelja. Tako da vam je moj savet da mere zaoštrite, da dokusurimo ovaj virus, da se ne desi da u zaustavnom vremenu primimo više golova nego što smo ih primili u 90 minuta. Hvala.
Hvala. Prelazimo na listu. Reč ima narodni poslanik Bojan Torbica.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, uvažena predsednice Vlade Republike Srbije, poštovani ministri, kolege narodni poslanici, ne mogu a da na samom početku ne naglasim da sam nepuna dva meseca, koliko traje ova naša zajednička borba protiv Koronavirusa više nego ponosan na svoju zemlju i na svoj narod, kao i da u sopstveno ime, ali i u ime Pokreta socijalista, partije kojoj pripadam i čiju politiku zastupam u ovom domu, izrazim zahvalnost, pre svega lekarima, svim zdravstvenim radnicima, pripadnicima vojske i policije, zaposlenima u ustanovama socijalne zaštite, apotekarima, trgovcima, poštarima i da ne nabrajam više, jer sigurno ne mogu nabrojati sve one koji zaslužuju našu zahvalnost, sve one koji su dali svoj nemerljivi doprinos u ovoj borbi, rizikujući sopstveno zdravlje, kao i zdravlje svojih najmilijih. Kao poslanik koji dolazi iz opštine Temerin, želeo bih pre svega da se zahvalim svojim sugrađanima na iskazanoj disciplini i poštovanju mera zaštite od virusa, zdravstvenim radnicima lokalnog doma zdravlja koji od prvog dana pandemije brinu o svim stanovnicima opštine, predsedniku opštine Đuri Žigi i celokupnom štabu za vanredne situacije, a naročito da se zahvalim volonterima, opštinskom kol-centru i volonterima koji pomažu najstarijim sugrađanima i koji od prvog dana neumorno rade svoj posao. Odlična organizacija kojoj su se odmah priključili pripadnici lokalne stanice policije, Crvenog krsta, mesnih zajednica i JKP, doprinela je tome da Temerin, iako je bio među prvim opštinama sa utvrđenim prisustvom zaraze, iako je imao jednog preminulog među prvih 10-15 žrtava ovog virusa, današnji dan dočeka sa jednocifrenim brojem zaraženih i bez novih preminulih. Svi smo svesni koliko je teška i koliko je opasna trenutna situacija u kojoj se nalazi ne samo Srbija ili region, već celokupan svet i svi znamo da samo maksimalnom disciplinovanošću i samo postupajući po uputstvima medicinske struke možemo izaći kao pobednici iz ove neravnopravne, ali za nas izuzetno bitne borbe, jer Srbija danas vodi borbu za svoju budućnost, za budućnost svakog svog građanina, za njihovo zdravlje, ali pre svega za svaki život u Srbiji. Više puta smo tokom ova dva dana čuli cifre obolelih, hospitalizovanih i preminulih građana Srbije i svestan sam, kao što su i mnogi građani Srbije svesni da bi ove cifre bile mnogo nepovoljnije i gore da Vlada i Krizni štab predvođeni predsednikom Aleksandrom Vučićem i vrhunskim medicinskim stručnjacima od prvog dana nisu povlačili jedine moguće poteze i donosili mere koje su na najbolji mogući način zaštitili građane Srbije. Često te odluke i mere nisu bile popularne i nisu bile po volji svakog pojedinca, ali su, što je najvažnije, uvek bile pravovremene, ispravne i opravdane. Naravno, niti smo mi ovde pre nešto više od tri godine izabrali aktuelnu Vladu Srbije, niti su građani na izborima izabrali Aleksandra Vučića za predsednika Srbije u želji da nam se dodvoravaju i da nam praznim pričama zamagljuju realnost, već da preuzmu punu odgovornost za budućnost države i naroda da donose teške odluke onda kada je to potrebno, da sprovode politiku koju nam u ovoj sali prezentovao prvo Aleksandar Vučić, a potom i ovde prisutna Ana Brnabić, politiku koja je spasila Srbiju i njene građane propasti u koju je gurala bivša vlast. Upravo ta politika je takoreći iz pepela podigla Srbiju, koja je tokom 12 godina dosovske vlasti bila i više nego ponižena, opljačkana i opustošena. Upravo ta politika je stvorila ekonomski jaku i politički stabilnu Srbiju. Upravo je ta politika dovela do toga da danas za razliku od pre 10 ili 15 godina možemo da građanima garantujemo da ćemo tokom ove vanredne situacije sačuvati najveći broj radnih mesta, da zaposlenima garantujemo njihove zarade, da privredi i poljoprivredi pružimo finansijsku pomoć, da penzionerima obezbedimo redovnu isplatu penzija, socijalno ugroženim redovnu isplatu pomoći, a svim bolesnicima najviši mogući nivo zdravstvene zaštite. Upravo ta politika oličena u imenu i delu Aleksandra Vučića je, za razliku od politike koju su u Srbiji pre osam, 10 ili 15 godina sprovodili razni Đilasi, Jeremići, Tadići, dovela do toga da zdravstveni sistem Srbije ne poklekne, kao što je dovela do toga da Srbija ima dovoljan kapacitet za smeštaj svih obolelih i da nam oboleli građani ne leže po podovima bolničkih hodnika, kao što je to bio slučaj u nekim drugim državama. Upravo ta politika je dovela do toga da Srbija obezbedi dovoljan broj zaštitnih sredstava i respiratora, pa da ne moramo, kao neke zemlje, da biramo čiji ćemo život spasavati, a čije ćemo živote prepustiti sudbini. Zbog te i takve politike im je kriv Aleksandar Vučić i to mu nikada neće oprostiti. Kriv je Aleksandar Vučić i što smo izbegli masovne nestašice hrane, lekova, goriva, što smo izbegli nepregledne redove i tuče očajnika u prodavnicama i tržnim centrima. Kriv je, jer su Đilas, Jeremić i Tadić upravo to priželjkivali i javno prizivali. Kriv je Aleksandar Vučić i nikada mu neće oprostiti jer ima sve ono što oni nemaju, što ima znanje i hrabrost, ali najviše im je krivo što ima ono što oni nikada neće imati i to ih upravo i najviše boli, što ima čestitost i što ima bezrezervnu podršku građana Srbije. Zbog svega toga, razni politički lešinari, oličeni u liku i nedelu Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, Boška Obradovića, Borisa Tadića, potpomognuti medijskom fabrikom laži, zvanom – N1, svakodnevno iznose gomilu uvreda i neistina, napadajući kako Aleksandra Vučića i članove njegove porodice, tako i članove republičke Vlade, ali i sve one koji su, poput naših najboljih infektologa, stali u prve redove odbrane Srbije i njenih građana. Upravo zato, Srbiji po ukidanju vanrednog stanja neophodni su izbori, da građani kažu kako ocenjuju čije zalaganje, da građani kažu kome daju svoju podršku i poverenje, a kome je krajnje vreme da završe na političkom smetlištu.
Hvala. Reč ima ministar Aleksandar Vulin. Izvolite.
Ja se zahvaljujem na prilici, samo da se potrudim da budem koliko god je moguće kratak. Prvo, nijedna država nigde na svetu nije spremna i ne sprema se za Korona virus ili za bilo kakav virus i tu su sve države iste, ali se države razlikuju po tome što su neke spremne da zaštite život i zdravlje svojih građana od bilo kakvih katastrofa, neke jednostavno nisu. Država Srbija to jeste. Evo, da govorim iz ugla vojske. Da se ova katastrofa desila 2012. godine ili pre 2012. godine, Vojska Srbije bi delovala, vojnici su takvi ljudi, oni bi uvek ispunili svoj zadatak i uradili bi na najbolji način i tada i sada, ali tada bi izašli samo sa jednom rasparenom uniformom koju su imali, a danas svaki vojnik ima dva kompleta M-10 uniforme i jedan komplet M-93 uniforme. Svaki ima zimske i letnje čizme. Ako je pripadnik Vojne policije ili neke od specijalnih jedinica, pored svega što sam rekao, ima i zimski kombinezon, letnji kombinezon, zimske čizme, letnje čizme, zimske kožne čizme, zimske platnene čizme, letnje platnene čizme, plus vojničke cipele. Zato mu je danas plata veća nego što je bila 2012. godine, daleko veća. Zato ima i veće dnevnice, zato ima i brojne druge prinadležnosti koje su veće i bolje. Uradio bi on svoj posao uvek, jer su to ljudi koji vole svoju zemlju, jer su profesionalci, ali država je bila spremna za njih, ne za ovo, nego je spremala sistem, organizovala sistem. Da se ovo desilo 2012. godine ili pre 2012 godine, pre nego što je Aleksandar Vučić postao ministar odbrane, Vojska ne bi imala 100% trupnih rezervi hrane i ne bi imala 100% rezervi goriva, kao što danas ima, a danas ih ima. Nismo se mi spremali obezbeđujući gorivo, uniforme, plate i sve ostalo za virus, nego smo se spremali za državu, da vratimo državu da bude snažna. Ovde se govorilo o tome kako se funkcionerska kampanja, pojavljuju se predstavnici države, pa ko da se pojavljuje? A ko će nam reći šta treba da se radi? Ko će nam reći kako funkcioniše sistem? Da Aleksandar Vučić nije bio tu gde je trebao da bude, govorili bi da se sakrio, da ga nema, da čuva sebe, da brine za svoje zdravlje i da ga baš briga za njegovu naciju. Čekajte, Aleksandar Vučić je nabavio respiratore, nisam ja, nisu ni ovi iz opozicije, nije ni niko od vas. Pa jedino pošteno je da to i kažemo. Tako jeste. On je to uradio, uradio je zahvaljujući svojim političkim vezama, zahvaljujući autoritetu i ugledu. Ovde više novac nije u pitanju. Svi ih kupuju i svi ih plaćaju, ali je pitanje ko je u stanju da dođe do njih. On je došao do njih. Treba li da se stidi toga? Ne treba da bude tu? Ne treba cela Srbija da zna ko je to uradio? Da, treba da zna, zato što na taj način ima poverenje u svoju državu, u svoje društvo. Ima poverenje u sistem koji brine o svakom od nas. I naravno da treba da bude tu i što bi se pravili da nije tako. Tako je. I tako bi bilo svuda u svetu i tako treba da bude svuda u svetu. Dame i gospodo narodni poslanici, znate, niko od nas ovde nije baš običan čovek, ni u vlasti, ni u opoziciji. Niko od nas ovde nije slučajno. Ima, kažu, nekih koji su se prijavljivali na neke konkurse, nije ih niko predlagao, ali su ih građani izabrali, zato što su oni želeli da budu ovde. To znači da mi imamo političku odgovornost, a to znači da u ovakvim vremenima mi imamo obavezu da pokažemo svoj politički stav. Ko je branio predstavnicima opozicije da organizuju svoja partijska članstva i da kažu - idemo da budemo volonteri? Ko im je branio da se oni pojave, recimo, u Areni sportova i da kažu - evo, tu smo, mi smo došli, dajte i nama pakete, hoćemo da delimo penzionerima? Ko ih je sprečavao da to organizuju i da to urade? Ko ih je sprečavao da to organizuju i da to urade? Ko ih je sprečavao da daju saopštenja u tom pravcu? Ko ih je sprečavao da na taj način budu vidljivi u javnosti i da kažu šta god imaju da kažu? Umesto toga su pisali pisma, tužakali se EU, kao da je to važno i kao da je najvažnije šta EU misli o nama. Ma nemojte. Mnogo mi je važnije šta Srbija misli o nama, a šta misli Tanja Fajon, pa neka misli, neka razgovara sa svojim biračima šta misli. Ko ih je sprečavao da učestvuju u ovome? Ko ih je sprečavao da, recimo, ne krenu za primerom nemačke opozicije koja se obratila kancelarki i rekla - mi smo na raspolaganju svojoj državi, recite šta možemo da pomognemo? Ko ih je sprečavao da budu takva opozicija, da budu tako politički misleći ljudi? Jer, ponavljam, svako ko se bavi politikom, a posebno narodni poslanici, oni koji imaju predstavnike u Narodnoj skupštini, ima obavezu, dužnost da se bavi politikom. Mi se ovde svi do jednog kandidujemo da bi nam građani Srbije dali priliku da donosimo odluke za njih, da odlučujemo i o njihovim životima, jer smatramo da je naša ideja vredna toga. Pa, kad ćete to da radite ako nećete u ovakvoj situaciji? Kad ćete to da radite ako ne sad? Dakle, sada ste morali da organizujete svoja članstva, sad ste morali da organizujete sebe da dođete i ponudite se svojoj zemlji i ponudite se svojoj državi. Rečeno je bilo da smo pravili neprijatelja od naše dijaspore. Pa, ako smo pravili neprijatelja od naše dijaspore, gde se vratila ta dijaspora? Kako je došla? To su naši državljani. Primili smo ih sa najvećom i brigom i radošću. Ja ih molim da ne idu, da se ne vraćaju u te zemlje koje su im pokazale šta misle o njima sada kad je teško, koje su jedva dočekale da ih se otarase sada kad je teško, koje su jedva dočekale da ne budu više tu. Ova Vlada i Aleksandar Vučić su obezbeđivali ne samo besplatne avione, nego su obezbeđivali koridore i otvarali autoputeve u vreme kada je čitava Evropa bila blokirana. Mogli smo da kažemo - Mađarska i Austrija vam zabranili kretanje, šta mi možemo, vi ste ionako tamo, ostanite, evo, mi bi voleli, ali ne može. Ne, nego se borilo da uđu. Za svakog se pojedinačno borilo da dođe ovde. Izvinite, ovde niko jedan dinar nije platio lečenje od Korona virusa, jedan jedini dinar. Nijedan hlorokin ovde nije naplaćen. Ko god da je došao ili u privremenu bolnicu ili bilo koju ustanovu našeg zdravstvenog sistema, nije ga niko pitao za knjižicu, nije ga niko pitao za osnov osiguranja, ni da li je došao iz Austrije, gde je možda plaćao, možda nije plaćao osiguranje i zašto ovde nema ili ima. Da li imaš simptome? Lečiš se kao da si najbogatiji čovek na svetu. Pa, to nema u najbogatijim zemljama na svetu. U Americi ih sahranjuju u masovnim grobnicama ako nemaju da plate. U ovoj Srbiji, ovakvoj, siromašnoj, ali sve boljoj Srbiji, niko nije sahranjen u masovnoj grobnici, niko nije ostao bez leka, niko nije ostao bez kreveta, niko nije ostao bez respiratora. Treba da budemo ponosni na takvu državu, a ne da tražimo mane u tom. Svi koji su došli iz dijaspore dočekani su raširenih ruku. To su naši ljudi bre, nego šta će nego da ih tako dočekamo. Ja sam ponosan zbog toga i molim ih da ne idu, da se ne vraćaju, jer vide da je ova zemlja bolja nego one koje su napustili. Nikom ovde nije naplaćen nijedan jedini dinar. Ovde se, dakle, a opet niko to da kaže, pa to ne bi bilo moguće da 2014. godine Vučić nije preduzeo one teške reforme, da nismo doneli Zakon o radu u ovom parlamentu zbog koga su tada Aleksandra Vučića razapinjali, protiv mene pravili proteste. Da nije bilo toga, pa ne bi bilo ove države koja je u stanju da kupi hlorokin i da ga ne naplati nikome, da obezbedi lečenje svakom bez obzira da li ima osiguranje ili nema, država koja je u stanju da kupi i obezbedi svakom respirator. Jedna od najskupljih stvari u sistemu zdravstva jeste dan na respiratoru i zato ga nema u mnogo razvijenijim zemljama, jer je skupo, a retko se koristi, a naša država je rekla - neće niko umreti bez toga, ima da se borimo i borili smo se i ne pita niko koliko šta košta. Da nije bilo te 2014. godine, gde se država nije spremala da bude jača, ne bi bilo ovo moguće. Bez onih teških mera, bez onih teških odluka, bez one politike Aleksandra Vučića, ovo ne bi bilo moguće, a kao što vidite sada jeste moguće i slobodno progutajte svoje politički ponos i kažite - to je dobro. Dobro je što država Srbija može besplatno da leči sve. Dobro je što država Srbija može da da penzionerima 4.000 dinara. To je dobro. Dobro je što može da da svakom građaninu 100 evra. Ko hoće, hoće, ko neće, neće. To je dobro. Dobro je što država Srbija može da da tri minimalne zarade svakom. To je dobro. Kažite - to je dobro, mi ćemo to raditi bolje, ispričajte sve ono kako treba da se ispriča - mi bi to sve bolje, ali je dobro što je ovo urađeno i što je ovako urađeno. Ovde sam bio kritikovan zbog odnosa prema EU. Odmah da vam kažem ovako - Hvala Narodnoj republici Kini, hvala Ruskoj Federaciji, hvala Turskoj, hvala EU. Zahvaljujem se onako kako je pomoć stizala. Zahvaljujem se po vremenu kada je stizala. Veoma sam zahvalan EU što je omogućila sada da možemo da kupujemo njihove medicinske proizvode. Hvala im. Pretpostavljam da sada imaju dovoljno, trebalo je njima, evo sada su se setili nas, divno, kupićemo kada budemo mogli, ali priznajem da mi je nekako bilo strašno važno kada je došla kineska pomoć u trenutku kada je bilo najteže i strašno mi je važno kada je došla ruska pomoć u trenutku kada je bilo najteže. Pomoć se nekad meri i po tome kada je pošaljete, ne samo kolika je, nego i kada je stigla. Građani Srbije glasaju za političke partije koje imaju jasan evropski put i tu nema nikakve dileme i Vlada, čiji sam ja član, ima jasnu politiku kada je u pitanju i EU. Ja ne radim protiv takve politike. Moji stavovi su moji stavovi i imam pravo da kažem da sam zahvalan i Narodnoj republici Kini, i Ruskoj Federaciji, i Turskoj, i svakom ko nam je pomogao i neću da se izvinjavam zbog toga. Nemam razloga da se izvinjavam zbog istine. To je istina. Ja sam evroskeptik. Evroskeptik kao Boris Džonson, evroskeptik kao Salini, evroskeptik kao Sarkozi, evroskeptik kao mnogi Evropljani, a citat o smrti evropske solidarnosti nije prvi put izgovoren u Srbiji. Izgovoren je i u Austriji i u mnogim drugim zemljama i pitajte građane Italije uostalom šta misle o evropskojsolidarnosti i kako se u Španiji pokazala ta evropska solidarnost. Neću ja nikom da solim pamet. Ja želim da Srbija bude toliko napredna i toliko jaka da je svako želi, pa i EU. Da li je istina da nam je prvo pomoć stigla iz Kine i Ruske Federacije? Jeste. Odakle je stigla? Da li za to treba da budemo zahvalni? Treba da budemo zahvalni. Da li sam zahvalan EU na svakom vidu pomoći? Jesam, ali nemojte tražiti od mene da se pravim da nam niko drugi nije pomogao kada nam jeste pomogao i pomogao kada je zaista bilo najteže i kada je bilo najpotrebnije, a stigla pomoć iz zemalja koje se i same žestoko bore sa krizom. Nadam se da je EU zahvalna predsedniku Vučiću i Srbiji za pomoć koju je poslala. Nadam se da je EU veoma zahvalna zbog pomoći koja je stigla u Italiju, zbog pomoći koju je predsednik Vučić i ponudio i drugim zemljama EU. Evo, Srbija je dovoljno jaka da može to da uradi. Umesto toga, ovi će da pišu svoja pisma, opanjkavanja u Briselu, nadajući se da će ih neki ambasador pomilovati, nadajući se da će nekim čudom doći na vlast, ali samo bez građana Srbije. Hvala.
Hvala. (Tatjana Macura: Replika.) Kome? (Tatjana Macura: Ministru Vulinu.) Ministru Vulinu? On je odgovarao na prethodna izlaganja. Tvrdi da se nije vama obraćao. Reč ima Saša Radulović. Izvolite.
Poštovani građani Republike Srbije, morao sam da trpim poniženje dostojanstva u ovoj Skupštini, noseći ove bespotrebne maske. Svetska zdravstvena organizacija je kazala da one ničemu ne služe. Morao sam da trpim poniženja i kršenje ustavnih prava, kao i vi mnogi koji ste zatvoreni na Sajmu, bez ikakve potrebe, penzioneri koji su zatvoreni po kućama, svi građani koji su zatvoreni svaki vikend bez ikakve potrebe. Danas se neću obraćati ni delu Vlade koji je prekršio Ustav ovde, neću se obraćati ni narodnim poslanicima koji 45 dana ćute o izvršenom državnom udaru i prekršenom Ustavu. Vi ćete sami moći da procenite iz ovih dosadašnjih rasprava koliko su ozbiljni u ovome što rade. Obratiću se vama direktno, neću njihove stvari komentarisati. Strah je veliki i ja to razumem, strah je i kod vas, ali moramo se probuditi. U Srbiji je 15. marta izvršen državni udar. Kada jedan čovek protivustavno na sebe preuzme nadležnosti Narodne skupštine, to se u teoriji zove državni udar. Sve skupštine u svetu zasedaju i zasedale su, sve do jedne. Do 21. marta su radile kafane, posle toga su još radili frizerski saloni, teretane, kladionice. Znači, sve je radilo, a Skupština je zatvorena 15. marta. Iz ovoga je očigledno je ovo jedna velika farsa. Ovo vam odluka tri fizička lica na najvećim državnim funkcijama koji su odlučili da protivustavno preuzmu nadležnost Narodne skupštine i proglase vanredno stanje. Ni jedna jedina reč, dragi građani, u ovoj protivustavnoj odluci nema obrazloženja kako su smislili da Skupština ne može da se sastane. Šta je obrazloženje za to? Ni jedna jedina reč. Ovo je materijal koji su dobili narodni poslanici za ovu sednicu. Ni jedna jedina reč obrazloženja zašto Skupština nije bila u mogućnosti da se sastane kad sve skupštine u svetu mogu da se sastanu, kada rade kafići, kada rade frizerski saloni, kada rade teretane, kada radi sve, a Skupština, kažu, nije mogla da se sastane. Za vreme Prvog svetskog rata je radila Skupština, a nije mogla sad da se sastane. Da vam kažem, ta odredba Ustava da Skupština nije u mogućnosti da se sastane znači da padaju bombe, da smo okupirani, da fizički ne možemo da dođemo u salu, pa da onda neko kaže – ovo je okupacija, moramo to da uradimo i što pre sazove Skupštine. To je jedini razlog. Ovo ovde je protivustavno. Ovde je predsednica Skupštine nama odgovorila 23. marta i kazala da je to zato što je Vulin doneo naredbu da preko 50 ljudi ne može da se sastane. Danas ima naredba da dvoje ljudi ne može da se sastane. Zašto su sve ovo radili? Evo, da vam pokažem. Pre 15. marta su se prikupljali potpisi. Znači, ovo su vam slike iz SNS od 5. do 15. marta, 140.000 ljudi se guralo da da potpis od 5. do 15. marta, za vreme dok su bili ovi procenti koje je čitala predsednica Vlade – 4,25, 11, 12, 17 i šta ti ja znam. Ovako je to izgledalo. Dovedeno je u opasnost 140.000 ljudi, i to su dali potpise za SNS, SPS, Šešelja, Šapića, POKS, Čanka i Čomiću, Zavetnike. Ovo su mitinzi tog 10, odnosno u tom periodu, mitinzi SNS-a. U „Areni“ koncert za 20.000 građana. Koga oni prave budalama? Nas, poštovani građani, prave budalama. U Palati Srbije 18. marta su imali ovaj skup, a Skupština ne može da se sastane. Kafane rade, a Skupština ne može da se sastane, ovde su pričali o izborima. Kada su im trebali izbori, prikupljanje potpisa, onda je virus bio smešan, a onda su ga proglasili opasnijim od kuge da bi mogao da odgodi izbore. Ovo je sve oko izbora, a sad su u modu da prikažu kako su tobože pobedili. Skupština ne može da se sastane, a ovo je slika 300 aktivista SNS i ne, nismo mogli da se prijavimo. Moja ćerka je student molekularne biologije, niko nije hteo da je pozove, prijavila se da volontira, samo su zvani aktivisti SNS. Ovo vam je pre dve sedmice slika SNS, ovo je kvorum za narednu Skupštinu, Vučić ispred mosta, a Skupština ne može da se sastane. Pa, sram vas bilo. Prema tome, dragi građani, ja znam da vas je strah. Međutim, ono što ne dobijate preko konferencija za medije partijskih lekara je ono što znaju već svi u svetu, a to je da…
Hvala gospodine Raduloviću.
Uzimate mi reč?
Prošlo je pet minuta.
Vreme je bilo zaustavljeno, pa nisam mogao da ga vidim. Imam samo jednu stvar da vam kažem svima, sram vas bilo… [[Isključen mikrofon.]]
Obavestio me je zamenik generalnog sekretara. Pratio je pomno. (Saša Radulović: Sram vas bilo sve zajedno.) Hvala, gospodine Raduloviću. Reč ima Maja Gojković. (Saša Radulović: Sram vas bilo sve zajedno.) Izvolite.
Zahvaljujem se. Pa, dobro, svi smo znali da će poslanik doći da bi napravio nekakav incident i tako. (Saša Radulović: Sram vas bilo sve zajedno.) Koga treba da bude sramota ili ne, ja jedino što moram da kažem kao predsednik Narodne… Nemojte da se derete.
Bolje stavite masku i rukavice, nego što ugrožavate ovde ljude.
Molim vas da poslanik ne pljuje dok viče, jer… (Saša Radulović: Sram vas bilo sve zajedno.)
Nemojte, molim vas. Ugrožavate Nenada Konstantinovića i Gordanu Čomić koji su ispred vas, gospodine Raduloviću. Nema smisla šta radite.
Potpredsedniče, molim vas, nemojte da obraćate pažnju, vratite mi vreme da mogu da se obratim građanima Republike Srbije.
Prijavite se, molim vas. Izvolite.
Hvala. Dakle, obraćam se građanima Srbije. Klovnovima u Skupštini, naravno, nikad dosta predstava, ali moram da obavestim građane Srbije da ne bi bili u zabludi, da ste vi nekom oduzeli reč. Moram da obavestim poslanika da je on davno izgubio svoj poslanički klub, njega su napustili skoro svi poslanici i po našim pravilima on ima pet minuta. U tih pet minuta je rekao šta je rekao. Niko ga nije razumeo doduše, ali šta sad da radimo. Njegovo pravo je da priča šta god hoće. Kako hartija trpi sve, izgleda da i mikrofon u parlamentu trpi baš sve. Samo da mu kažem, pošto mu je danas hit izjava kako Nemačka, ne znam, Bundestag zaseda, zaseda i zaseda. Ali on nije rekao jednu stvar - da se opozicija zajedno sa vladajućom većinom u Nemačkoj dogovorila da samo nekoliko poslanika učestvuje na zasedanju, a to je kod nas u Srbiji apsolutno nemoguće, jer kod nas opozicija neće da se dogovorimo o bilo čemu u Srbiji u doba korone i mi smo jedinstvena država u kojoj deo opozicije krši sva pravila i poziva građane Srbije na pobunu, na lupanje u šerpe. Znači, mi ne možemo da se poredimo sa Nemačkom. Ali, ako se već poredimo, onda da kažemo da traje u tom parlamentu diskusija šta će sada da urade sa kvorumom. Dogovorili su se da ih bude manje, ali još uvek traje diskusija kako da nađu sada rešenje da imaju kvorum u Bundestagu. Znači, Saša Radulović kad govori on govori površno, ustane, izviče se na sve nas, skine, baci masku, imamo nekakav igrokaz nevešt, ode i zajedno sa Dverima ne pređe ni cenzus za beogradske izbore. Možete zamisliti kakav će debakl da doživi na sledećim izborima, jer sad ni ovi iz Dveri neće sa njim. U Nemačkoj je umrlo 6.314 ljudi, 160.000 je zaraženih. To je Nemačka na koju se on poziva i naš parlament treba da radi sve isto kao oni. To je 37 puta više umrlih nego u Srbiji, a njih ima 11 puta više nego građana Srbije. Toliko jedan ekspert koji govori kako jedna mala Srbija treba da se poredi sa velikom Nemačkom koja ima neki svoj put i način rada. Zašto mi moramo stalno da se poredimo sa bilo kim? Isto je poslaniku, koji nema živaca da sasluša bilo kog drugog nego samo sam sebe, 15. marta predsednik Narodne skupštine Republike Srbije uputio pismo i objasnio razloge zašto smatra da ne može da se održi sednica Narodne skupštine Republike Srbije, ali to njega ne interesuje. Kažem, čovek bez poslaničkog kluba, čovek bez ijednog procenta podrške građana Srbije mora da nađe načina da skrene pažnju na sebe i sedam dana je planirao da izvede ovih par sekundi glupiranja i da nas manje više oneraspoloži, jer ovo nije ni smešno. Ovo je tragično. Hvala vam.
Hvala gospođo Gojković. Pravo na repliku ima Vjerica Radeta. Izvolite gospođo Radeta.
Hvala. Saša Radulović je malopre rekao da on ne želi da se obraća ni članovima Vlade, ni narodnim poslanicima, već da se obraća javnosti. Hajde da podsetimo javnost o kakvom se to cirkuzantu zapravo radi. Saša Radulović koji kaže da je neko izvršio državni udar jer čovek koji je bio deo vlasti sa ljudima za koje danas tvrdi da su izvršili državni udar. Saša Radulović govori o tome da neko nekome sakuplja potpise, i ja sam se tim povodom i javila, jer je u tom kontekstu pomenuo i SRS. Da podsetimo da je on učestvovao i učestvuje i dalje, njegovi poslanici, u Skupštini AP Vojvodine, a da su na izbore izašli i da im je Pokrajinska komisija to dozvolila bez dovoljnog broja prikupljenih potpisa. Podsećamo takođe da je on svoju poslaničku grupu svojevremeno formirao, odnosno listu formirao tako što je tražio na Tviteru da se jave dobrovoljci za tu poslaničku listu, pa su onda pravili neke ankete, pa je onda on, vidite koliko je čovek pametan, širokih shvatanja, i on je takav odredio ko može biti na toj poslaničkoj listi i danas oni takođe preko Tvitera pokušavaju da ubede ljude koji komuniciraju na Tviteru, što je apsolutno legitimno, protiv čega ništa nemam, i sama sam jedan od tviteraša, da predstave kako su oni najpametniji u Republici Srbiji, u Narodnoj skupštini jer su oni preko Tvitera pozivali Skupštinu, poslanike da se sastanu. Ne znam zaista na koji način je on to mislio da uradi. Dakle, Saša Radulović je čovek koji ima toliko mrlja u svojoj profesionalnoj karijeri. Mi srpski radikali smo poznati po tome da mislimo da u Narodnoj skupštini treba da postoji apsolutna sloboda i da narodni poslanik može da kaže šta god misli da treba da kaže, ali da se svira, da se igra kolo, da se peva u Narodnoj skupštini, da se u vreme vanrednog stanja kada svaki građanin na ulici treba da nosi masku i rukavice, kada svaki građanin u zatvorenom prostoru mora da sedi sa maskom i rukavicama. Ovde ima i članova Kriznog štaba, preporučujem vam da ubuduće to bude obaveza da se sankcioniše onaj ko se pojavi bez maske i bez rukavica ne zato što štitimo život nekog neodgovornog, nego zato što štitimo živote odgovornih ljudi. Saša Radulović i njegova ekipa ovo što su danas uradili i što su na ovaj način sedeli u sali napravili su ozbiljan incident koji može ugroziti svih 200 i koliko narodnih poslanika koji su ovde došli da rade ozbiljno i da iznose političke stavove svojih politički partija. Hvala.
Hvala gospođo Radeta. Reč ima predsednica Vlade, Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala vam. Da vam kažem, postoji politička korektnost i postoji lična odgovornost i ljudska dužnost i ovom gospodinu moram da kažem, iako možda neće biti politički korektno, to je moja ljudska dužnost, ne kao predsednice Vlade, nego je moja ljudska dužnost da mu kažem – gospodine Raduloviću, vaše ludilo je uznapredovalo i otelo se kontroli. To je bila moja ljudska dužnost. Moja dužnost kao predsednice Vlade je da vam ne dozvolim, da vam ne dozvolim omalovažavanje svih ljudskih žrtava, svih ljudi koje smo izgubili, pre svega u Republici Srbiji, a onda i svih ljudskih žrtava širom zemljine kugle koje vi omalovažavate time što govorite da ovaj virus ne postoji, da opasnost ne postoji, da se valjda sve ovo nije desilo. Omalovažavate njih, njihove porodice, vređate i omalovažavate sve naše zdravstvene radnike koji se bore, koji su na prvoj liniji fronta, koji rizikuju svoje živote, živote svojih porodica, omalovažavate sve stručnjake i sve one koji su izgubili u ovoj borbi nekoga, a svi mi znamo nekoga takvog. I, to vam neću dozvoliti. Još jednom, gospodine Raduloviću, molim vas, idite lečite se. Dakle, ne mislim ovo kao uvredu, mislim kao ljudski savet.
Hvala. Reč ima ministar Aleksandar Vulin. Izvolite.
Ja ću samo jednu rečenicu. Sve što je rekla predsednica Vlade, apsolutno je i moj stav. Verujem u medicinu, verujem da je moguće izlečiti se samo ako postoji volja. Hoću da ukažem samo na jednu sitnicu da građani Srbije znaju. Ovaj čovek koji se ovako ponašao, ovako izvređao narodne poslanike, naravno bojkotovao Skupštinu, radio šta je radio. Godine 2019. je od Narodne skupštine, od budžeta svih građana Srbije na ime toga što vodi grupu građana Dosta je bilo, a ne vodi je u parlamentu dobio 86.058.002 dinara. Dakle, što se ludila tiče nisu baš tako ludi kada su pare u pitanju. Hvala.
Hvala, gospodine Vulin. Sada reč ima Marija Obradović. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi članovi Vlade, premijerko Brnabić. Sve vreme, nekako juče sam očekivala da krene ova lista govornika i pripremala se i moram da vam priznam da sam juče sa jednim osećajem došla u parlament, danas već drugog dana zasedanja imam sasvim treći osećaj. Nadam se da gledaoci koji prate ovaj prenos i oni koji budu pratili putem medija neće otići sa gorkim osećajem kakav je moj trenutno. To je osećaj da nismo dovoljno svesni, svi mi u ovoj sali, ne mislim samo na opoziciju šta nam se dešava i u Beogradu van ove zgrade i širom cele Srbije, naravno regiona celog sveta. Neće ovo biti patetična priča. Mi smo ljudi nekako prokleti. Imamo taj osećaj očekivanja, nekih predrasuda. Nemamo mi problem sa ljudima, mi zapravo imamo problem sa našim očekivanjima od ljudi. Moja su očekivanja bila po dolasku tokom jučerašnjeg dana u parlamenta da ćemo zaista iskoristiti tu priču o novoj normalnosti. Priča se novoj normalnosti u kojoj ćemo nastaviti život. O tome kako ni Srbija, ni region, niti svet više neće biti isti, kako ćemo se ponašati drugačije, kako ćemo biti prinuđeni da se ponašamo drugačije. Drugačije ponašanje znači da naš način razmišljanja je drugačije i da smo svesniji opasnosti i da, zapravo, svesni rizika mi menjamo ponašanje. Da bismo bili svesni rizika i promenili ponašanje moramo da znamo tačne podatke, moramo da znamo da li je smrtnost zaista takva kao što govore opozicionari u holu Skupštine. Zašto nisu došli da to ovde progovore? Da kažu u lice Lončaru, ministru zdravlja i da im on odgovori da li je to tačno ili ne. Spominjem njega kao čoveka koji barata tim podacima svakog dana. Naravno, premijerka Brnabić, takođe i ostali članovi Vlade. Ali, nije isto kako reče premijerka Brnabić kukavički govoriti negde iza leđa u medijima kada niko ne može da vam odgovori i kada je ta laž koju ste prosuli otišla u hiljade, stotine hiljada domova, do miliona ljudi je stiglo da je Srbija najgora po smrtnosti u svetu, u regionu, da su svi bolji od nas. Ko će da ispravi tu informaciju? Reći ćete, šta koga briga na kraju kolika je smrtnost, mene zanima moja porodica, moje komšije, prijatelji, kolege, mi smo dobro. Tako razmišljam, gledam ove ljude koji viču ovde, koji ne žele da nose masku. Ne nosim je samo u ovom trenutku, da biste me bolje čuli. Moram da vam kažem iskreno, nije mi prijatno. Razmišljam ima nas oko 400 zaposlenih koji pomažu rad parlamenta, nas 250, oko stotinak novinara je juče bilo u holu parlamenta. Izračunajte, to je nešto oko 800 ljudi koji su na malom prostoru. Ovaj parlament iako ima velike prostore i cirkuliše neki vazduh, nisam sigurna hoće li se i ko od nas razboleti? Nije ovo priča o strahu, ne plašim se, moj posao je kao što rekoste, političari smo i javne ličnosti i moramo da snosimo odgovornost, ali razmišljajte o težini vaših izjava, jesmo li pokazali solidarnost, podršku u teškom trenutku? Jesmo li pokazali slogu, jesmo li rekli narodu, a ovo je Narodna skupština, jesmo li rekli narodu – digni glavu, budi hrabar, budi strpljiv. To što si u domu, što ne vidiš svoje roditelje, svoje najbliže, je najviše što možeš u ovom trenutku da pomogneš. Nisam sigurna kako funkcionišu porodice medicinskih radnika, ljudi koji rade u vojsci, policiji, različite vrste dostava, komunalne službe, kako to izgleda kada tata ili mama dođu sa posla i treba im pola sata pre nego što zagrle svoje najmilije, jer treba da srede. Ljudi, zaboravili smo šta je običan život i kako izgleda. Evo, dva dana smo u parlamentu, svi smo poskidali rukavice i maske maltene i gospođa Gojković upozorava da se ne zaboravimo. Jutros dolazeći na posao, vidim u Beogradu retko ko nosi na ulicama maske i rukavice. Opustili smo se i kao što reče jedan kolega, nemojte da sada kada smo, čini se, napravili dobar rezultat u prvom poluvremenu, na ovoj pauzi do sledećeg koraka da napravimo loše poteze. Znate, ta cifra od 168, pogrešiću, ali oko te cifre, broj preminulih koji su žrtve Korone virusa, jeste li nezadovoljni? To vam je malo, pa vam se čini da su mere glupe, da nemaju svrhu, da držite ljude na silu tamo? Jeste li zaboravili hiljade mrtvih dnevno u Italiji i Španiji? Jel trebalo to da se desi pa da kažete – ove su mere odlične, Vučić je dobro predložio kao predsednik republike. Vlada Srbije je dobro učinila, mi nismo stigli nikada i nadam se da nećemo stići. Ne znam, ne znam šta je najpametnije, ne znam da li su mere dovoljno stroge ili su suviše stroge. Na meni je da pratim informacije svakog dana, kao nekoga ko treba da se brine da li je sve bilo po zakonu i pravilu. Ali, pitajte se imate li dovoljno informacija koliko ih imaju ljudi u Kriznom štabu. Mislim da nemate i mislim da u ovom trenutku, kada im je povereno poverenje, kada im je dato, ukazano poverenje da donose odluke o tome kako će država da funkcioniše u skladu sa očuvanjem našeg zdravlja i zdravlja svih građana Srbije i sve sa onih 400.000 koji su dobrodošli, koje smo dočekali kao što rekoste sa velikom brigom, velikom odgovornošću i brigom o njihovom zdravlju. Moramo da budemo ozbiljni, odgovorni, podržimo ljude koji u ovom trenutku imaju obavezu da donose odluke o funkcionisanju naše države. Obično kad nešto koliko-toliko dobro ide mi zaboravimo da taj neko ko je odgovoran za taj posao dobro radi taj posao i nismo sigurni koliko je on učinio dobrih stvari, doneo dobrih odluka koje su prethodili konačnoj odluci. Nismo sigurni, ali treba da im verujemo. Ovo je jedan od trenutaka kada smo ukazali poverenje, ne kažem da kritike nisu dobrodošle i da nisu poželjne, to i jeste posao opozicije i žao mi je što nije celokupna opozicija ovde, ali u jednom trenutku došlo mi je da kažem – da li je ovo „Selo gori, a baba se češlja“? Da li u Srbiji gori, a da li opozicionari po svaku cenu insistiraju na svim detaljima baš u ovom trenutku? Da li je sazvana Skupština danas, sutra, 40 dana kasnije? Razumem da moramo da poštujemo pravila, ali nigde, niko u svetu nije imao propisan Poslovnik, niti pravila za ponašanje u ovoj vrsti pandemije, zato se prilagođavamo. Za to sam da, kada ukinemo vanredno stanje, kada se stvore uslovi, do detalja proverimo sve ono što je kod vas izazivalo nedoumice, sve vrste tendera, nabavki, trošenja novca, sve mere koje su uvedene i ako je to za vas kasno, zašto danas niste izašli sa boljim predlozima? Slažem se da vam se ne dopada, bilo bi čudno da sedam miliona ljudi istovremeno misli da je sve fantastično i da ne može biti drugačije. Toga nema, to niko nije očekivao, ali sam očekivala kad kažete – ovo vam nije dobro, mislim da treba ovako i obrazložite zašto je vaš predlog bolji. Mislim da penzioneri treba da izađu. Pa, odmah vam je obrazloženo kako bi izgledalo da penzioneri sve vreme budu napolju i da se sreću sa ostalim stanovništvom i do detalja vam je objašnjeno. Kada smo rekli da imaju sada od 18 časova od 01 čas penzioneri pola sata da izađu, zašto me i to brine? Zato što sam u anketama čula da penzioneri kažu – a, ko će mene da proveri da sam ja baš bio 30 minuta. Neće niko da te proverava, žao mi je što želiš da prevariš sistem, jer sistem te čuva. Prevarom sistema varaš sebe i otvaraš mogućnost da se zaraziš. Neće niko da te kontroliše, sam treba da kažeš – treba mi 15, 20, 30 minuta da prošetam, vraćam se. Ljudi su rekli – kako ćemo da proverimo bilo šta drugo od mera koje su date. Zaista, to je ona priča sa početka – koliko sam očajna, koliko je u nama to već formirano kao crta kako da prevarim sistem. Onog trena kad prevariš sistem, prevario si sebe. To je ta priča zbog čega mere treba da budu oštrije, jer nisam sigurna da svako od nas ima taj sistem samokontrole da poštuje ono što… Na kraju, ne mora svako od nas da zna šta je to što je dobro za njega, nego neka poštuje propisana pravila. Zato se tako u društvu i radi. Mnogo je puta spomenuto da je smrtnost u Srbiji velika, ali smo dali i kontra argument. Reći ću i ja sada još jednom, ovo su podaci od juče, nećete zameriti, tu promenu nemamo veliku, dakle, Srbija 1,93%, Crna Gora 2,18%, Hrvatska 2,71%, Albanija 3,85%, BiH 3,89%, Bugarska 4,15% i sve više i više, Severna Makedonija, Rumunija, Slovenija i Mađarska 10,84%, procenat umrlih u odnosu na broj zaraženih. Dakle, Srbija 1,93%. Ako se danas značajno promenila cifra, ja se izvinjavam, evo, čekamo 15 časova da čujemo nove podatke. Insistiranje na tome da sednica po svaku cenu bude organizovana. Slažem se da smo mi neko ko mora da potvrdi i proveri sve ono što radi Vlada Srbije, ali me niste ubedili vašim izlaganjima, dosadašnjim, da ćete doneti bolje predloge, da vaše sugestije mogu da poprave život građana i da su bolji od onih koji su sada na snazi. To je onaj trenutak koji je mene pomerio od dileme da li smo pogrešili što smo se tek sada organizovali. Pričala sam i o ličnim dilemama, moguće da ja grešim, ali se nadam da upravo oni koji su došli, poput Radulovića, malo pre se izvikali ovde na sve nas, pri tom bez ikakve zaštite, bez maske, bez rukavica, kolege koje sede ispod, na metar ispod njega izloženi svim kapljicama koje on koji viče, pri tome, pljuje i sve ostalo kako se ponašao. Sve vreme dok sam poslanik, dok govorim kao političar istovremeno govorim i kao roditelj i kao čovek, kao žena. Razmišljam o tome gde se tamo negde život dešava, šta je to što mi možemo ovde u ovoj sali da učinimo da se popravi život ljudi. U ovom trenutku, jer trenutno nema boljih predloga, na nama je da podržimo ono što su mere Vlade, da podržimo dosadašnji trud i predsednika države, predsednice Vlade i svih članova Vlade, ljudi koji pomažu u ovom trenutku. Želela sam da moj govor bude još oštriji, da uputim mnogo veće kritike kolegama iz opozicije kojima se ne sviđa ovo što mi radimo, ali nekako ostadoh samo na ovom pozivu za solidarnost i za podršku. Želela sam da kolege iz opozicije i volela bih da to čine u buduće, svu ovu energiju koju su potrošili na zbunjivanje naroda, na zamajavanje naroda, na iznošenje laži, neistina, da tu energiju potroše da pomognu penzionerima, poljoprivrednicima, da se organizuju da kupe respiratore, da dostavljaju pomoć, da organizuju finansijsku pomoć. Ne možete u meri kao država naravno, ali svakako da može, ali čini se da to nije bila vaša ideja. Narod nas gleda, beleži, pamti. Izbori kada god da budu, oni će biti rezultat ponašanja i našeg i vašeg tokom ovog izuzetno teškog perioda za celu državu. Ja ću zaista završiti možda patetično, ali u ovom trenutku jedina ta misao mi se vrzma u glavi – predaja zaista nije opcija, živela Srbija.
Hvala, gospođo Obradović. Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović.
Poštovani potpredsedniče parlamenta, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani članovi Vlade, Ujedinjena demokratska Srbija smatra da uopšte nije sporno da je Ustav prekršen, nemojte da se sporimo oko toga, mi smatramo da je Skupština mogla da se sastane, da je trebala da se sastane i da smo na isti način, kao što danas raspravljamo, pod istim ovim uslovima, u istim ovim okolnostima mogli o ovoj temi da raspravljamo i 15. marta. Manje je bilo zaraženih 15. marta nego što ih ima danas. Vi to niste hteli i na taj način ste prekršili Ustav. Odlučili ste se da Vlada uredbom uvede određene mere koje ograničavaju prava građana. To niste ispoštovali zato što ste do 9. aprila pustili da MUP sam može da odredi mere kada će građani da se kreću, a kada neće da se kreću. Dakle, MUP je do 9. aprila uvodio naredbom meru zabrane kretanja građana što nema pravo po Ustavu. To može da uradi eventualno Vlada ako parlament ne može da se sastavi. Oko toga nema spora. Mi danas, stavljate nas u situaciju da raspravljamo o onome što je bilo. Šta vam je važno? Važna vam je forma da se ispoštuje, da se potvrde mere, da se potvrde uredbe. Sve te mere su građani Srbije proživeli i vrlo dobro ih upoznali i imaju o tome mišljenje. Ono što smo mi očekivali, zbog čega smo došli danas i juče na sednicu, ono što građani Srbije očekuju, to je da razgovaramo u parlamentu o tome šta je to što nas čeka. Shvatite da smo u vanrednom stanju, shvatite da su ljudi u strahu, u strahu su za svoje zdravlje, u strahu su da li će preživeti, u strahu su koliko će Korona još da traje i da li dolazi drugi talas ili ne dolazi drugi talas. Dva dana niko ne govori o tome šta će biti, nema izveštaja o tome gde se nalazimo danas u pisanoj formi, ne izveštaj na konferenciji za štampu, nego izveštaj poslanicima gde smo danas i koja su predviđanja. Mi smo hteli da čujemo od Kriznog štaba, od epidemiologa, od struke, od stručnjaka, od Kona, koji je mogao danas da sedi u ovoj sali, mogao je predsednici Vlade da prenese predviđanja, ona to da izloži, a da mi dobijemo u pisanoj formi. Ljudi, jel ide drugi talas, ili ne ide drugi talas, jel treba da se plašimo toga, ili ne treba? Kako da se ponašamo? Građani hoće to da čuju. Građani su pokazali da su vrlo disciplinovani, vrlo odgovorni, prihvatili su manje-više sve što je nametnuto. Ne mogu da prihvate četiri dana da budu za 1. maj u izolaciji, a nije ni normalno da se olakšavaju mere svakim danom sve je lakše, sve je bolje, a onda imaju ponovo pooštravanje za nekoliko dana. Ono što ovde nedostaje, to je plan kako da izađemo iz ove krize. To jedna stvar. Druga stvar, koja zanima građane, to je ekonomska situacija, da li ćemo imati plate, da li ćemo imati posao, da li će neko biti otpušten, koje je predviđanje Vlade šta će se dešavati u ekonomiji i privredi u narednom periodu. Toga nema. O tome nismo čuli nijednu reč. Ne možemo da raspravljamo o budžetu, ne možemo da raspravljamo zato što je on donet kao uredba. Ne može biti donet kao uredba i poslat na potvrđivanje Skupštini. Nije budžet ograničavanje prava građana po Ustavu, što može da dođe u Skupštinu na potvrdu, o budžetu mora da se raspravlja i da se omogući da podnesemo amandmane. Ako smatramo da sredstva ne treba da se opredele za tu stvar, nego za neku drugu stvar. Zašto ste sakrili budžet? Budžet ste stavili u okviru 44, druge mere? Zašto ne možemo da imamo posebnu tačku i da raspravljamo o budžetu? Za koliko para ćemo se zadužiti? Prvo je bila priča da para ima. Para nema. Deficit je 380 milijardi dinara. To ste napisali u budžetu. Moramo da se zadužimo dakle, za tri milijarde evra, najmanje. Moraćemo, verovatno, da se zadužujemo i više. Od koga se zadužujemo, za koliko para, po kojoj kamati? Odbili ste od EU da se zadužiti po 1%. Sada vidimo iz ovoga što smo mogli da vidimo za 24 sata da se zadužujete po 1,82, ili možda 3%. Dakle, skuplje se zadužujete nego što ste mogli. Nemojte odbijati tu pomoć od EU, koja je jeftinija od druge. Zašto to radite? Kako ćemo rupu u budžetu za lokalne samouprave da popunimo? Niko o tome ne priča. Imate transfer od 10 milijardi, a nedostaje lokalnoj samoupravi 25 milijardi. Dakle, 15 milijardi će lokalne samouprave dobiti manje para. Neće moći da isplate firme koje sa lokalnom samoupravom rade. Znači, te firme će postati nelikvidne. Zašto nije konsultovana struka? Zašto mi nemam danas uz budžet neka predviđanja makroekonomska? Zašto nemamo uz budžet izveštaj Fiskalnog saveta? Zašto niste napravili tim ekonomista koji bi sedeo danas ovde, koji bi trebao da uveri građane da ćemo moći da izađemo iz ove krize ne povređeni. Shvatite da su ljudi u strahu i shvatite da ne znamo šta nas čeka. Ne sada u julu i avgustu, šta nas čeka u septembru, oktobru, novembru, decembru? Od čega ćemo primati plate? Koji je plan? To su pitanja koja građani postavljaju, a oni će biti i disciplinovani i odgovorni ako im se objasni zbog čega moraju određene mere da se uvedu. Mi mislimo da vi sve činite da ne dođe do poverenja građana u ono što se radi i građani ne mogu dati podrški takvom načinu rada. Građani hoće da čuju struku, hoće da čuju jasno i glasno šta ih čeka i hoće da čuju koji je plan da se sa tim izborimo. Mi vam predlažemo da do kraja godine napravite analizu ko je najugroženiji. Oni koji su više ugroženi da im se daju olakšice, što se tiče privrede, oni koji su ugroženi neka ne plaćaju poreze i doprinose u sledećoj godini, neki u potpunosti, neki 50%. Oni koji nisu ugroženi oni treba da plate. Što se tiče 100 evra mesečno, molim vas, nemojte ponižavati ljude, nemojte da neko mora da okreće telefon i da se javlja i da kaže – hoću pare. To ste rekli da ćete uraditi. Neka se jave ovi drugi i neka kažu – mi nećemo pare, i u redu je, oni neće dobiti. Ako ste već obećali, a svima je jasno, da je to jedna predizborna populistička mera, koja treba da izazove efekat u glasovima na izborima. Hvala.
Hvala gospodine Konstantinoviću. Reč ima narodni poslanik Maja Gojković. Izvolite.
Zahvaljujem, potpredsedniče. Smatram da su građani Republike Srbije veoma odgovorni. Znači, preko 95% građana je odgovorno, poštuje državu, poštuje sve mere, onih nekih pet posto to može opozicija celokupna da na narednim izborima koje ćemo verovatno imati u skladu sa Ustavom i zakonima i odredbama koje u našoj državi još uvek važe, jer nije nikakav državni udar napravljen, a ako ga vi planirate možda, onda nam to recite malo ranije, pa da obavestimo te građane Srbije, tih 95% odgovornih i onih pet posto koji jesu odgovorni građani ali su potpuno zbunjeni, jer ih Dragan Đilas, Vuk Jeremić, Boško Obradović svaki dan svojim izjavama huškaju i guraju u neznanje, u nemir u to da razmišljaju šta će biti u budućnosti u ovoj državi. Biće sve u redu, pobediće SNS, jer građani Srbije veruju Aleksandru Vučiću i SNS. Eto, da vam otklonim barem jednu dilemu koju možda vi lično imate, a prikrivate se iza bog zna koliko građana koji su vas kontaktirali i kažu – spasi na Nenade Konstantinoviću ove neizvesnosti. Eto, to tako izgleda, vaša diskusija, kao da ne znam, stotine hiljada ljudi stoji iza vas, kao nekog političkog činioca. Pa, vi dve godine niste kročili u ovaj parlament, a sada pitate zašto parlament, a izbori su raspisani 4. marta, takođe da vas obavestim, nije hitno sazvao sednicu u sred porasta broja obolelih od korone u Srbiji. Neverovatno. Kako ste vi vodili državu, verovatno bi gurnuli 600 ljudi ovde u parlament, izvršili jedan veliki eksperiment „in vivo“, da vidite da li će se neko od nas razboleti, pa ste onda rešili možda problem i pre samih održanih izbora. Što se tiče poštovanja Ustava, vi kažete, nemate dilemu. Vi nemate dilemu ni oko čega, to je nepodnošljiva lakoća bavljenja politikom. Ja mislim da je to tako i sad mi svi treba da padnemo u nesvest i da se složimo sa vama. Ja ću da vam kažem da je vanredno stanje u našoj državi ove godine, pošto imali smo i ranije vanredna stanja 2020. godine uvedeno po slovu Ustava Republike Srbije i svih pozitivnih propisa. Kada kažem pozitivnih propisa, vi ćete me možda razumeti, građani možda i neće. Marta 15. napisala sam pismo i predsedniku Republike i predsednici Vlade i navela razloge zašto ne mogu da sazovem Narodnu skupštinu Republike Srbije da u tom trenutku raspravlja o uvođenju vanrednog stanja. Vi ćete me isto razumeti, niste vi Skupštinu ama baš ništa pitali kada ste uvodili vanredno stanje 2003. godine, ništa. Sedela sam kod kuće, gledala sam Natašu Mićić. Sećam se imala je neki teget kostim, tašnicu, pošto nije verovala ljudima iza sebe, oko ramena i ona je kao predsednik Skupštine i v.d. predsednik, ona je bila sve u tom trenutku, jer kao Milutinoviću je istekao mandata, pa ste onda rešili da je v.d. odmah predsednik, a i predsednik je Skupštine, jer ste Maršićanina u međuvremenu uspeli uz pomoć nekih igara i saradnica raznih službi da eliminišete. I, tako je to izgledalo uvođenje vanrednog stanja onda. Jeste, ubijen je premijer, ali znate šta, vi često, ne vi lično, nego predstavnici opozicije porede Srbiju sa Švedskom. Pa, kako poredite sa Švedskom samo u nekim segmentima, poredite je sa Švedskom i prilikom uvođenja vanrednog stanja. Kod njih je ubijen predsednik Palme, pa nisu uveli vanredno stanje. Kod njih je ubijena ministarka inostranih poslova, koja je dana kada je Zoran Đinđić ubijen trebalo da se nađe sa njim, nisu uveli vanredno stanje, pa ga nisu uveli ni sada. Da li je to dobro ili nije dobro, ostavićemo da se pokaže kada se završi i kod njih epidemija, odnosno ovaj problem sa Kovidom, ali vidimo da imaju veliki broj umrlih i zaraženih, ali oni su takvi, liberalno društvo koje ne uvodi vanredno stanje ni kada im je ubijen predsednik države, ni kada je ubijena ministarka inostranih poslova. Ne možemo onda da se poredimo sa zemljama koje nikada nisu uradile ništa što smo mi radili i što smo mi prošli. Član 200. Ustava, stav 5, je vrlo jasan. Dalje možemo da se pozovemo i na stav 8, kada se potvrđuju uredbe koje donosi u međuvremenu Vlada Republike Srbije i čita se čitava rečenica. Ne dođe se u slučaju, kao što je jedna poslanica pročitala, u roku od 48 sati, nego se čita i dalje - odnosno, čim bude u mogućnosti da se sastane. Još uvek imam dilemu da li je dobro što smo se u ovom momentu sastali u ovom sazivu, ali, stručnjaci su rekli da imamo manje obolelih, manje umrlih, da epidemija polako jenjava i mi smo iskoristili mogućnost da se sastanemo. Napisala sam: "Imajući u vidu postojeću situaciju u vezi sa širenjem zarazne bolesti na teritoriji Republike Srbije, smatram da su se stekli uslovi za donošenje odluke o proglašenju vanrednog stanja". Što bi rekao Zoran Živković - stojim iza svake svoje odluke i svake rečenice. I to ću kroz istoriju ponavljati. Time su spašeni mnogi životi. "Kako održavanje sednice podrazumeva prisustvo velikog broja ljudi, minimum 500, a taj broj podrazumeva ne samo poslanike, vi se samo na to ograničavate kad govorite, stručnu službu, administraciju, tehničku službu, službu obezbeđenja, vatrogasno osoblje, zdravstvenu službu, predstavnike javnog informisanja, mišljenja sam da bi u ovom trenutku to predstavljalo rizik po zdravlje ljudi" - tačka. Stojim iza svega što sam napisala i što sam uradila. "Imajući u vidu postojeću epidemiološku situaciju, Skupština nije u mogućnosti da se sastane i predlažem da odluku o vanrednom stanju, u skladu sa članom 200. stav 5. Ustava Srbije, donesu zajedno predsednik Republike, Narodne skupštine i predsednik Vlade". I doneli smo takvu odluku. A dalje, ne treba ništa da govorim, ni ja, ni ovaj poslanik, ni onaj poslanik. Govorite, naravno, ali krajnju ocenu će dati Ustavni sud. Da li je dao ocenu iz 2003. godine, ne znam. Stvarno ne znam. Znam da je Nataša Mićić, koja je u to vreme bila sve, žao mi je što kao poslanica nije prisutna danas, da nam rasvetli okolnosti iz tog uvođenja vanrednog stanja, ali, ne znam kako se poredimo ne znam sa čim, a ne poredimo se Srbija sa Srbijom iz 2003. i 2020. godine. Mediji? Samo saopštenja iz Vlade Republike Srbije su mogla da se čitaju medijima. Samo to je moglo. To da imate vi televiziju koja tvrdi sve drugačije, novinarku koja kaže da medicinske sestre u Kliničkom centru Vojvodine nemaju maske i rukavice, da imate naslovne stranice novina da je ovaj ono ili ono uradio, da ima toliko mrtvih, da migranti skaču po glavama svakog građanina Srbije, izbacuju nas iz stanova, more lažnih vesti imate. Ako je to demokratija, u redu. Ali, 2003. godine su pogledi na ljudska prava i demokratiju bila potpuno drugačija. Nisu samo dve-tri pevačice bile u pritvoru i dva-tri kriminalca. Sa tim se ne slažem, 12 hiljada ljudi je bilo u pritvoru, skoro približno naknade štete je isplaćen, nisu dobili ni prekršajnu prijavu posle, niti im se sudilo. Ništa se nije dešavalo. Ne govorim to iz neke zle namere. Mene je porodica vaspitala da poštujem državu. Bila sam u opoziciji 2003. godine, nije mi palo ni na kraj pameti da radim nešto protiv države, protiv policije, protiv Vlade koja je donela takvu odluku, protiv Nataše Mićić. Nije mi palo na pamet. U takvim okolnostima, da je to sada, takva situacija, da opozicija poštuje svoju državu, mi bi mogli da se dogovorimo kao Bundestag da povremeno zasedamo, pa da nas bude 50. Ali, naravno, ne na štetu rezultata izbora, da se ne nadate tome. Pa bi onda kao primer nezasedanja naveli članicu Evropske unije. Češka, na primer. Šta fali Češkoj? Hoće neko da kaže da to nije demokratska država? Ni jednom se nisu sastali. Ne pada im ni na kraj pameti da ugrožavaju živote, ne samo sebe nego bilo koga u parlamentu. Pa i kad izađu, posledice ovakvih skupova su i kad se izađe iz parlamenta. A jel ima neko nešto da kaže protiv SAD i toga što oba doma ne zasedaju? Ne pada im ni na kraj pameti. Ja mislim da su SAD demokratska država. Ali, eto, ne zasedaju, iako Korona bukti na tom kontinentu. Da ne kažem da je Belgija skoro nešto počela, ali Senat uopšte ne zaseda. Svi ostali, evo imamo izveštaj Interparlamentarne unije, ako vas ne mrzi pogledaćete ga, na njihovom sajtu, videćete da se sve države nekako dovijaju da kao nešto zasedaju on-lajn, ili sad nešto trenutno proučavaju kako da se izbore sa kvorumom, pa da se prizna da je njih 10 u sali kvorum, i takve neke stvari. Retko ko u punom kapacitetu zaseda. Ni Savezna Republika Nemačka. Kolega Radulović je izmislio to. Oni su se dogovorili da njih nekoliko zaseda, ispunili formu poštovanja demokratije i ljudskih prava. To kod njih može, jer oni su Angelu Merkel rušili i kritikovali do pojave Korone. To je poštovanje države, koje kod nas nedostaje. A onda su joj rekli - mi smo tu. Mi smo sada tu, razgovaraćemo o svemu kada ova opasnost prođe. Takve demokratije su za jedno veliko poštovanje, ali u tome učestvuju i političari vlasti i političari opozicije. Mi smo rekli da nećemo da kritikujemo, ali, kao običan poslanik, mogu valjda i ja nešto da kažem ako me neko danima kritikuje. Ko diže pobunu sada u državi? Dragan Đilas nema ni jednog poslanika. On nije izašao na izbore. Bio je tu poslanik, dao je ostavku, oterala ga je Demokratska stranka, smenili ga, izabrali Bojana, posle Bojana Pajtića nekog drugog i on može da diže pobunu zato što ga je baš briga, nema ni jednog poslanika. Može da govori protiv parlamenta sa stepeništa. Boško Obradović je zbog svoje politike izgubio poslanički klub. I njemu je bolje na stepeništu nego da se bori sa Radulovićem za pet minuta, da li može da govori ili ne. Jer, postoje pravila, samo troje koji nemaju poslanički klub mogu da govore. Znači, njemu je bolje da govori kako on, ne znam ni ja, kaže Dveri da postoje. To ne postoji uopšte. Hajmo politički da govorimo potpuno otvoreno, bez ovih rukavica, iako ću ih ja držati, Dveri ne postoje. Ovo je sve smejurija. To je kao sada neka politička snaga koja ima nešto da kaže da nema demokratije u državi. Pa, oni su srušili sve postulate uopšte parlamentarnog života, koliko puta su trčali ti iz klupa do klupa. Kad su rasturili sve poslaničke klubove, odlučili su da izađu napolje i da onda preporuče da se ne izađe na izbore. Smejurija. I Vuk Jeremić, koji takođe nema poslanički klub, on čak, kao ni Đilas, nije bio dve, tri nedelje ni na listi, jednostavno nije se kandidovao. To su lideri van parlamentarne opozicije, recimo otvoreno. Nemaju oni veze sa ovim parlamentom nikakve. Nikakve! Sa kojim pravom oni sada govore da li parlament treba da ima sednicu, nema sednicu? Neka se kandiduju, neka izađu na izbore i na narednom sazivu neka govore o radu parlamenta koliko god hoće, ali nemojte da prave maglu građanima Srbije. Pozivaju građane da lupaju šerpe. Da li to ima u Saveznoj Republici Nemačkoj? Da li to ima u Sjedinjenim Američkim Državama, da neko lupa o šerpe? Da li to ima u Belgiji, odakle dobijamo poruke, ne mislim iz države Belgije nego iz pojedinih institucija? Da li lupaju o šerpe tamo? Ne lupaju. Da li ima to u Austriji? Da li ima to u Hrvatskoj? Da li ima to u Sloveniji? U kojoj državi opozicija za vreme zaraze, pandemije, teške bolesti, da dok mi lupamo neki tamo lupaju o šerpe? Ljudi se bore za život na respiratorima, druge porodice imaju druge probleme, ne mogu da sahrane svoje najbliže na način na koji bi mogli da nije pandemije. Oni lupaju da se ne bi čuo aplauz doktorima i zdravstvenim radnicima, to je svrha tog lupanja i lupetanja. Protiv čega oni lupaju? Sa kojim pravom je Dragan Đilas taj koji poziva građane Srbije da lupaju? Da protestvuju protiv čega? Protiv doktora koji ne dižu glavu? Zamislite kako njima to izgleda kada im građani Srbije tapšu, a ovi izađu i lupaju o šerpe? Odmah da ih obavestim, šerpe koje su polupane su kancerogene, pa im predlažem da bace i da traže od Dragana Đilasa da im kupi novi set šerpi. Toliko o tom fantastičnom političkom potezu. To je možda imalo nekog smisla u onom vremenu pre 30 godina. Kakvog sada ima smisla? Nikakvog. Ja pozivam građane Srbije, pozivam poslanike sve u ovom sazivu da svako veče u 20.00 časova izađu na terasu i gromoglasno tapšu doktorima i zdravstvenim radnicima. To je odgovor na lupanje i lupetanje vanparlamentarne opozicije koja će ući u parlament skoro nikada. Eto, to je moj odgovor njima svima. Sve oni znaju šta je dve godine bilo u parlamentu, a nisu kročili. Oni pišu pismo u Brisel? O čemu pišu pisma, to me baš interesuje i koga nalaze za sagovornike. Poslanike koji su opozicioni u svojim državama i mi padamo u nesvest kada oni nešto kažu. Mi padamo u nesvest kada opozicioni poslanik kaže kako on u svojoj državi vidi šta se trenutno dešava u Srbiji? Stvarno smo postali društvo koje ne ceni nas kao poslanike. Pa, Zorana Živkovića ne citiraju toliko koliko citiraju neke iz drugih država, dođe mi žao, stvarno, ili Nenada Konstantinovića koji je napisao Poslovnik, pa pravda za Zorana ili Poslovnik u kome nema odredbi da možemo onlajn da zasedamo. Kako ste to propustili? Pa, da. Kako ste to propustili, gospodine Konstantinoviću, da ne stavite odredbe da može da nas bude i manje za vreme vanrednog stanja i da možemo onlajn da zasedamo i da se kvorum računa iako neko ne dođe? Eto, ja vas molim da se napregnete sledeći put kada se bude pravio novi poslovnik i da sve te mogućnosti unesete u ovoj Predlog poslovnika. Ja sada moram da radim samo tako kako ste vi napisali i pošto poštujem državu i poštujem pravila, ja poštujem i Poslovnik Nenada Konstantinovića. Kažem, Skupština zaseda, zasedaće i mi smo ti koji smo vlasni da ukinemo vanredno stanje. Tako da znate da ćemo imati sednicu kada se steknu uslovi, kada bude struka rekla da sada može da se ukine vanredno stanje, zasedaćemo i razgovaraćemo i o tome, a do tada razmenićemo zaista poruke sa Nensi Pelosi, iskritikovaćemo je zašto ne zaseda, sa predsednikom parlamenta Češke. Videćemo i sa ovima i Bundestaga kako su izabrali 10, 20 poslanika od tolikog Bundestaga i razgovaraćemo i sa Borisom Džonsonom koji je prvo krenuo u liberalne mere, svi su bili po ulicama, a onda se on razboleo i video da taj eksperiment uživo u njegovoj državi i nije baš pokazao dobre rezultate. Ali, kažem, kada se poredimo sa nekim, dajte da se poredimo ne samo po uvođenju striktnih mera, nego da se poredimo u vezi svega što je poželjno. Što se tiče pomoći, tu je bilo kritike vaše zašto se Republika Srbija nije zahvalila svima. Koliko sam ja pratila izjave čelnika naše države, i predsednika države, i ministara i predsednice Vlade, mi smo se zahvalili svakome ko je pomogao Srbiju u ovim teškim vremenima. Naravno, prvo je pomogla Narodna Republika Kina, pa smo se njima prvo i zahvalili. Oni su pomogli, zaista, u svakom smislu reči, a Narodna Republika Kina je naš strateški partner, čelično prijateljstvo i naravno da smo im se punim srcem zahvalili više nego drugima. Ruska Federacija je pomogla, zaista, na određen način. Sjedinjene Američke Države su, takođe, pomogle i, evo, ako niko nije iskoristio tu priliku da se zahvali predsedniku SAD gospodinu Donaldu Trampu, evo zahvaljujem se ja zato što su poslali znatan broj maski i određeni novčani iznos Srbiji. Pomogla je i EU. Hvala im na tome. Naše strateško opredeljenje je da jednog dana postanemo punopravna članica EU. Mi nećemo odustati od tog našeg spoljnopolitičkog cilja, a sami oni su međusobno razmenjivali poruke da ne postoji solidarnost međusobna. Zaboravili su na Italiju i mi nismo tvorci tih izjava, nego su sami jedni druge optuživali da u ovim teškim vremenima, jednostavno, nisu solidarni jedni prema drugima. Mi smo zahvalni EU i svima koji u ovim teškim vremenima misle na Srbiju. Još jednom, pozivam vas da volimo Srbiju jednako svi u ovim momentima, da radimo ono što rade svi u svetu, a to je da se solidarišemo, da kritike ostavimo kada sve prođe i da onda gledamo kako ćemo, šta ćemo i u ekonomskom i u političkom smislu, a političku nemoć, političku bezidejnost ostavićemo onima koji i jesu van parlamenta bili, ostali i očigledno je da će van parlamenta ostati malo duže zato što građani Srbije nikada ne greše. Građani Srbije glasaju onako kako osećaju da treba da glasaju. Ovog puta će glasati opet za SNS i za stranke koje čine sadašnju vladajuću većinu. Glasaće neko i za opoziciju koja smatra da je ovo pravo mesto da razgovaramo o svakoj temi, a za one koji pozivaju na bojkot, samo jedna poruka - oni time bojkotuju sami sebe. Još jednom vas pozivam da u 20.00 časova tapšemo doktorima, da tapšemo lekarima, da tapšemo medicinskim sestrama i svima onima koji u ovim teškim vremenima se trude da mi lagodno prebrodimo ovaj period. Što se tiče 1. maja, pa ako ćemo da se poredimo sa svetom, i tu smo jedna od retkih država u svetu kojima je to neradan dan i tu smo jedinstveni da su to neki relikti prošlosti, ali ako biram zdravlje i život sebe i ljudi do kojih mi je stalo, onda biram da budem kod kuće, da čitam knjige, da spremam stan, da gledam televiziju, neke filmove i uopšte ne čeznem da tog dana raspalim roštilj. Hvala.
Hvala, gospođo Gojković. Pravo na repliku ima gospodin Nenad Konstantinović. Izvolite.
Zahvaljujem se. Poštovana koleginica mene nije razumela ili nije razumela Ustav i nema diskusije o tome da vanredno stanje uvodi Narodna skupština, a ako ne može Skupština da se sastane, onda može i neko drugi. E to da ne može Skupština da se sastane, kao što je koleginica rekla, to je ona sama procenila. Mi smatramo da je Skupština mogla da se sastane, da u trenutku kada su radili svi tržni centri, u Srbiji je mogla da se sastane i Skupština, da u trenutku kada su bili sastanci u Palati Federacije, gde je bilo prisutno više od 250 ljudi u zgradi ili 500, mogla je i Skupština da se sastane i Skupština je o tome trebala da raspravlja. Ali, zašto je trebala da raspravlja? Nije sporno da bi bilo uvedeno vanredno stanje i niko se ovde nije protivio tome što je uvedeno vanredno stanje, nego je trebalo da se raspravlja pred građanima, da oni to mogu da vide, da dobiju obrazloženje stručnjaka i da onda te mere prihvate. Ja sam siguran da smo o tome raspravljali u Skupštini tada ili čak nakon 48 sati, kao što Ustav kaže, da bi te mere bile, s jedne strane, humanije, a s druge strane prihvatljivije. Ono što ste govorili vezano za donacije, ono što je tražila ujedinjena demokratska Srbija, a to je da se objavi spisak svih donacija i da znamo koliko nam je donirala Kina, koliko EU, koliko Rusija, koliko Amerika, i te donacije treba objaviti, kao što treba objaviti i sve donacije EU u zdravstvo. Pominjali smo da je zdravstveni sistem opstao i to je dobro. Opstao je zahvaljujući lekarima, ali opstao je i zahvaljujući donacijama EU. Preko stotinu miliona evra je EU donirala za naš zdravstveni sistem. Nesporno je da je naša budućnost u EU i da mi moramo da se okrenemo ka EU i u ovim teškim trenucima i teškim vremenima i kada je u pitanju naša ekonomija. Ministar finansija to sigurno bolje zna od drugih. Mi trgujemo isključivo, maltene, sa EU i sa našim regionom. Dakle, mi smo okrenuti ka EU i ne možemo bez EU da postojimo kao izolovano ostrvo u sred Evrope. Drugo, mi hoćemo da naša deca imaju i mogućnosti i budućnost kao što imaju deca u EU. Naši građani nam to poručuju koji odlaze iz ove zemlje da oni odlaze u EU, 85% onih koji ode u EU, a ne odlazi u Kinu i u arapski svet.
Hvala, gospodine Konstantinoviću. Reč ima Maja Gojković, pravo na repliku.
Da vam kažem, ne znam gde ste bili u vreme uvođenja vanrednog stanja, tržni centri nisu radili, škole nisu radile. Ne znam gde vi živite. Možda neke privatne škole, nemam pojma, ali živimo izgleda u dve različite države. Još jednu neistinu ste izneli i to je taj problem što se vi krećete u nekom krugu određenih ljudi koji očigledno odlaze i šalju decu da se školuju samo u zemlje EU. Ja nemam ništa protiv zemalja EU. I ja sam jedno vreme živela u Saveznoj Republici Nemačkoj i tamo mi se školovalo, zato što nisam znala druge jezike. Znala sam nemački, pa sam se zato tamo i školovala, nisam mogla da se školujem u Kini ili u Rusiji kada ne znam ništa, ne znam reč njihovih jezika. Ali, izuzetno mnogo građana naših ide sada u Narodnu Republiku Kinu da radi, moram da vas obavestim. Arapski svet, vi kažete - ne ide u arapski svet. Bože, Nenade Konstantinoviću, gde vi živite? Znam barem 20 ljudi iz vašeg okruženja ili koje vi poznajete koji idu u Emirate, idu u Katar da rade itd. Dosta njih ide i u Rusku Federaciju da rade. Nije to ono vreme pre 30 godina kada ste vi dizali bune sa pričom - jedina naša alternativa je EU. Naše opredeljenje je kao države da budemo punopravna članica EU, ali to nikako ne znači da ćemo mi da prestanemo zbog toga da sarađujemo sa Narodnom republikom Kinom, pa sarađuje čitav svet, pa svi u EU sarađuju sa Kinom, svi sarađuju sa Ruskom Federacijom u ekonomskom smislu i gledaju kako da izbegnu i da eskiviraju ekonomske sankcije, pa se dovijaju, svi sarađuju sa njima, da se ne lažemo. Naravno, ne možemo da odbijemo saradnju sa SAD zato što hoćemo da idemo u EU. Da li ćemo mi biti primljeni, zavisi od odluke EU, odnosno država članica i njihove budućnosti kao organizacija. Ali, ubeđena sam, kada građani Srbije budu vama dali poverenje, vama lično da vodite državu, da ćete vi taj problem učlanjenja Srbije rešiti vrlo brzo. Ja sam ubeđena. Mi smo mnogo toga učinili da vam skratimo taj put, tako da ćete vi onda prekinuti, kao što ste prekinuli i 2000. godine saradnju sa svim drugim državama sveta, zatvorili sve ambasade, osim u EU, i vama će to, ako vam građani Srbije daju poverenje, ići vrlo lako. U to ne sumnjam.
Hvala, gospođo Gojković. Pravo na repliku ima Nenad Konstantinović. Gospodine Konstantinoviću, izvolite.
Kamo sreće da samo ljudi iz mog okruženja odlaze iz ove zemlje, svi odlaze iz ove zemlje, 60.000 ljudi godišnje ode iz Srbije, 60.000 ljudi prema podacima OECD, 60.000 ljudi se stalno nastani u zemljama OECD-a. Kina nije jedan od zemalja OECD-a. Ako kažete da idu masovno u Kinu, to znači da mnogo više od 60.000 ljudi je otišlo i 2019. i 2018. i 2017. godine. Mislim da građani znaju gde ljudi idu i mislim da znaju gde idu i lekari i medicinske sestre i mislim da je to tema kojom smo mi, između ostalog, i danas trebali da se bavimo, ali nam niste omogućili, zato što ste tako postavili dnevni red. Važno je da sačuvamo ove lekare, ove heroje da ostanu u zemlji. Važno je da razgovaramo o tome da njima povećamo plate da oni ne bi morali da odlaze u inostranstvo. Važno je da kažemo da je 250 miliona evra od EU dobilo pomoć naše zdravstvo. Važno je i to što ste priznali da smo mi sposobniji od vas i da bi mi ovu zemlju mnogo brže uveli u EU, nego što ćete vi to uraditi.
Pravo na repliku, narodni poslanik Maja Gojković. Izvolite.
Kad ste vi došli na vlast, odlazilo je godišnje u proseku 38.000 do 45.000 ljudi i to je dugo trajalo. (Nenad Konstantinović: Šezdeset hiljada.) Izmislili ste to. Znači, ništa se tu nije promenilo. Ali, ono što je dobro u ovim nesrećnim vremenima, da se 400.000 ljudi vratilo u državu, 400.000 ljudi se vratilo u Srbiju, vratili se iz EU. Vrlo mali broj se vratio iz nekih dalekih geografskih područja. Vratili su se iz EU. Rade na neke ugovore, nemaju zdravstveno osiguranje. Vratili su se ovde. I sada će država da radi na tome da ostanu. Za razliku od vas, vi ste radili na tome da ih što više ode. Spremićemo izveštaj za neku narednu diskusiju koliko ljudi je otišlo od 2000. godine iz Srbije, iz Jugoslavije, iz Državne zajednice Srbije, do promene vlasti. I da mi kažete onda zašto su otišli iz takve bajkovite Srbije koju ste vi predvodili, što su odlazili, kad nisu morali? Nisu morali. Taman, ovoliko malo nam je falilo da uđemo u EU, ovolicko, pa da ostvarite taj njihov san da ostanu ovde. Znači, izvadićemo egzaktne podatke od 2000. do 2013. godine i onda ćemo da razgovaramo od 2013. godine do danas. Srećom, 400.000 ljudi se u ovim nesrećnim okolnostima vratilo. Moramo svi kao društvo da radimo na tome da ostanemo, jer ovde je očigledno bolje. Bolji je zdravstveni sistem, ovde su osigurani, za razliku u onim državama gde očigledno nešto nije štimalo, pa su oni morali da se vrate u Srbiju, iz koje vi kažete beže. Ne slažem se s tim.
Pravo na repliku, narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Ne razumem potrebu da se iznose neistine, posebno u vreme kad je to lako proverivo. Sada svako može, ne mora da bude nešto mnogo pametan i edukovan, ali ode na Gugl, pa proveri. Oko zakazivanja Skupštine i proglašenja vanrednog stanja. Da čujete, predsednice Skupštine, pošto očigledno to ne znate, a to je vaš posao bio, vanredno stanje je proglašeno od strane trijumvirata šefa i još dve pratilje 15. marta. Kafići, zabrana rada kafića – 21. mart u 20.00 časova naveče. Prema tome, u vreme kada su kafići mogli da rade, pet dana posle proglašenja vanrednog stanja, nije mogla da zaseda Skupština. Naravno da bi ta Skupština donela odluku onakvu kakvu predloži Vučić, tu nema nikakve sumnje. Ovi što ovde reaguju na Pavlovljev efekat, odnosno na zvonce, bi glasali u sekundi i sve bi bilo okej. To je bio strah. Da li je bio strah šta će da se desi u parlamentu ili, što mislim da je drugačije, jedno ponovno pokazivanje bahatosti i primitivizma, makar to bio i pravni, ustavni primitivizam? Citiram: „Sad ću da im pokažem da ja mogu to da radim i protivustavno“. Znači, hajde malo da budemo ozbiljni. Što se tiče citiranja, ko se koliko citira, zavisi šta čitate i šta gledate, ako gledate „Zadrugu“ tamo niko neće da citira mene, a ako gledate neke naučne radove o „Sablji“ imaćete na jedno 100 mesta gde se citiraju i moje izjave iz tog vremena. Hvala.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Maja Gojković. Izvolite.
Samo da vam kažem, ne može da se poredi Narodna skupština Republike Srbije sa kafićem i sa kafanama. Ja to ne umem da radim. Ja to ne umem da radim, ali hajdemo u brojevima. Preko 500 ljudi je sada u sistemu da bismo mi ovde diskutovali o tačkama dnevnog reda, a u kafiću bude jedno 30 ljudi. Oni koji fenomenalno rade tridesetak u isto vreme, ali ne možemo stvarno da uporedimo jedan ozbiljan rad ovde i slobodno vreme koje svi volimo da provodimo u kafiću. Ne znam šta da vam kažem, vi kažete predsednik države i dve pratilje, a to smo verovatno predsednica Vlade i predsednica Narodne skupštine Republike Srbije, te dve pratilje, pretpostavljam. Ako imate nekog drugog na umu, vi slobodno recite pa me demantujte. Srećom, 2003. godine, kada ste vi uvodili vanredno stanje, Nataša Mićić je sama sebi bila dubler i pratilja. Znači, onda nije postojalo. Ona je bila sve. Ona je bila prva pratilja predsednici Narodne skupštine, v.d. predsednik države isto Nataša Mićić, o tempora, o mores. Sama sebi bi posle toga dodela Nobelovu nagradu da nije bilo izbora i onda bi pročitala da Nataša Mićić dodeljuje Nobelovu nagradu Nataši Mićić i ovako bi se rukovala. Tako izgleda demokratija kada je vi sprovodite, a ovde je bio predsednik države i, kako vi kažete to posprdno, verovatno zato što smo mi žene na ovim određenim državnim pozicijama dve pratilje. To nikad niste rekli ni za jednog muškarca koji obavlja važne državne funkcije, nego kada su žene tu, onda treba da nas srozate na nivo nekakvih pratilja koje nemaju ništa u mozgu, ne znaju da napišu dopis, ne znaju da ocene situaciju, da tumače Ustav, nego one su tu neke ikebane, pratilje i stoje pored predsednika države. Meni je čast da, eto, budem ikebana pored predsednika Aleksandra Vučića i ne možete baš ni da me uvredite, nego ste uvredili žene. Žene ste uvredili koje se bave… Evo, ja se bavim 30 godina ovim odgovornim poslom, zaista, punih 30 godina, Zorane Živkoviću. Hvala.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Prvo, rekao sam šef i dve pratilje, ako ste se vi prepoznali u tome onda je to vaš problem, a i sami ste rekli da vam je to čast, tako da ne vidim šta je tu problem. Još jednom za 2003. godinu, pošto, vidim, ima buljuk genijalnih pravnika, po Ustavu iz 1990. koji je važio i 2003. godine, vanredno stanje je, slušajte me dobro, da upamtite jednom, uvodio pred-sed-nik dr-ža-ve, a pošto tad nije postojao zato što nije izabran na izborima, jer nije bilo većine, tu funkciju je po Ustavu vršila predsednica parlamenta, te je ona apsolutno na predlog Vlade, po članu 83. tadašnjeg Ustava, uvela vanredno stanje i to nema nikakve veze sa ovim sada. Znači, sada vanredno stanje uvodi parlament, a tada je vanredno stanje uvodio predsednik, u oba slučaja na predlog Vlade. Ovde je na predlog ministra odbrane, koliko se sećam, jedan trijumvirat, samoizabran, u tom smislu, mada postoji taj član 200. sadašnjeg Ustava koji može da se tumači ovako ili onako, da ne ulazim ja u to, ali poenta je da li je… Godine 2003. nije bilo potrebe da zaseda parlament da bi se uvelo vanredno stanje, a u vreme vanrednog stanja je parlament zasedao i donosio zakone, a sada je bilo neophodno da zaseda parlament, odnosno bilo je uslova da bude sazvan. Vi ste stavili parlament ispod nivoa kafića time što su kafići mogli da rade, a parlament ne. Ako je bilo pitanje bezbednosti, mogao je da zaseda parlament u Sava Centru, u Areni, da sedimo 10 metara jedni od drugih, mikrofona danas ima koliko god hoćete, da sedimo 50 metara od Vlade što je dobro i za zdravlje, duhovno i fiziološko, i sve je to moglo da se uradi u jednom danu da nije bilo bahatosti – sad ću da vam pokažem šta ja mogu da radim. U tome se razlikujemo.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Maja Gojković. Izvolite.
Nisam baš u javnosti poznata kao bahata osoba. Možda bi trebalo da počnem posle 30 godina. Nikad nije kasno da postanem bahata. Ne umem, eto, stvar vaspitanja. Da vam kažem nešto, Skupština nismo samo mi, pa da mi sedimo u Areni. Skupština je ova zgrada, srećom postoji, niko je nije spalio. Mi smo u Sava Centar, koliko se ja sećam, došli da bi prisustvovali polaganju zakletve izabranom predsedniku Vojislavu Koštunici jer je ovaj parlament bio spaljen, pokraden i spaljen. Znam ja, jer sam dolazila da probam da nađem radnu knjižicu. Sve je bilo u vodi do kolena, jer su vatrogasci ovde gasili požar. Znači, mi imamo sada parlament i niko ga nije spalio, a ne znam gde bi radili svi ovi ljudi koji nam omogućavaju da imamo ovu sednicu. Ne mogu i oni da budu u Areni na stolicama. To je vaše poimanje kako Skupština radi ili ne radi. Uostalom, Ustavni sud će reći. Možda vi bolje poznajete Ustav od mene. Ja sam tu stvarno uzdržana što se toga tiče. Ustavni sud i postoji da bi dao ocenu ustavnosti nekog političkog akta. Nemojte da se pozivate na 2003. godinu. Ustav govori samo na delu teritorije. Jedino ako ste Srbiju iscepkali u ono vreme na više delića, teritorija, ali koliko je bilo ingeniozno shvatanje vaše demokratije. Tu ne samo da je Nataša Mićić bila predsednik Narodne skupštine, pa je bila v.d. predsednika države, uvek ste imali nekakve razloge, onda je ona, Nataša Mićić, sad ne znam, kao v.d. predsednika, gde to piše uopšte u zakonima, Ustavu, predložila da vi kao savezni poslanik budete izabrani za predsednika Vlade Republike Srbije u ono vreme. Fantastično tumačenje Ustava i zakona. Nataša Mićić, izvinjavam se Nataši Mićić što je toliko spominjem, je bila ta osoba koja u to vreme, demokratski, uz poštovanje svih načela demokratije, ustavnosti i zakonitosti, sve to obavlja zbog tog bremena koje ste vi stovarili na leđa. Nije ona toliko kriva. Ja bih nju i amnestirala, jer nije znala u šta ulazi. Drhtala, postoje snimci, dok je čitala ovako su joj ruke drhtale, imala je tašnicu ovde, ovako su joj ruke drhtale dok je čitala ono što joj je neko napisao. Meni ne mora niko ništa da piše, niti mi drhte ruke. Ovo sam napisala pod punom odgovornošću da parlament ne može da zaseda. Ustavni sud će reći da li mogao ili nije mogao i tumačiće pravne odredbe i da li je ovo u skladu sa Ustavom, a ne šta vi i ja i, ne znam ni ja, oni na stepenicama, parlamentarna opozicija misli o tom činu. Kažem, 2003. godina je prosto otvorila pravne vidike da je moguće sve, da može predsednik države, predsednik Vlade da bude sve, samo kažete v.d. i predloži Zorana Živkovića za predsednika Vlade.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Zoran Živković.
Tužno je kada neko ko je nesumnjivo pravnik, ne ulazim u dilemu po tom pitanju, kao gospođa Gojković da od sebe pravi, pa sada zaključite sami koja reč ide logično nakon ovoga što sam rekao, i govori stvari koje nemaju nikakve veze sa životom. Naravno da je predsednica Skupštine u trenutku kada nema predsednika države v.d. predsednika. Ona je donela odluku na predlog Vlade, apsolutno po Ustavu. Već 12. naveče je uvedeno vanrednog stanje. Po članu 83. koji kaže – ako je na delu teritorije uvedeno vanredno stanje u državi donosi predsednik. Ja neću da objašnjavam vama, pošto se pravite nevešti, vrlo uspešno. Vlada je birana, ja mislim, tek jedno šest, sedam dana kasnije, ako se ne varam, 18. marta. To ko je šta tada bio. Ja sam tada bio zamenik predsednika stranke čiji predsednik je bio dr Zoran Đinđić i bio sam njegov najbliži saradnik. To nije bio predlog Nataše Mićić ili ne znam koga, nego logičan predlog skupštinske većine ko treba nažalost da nasledi ubijenog predsednika. To nema nikakve veze sa izvrtanjem prava koje se dešava dan danas. O tome ću govoriti kada dobijem reč po dnevnom redu. Prema tome, hajde da se ne igramo tog pravoslovstva i da ne pričate stvari koje su nedostojne studentu prava, brucošu na pravnom fakultetu, a kamoli nekome ko je nesumnjivo pravnik već trideset i nešto godina, nego hajde da se bavimo onim što je danas dnevni red. Ovo govorim u vašu korist, ne zato što bežim od teme. O „Sablji“, o 2003. godini mogu da pričam kad god hoćete, koliko god hoćete.
Pravo na repliku, narodni poslanik Maja Gojković.
Nije problem ni da ispadnem glupa u društvu. Ja uvek priznam kada nešto pogrešim. Meni samo nije jasno - zašto predsednik države nije obavljao u to vreme svoju dužnost, gospodin Milutinović? Znam, reći ćete mi - kao istekao mu mandat. Čekajte, kada istekne mandat nekome, stvarno ne znam i to u vanrednom … Znači, šta se dešavalo sa Milutinovićem? Nikome niste odgovorili još u sali kada je vršen vaš izbor, znači uz poštovanje ljudskih prava, demokratije, mogućnosti da Narodna skupština zaseda itd, zašto onda niste održali sednicu kojoj bi postojao direktan televizijski prenos kao sada? Nemate odgovor na to pitanje. Zašto su u parlamentu, dok ste vi bili birani za predsednika Vlade Republike Srbije, zašto su bili naoružani ljudi, ljudi u pancirima, ljudi sa maskama? Zašto se u tim okolnostima u demokratskoj Srbiji 2003. godine odvijala Narodna skupština Republike Srbije? Gde je tu demokratija bila? Gde je tu poštovanje ljudskih prava? Gde je tu poštovanje građana Srbije da gledaju, da uživaju u izboru nove Vlade, da čuju šta će da kaže opozicija za vaše imenovanje? Da vam kažem, po Ustavu pretpostavljam i tom Ustavu, predsednik države predlaže premijera, a podrže ga određene stranke glasanjem ili ne glasanjem, zavisi. Predsednik države je taj koji poverava mandat, ne stranke. Tako je bilo, tako je i sada. Sada možda sam ja glupa. Vi kažete da ja ne znam ništa za ovih 30 godina, ali me to ne sprečava da tumačim Ustav kao i vi što tumačite propise i ne mora poslanik da bude pravnik, može da bude bilo kog drugog zanimanja, ima jednaka prava. Kažem, Milutinović je bio predsednik. Vi govorite istekao mu je mandat. Možemo da pričamo o tome, ali sve je to bilo vrlo nategnuto, ali sada građani Srbije mogu da gledaju ovaj prenos i da čuju različitost mišljenja, da li je vanredno stanje uvedeno u skladu sa Ustavom ili ne. Godine 2003. direktive šta da se objavljuje i iza toga stojim odgovorno. Tu su išla saopštenja i to je moralo samo da se objavi. Sve drugo je bilo kažnjivo, pa svi drugi nisu ni pokušavali da kažu nešto drugo. (Predsedavajući: Privodite kraju.) Samo saopštenja. Policija je bila naoružana sa maskama. U takvoj atmosferi su poslanici diskutovali ovde. Nisu znali šta ih čeka napolju kada izađu pa su se ustezali i da komentarišu vaš izbor. Ne znam šta vi imate sada da kažete. To je demokratija koju vi sprovodite. Ovo je demokratija koju mi sprovodimo. Morate da priznate da velike razlike ima jer građani Srbije ovo prate. Nema policije po ovoj zgradi. Niko ne maltretira poslanike. Nisu ugrožena ljudska i građanska prava u ovoj državi. Ograničena jesu iz određenih razloga. Hajde da mi objasnite zašto niste postupili kao Švedska u sličnim okolnostima kada je Švedska mejn-strim pozivanja na poređenje sa Srbijom.
Pravo na repliku narodni poslanik Zoran Živković.
To zašto niste postupili kao Švedska, stvarno nisam skoro čuo gluplje pitanje, ali šta da radimo. Zato što je to druga država, drugi ustav, druge okolnosti. Ne znam kakve veze. Kada ste od mene čuli da pominjem Švedsku na bilo koji način. Ne sećam se da li je bio prenos Skupštine kada sam biran za mesto premijera. Ako nije bilo, priznajem da se ne sećam, verovatno je to bio deo mera. Ne sećam se da je tada bilo obavezno da prenosi budu. Ne sećam se toga, ali je izbor bio takav da su u tome učestvovali poslanici opozicije, bio ekspoze, bila diskusija. Objavljeno je sve. Tako da tu nema nikakve sumnje. Predsednika države nije bilo zato što je Milutinoviću istekao mandat ranije. Ako se dobro sećam, u oktobru ili novembru su bili izbori, po tadašnjem Ustavu i zakonu trebalo je da izađe više od 50% građana da bi oni bili uspešni pa da ovaj dobije 50% poverenja građana, taj koji treba da bude izabran za predsednika. Ako se ne varam, u drugi krug su ušli Labus i da li Koštunica, da li Nikolić i niko nije dobio, tako da iz ustavno-pravnih razloga tadašnjih po Ustavu iz 1990. godine, koji su doneli socijalisti, radikali i ne znam ko sve, to nije moglo da bude. Prema tome, nema nikakve veze sa tim. Prema tome, tačno je da v.d. predsednika ili predsednica države predlaže kandidata, mandatara za sastav Vlade, ali naravno da to radi samo formalno i da suštinski predlog daju oni koji će glasati, koji obezbeđuju većinu u parlamentu, a to je bila tadašnja koalicija. Prema tome, stvarno ne razumem potrebu za tolikim iznošenjem neistina u vreme… Prvo, prošlo je od tada 17,18 godina. Bilo je puno vremena za preispitivanje svega toga i ja ne vidim da je niko podneo protiv mene krivičnu prijavu, niti bilo šta ne samo za to, nego i za druga lajanja koja čujem skoro svaki dan. Imali ste prilike i tadašnji režim, pa i novi režim pa i u ovih sedam, osam godina da sve to preispitate, naravno da niste uradili ništa zato što je to sve čisto i zato što naravno ja nemam čega da se stidim iz tog vremena, niti iz bilo kog ovog vremena kada sam ja poslovno ili društveno ili politički angažovan.
Gospodine Živkoviću, da vas obavestim, nije bilo prenosa. Ja sam tada bio poslanik. Nije bilo prenosa ni posle ukidanja vanrednog stanja. (Zoran Živković dobacuje.) Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. [[Zoran Živković: Jel ima pauze?]] Nema pauze.
Izjavljujem saučešće članovima porodica kojima su umrli najbliži i oni zbog bolesti, zbog Koronavirusa, a i svih ostalih, ako ni zbog čega drugog, ono zbog toga što u ovim vanrednim uslovima nisu mogli biti dostojanstveno na uobičajen način sahranjeni zbog ograničenja koja su propisivana i za sam čin sahrane. Molio bih ministra zdravlja da saopšti koliko je bilo testirano građana 15. marta na dan donošenje Odluke o proglašenju vanrednog stanja, koliko je od tog broja testiranih bilo zaraženih. Takođe bih molio da kaže koliko je ukupno umrlih građana u ovom periodu, bez obzira na uzrok smrti, od toga Korona i od toga koliko starijih od 65 godina. Takođe bih molio, treće pitanje za ministra zdravlja – budući da je testirano manje od 1% građana, koliko je respiratora nabavljeno za zdravstvo Srbije u periodu 2013 – 2019. godina? Najzad, ministre, verujem da to nećete moći na ovoj sednici, ali bi bilo dobro da pripremite i, barem, pisanu informaciju dostavite svim poslanicima – kakva je strategija izlaska iz pandemije Korona virusa za preko 99% građana koji nisu testirani i koji će, eventualno, u povratnom ciklusu epidemije biti na udaru? Takođe bih molio ministra vojnog, ako može da saopšti – zašto u materijalima koje smo dobili nema Predloga za uvođenje vanrednog stanja, kao obrazloženja, budući da u Odluci, kao što sami znate, nema ni jednog slova obrazloženja? Predsednicu Vlade bih molio da saopšti javno građanima da li je poslala zahtev Narodnoj skupštini za proglašenje vanrednog stanja, kada i gde se može naći taj zahtev. Drugo pitanje za predsednicu Vlade – da li je u roku od 48 časova po proglašenju vanrednog stanja poslala zahtev Narodnoj skupštini za sazivanje? Takođe, mislim da je neprimereno da nam u okviru ovog paketa od 44 plus jedna uredba koja nije prisutna, jer je prestala da važi, a trebali ste i nju da navedete sa napomenom da ne važi, oko informisanja, da nam uvodite i uredbom i rebalans budžeta za iznos od 50% ukupnog budžeta planiranog za 2020. godinu. To je zaista nonsens koji mislim da ne treba prihvatiti. Takođe, želim da se zapitam zašto na predlog osam narodnih poslanika koji su tražili sazivanje Narodne skupštine ni jedan narodni poslanik, ni skupštinske većine, nije prihvatio taj predlog. Da li to znači da su i poslanici skupštinske većine počeli da bojkotuju rad i bojkotovali rad Skupštine za vreme vanrednog stanja i time se praktično pridružili opoziciji? Zbog toga predlažem građanima – Korona nas opominje, promenimo sistem, ovaj patriokratski sistem, a navešću i podatke. Dalje, zašto narodni poslanici stariji od 65 godina su diskriminisani i nisu mogli da obavljaju svoje dužnosti, čak ni da dolaze na konferenciju za novinare, ako nemaju dozvolu od resornog nadležnog ministarstva da mogu da se kreću za vreme vanrednog stanja? Ja sam tražio od Ministarstva policije, nisam dobio dozvolu. Dalje, zašto stariji od 65 godina nisu mogli da se šetaju barem u vreme policijskog časa ili sat vremena od početka policijskog časa, kad su mogli da se kreću kučići? Zašto živalj devastiranih sela sa 70 i više godina nisu mogli da obavljaju poljoprivredne radove, kada znamo da je oko 120.000 vlasnika porodičnih poljoprivrednih gazdinstava starije od 70 godina, po podacima ankete o poljoprivrednim gazdinstvima iz 2018. godine, a po podacima popisa iz 2012. godine 42% vlasnika je bilo starije od 65 godina? Dalje, zašto su vlasnici stoke na poljoprivrednim gazdinstvima, izuzimajući mlečno govedarstvo, mlečne krave, diskriminisani u odnosu na vlasnike kučića u gradovima, jer nisu mogli za vreme policijskog časa da napasaju koze, ovce, da hrane stoku, itd., osim ono što je vezano za proizvodnju mleka? Dalje, zašto su zatvorene pijace, pa ponovo otvorene iako nije ukinuto vanredno stanje, iako su u to vreme hiper marketi u zatvorenom prostoru radili sa uvoznim poljoprivrednim proizvodima? Selo nas je othranilo, kroz vekove branilo i odbranilo i sačuvalo obeležja srpskog identiteta i identiteta nacionalnih manjina.
Privodite kraju, kolega Ševarliću.
Molim vas za samo još jednu rečenicu. Nemam ništa protiv socijalne pomoći sa 100 evra, i ako može više, ali mislim da je neprimereno davati glasačima. Ako je vaš slogan bio – za našu decu, dajmo deci, dajmo socijalnim slučajevima, dajmo penzionerima koji nemaju do minimalnog ličnog dohotka i svima drugima koji nemaju do minimalnog ličnog dohotka, uključujući i zaposlene sa srednjom školom u Narodnoj skupštini kojima se doplaćuje svakog meseca 600 dinara do minimalne plate. Hvala.
Reč ima ministar gospodin Nedimović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani poslanici, ja moram, pre svega, da reagujem zbog jedne stvari koja je izneta, da lica starija od 70 na selima nisu mogla da se kreću. Od prvog dana svi poljoprivredni proizvođači stariji od 70 godina u naseljima koja su ispod 5.000 stanovnika su mogli bez problema da obavljaju svoju poljoprivrednu aktivnost i molim vas, to je pisalo u prvoj odluci koju je Vlada donela prvog dana. To je, ako je na jednoj privrednoj aktivnosti se trudilo da se obavi sve, a vi znate da je tada bila setva i sve ostale neophodne agrotehičke mere, to je bilo vezano za poljoprivredu i tu se maksimalno tolerisalo sve. Iz jednog prostog razloga, jer je i danas pokazalo ono što je gospodin Rističević pričao, da poljoprivreda, odnosno hrana predstavljaju jednu stvar koja u bezbednosnom smislu nije predstavljala Srbiji nijednog trenutka problem. Činjenica je da mi nemamo naftu u onoj meri u kojoj bi želeli, da nemamo zlata koliko bi želeli, nemamo more. Nemamo jedan od resursa koji bi morali da koristimo, koji se pokazao ovaj put da su mnogi rafovi u mnogim zemljama i u našem okruženju bili prazni i da smo mi kao država pomogli i pomagali svakom kome je ta pomoć bila neophodna. Sa druge strane, što se tiče zelenih pijaca, one nisu bile odmah zatvorene. Naročito ne one na otvorenom, ali, kako je virus uzimao maha i kako je taj procenat u odnosu na testirane se povećavao na one koji su inficirani, tako su se morale preduzimati i druge mere. Pijace su, kako je taj procenat počeo da pada i kako je ulazio u svoju neku laganiju formu, stekli su se uslovi za njihovo otvaranje i uz primenu svih zdravstvenih mera koje su epidemiolozi naveli. Ja ću samo jednu stvar, dozvoliće mi kolega Lončar za slobodu, ali to sam pre svega čuo od epidemiologa u Kriznom štabu i u Nišu, kada smo imali Krizni štab. Prvi dani o kojima se stalno priča, da li je moglo da bude Skupštine ili nije moglo da bude Skupštine, taj prvi udar virusa kažu da je to virus druge ili treće generacije koji je bio neuporedivo snažniji od onoga što imamo danas. Ne želim da komentarišem stvari koje se tiču medicine, ali tada su situacije sa zaraženima bile mnogo delikatnije i mnogo agresivnije, nego što je to bilo kasnije, odnosno u prethodnih nekoliko dana, jer danas uglavnom, izuzimajući par situacija imamo lakše slučajeve i imamo asimptomatske slučajeve. Nemojte zaboravite kako je bilo tih prvih dana. Evo, tu je i kolega Vulin koji može da potvrdi kako su vojnici u prvom tom udaru koji je bio i u Subotici, i u Batrovcima, kakvi su simptomi i u kakvom stanju se nalaze ti vojnici. Nemojte tu stvar nikada da zaboravite. To što je testirao možda u tom prvom trenutku 300 ili 400 i koliki je procenat bio, koji će neko od mojih kolega sigurno reći, nemojte nikada da zaboravite kako je to bilo tih prvih dana. Lako je posle svake bitke biti general. To može svako, ali se mora ući unutra u čitavu problematiku pa onda izvlačiti zaključke eventualno. Što se tiče poljoprivrede i ovog što ste rekli vezano za sektor mlekarstva, odnosno da su oni mogli na osnovu propusnice da odlaze, i uopšte u stočarstvu, svi koji su radili ispašu mogli da se prijave i mogli su da u bilo kom trenutku dobiti tu propusnicu, a to što vi ne znate za to, to ne znači da se nije desilo, ali isto tako vi znate za jednu situaciju koju ste pokušali da prikažete da je čovek terao ovce na ispašu u okolini Paraćina, a znate gde su njegove ovce bile u tom trenutku u 18 sati u vreme policijskog časa? Šest stotina metara daleko odatle, on nije imao veze sa tim ovcama, nego je obavljao jednu drugu aktivnost, zato ga je policija u tom trenutku legitimisala i desilo se to što se desilo. To znate vi, to je policija odmah sutra objavila, i policija je odradila svoj posao kako treba. Molim vas, to što vi mislite da na 30 kilometara odatle znate šta se dešava, uđite malo u cipele onih koji su svakog dana bili sa ljudima kojima je trebala pomoć. Lako je pričati posle 60 dana. To može svako. Ja razumem vašu potrebu u ovom trenutku, kao i svaki put, da u različitim koloritima, ne, meni to savršeno godi, samo ima jedna druga stvar, skine se kapa kada je u zatvorenom prostoru. Ja sam tako sam naučio o onome što sam učio, a ja sad ne znam po kojoj školi ste vi učili. Hvala vam puno.
Reč ima ministar, gospodin Lončar. Izvolite.
Da li se slažete da vam odgovorim na ovo…? (Miladin Ševarlić, dobacuje s mesta.) Ako nije problem da vam odgovorim…
Kolega Ševarliću, tražili ste odgovore i postavljali ste pitanja. Zato vas molim, strpite se da čujete odgovore.
Ja ću krenuti, prvo vaše pitanje je bilo koliko je bilo testiranih 15. marta i koliko je bilo pozitivni. Bilo je 283 osobe testirano, 48 pozitivnih, znači nešto manje od 17% pozitivnih. Trend taj je bio da raste broj pozitivnih. Drugo vaše pitanje, odgovoriću vam na ovo pitanje što ste konkretno postavili da vam dam, pa ću vam odgovoriti suštinu. Apsolutno netačno po broju testiranja, u Srbiji do danas testirano 78.942 osobe. Po broju stanovnika, po svemu Srbija bolja po zvaničnoj tabeli gospodine, znači po zvaničnim podacima. Vi ste rekli da je najgora na svetu ili u Evropi. Videćemo u stenogramu, nema problema. Ako možete samo da me saslušate. Znači, bolja od Albanije, Bugarske, Grčke, Mađarske, Severne Makedonije, Rumunije, BiH, Hrvatske. Gospodine, zvanični podaci. Prešao bih na suštinu, ne samo zbog vas, nego i zbog poslanika Konstantinovića i poslanice Macure i zbog svih. Mi smo ovde došli zbog Korona virusa, zbog trenutno problema u svetu broj jedan koji nije rešen. Ali, pošto vidim da ovde nema razumevanja i da smo došli, što sam pod snažnim utiskom, ali naravno neću komentarisati ništa, žao mi je što je poslanik Konstantinović otišao, koji je izgovorio da bi on brže uveo Srbiju u EU, ali to je moj utisak, moguće da to nije merodavno, pa ću se vratiti na koronu. Dragi gospodine, što se tiče odluka za vanredno stanje, Korona virus je prevashodno, odnosno na prvom mestu zdravstveni problem, ako se slažemo, koji kažu, izazvao je takvu reakciju koja nije bila u poslednjih sto godina ili više. Ne može da se poredi. Ako je nešto zdravstveni problem, ako ugrožava zdravlje ljudi, ako ugrožava život ljudi, to kažem na prvom mestu, ali ne ugrožava samo to, ugrožava i mnoge druge stvari i ekonomiju, i privredu, i sve ono na šta se proširi kada čovek oboli, kada imate jednu ozbiljnu pretnju. Ja bi vas molio da sada me saslušate, da za svagda rešimo to pitanje iza čega ja odgovorno stojim i odgovorno tvrdim. Kada se sve to desilo, kada smo imali podatke iz Srbije, kada smo imali podatke iz Evrope, kada smo imali podatke iz sveta, kada ste saslušali naše lekare, naše stručnjake, lično sam zahtevao, evo tu je predsednica Vlade i predsednica Kriznog štaba koji vodi za zdravstvo, lično sam zahtevao da se uvede vanredno stanje da bi sprečili sve one posledice koje su mogle da se dese. Stojim iza toga. Nemojte nikoga drugoga prozivati. Ja sam u tom momentu bio na čelu Ministarstva zdravlja, to je bio moj zahtev i stojim danas i stajaću uvek iza toga. Mislim da smo u tome uspeli, da smo mnogo ljudskih života spasili. Oni što kažu – niste spasili sve živote, neću ni da komentarišem. Što se tiče Narodne skupštine, takođe stojim, to je isto bila odluka i moj predlog samo iz jednog razloga, zbog vas i zbog svih drugih. Ako mislite da možete da poredite Skupštinu sa kafićima, u koji izlaze deca od 20, 15 godina, ovde ozbiljni ljudi, neki i sa ozbiljnim oboljenjima i svim, smatrao sam da nema razloga da se rizikuje, da nema apsolutno razloga da se rizikuje i da nam je u tom momentu bilo preče vaše zdravlje, vaš život i da nam je oprema koju bi dali ovde, da nam je bila potrebnija za bolnice i za medicinske radnike da leče ljude. Znači, o tome se radi i stojim iza toga. Sve što imate ostavite, biće vremena, ovo ništa ne može da se sakrije, niti bilo šta, pa me optužite za šta god hoćete. Sačekajte analize, uradite ih i optužite da je to moglo drugačije, da je to moglo bolje, da je to moglo ovako. Ja vam sad predlažem, skoncentrišite se, problem nije rešen, nije rešen ne samo kod nas, nije rešen u celom svetu, niko se nije vratio u onaj period koji je bio pre Korona virusa. Vi pokazujete odgovornost time kako se danas ponašamo i mnogo vas je postavilo pitanje ovde kako ćemo mi da se ponašamo, koji je plan i koja je strategija. Gospodo, ako se budemo ponašali ovako kako sam čuo ovde, onda nisam siguran u kom pravdu idemo. Jel to, kakav ćemo rezultat imati i kako ćemo se ponašati, zavisi samo od nas, zavisi od građana Srbije, koliko hoće da poslušaju. Znači, to je direktno proporcionalno, ne zavisi ni od čega drugog, ne postoji druga mogućnost. Ja bih voleo sve da shvate, možemo iz ovoga da izađemo, da privedemo kraju, samo ako budemo odgovorni, ako se budemo pridržavali mera. Nije mi problem da ih ponovim po stohiljaditi put - da držimo distancu, da koristimo masku u zatvorenom prostoru, da održavamo higijenu više nego obično, da peremo ruke češće, da zaštitimo sve ljude oko nas, da zaštitimo i nas. To je jedina filozofija koja postoji. Sve drugo u ovom momentu je apsolutno manje bitno. Nemojte da trošimo snagu, nemojte da trošimo energiju, nemojte da trošimo vreme na druge stvari. Hajde da se skoncentrišemo da ovaj problem dovedemo do kraja. Svaka naša odgovornost, svako naše pridržavanje ovih mera, biće manje bolesnih, biće manje preminulih. Ljudi, imajte samo to na umu i ništa više. Za sve će biti vremena, za sve analize. Analize ne mogu da se sakriju, shvatite. Danas možete da dobijete samo presek, koji ne znači ništa. Da vam pročitam i koliki je broj, od koliko godina umrlih, ali to je trenutno. Gospodine, trebaće vremena da se sve izanalizira, i prethodne godine, i prethodni periodi, i kardiovaskularna oboljenja, i druga oboljenja, i maligna oboljenja, i hronična oboljenja, i sva druga. Možda je to sad popularno da se kaže i da se vidi da se barata sa nečim. Ali, ne pomaže. Koronavirus sa tim stvarima neće biti eliminisan. Biće eliminisan samo ovim, ako se budemo ovoga pridržavali. Molim vas, shvatite to. Hajde da rešimo ovaj problem. On ne može drugačije da se reši. Nije vreme. Tu smo, došli smo jer su se stvorili uslovi. Struka je rekla. Ali, struka nije rekla - ovo nije bilo bezbedno za poslanika Konstantinovića, ponašanje poslanika Radulovića, koji mu je bio na manje od pola metra bez maske i ponašao se kako se ponašao. Jasno hoću da kažem - mi smo propisali kakva pravila moraju da budu. Pravila moramo da se pridržavamo. Ko ne želi da se pridržava, ne može da učestvuje u procesu. To je suština. Ništa nam drugo neće pomoći sem našeg ponašanja. Hvala vam.
Reč ima ministar, gospodin Aleksandar Vulin. Izvolite.
Samo kratko. Na osnovu člana 88. stav 2. Zakona o odbrani, ja sam predsedniku Republike Srbije i vrhovnom komandantu Vojske Srbije, gospodinu Aleksandru Vučiću, dostavio 14. marta procenu rizika i pretnji po bezbednost Republike Srbije i njenih građana. Procenu je uradila, po mom naređenju, Uprava za vojno zdravstvo, na osnovu svih dostupnih informacija i uradilo predviđanje šta se može desiti u budućnosti i koje su mere potrebne preduzeti da bi se predupredilo ono najgore i da bi se zaštitili životi i zdravlje naših građana. Dakle, procedura je apsolutno ispoštovana i donete su odluke u skladu sa Ustavom i zakonom.
Pravo na repliku, narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Hvala lepo. Gospodine ministre zdravlja, ja nisam rekao da su najgori rezultati. To ste prečuli, ili ste mislili nekom drugom da odgovorite. Slažem se da treba analiza da se uradi i slažem se da sada ima prečih poslova, ali se ne slažem sa tim da vi kao ministar odlučujete da li će Skupština proglasiti vanredno stanje ili ne i kada će ga proglasiti. Ako nije mogla 15, onda je mogla barem 21. ili nekog drugog datuma. Ministru poljoprivrede - žao mi je, ministre, ja nikada ne govorim napamet. Imam kopiju rešenja suda u Kragujevcu, u kome piše da je čuvao ovce i da je kažnjen sa 50 hiljada dinara. Imate još niz drugih podataka koje slede. Mogu to da vam isprintam i da vam dostavim. A možete i od suda u Kragujevcu da dobijete to rešenje. Dakle, tamo nema u rešenju ni jedne reči o tome da je radio neke druge radnje, bez obzira šta je ko posle toga izjavljivao. Istovremeno, gospodine ministre poljoprivrede, da vas pitam nešto. Dobro je da se izdvaja dve milijarde i 600 miliona dinara za poljoprivredu, ali to je, gospodine ministre, 22 miliona 33 hiljade i 898 evra. Ili, 0,43% od 5,1 milijardu evra, koliko je rebalans budžeta. Ako podelite sa 400 hiljada samo registrovanih, da ne računamo neregistrovana gazdinstva, to je 55 evra po gazdinstvu. Jer mislite da je poljoprivredi to dovoljno u odnosu na 31 hiljadu dinara, koliko se daje preduzetnicima u drugim sektorima? Zašto jednom poljoprivreda ne može imati neki povlašćeni status? Ako ikada treba da ima, to treba u ovim uslovima. Mini hidroelektrane imaju garantovanu cenu 50% veću nego što je cena kilovata, i to dugoročno. Takođe, ovde očekujem od predsednice Vlade, pohvaljujem sve energetske kompanije koje su radile, ali, niko za vreme vanrednog stanja ne govori o tome da je najveći deo energetskog sistema baziran na uglju, termoelektranama, na Kosovu izašao iz energetskog sistema Srbije. [[Isključen mikrofon.]] Šta Vlada čini po tom pitanju?
Zahvaljujem, kolega Ševarliću. Reč ima ministar, gospodin Nedimović, pravo na repliku do dva minuta.
Poštovani predsedavajući, poštovani poslanici, mere koje je Vlada Republike Srbije usvojila a vezane su za poljoprivredu su apsolutno srazmerne onome koliko je u poljoprivredi bilo problem usled Kovida. Ja stojim odgovorno iza ovoga, pre svega, za tri sektora koja su bila naročito pogođena. Prvi je sektor ranog povrća. Tu imamo dosta ljudi koji su bili iz okoline Leskovca, Jablanički okrug, tamo gde imamo dosta plastenika, deo oko Žitorađe, Samarinovac i ona sela okolo, Mačva, oni ljudi koji nisu mogli da iznose svoju robu na zelene pijace, koje im je bilo glavno tržište. Mi smo pokušali nekim alternativnim metodama, organizovanjem tzv. elektronskih pijaca i tu smo jedan deo problema rešili, ali oni su dobili pravo da u skladu sa veličinom svog plastenika dobiju povrat od 90 hiljada dinara. Drugi sektor koji je bio izložen zbog zatvaranja ugostiteljskih objekata je bio sektor malih mlekara koje su proizvodile sir i mleko, pardon, kajmak i sir za ove ugostiteljske objekte, zato što oni nisu radili i nisu imali gde da plasiraju svoju robu. Ostale velike mlekare niti su smanjivale svoju cenu niti su prestale sa otkupom, niti su imale tih problema. Kod jednog dela poljoprivrednih proizvođača, proizvođača mleka smo kompenzovali tako što su velike mlekare odmah preuzele tu količinu mleka, preostali deo smo, kao finansijsku podršku, koje su uključene u ove mere Vlade, one će biti iskompenzovane, niko od njih ne mora aplicira ni za šta, ništa da podnosi, njih imamo registrovano, tih poljoprivrednih gazdinstava i spram onoga što su sami prijavili u prethodnom periodu, biće im isplaćena ova materijalna sredstva, novčana sredstva. Treća stvar, to su pčelari koji su stariji od sedamdeset godina kojih ima 7.484 na osnovu registra, dobiće isto tako finansijsku podršku, jer oni zbog nemogućnosti kretanja nisu mogli da obavljaju svoju aktivnost, a samo iz jednog prostog razloga, iz istog razloga iz kojeg ni vi niste verovatno dobili dozvolu, a to je zato što se vodilo računa o vašem zdravlju. Prvo i isključivo, ja bih citirao, odnosno parafrazirao jednog poslanika koji je juče rekao – javno zdravlje, odnosno zdravlje stanovnika je najviši zakon i po njemu se postupalo u svakom trenutku. Sve ostalo, šta bi bilo kad bi bilo, ovu sam presudu video i lično, jer je moje ministarstvo stupilo odmah u kontakt sa tim lice, apsolutno upoznati sa svakom stvari, samo da očigledno neko nije dobro čitao presudu, tu piše izjava tog lica da je čuvao ovce, a ne šta je stvarno bilo. Ali, to uopšte nije ni tema, nije ni bitno, tako se pokušalo ispolitizovati još jedan slučaj koji se desio na prostoru Vojvodine, ali šta da radite. A ova priča o 400 hiljada gazdinstava, neće dobiti sva gazdinstva, ratari nisu imali nikakav problem.
Zahvaljujem. (Miladin Ševarlić: Replika.) Nemate pravo na repliku, gospodine Ševarliću. (Miladin Ševarlić: Zašto nemam pravo?) Da vam objasnim, dobili ste odgovor na pitanje. Sad taj odgovor može da vam odgovara… Ne, ja vas zaista ne razumem. Reč ima narodni poslanik, Sandra Božić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovana predsednice Vlade, poštovani ministri, kolege narodni poslanici, pre svega poštovani građani Srbije, pokušaću danas da budem što kraća i konciznija kako bih iznela sve ono što sam zaista imala u planu za danas i kako bih omogućila svojim kolegama narodnim poslanicima kojih ima zaista dosta prijavljenih za reč, da iznesu što više informacija koje su, svakako, potrebne građanima Srbije, jer vidimo da osnovne i elementarne stvari određeni poslanici ne znaju jer očigledno nisu ni pratili situaciju, a smatram da je zaista obaveza svakoga od nas bila, bez obzira gde god se nalazili, da li se sedimo kući pored malih ekrana, poštujemo mere, da pratimo zaista šta se dešava sa situacijom u Republici Srbiji i šta se dešava sa krizom u kojoj se nalazimo, jer svakako da je i parlament na jedan način deo te krize. Bitno je da se čuje što više narodnih poslanika, mojih kolega, jer samo istinom možemo da nadjačamo političko lešinarenje i pokušaj obmane građana Srbije. I to je ono što iz ovog narodnog Doma mora da ode kao poruka građanima, istina i samo istina. Želim da pre ulaženja u bilo kakvu diskusiju za kratko zastanem i samo se zaista osvrnem na sve one ljude koji se nalaze u prvim redovima u borbi sa ovom pošasti, to su, pre svega, naši medicinski radnici, naši lekari, naše sestre ali i svo drugo nemedicinsko osoblje koje radi u bolnicama, zatim kasirima, policajcima, vozačima, volonterima kojih je toliko bilo, koji su omogućili da ona prva pomoć, zaista kada je bilo najkritičnije i dođe do naših najstarijih sugrađana koji su bili i poštovali mere izolacije u svojim domovima. Takođe bih želela posebno da se zahvalim prosvetnim radnicima, s obzirom da imam dve ćerke koje idu u školu, srednju i osnovnu, i zaista sam imala priliku da na delu vidim kako izgleda onlajn nastava. Zaista smo u jednom jako kratkom periodu omogućili vrlo kvalitetnu nastavu i čini mi se i mogu to gotovo i da potvrdim da se niko u svetu nije snašao toliko brzo i toliko kvalitetno kako Ministarstvo prosvete i kao Srbije. Hvala vam na tome. Takođe bih se zahvalila građanima Srbije što su ostali kod kuće i što su pokazali da zajedno, jedinstveno i snažno zaista možemo mnogo toga da učinimo. Hvala najstarijima, pre svega, koji su u najtežem periodu u izolaciji jer su u potpunosti razumeli i podržali mere koje je doneo Krizni štab. Posebna zahvalnost, naravno Zdravstvenom kriznom štabu koji Srbiju vodi kroz ovu epidemiju, još uvek taktički, bez pogrešnih koraka, odgovorno, stručno, pre svega iako su trpeli sve ono što i nije u opisu njihovog posla. Njihova je zasluga što u ovim danima, nadamo se vodimo poslednje dane, praktično bitke sa Korona virusom. Zahvalna sam, predsedniku Srbije Aleksandru Vučiću kao i vama predsednice Vlade, ministri, jer za Srbiju u ovim najtežim momentima nije postojala nijedna nesavladiva prepreka. I ako niko na svetu, iako je izgubio i jedan život u borbi sa Korona virusom ne može da proglasi pobedu nad ovim virusom, čak i kada se epidemija bude završila mi smo negde uspeli da upornošću, danonoćnim radom, brigom za svaki život u Srbiji situaciju držimo pod kontrolom, što zaista nije bilo lako. Brzo smo se snalazili znanjem, sposobnostima, uspeli smo da ono što je najbitnije u ovom trenutku, a to su smrtni ishodi i njihov broj svedemo na meru koja je zaista bez obzira koliko ne volim i neću ni pokušati da se uporedim sa drugim zemljama, ali je zaista neuporedivo manja nego u ostalim zemljama koje su se suočile sa velikim brojem mrtvih u Evropi, pa i u svetu. Poštujući struku, ali i ogromnim naporima i brigom za svaki život, kao što sam rekla u Srbiji, predsednik Srbije Aleksandar Vučić je sa svojim timom, sa Vladom, sa premijerkom, pored zdravlja uporedo brinuo i o ekonomiji Republike Srbije, o strategiji kako dalje i kako sutra, a čuli smo ovde da se tek danas traže odgovori kako ćemo to sutra. Mi smo te odgovore već dali i već imamo ciljeve prema kojima idemo kako bi to sutra za građane Republike Srbije bilo što bezbolnije. S obzirom na scenarije praznih rafova i različitih redova u prodavnicama koje zaista Srbija po svemu onome što je preživela u prošlosti verovatno mogla da očekuje, ali nije, u svakom momentu smo bili snabdeveni i lično čini mi se sa većom pažnjom nego u redovnom stanju. I sve na šta smo nailazili, na prepreku ako se dešavalo da fali određenih resursa, da nedostaje određenih proizvoda, vrlo brzo smo se snalazili, ali nismo tražili, ja sam vam jako zahvalna na tome, najjednostavnija rešenja. Tražili smo jako efikasna rešenja. Ono što bi nam trajno rešilo problem. Zato smo došli u situaciju da smo postavljali fabrike tamo gde ih juče nije bilo, da smo prilagođavali proizvodnju, da smo uspeli od kvasca, maski, neophodnih laboratorija za testiranje na COVID - 19, Hlorokina, alkohola, dezinfekcionih sredstava, pa sve do improvizovanih bolnica, dođemo jako brzo, u najkraćem, gotovo nemogućim rokovima, Srbija je zapravo, zaista bez imalo skromnosti dobila sve ono što je neophodno građanima i za život i za borbu protiv epidemije. Gledali smo te slike, bili smo svedoci, dok su se građani neki od najrazvijenijih zemalja u svetu otimali bukvalno za toalet papir, Srbija je dostojanstveno dočekala mere izolacije propisane i u tim drugim zemljama. I pored velikog broja naših građana koji su došli iz inostranstva, a ta cifra jeste veća od 400.000, mislim da nismo spominjali, a zaista smo dužni veliku zahvalnost, jer Srbiji zaista sada shvatamo u ovom trenutku kolika je velika važnost „Er Srbije“, koja je zaista pokazala da nijedan od tih 400.000 nije bio ostavljen u nekoj tuđoj zemlji ukoliko je imao želju da se vrati u Srbiju. Dakle, Srbija je zaista primila u svoje skute i svakog ko je imao želju da se vrati u svoju zemlju i da ovde provode ili ovaj deo ili ostane, nadamo se, u budućnosti da radi i da živi, Srbija je to omogućila. Međutim, da ne zaboravim, naravno, onaj deo koji se tiče „Er Srbije“, svaka čast hrabrim pilotima i osoblju, stjuardesama, koji su odlazili po pomoć gde god je pomoć za Srbiju u smislu medicinskog materijala i opreme bila neophodna i dovozila nazad. Najveću bitku smo ipak, to smo imali priliku i nekoliko puta da čujemo od samog predsednika Aleksandra Vučića, imali i vodili na … nabavke respiratora. To je predstavljao najveći izazov i ujedno najznačajniji, jer nabavka svakog respiratora je zapravo i značila život za nekoliko ljudi, a zatekli smo ih u minimalnom broju, bez obzira što smo ulažući u naš zdravstveni sistem u prethodnom periodu uložili u respiratore i imali daleko već broj nego što smo zatekli u nekim prethodnim godinama kada smo zatekli razrušeni zdravstveni sistem koji u ovom momentu kakav je bio sada je omogućio ovakav odgovor na COVID – 19. Dakle, bilo je potrebno nabaviti još respiratora. Svojim ličnim zalaganjem predsednik je posebno posvetio pažnju ovom problemu i uspeo je da za Srbiju i za svoje građane obezbedi dovoljan broj respiratora. Sa mnogo emocija govorim o ovome jer postoji tendencija da se ovaj problem koji smo imali i koji smo prevazišli, bez obzira što je jagma za respiratorima na svetskom nivou bila strahovita, nekako ovu temu pokušavamo, zapravo, pokušavaju drugi da relativizuju. Nažalost, iz iskustva, mnogo ljudi koje znam koji su oboleli od COVID – 19 i kojima je taj respirator i bio neophodan, koji su se borili bukvalno za vazduh, a iz iskustva koje imam kao zdravstveni radnik znam vrlo dobro šta znači kada čoveku fali udah i kako je kada se bori za vazduh. Sa COVID – 19, vi ste do sada, zapravo, imali strah bolesnika koji se bori za vazduh, znači to je jedana strahovita slika koju svaki medicinski radnik zna kako izgleda, ali sada su strah za život i za udah imali lekari, jer sa nestankom, odnosno nedostatkom respiratora, kada ih nema dovoljno mi moramo da donosimo drugačije odluke, one odluke koje možda u redovnim stanjima ne bismo donosili i to je suština problema nabavke respiratora, jer borba za život u trenutku kada respiratora nema dovoljno, više nije svačije pravo, a Aleksandar Vučić upravo je omogućio svojom borbom na polju nabavke respiratora da ovo pravo na život imamo svi. Hvala svima, hvala predsedniku, hvala predsednici Vlade, članovima Vlade što nisu zaboravili apsolutno nijedno mesto u Srbiji, što su svi žitelji i građani imali apsolutno maksimalnu negu i pomoć, istu negu i pomoć, hvala vam što ste obišli najugroženija područja, hvala predsedniku kome se toliko zamera što je uspeo i u ovim teškim trenucima da bude u svakom momentu sa svojim narodom, hvala vam za Niš, hvala vam za Kosovo i Metohiju, hvala vam za Kikindu, hvala vam za moje Pančevo koje je dobilo veliki broj respiratora i gde je bolnica, nova bolnica koju smo imali priliku i da otvorimo pre izvesnog vremena, uspela da postane COVID bolnica i odgovori i još uvek odgovara na sve zdravstvene izazove sa kojima se trenutno borimo. Hvala predsedniku što je svojim primerom lično pokazao da Srbija ne sme da poklekne, da Srbija ima snage i da Srbija ne sme da stane. Svesni smo da dan posle svakako neće nikada više ličiti na dan pre, ali sam sigurna da ćemo jakim ekonomskim stubovima koje smo uspeli da izgradimo u prethodnom periodu, u godinama iza nas, merama teške fiskalne konsolidacije, merama koje je u to vreme opozicija, naravno, najžešće napadala, sigurna sam da ćemo daleko lakše od ostatka Evrope i čak nekih možda daleko razvijenijih zemalja uspeti da izađemo iz svetske krize u koju je svet već prvim danom proglašenje epidemije neprimetno i uplovio. Dakle, sve to je moguće i sve to dozvoljavaju i ekonomski rezultati koje smo postigli i hvala onima, takođe, koji su u ovim najtežim momentima pokazali svoje pravo lice, pokazali po ko zna koji put svoje ružno, pohlepno, licemerno lice koje svakako nije i ne predstavlja lice zdrave i snažne Srbije. Hvala im, jer su građani Srbije uspeli da vide zapravo opet ko su oni i uspeli su da vide tu ružnu istinu koju mi, nažalost, gledamo mnogo češće od njih. Zato je važno da se iz parlamenta pošalju prave poruke, istinite poruke i pravi podaci. Istina je za njih da su uspeli da relativizuju ljudski život, da su uspeli da im čak ni ljudski život ne bude prepreka u toj borbi za vlašću, borbi za otimanjem, u borbi za svim onim što imamo priliku, nažalost, u holu Skupštine da gledamo već neki duži period, ovde u sali, videli smo, ne i toliko, jer u salu ne ulaze. Kao i obično, Aleksandar Vučić je tema. Aleksandar Vučić je meta. Napadaju lekare, stoji. Znači, maločas smo čuli, lekari su heroji. Aplaudiramo im u 20 časova, ali se zato pojavimo u 10.00 ujutru u Skupštini da održimo konferenciju za štampu gde ih najgroznije napadnemo i onda organizujemo u 20.05 časova, pa čak i to malo što možemo da im pružimo podrške im ukrademo. To je Savez za Srbiju i to je način na koji se ponaša onaj koji njih vodi, a to je Dragan Đilas. Dakle, dok lekari i dalje drhte nad svakim životom u Srbiji, oni to vide kao priliku da ih napadnu još jednom i da se obračunaju na taj način preko lekara zapravo sa Aleksandrom Vučićem, jer do pražnjene javne kase kao prepreku vide samo njega. Čak i kada bi se i svaki normalan čovek zaustavio, kada je Danilo Vučić bio bolestan i u bolnici, oni su to videli samo kao još jednu priliku za još žešći napad. Ja sam u tim danima na malim ekranima videla predsednika koji je preko noći pobeleo bukvalno, ali ni najmanje nije bio pokoleban u činjenici i u svom cilju da život pobedi i da prevagne nad smrću. Iako nas je i on sam zamolio da u ovom trenutku, toliko odlučujućem za Srbiju, kada čuvamo živote naših građanina, pokušamo da se politički ne sukobljavamo i da svu svoju energiju usmerimo upravo u tom pravcu, ja zaista ne mogu a da ne osudim zversku političku igrariju Dragana Đilasa i njegovih glasnogovornika i njegovo poigravanje, pogotovo sa našim najstarijim sugrađanima za koje smo se složili upravo ovim merama da nećemo dozvoliti da žrtvujemo. Nismo i nećemo žrtvovati naše roditelje i to je glavna poruka. To je ono što treba objasniti svima onima koji za 1. maj pozivaju da naši najstariji sugrađani i dalje izlaze napolje, da se roštilja po kojekakvim centrima, parkovima itd. da se ljudi okupljaju. Strpite se još malo. Za Uskrs smo sedeli kod kuće, ne vidim zašto 1. maj ne bismo isto ispoštovali i na taj način pokušali da privedemo kraju ovo što smo započeli? Zapitala bih samo još jednom Dragana Đilasa i njegovu bulumentu koja svakodnevno uznemirava, zapravo, javnost, koliko je to i na koji način pomogao građanima Srbije? Da li je donirao, kupio, napravio, sašio ijednu masku? Da ne pitam za respiratore, to bi možda bilo suviše. Možda bi mi čak odgovorio da nema dovoljno novca, u šta bih teško i poverovala. Pored svega, kada kažu - niste dobro uradili ovo, niste dobro uradili ono, a šta biste vi uradili? Šta bi to vajna opozicija u Srbiji uradila u našoj situaciji? Ja nisam videla nijednog opozicionog lidera da je uhvatio za rukav Aleksandra Vučića i da je rekao - sačekaj, stani, ja hoću da pomognem; sačekaj, stani, mi svi hoćemo da se udružimo i da pomognemo, jer svi smo u ovom trenutku na istom zadatku, na zadatku spašavanja života građana Republike Srbije. Ne, sa bezbedne udaljenosti kod svoje kuće, sa telefonima i računarima u rukama, sa Tviter nalozima uspeli su i uspevaju da napadaju građane Republike Srbije, lekare koji se bore za njihove živote i vlast koja im svakako nije dobra nikako, pa ni u redovnom, ni u vanrednom stanju. Dakle, danas razgovaramo o hitnim merama koje Vlada Republike Srbije uvela u toku ove borbe sa Kovidom - 19. Ja ću svakako podržati svaku od ovih uredbi, jer ove uredbe je donela odgovorna, savesna vlast, na preporuku struke i to u samo jednom jedinom cilju, a to je zaštita života građana Republike Srbije. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Dakle, 26. februar cerekanje lekara i državnih zvaničnika. Kažu – ma, to je bezveze, idite u Milano da šopingujete, pošaljite tamo žene, ma gde će virus na Srbe. Jedan među njima kaže – e, ovo je dobra prilika, čitao sam negde da alkohol ubija virus, pa ću, pošto inače volim da popijem, da proširim to još malo. Tu sam citirao predsednika države. Nekoliko nedelja posle toga dr Kon kaže da tad nisu znali gde su, da od zaštitnih sredstava nije bilo ničega i da je panika bila na neviđenom nivou, a ovaj veseli što je slao žene u Milano je rekao da je on bio kolateralna žrtva, da je neko morao da izigrava budalu, pa je, eto, palo njemu da se on tako ponaša. Četvrtog marta su raspisani izbori, a 1. marta, po sećanju dr Kisić, je bio prvi oboleli, a posle kaže da je to bio lapsus. Petog marta egipatsko ministarstvo zdravlje i Svetska zdravstvena organizacija prijavljuje svog drugog zaraženog koji se vratio iz Srbije pre nekoliko dana. To je bilo emitovano na RTS-u. Prema tome, svako, pa i državna administracija, mogao je to da vidi. Petog je SNS predao izbornu listu. Šestog je, kada je predata lista, prvi slučaj zaraze. Petnaestog je vanredno stanje doneto na ivici Ustava. U svakom slučaju, bez nepotrebne opstrukcije parlamenta mogao je da se sastane parlament ovde, napolju, bilo gde, ali mogao je. Kafići rade do 21. marta i ne samo oni mali, nego imate vi i klubove koje drže neki vaši funkcioneri koji su preko 300 ljudi i oni su radili u vreme kada parlament nije mogao da radi. Vladi Srbije sam 19. marta predložio nadzornu komisiju, koja bi bila sastavljena od opozicije i vlasti koja bi bila tu da i kontroliše umesto parlamenta, ako već ne može svaki dan da bude, ali da da legitimitet onome što se radi, da ne bude posle sumnje da li je ovo bilo tačno ili ne i odbijeno. Zahvaljujem se ja svim zdravstvenim radnicima, vojnicima, policajcima, poštarima, ljudima na pijaci, svima onima koji nešto rade sada, volonterima, a posebno ovima iz državne uprave, jer oni rade svoj posao profesionalno, iako imaju ovakve direktore, ministre, Vladu i predsednika. U poslednjih 15 dana Srbija je prva na Balkanu po broju novozaraženih, bilo da se gleda apsolutni broj, bilo da se gleda procentualno i to je posledica, odnosno to se dešava nakon mesec dana odvratnih mera, gde se narod držao kući u policijskom času i mi smo i dalje prvi. Razmislite malo o tome. Nabavka respiratora. Kažete da ste zatekli 400 i nešto njih ispravno. Koliko sam ja pratio, nijednog dana nije bilo potrebe za više od 149. Prema tome, tih 400 je bilo dovoljno. Koliko je kupljeno? Po kojoj ceni? Po 15 hiljada evra? Po 300 hiljada evra, 200 hiljada, 800 hiljada, 5 hiljada? Kojim avionom će da leti Vučić da ih pokupi iz kog magacina? To je melodrama na najprimitivnijem nivou. Ekonomske mere, onaj deo koji je dobro prepisan je dobro prepisan. Sto evra po glavi stanovnika, to je predizborna igračka i to vam je rekao i Fiskalni savet. Precizno, rekao je da je to najveća i nepopravljiva greška, a uvođenje hotlajn telefona za prijavu za to je još jedan bezobrazluk više. Ja pozivam sve građane da uzmu tih 100 evra i da daju nekome kome je to potrebno ako njima lično nije potrebno, ali ne ostavljajte to ovima ovde. Glavni problemi su bili gastarbajteri, novinari, opozicija i Ana Lalić, Zoran Kesić, Ivan Ivanović i Žaklina Tatalović, ali i 400 hiljada, kaže Vučić, najgorih ljudi koji su mu u najtežem trenutku došli da se vrate, a onda, vidim danas, peglanje u odnosu na tu izjavu. Dakle, niti ste vi država kao što se predstavljate, niti je urađeno sve na dobar način, jer da je urađeno na dobar način, Vučić bi danas bio ovde i branio te svoje odluke, a ne bi poslao vas, koji kažete da vam je on šef. To je eksplicitni dokaz da je, naravno, uz sve napore ozbiljnih ljudi, koji su radili ozbiljno svoj posao u bolnicama i svuda okolo, da ono što je državna uprava uradila, da to nema veze sa nečim što može da se nazove najboljim, da smo mi neviđenu sreću imali u tome što je relativno mali broj ljudi preminuo. Svaki život je važan, naravno, i ne znam koliko će ih biti još, ali je moglo da se uradi mnogo bolje, mnogo efikasnije i na način da se vidi da ovo jeste vlast koja radi svoj posao na valjan način. (Predsedavajući: Privodite kraju.) Prema tome, građani Srbije, pazite se, sedite kod kuće, inače ćete biti u situaciji da vas leče ljudi koji sede ovde sa moje desne strane. Pitanje za ministra zdravlja… [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Živkoviću, proteklo je vreme. (Zoran Živković: Samo da završim rečenicu.) Proteklo je vreme, a uzdržavam se da vam ne izreknem opomenu, a sad ću da vam kažem i zašto, kolega Živkoviću. (Zoran Živković: Javi se za reč, pa onda…) Ne, ne, ne, treba da znate ovo. Korona vam se, gospodine Živkoviću, ne dešava na drugoj planeti. Od Korone je preminuo jedan moj prijatelj. Preminuo je kolega, bivši narodni poslanik kome je verifikovan mandat u ovom sazivu. A, vi se igrate i kažete da se čuvaju ovih ljudi koji sede sa vaše desne strane da ih oni ne leče. (Zoran Živković: I šta je problem?) Samo pokazujete koliko uvažavate sve nas i svoje kolege i da je vaše saučešće žrtvama i minut ćutanja kada je počinjala ova sednica bila vaša najobičnija farsa. (Zoran Živković: Replika.) Nemate pravo na repliku. Reč ima predsednik Vlade, gospođa Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala. Zaista govorite i obraćate se ljudima ovde u najboljem demokratskom maniru, u onom demokratskom maniru koji ste pokazivali tako jasno dok ste bili na vlasti. To je ta demokratija i to kako se obraćate kolegama ovde u Skupštini, ali vama na čast. Juče ste najavili „Sablju 2“. Mi znamo da ste vi izuzetno jaki, da ste izuzetno opasni i znamo da ćete sigurno imati priliku da ispunite ovu vašu pretnju. Nismo nešto uplašeni, nismo naročito ni impresionirani, iako znamo koliko ste jaki. Nismo, zato što znamo šta smo radili, kako smo radili, zato što stojimo iza naših reči i stojimo iza naših dela. Vi svakako možete da nastavite i sigurna sam da ćete nastaviti da pretite ljudima koji daju sve od sebe, koji su ovde da podnesu izveštaj, koji su, za razliku od vanrednog stanja koje ste vi uveli, svaki dan organizovali pres konferencije, da mogu da obaveste pravovremeno i tačno javnost o tome šta radimo, kakvo je stanje i da svi predstavnici medija mogu da dolaze i da pitaju sva pitanja koja žele da pitaju. Dobro, pretite nama, nastavite samo, ali da vam kažem, nemojte da vređate lekare, nemojte ovde da ih nazivate veselima, nesrećnima, nemojte da im se obraćate na taj način. Ne vređajte struku, jer verovatno ste vi mnogo stručniji u epidemiologiji od njih i verujem da ste najstručniji u svemu, pošto vidim da znate i prava i infektologiju i epidemiologiju i sve vi znate. I bili ste ministar unutrašnjih poslova i sve ste mogli da radite u životu šta vam je dato i da gajite vinograde i pravite vina. Stručni ste apsolutno za sve. Ali, ne vređajte lekare i ne vređajte struku, ne vređajte ljude koji samo rade svoj posao. Ne nazivajte ih pogrdnim imenima. Ne obraćajte im se posprdno. Još jedna molba, ne vređajte žene. Nemojte da vređate žene. Nemojte da vređate žene time što ukoliko ženska osoba obavlja neku funkciju, ona automatski mora da bude pratilja. Nije u redu. Pokazuje vaš lični stav, pokazuje i vaš demokratski potencijal. Pokazuje i vaš stav prema ženama. Pokazuje svu vašu mizoginiju. Ali, evo, ja bih vas zamolila da probate da se uzdržite, iako mogu da zamislim koliko to može da vam bude lično teško. Nemojte vi da branite novinare. Nemojte vi da branite novinare, vi koji ste kao predsednik Vlade nazivali novinare na pres-konferencijama marginalnim pojavama. Marginalnim pojavama ste nazivali predstavnike medija i sada ste se vi našli kao veliki demokrata da ih branite. Mislim da nema potrebe. Za sve one koji nemaju amneziju, mislim da je to uvreda. Nemojte vi da branite ni medije, ni novinare, vi koji ste kao jedan od glavnih ljudi, ja mislim, u to vreme, u vreme tog vanrednog stanja, eksplicitno i strogo zabranili javno obaveštavanje, zabranili rasturanje štampe i zabranili sva druga obaveštenja i informacije u vezi vanrednog stanja i merama u vezi sa i tokom vanrednog stanja, osim prenošenja zvaničnih saopštenja nadležnih državnih organa. Takvu cenzuru Srbija nikada pre toga, a nikada ni posle toga nije videla. To pokazuje vaš demokratski potencijal, koji zaista ovde pokazujete i svaki put kada se javite za reč, kada dobijete reč, a i kada ne dobijete reč, sa svim nazivima kojima častite sve nas ovde, kako predstavnike Vlade, tako i vaše kolege narodne poslanike. Ponovo, to zaista pokazuje vaše lice. Zahvaljujem se, kao što se zahvaljujem poslaniku sa kojim ste bili na vlasti do 2012. godine na predlozima i o tome kako možemo da se ponašamo prema medijima i kako da tretiramo novinare i na predlozima, vi to niste izneli, ali jesu neke vaše kolege, na predlozima kako mi možemo da promenimo i kako treba da sprovodimo ekonomske mere u postkriznom periodu. Za razliku od vas, te najavljene ekonomske mere, koje su već krenule da se primenjuju, su pozdravili apsolutno svi privrednici i privredne komore, kako Privredna komora Srbije, tako i strane privredne komore, kako domaći mikro, mali preduzetnici i srednja preduzeća, tako i veliki strani investitori. Mislim da to dovoljno govori o tome. Dozvolićete da kao predsednica Vlade ne prihvatim vaše branjenje novinara, a i da ne prihvatim predloge ekonomskih mera i kritike koje dolaze od ljudi koji dok su vodili zemlju u neuporedivo manjoj krizi 2008. i 2009. godine, su uspeli da budu tako uspešni u rukovođenju ovom zemljom da je 600.000 ljudi ostalo bez posla, 600.000 porodica se našlo u neizvesnosti. Danas pričamo o najvećoj krizi posle Drugog svetskog rata, a što se tiče ekonomske krize pričamo o dubljoj krizi od one pre Drugog svetskog rata. I do sada smo videli da je otprilike 6.000 ljudi izgubilo posao, ali u apsolutnim brojevima da je to nešto više od 2.000 ljudi, pošto su u međuvremenu u nekim drugim sektorima neki ljudi dobili posao. Dopustićete da, uz svo uvažavanje ili manjak uvažavanja koje imam, lično prema vama, ne poslušam vaše savete ni oko medija, ni oko privrednih mera. Hvala.
Hvala. (Zoran Živković: Replika.) Replika, dve minute.
Hvala lepo. Mnogo ste pogrešno razumeli, ali dobro to je vaše i neiskustvo i nepoznavanje materije. Ne znate ni to da je moja odgovornost vlasti završena krajem 2003. godine i za to sam odgovoran. U to vreme je bilo 200.000 više zaposlenih nego što ih danas ima u Srbiji. Za te dve, tri godine, koliko sam bio odgovoran, u organima vlasti su sve gluposti i svi pokušaji uništavanja Srbije 90-ih ispeglani. To što je vama neprijatno to što sam pokušao da se bavim poljoprivredom i da gajim vinograd, pa ne bi gajio fikus nikada, vinograd je jedna korisna stvar. Nema potrebe da me vređate, jer ne možete da me uvredite ni izdaleka. Kada sam se već javio, da pitam ili vas ili ministra zdravlja. Prvo vas. Gerontološki centar u Nišu je dobio novu direktorku koja je do juče bila direktorka Gerontološkog centra u Kučevu, a inače 2017. godine je Agencija za borbu protiv korupcije tražila njenu smenu iz Kučeva zato što je zapošljavala svoju porodicu i kapom i šakom. Pitam vas – jel to treba da bude zamena za 38 mrtvih ili četrdeset i nešto, po novim podacima, iz tog gerontološkog centra koji je bio državna ustanova, jeste, za koju ste vi odgovorni, koju je navodno Vulinova vojska čuvala, a tamo je umrlo 40 ljudi u poslednjih meseci i po dana? Sada stavljate tamo nekoga koga je Agencija za borbu protiv korupcije oterala iz Kučeva. S kojom pameću pored onolike vojne bolnice u Nišu se išlo u to da se od Čaira pravi privremena bolnica? Šta ste vi uradili sa VMA da se tamo sredi ta ventilacija, pa da tamo bude mesto gde mogu da se prime pacijenti? Zašto se u Nišu pacijenti smeštaju u novi klinički centar koji takođe ima centralnu ventilaciju kao i VMA?
Hvala. Narodni poslanik Vojislav Šešelj ima pravo na repliku, a na izlaganje predsednice Vlade. Izvolite.
Gospođo Brnabić, vi ste u pravu kada kažete da ste eminentne stručnjake iz oblasti medicine angažovali u ovoj borbi protiv virusa. Zaista mnogo je tu uglednih ljudi, pametnih ljudi i ljudi sa naučnim delom iza sebe, ali sami ste se na neki način namestili ovakvim napadima, jer ste ubacili među sve te pametne i jednog notornog dosmanliju, ovog Nestorovića, koji je prvo vodio kampanju protiv vakcinacije pre nekoliko godina, pa onda rekao da je korona najsmešniji virus na svetu, a sada objašnjava narodu kako će na osnovu izuma Nikole Tesle da nađe univerzalni lek za bog te pita šta i da će mu u tome pomoći naivni ljudi koji imaju mnogo para. Eto, to je najsmešniji čovek u vašem timu. Trebali ste malo da proberete. Ko je bio pomoćnik ministra kod dosmanlija, kako može da uživa vaše poverenje? Jednom dosmanlija, uvek dosmanlija, pokazao da nema ni pameti, ni patriotizma, ni znanja, ni ništa. U toj Vladi smo imali i ministra prosvete koja je tražila da se izbaci iz udžbenika za osnovu školu Darvinova teorija evolucije, pa da se napiše da je Gospod stvorio kosmos i čoveka za sedam dana, ali nije objasnila kakvih je to sedam kosmičkih dana u pitanju, jer zemaljski nisu postojali, valjda. Imali smo to isto u dosmanlijskoj vladi, i to je za nauk svima. To je Vlada bila sa koca i konopca i zato je Srbija strahovito pod njom stradala. Naš režim, ako ništa, pod sankcijama je sačuvao fabrike, a oni su to sve uništili i rasprodali za bagatelu i pare sklonili u inostranstvo. Zbog toga morate da vodite računa da im se nekim sporadičnim sitnim potezom ne nameštate. Nemojte takve ljude u vaše ekspertske timove. Ne može biti ekspert neko ko kaže da je protiv vakcinacije i vodi kampanju i koji kaže da je korona najsmešniji virus na svetu, a sad potegao i Nikolu Teslu, sad se on setio posle skoro 100 godina da sprovodi Tesline izume.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala. Moram da priznam da nisam navikao sedeći ovako da pričam, iskreno smeta malo ovaj vizir, ali probaću. Zamolio bih za malo tišine. Slušao sam izlaganja pažljivo i krenuo bih od tog čuvenog vanrednog stanja. Tu postoji jedna ozbiljna razlika – vanredno stanje danas i vanredno stanje koje je uvedeno tokom akcije „Sablja“, jer ono vanredno stanje je uvedeno radi političkog razračunavanja sa protivnicima, i to je bila suština tog vanrednog stanja, takođe, protivustavno uvedenog. Kažu neki što se tada Ustavni sud nije oglasio, pa nije postojao, u vreme njihove demokratije nije postojao Ustavni sud, niste imali kome da se žalite kada vam se krše neka elementarna ljudska prava. Ovo je vanredno stanje uvedeno da se ne bi širila zaraza. Moram da priznam da sam šokiran, čitam danima raznorazne natpise u novinama, pa čak i jedna grupacija ljudi koja je juče bila ispred parlamenta, kaže – drže protest protiv tamnice. Pazite, protiv tamnice. Dragan Đilas nam kaže da smo najveći zatvor u Evropi. Izgleda da nekom smeta da sedi kod kuće. Ko izgleda ne voli da sedi kod kuće, izgleda mnogo više voli na ulici da bude, njemu je ulica kuća. Znate šta? Jeste to strašno, moram da priznam, nije to ni malo naivno, niti lako, posebno starijim ljudima koji ne mogu nigde da izađu, ali negde nas je možda ova korona, hajde da kažem, resetovala, odnosno opametila, počeli smo vreme da provodimo na kvalitetniji, bolji način nego što smo to radili ranije, vratili smo se malo porodici, vratili smo se kući, vratili smo se nekim izvornim i normalnim vrednostima. Na kraju krajeva, pokazano nam je, koliko god da ste moćni, da imate para ne znam koliko, niste jači od Božije volje, vrati vas Gospod na nešto što je prirodno i normalno, jer nije bilo normalno da sa toliko para možeš da se bahatiš jer ti je upravo sada pokazano da ti te pare ne vrede ništa, nego ti vredi da li si negde nešto zasadio, da li negde nešto proizveo i da li imaš da sebi priuštiš da jedeš. Negde tu moramo da se vratimo i zato kažem da je poljoprivreda, i tu se, gospodine Nedimoviću, slažem sa vama, nešto najvažnije, jer od te hrane i tog seljaka mi živimo. Možete da imate na stotine mega marketa i svi volimo tamo da odemo, ali mega market, kada dođe ovakva situacija, vrlo lako može da se zatvori, pa budu prazni rafovi, a to imate po zapadnoj Evropi. Ako imate negde vašu bašticu ili negde da nešto zasadite i da se prehranite, to je izvanredna stvar. Ne možemo svi u gradovima da živimo, niti svi možemo da živimo u zgradama, nego neko mora i na selo da se vrati. Mislim da je ovo veoma dobra stvar što će nam, možda, promeniti način razmišljanja, isto kao i u zdravstvu, gospodine Lončar. Mislim da Srbija može da postane ozbiljna sila sada u zdravstvu, jer je pokazala odlično kako se reaguje i ima odlično znanje. Naš sistem se pokazao veoma žilavim. Može da priča ko šta hoće, ali mi danas pomažemo drugim zemljama. Srbija je dočekala da pomaže Italiji u materijalu vezano za zdravstvo. Mislim da mi naše znanje čak možemo i da izvozimo, u smislu zaista nekih inovacija i da tu budemo ozbiljna regionalna sila, što se tiče zdravstva. (Vojislav Šešelj: Evo Nestorovića izvezite. ) Ne mislim kadrovski, gospodine Šešelj, mislim generalno što se tiče znanja, mislim da imamo sjajne lekare. Znate, nama danas kada neko kaže – kakvo nam je zdravstvo, ja ću podsetiti kako je bilo u njihovo vreme. Jedanaest godina, vi me ispravite, gospodine Lončar, nisu dali ni jednu specijalizaciju. Jedanaest godina jednu specijalizaciju nisu dali. Imali smo masovni odbeg lekara, pa kažu, često sad prozivaju, pa kaže – lečimo decu preko SMS poruka. Dvanaest ili trinaest puta više dece se danas leči nego u njihovo vreme od fonda koji zdravstvo izdvaja za lečenje u inostranstvu. Dvanaest ili trinaest puta, čini mi se. Evo, vi ćete mi reći precizno. Ima jedan drugi problem, što to niko, a ja tu kritikujem samo vlast, ne umete to da predstavite javnosti. Vi ste stalno u defanzivi, ja to ne razumem. Ljudi, i naša stranka i svi, mi smo stalno u defanzivi pred ovim lažima i mi se stalno nešto povlačimo. Gospođo Brnabić, vama je ovo kritika. Niste smeli da prihvatite kad je Aleksandar Vučić tražio da se ukine ona uredba za lažne vesti. Morali ste da prihvatite, da mu odgovorite, da kažete – ne, stajaće uredba, ima da se uhapsi svako onaj ko širi lažne vesti, svako, jer u Nemačkoj date takvu lažnu vest, da u kliničkom centru negde nema materijala, vi ste dobili robiju, a samo ovde se izlazi u susret nekakvim kvazi novinarima koji po zadatku to rade i onda kao evo da bude demokratija. Koja bre demokratija u vreme vanrednog stanja? Znate li kakva je bila njihova demokratija u vreme vanrednog stanja? Uhapsili su novinara Dragišu Petrovića iz Kragujevca. Čovek nikad nije dobio ni rešenje što je u pritvoru, nikad nije saznao što je u pritvoru. Posle 25 dana je došao pred tužioca, on mu je rekao – vi ste slobodni. Dobio je čovek 550.000 dinara naknade. Gradiši Katiću su dali 4.000 i nešto evra naknadu, zato što čovek je bio u pritvoru da nije imao pravo ni na advokata, nije imao pravo ni na šta. Nikad u životu nije znao što je uhapšen, ali eto tako su ih uhapsili. Gasili su medije kako im je palo na pamet. To gospodin Šešelj veoma dobro zna. Tako je to bilo u njihovo vreme, tako su funkcionisali mediji u njihovo vreme. Niste smeli nikako da tu uredbu povučete. Ta uredba je morala da postoji, zato što ne sme niko, posebno sada, da izazova paniku. Sutra će da napišu kako masovno umiru ljudi u bolnicama. Hoćemo li i tu da kažemo – pa, nemojte, molim vas, dajte da se snebivamo? Mi smo stalno u nekoj defanzivi. To zaista više nije normalno, mora jednom da se preseče sa tim. Imaš pravo da budeš novinar, nemaš pravo da lažeš. Znate kako je isto bilo u njihovo vreme? Šta vam napišu iz Vlade Srbije to je bio komunikej, saopštenje koje si morao da imaš u medijima i niko drugačije nije smeo da izveštava. Probaj da se drzneš da drugačije izvestiš kako ti je Vlada Srbije dala, odmah su vam gasili medije. Tako je to bilo u njihovo vreme ili su uhapsili novinara. Prema tome, ovde postoji još jedan veoma ozbiljan problem. Za ovaj virus ne postoji lek, trenutno ne postoji lek i zato je on problematičan. Tvrdim kad se bude pronašao lek, nisam lekar, ali kad se bude pronašao lek, on će biti na nivou prehlade, ali dok ga nema nažalost stariji ljudi umiru. Ovde ljudima mora da se objasni, pošto ih neko poziva da izađu na ulicu, ovde ljudima mora da se objasni da tim izlaskom na ulicu, posebno stariji ljudi u vremenu onog najtežeg udara jedna noga vam je u grobu, a druga će se pridružiti ako vas, ne daj Bože, zakači virus. To je suština i tako je to trebalo i da se kaže. Pogledajte, pošto inače kažu da je to tako, nije to strašno i opasno, recite to onima u Bergamu, tamo, recite onima u Brešiju, Milanu kako to nije opasno. Nisu imali gde da sahrane ljude. Kažu – strašne su nam mere. Pogledajte u Španiji. Vi ne možete danas u Španiji da izađe još uvek na ulicu. Jel vi zaista mislite da je neko lud da uništava „Real“, „Barselonu“, „Atletiko Madrid“, itd., zato što, eto, žele ljude da drže zaključane u kućama? Jel vi zaista mislite da smo mi svi ovde kreteni, da smo mi svi ovde idioti i ludaci zato što eto želimo da uništavamo našu ekonomiju, da niko ne izlazi na ulicu? Koja bi to budala uradila? Koja budala bi to uradila na svetu? Molim vas, nemojte slučajno za 1. maj nešto da popustite. Zaista nemojte ništa da popustite za 1. maj zato što za 1. maj ako im nije bilo tako strašno za Vaskrs mogu da se strpe i za 1. maj i da ne žderu po urancima. Prema tome, ovde je pitanje zdravlja ljudi. Ako ćemo mi dopustimo da svako ide po urancima i da se druži i da se ljubaka i da ne znam šta radi, izvinite, onda niste ni trebali da držite nikakvo ni vanredno stanje, niti bilo šta, nego za 1. maj da se lepo svi suzdržimo od svega pa da probamo ovo da suzbijemo kako valja i naravno i posle toga da živimo sa Koronom, kao što je rekao ministar Lončar. Mislim da je to jedna od veoma važnih poruka. Moramo da se naviknemo da živimo sa Koronom. Ona je nešto što je neminovno i što će postojati još koliko još dugo. Što se tiče lažnih vesti, zaista već više mora da se povede računa. Zašto? Zato što se ovde konstantno sada javljaju neki ljudi, pa je malopre gospodin Šešelj pominjao, i pričaju nam kako će da nam stavljaju čipove u vakcine. Oni već znaju, nije ni na tragu da ta vakcina bude izmišljena, oni već znaju da je Bil Gejts stavio čipove u vakcinu. Ovde se unosi jedna ozbiljna zabuna. Zašto? Zato što, ne kažem sada za ovu vakcinu, ali ranije sam primio vakcinu kao mali protiv Variole, primili ste vi svi, verujem, ovde takođe sličnu vakcinu. Da nije bilo vakcine znate li koliki bi pomor stanovništva bio? Ovde su protiv vakcine za decu, ali zato ako im deca ne daj Bože dobiju meningitis ili neku sličnu bolest onda trče u naš zdravstveni sistem – zaštite mi dete zato što je obolelo. Država ti je pružila da se ti zaštitiš. Slažem se ja, ne treba ići pod obavezno jer to je svakako vaše individualno pravo, ali je takođe onda pravo države da ti kaže – pa dobro, imao si priliku da se zaštitiš pa nisi hteo, šta sada hoćeš od države da ti plaća lečenje. Prema tome, ovde negde mora da se povede računa da takvi ne mogu zaista da više šire lažne vesti i da za to širenje lažnih vesti ti „Gugl“ lekari, Tviter lekari odgovaraju ovde, jer ovo je zaista nešto što je ozbiljno. Ovo ugrožava bezbednost stanovništva. Ljudi, svet se menja. Apsolutno se svet menja. Sile neke koje su bile više neće biti sile i mi moramo da shvatimo gde je negde naše mesto. Vidim ovde da stalno nešto pričaju o evropskom putu. Nemam ništa protiv. Možemo mi da budemo koliko hoćemo, možemo i večito da budemo, ali EU, ljudi, posle ove krize više neće biti nikakva sila i to je svima jasno. Zna se da postoji trimovirac – SAD, Kina, Ruska Federacija. Ovo ostalo je, uz svo poštovanje, pa i te EU, ali nešto što je nebitno i mi tu moramo da budemo krajnje realni i da sagledamo gde je negde naše mesto. Da, saradnja sa mnogim zemljama članicama EU, i sa Mađarskom i sa Italijom itd, ali objektivni da budemo – zna se gde je u svetu danas moć i gde je sila i s kim bi mi trebalo da sarađujemo i ovo je odlično što sa Kinom radimo. Još bolju saradnju moramo da imamo sa Ruskom Federacijom i takođe da se trudimo da imamo što bolje odnose sa SAD. To su tri sile gde bi Srbija trebalo da nađe negde svoje mesto. Ne mogu da shvatim da neko uništavam aplauz lekarima. To nije normalno. Ako je smisao vaše politike čitave da lupate u šerpe u osam i pet, lupajte koliko hoćete, ali ja ću zato večeras jer ne želim da mi se vrate kriminalni, razbojnici, mafija koja je upropastila ovu državu i koja da je sada na vlasti ne bi imala 80 respiratora, ne znam da li su imali sve ukupno, ne želim da mi se takvi vrate, jer da su oni na vlasti pomor stanovništva bismo imali danas. Zato ću baš večeras u pola devet, u 20 i 30 časova sa svoje terase, Bogu hvala, velika mi je, na glas da pustim preko svog razglasa nešto što se suprotstavlja njima i pozivam sve ljude da u 20 i 30 časova kroz jednu pravu građansku reakciju na ovu njihovu besmislicu takođe nešto slično urade. Meni je drago što taj poziv ide preko društvenih mreža. Tako da od 20 i 30 časova – stop tajkunima, stop lopovima i stop razbojnicima koji su uništili ovu zemlju. Hvala vam.
Svesna sam te greške koju je uradio Đukanović. Imate pravo na repliku. Svesna sam te greške koju je napravio.
Dame i gospodo, ja sam sa velikom pažnjom slušao Vladimira Đukanovića, i u velikom delu njegovog izlaganja ja se slažem, i evo, prihvatam ovu njegovu inicijativu, najbolje bi bilo večeras u pola devet sa svih balkona da se čuje pesma „Sprem'te se, sprem'te četnici“. To će biti najbolji odgovor novom svetskom poretku i onim srpskim izdajnicima, a jačaće patriotski duh stanovništva. Međutim, nešto drugo sam ovde hteo da kažem, da kažem nešto s čim se ne slažem, i vi, naprednjaci imate zasluga što se pravi ovolika sad gungula oko 1. maja. Da ste na vreme ukinuli taj komunistički praznik, da niste povlađivali vašim koalicionim partnerima, socijalistima, sad ne biste imali nikakav problem, 1. maj bi bio običan dan kao svi ostali. Ali, šta vi slavite, pre nekih 150 godina štrajkovali radnici u Čikagu, policija ubile neke od njih, i sad to mi slavimo kao praznik rada. Ko zna koje je ubila i kakve je ubila i zašto je ubila. Šta se to nas tiče. U Americi neće da slave. Znate li ko je još osim komunista slavio 1. maj? Adolf Hitler. Adolf Hitler je bio na levičarskim tradicijama, njegova partija je bila socijalistička. Ne slavi ceo svet. Mnogi su se toga oslobodili i znaju da nema šta da slave tu. Prestaće i Rusi, polako i oni su krenuli tim putem da se oslobode svih dogmi. Krajnje je vreme da se mi toga oslobodimo. Nemojte da povlađujete socijalistima. Ako su vam neophodni kao koalicioni partner, ima i boljih od njih, možete njih da uzmete njih da uzmete kao koalicione partnere. Jel tako? Ali, prestanite da slavite 1. maj i rešili ste problem. S druge strane, glasajte za naš amandman da se 3. maja u ponoć ukine vanredno stanje, i svi su ti problemi rešeni, prelazimo na stanje vanrednih okolnosti i rešavamo probleme na drugi način.
Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala, evo, moram da se složim sa vama. Što se tiče, govorim lično u svoje ime, potpuno sam protivnik obeležavanja 1. maja kao praznika. Prvo, praznik je samo ono što je u crkvenom kalendaru, što je crvenim slovom. Ali, posebno oko tih uranaka, to je nekada bio đurđevdanski uranak, neko da bi uništio Đurđev dan, uzeo je 1. maj i slavi te besmislene datume. Neka obeležava ko kako hoće, ali lično, prihvatam, evo, ovo što vi kažete, slažem se sa vama, to je potpuno besmisleno obeležavanje. I ono što je jedino, ako već govorimo o pravima radnika, pa, elementarni red valjda onda da neki sindikati se organizuju pa, da ne znam šta rade, a, ne da se ide da se jede po urancima i da se bez veze, prljaju parkovi. Tako da, iz ovih razloga apsolutno se slažem, nikako ne popuštate ni jedan pedalj. Hvala.
Čekajte, što ste se vi sada javili? Oko ukidanja 1. maja. To u predlog zakona, pa da raspravljamo. Nemojte sada da raspravljamo. Poslaniče, ako budete pričali o 1. maju to nije u Poslovniku. Odmah ću staviti na glasanje i ukidamo 1. maj da više ne raspravljamo o tome.
Reklamiram povredu člana 107. Poslovnika. Razumem da politička opredeljenja ovde treba ispoljavati, ali na ovakav način unižavati prava nas koji s razlogom slavimo 1. maj, poštujemo praznik rada na svaki način, poštujemo ideju levice, poštujemo ideju komunizma, kako ko, ujedno poštujemo prava onih koji su pravoslavni vernici, prava onih koji su rimokatolički vernici muslimanske veroispovesti. Jednostavno ni malo ne ide na čast ovom domu. Dok je ovo ličilo pomalo na šalu i politički komentar, moglo se prihvatiti, ali da iz ovog doma ovakve poruke idu prema građanima Srbije koji ne slave 1. maj da bi roštiljali, već poštujući ideju levice, je nešto što je neprimereno i ovakvu diskusiju ste bili dužni da zaustavite. Hvala.
Izvinjavam se, ali ne možete vašu ideologiju naturati drugim poslanicima. Ovo nema veze sa povredom Poslovnika. Nađite mi gde ima nepoštovanja jedne političke opcije, da druga mora da prihvati. To je bilo do početka devedesetih godina. Posle je to propalo. Ne postoji jednopartijski sistem i nisam dužno ništa da prihvatim što mi levica naređuje. Tito je umro, moram da vas obavestim. Prema tome, ja povredila Poslovnik nisam i svako ima pravo da iznese svoj politički stav u odnosu na 1. maj. Sedamdeset godina su ljudi koji nisu za te tekovine levice ćutali. Sada ne moraju više da ćute, ko god da je, iz koje god da je političke opcije. Prema tome, niste u pravu i neću biti na vašoj strani, vi glasajte da sam povredila Poslovnik. Nema replike, ali povredila Poslovnik nisam. U kom članu piše da svi mi moramo da budemo oduševljeni slavljenjem praznika koji je svojevremeno neka levičarska opcija uspostavila u Jugoslaviji. Nismo dužni. Prema tome, stavićemo na glasanje, pa ćemo da vidimo … (Đorđe Komlenski: Poslovnik.) Ne može povreda Poslovnika na odgovor, to ne postoji. Prošao je ovaj saziv četiri godine i toliko smo naučili već. Ne mogu da dam reč na povredu Poslovnika. Da diskutujemo o tome da mi moramo da poštujemo ideje vaše partije. Ne moramo, evo ja neću da poštujem, imam svoje mišljenje, kao i drugi poslanici, većina u ovom parlamentu, samo da vam kažem. Nije korektno i jednu sednicu sam posvetila tome da kažem da je dosta bilo maltretiranja onih koji ne misle kao stranke koje su postojale do devedesetih godina. Pustite i druge da kažu nešto. I mi predstavljamo građane Srbije, a ne samo levica, pa levica, a mi ostali da ćutimo zbog mira u kući, nije nego. Prema tome, stavljam na glasanje. Kada budu povrede Poslovnika da vidimo koliko ćete dobiti glasova da sam povredila Poslovnik, što svaki poslanik ima prava da iznese svoj stav povodom bilo kog praznika i bilo koje teme u ovom parlamentu. (Vojislav Šešelj: Replika, pomenuo me je.) Ne znam, da li ste vi pomenuli Vojislava Šešelja? Jeste. Izvolite.
Gospodine Đukanoviću i predsednik Putin je pre nekoliko godina izjavio da je u vreme komunizma u Sovjetskom savezu vladao totalitarni režim. On je bio protiv rušenja Sovjetskog saveza kao saveza bratskih država, ali nije bio protiv rušenja totalitarizma i uvek se ograđuje od tog totalitarizma. A vi, koji želite u EU, vi raznovrsni levičari, svi vi koji ste u koaliciji sa naprednjacima, treba da znate da je sada jedan od uslova EU da države članice osude komunistički totalitarizam, komunističku ideologiju. Moraćete da se odreknete svoje komunističke prošlosti jednom. I da znate, više je Josip Broz Tito ubio Srba nego Adolf Hitler i to je nepobitna činjenica. Vi ste zaustavi otkopavanje masovnih grobnica oko srbijanskih gradova, moraće to da se nastavi uskoro, pa da se utvrdi tačan broj Titovih žrtava. Ali, drago mi je za ovo što se Đukanović složio delimično sa mojom primedbom, ali bi me još više obradovalo da je podržao da se večeras u pola devet pusti „Sprem'te se, sprem'te četnici“ sa svih balkona, da to bude i odgovor ovim zagovornica totalitarne komunističke ideologije, koji smatraju da je komunizam bio nešto pozitivno u našoj istoriji. Nije, to nas je najviše uništilo. To je rasturilo Jugoslaviju. Da je Jugoslavija ostala unitarna država, ne bi bilo raspada. Komunisti su uveli federalizam, komunisti su izmišljali razno razne nacije i sada svaka nacija izmišljenja želi da se ljulja, želi da se dokazuje, ode svako svojim putem.
Hvala. Reč ima Vladimir Đukanović. Izvolite.
Što se tiče pesme „Sprem'te se, sprem'te četnici“, nemam ništa protiv, to je pesma iz balkanskih ratova. Jovanu Babunskom je pre svega bila otpevana, tako da nemam ništa protiv, kao ni ove njene prerađene verzije za đenerala Mihajlovića. Tako da nek pusti šta ko hoće, uglavnom nek taj protest večeras od pola devet treba da bude apsolutno protest protiv povratka tajkuna na vlast. Jednu molbu imam, pre svega prema Vladi ovde upućenu, a odnosi se na ono što je gospodin Šešelj iznosio. Znate, ovde se hapse ljudi ako prekrše policijski čas. I u redu, treba tako i svako mora da odgovara ko ne poštuje uredbe i zakone. Ali, izvinite, oni sinoć što su ono na Dorćolu radili, svi moraju da odgovaraju. I ne može da se dopusti da neko okuplja ljude i da ima proteste usred policijskog časa. Zakon je isti za sve. Oni moraju za to da odgovaraju. Nekog će da zaraze. Možda će ostati epidemija zbog njih, možda će se proširiti negde. Izvinite, ko će onda da snosi tu odgovornost? Opet će država Srbija tu njihovu neodgovornost da plaća. Prema tome, ono što je sinoć urađeno na Dorćolu je zločin i morala je država da reaguje i da svakog od njih procesuira. To je primedba prema Vladi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski.
Zahvaljujem. Meni je jako žao što nisam ja imao prilike da sa 16 godina postanem član Saveza komunista i meni je jako žao što nisam pisao doktorat - Marksistički koncept naoružanog naroda, ali samo hoću da kažem jednu stvar. Nemam nameru da ovde ulazim u polemiku sa onima koji Srbiju gledaju kao svoju državu i koji zaista imaju državotvorni odnos prema svemu ovome, hoću da kažem sledeću stvar. Gospodo, imate i bez nas levičara, većinu, izvolite, ukinite Zakon o praznicima, pa onda možemo tako da diskutujemo. A ja vama predlažem, i jednima i drugima, iako sam pevao "Marširala kralja Petra garda" i "Spremte se, spremte, četnici", pre nego što su mnogi od vas smeli to da pomisle, da večeras sa balkona ide "Marš na Drinu", jer to je nešto što nam je zajedničko svima, ako želimo dobro Srbiji. Prema tome, drage moje kolege, mislim da više energije treba da potrošimo prema nečem drugom, prema borbi protiv neoliberalnog kapitalizma, nego što treba da se međusobno iscrpljujemo ovde o nekakvim banalnim stvarima. Nije Tito komunizam i nije komunizam samo ono što se dešavalo posle Drugog svetskog rata. Komunizam je dobra ideja, a obzirom da ste vi kao jedan jako napredan čovek, pametan, mlad, sa 16 godina postali član Saveza komunista, ja ne znam zašto ja ne bih imao razloga da poštujem komunističku ideju kao ideju?
Dušan Bajatović, povreda Poslovnika.
Poštovana predsedavajuća, član 27. Vi ste moja drugarica i ja vas izuzetno poštujem i to vaše desničarsko opredeljenje, pa i četničko, mislim drugarica u smislu da se poznajemo, da smo komšije u Novom Sadu, ponekad smo popili kafu i otvarali zajedno most kad nam nisu dali, ali, šta hoću da kažem? Nije dobro da predsedavajući polemiše sa poslanikom. Zbog toga sam se javio. Drugo, gospodine vojvodo, ja bih sa vama možda i zapevao nekad "Spremte se, spremte, četnici", ali vi sa nama ne bi nikad. I ne bih ja o grobnicama. (Vojislav Šešelj: Šta?) Pevali partizanske pesme. Ne bih ja o grobnicama, nije dobra tema. Ali, ako mi dozvolite, želim nešto da kažem. Nas, levičara i socijalista je bilo i biće. I nema razloga da se bavite tom činjenicom. Kad izađemo na izbore, prebrojaćemo političke opcije… (Predsednik: Jel to povreda Poslovnika?) … Da ne ispadne sad ovde da socijalisti ne sme da se jave zato što postoji primat desničara. Nećemo valjda ratovati? Samo još jednu ideju, ako mogu. (Predsednik: Poslaniče, jel to povreda Poslovnika?) Član 27 - vređanje dostojanstva. O tome govorim. (Predsednik: Tako je, ali obraćate se svima.) Ako hoćete da se noćas u pola devet… (Predsednik: Ne razumem vas od maske.) Izvinjavam se, u pravu ste. Ali, uterali mi strah. Znači, ako hoćete da se večeras ujedinimo u pola devet, na bazi antiglobalizma, na bazi toga što gledamo drugačije u Srbiju… (Zoran Živković: Da se spalite…) Nema veze, Živkoviću. Nemojte da to radimo sa pesmom "Spremte se, spremte, četnici". Oko toga nema jedinstva. Ima jedinstva oko budućnosti Srbije i oko onoga kako gledamo na nju. A dnevno-političko mišljenje… [[Isključen mikrofon.]]
Sami sebe ste isključili. (Poslanici dobacuju.) Nisam povredila Poslovnik, zato što član 27, ako vas interesuje, ili ste samo hteli da održite nekakvu lekciju svima nama koji mislimo drugačije od vas? Dakle, nije povređen Poslovnik, član 27, pošto ne može dostojanstvo Skupštine da se povredi tako što postoje poslanici koji predstavljaju veliki deo građana Srbije koji ne misli kao vi. Znači, to nije povreda dostojanstva Skupštine. Ili hoćete da nam dokažete da je dostojanstvo Skupštine samo ako mi, koji ne mislimo kao levičari, ćutimo i trpimo i divimo se vašim idejama. Ja sam tolerantna, sa vama sam u koaliciji, zato što radimo dobro svi zajedno za Srbiju i za građane Srbije, ali normalno je da se u mnogim stvarima i razlikujemo. Zato molim uvažene kolege da nauče da budu tolerantni za drugačiji način razmišljanja. Vreme je. Srbija nije ono što je nekada bila i moramo da tolerišemo jedni druge, da nam se dopadne ili dopadne, da li volimo ili ne volimo 1. maj, da li neko voli ove ili one pesme, a time što smo zajedno u koaliciji pokazali smo da poštujemo jedni druge, da radimo za Srbiju i da nećemo da delimo našu državu. U tom duhu, Bajatoviću, mi ćemo da glasamo za povredu Poslovnika. Mislim, staviću na glasanje, a to što nećemo glasati, nikom ništa. Idemo dalje, da bi razgovarali o merama koje građane Srbije prevashodno interesuju, odnosno o uredbama i uvođenju vanrednog stanja. Đorđe Vukadinović ima pravo na reč, samo da mi kažete tačno, pošto je bilo nekih izmena poslaničkih klubova, kako se zove vaš poslanički klub, da mogu da odredim minutažu. Izvolite.
U našem klubu nije bilo nikakvih izmena. Tamo gde je bilo, tamo ste obavešteni.
Hoćete da upoznate druge poslanike, samo da znamo naziv, ja se ništa ne šalim.
Vrlo rado gospođo Gojković, samo mi to nemojte onda knjižiti kao vreme, nemojte mi to obračunavati kao vreme izlaganja.
Ne, neću vam oduzeti vreme, samo mi pomozite.
Za spas Srbije, Nova Srbija.
Hvala. Znači, imate Spas Srbije, Nova Srbija, imate šest minuta i 33 sekunde. Izvolite.
Hvala. Dakle, koliko je ona juče rasprava, slagali se ili se ne slagali onim što se čulo, delovala, bar meni, a moguće da neko to drugačije video i ozbiljno i u velikoj meri ili značajnoj meri nalikovala na nešto kako i treba da se, kad govorim ukupno, o svim diskusijama i na neki način prilično i primereno situaciji koja nas je okupila, kao i onoj situaciji koja nas je prethodno više do meseci i po dana odvojila od ovoga doma, toliko mi se čini da danas ponovo više ličimo na ono na šta je Skupština ličila i ranije i zbog čega jedan deo poslanika opozicije, što ja ne podržavam, ali zbog čega i bojkotuje ove sednice. Moram priznati da je dobar deo ove diskusije delovao kao kec na deset ili jedanaest, nikad ne znam na koliko, za argumente tome, odnosno njima u prilog. Naravno da treba i da se naučimo, kao što je rekla predsednica, da tolerišemo mišljenje sa kojim se ne slažemo i koje nam se ne sviđa, kao i da o njemu vodimo po mogućstvu civilizovan dijalog. To sam upravo i pokušao. Žao mi je što nisam imao priliku juče da odgovorim ministru Lončaru. Naravno da treba i da se naučimo, kao što je rekla predsednica, da tolerišemo mišljenje sa kojima se ne slažemo i koje nam se ne sviđa, kao i da o njemu vodimo po mogućnosti civilizovani dijalog. To sam upravo i pokušao. Žao mi je što nisam imao priliku juče da odgovorim ministru Lončaru. Bilo kako bilo činjenica je, ja želim na to da se vratim, pričam o ovim merama, činjenica je da je bilo primerenije da je tu meru vanrednog stanja donela Narodna Skupština, činjenica je da bi to bilo primereno Ustavu, činjenica je da je to nosilo određene rizike sa sobom, ali Bože moj svaka profesija, svaka struka ima neke svoje rizike. Obično prozivaju i kritikuju poslanike, zbog ne znam lagodnog života. U tom smislu je imalo razloga, rekao bi bilo bi bolje da je i ovoga puta da smo to učinili i na sednici jednodnevnoj, kao što bi bilo dobro da smo makar po modelu bilo kog evropskog parlamenta zasedali i razmatrali ove mere. Nije u redu što sada imamo 44 tačke, zapravo 44 stavke, da usvojimo jednim glasanjem, a da je jedna od njih i rebalans budžeta. Mislim da je barem rebalans budžeta trebao, gospodine Mali da bude izuzet iz tog paketa. Važnije je još od toga, ostajem pri tvrdnji, nisam uveren sa svim ovim što sam čuo i od predstavnika i od ministara i od predsednika Vlade i vladajuće većine da nije bilo potcenjivanja problema u početku. Ja sam to i dokumentovao citatima, juče koliko je bilo izjava samo u rasponu sedam dana, znači krajem februara i negde davno, negde pred samu eskalaciju epidemije u Srbiji, koliko je bilo izjava tipa od toga da je to najsmešniji virus do toga da uopšte neće doći u Srbiju pa će ta izjava sa samog kraja februara, do toga da 25 puta ljudi više svakog dana umre od ujeda komarca, do toga da je Korona virus slabiji od sezonskog gripa i tako dalje i tako dalje. Da škole ne treba zatvarati svega dva dana nego što su zatvorene i to su izjavljivali predstavnici struke, oni koji su vidljivi bili na ovim konferencijama za štampu, što najviši predstavnici vlasti i predsednik Republike i predsednica Vlade, i ministar zdravlja takođe. U tom smislu, dakle, ostajem pri stavu da je bilo početnog potcenjivanja, a onda se prešlo na dramatizaciju. Da su samo nedelju dana ranije uvedene ove mere sigurno bi posledice bile blaže i možda ne bi bilo potrebe za ovakve radikalnim drastičnim merama zatvaranja koje su preduzete. To je moje mišljenje i nisam usamljen. Sa druge strane, ja se potpuno slažem i nikada nisam rekao, čak ni izneo četiri pohvale i komplimente na ovo što je dobro urađeno u okviru ovih mera, ali sam rekao i šta mislim da je loše, ovoliko zatvaranje je kontraproduktivno, ne samo sa stanovišta ljudskih sloboda i svako ono stanje ograničava za neke ljudske slobode, to je jasno, nego i sa stanovišta uspešne borbe protiv epidemije. Jeste samo Kina preduzela radikalnije mere. Nigde u Evropi nije bilo takvih mera. Srbija nije Kina, uz svo poštovanje i respekt prema kineskom modelu, kako u borbi protiv epidemije, tako i privrednom modelu. Srbija nije Kina, a nije ni Severna Koreja i to prosto moramo da konstatujemo. I pokušaji da se napravi u bilo kojem obliku neće uspeti bez obzira koliko se nekada činilo i nisu dobri, bez obzira koliko nekada delovali privlačno. Čak i u toj Kini, ne čak, nego je pogledajmo ovako da se ugledamo na Kinu koliko puta se predsednik Kine obratio tokom krize sa Korona epidemijom u Kini? Jednom ili dva puta? Koliko puta se obratio predsednik Putin? Koliko puta se obratila Angela Merkel? Koliko puta se oglasila britanska kraljica? Makron? Dakle, hoću da kažem da niko, pogotovo u Evropi, a evo i van Evrope nije imao taj slučaj koji imamo mi, da svakodnevna obraćanja šefa države, prosto preplave čitav medijski prostor. Jasno je da ima potrebe da se nešto kaže, da ne pominjemo kada je 1999. godine, to je bilo prvo vanredno, odnosno ratno stanje koje su ove naše generacije doživele, koliko puta se obratio predsednik Slobodan Milošević? To svakodnevno pojavljivanja, može se nekom čini da je to dobro, propagandno, efektno i korisno, ali postoje kontraproduktivno. Počinje da iritira i ovi zvižduci koje vidim da toliko smetaju nekima, ovi zvižduci u 20.05 časova, dakle i ovo lupanje u šerpe ili zvižduci su jednim delom postali, jednim delom reakcija, poštovane kolege i draga gospodo na to preterivanje sa pojavljivanjem šefa države, bez obzira koliko on imao podršku, to nije sporno, i bez obzira koliko ga voleo jedan deo njegovih pristalica. Ponavljam i naglašavam, korisnije bi bilo da se pojavljivao ređe, da se pojavio nekada sa nekim predstavnicima opozicije ili da je skroz povukao se u drugi plan i da su diskutovali samo predstavnici struke.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, gospođo Gojković. Potrudiću se da budem kratka pošto ima dosta još naših kolega koji žele da govore o ovome. Uvažena predsednice Vlade, uvaženi ministri, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku želim da izjavim saučešće svima onima koji su nekoga izgubili u borbi sa korona virusom, vanredno stanje u kome se nalazimo i kome radimo, ne sumnjivo dodatno daje ozbiljnost ovoj sednici jer su pred nama uredbe Vlade o kojima raspravljamo u okviru predloga zakona o potvrđivanju tih uredbi. Bez ikakve sumnje sve mere su išle u prilog čuvanja života i zdravlja građana, sve mere su bile važne koje su se odnosile na zdravlje našeg stanovništva, ali su jednako važne rekla bih i one mere koje su nešto kasnije usledile, a odnose se na podršku privredi kako bi se smanjile negativne posledice prouzrokovane korona virusom. Juče smo mogli od vas, gospođo Brnabić da čujemo nešto što je jako važna informacija za sve naše građane, a to je da razgovaramo, odnosno da govorimo o pet milijardi evra. I, kao zemlja koja ima pet milijardi evra spadamo u krug najrazvijenijih zemalja koje će sprovesti mere pomoći privredi. Važno je da građani znaju da je naša država reagovala brzo i na odgovarajući način, da su svi resursi stavljeni u funkciju zaštite zdravlja i života građana i da je sigurnost građana bila prioritet prilikom donošenja svih mera. Ako uzmemo u obzir da sve korake koje je država preduzela, rekla bih da smo vrlo dobro odgovorili na izazove i probleme sa kojima smo se susreli po prvi put. Evidentno je da su i Aleksandar Vučić i Vlada Srbije učinili apsolutno sve što je struka naložila, pre svega u cilju zaštite stanovništva. Dok sa jedne strane imamo apsolutnu posvećenost borbi protiv virusa od strane najvišeg državnog vrha, od strane državnih organa, podsetiću vas da je SNS odmah prekinula svoje kampanjske aktivnosti i funkcioneri SNS su se složili sa predsednikom da se ne bavimo politikom, da ne komentarišemo, čak da ne odgovaramo ni na napade koji su nam upućeni, već da se svi zajedno izborimo za ljudske živote, svako na svoj način. Sa druge strane imamo i one koji su ovaj period koristili za nastavak prljave kampanje protiv vlast i sada naravno na kraju koristeći epidemiju svoje političko delovanje. Neki su jedva čekali da kažu da će sada možda učestvovati na izborima, iako se još uvek ne govori o konkretnim izbornim radnjama, o datumima. U tom smislu, iz tog dela opozicije koji je okupljen oko Saveza za Srbiju nesumnjivo ćemo imati te samozvane političke lidere koji se sada laktaju za fotelje, želeći da preuzmu vlast samo i isključivo zbog toga. Ukoliko je to bilo pogrešno u trenutku u kome se Srbija borila za zdravlje i za živote stanovništva građani će im reći na izborima koji nas očekuju. I dalje bez programa, okrenuti isključivo ka vređanju Aleksandra Vučića i Vlade Srbije koji se danonoćno bore da stvore uslove, da se sačuvaju ljudski životi, čak su i lekare i druge medicinske radnike napadali kako rade za vlast, kako rade za SNS i sada umesto da damo podršku lekarima, aplaudirajući oni pozivaju na lupanje u šerpe. Naravno na perfidan način se koristi strah, koristi se nervoza koja kod svih nas prisutna, naravno to je vrlo normalno ako uzmemo u obzir situaciju u kojoj se nalazimo. Na kraju bih želela da pozovem sve građane Srbije da imaju osećaj odgovornosti, da čuvaju svoje zdravlje, da čuvaju zdravlje ljudi oko sebe, da pridržavanjem mera pomognu državi, da pomognu sebi jer ovu borbu možemo da dobijemo samo zajedno, samo kao Srbija. Biće vremena i prilike da se uđe u političku borbu i da se na kraju krajeva i proveri izborna volja građana. Prema tome, ja ne znam čemu nervoza i čemu nestrpljenje. U svakom slučaju, i u ovom periodu od mesec i po dana možda smo mogli da vidimo jedno, a to je da je Aleksandar Vučić pokazao da je najbolji državnik koga je Srbija imala, a da je Vlada Srbije pokazala da se može uhvatiti u koštac sa baš svakom situacijom, da je za to sposobna. Ozbiljnost i odgovornost, gospođo Brnabić i ministri koji ste pokazali je na visokom nivou, nije svaka zemlja mogla u ovakvim trenucima da se pohvali takvom odgovornošću i takvom brzinom i donošenje mere i rešavanje problema kao Srbija. Naravno, Aleksandar Vučić, Vlada Srbije, Srpska napredna stranka i naši koalicioni partneri su po ko zna koji put pokazali da su građani i država na prvom mestu, dakle, pre stranačkih nekih ličnih ili bilo kojih drugih interesa. A upravo, lideri Saveza za Srbiju su ponovo pali na ispitu kod građana i to sada na ispitu solidarnosti, jer dok je zdravlje građana bilo ugroženo oni su spletkarili, bavili se politikanstvom, nekakvom kampanjom, umesto da svako na svoj način pruži podršku sugrađanima onako kako ume. Na kraju bih želela da kažem da će se poslanička grupa Srpske napredne stranke u narednom periodu boriti još više i zasedati u vanrednom stanju ukoliko je to potrebno, daćemo podršku ovim predlozima o kojima smo raspravljali u danu za glasanje. Pošto je moj uvaženi kolega Đukanović pokrenuo u parlamentu lavinu predloga kako možemo svojevremeno da utrošimo večeras, s obzirom da je večeras policijski čas od 18.00 časova, a ja pozivam građane da taj policijski čas ispoštuju, ali mogu i da pogledaju emisiju u kojoj će gostovati Aleksandar Vučić, pa da, evo i ja dam svoj doprinos sa predlozima šta za večeras. Hvala.
Hvala. Reč ima predsednice Vlade. Izvolite.
Hvala. Žao mi je što mi niste dali reč odmah kada sam se javila da odreagujem na još jedan talas licemerja i politikanstva koji smo čuli od narodnog poslanika i da vas pitam da li možete da vidite šta radite? Da li to vama ne deluje kao očigledno licemerje? E, sada za građane Republike Srbije. Pogledajte šta ljudi rade kada treba da se razmišlja o vanrednom stanju - zašto još uvek niste uveli vanredno stanje? Planeta u karantinu. Srbija je u iščekivanju. Bez vanrednog stanja biće gore nego u Italiji. Zatvorite hitno škole, ne brinete se za našu decu, ne brinete se za građane. Zašto puštate privredu da radi? Kada uvedete restriktivne mere, zašto ste uveli restriktivne mere? Nije bilo potrebe za tako restriktivnim merama. To sam čula nebrojano puta do sada od strane nekoliko narodnih poslanika, pa evo moje lično mišljenje je da ste mogli da dozvolite šetnju starijim osobama, nema veze šta su rekli stručnjaci, nema veze šta su rekli lekari, ma nema veze šta su rekli epidemiolozi, nema veze šta su rekli infektolozi, vi mislite da mere nisu morale da budu tako restriktivne. Mi političke odluke nismo donosili, nego smo slušali struku i drago mi je što smo to tako radili i ponosna sam što smo to tako radili, zato što danas iza sebe zbog toga imamo dobre rezultate, imamo najmanju stopu smrtnosti u ovom delu Evrope i jednu od najmanjih stopa smrtnosti na celom svetu. E, ta nepodnošljiva lakoća neodgovornosti i nepodnošljive neodgovornosti, to tako možda vi možete, ali sva sreća niste vi ti koji odlučuju o životima ljudi u Republici Srbiji. Cela ova priča je vama besmislena, sve se svodi na to kako napasti Aleksandra Vučića i sve se svodi na to kako napasti Aleksandra Vučića, bez obzira koja je cena, bez obzira koji trenutak, bez obzira da li je vanredno stanje ili je redovno stanje, bez obzira da li ljudi umiru ili ne umiru, bez obzira ko može da vam bude saveznik. Korona virus, našli ste ga kao najboljeg saveznika u borbi protiv Aleksandra Vučića, navijali ste za Koronu, slavili ste Koronu, samo ukoliko bi mogla da oslabi Aleksandra Vučića i nikakvih principa tu nema, nikakvih principa. Pričate o svakodnevnom obraćanju šefa države, pa predsednik Sjedinjenih Američkih Država, Donald Tramp se svako veče obraća, Makron se svaki dan obraća, na jedan ili na drugi način, svojoj domaćoj publici ili u inostranstvu, Boris Džonson se obraćao svaki dan, pa obraćao se iz bolnice dok je bio u bolnici, a ono što vama smeta je u stvari što on čovek radi koliko radi, i više, mnogo više od toga vam smeta što njemu građani Srbije u tolikoj meri veruje. Hvala vam što ste priznali da je to tačno. Tačno je. Jedino što vam smeta je što toliko radi i što mu građani Srbije veruju. Obraćao se nije svaki dan, svaki dan se obraćala struka i tu smo videli neverovatnu količinu licemerja gde je bilo prvo - obraća se stalno Aleksandar Vučić i obraća se Ana Brnabić, zašto hoćemo da čujemo struku kada se obraćala svaki dan struka, a mi se nismo pojavljivali, onda je bilo - gde su oni pobegli. Bilo je kritika na konferencijama za medije - gde su sada nestali oni da nam odgovaraju na politička pitanja? I to politikanstvo, i to licemerje o kome mislite da mi nikada ne možemo da pobedimo zato što sve što radimo trebalo je u stvari raditi ono drugo. Ja mogu sa velikom izvesnošću i sigurnošću da vam kažem da građani Republike Srbije u najvećoj mogućoj meri to prepoznaju, to da je svaki put trebalo uraditi ono drugo, to da zašto niste uveli vanredno stanje, zašto ste uveli vanredno stanje, e zašto ste uveli vanredno stanje, jedino mi nemamo restriktivne mere, ove mere su previše restriktivne, ali je dobro što priznajete da je cela svrha ovoga napad na Aleksandra Vučića. Još dve stvari. Kada govorite o tim šerpama i zvižducima u 20.05 časova, i juče ste pričali o tome i rekli - medicinska struka je zaslužila aplauz. Ja se slažem sa vama. Medicinska struka je zaslužila aplauz i mnogo više od aplauza i zadužili su nas, svaka im čast, hvala im beskrajno. Ali, ono što medicinska struka nije zaslužila to je politička zloupotreba tog aplauza. To su te šerpe. Kada znate da će biti ne znam koji procenat građana koji će izaći u vanrednom stanju dok ljudi gube svoje živote ili se drugi bore za svoje živote i dok vidite da neko radi dan i noć, da se bori protiv nečega protiv čega ne može da se izbori ni Amerika, ni Španija, ni Italija, ni mnogo bogatije zemlje, a mi se borimo, bogami, svojski i dobre rezultate imamo, kada znate da ljudi neće to podržati, e onda se vi nakačite na nešto što je dobro da bi to politički zloupotrebili i da pokušate… i baš vas briga i za lekare i za zdravstvene radnike i za timove ljudi koji svaki dan izlažu riziku svoje živote da bi spasili naše i baš vas briga za zahvalnost tim ljudima i baš vas briga za ljude koji su izgubili svoj život i za ljude koji se bore za svoj život. Jedino je važno da vi svoju političku agendu isterate i to je sramota. Ljudski vam kažem još jednom, to je sramota. Taj ko se setio da iskoristi aplauz zdravstvenim radnicima u osam uveče, da bi se u osam i pet nadovezao da protestuje protiv diktature, svi ti isti koji su tražili restriktivne mere sada protestuju protiv diktature, e to je ta nepodnošljiva lakoća neodgovornosti. To je to licemerje koje se pokazalo u punom svetlu tokom ove krize. To su ti ljudi. Konačno da vam kažem, što se tiče ovoga da pokušavate da objasnite i da nađete opravdanje i izgovore za ove koji u ovakvom trenutku bojkotuju Skupštinu, koji dva meseca kritikuju zašto se Skupština ne sastaje, ali je dve godine bojkotuju ne bojkotujući plate, to što pokušavate da nađete izgovore za njih, objašnjenja i opravdanja, to što pokušavate da im se ulagujete time što ćete biti valjda njihov portparol ovde zato što ne daj Bože da vas napadnu na Tviteru, ne postoji gora kletva u Srbiji nego da vas oni valjda napadnu na Tviteru, nemojte to da pokušavate. Nemojte, ne postoji izgovor. Ne postoji objašnjenje zašto neko ko je narodni poslanik nije u ovom trenutku u Narodnoj skupštini. Nisu oni ni ovakvi, ni onakvi, oni su lažovi i kukavice. Lažovi i kukavice i tu je tačka na diskusiju o tome šta su oni. Možda budu malo manje kukavice kada dođu ovde i nama u lice kažu sve laži koje dva meseca plasiraju po društvenim mrežama da možemo da im odgovorimo i da pred građanima Republike Srbije možemo da raspravimo da li je to što oni kažu tačno i istina ili nije. Ništa dalje do lažova i kukavica ti ljudi nisu. Hvala vam što ste priznali, rekli eksplicitno da je tačno da jedino što vam smeta jeste što građani imaju poverenja u Aleksandra Vučića i da je cela borba borba kako iskoristiti Korona virus kao najboljeg saveznika u borbi protiv Aleksandra Vučića. Vidite, to građani prepoznaju i sigurna sam da će to umeti i da nagrade i da kazne. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović. Izvolite.
Poštovana predsednice Skupštine, poštovana predsednice Vlade, gospodo ministri, dozvolite mi da kažem nekoliko reči o ovoj temi. Naime, i juče i danas čulo se mnogo toga u Skupštini i moram iskreno reći da sam bio u nedoumici šta tačno treba govoriti o ovoj temi. Naizgled, stvar je vrlo prosta, Odluka o uvođenju vanrednog stanja, ali slušajući neke kolege juče i danas moram vam reći da sam se setio jedne misli čuvenog nemačkog filozofa Jirgena Habermasa koji je povodom Kovida virusa koji hara sada svetom rekao nešto što se može primeniti, nažalost, i na diskusije koje su se čule u Narodnoj skupštini i o ovoj temi i o drugim temama, a on je rekao – toliko znanja o neznanju odavno nije bilo. Ja imam utisak da se pojedine diskusije vrlo svesno plasiraju, da se građani dezinformišu, da se ne shvata pravi značaj opasnosti koju Kovid – 19 nosi sa sobom i svega onoga što je Vlada Republike Srbije, zajedno sa predsednikom Republike Srbije, uradila da se virus suzbije. Naime, možemo reći, evo, iskoristiću ovu misao Jirgena Habermasa, da se o virusu sve zna, a samo malo nekoliko stvari se ne zna. Ne zna se kako ga pobediti, jer sama činjenica da se 165 lekova, ako je verovati medijima, nema razloga da ne verujemo, testira u ovom trenutku, da se vidi njihov učinak u borbi protiv Korona virusa ili 66 različitih vakcina, govori o tome da svet ozbiljno pokušava da nađe odgovor na virus Korona, ali odgovora nema i onda se postavlja logično pitanje da li je Srbija, jedna mala zemlja, uradila sve što treba da zaštiti svoje građane. Moje duboko ubeđenje je da jeste. Pročitao sam reči direktora SZO pre nekoliko nedelja, kada je izjavio da je ovaj virus deset puta opasniji od virusa koji je bio 2009. godine. Kao građanin koji je bio u samoizolaciji, redovno sam pratio vesti u 15.00 časova i izveštavanje Kriznog štaba. Čuo sam i dr Kona koji je pomenuo, a i setio sam se te 2009. godine, nažalost, tada je 135 ljudi preminulo, a oko 6.500 ljudi je bilo zaraženo. Taj virus je bio deset puta slabiji i postojala je vakcina kao način da se taj problem reši. Zar treba onda dovoditi u pitanje sve ono što je naša Vlada uradila, odnosno Krizni štab, ali i Vlada? Krizni štab zato što su to ljudi koji su bili neposredno upućeni u sve ove stvari koje se odnose na borbu protiv Korona virusa, ali i Vlade. Vlada stvara opšti ambijent i, naravno, predsednik Republike. Ne treba ni njega zaboraviti, jer je veliki deo posla pao na njegova leđa, jer on vodi jedan krizni štab, a predsednica Vlade vodi drugi štab. Kada se stavite u položaj običnog čoveka, šta njega interesuje? Običnog čoveka interesuje da vidi da li postoji država koja zna kako da se bori protiv opasnosti kao što je virus Kovid – 19. Da, mi imamo takav Krizni štab i imamo takvo državno vođstvo koji to zna. Druga dimenzija tog odnosa jeste da li smo preduzeli prave mere, da li imamo relevantan profesionalni zdravstveni sistem i da li su mere koje mi primenjujemo odgovarajuće. Da, bez uvrede po bilo koga, jedino se samoizolacija pokazala kao najefikasniji metod suzbijanja širenja virusa zbog dužine njegovog života, odnosno ograničenog vremena trajanja. Sve ostale mere daju rezultate, ali ovo je najefikasnije. Ovo govorim i u kontekstu mere koje su preduzete. Koji je treći element koji građane interesuje? Naravno, to je da li u ono vreme kada je dozvoljena sloboda kretanja, da li mogu u trgovinama naći ono što im treba. Da, trgovine su bile pune i to je deo rada Vlade. Da li su se lekovi mogli naći u apotekama? Da. Moglo se desiti eventualno da deo dana ili jedan dan nešto od toga nema, ali su trgovine i apoteke bile pune i ljudi su se mogli snabdeti i mogli su pobediti ovaj opasni virus, odnosno naći rešenje za ono što im tada treba. Šta je ovde još potrebno reći? Znamo da je 26. februara bio održan prvi sastanak povodom Kovida – 19. Moram da kažem da je SZO svetsku krizu borbe protiv pandemije označila 30. januara i onda red događaja koji su potom usledili govore da je naša država uradila najveći broj stvari koje je moguće uraditi u ovoj situaciji, jer mnogo se stvari i ne zna. Da li smo položili ispit? Da. Ja ne bih želeo da licitiramo brojkama, jer brojke su, da kažem, relativna stvar i treba sačekati sve dok prođe, pa tek o tome govoriti. Ali, gledao sam ovih dana sve podatke vezano za širenje Korona virusa, i ako uzmemo činjenicu današnje, primera radi, brojke, koje govore da je preko 3.150.000 ljudi zaraženo. Neću govoriti o umrlima, jer svaki ljudski život je vredan. Ali, recimo, zemlje koje su približno našoj veličini ili broja stanovnika, kao Belgija ili Švajcarska ili Portugal ili Švedska, oni imaju tri do četiri puta više zaraženih, a nažalost, preminulih osoba imaju 5, 10, pa i više puta. To sve ima svoj smisao, ima svoj značaj. Mislim da je najbolja stvar koju je Krizni štab uradio i Vlada Republike Srbije i država Srbija jeste što je ljudima od struke dala mogućnost da njihove reči i njihov stav, njihovo mišljenje opredeljuju sve one odluke koje je Krizni štab donosio. Ono što je važno, moglo se čuti u javnosti, jeste da su to kompetentni ljudi, da su njihova mišljenja bila relevantna, da su uvažavali stvarnost, da su se trudili da u odnosu na kapacitete naše države, na naše zdravstvene mogućnosti, koje su se pokazale daleko boljim nego što se to mislilo, a kamoli što se govorilo, da su našli rešenje na mnoga otvorena pitanja. Ne mogu a da ne iskoristim ovaj trenutak da kažem nekoliko reči i o jednoj temi koju je i predsednica Vlade pomenula juče, a to je solidarnost, pomoć. Kada je naš predsednik Republike gospodin Vučić rekao da nema solidarnosti u Evropi, onda je to ispalo da je jeres i da je kritika EU. Kada to kaže neko iz Francuske ili Italije, onda se to doživljava kao normalno, jer se to onda razmenjuju mišljenja unutar EU. Da me ne bi shvatili pogrešno, ja sam apsolutno pristalica toga da naša zemlja treba da bude članica EU i željno očekujem dan kada će se to desiti, ali se plašim da će to biti dug posao. Zašto? Zato što i zemlje EU imaju različite interese i u odnosu na nas. To se, na kraju krajeva, videlo i sada oko ove stvari oko Kovida. Nije nepoznato da je Kina naš veliki strateški partner. Nije nepoznato da to prijateljstvo traje jako dugo i da je veoma bogato. Zaboravlja se da kada se virus pojavio u Kini, zaboravlja se da je predsednik Republike gospodin Vučić prvi poslao telegram podrške Kini. Zaboravlja se da je Vlada Republike Srbije krenula sa skupljanjem pomoći Narodnoj Republici Kini. Zaboravlja se da je ministar inostranih poslova, potpredsednik Vlade Ivica Dačić, u januaru ove godine, kada niko nije hteo da pođe u Kinu, otišao, sreo se sa svojim kolegom. Bio je prvi i jedini strani državnik koji je otišao u Kinu i tada pokazao da Srbija podržava Kinu i da se daje podrška onome što Kina radi. Zašto se onda čuditi ako nam je Kina pritekla prva u pomoć? Zašto se čuditi ako predsednik Vučić kaže za Si Đipinga da je brat? Vi znate, u našoj terminologiji brat je neko ko je najbliža osoba i koja će vam uvek pomoći. Oni su nam pomogli. Ta pomoć je i velika i važna. Nije samo u pitanju medicinska oprema. Ona je izuzetno važna za zdravstveni sistem, ali je važna i moralna dimenzija te pomoći. Znate, kada dođu lekari koji su se borili sa virusom u gradovima Kine, pa vam prenesu svoje iskustvo, to onda ima daleko veći značaj nego što izgleda formalno, jer govore ljudi koji su se borili i pobedili taj virus. Onda to znači i za našu zemlju. I kada kažu da ovu bolnicu možemo koristiti kao Kovid bolnicu i kada kažu da neku ne možemo i zbog čega ne možemo, kada kažu da treba otvoriti drugu vrstu bolnice, kao što je bio Sajam ili Čair ili Spens ili drugo, to ima mnogo smisla. Hvala i ostalima. Hvala i EU. Hvala i Ruskoj Federaciji i SAD. Hvala svima, jer Srbija zaslužuje da joj se pomogne. Ali, pre svega, hvala građanima Republike Srbije, hvala njima na svom, ako mogu reći, na trudu i pažnji i spremnosti da prihvate ove mere. Ovo su mere koje su potrebne Srbiji da bi se zaštitilo zdravlje građana Srbije. Koliko god to izgledalo nekom teško, mere su preduzete da bi se zdravlje zaštitilo i to se mora stalno ponavljati. Hvala i zdravstvenim radnicima i lekarima i medicinskim sestrama i tehničkom osoblju, svima onima koji su ovih proteklih dana, od kako se pojavio virus, učinili sve da se zdravstveni sistem spase. Jer, zdravstveni sistem jeste jedna konstanta koja je izuzetno važna i da nismo spasili zdravstveni sistem, onda bi to bile neke traumatične slike, kao što smo mogli videti one snimke iz Italije, Španije ili drugih zemalja. Poštovana predsednice, moramo objektivno razgovarati i o onome što nas čeka. Mislim da opasnosti nisu male. Nisam siguran da svi razumeju opasnosti od Korona virusa. Mere moraju biti postepeno ublažavane da bi efekat tih mera bio pravi. U svakom slučaju, biće prilike i o tome da se razgovara. Ono što se mora reći jeste da je Krizni štab, da je Vlada, da je predsednik Republike, da su položili ispit i to je najvažnija stvar. Zbog čega? Ne zbog njih samih. Tu su izbori, pa će građani odlučiti o političkim dimenzijama njihovog angažovanja, ali ovde je suština, u pitanju je Srbija. Kada se uzmu sve ove brojke i upoređuju, onda se može videti da je odluka o uvođenju vanrednog stanja bila dobra, da su mere koje su bile preduzete bile pravovremene i da su dale efekta i da smo, za sada, hvala Bogu, sa jako malim brojem obolelih i jako malim brojem onih osoba koje su smrtno stradale. Mislim da je to najbolja vest koja se može čuti. Hvala vam.
Hvala, profesore Obradoviću. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem. U toku današnjih, a i jučerašnjih diskusija, čuli smo jedno mišljenje da je navodno uvođenje vanrednog stanja bilo neustavno i da je to, navodno, kako to reče neko od poslanika s ove strane, nesporno. Pa, to je isključivo sporno, jer nije tačno. Ono što nije sporno i što ni u kom slučaju ne može da se dovede u sumnju jesu dve činjenice. Prva, da smo sačuvali zdravstveni sistem, da je ostao stabilan, da nismo doživeli sudbinu Italije, Amerike, Francuske, Španije itd, iako je neuporedivo ono što imamo kod nas u odnosu na ono što imaju oni, kako u privrednom, tako i u drugom smislu reči. Druga nesporna činjenica jeste da još uvek o virusu, kao pošasti koja se nadvila nad zemaljskom kuglom, veoma, veoma malo znamo, svakako više nego pre mesec, pre mesec i po, dva, možda i više, ali i dalje vrlo malo. Kad je nešto nepoznato, uvek se pojavljuje, i to je prirodna emocija, strah od nepoznatog. Ali, uvaženi ministri, u strahu nisu samo velike oči. Nažalost, u strahu postoji nešto što se često kaže – manjak znanja, a višak samopouzdanja, i onda dolazimo do raznih iscelitelja, proroka, teoretičara zavera, mnogo čega drugog, koji se pojavljuju kao pozvani i kompetentni da komentarišu nešto što ne smeju da komentarišu, jer ne znaju. Ja ću se vratiti u svojoj diskusiji na ono što je čisto pravni fokus vanrednog stanja. Ovo što ću reći svi pravnici, bez izuzetaka, posmatraju na isti način - ipso facto ipso jure. Šta to znači? I činjenično i pravno. Mi nismo ti koji ćemo dati ocenu da li je nešto ustavno ili neustavno, jer ne možemo uzurpirati nadležnost Ustavnog suda. Jedino Ustavni sud može da kaže da li je odluka i ovog tela ustavna ili ne. Ali, ono što sasvim sigurno i što ću se složiti sa svojim kolegama iz struke, odluka Vlade o zabrani kretanja ne može da bude osnov uvođenja vanrednog stanja, jer ako bi se to dozvolilo, onda bi Vlada imala supremaciju nad Skupštinom, a ne suprotno. Ali, to ni u kom slučaju ne znači da je uvođenje vanrednog stanja bilo neustavno. Zašto? Zbog toga što mi kao Skupština donosimo odluku kojom validiramo uvođenje vanrednog stanja. Validiramo, uvažavajući u obzir tri okolnosti. Ja vas molim, uvažene kolega, kao i građani Republike Srbije, da ih pažljivo razmotrimo u vrlo kratkom vremenu. Prvo, da li postojala epidemiološka analiza stanja u kojem se Srbija nalazila i danas se nalazi? Drugo, posledice koje su mogle nastupiti da vanredno stanje nije proglašeno. Treće, najvažnije, rezultati koji su ostvareni, a u uzročnoj vezi su sa uvođenjem vanrednog stanja. Uvaženi ministri, ajmo da krenemo od suštine istine. Da li je postojala epidemiološka analiza? Jeste. Da li je ta analiza ukazivala na ogromnu virulentnost, na ogromni stepen zaražavanja i u tom trenutku sazivanje Skupštine koju opasnost predstavlja? Da li smo mi svi svesni ovde, da li smo u ovom trenutku, neko od nas virusonoša? Šta može, ne daj Bože, da se desi za 15, 20 dana? Ko će da snosi odgovornost u tom slučaju? Onaj ko je sazvao Skupštinu. Ono što se tada dešavalo, kad se uvodilo vanredno stanje, zasnovano je na nalazima struke, a to je epidemiološka analiza. Drugo, posledice. Pa, nisu to samo posledice koje smo čuli ovde, one su mnogo šire, vi ih mnogo više znate, ali je činjenica da među poslanicima ima onih koji, nažalost, imaju kompromitovane bolesti, narušeno zdravlje. Da li takve ljude treba izlagati opasnostima? To je pitanje na koje je odgovor jasan, možda da kažem čak i neupitan, ali sam ga postavio isključivo iz pravnog fokusa. Treće, rezultati koje je dalo vanredno stanje su nemerljivi, zbog toga što dolazimo u situaciju da mere ublažavamo, da polako počinjemo da izlazimo iz krize i da vidimo da je ne svetlo na kraju tunela prisutno, nego da smo mi već iskoračili u pravcu rešavanja problema. Kada su u pitanju mere, uvaženi ministri i predsednice Vlade, mere sa pravnog aspekta moraju imati dve funkcije. Prva funkcija jeste da budu u funkciji otklanjanja uzroka vanrednog stanja, a druga je da te iste mere koje podrazumevaju određena ograničenja, prevashodno ograničenje kretanja, jesu delotvorne. Da li su ove dve funkcije ispunjenje? Naravno da jesu i tu apsolutno ne postoji ni jedna jedina dilema. Da li bilo koja mera van funkcije otklanjanja uzroka vanrednog stanja? Ni jedna. Da li su mere delotvorne? Već sada se pokazuje da jesu delotvorne. Gospodo, ovo su činjenice koje ne mogu da se dovode u sumnju. Ovo je ono što se zove ipso fakto, u pravnom smislu reči, i ovo su razlozi i činjenice koje se podvode pod odgovarajuću normu, pod odgovarajuću odredbu Ustava. To je član 200. stav 5. Ustava koji kaže: „Kad Narodna skupština nije u mogućnosti da se sastane, mere kojim se odstupa od ljudskih i manjinskih prava može propisati Vlada Republike Srbije uredbom u supotpis predsednika Republike Srbije.“ Šta je ovde neustavno? Šta je ovde ono što je protivno Ustavu? Šta je ovde ono što bi predstavljalo povredu ove norme i činjenica na koje sam ukazao? Šta je to što može da se kao kontra argument iskoristi, a da se kvalifikuje – ne, apsolutno netačno je? Jedino što je tačno, tačno je da u ove tri grane vlasti izvršna ne može biti iznad zakonodavne. To je tačno i oko toga ne postoji ni jedna jedina dilema, ali isto tako ne može da postoji ni jedna jedina dilema u pogledu ustavnosti uvođenja vanrednog stanja. Na samom kraju želim da istaknem još nešto što je jako važno reći. Mi socijalisti u poslaničkog grupi SPS, što se tiče 1. maja, pozivamo građane da zbog svog zdravlja poštuju mere koje su na snazi, da čuvaju sebe i čuvaju druge, a sasvim smo sigurni da će svi slobodoumni levo opredeljeni građani i te kako dobro znati da ovaj praznik proslave na način kako ovo stanje nalaže, kako nalaže ova situacija, a simbol 1. maja ostaće večit i on se nikad neće promeniti upravo zbog toga što se radi o prazniku posvećenom ogromnom broju građana celog sveta koji ga praznuju. Pozivam sve narodne poslanike da podrže sve predloge Vlade, kada je u pitanju naša obaveza da potvrdimo validnost uvođenja vanrednog stanja i da potvrdimo ispravnost i pravnu pravilnost uredaba, odnosno mera koje su donete zbog vanrednog stanja. Hvala. (Vojislav Šešelj: Replika.)
Hvala, gospodine Jovanoviću. Reč ima dr Vojislav Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo, ja bih ovde postavio pitanje Neđi, kako se ono preziva, Jovanoviću, pre svega, kao advokatu – kako on može da kaže da se ne može osporavati odluka Ustavnog suda? On je kao advokat morao do sada biti u situaciji više puta u svojoj praksi da osporava odluku Ustavnog suda. Ova država je prihvatila bez našeg učešća da se i nakon odluke Ustavnog suda pravna zaštita može tražiti od Evropskog suda za ljudska prava. Moram predavanje da ti držim što si morao da učiš na pravosudnom ispitu. Kako ti kao advokatu nije smetalo što se sudi ljudima preko video-linka, što stražari sede sa čovekom u zatvorskoj ćeliji, a njemu se sudi u sudnici? Kako ti to nije zasmetalo? Imali smo i slučajeve da je neko uredbu dopunio, i Nebojša Stefanović, a nije imao pravo na to, pa je to posle, kako se to kaže, konvalidirano, da li je tako? To je Vlada posle ispravila. Čini mi se nešto da je i Zlatibor Lončar tako zabrljao, pa su ljudi trebali da se naviknu da samo Vlada uz potpis predsednika Republike, kao formalnog šefa izvršne vlasti. Po definiciji, predsednik Republike je formalni šef izvršne vlasti. Mogli su to doneti, ali je potrebna kad-tad potvrda parlamenta. Ovde je osnovno pitanje – ko je utvrdio da parlament ne može da se sastane? Ko je to utvrdio? Gde je taj akt da kaže neko – pokušali smo da sazovemo, nije moglo?
Hvala. Reč ima Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Pre svega, voleo bih da pogledamo transkript mog izlaganja. Ni jednom jedinom rečju, ni jednim jedinim slovom nisam rekao da se ne mogu osporavati odluke Ustavnog suda. Rekao sam samo jednu jedinu rečenicu iza koje čvrsto stojim. Mi ne možemo uzurpirati nadležnost Ustavnog suda, jer je jedino Ustavni sud nadležan da ocenjuje ustavnost ili neustavnost pojedinačnog akta, na kraju krajeva, i odluke Skupštine Republike Srbije. Niko drugi i tu supremaciju pravno niko ne može ni imati. To su bile moje reči i iza tih reči kategorički stojim. Što se tiče mera, isto tako sam rekao i precizno ću ponoviti, mere su u funkciji otklanjanja uzroka vanrednog stanja. One moraju imati neku svoju delotvornost. Da li je imaju, imale su, neki rezultati pokazuju, vreme će pokazati do kraja. Ono što je najvažnije, postoje pravne okolnosti oko koje je struka podeljena. Malopre je komentarisano oko suđenja preko skajpa. Kao advokat, slažem se da postoji mogućnost da dođe do povrede načela neposrednosti u postupku, da dođe do mogućnosti povrede načela pravičnosti u postupku. Da li je možda trebala izmena ZKP-a u tom pravcu? Da li je bilo vremena da se uradi izmena ZKP-a? Ono što je bitno, bitno je reći da li je ta mera bila u funkciji otklanjanja uzroka zbog kojih je zavedeno vanredno stanje? Jeste. Da li ta mera ima svoju delotvornost kad štiti prisutne od mogućnosti zaražavanja? Da. To struka kaže. Da li se Skupština mogla sastati? U članu 200. stav 5. Ustava Republike Srbije nigde nije propisano ko će da utvrdi razlog nemogućnosti sastajanja, niti je to dato u nadležnost Skupštini. Ali sam zato vrlo precizno rekao da postoje tri okolnosti koje se moraju imati u vidu kada se donosi odluka od strane onoga na koga Skupština prenosi ovlašćenje da donese ove mere. To je u ovom slučaju učinjeno. Hvala.
Hvala gospodine Jovanoviću. (Vojislav Šešelj: Replika.) Gospodine Šešelj završavamo krug replika. Molim vas, znate da sam vam dao i mogućnost iako je bilo više za povredu Poslovnika. Biće prilike. (Vojislav Šešelj: Mislio je na mene.) Molim vas. Nije vas spomenuo. Sad nemam osnov nikakav. (Vojislav Šešelj: Samo ovo da kažem.) Doktore Šešelj, nemam stvarno osnov, ne mogu sada da vam dam. (Vojislav Šešelj: Sa mnom polemiše čovek.) Biće prilike. Ali, nije vas spomenuo. Idemo dalje. Milena Turk ima reč. (Vojislav Šešelj: Moram sveže da mu odgovorim.) Molim vas za razumevanje. Znate da ja uvek gledam da uvažim svakoga, čak i kad nema stopostotnu mogućnost uvek dam reč. Hvala vam, profesore, na razumevanju.
Hvala predsedavajući. Uvažena predsednice Vlade, uvaženi ministri, na samom početku želela bih da kažem da sam zaista ponosna na odgovor države Srbije na pandemiju Koronavirusa, na odgovor našeg zdravstvenog sistema, na rad svih zdravstvenih radnika u Srbiji, na rad svih zaposlenih u Policiji i Vojsci Srbije, na sve one građane koji su krajnje disciplinovano sledili preporuke Kriznog štaba. Posebnu zahvalnost dugujemo zaista volonterima koji su ne štedeći sebe, rizikovali svoje zdravlje i stavili se na raspolaganje svojim sugrađanima nastojeći da im svakodnevno dostavljaju sve namirnice, lekove, kako im ništa ne bi nedostajalo tokom ove pandemije. Odgovor Republike Srbije je bolji od mnogo razvijenijih zemalja, jer smo zaista pravovremeno, odgovorno i odlučno doneli određene mere slušajući isključivo ono što stručni članovi ovog štaba kažu. Dobar odgovor Republike Srbije leži delom i u tome što je Srbija ekonomski stabilna zemlja, što je budžet Republike Srbije mogao da podnese i ovo što smo do sada preduzeli, a naravno i mere koje su predviđene za budući period kao podrška poljoprivredi i privredi. Isto tako, dobar odgovor leži u tome što Srbija zaista uživa ugled u svetu i što se može osloniti na svoje prijatelje. O tome svedoči i velika količina pomoći koja je stigla iz Kine, iz Rusije, iz EU, pomoć u vidu zaštitne opreme, u vidu respiratora kada nam je to bilo zaista najpotrebnije, ali i pomoć koja je stigla od stručnjaka koji su bili spremni da podele svoje iskustvo i znanje sa našim lekarima. Dakle, Srbija je sve odluke donela krajnje odgovorno i pravovremeno u cilju zaštite zdravlja i života ljudi i veliki je napor uložila u uspostavljanje kapaciteta i resursa kako bi ova borba bila što efikasnija. Istovremeno i paralelno sa ovom borbom rađeno je na pripremi paketa mera podrške i privredi i poljoprivredi. Kada je o privredi zaista velika podrška svim onim poslodavcima koji nisu otpustili više od 10% radnika jer želimo da sačuvamo svako radno mesto i upravo ova podršaka se ogleda u odlaganju isplate poreza i doprinosa. Dakle, mere podrške privredi koje se odnose na odlaganje plaćanja poreza i doprinosa tokom trajanja vanrednog stanja, ali isto tako o i na obezbeđivanje tri minimalne zarade za zaposlene u kontinuitetu od tri meseca. Zaista ovo pokazuje koliko je državi svako radno mesto važno, koliko je važno da našu privredu očuvamo i da nakon završetka ove pandemije ona nastavi da se razvija i oporavlja. Takođe, za podršku poljoprivrednicima predviđeno je 2,6 milijardi, što je zaista izuzetno značajno i biće im od velike koristi u budućem periodu, a paralelno sa time, tokom trajanja ove epidemije nijednom nije dovedeno u pitanje da li će penzije biti isplaćene na vreme, kao i socijalna davanja svim korisnicima Centra za socijalni rad. Naravno, ne samo da to nije bilo dovedeno u pitanje, već je svaka lokalna samouprava donela određene mere kao podršku svojim građanima, pa su tako lokalne samouprave organizovale pripremu paketa sa prehrambenim proizvodima koji su namenile upravo penzionerima, upravo korisnicima centara za socijalni rad, koji su im dostavljeni na kućno adresu kako bi lakše prebrodili ovaj period pandemije i kako bismo pokazali solidarnosti i zajedništvo tokom ovog zaista teškog perioda. Uz sve ovo što je Republika Srbija radila uspostavljene su Kovid ambulante koje su funkcionisale, organizovana je nastava na daljinu, uspostavljeni su volonterski centri. Sve vreme su prodavnice bile dobro snabdevene. Uspostavljena je proizvodnja i alkohola i zaštitne opreme i respiratora. Dakle, nastojali smo da obezbedimo da svaki segment funkcioniše i zaista moram da napomenem da su tokom prvih dana epidemije da je doneta odluka da se zdravstvenim radnicima kao podrška i kao zahvalnost za njihov težak rad i plate trajno povećaju u iznosu od 10%. Dakle, poseban akcenat će nakon ove pandemije biti stavljen na podršku privredi i poljoprivredi, ali ono što je jako važno je da je ministar finansija izneo da kapitalni proizvodi neće stati, odnosno da će se nastaviti u punom kapacitetu i izgradnja koridora i izgradnja bolnica, škola i mene jako raduje što će se i izgradnja Moravskog koridora nastaviti u punom kapacitetu jer je to naša budućnosti i to je tempo, na koji smo navikli da se naša zemlja u proteklih nekoliko godina od kada je na čelu SNS i Aleksandar Vučić, da se njime Srbija razvija. Za to vreme deo opozicije stoji na stepeništu ovog visokog doma i danima su pozivali da se sazove sednica Narodne skupštine i da se na kraju na toj sednici ne bi ni pojavili. Time su pokazali do koje mere su licemerni, do koje su mere spremni da zloupotrebljavaju ovu temu, do koje mere su spremni da se bave politikanstvom, da se bave nekim sitnim, ličnim interesima i zaista su pokazali da su spremni da bez ikakve odgovornosti se isključivo bave strančarenjem i politikanstvom. Bez ikakve odgovornosti oni pozivaju na kršenje mera koje su predložili i propisali lekari i veoma je komforno iz udobnosti svog doma u udobnoj fotelji sa pristupom interneta prosto tražiti zamerke i greške onima koji rade svakodnevno na terenu, meriti rastojanje da li su sve po propisu uradili, uporno tražiti svaku grešku i zamerku onima koji se trude da obezbede sve što je neophodno građanima, onima koji se trude da ova borba sa ovim virusom bude što uspešnija i da iz ove borbe izađemo kao pobednici. To su zaista beskurpulozni ljudi koji se tokom trajanja ove pandemije nigde nisu pojavili. Nisu se pojavili ni da ponude pomoć, ni da ponude sredstva da uplate, da volontiraju. Iz udobnosti svog doma su jedinio znali da kritikuju i da se bave prikupljanjem jeftinih političkih poena. Dakle, politizuju čitavu ovu pandemiju, umesto da zastupaju interese građana koji su ih ovde uputili, koji su ih ovde delegirali da se za njihove interese bore. Za to vreme napadaju one koji rizikuju svoje zdravlje i koji su svakodnevno na terenu sa svojim građanima, napadaju predsednika, napadaju njegovu porodicu, njegovu decu i to je jedino što umeju i jedino sredstvo koje koriste. Opasnost još uvek nije prošla. Još uvek se ne smemo opuštati jer dovodimo u pitanje sve ove mere koje su dale rezultate i uspeh koji smo do sada postigli. Zato moramo imati na umu da sve vreme pratimo preporuke struke, Kriznog štaba i da prosto na umu imamo da nam je jedini cilj da sačuvamo zdravlje i živote ljudi. Srbija se do sada borila. Srbija će nastaviti da se bori. I iz ove borbe sa pandemijom izaći ćemo sigurno kao pobednici. Hvala vam.
Hvala gospođo Turk. Reč ima Snežana Paunović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Poštovana predsednice Vlade, uvaženi gospodo ministri, kolege narodni poslanici i, pre svega, građanke i građani Srbije, dva puna dana razgovaramo o uvođenju vanrednog stanja koje je posledica Koronavirusa, o tome da li je Skupština trebalo ranije da se sastane ili ne i sve tvrdnje su po malo tačne. Ono što ipak nisam očekivala da ću dva dana slušati u parlamentu Srbije jeste jedno političko nadgornjavanje koje nije zabranjeno, ali nekako mi se čini da je na početku ove pandemije Korona bila tolika pretnja da smo svi bili u strahu. Ja sam sebe pitala, kao neko ko je takođe bio možda kritičar načina na koji se radi, ili neko ko se nije do kraja slagao, šta bih tačno uradila da sam bila na nečijem mestu? Taj strah za ljudski život, bez razlike da li je svoj ili svoje porodice, svoje dece, svojih roditelja, ume da prevlada. Ne znam kako bi se svi mi kao poslanici osećali da nas je neko pozvao 14, 15. ili 18. marta da sednemo i pod ovim uslovima, slažem se, ovo je bilo moguće uraditi možda i tada. Pretpostavljam da je struka koju smo slušali 40 dana procenila da to nije pametno, da to nije bezbedno i, na kraju, da nije neophodno. Neko je od kolega rekao da nas je Korona naučila mnogo, ja se tu slažem, i naterala nas je da uradimo još nešto, a to je da mnogo čitamo. Pa je tako jedan procenat nas koji se bavi politikom napokon pročitao i Ustav. Nismo imali tu naviku pre nego smo došli do ove faze da nekoga treba kritikovati. Možda je bilo i stripova koji su se čitali, tako se ubijalo vreme, nije to loša zanimacija, ali ono što sam htela da kažem a da nema veze sa stripovima i da ne bih napravila komediju ni od sebe, ni od ove diskusije, ili da se ne bih uklopila u pokušaj, to je da, svi ste rekli, dugujemo zahvalnost medicinskim radnicima i ja mislim da se kao nacija nikada nećemo odužiti tom sistemu koji nismo poznavali, ja to moram da priznam. Nismo shvatali koliko je to teško. Ali, ne dugujemo zahvalnost samo njima. Dugujemo zahvalnost radničkoj klasi, jer je samo ta grupa ljudi radila. Bez razlike da li govorimo o rudarima, da li govorimo o ljudima koji su radili u elektrodistribuciji, o radnicima u supermarketima, o radnicima na Južnom toku, odnosno Turskom toku, na deonici od nekoliko kilometara, koja nijednog trenutka nije stala, ljudima koji su rizikovali svoje živote, a zahvaljujući kojima mi nećemo imati ekonomski problem koji će imati neki drugi. Ništa posle Korone neće biti isto, to je sigurno, ne u Srbiji, nego globalno. Ono što nam donosi sutra, o tome ćemo, pretpostavljam, sutra, pošto smo se ova dva dana bavili onim juče. Ono što je sigurno je još jedno. Ovaj parlament će podržati odluku o uvođenju vanrednog stanja. Da li je trebalo to kritikovati i osvrnuti se, slažem se, ali i dalje tvrdim da smo mnogo vremena potrošili na nešto što je juče. Volela bih da parlament Srbije više energije ulaže u ono što je sutra. Vlada Republike Srbije je radila u svom punom kapacitetu, onoliko koliko je svaki od resornih ministara dobio zadatak ili dobio prostor. Neke smo manje a neke više imali prilike da vidimo u medijima, ali to ne znači da su neki radili većim a neki manjim intenzitetom. Mislim da je svako od njih imao zadatak i mislim da je odgovorio svom zadatku. Ako bismo krenuli da skupljamo političke poene, ja bih mogla da ovoj izjavi dodam još nešto, ali mi zaista to nije namera. Namera mi je da se zahvalim i građanima Srbije koji su razumeli pre svega okolnosti u kojima se nalazi ceo svet, pa i naša mala Srbija kao deo toga, namera mi je da pozdravim i sve građane srpskih enklava u južnoj srpskoj pokrajini, koji su takođe pratili preporuke Vlade Srbije, iako moram reći da i ono što je tzv. Kosovo uvelo kao mere, nisu mere ni za kakvo poniženje, već su bile vrlo kvalitetno preporučene. Dakle, sve je to naša zemlja i sve su to naši ljudi. Najpre i najviše na čemu želim da čestitam ministru Lončaru, to je na video razgovoru sa tzv. ministrom Kosova, jer mislim da ste na taj način pre svega ohrabrili ljude koji žive u uslovima koji uopšte nisu humani. Trebalo je iskoračiti i hvala vam na tome. Zato imate moj dubok naklon. Uostalom, što se struke tiče, ja se ne razumem, niti bih vas kritikovala, niti bih vas hvalila. Ja bih mogla i da odgovorim na ova dobacivanja, ali prosto neću, zato što nemam nikakvu potrebu za polemiku sa vama, iako ste mi beskrajno dragi. Ono što je važno i što ću reći na kraju, oslanjajući se na Neđinu izjavu, a tiče se one rasprave o 1. maju, o Međunarodnom prazniku rada, ljubazno vas molim, Međunarodni praznik rada je radničke klase i sve ostalo su naše navike. Usvojili smo ih svi… (Vojislav Šešelj: Zašto koljete onda jagnjad?) To nam je ostalo od ovih koji su protiv 1. maja, oni su, kažu, vazda voleli jagnjad. Najvažnije je ostati svestan sebe. Zato molim, niti je Korona prošla… Predsedavajući, da li biste vi meni omogućili da govorim, bez da imam dobacivanja, ne čujem sebe? (Predsedavajući: Molim vas da omogućimo poslanici da govori.) Dakle, ako sam struku razumela, Korona nije prošla. Ako sam razumela lekare, mi jesmo u jednoj ravnoj liniji i u nadi da će se sve to završiti. Ali, naše sutra je i dalje neizvesno, kada je u pitanju Koronavirus. U tom smislu je možda bilo pametnije da smo i naše diskusije skratili, bilo bi bezbednije za 500 ljudi, koliko je učestvovalo u radu ovog parlamenta. U nadi da ćemo ipak pobediti Koronu, jer ja verujem u Srbiju i srpski narod, ovde ću završiti svoju diskusiju i podržati mere Vlade i odluku o uvođenju vanrednog stanja, iako je u samom startu možda i nisam razumela. Hvala.
Hvala gospođo Paunović. Reč ima gospodin Vladimir Đurić. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Poštovani građani, nadam se da ste svi dobro. Ne biti u Skupštini u danima ovako vanrednih okolnosti znači duboko ne razumevati ulogu narodnog poslanika i unapred bežati od odgovornosti. I ovo se odnosni jednako i na vlast koja je tek posle 40 i više dana odlučila da sedne u skupštinske klupe. Tri su teme najvažnije na današnji dan, kako je upravljano krizom, kolika je šteta, ima li odgovornih za njeno uvećanje i šta radimo dan posle kako bi nakon što preživimo virus, preživeli i ekonomski. Ustavnost proglašenog vanrednog stanja je kako ste rekli juče, naravno u nadležnosti Ustavnog suda, ako se lati svog posla, oslobođen političkog pritiska. Nesumnjivo je da su u najmanju ruku ustavne nedorečenosti zloupotrebljene za suzbijanje demokratije i kritike koja je nužna za napredak društva. Ako su moguća skajp suđenja, Skupština je morala i mogla iznaći način da ranije pokrene svoje aktivnosti i raditi nešto u ovim istorijskim danima, da bi građani bolje uvažili i razumeli situaciju i bolje prihvatili mere. Čak i ako plenum nije bilo bezbedno organizovati, zašto nije onlajn zasedao Odbor za ustavna pitanja da razjasni proglašenje vanrednog stanja. Ako je prošle nedelje mogao zasedati Administrativni odbor da raspravi rebalans skupštinskog budžeta, zašto juče i danas nisu zasedali Odbor za finansije i Odbor za privredu, da rasprave ekonomski paket i rebalans budžeta, već sve to raspravljamo samo ovde u plenumu, zajedno u paketu sa merama šetanja kućnih ljubimaca i pravimo ovde ovu partizansko četničku predstavu o tome šta zapravo predstavlja 1. maj građanima. Dakle, skraćena verzija rebalansa budžeta ima čak 54 strane i tu i te kako ima o čemu da se priča, da bi građani razumeli postoji li plan za ekonomsko preživljavanje nakon što se preživi zdravstveno. Zašto se izbegava demokratska debata, ako je to prilika vlastima da iznesu svoje sjajne argumente, recimo da objasne zašto je opravdano rebalansom budžeta ukinuti devet milijardi dinara Ministarstvu zdravlja za KCS i zdravstveni centar u Jagodini, jer građane brine stanje zdravstvenog sistema pred eventualni drugi talas pandemije. Početak ove krize obeležila je već ova čuvena pres-konferencija o kojoj je danas razgovaramo, za koju smo juče saznali da je bila kruna prvog sastanka Kriznog štaba. Taj sastanak mora da je bio jako dobar ako je tako krunisan. Tamo smo čuli hitove kao što su, šoping u Milanu, najsmešniji virus u istoriji koji postoji samo na „fejsbuku“ i čuli smo da se leči rakijicom. Posle toga smo čuli da ćemo mi vrlo brzo napraviti vakcinu, kao da je to jednostavno otprilike kao i kuvanje te rakijice. I, struci koja je nemo posmatrala sve to, već tada je bačen klip u točkove i otežano je objašnjavanje neophodnosti preduzetih mera građanima, podriven joj je kredibilitet i dovedeno je u pitanje njeno podleganje političkom pritisku već tada na toj pres-konferenciji. Kasnije, propagandno naslađivanje merama, raspirivanje straha nedovoljnim grobljima, apokaliptičnim sms porukama, nelogično optuživanje građana koji su disciplinovano sedeli kod kuće za epidemiološku situaciju, stvorili su utisak da zapravo mi ne živimo borbu protiv epidemije kojom rukovodi struka, već da živimo jedan propagandni šou sa političkim motivima koji je nemački „Špigl“ pre neki dan u svom jednom članku nazvao predsednički horor šou u Korona diktaturi. Posledice ove konfuzije su da danas mnogo građana sa jedne strane misli da su mere oštrije nego što epidemiološka situacija nalaže, a istovremeno misle i da je epidemiološka situacija gora nego što nam vlast u javnosti predstavlja. To je percepcija u javnosti. Dakle, u Srbiji ne žive maloumni i nerazumni ljudi. Ako im se lepo objasni, onako kako je to u dva, tri navrata uradila nemačka kancelarka Angela Merkel, ljudi će razumeti i ponašaće se racionalno i neće biti potrebe da im se svaki dan obraća predsednik sa televizije, iako znamo da on to voli da radi. Ostalo je nejasno, jesmo li mi sekularna država kako Ustav propisuje ili imamo državnu crkvu koja je van zakona, pred kojom predsednik mora da kleči, da je moli da se ponaša razumno i da se istovremeno tolerišu pozivi na kršenje zakona od strane crkvenih velikodostojnika i kršenje zabrane kretanja po crkvenim portama za Uskrs, dok su naši roditelji sami zatvoreni u svojim domovima obeležavali Uskrs disciplinovano pridržavajući se mera. Ova pandemija iskorišćena je i za svojevrsnu spoljnopolitičku propagandu jednog, bojim se, spoljnopolitičkog zaokreta. Dakle, ta udvorička propaganda Kini je došla do, ja bih rekao - danke dojčland nivoa. Mi smo tražili kao Ujedinjena demokratska Srbija da se objave donacije. Do dana današnjeg nisu objavljene. Evo, ja ću sada dati podatke iz baze podataka koju vodi Vlada Srbije. Evropska unija je u poslednjih pet godina samo, Srbiji donirala 1,8 milijardi evra, što je 44 puta više od prvog sledećeg donatora, a to su Ujedinjene nacije. Za zdravstveni sistem u poslednjih pet godina Evropska unija je donirala 160 miliona evra, što je 12 puta više nego Kina. To su samo podaci za poslednjih pet godina. U istoj toj bazi 1,2 milijarde je ruske razvojne pomoći, ali su to krediti, donacije nisu evidentirane i nejasno je da li se igde evidentiraju. Nemam puno vremena, pošto je sve objedinjeno, želeo bih da delegiram jednu temu koja je važna, a izostala je u ekonomskom paketu Vlade, a to je maloprodajna cena naftnih derivata. Dakle, kalkulacija koju smo uradili pokazuje da nema razloga da maloprodajna cena naftnih derivata za evrodizel litru pređe 120 dinara. Ona je trenutno u Srbiji 140, skoro 150 dinara. Ovo je cena evrodizela na OMV pumpi u „Tristerštrase“ u centru Beča, 1,099 evra, to je 129 dinara. Ja sam slobodan reći, zabluda je da maloprodajne cene naftnih derivata u Srbiji ne prate pad cena sirove nafte na svetskom tržištu zbog akciza. Akciza je fiksna, ona ne zavisi ni od jednog varijabilnog imputa. Razlog zašto maloprodajne cene u Srbiji ne prate pad cena sirove nafte je dominantan, gotovo monopolski položaj koji jedna naftna kompanija u Srbiji ima iz političkih razloga i činjenica da sve ostale naftne kompanije prate tu cenovnu politiku i mi imamo svojevrsno kartelsko udruživanje na tržištu maloprodaje naftnih derivata. Ovo je jako važno zato što cena goriva je ključni troškovni imput u privredi koja treba da nam bude osnova za ekonomsko preživljavanje nakon što preživimo virus. Hvala.
Hvala, gospodine Đuriću. Dr Vojislav Šešelj, po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine Marinkoviću, prvo niste smeli da date reč ovom Vladimiru Đuriću, jer je on lopov najobičniji koji je ukrao mandat Saši Raduloviću i nelegalno je u Narodnoj skupštini. Drugo, prećutali ste kada je ovde izneo laž da imamo državnu crkvu koja je van zakona. Srbija je sekularna država i to je dokazala, ali ima posebno poštovanje prema sedam tradicionalnih verskih zajednica. Sve te verske zajednice pravoslavna, rimokatolička, islamska, jevrejska i druge, povinovale su se javnom zahtevu da se izbegavaju masovni skupovi stanovništva u vreme verskih praznika da bi se sprečio napredak epidemije. Taj čovek je istovremeno ovde u Narodnoj skupštini tvrdio da se u Srebrenici desio genocid. Umesto da se zbog toga nalazi u zatvoru, da je dobio 20 godina robije, on dolazi ovde, vi mu dajte reč ako da je narodni poslanik, kao da uživa poverenje građana, kao da je narodni tribun, kao da ne postoji za njega, stoji samo izdajnički sektor kome pripada, ovde se i ponaša kao najgori izdajnik, napada naše prijateljske veze sa Narodnom Republikom Kinom, napada naše bratske veze sa Rusijom, ponaša se kao najgori izdajnik. Ovo je primedba vama da ste prekršili Poslovnik. Niste mu trebali dati reč, a kada je progovorio da imamo državnu crkvu koja je van zakona, trebali ste mu oduzeti reč.
Hvala, dr Šešelj. Smatram da nisam povredio Poslovnik. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? Ne. Hvala. Reč ima predsednica Vlade, Ana Brnabić.
Ja vam čestitam, uspeli ste i vi da dotrčite, da utrčite, da i vi figurativno šutnete predsednika Republike, Aleksandra Vučića. To je valjda najvažnije u ovom trenutku i celoj ovoj raspravi oko borbe protiv Kovida-19. Ne znam kako, zaista ne mogu da razumem kako ste svi pojedinačno stigli da se osvrnete na predsednika Republike Srbije, Aleksandra Vučića, koji je na početku ove borbe rekao da neće politizovati stvari, da se neće baviti političkim obračunima, da neće odgovarati na političke napade, laži, kritike, pretnje dok sve ovo ne prođe. Nije pomenuo ni vas, ni vašu stranku, ni sve ostale druge stranke ni jednom jedinom rečju tokom cele ove borbe, ali ste svi morali da se izređate, da kažete nešto negativno o Aleksandru Vučiću, pri tome naravno zaboravljajući sve ostale stvari koje je čovek uradio i da se smire političke tenzije u Republici Srbiji pozivajući sve ljude iz svih političkih opcija na dijalog oko daljih izbornih radnji i na sve ono što je čovek uradio da kao Srbija dobijemo respiratore, zaštitnu opremu i da budemo spremni tokom ove krize nego mnoge druge bogatije zemlje. Neverovatno je da nema nijedne reči o tome, ali da ste uspeli i vi da utrčite da date jedan svoj doprinos, čisto da se ne kaže slučajno nemojte da vas neko sutra na Tviteru kritikuje kako ste uz Aleksandra Vučića, zato što sedite u ovoj Skupštini, jer naravno, svi znamo koliko su opasni ljudi sa toliko resursa i toliko medija, pa ne daj Bože da vas oni iskritikuju, tako da dobro je da ste i to uradili. Zapljunuli ste se, u redu je. Sad što se tiče mera i toga da li su one ovakve bile ili su bile onakve, da li su bile prestroge ili su vam bile nedovoljno stroge. Kakav je učinak? Ja ću vam reči samo ovako da ne bi dalje dužila. Svetska zdravstvena organizacija je ocenila da je Srbija uspela jako dobro da obavi svoj posao, a pošto nije došlo do eksponencijalnog rasta, tako da epidemija od početka bila pod kontrolom. Ja se ponosim ovim, uspeli smo u tom smislu. Da li je danas svako u Srbiji veći stručnjak od stručnjaka epidemiologa i infektologa sa kojima smo radili i struke koju smo slušali? Jeste, kao što je i najbolji selektor, kao što je najbolji ministar finansija, kao što zna sve bolje od predsednika države legitimnog izabranog, dakle, uvek neko zna nešto bolje. Ja mislim da smo mi slušali struku, najstručnije i najprofesionalnije ljude u ovoj zemlji i da smo i po rečima više puta ponavljam i Svetske zdravstvene organizacije uradili dobar posao. Meni je posebno drago da smo to i uradili i po brojkama koje govore da imamo najmanju smrtnost u ovom delu Evrope, dakle, ne u regionu, nego u ovom delu Evrope, jednu od najmanjih smrtnosti na svetu. Spoljnu političku propagandu smo videli i ja sam rekla, videli smo je kako je nismo do sada, ja mislim u istoriji Srbije videli. Videli smo Dragana Đilasa koji piše tajno EU i žali se, tuži Srbiju, tuži predsednika Republike kako je on dočekao kineske stručnjake koji su doneli medicinsku pomoć, pa prepričava u tom zvaničnom pismu i to kako se predsednik Aleksandar Vučić pozdravio sa kineskim ekspertima koji su doneli pomoć. Takvu spoljno političku propagandu, takvo udvorištvo, zaista nikada do sada nismo videli. Mislim da ni ti zvaničnici EU koji su to pismo primili isto tako nikada nisu videli takvo udvorištvo. I mislim da je verovatno i njih sramota bilo zašto su se našli ljudi pozvani da uopšte moraju da čitaju takve stvari od čoveka koji je predsednik jedne političke stranke i osnivač Saveza za Srbiju, kao što se potpisao na tom pismo. Sada da li mi imamo udvorički odnos prema Kini? Pa, ja se ne bih složila. Mislim da smo nastupili kao partneri i prijatelji i da smo se zahvalili na ogromnoj pomoći i podršci koju su oni dali Republici Srbiji i svim našim građanima i rekli smo hvala. Ne bih rekla da je to udvorištvo, ne bih rekla da je to udvorički odnos prema Kini. Mislim da su oni zaslužili i više zato što su prvi bili tu da daju ogromnu, zaista ogromnu neprocenjivu pomoć u tom trenutku, da pomognu i respiratorima, i zaštitnom opremom, i testovima, i doniranjem čak dve najsavremenije laboratorije i medicinskim stručnjacima. Da li to znači da mi umanjujemo sve ono što je do sada dala EU? Apsolutno, ne. Ne znam zašto mešate te dve stvari. Vi pričate o donacijama EU u poslednjih pet godina i mi smo sve te donacije primili sa zadovoljstvom, zahvalili se i naš put je evropski put, ali mi nismo sada pričali o donacijama u poslednjih pet, deset, dvadeset godina ili šta će biti iza ovoga. Mi smo se zahvalili na podršci koju smo dobili tokom borbe protiv korona virusa. Na tim donacijama ranije smo se zahvaljivali ranije i hvala im beskrajno. Kao što sam ja dočekala avion, kargo avion sa podrškom EU. Imala dva događaja sa ambasadorom Sem Fabricijem, da se zahvalim na svih petnaest letova koji su oni platili. Dakle, čini mi se da smo se svima zahvalili po zasluzi, sve ovo ostalo, bilo je vremena za to. Na kraju krajeva, nismo ni na vlasti deset godina, pa ti koji su pre, mogli su da se zahvaljuju ako mislite da nisu dovoljno zahvaljivali. Ja ne znam, to je na njima, možete da raspravite tu, kolege su vam. Ponovo, Srbija je uradila dobar posao. Svako je general posle bitke. Svi mi imamo pravo da mislimo da smo stručni u svakoj oblasti više nego stručnjaka koji su nas savetovali. Lično mislim da je dobro što smo slušali struku, a ne kvazistruku i svakog onog ko je mislio da zna bolje od te struke. Nemojte se pridružiti onima zato što zaista mislim da niste ni licemeri, ni politikanti. Nemojte, zato što se plašite napada na tviteru i napada tajkunskih medija, nemojte se pridruživati onima koji smatraju ovaj virus za svog saveznika samo kako bi mogli da napadnu Aleksandra Vučića iz bilo kog razloga. Mislim da to nije u redu i mislim da niste jednostavno takav čovek i generalno, dakle, nemojte da lažete, da se obraćao svaki dan, nije se obraćao. Neki drugi lideri svetski jesu i to je potpuno u redu. Da li ja mislim da je trebalo da se obraća svaki dan? Pa, mislim da je našao pravu meru i da se obraćao svaki dan šta bi bilo loše i u tome. Ali, su ljudi rekli, hoćemo da slušamo struku, pa ste slušali struku, pa ste onda rekli zašto ne slušamo političare. Tako da se tih igrica ne igramo u krug. Hvala vam.
Nemate pravo na repliku. Nemate osnova za repliku, imamo još 28 poslanika. Moram da saslušam i šire poslanike, a ne jedni te isti samo. Ima poslanika koji čekaju dva dana da se obrate. Reč ima narodni poslanik Goran Kovačević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, predsednice Vlade, kada se bavite ekonomijom onda naučite jednu stvar, kad dođe kriza morate da budete efikasni i efektivni, pa ću ja pokušati da danas u raspravi ono što stane u dvadeset minuta u raspravi o budžetu skupim u tri minuta, zato što je teško vreme i teško vreme podrazumeva da brzo i jasno radimo. Srbija po nivou izdvajanja, praktično govoriću u tezama, ulazi u deset zemalja u svetu. Nabrojali ste ih juče, ali ste zaboravili da kažete da su to zemlje koje imaju labavu monetarnu politiku, imaju pravo vučenja, finansiraju iz primarne emisije svoje programe, mi finansiramo iz finansijskih sredstava fiskalnih. Pet zarez jedna milijarda, 50% budžeta ili 10,11% BDP je čist prihod koji je ova generacija, ova Vlada napravila od 2014. godine. Nemamo posledice, kaže MMF za mere koje donosimo, posledica neće biti. Nemamo inflatoran očekivanja, imaćemo mali pad društvenog bruto proizvoda, imaćemo rast od sedam posto, gotovo najveći posle korone. Aleksandar Vučić 2014. je sidro ovih mera. Da nije bilo toga, mi 2014. godine, da je bilo kriza 2014. godine, 2012. godine, 2000. godine ni za rukavice ne bi imali, tražili bi novac, pozajmljivali, ne bismo preživeli ovu krizu. Aleksandar Vučić, vi kažete fiskalna reforma, ja kažem promena ekonomskog sistema. Aleksandar Vučić, SNS, Skupština promenila je od 2014. godine ekonomski poredak u Srbiji i promenila je društvo. Bili smo u pravu kada smo vas upozoravali u raspravama o budžetu, da će doći ekonomska kriza i da ona neće biti izazvana iz Srbije. Ekonomska kriza je došla sa strane i nije posledica Korona virusa. Svi smo znali koji se ozbiljno bavimo makroekonomijom da ćemo imati ekonomsku krizu. Nemačka je 2019. godine, završila sa -02,00 po tromesečjima ekonomski rast, Italija je bila u tehničkoj recesiji, Amerika je imala rast društvenog bruto proizvoda i nivo nezaposlenosti koji raste zbog deficita. Kristina Lagard, kaže 2018. godine - Kriza je tu, može da nastupi svakog dana. Ovo je kuća bez krova, lepo je vreme ali oblaci su tu, padaju, biće oluja i svi će da budu pogođeni. Zemlje koje imaju veliki tercijalni sektor, koje su na finansijskim tržištima mnogo bliže, biće mnogo više pogođene. Zemlje koje imaju realnu ekonomiju, kao Srbija, biće manje pogođene. Vlada Srbije, Srbija je kao retko kada u istoriji spremno dočekala ovu krizu zato što smo imali mere i deficit koji ne postoji četiri godine. Stepen zaduženosti javnog duga 48%, prosečna zaduženost u Evropi 80%. Neke zemlje, 110%, 120%. To nam je gep. Kad kažu imaćete deficit, imaćemo ga. Tako kaže klasična ekonomska teorija – kada je srećno vreme zarađuješ i spremaš se za krizu, kada je kriza, zadužuješ se. Mi imamo sreću da imamo 40% prostora da se zadužujemo i u pravu je predsednik Vučić kad kaže, idemo na … 60%, ali ne treba izbegavati 80% jer će evropske zemlje brže da rastu. Ne znamo šta nas čeka. Mere Vlade su mere za danas kada sedimo kući. Zaboravljaju prve mere koje smo doneli. Kada izađemo iz kuće, kada vidimo kako privreda diše, kada vidimo kako izgleda globalna ekonomija, ko zna šta nas čeka, doći će nove mere, fiskalne i monetarne. Doći će i izmene sistemskih zakona. Ja se nadam da ih neće biti, ali će možda doći zato što svet posle ove krize verovatno neće biti isti. Kada kažu – neće postojati globalizam. Pa, ove rukavice, Kina je tu zbog globalizma. Da nema globalizma ne bismo ni mi imali ove maske. Globalizam će da preživi, zato što je to normalna stvar. Danas se nalazi u promeni, danas se ne nalazi u ravnoteži, ali ravnoteža će se uspostaviti za pet, 10 godina. Sa kojim igračima? Kakvim rasporedom moći? Ko će biti u toj situaciji da dominira? To je druga stvar. Kakva će biti pravila? Verovatno malo promenjena. Sve velike promene su nastupale tako što su počele socijalno ili zdravstveno, a završavale se ekonomski i na kraju dovodile do promene moći. Vlada Srbije u principu raspravlja o tri stvari koje bih ja hteo da pomenem. Prva stvar – plate koje smo isplatili minimalno tri meseca. Prošao sam pet minuta, požuriću. Kad je to Srbija uradila? Kad je to Srbija uradila? Kažu ne treba da isplatimo 100 evra. Pa, treba da isplatimo. Pa, pazite, protiv nas su kvaziekonomisti koji nam kažu – ne treba da povećavaš penzije, ne treba da povećavaš plate, ne treba da daješ jednokratnu pomoć penzionerima, ne treba da daješ pomoć 100 evra građanima. Pa, ljudi mrze Srbiju. Kad god hoćemo nešto da uradimo za srpski narod, za Srbiju, da im kažemo – hvala što ste s nama, što se borimo, što od ovde države pravimo drugačiju državu, oni kažu – nemoj. Pa, nije ovo 2008. godina, kad sve što su imali davali tajkunima za koje rade. Još jedna mera, niko je ne pominje, a to je korporacijske obveznice. Da kažem da ja razumem da je to olakšana procedura, jeftinija procedura, ali predsednice Vlade, moj savet je, verovatno ste i vi pri tom razmišljanju, to je mehanizam kako čuvamo radna mesta, kada vam kompanije koje trenutno budu u problemu zbog globalne nepostojanja globalne tražnje, nađu se u problemu, to je mehanizam da Vlada Srbije kupi nelikvidne kompanije i obezbedi radna mesta. To je mehanizam kako Vlada Srbije dobre programe srpske može da isfinansira. Još nešto, mi imamo u ovoj Skupštini tu prednost da ponekad otvaramo teške teme i otvarali smo ih. Kad niko nije govorio da će biti ekonomska kriza, ja sam govorio, vi ste pratili, vi ste govorili. Danas niko ne govori ni o inflaciji. Pazite niko, niko ne govori o inflaciji u svetskim okvirima, o inflaciji u Evropi. U Srbiji neće biti, fantastični su nam makroekonomski pokazatelji, ali inflacija je samo jedna stvar koja nam fali za potpunu ekonomsku oluju. Ne govorimo o inflaciji od 20%, 30%, inflacija u EU je 1,6, ako bude na 3, 3,5 stvari se opasno menjaju, Vlada Srbije, Jorgovanka Tabaković, vi, naravno, kao predsednik Vlade treba da smislite i da budemo spremni u tom trenutku kako ćemo da reagujemo. Rekao sam da ću pričati tri minuta, izvinjavam se drugim kolegama, sedam minuta. Ali, dame i gospodo, kada dođe ovako teško vreme, prva stvar koja je bitna je zdravlje, ekonomska kriza dođe, prođe, ošteti nas, ali je zdravlje najbitnija stvar. Dame i gospodo, kada imate jaku državu, kada imate jakog predsednika države koji vodi državu, kada imate Vladu na čelu sa premijerom koji ga prate i vodi državu, onda i ekonomska kriza, i zdravstvena kriza nije lakša, ali je lakše preživimo.
Reč ima narodni poslanik Olena Papuga. Izvolite.
Hvala, predsednice. Poštovani svi, pandemija, naravno, to smo čuli danas i juče, ne može da se predvidi, ne može da se predvidi sve ono što će se dešavati u pandemiji, ali svaka država, po preporuci Svetske zdravstvene organizacije mora da donese zakone koji se tiču zaraznih bolesti i raznoraznih pandemija. Narodna skupština Republike Srbije je 2016. godine, donela Zakon o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti. Taj Zakon u članu 9. definiše izradu programa za sprečavanje zaraznih bolesti, a član 14. se definišu mere za zaštitu stanovništva od zaraznih bolesti i način njihovog sprovođenja. Ja se pitam da li je Ministarstvo zdravlja formiralo komisije i da li su te komisije izradile taj program i da li su izradile mere za zaštitu stanovništva od eventualnih zaraznih bolesti, odnosno pandemija. Ministar zdravlja po tom zakon je taj koji vodi celu priču i njemu je dato ekskluzivno pravo da se brine o tome. Danas stalno ministar zdravlja pita struku, jednostavno znam da o tome treba da odlučuju epidemijolozi i struka koja je zadužena za te bolesti, ali ipak mislim da svu priču o današnjoj pandemiji COVID – 19 u Republici Srbiji je trebao da bude možda vidljiviji ministar zdravlja. Pitam da li smo u tim merama i u tom programu postupili i da li smo edukovali stanovništvo kako treba da se ponaša u pandemiji, kako medicinski radnici treba da se ponašaju, ne samo na svojim radnim mestima, nego i u svom okruženju jer ipak imaju mnogo više znanja o tome šta čini ta bolest? Drugi zakon koji treba pomenuti je Zakon o smanjenju rizika od katastrofa u upravljanju vanrednim situacijama, a Zakon je donesen 2018. godine i predviđa opet izradu strategije za smanjenje rizika od katastrofa i upravljanje u vanrednim situacijama, a član 12. predviđa procenu rizika od katastrofe. Da li mi imamo sve to urađeno? Ja nisam iz medicinske struke, ali me interesuje da li je Republika Srbija, Ministarstvo zdravlja, Vlada, na neki način, Komisije, sve to oformila i da li mi to imamo urađeno? Postavljam, takođe, pitanje – da li su ta dokumenta bila dostupna našem stanovništvu da bi se onom ko je već zainteresovan na neki način o svemu tome edukovao? Zato u današnjim diskusijama vidimo da su se ljudi kad se pojavila pandemija, kada smo saznali šta ona sve donosi, kako zemlje u regionu ili zemlje u svetu, u našem okruženju, prvo i prvo Italija, reaguje, šta se dešava, u našem stanovništvu je preovladao u prvim tim momentima strah jer nismo znali kako da se ponašamo i šta nas čeka. Rekla sam na početku da ne znamo šta nas čega, ali je možda ranije ipak trebalo da se radi na toj edukaciji stanovništva. Pitam ministra zdravlja – kako misli da reši taj problem? Jer, mislim da će biti možda i nekih tužbi i nezadovoljstva ljudi, 400.000 ljudi je došlo, da kažem, iz sveta, na granicama, kada su ulazili, u tom momentu kada je već bilo vanredno stanje nisu dobijali uputstva kako treba da se ponašaju, čak su se vratili kući, pa su posle tri dana saznali da trebaju da budu u izolaciji i tako dalje. Znači, zašto nisu odmah na granici preuzete te mere i nije rečeno ljudima šta kada dođu kući treba da preduzmu i gde treba da budu i koliko vremena itd? Danas smo jako malo pričali o rebalansu budžeta zato što smo u toj situaciji pandemije, pa na neki način hoćemo svi da se to što pre reši, a nadamo se da će to biti ubrzo, ali nekako u podsvesti svi znamo da će to još dugo da traje. Nismo razgovarali o onoj strani rebalansa. Ja ću se osvrnuti na rebalans budžeta koji se donosi u AP Vojvodini, a koji je umanjen. Najveći gubitnik u budžetu za 2020. godinu je bila AP Vojvodina, jer znamo da je budžet AP Vojvodine bio manji skoro za polovinu od budžeta Beograda. Danas pričamo o tome da će budžet AP Vojvodine ovim rebalansom sa 77,8 milijardi dinara biti umanjen na 73,6 milijardi dinara. To znači da će AP Vojvodina dobiti ne samo manje sredstava, nego ne može da računa na transferna sredstva koja su joj preko potrebna. Lokalne samouprave ne mogu da računaju na svoja sredstva koja treba da potroše za poljoprivredno zemljište, za kulturu, itd. Svi smo svesni da, jednostavno, sada ne možemo da razgovaramo o nekim sferama života koje se tiču sporta, kulture itd, da nam je najvažnije da deo stanovništva koji je siromašan, koji je bolestan itd, da mu se pomogne, ali mislim da nije trebalo to sve da se zalomi na neki način na Vojvodini, a posebno mislim da će u svemu ovome jedan deo stanovništva od koga cela država zavisi, a to je poljoprivreda, da će u AP Vojvodini najveći udar osetiti poljoprivrednici koji su i ovako i onako, da kažem, na neki način svim ovim ubijeni u pojam. Prvo i prvo, nisu mogli da u ovoj setvi da ulože određeni novac u đubrenje zemlje. Velika je suša već sada. Mnogo voćnjaka je smrzlo zato što znamo kakvo je bilo vreme pre dve nedelje, tako da nećemo sigurno očekivati toliki rod koji bi mogao da pomogne našem stanovništvu na neki način na jesen. To što se zakida poljoprivredi i poljoprivrednicima, mislim da je jako pogrešno jer ćemo videti na jesen da ćemo na neki način od te poljoprivrede zavisiti. Vidimo da Amerika ovih dana izjavljuje da nema dovoljno mesa. Mislim da i naše stanovništvo će sve više na jesen videti da smo više trebali da pomognemo baš poljoprivredi, jer u poljoprivredu ne treba toliko da se ulaže kao u neke druge grane koje možda će počinjati posle ove pandemije od neke nule. Poljoprivredi je trebalo više da se pomogne, jer, kažem, još jednom ćemo imati veliki problem. Pokrajini se umanjuje i iznos, a to su planirana sredstva za pronatalitetnu politiku u iznosu od 288 miliona dinara. Znamo šta to znači, znamo koliko se stanovništvo iseljava, da su nam porodice male, koliko imamo starog stanovništva, tako da mislim da je ova mera jako pogrešna. Materinski dodatak će i dalje iznositi 15.000 dinara, ali se smanjuje iznos opet na porodicama koji je namenjen za poboljšanje uslova stanovanja za porodice sa troje ili četvoro dece, i to sa 300 miliona na 100 miliona dinara, tako da tih 100 evra koje će Vlada dati stanovnicima, mislim da neće uopšte pomoći, da su sva ona sredstva… Ne znam odakle će se obezbediti po tih 100 evra svakom stanovniku? Bolje da se nije smanjivao budžet i da se tim rebalansom nisu umanjivala sredstva poljoprivredi i porodicama. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nataša St. Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana premijerko, poštovani ministre, poštovane kolege narodni poslanici, ovo nije sednica kao ostale. Osećam se kao u filmu „Dan posle“. Isto mesto, isti ljudi, ali mi nismo isti. Neki od nas su izgubili drage ljude, nekima su se prijatelji ili rođaci razboleli, ali, ono što je sigurno, svi smo bili u strahu od nepoznatog neprijatelja i brinuli za one koje volimo. Ima puno zemalja u svetu koje nisu odmah shvatile ozbiljnost situacije i moglo bi se štošta zameriti njihovim vladama, na usporenoj reakciji. Da li ste pročitali ili čuli opoziciju tih zemalja da iskorišćavaju ovu vanrednu situaciju i da rade samo promociju, da blate vlast u toj zemlji? Odgovor je – ne. Nema samo Srbija neistomišljenike vlasti. Namerno ne kažem opoziciju, jer to podrazumeva neku ideju, neki plan, program. Ovde toga nema, samo bezobrazluka, kritizerstva, ismejavanja i napade na sve i svakoga. To se, naravno, ne odnosi na svu opoziciju, nego na one glasne pojedince koji su komentarisali da li je neko previše doteran ili premalo u ovoj situaciji kada se spašavaju ljudski životi, i to odmeravanje meni kao ženi izuzetno smeta, da li je neko stručan ili ne, da li se neko više ili manje slika, a ne kažu da konferencija za novinare je baš svaki dan i da se podaci iznose svakodnevno do najmanjih detalja. Da li znate kako je to kada vam se dete razboli? Odseku vam se i ruke i noge i ne funkcionišete. Samo izuzetno jaki ljudi nastave ne štedeći sebe. To je slučaj sa našim predsednikom. Bolest njegovog sina je bila meta podsmeha, ali, hvala Bogu, on je jak i mlad i prebrodio je virus. Da se zapitamo, građani Srbije, ko su ti ljudi koji su sebi davali za pravo da bolje znaju od doktora, stručnjaka, kada se zna da se doktor specijalista školuje po deset i više godina da bi bio stručan u nekoj oblasti. Ima vrlo divnih, kvalitetnih novinara koji su tokom godina rada stekli ugled, koji časno i pošteno rade svoj posao, ali ima iskreno mnogo manje onih koji blate profesiju zbog sopstvene mržnje prema SNS i predsedniku Srbije Aleksandru Vučiću. Ta toga bezobrazluka i umišljenosti je neverovatna. Ti novinari ili, rekla bih, nadrinovinari, kvazinovinari sa nikakvim kvalifikacijama, jer su završili samo osnovno i srednje obrazovanje, bezobrazno se podsmevaju našim vrsnim stručnjacima. Oni koji naviše pridikuju struci nisu uložili ni rad, ni trud, a ni mozak, jer to u ovoj situaciji baš nikako se ne radi. Potrebna nam je sloga, a ne konfuzija. Vanredno stanje, kako i sama reč kaže, je nešto neuobičajeno, specifično, kome se pristupa u teškim situacijama. Građani Srbije, moramo biti svesni da imamo veliku sreću da je na čelu ove zemlje predsednik Aleksandar Vučić. Za njega bi se moglo reći da je radoholičar, ali on ne samo da voli da radi, on zna da radi. On čini da od gubitnika postanemo dobitnici i podigao je ugled Srbije da se sada na nas mnogi ugledaju po mnogo čemu. On zna da sklopi prijateljstva i da ga cene veliki i moćni državnici. Da se razumemo, to bi hteo svako, da bude prijatelj uspešnih i moćnih u svetu, ali ne može. To mogu samo iskreni, kvalitetni, harizmatični ljudi. Da li mislite da ovoliku opremu, mašine, cele laboratorije može da dobije svako ako ima novac? Ne može. Neke stvari se dobijaju na prijateljstvo i na ugled. Sramotno je bilo šta reći predsedniku Srbije, premijerki Ani Brnabić, Vladi Republike Srbije osim – svaka čast i hvala vam, ali to mnogi zavidni ne mogu da prelome preko svojih otrovnih jezika. Ponosna sam na vas, premijerko, i na naše ministre, na naš Krizni štab, stručnjake, lekare, medicinsko osoblje, prosvetne radnike, koji su vrlo brzo i kvalitetno se organizovali i sproveli nastavu na daljinu, policiju i vojsku, uz koje smo se svo ovo vreme osećali sigurno i bezbedno. Ministarstvo finansija je u saradnji sa Privrednom komorom Srbije pripremilo odličan ekonomski program pomoći privrednicima, tako da sve ovo vreme vanrednog stanja nismo osetili nedostatak ni hrane, ni lekova. Ponosna sam, takođe, i na naše građane koji su poštovali sve mere Vlade i verovali joj. Ponosna sam na našeg predsednika Aleksandra Vučića, jer uz njega smo od prvog dana se osećali sigurno u ono što se preduzima i znali da je to maksimalno moguće u tom trenutku i najbolje za građane Srbije. Mnogo smo naučili iz ove situacije i kad je ovako globalna epidemija u pitanju, to je da mora da se oslonimo što više na sopstvene snage i da nikada ne zaboravimo ko su nam bili prijatelji kad nam je najteže. Na kraju imam jedan predlog za sve one, a naročito za kolegu Radulovića, koji smatraju da su imuni i da im ne treba zaštita od virusa, da su maske i rukavice bez veze, da se obavezno prijave da volontiraju bez zaštitne opreme, jer kažu – ne treba im, da idu kod obolelih od Korona virusa, da im se nađu pri ruci, da im pomognu. Tako će ujedno da testiraju i svoj imunitet i imunitet svojih najbližih i možda budu korisni kao zamorčići u službi nauke. Apelujem, takođe, na disciplinu, da građani ne nasedaju lažnim informacijama iz usta Obradovića, Đilasa, Radulovića. Imajte poverenja u predsednika Srbije, u Vladu Srbije, ove ljude koji vode ovu zemlju, jer su pokazali delima da to znaju i da su uspešni u tome. Ja vam se zahvaljujem na pažnji i želim svima dobro zdravlje, kao i vašim porodicama. (Vojislav Šešelj: Pažljivo sam slušao.) I ja vas pažljivo slušam.
Hvala vam puno. Reč ima narodni poslanik Muamer Bačevac. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvažene koleginice i kolege, narodne poslanice i narodni poslanici, uvažena premijerko, uvaženi ministri, ljudi na celom šaru ove planete zaokupljeni su borbom sa virusnom infekcijom izazvanom Korona virusom koji je, pojavivši se pre par meseci, zaista preplašio stručnu javnost i najavio kataklizmu, obzirom da nismo mnogo znali o njemu i obzirom da nismo znali kako će se ponašati. Znali smo da je izuzetne virulentnosti, da je jako patogen, ali nismo znali da li će mutirati i da li može dovesti čovečanstvo do kataklizme. Na našu sreću priroda je obavila jedan deo posla i patogenost ovog virusa je ograničena, a sa druge strane, odgovorne vlade i odgovorni vladari su mogli puno toga da učine i da svoje stanovništvo zaštite, pre svega, staro stanovništvo. Odmah ću na početku reći da je ova Vlada sa jednom energičnom i odlučno borbom i merama koje je donela zaista zaštitila svoje stanovništvo, a to najbolje pokazuje činjenica da je smrtnost ili letalitet od virusa 1,9%, što je, još jednom ćemo ponoviti, rečeno je mnogo puta, ali ćemo ponoviti, jedna od najnižih stopa u okruženju, pa i od onoga što smo knjiški do sada znali, jer se procenjuje da je 3% nekakva najmanja granica do sad bila, a vidimo da u nekim zemljama to čak i prevazilazi ovu brojku. Dobrom organizacijom zdravstvenih službi, formiranjem Kovid ambulanti i Kovid bolnica, brzim testovima, potom nabavkom opreme i, pre svega, socijalnom distancom došli smo do ovog rezultata. Moram da se predsednici Vlade ovde zahvalim na tome da je dopustila i da je inicirala osnivanje privremene Kovid bolnice u Novom Pazaru i na taj način zaista uvažila naše kulturološke i verske posebnosti i na taj način ohrabrila ljude Sandžaka i tog kraja Srbije da se leče, jer smo bili u velikoj opasnosti da nam se veliki broj inficiranih ljudi skrivao i praktično izbegavao da dođe u Beograd, jer im je to bila nekakva nepoznanica. Imali su probleme sa verskim obredima, sa ishranom, itd. Još jednom vam se zahvaljujem što je Pazar nakon četiri velika centra dobio ovu bolnicu, što je velika stvar. Gradski štab, na čelu sa gradonačelnikom Novog Pazara, zaista je puno uradio na promociji i upoznavanju ljudi sa opasnošću ovog virusa, koja je, još jednom ponavljam, zaista velika i uspeli smo da stabilizujemo stanje. Danas u Novom Pazaru je stanje jako stabilno, slično je i u Sjenici, u Tutinu, pa mogu reći i u Raškoj. Imamo, na primer, juče jednog pacijenta koji je bio pozitivan od 65, čini mi se, koliko je bilo ispitano. Međutim, jako me zabrinjava i izuzetno je neodgovorno od strane neodgovornih političara koji često govore, čujemo, pre svega opozicioni političari, da Korona virus nije opasan i da je, pre svega, ono što čujem, da kažu i naglašvaju da je smrtnost u zemljama koje su žarište Korone i u drugim zemljama praktično nije ništa veća ili jednaka sa onom koja je i za vreme epidemije. E, nije tako, gospodo. Italijani su uradili pre par dana statistiku i ja ću vam je pokazati, dostupna je na internetu, u kojoj su uporedili smrtnost koja je postojala u zemljama žarištima u Evropi, pre svega Španiji, Italiji, Holandiji, Francuskoj i Švedskoj, i pridodatoj Švajcarskoj, gde su upoređivali smrtnost od 2015. do 2019. godine u martu i aprilu i to poredili sa procentom smrtnosti u martu i aprilu 2020. godine. Ukupna smrtnost je veća za 38% globalno, a u nekim zemljama, kao što je Španija, čak 70% je više ljudi umrlo nego što inače umire u ova dva meseca. Gospodo, ako je 38%, to vam je u apsolutnom broju 322.720 ljudi je više umrlo i to je siguran dokaz da je ovaj virus izuzetno letalan na određene grupacije ljudi. Mi smo, i to mi se svidelo juče, nacija, mi smo, da kažem, svi balkanski narodi imaju jedno visoko poštovanje prema svojim starijima i na ovaj način smo zaista pokazali posebnu brigu prema njima. Nije korektno da se ovakva infekcija zloupotrebljava za političko delovanje. Eto, vidite, jedan Tadić kaže i kritikuje integritet i stručnost ljudi iz Kriznog štaba. Ja ću vas podsetiti da su isti ti ljudi činili njegov krizni štab. To je u najmanju ruku nekorektno. Ali, neodgovorni političari kažu još nešto, i to je meni, kao nekom ko dolazi iz struke, izuzetno loše da čujem, izuzetno negativno, da smo mi jedina zemlja koja je uvela policijski čas i stroge mere, što nije istina. Juče sam došao do informacije koja je apsolutno sigurna da u Velikoj Britaniji u zadnjih šest nedelja samo jedan sat je dozvoljen ljudima da izađu u kupovinu, a u kupovini mogu da kupe određen broj artikala, dva hleba, dva litra mleka itd. Da vam ne govorim o medicinskoj opremi, oni sanjaju o medicinskoj opremi u broju koliko mi imamo. Broje po jednu rukavicu ili masku, što je dokaz da je ova Vlada sa ovim timom, slušajući struku, zaista uradila mnogo i sačuvala ovaj narod od zaista opasne bolesti kakva je ova infekcija. U Francuskoj premijer je zbog ozbiljnosti situacije najavio i najavljuje da će predložiti parlamentu da izglasaju zakon kojim će se mere produžiti u ovom obimu do 23. jula. Sad sam pročitao na internetu novu informaciju, gde praktično Nemci najavljuju da bi mogli da pooštre mere iz kojih su blago izašli zbog toga što im je stopa reprodukcije virusa porasla sa 0,7 na 1%. To vam je ono što mi zovemo u medicini broj R, odnosno koliko jedna osoba može da inficira drugih. Oni su se strašno uplašili. Ovo nije kraj u borbi sa ovim virusom, gospodo. Shvatite, slušajte ljude od struke i integriteta, kao što je jedan Kon i kao što su drugi naši epidemiolozi i infektolozi. Ovo nije mesto za politiku i, molim vas, nemojte da dozvolite da ste zloupotrebljeni. Nema mesta protestima, nema mesta još u ovom trenutku kad smo još roviti i kad ne znamo šta nam sledi. Možda nam sledi novi pik. Malo strpljenja je neophodno. Pomislite na medicinske radnike koji su na udaru. Pomislite na one mlade radnike. Pohvaljujem ministra koji je angažovao najmlađe radnike, tek svršene medicinare, specijalizante i molim ga, ovom prilikom, da te ljude nagradi po završetku ove infekcije, jer su bili dostojni na tom braniku borbe protiv ove opake bolesti i da im se omogući brža edukacija, specijalizacija itd. Želim da završim da u teškim trenucima čovečanstva, kao što je ovaj, oni su plodan humus i za dobre i za loše ljude. Dobrih ljudi je bilo, pogotovo u mojem kraju, i skoro svaki dan ćete na vestima čuti da se u Novom Pazaru i u njegovoj okolini javlja ogroman broj mladih ljudi koji pomažu, doniraju ne samo muslimanima, i ne samo Novom Pazaru i Sandžaku, nego celoj opštini, pre svega Kraljevačkom regionu. Ne izbrojana je količina paketa pomoći koju su ti mladi ljudi, samoorganizovani, donirali, a da kažem da je i sam grad preko 10.000 paketa pomoći dao drugima. Ovo je zaista svetla tačka, jedan primer velikog altruizma i, da kažem, solidarnosti koje su ljudi iz mog kraja učinili prema ljubavi, prema svojoj zemlji i njenim stanovnicima i zdravlju kompletne naše nacije. Hvala vam.
Hvala. Reč ima Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, možda postoji opšti konsenzus i slažu se sve poslaničke grupe oko potrebe uvođenja vanrednog stanja, a ono što smo više puta čuli jeste način na koji se to u Srbiji uradilo. Dakle, nisu se poštovale ustavne procedure za uvođenje vanrednog stanja, ne zato što bi bio problem sa obezbeđivanje većine glasova, odnosno narodnih poslanika za jednu takvu odluku, ne zato što je to bio problem održavanja sednice, već nam to pokazuje nešto drugo, a to je jedna izvesna nedemokratska svest, koja se više puta pokazala da, ukoliko neko osvoji taj i taj broj glasova na izborima, odnosno taj i taj broj narodnih poslanika, za njega pravne norme nisu važne. Ukoliko ima podršku, odnosno broj narodnih poslanika dovoljan da se bilo koja odluka donese, smatra se da bi se svakako donelo, pa onda ne mora formalna procedura ni da se poštuje. Nije to bio problem da se neki narodni poslanici ubede u tu potrebu. Ovde se samo pritisne zvono, vladajuća većina samo pritisne taster i svaka odluka može da se donese. Ovde ima poslanika vlasti da može da se donese odluka da se zamene noć i dan, odnosno da se dan proglasi za noć, a ne da se uvede vanredno stanje. Dakle, to je neshvatanje onoga šta je Ustav Republike Srbije. Građani na izborima daju poverenje određenim strankama da oni vrše vlast, ali u okviru Ustavom uređenog poretka, a ne da oni vrše vlast, a da mogu da rade šta god hoće. Postavlja se pitanje – ukoliko mi sami ne poštujemo naš Ustav, kako možemo od bilo koga da očekujemo da taj isti Ustav poštuje, pogotovo kada je pitanje našeg teritorijalnog integriteta, odnosno trebalo bi da to bude i dalje tako, prioritet svake Vlade pitanje KiM. Mi smo ovde čuli juče još neka shvatanja da npr. Evropska konvencija o ljudskim pravima važi samo za prozapadne političare. Oni koji se zalažu za EU, oni imaju monopol za pozivanje na takvu konvenciju, a za sve ostale je to valjda zabranjeno, kao da Evropska konvencija o ljudskim pravima nije starija o starija od EU, nije jedna civilizacijska tekovina nastala posle Drugog svetskog rata i veze nema sa EU, ali dobro, tu su možda u pitanju neke manje važne stvari, nije važno. Prvo, u Srbiji je zatvoren parlament, a tek onda tržni centri, teretane, kladionice, kafići, restorani, a u isto vreme, ne samo u našem okruženju, nego u celom demokratskom svetu bilo je uslova za održavanje sednica parlamenta. Dakle, određeni poremećaj u povredi vlasti je učinjen na ovaj način što je parlament suspendovan, a vanredno stanje uvedeno arbitrarnom odlukom izvršne vlasti. Na početku krize oko korona virusa, odnosno pandemije, mi smo čuli dosta konfuznih, kontradiktornih izjava koje su na neki način izazivale paniku. Mi smo slušali o virusu sa interneta. Mi smo slušali o putovanjima u žarišta virusa u Evropi. Ono što je možda najveća nebuloza i došla je od ministra zdravlja koji je izjavio da ukoliko bude potrebe Srbija će napraviti vakcinu protiv korone. U trenutku kada niko na svetu ne zna šta je taj virus, mi kažemo – ukoliko bude potrebe, mi ćemo napraviti vakcinu. Otprilike, samo da se zagreje šporet i sad će da bude vakcina. Dakle, to je ministar zdravlja u Srbiji i njegov pristup celom tom problemu. Možda i ne treba ta vakcina, nema potrebe. Druga stvar koja je bila izuzetno veliki skandal u svemu ovome jeste jedna neviđena i neosnovana averzija prema svim Srbima koji žive i rade u inostranstvu. To su isto tako građani Srbije. Srbija je po Ustavu njihova Srbija, jer je Srbija država srpskog naroda, a mi se prema njima postavili kao da oni nama ovde donose kugu, iako su u isto vreme ti ljudi otišli tamo trbuhom za kruhom, najveća većina, 90% njih. Oni su Srbiju šalju doznake, što je jedini realan novac u odnosu na zaduživanje i rasprodaju, kako se na drugi način puni budžet Srbije, a izvršna vlast se postavlja prema njima kao da su oni nepoželjni ovde. U isto vreme, dok traje pandemija korona virusa po celom svetu, imamo slobodan protok migranata kroz Srbiju, niko ne zna koliko ih je ušlo, niko ne zna kroz koje su zemlje oni prošli, a kroz neke od tih zemalja kroz koje su prolazili se već pojavio korona virus, kao što je situacija sa nekim azijskim zemljama ili mediteranskim. Za njih nije bilo testiranja, za njih nije bilo karantina. Niko nije znao ni koliko migranata ima u Srbiji, a u isto vreme Srbima iz inostranstva se daje poruka da nisu baš dobrodošli u Srbiji. Da li je to pogrešno? Da li su građani Srbije važniji nego migranti koji nelegalno ulaze u našu zemlju? Videli smo i da ne postoji uopšte podatak o krivičnim delima koje su oni tokom ovih nekoliko godina počinili. Videli smo da se za 2019. godinu pojavilo više od 200, ali činjenica je da je ta cela situacija sa migrantskom krizom izaziva veliku paniku među građanima Srbije i da to nije bez osnova, već da se to i dešava, a to je zbog neodgovornog pristupa Vlade. Ima, naravno, još nekih podataka koje smo mogli da dobijemo tokom ove pandemije, a nismo pre toga to znali. Mi smo čuli, ekonomske mere preduzete povodom ovoga, da su bile poznate pre nego što ih je Vlada usvojila, a one predviđaju kišu para. Dakle, kiša para, ekonomske mere za Srbiju. Mi sada već znamo da ćemo biti prvi, ili među prva tri u rastu, kao da možemo da pretpostavimo koliko će bilo koja zemlja u Evropi da raste, odnosno koliki će imati privredni rast, kao da je to sad neka orijentacija šta je rekao MMF. Međunarodni monetarni fond sve projekcije koje daje, daje zbog toga da bi tim zemljama bilo lakše da se zadužuju ukoliko im se kaže da će im biti privredni rast toliki i toliki. To ne treba da mi shvatamo uopšte kao nešto što je ozbiljno. Srpska radikalna stranka je upozoravala da ova situacija, odnosno politika davanja subvencija stranim investitorima će kad-tad Srbiju dovesti u situaciju da lobi stranih investitora ima veliki ucenjivački potencijal pred Vladom Republike Srbije, ukoliko te subvencije prestanu, ukoliko se ne obnove programi subvencija i sada imamo situaciju da mora da se isplaćuje svim tim stranim investitorima koji su već dobili 10, 15, negde smo videli čak i više od 70 hiljada evra subvencija po radnom mestu, sad Vlada Republike Srbije mora iz budžeta da im isplati minimalac. Kao da im već nismo dovoljno dali. Nema ni jedan podatak koliko su oni ljudi otpustili. Da li neko ko je dobio 15 hiljada evra po radnom mestu od države Srbije može da otpušta radnike? Pošto, faktički, na taj način, davanjem subvencija, Vlada Srbija isplaćuje plate svim tim radnicima, a strani investitori imaju rizik nula. I sad moramo da im isplaćujemo i minimalne plate! Ili, ako to nećemo da uradimo, pokupiše se oni i odoše u svoje matične zemlje. Šta njih briga za našu privredu. Dakle, to je situacija u koju ste sami sebe doveli. Isplaćivanje 100 evra svakom punoletnom građaninu Srbije. Situacija, odnosno politika koja nema dovoljno socijalne odgovornosti. Umesto da se pomogne onima koji su najugroženiji, umesto da se pomogne onima koji su samohrani roditelji ili koji teško žive ili koji imaju najmanja primanja, mi dajemo svima isto i pozivamo se na američki model. A ono što je različito u američkom i srpskom modelu jeste što su Amerikanci stavili ograničenje - oni isplaćuju 1.200 dolara svakom punoletnom građaninu, ali ne isplaćuju onima koji imaju više od 75.000 dolara godišnje. A ovde i onaj ko ima minimalac, odnosno 30.000 dinara i onaj koji ima platu ili pet plata, kakvih ima slučajeva u Srbiji, od 5.000 evra, isto mogu da uzmu 100 evra. Da li je to odgovorno od strane države Srbije? Za razliku od SAD, diskriminišu se deca, jer nije predviđeno ništa od iznosa za maloletne građane. Zašto je to tako? Takođe, vrhunska demagogija jeste sve češći stav funkcionera - odbijanje 100 evra. Kao da su sad ti funkcioneri važniji ili bolji od drugih građana Srbije koji će tih 100 evra u dinarskoj protivvrednosti da prihvate. Šta to znači? Kao da će, ukoliko neki funkcioner odbije 100 evra, da neki drugi građanin Srbije dobije više? Neće. Opet će dobiti 100 evra. Šta sad to znači? Mi smo čuli - isplatiće se svim punoletnim građanima Srbije i da je to mera koja treba da podstakne tražnju. Tu možda ima neke logike. A onda smo čuli - isplatiće se to svima koji žele, pošto smo videli najave raznih tajkuna da oni neće 100 evra i da su ismejavali tu temu. Čuli smo da će biti obavezno isplaćeno penzionerima, po automatizmu i primaocima socijalne pomoći, a ukoliko već znamo da država Srbija isplaćuje plate u javnom sektoru, dakle svima koji su zaposleni u državnoj upravi, itd, zašto se i njima nije uplatilo to po automatizmu? Jel nam tu nešto tajkuni smetaju da isplatimo svim ljudima iz javnog sektora po 100 evra? Koliko to tajkuna ima da radi u javnom sektoru pa nas oni sprečavaju da svima njima isplatimo po 100 evra? Njih ima više od milion, koliko mi se čini. Dakle, jedna nedovoljno promišljena i ne dovoljno socijalno odgovorna mera, koja ne pravi razliku između građana, a razlike su jako velike, u smislu primanja, od nezaposlenih do onih koji imaju po pet plata i astronomske plate za srpske uslove. Ali, o tome se nije toliko razmišljalo. Mi smo sada videli, bez ikakvih maski i rukavica, kako mi stojimo u odnosima sa Evropskom unijom. Mi smo prvo dobili zabranu izvoza medicinske i druge opreme od strane EU van EU, na taj način što je nas direktno pogodilo. Videli smo da EU, kad god ima malo veću krizu, se ispostavi da je u stvari tigar od papira, koja nije ni za šta sposobna, jedna nefunkcionalna organizacija, troma, koja nije u stanju da pomogne ni jednoj državi. Videli smo, takođe, kao i tokom poplava, kao i tokom požara, tako i tokom ove pandemije Koronavirusa, ko su naši iskreni i pravi saveznici i prijatelji u međunarodnim odnosima. Videli smo da možemo da se oslonimo samo na naše saveznike, NR Kinu i Rusku Federaciju. Videli smo da proces evropskih integracija nije imao ama nikakvu ulogu u svemu ovome što se nama dešavalo. Vazdušni most humanitarne pomoći u Srbiji nije pravio Erbas, nego je pravio Iljušin, i to treba da nam dovoljno govori da je vreme da se pitanje evropskih integracija stavi ad akta. Videli smo u svim ovim krizama da se narodi u celoj Evropi oslanjaju na tu retrogradnu, na tu zastarelu, nacionalnu državu i njene institucije, a ne na te birokratizovane međunarodne organizacije koje ne rade ništa. Evropska unije nije htela da pomogne Italiji. Evropska komisija je odbila italijanskog premijera Kontea koji je hteo 5. marta da se u Evropskoj komisiji raspravlja o pomoći Italiji. Evropska komisija je to odbila zato što je ranije zakazala predavanje Grete Tumberg o ekologiji i životnoj sredini, a Italija je zemlja osnivač EU i Evropske zajednice za ugalj i čelik i Evropske ekonomske zajednice itd. Šta onda mi imamo da očekujemo i da pregovaramo uopšte više sa EU o našem učlanjenju? Mi treba da iz ovoga izvučemo pouke, a to su da treba da vodimo računa o našoj zemlji i o lekarima i o farmaceutima i o vojnicima i pripadnicima MUP-a, a ne da bespogovorno ispunjavamo sve diktate iz inostranstva jer smo videli da to nije bilo dovoljno za Srbiju, da mi od toga nismo imali nikakve koristi i da smo na kraju morali da se oslonimo na sopstvene snage i na naše iskrene prijatelje kada su se problemi pojavili u našoj zemlji. Posle svega ovoga mislim da bi nastavak politike evropskih integracija predstavljao za Srbiju čist mazohizam i da bi nakon ovoga trebali da razmotrimo naše dalje spoljno-političke prioritete.
Zahvaljujem. Ministar Stefanović ima reč. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite da se na početku zahvalim svim odgovornim i ozbiljnim ljudima u Srbiji, kakav ih je apsolutno najveći broj, koji su na odgovoran način sprovodili mere Vlade Republike Srbije, pre svega one koje su podrazumevale ograničenje slobode kretanja i zahvaljujući tome pomogli, odlučujuće pomogli zdravstvenom sistemu da dođemo u situaciju da možemo da se borimo efikasno sa ovom bolešću. Takođe hoću da se zahvalim svim ljudima koji su bili volonteri, svim ljudima koji rade u lokalnim samoupravama, pripadnicima Policije i Vojske koji su zaista pomagali zdravstvenom sistemu jer su oni bili zdravstveni sistem, lekari i medicinsko osoblje u prvim redovima, o tome ne moramo posebno da pričam, dosta se govorilo o tome. Hoću da se zahvalim i svim ovim drugim ljudima koji su svojim nesebičnim radom i rizikujući svoje zdravlje pomagali da Srbija danas bude jedna od efikasnijih država koja se uspešno nosi sa ovom opakom bolešću. Slušao sam dosta rasprava o različitim temama i to jeste naravno posao izvršne vlasti, da sasluša mišljenje narodnih poslanika, da čuje ono što Narodna Skupština govori, ali ja hoću da vam dam nekoliko informacija, zato što se tokom rasprave, ali i u javnosti provlačilo dosta pitanja koja se tiču i migracija, koja se tiču nekih naših postupaka, mera koje su državne institucije donosile, koje je Vlada donosila. Što se tiče migracija, mi imamo relativno stabilan tok migracije i već duže vreme se na teritoriji Republike Srbije nalazi negde oko 8.500 migranata. To naravno nije zabrinjavajući broj u smislu Republika Srbija ima dovoljne kapacitete da sa ovim izazovom izađe na kraj i svi migranti nalaze se u prihvatnim centrima koje čuvaju pripadnici vojske, uz naravno asistenciju pripadnika policije. Tu je zahvalnost i ministru Vulinu i pripadnicima naše vojske koji su preuzeli ovaj deo zadataka od pripadnika Ministarstva unutrašnjih poslova da bi policija mogla da se bavi drugim aktivnostima na terenu, od organizacije volonterskih servisa, provere mera samoizolacije i svega onoga drugog što ste videli ovih dana, da se nađu na usluzi građanima Srbije. Nijedan migrant do sada nije imao, dakle nijedan jedini nije oboleo od Korona virusa. Oni imaju onemogućeno kretanje, dakle oni se nalaze u kampovima i zbog njihovog zdravlja i zdravlja drugih građana Srbije i naravno pored toga što se nalaze u tim prostorima, njima su obezbeđeni svi uslovi za pristojan i normalan život uz nadzor i medicinsku kontrolu, vodeći računa naravno i o njihovom zdravlju. Bilo je krivičnih dela koja su izvršili migranti. Apsolutno tačno. Ne previše, uzevši broj migranata koji je prošao kroz našu zemlju i koji se nalazi u našoj zemlji, broj krivičnih dela koje su oni izvršili statistički nije toliko značajan. Naravno da to ne znači da se ta krivična dela ne procesuiraju. I ta krivična dela uglavnom su načinjena između samih migranata. Dakle, između onih koji su došli iz Alžira i Maroka, onih koji su došli iz Avganistana ili da kažem Sirije i tako dalje. Dakle, to su uglavnom njihovi međusobni obračuni što je naravno jednako loše kao i sve drugo, ali hoću da kažem da oni nisu u velikoj meri imali tu vrstu krivičnih dela učinjenih protiv građana Republike Srbije. Naravno i jedno je previše, ali se zato trudimo da efikasnim procesuiranjem, izgonom iz naše zemlje, readmisijom i svim drugim merama, one koji su ilegalno ušli u našu zemlju vraćamo u zemlju odakle su ušli i veoma uspešno sarađujemo sa na primer Bugarskom, odakle ulazi jedan deo migranata u našu zemlju i naravno sa svim drugim zemljama kroz koje i preko IOM-a i drugih međunarodnih organizacija možemo da organizujemo i dobrovoljni povratak i naravno sve ono drugo. Nije svuda moguće, ali naravno trudimo se da pronalazimo rešenja koja nisu laka zato što još nijedna zemlja nije uspešno našla odgovor da se rešila ovog problema u potpunosti. Bilo je priča, ne ovde danas, ali bilo je govora, priča kako se u Srbiju naseljava milion migranata. To je bila baš cifra i o tome hoću da kažem nekoliko rečenica, iako imate situaciju da u Srbiji retko ko može da vidi migranta, objektivno, imate situaciju da su pričali kako se u Srbiji, u javnosti je bilo tih priča, naseljavaju cela sela, 400.000 je već na putu, autobusi su krenuli, noću možete da vidite ta naseljavanja. Dakle, potpune laži i besmislice i mi smo često pozivali ljude da odu u deo Srbije da nam pokažu jednu kuću, ne selo, jednu kuću, gde su neki migranti takvog tipa naselili. Sa druge strane, Srbija nije u poslednje vreme, pošto je bila u radnom aranžmanu, reč je aranžmanu sa Austrijom, koji smo potpisali i taj aranžman ne predviđa ništa novo. Mi jedini način koji je po zakonu, na koji možete da vratite nekog u našu zemlju, je po Sporazumu o readmisiji, koji je međunarodni dokument, koji je ratifikovala Narodna skupština iz 2007. godine. Po tom sporazumu koji je tadašnja vlast potpisala omogućava se readmisija trećih lica i državljana naše zemlje, naravno u našu zemlju iz republike Austrije i tu se ništa do danas nije promenilo, ako se naša država u svakom pojedinačnom slučaju usaglasi sa tim. Dakle, ne može niko blanko apriori i bez saglasnosti Republike Srbije vratiti nijednog jedinog čoveka, pa bio on čak i državljanin Republike Srbije. Što se tiče radnih aranžmana, oni služe da preciznije definišu kako ćete to izvesti. Ode državljanin Republike Srbije u Austriju, nema novca da se vrati nazad, Austrija ga iz nekog razloga isteruje odatle i onda oni kažu kako će on da se vrati? Ko plaća taj put, ko obezbeđuje da on negde usput ne nestane. To je radni aranžman. Po tom radnom aranžmanu, od toga dana pa do danas i u skladu sa tim radnim aranžmanom nije vraćen nijedan državljanin, niti jedan državljanin trećih država, dakle, nijedan migrant, nijedan izbeglica, nula. Za svaki pojedinačni slučaj je potrebna eksplicitna saglasnost Republike Srbije. To sam hteo da kažem, jer su to bila česta pitanja koja se u javnosti pokreću i da ljudi prosto znaju da nema straha od toga, niti će u Srbiji ikad biti neki parking za migrante, niti će nam ovde neko praviti migrantske kampove na teritoriji Srbije. Na kraju krajeva, mi smo to često isticali u EU, nama migranti ulaze iz EU, iz Grčke i iz Bugarske koje su države članice EU. Na njih se odnosi, mada se u EU sada raspravljamo o tome da li će to uraditi ili ne, na njih se odnosi Dablinski sporazum, na te države. Po Dablinskom sporazumu koji važi za države članice EU migranti se vraćaju u prvu zemlju EU u koju su ušli. Naravno, pošto je to realno nemoguće da se u praksi izvede, taj sporazum je u praksi ne sprovodljiv. Zato postoji veći broj problema. Naravno, naša država ne stoji besposlena, preduzimamo veći broj mera koje omogućavaju da taj broj bude stabilan, da u našoj zemlji nemate nagomilavanje migranata i mi se vrlo uspešno, čak i u doba Korone veoma uspešno borimo sa ovim problemom i građani Srbije to ne osećaju. Cela Vlada je uključena u to i hvala svim mojim kolegama koje aktivno rade svakog dana na ovim pitanjima. Što se tiče ekonomskih mera, premijerka je tu, ona može više da kaže konkretnih podataka vezanih za ekonomskih mera. Što se tiče jednakosti u pomoći građanima u iznosu od 100 evra, važno je da svi građani Srbije imaju priliku, ovo što je tim koji predvodi predsednik Vučić, dizajnirao. Dakle, mere su dizajnirane da pomognu privredi i da pomognu građanima. Veoma je važno da te mere budu takve da mogu da podstaknu potrošnju i to jeste značajno i važno je da pokažemo jednakost, zato što mi nijednu drugu socijalnu meru nismo ukinuli, niti umanjili, čak ni u vreme kada smo morali da preduzimamo u nekom prethodnom periodu nepopularnije ekonomske mere, jer država zahvaljujući prethodnim vlastima nije imala dovoljno novca. Ministar Vulin je tada bio ministar za rad, boračka i socijalna pitanja i može da posvedoči, Republika Srbija nije ni zajedan dinar umanjila davanja za socijalne kategorije. Nijedan jedini dinar. Dakle, na tome se u Srbiji nikada nije i neće štedeti. Takve su i mere koje predlaže predsednik Vučić sa ekonomskim timom, dakle, da se pomogne stanovništvu da bi podstakli potrošnju i time oživeli našu privredu i da bi podstakli one privredne aktivnosti koje će garantovati brži rast za Republiku Srbiju. Naravno da je uvek moguće da raspravljamo o modelima koji možda mogu da budu u budućnosti drugačiji, možda i bolji i precizniji dimenzionirani i dizajnirani, ali ovo je u skladu sa mogućnostima države, nešto što možemo da uradimo, a da zadovolji najveći deo građana Srbije. Naravno, oni ljudi koji ne budu želeli da uzmu taj novac, taj novac će biti raspoređen, odnosno neće biti potrošen iz budžeta i imaćemo više novca da gradimo puteve, da gradimo škole, kupujemo medicinsku opremu, aparate, sve ono što je potrebno i za građane Srbije koji sebi nešto ne mogu da priušte, a naša država svojim delovanjem može da im pomogne. Još jednom, hvala vama kao narodnim poslanicima na vašem radu i tokom ovog perioda, jer znam da najveći broj poslanika, bez obzira da li su se nalazili u svojim kućama, nije sedeo skrštenih ruku i besposlen. Hvala svim onim ljudima koji su svojom odgovornošću pomogli da danas govorimo o stanju koje je značajno bolje nego u većini drugih zemalja u svetu. Hvala još jednom.
Hvala. Reč ima Miladin Ševarlić. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani narodni poslanici, uvaženi građani Republike Srbije, zahvaljujući predsednici Vlade, malopre sam razgovarao sa šefom Kabineta Vlade. Želim da se ova Skupština izjasni na ovoj sednici, da li su narodni poslanici stariji od 65 godina diskriminisani ili nisu?
Poslaniče, samo mi navedite član Poslovnika da mogu da vas pratim?
Ako su diskriminisani, onda ja nemam potrebe da sedim više na ovoj sednici.
Poslaniče, malo je degutantno.
Ja molim predsednicu Skupštine da ovaj moj predlog stavi na glasanje…
Poslaniče, malo je degutantno, tu ste već dva dana i znate da nemate nikakvih problema. Ako ste pročitali barem neku uredbu o kojoj govorimo, pronašli ste i tamo da ljudi radno angažovani sa 65 plus mogu da rade, a ovo je posao, naravno, kako ga ko shvata, mi ga shvatamo kao posao. Prema tome, poslaniče budite spokojni i sedite, radite i dalje i MUP brine o vama i ništa vam se neće desiti. Nema potrebe, svi smo se izjasnili o tome. Lično brinem o vama ne brinite ništa. Reč ima Aleksandar Marković.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Gospođo Brnabić, uvaženi ministri, dame i gospodo narodni poslanici, kao što znate danas je 45 dan kako se kao država nalazimo u vanrednom stanju i oko dva meseca kako se kao građani i država borimo sa ovom nesrećom koja nas je zadesila. Mi iz SNS, kako je rekao naš šef poslaničke grupe, ćemo snažno podržati sve predloge koji su pred nama, kao i sve mere koje su nadležni organi, državni organi u prvom redu, predsednik Srbije Aleksandar Vučić, Vlada Srbije, krizi štabovi i svi ostali državni organi preduzeli, a u cilju sprečavanja širenja epidemije virusa. Ono što je po meni najvažnije i ono što treba istaći, a to je da je vlast u Srbiji poslušala i uvažila sve preporuke struke i promtno, i hitno reagovala i donela sve pravovremene mere i na taj način smo sprečili katastrofu koja nam je realno pretila, a koje su nažalost neke države doživele. Na sreću, u tome smo uspeli i više puta je ovde istaknuto da je Srbija jedna od država sa najmanjim brojem, odnosno sa najmanjim procentom smrtnosti u ovom delu Evrope, ali i sve one mere, odnosno svi oni ostali parametri koji potvrđuju da su mere koje su donete, dale rezultate i da smo sprečili katastrofu. To su činjenice. Koliko god se nekom ne sviđale te činjenice, koliko god nekom ne prijalo to što je činjenica, ali činjenica je da smo uveli vanredno stanje šest dana pre pojave, odnosno pre prvog smrtnog slučaja u Srbiji. Neke zemlje Evrope su mnogo kasnije uvele vanredno stanje. Činjenica je da smo uveli devet dana pre prvog smrtnog slučaja zabranu okupljanja. Neke zemlje i neke zemlje EU su tu meru doneli dosta kasnije, i mnoge druge mere i propisi koji su doprineli tome da možemo da kažemo da smo se uspešno borili i borimo još uvek sa ovom pošasti. Činjenica je da smo sprečili katastrofu. Činjenica je da smo, kako smo i čuli nekoliko puta, sprečili eksponencijalni rast broja obolelih u Srbiji. Činjenica je da smo sprečili urušavanje, krah, kolaps celokupnog zdravstvenog sistema. Znamo da su neke države nažalost to doživele. Činjenica je da smo, i to je ono što je najvažnije, sačuvali ogroman broj života u Srbiji. Da ne pominjem da smo sve vreme vanrednog stanja održavali, odnosno imali redovan i stabilan, da kažem, stabilno snabdevanje i apoteka i prodavnica, marketa osnovnim životnim namirnicama. Da ne pričam o tome da smo kao Vlada, kao odgovorna vlast doneli i čitav niz, čitav paket ekonomskih mera koje imaju za cilj da saniraju posledice ove krize u kojoj se nalazimo koje imaju za cilj da pomognu oporavku privredi, ali i građanima Srbije. Dok sa jedne strane država i državni organi čine sve, apsolutno sve što mogu u borbi sa epidemijom virusa, dakle kada smo stavili sve svoje resurse, sve kapacitete države u funkciju odbrane od ove nesreće, sve ljudske potencijale, sve kadrovske resurse, svu logistiku, svaki dinar koji imamo kao država, šta imamo sa druge strane? Šta je to što dolazi sa druge strane? Neprekidno strančarenje, politikanstvo i besomučna kampanja protiv predsednika Republike, Vlade Srbije, državnih funkcionera SNS, ali nažalost i protiv zdravstvenih radnika i pripadnika medicinske struke. Imamo svakodnevnu besomučnu kampanju na, da kažem, televizijama, odnosno medijima koji pripadaju tom ili su pod kontrolom Dragana Đilasa i tog Saveza za Srbiju, dakle „N1“, „Nova“, „TV Šabac“, „Danas“, „Vreme“, „NIN“, „Nedeljnik“, pa onda razni neki portali „Direktno“, „Istinomer“, „Raskrinkravanje“, pa onda razni „krikovi“, „cinsovi“, „birnovi“ i ko zna ko još, svi ostali koji se nalaze u neprekidnoj kampanji koja traje 24 časa dnevno sedam dana u nedelji, a za cilj ima isključivo napad na Aleksandra Vučića svim sredstvima, po svaku cenu i na svakom mestu i svakog dana. To je ono što dolazi sa te druge strane. Do koje mere to ide najbolje se vidi po tome što su za sve vreme vanrednog stanja, pazite, za se vreme, svaki dan vanrednog stanja čitavo bogatstvo potrošili na tzv. plaćene oglase, odnosno plaćene objave na društvenim mrežama po tim njihovim portalima. Dakle, to su stotine i stotine plaćenih tzv. sponzorisanih objava koje nisu ni malo jeftine. S obzirom ako znamo da ljudi koji se bave, odnosno ljudi koji znaju kako funkcioniše oglašavanje po portalima i na društvenim mrežama, oni znaju da je to dosta skupo, a u pitanju su stotine i stotine objava za sve ove dane vanrednog stanja. Imam ispred sebe nekoliko desetina. Evo kako to izgleda, evo jedna od tih objava – Dragan Đilas, sponzorisano, ne znam da li ovo kamera može da zumira, da se lepo vidi, da vide građani Srbije, Dragan Đilas, pa onda sponzorisano. Dakle, kada je ovako agresivna kampanja, to košta nekoliko desetina evra po jednoj objavi, a stotine su u pitanju. To je ozbiljan novac, u pitanju su ozbiljne hiljade, čak desetine hiljada evra koje su potrošili samo na blaćenje Aleksandra Vučića i državnih funkcionera, samo su se time i bavili, oni ništa drugo nisu radili za ovih 45 dana, do duše to su radili i ranije, ali sada su najagresivniji. Dragan Đilas kaže: „Odustanite od zatvaranja šest miliona ljudi. Srbija ne zaslužuje da zbog ludačkih odluka na vlasti četiri dana bude najveća tamnica u Evropi“ i još sponzoriše to. Bolje da su za te pare neku zaštitnu opremu donirali. Zašto nisu neke maske kupili? Zašto nisu neke rukavice? Mogli su respirator da kupe za te pare. Pa, onda „Direktno“ to je onaj sajt Dragana Đilasa, pa sponzorisano, kaže: „Vučić preko testa za osmake u kampanji kojom se obraća deci od 14 godina Srbija sve više liči na Severnu Koreju“. Pa, onda kaže „Direktno“, taj njegov portal, kaže: „Ana Brnabić je konačno javno priznala“ izvinjavam se, molim vas, „da je glupa i ograničena“, citiram šta piše ovde i oni su to platili, platili ovu kampanju. Kaže: „Kondom kampanja“, izvinjavam se i građanima i vama „kondom kampanja“ to kaže Srđan Škoro, onaj pametni Srđan Škoro. Pa, kaže „Nova“ to je ona Šolakova televizija, ali ima i svoj portal, pa sponzorišu objave, oni sad prenose izjavu nekog hrvatskog novinara. Pazite sad šta je za njih vest, pazite čime se oni bave. Taj hrvatski novinar kaže: „Poludeo bih da Vučića slušam svaki dan“. I to je vest za „Novu“ da objavi i da sponzoriše tu objavu. Kaže Đilas Dragan na tom njegovom „Direktno.rs“, kaže: „Vučiću, ti zaista nisi normalan.“ To je, naravno, platio debelo tu objavu. Pa onda kaže, „Direktno“, sponzorisana objava, pismo Kriznom štabu, pa sad tu napadaju zdravstvene radnike, napadaju Kona, napadaju Kona, napadaju Nestorovića, Dariju Kisić itd. Kaže: „Kolege radite u svrhu političkog marketinga“. Pa, onda „Direktno“ opet kaže: „Bagra na slobodi“, to je ona Jovana što je uhapšena pa se digla cela njihova bulumenta zbog toga. Pa, onda BIRN sponzoriše svoju objavu i kaže: „Saradnik Miše Vacića dezinfikuje Beograd“. Pazite, sad njima smeta ko je dobio posao dezinfikovanja Beograda. Ne zanima ih da li je dezinfikovan ili nije, njima smeta ko je dobio posao. Pa, onda „Direktno.rs“ kaže: „Nepodnošljiva lakoća laganja, karakteristika ove svinjarije bile su brutalne laži“. Pa, onda, opet Dragan Đilas na „Direktno“ kaže: „Botovi Srpske napredne stranke nastavljaju da briljiraju“. Pa, onda „Direktno.rs“ sponzoriše objavu i kaže: „Pet šlepera sa paketima pomoći koji su juče stigla u Niš, funkcioneri SNS predstavljaju kao donaciju predsednika Aleksandra Vučića“. Naravno, to je laž, ali šta oni znaju? Odnosno šta ih zanima da li je istina ili nije. Boli ih briga, što bi rekao jedan kolega naš. Pa, onda onaj pametnjaković Nikola Jovanović iz Narodne stranke, one Jeremićeve stranke, pa onda oni sponzorišu tu objavu. Siguran sam da su imali pametniji način da potroše pare. Kaže: „Vlast se još jednom obrukala“. Pa, onda čuveni KRIK, pa, onda „Direktno.rs“ kaže: „Put od sprdnje preko katastrofe, do velike pobede“. Njima je ovo sprdnja. Ljudi umiru, ljudi se razboljevaju. Ljudi umiru, a njima je ovo sprdnja. Pa, onda „Raskrinkavanje“ kaže kako je Srbija pala za tri mesta. To je njima vest. Da li je Srbija pala na nekom bezveznom tamo portalu za neka tri mesta. Pa, onda „Cenzolovka“ opet, kaže, isto ona se bavi time, kaže: „Srbija pala za još tri mesta na godišnjoj listi“. Čuj, reporteri bez granica. Koga zanima šta kažu reporteri bez granica? Pa, onda Tihomir Stanić, nažalost, volim ga kao glumca, zaista ga volim, žalosno je što je počeo da se bavi politikom, kaže: „S Koronom će iščeznuti i ova vlast“. Naravno, „Direktno“ je platio ovu objavu itd, itd. Ovo sam, nemam više ni vremena, izvinjavam se i kolegama mojim što sam prekoračio vreme. Dakle, samo još nekoliko…Kaže, Ivanović napada Acu Lukasa, „Nova“ naravno to sponzoriše. „Autonomija“, Dinko Gruhonjić, znate ko je Dinko Gruhonjić? Pa, i on je našao za shodno da se oglasi: „Rupa na evropskom dnu“. (Marko Atlagić: Izdajnička bitanga!) U pravu ste kolega Atlagiću potpuno. „Direktno.rs“ sponzoriše vikend kolumnistu Boška Obradovića. Kaže: „Vreme je za vaskrs nacionalne ideje“. Samo ti nemoj da se zalažeš za nacionalne ideje. „Direktno.rs“ sponzoriše objavu gde kaže kako su evroposlanici šokirani Vučićem. Da li je mislio na onu Tanju Fajon, ne znam na koga je mislio, ali su velike pare dali da se sponzoriše ova objava. Pa, „Nova.rs“ kaže: „Evropa više neće gledati kroz prste Srbiji“. Pa, Dragan Đilas, onda svoje direktno obraćanje sponzoriše naravno, pa onda raskrinkavanje se opet bavi nekakvim botovima, nalozima SNS-a. Pa, onda „Nova.rs“ kaže: „Vreme za smenu Đorđevića“, ministra, misli na njega, „ministra za parastose i čestitke“. Pa, Stranka slobode i pravde, to je valjda Đilasova stranka, ona sponzoriše Mariniku Tepić koja se uživo obraća preko „Fejsbuka“, ali oni to sponzorišu. Pa, „Nova.rs“ sponzoriše objavu koja kaže, „Urušeno zdravstvo“. Pa, „Direktno.rs“ sponzoriše objavu vezanu za opet onu Jovanu Popović, ona je kaže, „simbol hrabrosti“. Pa, onda sponzoriše „Direktno.rs“ izjavu Sreta Malinovića, pa, „Nova.rs“ i tako dalje. U pitanju su stotine i stotine objava. Ovo sam sve izneo da vidite čime su se bavili, jedino i samo isključivo su se bavili dnevnom politikom, strančarenjem, politikanstvom, napadima na Aleksandra Vučića. Dakle, i na konferencijama za štampu i na besmislenim saopštenjima koje su svaki dan davali i na društvenim mrežama i silne pare uložili i potrošili na to. Očigledno je da su oni ovo vanredno stanje doživeli kao mogućnost da ušićare neki jeftin politički poen, jer drugo i ne znaju. Na sreću građani Srbije dobro znaju i imali su prilike da vide ko se bori, požrtvovano i posvećeno sve vreme borbe protiv ove pošasti za njihove interese, a ko je strančario i pokušavao da ušićari jeftine političke poene.
Hvala vam. Reč ima Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, uvažena premijerka, poštovani ministri, kolege poslanice i poslanici, danas govorimo o jednoj vrlo značajnoj temi. O temi koja je pogodila čitav svet. Ta tema je u stvari bolest. Više od tri miliona u čitavom svetu zaraženo je virusom Kovid-19. Taj virus nije nažalost mimoišao ni našu zemlju. Zahvaljujući odgovornom predsedniku Republike Srbije, gospodinu Aleksandru Vučiću, zahvaljujući premijerki, gospođi Ani Brnabić, zahvaljujući kompletnoj Vladi, zahvaljujući građanima Srbije, pravovremeno i adekvatno sačinjen je plan, sačinjena je analiza stanja, određene su mere i aktivnosti koje je država kao odgovorna prema svojim građanima, a ova država sve ove godine pokazuje da jeste odgovorna i da je u fokusu njenog interesovanja upravo zaštita i najbolji interes svakog građanina Srbije, odredila je svoje aktivnosti i prioritete kako bi naravno ishod od ovog smrtonosnog ishoda bio što manji, kako bi se zdravstveni sistem u potpunosti pripremio, kako bi građani na najbolji način bili zaštićeni. Pitanje zaštite javnog zdravlja, pitanje zaštite javnog zdravlja nacije, pitanje nacije od svake vrste zaraze, jeste nacionalno pitanje i sve mere koje je preduzela Vlada, koje je preduzeo predsednik Republike, jesu u interesu zaštite zdravlja i života. Život ispred svega. Život svakog čoveka, očuvanje svakog građanina, to jeste u fokusu politike SNS, one politike koju sprovodi Aleksandar Vučić, život pre svega. U borbi sa ovom opakom bolešću, ono što takođe moram da pohvalim, a to je da je predsednik Republike, da je Vlada, vi gospođo premijerka sa kompletnim ministarstvom prepoznali u stvari da samo u partnerstvu, sa onima koji najbolje znaju šta je epidemija, i šta je zaštita zdravlja ljudi, u vreme epidemije, odnosno pandemije, možete na efikasan način da pomognete građanima Srbije. To ste upravo uradili, formirajući dva krizna štaba. Jedan krizni štab koji se odnosio na praćenje zdravstvenog stanja i drugi štab koji se odnosio na ekonomske mere. Moram da kažem, da pohvalim, u stvari i sve čestitke na tome što ste u fokus vaših mera na prvom mestu stavili zdravlje nacije i zaštitu zdravlja nacije od pandemije koji ima katastrofalne posledice u mnogo bogatijim zemljama sveta, u SAD, u bogatim ekonomijama EU, u zemljama kao što je Italija, kao što je Španija, kao što je Velika Britanija. Ogroman broj umrlih u tim zemljama, strahoviti prizori, nemogućnosti da ljudi sahrane svoje najmilije, veliko umiranje ljudi. Analizirajući svu tu situaciju vi ste upravo pravovremeno i adekvatno doneli sve ove mere kako bi se takva situacija predupredila. U tome ste uspeli. Na tome vam čestitam! Srbija ima najmanji broj umrlih u ovom delu Evrope. I to treba reći. To ne treba kriti. Zdravstveni sistem je efikasno radio svoj posao, ali naravno, i predsednik države i Vlada svih ovih prethodnih godina i te kako su puno radili da zdravstveni sistem i infrastrukturnom i u kadrovskom smislu bude ojačan, bude jak i bude spreman za epidemije, pandemije itd. Ono što takođe želim da istaknem da je zahvaljujući, pre svega Aleksandru Vučiću i njegovom ogromnom prijateljstvu sa predsednikom Narodne Republike Kine, Si Đinpingom, obezbeđena velika količina, odnosno kupljena velika količina respiratora, velika količina zaštitne opreme za bolnice u situaciji kada do toga nisu mogle da dođu ni bogatije zemlje EU nepitajući za cenu. To je zasluga Aleksandra Vučića, to je njegova zasluga zdravstvenom sistemu i to je zasluga zdravlju nacije. To građani znaju. A oni zluradnici koji su iza sebe ostavili fabrike u mrtvačkim sanducima, koji su napravili pravi pomor privrede stavljajući katance i lance na privredu i isterujući na ulicu 600.000 ljudi, oni koji su uveli vanrednog stanje i protivustavno uhapsili 11.665 građana Srbije, oni koji su palili Narodnu skupštinu, oni koji su u savezu, ne sa narodom, oni su u savezu sa Kovidom 19, oni su u savezu sa virusom smrti, oni sa virusom smrti pokušavaju da sruše nekog ko pokazuje ljubav, ko pokazuje predanost, ko pokazuje patriotizam, koji je jedini državnik u novijoj srpskoj istoriji, kome su građani na prvom mestu, pokušavaju da se suprotstave politici Aleksandra Vučića. Vrhovni sudija svima nama su građani Srbije. Građani Srbije su nedvosmisleno rekli da politika koju vodi Srpska napredna stranka i njen predsednik, Aleksandar Vučić, politika života, politika napretka i zato ta politika nema alternativu. Ne mogu da ne pomenem jednu građanku opštine Kraljevo, iz jednog sela koja na pitanje novinara da li je zadovoljna merama koje je preduzela Vlada kratko odgovorila – hvala Aleksandru Vučiću, veliko hvala, hvala do neba. Ta zahvalnost jedne građanke dovoljno govori o tome koliko je ova vlast, koliko je predsednik države, koliko je Vlada, koliko je zdravstveni sistem učinio u Republici Srbiji da bi se predupredilo najteže stanje, a to je velika smrtnost. Žalosno je kad posle 20:00 časova, kada svi građani na svojim terasama upućuju aplauze onima koji spašavaju svakog dana živote ljudi i koji se bore za život, život nema alternativu, život nema cenu, posle toga udaraju u šerpe i lonce. Za mene je to strašno, za mene je to poražavajuće, za mene je to krajnje neljudski, za mene je to poziv na smrt. Ja ne mogu da verujem da to rade normalni ljudi i ljudi normalnog uma. Naravno, u ovoj situaciji želim da naglasim da je zdravstveni sistem taj koji se nalazio na prvoj liniji fronta. Učinjeno je dosta. Pri VMC Karaburma urađena je nova kovid bolnica koja je spremna za smeštaj 60 pacijenata. Ono što, takođe, želim da naglasim to je da je zdravstvena struka slušala i savete stručnjaka iz Kine, iz zemlje čiji su stanovnici prvi bili zaraženi ovim Kovidom 19. Iako se o ovoj zarazi malo zna, svakako da iskustvo, praktično iskustvo kineskih stručnjaka, a ruskih i te kako doprinelo našem zdravstvenom sistemu. Sem zdravstvenog sistema, naravno, želim da kažem da su i sve druge institucije na odgovoran način radile svoj posao, tu moram da kažem da su danonoćno radili policajci, vodeći računa o svim građanima, vodeći računa i o onima koji su u samoizolaciji, vodeći računa o njihovim životima, ali i životima drugih građana, da su vredno radili vojnici, da su vredno radili i zaposleni u socijalnoj zaštiti, u Centrima za socijalni rad, kao i oni drugi koji takođe brinu o najranjivijim kategorijama stanovništva. Živela Srbija i do pobede ove pošasti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Enis Imamović. Izvolite.
Hvala. Najpre, želim da u ime SDA Sandžaka i u svoje ime uputim saučešće porodicama preminulih građana koji su, nažalost, izgubili bitku sa ovom bolešću. Stranka demokratske akcije Sandžaka neće učestvovati, niti na bilo koji način podržati ovo naknadno legalizovanje vanrednog stanja i vaših zloupotreba u njemu. Pored toga što ste u vreme krize vodili brutalnu političku funkcionersku kampanju, vi ste ostale stranke zatvorili i maltene onemogućili rad, među njima i SDA Sandžaka. Čak ste pokušali u jednom trenutku da ućutite i medije, dok ste se vi šetali Srbijom mimo svih mera i mimo svih pravila koje ste nametali građanima proteklih meseci i kada vam jedan mladi, hrabri čovek u Novom Pazaru kaže da je to funkcionerska kampanja, vi onda naredite gradonačelniku da ga smeni. Mi živimo u 21. veku, a protiv zaraze se borimo najprimitivnijim metodama, zatvaranjem ljudi u kući. Vaše ponašanje u vanrednom stanju pokazuje da vi nemate meru, da vi ne znate za meru. Uostalom, to je i razlog zbog kojeg su uništene sve institucije, među njima i ova Skupština. Drago mi je da se vratio i ministar policije. Svi vidimo i pratimo stanje kako je u zemljama širom sveta i u zemljama u okruženju, vidimo da može da se upravlja krizom i bez preterivanja i prenemaganja, bez neodgovornih izjava. Drago mi je, kao što rekoh, da se ministar vratio, zato što je ministar policije prvi potrčao da kritikuje građane Novog Pazara zbog nekakvog neodgovornog ponašanja, kako je on to naveo. Međutim, nisam ga čuo da je kritikovao ponašanje raznih grupnih okupljanja širom Srbije. Nijednom rečju ga nisam čuo da se oglasio kada je pre nekoliko dana u Novom Pazaru izgorela još jedna naša sugrađanka zato što Vatrogasna služba, koja je u njegovoj nadležnosti, nije imala merdevine da se popne na četvrti sprat stambene zgrade. O kakvoj neposlušnosti i neodgovornosti onda vi govorite? Trebaju li građani da budu poslušni vama ili vi građanima? Vi treba da podnesete ostavku zbog katastrofalnog stanja Vatrogasne službe u Novom Pazaru, zbog izgubljenih života, zbog uništene imovine ljudi u Novom Pazaru, zato što vatrogasci nisu u stanju da ugase ni jedan jedini požar. Samo je pitanje vremena kad će i neki od tih jadnih vatrogasaca biti žrtva nedostatka opreme, stručnosti. To je vaš posao, a ne da kritikujete građane, da kritikujete građane koji su željni čistog vazduha i slobode. Vi ste tu da služite onim građanima koji vas plaćaju da radite svoj posao, a vaš posao nije da držite predavanja i da disciplinujete odrasle građane koji vas biraju. Nakon tih vaših zlonamernih kritika javili su se razni botovi, Krstići i drugi budžetski paraziti, da na televizijama sa nacionalnom frekvencijom dalje šire mržnju protiv građana Novog Pazara i od toga naprave temu kako bi se o tome pričalo, a ne o vašim zloupotrebama tokom vanrednog stanja. Dugujete posebno izvinjenje građanima Novog Pazara, Sandžaka i svim građanima Srbije koji već mesecima trpe vaše hirove. Ovde sam i govorim zbog građana koje predstavljam. (Predsednik: Vreme, poslaniče.) Govorim i zbog onih koji ovo treba da čuju, a iskren da budem, nisam puno zainteresovan za vaš odgovor.
Ali zato građani Srbije i poslanici su zainteresovani za odgovor. Reč ima potpredsednik Vlade Nebojša Stefanović. Izvolite.
Nekad ne znate baš tačno šta da kažete kada čujete ovakve reči, ali ono što jeste istina i što građani Srbije treba da znaju, pre svega, ja sam vrlo precizan čovek. Moje reči su uvek usmerene tamo gde ja to hoću i ja ne zahvatam to paušalno. Ja nisam kritikovao građane Novog Pazara, ja sam kritikovao one ljude, kao što sam to radio u Beogradu, i u Valjevu, i u Čačku i u svim drugim gradovima, kada su pojedinci svojim neodgovornim ponašanjem ugrožavali zdravlje drugih ljudi i to ću nastaviti da radim. To što je neko iz Novog Pazara, nije izuzet od zakona, kao što nije ni ovaj iz Beograda. Nažalost, o ovom poslednjem slučaju razgovarao sam i sa načelnikom Sektora za vanredne situacije gospodinom Marićem. Obavestio me je da je do ovog požara došlo gotovo dva sata nakon što je požar izbio. Vatrogasci su došli za manje od dva minuta od trenutka poziva. To možete da pitate svedoke. Ljudi su uleteli. Dakle, jedan od tih momaka, koji je bio najhrabriji, je ušao u kuću lično. Uleteo je i spašavao te ljude. Onda su plasirane priče – istopila se oprema na njemu, što nije bilo tačno uopšte. Čovek je sam rekao. Evo, on može da kaže. Pitajte da on kaže. Nemojte da to kažemo ni ja, ni vi, nismo bili tamo. Evo, neka kaže to taj čovek koji je nosio opremu na sebi. Neka kaže da li mu se istopila ili nije. Inače, lestve nisu bile neophodne za ovaj konkretan slučaj. Oni su ušli u prostor i bez njih. Dakle, nije bilo to osnov za postupanje. Inače, mi smo pokrenuli nabavku lestvi i nove lestve za Novi Pazar će stići početkom naredne godine. Postoji procedura kojom mora da se nabavi. Treba da se izgradi. Dakle, nije proces lak. Tako mi je rekao Marić, početkom naredne godine treba da stignu lestve. Nabavili smo zato svu opremu za vatrogasce ne samo u Novom Pazaru, već širom Srbije, i nova vozila, ono što nije desetinama godina kupovano. Ja sam zatekao Sektor u kome po 30 godina nije uzeto ništa. U pojedinim gradovima po 40 godina nisu videli novi džip ili novo navalno vozilo ili novu auto-cisternu. Kupio sam stotine. Kupili su građani Srbije, ja sam samo rukovodio budžetom na način da to bude na ozbiljan i odgovoran način da vi imate kao građani Srbije nešto od toga što ja rukovodim ovim Sektorom. Sektor za vanredne situacije bio je jedan sa kojim danas možemo da se pohvalimo, najveći broj vatrogasaca u poslednjih 15 godina. Da li je to dovoljno? Još nije, ali možete da uporedite koliko vatrogasaca je bilo pre 10,15 godina, koliko ih ima danas i tako svake godine. Pogledajte broj novih vozila koja su kupovana, novih auto-cisterni i navalnih vozila i džipova i onih koja služe za pomoćne poslove u vatrogasno-spasilačkim jedinicama, koliko novih interventnih uniformi i koliko novih radnih uniformi je kupljeno i prateće opreme i generatora i one opreme za civilnu zaštitu. Uopšte neću da govorim o svemu novome. Trebalo bi dugo vremena da govorimo o svemu novom što smo implementirali u proces obuke Sektora za vanredne situacije. Naši vatrogasci danas rade zaista na vrlo ozbiljan i odgovoran način. Moram da pohvalim te ljude iz Sektora za vanredne situacije zato što su imali hiljade i hiljade intervencija. Od početka ove godine najviše požara. Jako dobro se snalaze u tome, jer su veoma dobro obučeni. Imamo odlične nastavne centre. Nastavljamo da gradimo nove regionalne centre da bismo mogli da obučavamo ljude na najozbiljniji način kako se to radi u razvijenim zemljama i zaista se trudimo da to popravimo. Kupili smo opremu koja to omogućava. Da li smo stigli sve da zamenimo? Nažalost, mnogi su iz vaših redova bili u vlasti mnogo godina. U vremenu kada su bili na vlasti nisu pominjali vatrogasce u Novom Pazaru. Izvinite, zašto nisu uradili nešto za njih? Znate, da sam u vlasti koja radi nešto naopako, pa ne bih ostao u njoj, ali ti ljudi, nažalost, kada su mogli, a bili u vlasti, a vi ćete, ja sam uveren, prepoznati na koga ja mislim… Uveren sam, ne znam kako ali sam uveren da ćete da prepoznate ko je taj ko je bio u vlasti, a nije mnogo uradio za svoje sugrađane zato što ga tada to nije očigledno zanimalo. Ja sam potpuno na raspolaganju svim građanima čitave Srbije, samim tim i Novog Pazara. Hoćemo da radimo na tome da njihova bezbednost bude bolja. Hoćemo da radimo na tome da vatrogasno-spasilačke jedinice širom Srbije dobijaju svake godine nova vozila i ja se nadam da ćemo za nekoliko godina nadoknaditi nedostatak od nekoliko decenija kada ta vozila nismo dobijali, nismo kupovali, nažalost, i nadam se da ćemo to tada uspeti i da ćemo moći da kažemo, bez obzira ko tada bio minisar, da je Sektor za vanredne situacije adekvatno opremljen na teritoriji čitave Republike Srbije. Hvala svim onim hrabrim ljudima koji svakog dana se bore i protiv različitih vanrednih situacija i, naravno, koji pomažu građanima koji se nalaze da im budu od pomoći, da im nose namernice, lekove i sve ono drugo što rade i kao policajci i kao vatrogasci u ovim, da kažem, vanrednim okolnostima za vreme trajanja ove epidemije.
Hvala. Želite repliku? (Enis Imamović: Da.) Rekli ste da vas ne interesuje odgovor, pa ne mogu da protumačim. Izvolite.
Ministre, ja ispred sebe imam vaš tivt u kom vi eksplicitno kažete da tražite od građana Novog Pazara da poštuju mere koje su uvedene, da će policija striktno kontrolisati ponašanje tokom policijskog časa. Sve je to u redu, ali zašto to niste objavili i za druge građane? Ja ne vidim nijednog drugog građanina kojeg ste vi prozvali na vašem tviter nalogu, nijednog drugog građanina širom Srbije, koje vi sad nabrajate, nisam video da ste nabrojali, nijedan grad posebno. I, o čemu vi pričate? Prije godinu dana, podsetiću vas, čitava Srbija je strašne scene gledala kako tri žene gore na terasi trećeg sprata u Novom Pazaru, zato što vatrogasci nemaju merdevine. I, vas danas nije sramota da vi kažete da ćete tek naredne godine da isporučite merdevine. I, vi ćete nekom da spočitavate da nije nabavio merdevine u čijoj to nadležnosti nije ni bilo. Pa, mene bi bilo sramota da to kažem. Svi koji su kršili mere biće propisano kažnjeni, ali vi dugujete izvinjenje onima koji su poštovali mere. Vi vrijeđate dostojanstvo ljudi, odraslih ljudi, i koji poštuju i koji se odgovorno ponašaju u ovoj situaciji, zato što generalizujete stvari. Jedva ste dočekali. A, podsetiću vas, doći ćete svi vi u taj isti Novi Pazar po glasove sada na izbore. Videćemo kako ćete proći. Podsetićemo vas mi na ovo ponašanje i na ovo prozivanje građana Novog Pazara.
Nema potrebe da dižemo ton, rasprava ide u najboljem redu. Ministar Stefanović ima reč. Izvolite.
Vidite, u tome i jeste razlika. Vi razmišljate samo o glasovima. I vi kada nastupate, razmišljate o tome kako da uzmete glasove. Vi razmišljate o građanima Novog Pazara kao o nekome ko treba da vam da glasove. Ja o njima razmišljam kao o građanima kojima treba nešto da učinim. Nažalost, mnogi su ljudi sedeli u vlasti, ne moraju lično biti nadležni za to, ali izvinite, živite u tom gradu. Ja bih voleo da me kao ministra unutrašnjih poslova u Novom Pazaru sačekalo 20 novih vozila i 20 lestvi. Pa, što nije? Što se niste borili? Što svi ti ljudi nisu učinili? Što svi ti ljudi koji su iz Novog Pazara bili u vlasti nisu do tada to uradili? Imaćete priliku da odgovorite, ne morate iz klupe. Dakle, ja ću se boriti da u svakom gradu imamo više opreme nego što smo imali na dan kada sam postao ministar unutrašnjih poslova. Već danas je to tako. Naravno da nisam zadovoljan i mislim da možemo još bolje. Ali, nažalost, ono što se dešavalo, ne možete da kažete da je bilo med i mleko, a onda 2014. godine odjednom sve loše. Žao mi je što sam zatekao u mnogim sektorima unutar MUP stanje koje nije bilo idealno. Država nije uvek imala novca. Srećom, zahvaljujući onoj politici Aleksandra Vučića, koji omogućava da danas imamo više novca, možemo više da nabavimo. Ne pravi MUP svoj novac, to je jasno, i mi da država ne stoji bolje, ne bismo mogli to da uradimo, ali ga usmeravamo tamo gde je najpotrebniji. Zaista, manje smo investirali u Beograd, nego što smo investirali u mnoga mesta unutar Srbije koja su bila teže pogođena u nekim prethodnim godinama. Danas imamo više i ja očekujem da se zajednički borimo, ne za, kako kažete glasove, nego za to da građanima bude bolje.
Zahvaljujem. Samo da vidim šta sad da radim. (Vojislav Šešelj: Šta je bilo, Majo?) Razmišljam. Ja sam kao „Mislilac“ Rodenov i sad je taj momenat da razmislim u kom pravcu da nastavimo. Izvolite, replika.
Ovako, ministre, možemo da se dogovorimo. Hajde da skinete oznaku tajnosti sa svih sednica Vlade sa kojih su učestvovali ministri iz Novog Pazara, pa da vidimo šta su tražili i šta je ova i bilo koja vlada ispunila. Vi danas imate ministra iz Novog Pazara u vašoj Vladi, ja ne znam da li vi možda njega kritikujete da on možda za građane Novog Pazara ne traži ništa, da on možda ne traži od vas da vi opremite vatrogasnu službu. Ali, da vas podsetim, ne bi trebalo niko posebno od vas da traži da vi opremite vatrogasnu službu. Dovoljno vam je da prije godinu dana imate jedan strašan slučaj, da vam tri žene izgore žive na terasi zato što nemate opremljene vatrogasce, da vam mesec dana nakon toga vatrogasci dolaze na intervenciju sa cisternom u kojoj je zaleđena voda, da ispod te cisterne lože vatru, da bi odledili cisternu da gase požar. Pa, mene bi bilo sramota da se javim, ministre. Vi prebacujete odgovornost na ministra iz Novog Pazara, čija to nije odgovornost. Ali, ja odgovorno tvrdim i verujem da su tražili to od vas i od svih prethodnih ministara policije. Zašto to nije ispunjeno? To je glavno pitanje, to je pitanje zbog čega mi danas živimo u gradu i zbog čega mi danas posebno moramo da se zahvaljujemo za donacije koje dolaze iz inostranstva? Mi plaćamo porez Srbiji, mi plaćamo porez Beogradu, a bolnice nam se opremaju iz donacija. Gradimo škole i obdaništa iz stranih donacija. Mene bi to bilo sramota da kažem da sam na vašem mestu.
Hvala. Ministar Stefanović ima reč.
Dakle, ja ne bežim od svoje odgovornosti ni u jednom trenutku. Kao ministar unutrašnjih poslova, ja sam jedini koji je u Vladi odgovoran za funkcionisanje svog resora i to je potpuno jasno. I gde god postoji moja odgovornost, treba da je snosim. I to je potpuno jasno. Samo hoću da kažem da zatečeno stanje nije bilo jedinstveno za Novi Pazar, ono što smo uspeli da popravimo. Nažalost, lestve ne mogu da se naprave za relativno kratko vreme. Pokušavali smo da ih nabavimo, pokrenuli postupak. Postupak nabavke traje. Nažalost, Korona je sad malo usporila sve, proizvođači su stali, jer su prekinuli sa radom. Ali, svejedno, očekujem da ćemo vrlo brzo imati potpuno novi kamion lestvi. Ne znam u ovom trenutku koliko novih vatrogasnih vozila smo nabavili za Novi Pazar u prethodnih dve ili tri godine, daću vam i taj podatak, ali jesmo. Jesmo nabavili sve ono što smo mogli, čak smo se negde trudili da u sredine poput Novog Pazara, gde je možda u nekom ranijem periodu mnogo manje stizalo, ima takvih sredina i širom Srbije, nažalost, prosto, bile su zapostavljene, da tu više uložimo, da bismo napravili. Evo, bio sam pre možda godinu dana u Sokobanji, to se sećam. Prostorije vatrogasne brigade u veoma lošem stanju. Onaj jedan džip ulaz koji su imali, dobili od žandarmerije kad je žandarmerija završila s njim, kad više nije bio maltene za upotrebu. Šta sam mogao da uradim? To je bilo 2004, 2005, 2006. i 2007. godine. Kupite nova. Naravno. Ali, taj budžet nije neograničen. Ja bih voleo da mogu da kupim 500 kamiona danas za vatrogasce. Prosto ne mogu. Ne postoje sredstva u tom budžetu. U svakom slučaju, hoćemo da radimo, da vide građani svakog dela naše zemlje da brinemo o njihovoj bezbednosti. Ja sam ovo rekao da vidite kako, sviđa mi se što sam vas isprovocirao, da vidite kako izgleda i kako je lako baciti to i reći – evo, to je tako. (Vojislav Šešelj: Kako ti kao ministar smeš da provociraš?) Ja sam samo rekao da mi je drago da je isprovociran.
Hvala. Reč ima ministar Vulin.
Najpre, mene bi zaista prvo bilo sramota da delim građane Srbije po njihovoj veri i naciji i da sa takvim prezirom govorim o državi Srbiji koja vodi računa podjednako o svakom svom građaninu. Nikada više nije ulagalo, evo, konkretno Ministarstvo zdravlja u Novi Pazar nego sad, nikada. Sto miliona dinara je uloženo. Dok sam ja bio ministar rada, uložili smo i završili vaš gerontološki centar, veći nego što vam treba, sa većim kapacitetima nego što su potrebni gradu Novom Pazaru, baš zato da bi se znalo da država Srbija vodi računa i vodi računa. Vojska Srbije, za koju smo slušali one budalaštine da nije dobrodošla i tome slično, Vojska Srbije je dezinfikovala svaku ulicu u Novom Pazaru i nisam primetio građane koji su išli okolo i sprečavali je da to radi. Naprotiv, svi su razumeli zašto to Vojska radi i, naravno, to treba da radi. Mi štitimo sve svoje građane. Vojska Srbije je postavila i privremenu bolnicu, ne pitajući ko će tu da leži, nego potrebno je građanima Novog Pazara i tačka, i odmah je uradila sve što je potrebno. Vojska Srbije je za dva dana opremila novopazarsku bolnicu kompletnim sistemom razvođenja gasova. Sada imate nešto što nikada do sada niste imali. Aleksandar Vučić je doneo 10 respiratora, 10 kliničkih i još tri transportna. Ni jedan taj respirator niste imali, ni jedan jedini. Kako će proći Aleksandar Vučić? Pa, za to se valjda kaže - hvala. Za to se kaže - dobro je. Ne plaćate vi porez Beogradu, vi plaćate porez kao i svaki drugi građanin Srbije svojoj državi. Plaćate porez kao i građani Beograda što plaćaju Republici Srbiji i ne pitaju da li će respirator otići u Novi Pazar ili Beograd. Država odlučuje o tome. Gde god je potrebno, otići i uraditi. Dakle, Vojska Srbija je omogućila da imate potpuno razvedene gasove u bolnici. I tu će se lečiti onaj kome je pomoć potrebna. Ja se nadam da ih niko neće deliti po veri i naciji, da niko neće skidati sa respiratora ako mu ne odgovara vera i nacija. Što se tiče predstavnika Vlade Srbije, neće, sasvim sigurno. I nikada tako nešto neće. Kažete - kako ćete proći. Znate kako ćete proći? Proći ćete onako kao što je prošao Aleksandar Vučić kada vam je održao govor u Novom Pazaru - sa aplauzima. Sa aplauzima, kao što je uvek i bilo. A pošto nisam baš ubeđen da će razumeti na koga je mislio ministar Stefanović, evo, ja da pomognem - Sulejman Ugljanin. On je taj koji je voleo da govori - kad sam ja u Vladi Srbije nemate manjinski problem, kad ja nisam u Vladi Srbije, imate manjinski problem. Uvek je tako bilo i nikako drugačije. Tako da, nemojte to. Sedeo je čovek u Vladi Republike Srbije, bio ministar, ali čim nije ministar, ne valja Srbija, loša Srbija. Samo zato što on nije ministar. Čim je on ministar, sve može. Čim dobije službeni stan na Terazijama, može. Dobro je. I sve što treba, sve je dobro. Onda je to - dobra je Srbija, nije Srbija loša. Kad nema toga, ništa. Podvucimo još jednom. Ja ne govorim o tome zato što je on Bošnjak, ja govorim o tome zato što je takav čovek, zato što tako govori i tako se ponaša prema svojoj državi. Nasuprot ogromnoj, ogromnoj većini građana Srbije, bošnjačke narodnosti. Ja sam bio pre par nedelja u Sjenici, da obiđem vojsku, da vidim kako obezbeđuju kamp. Dočekalo me rukovodstvo opštine, građani Sjenice. To je bilo samo par dana nakon one budalaštine da vojska nije dobrodošla. Naravno da je dobrodošla u svakom delu Republike Srbije i naravno da će na svakom delu Republike Srbije vojska Srbije voditi računa o svakom svom građaninu i učiniti sve što može da bude bolje. Vlada Republike Srbije posebno vodi računa upravo o Novom Pazaru. Ako bi neko imao razloga da se buni, mogli bi da se bune neke druge opštine u okolini, da kažu - koliko dajete i ulažete u Novi Pazar. Ali, neka, radimo to čista srca i treba to da radimo i dobro je. Ja sam ponosan zbog toga. Ne bih bio ponosan na sebe da tako loše govorim o zemlji koja vodi računa i o meni i o mojoj porodici i svakom mom. Žao mi je zbog toga, ali, eto, to smo morali čuti. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Enis Imamović. Izvolite.
Ja sam čuo sad od ministra odbrane da mi treba da smo zahvalni zato što smo sve vreme morali da čekamo, da postanemo neko novo žarište Koronavirusa, da bi nam predsednik lično uručio respiratore koje je kupio od naših para. Mi smo zbog takve politike i došli u situaciju da u bolnici u kojoj gravitira preko 300 hiljada građana, Bošnjaka, Srba, Albanaca, Crnogoraca, da nemamo najosnovnije uslove za rad, ne za lečenje od Korone, nego za najosnovnije medicinske zahvate. Pričate o nekoj vojsci, ministre vojni. Vojska Srbije je 90-ih godina okretala topovske cevi prema Novom Pazaru. Svi građani Novog Pazara to pamte.
Kolega Imamoviću, izričem vam opomenu.
Ta Vojska Srbije… [[Isključen mikrofon.]]
To je laž. (Enis Imamović: Nije laž!) To što ste rekli je laž. Laž! (Enis Imamović: Hoćete da vam pokažem sliku?) Reč ima ministar odbrane, Aleksandar Vulin. Izvolite.
Moram da priznati da ovakvu količinu mržnje prema sopstvenoj državi odavno nisam ni čuo ni video. Ovo je, blago rečeno, neverovatno. Za one koji ne znaju, inače, kasarna u Novom Pazaru se nalazi u centru grada. Dakle, ne može da okreće cevi od gore. Ne može. Nalazi se u centru grada. Ne može to da radi. Ovo će obeležiti današnju sednicu. Obeležiće je ružno, obeležiće je potrebom da se pravi problem tamo gde ga nema. Kad kažemo zahvalnost, da, treba biti zahvalan za pomoć koju dobiješ. Naravno da treba. I šta je tu loše? Jel to sramota biti zahvalan kad ti neko nešto pomogne u životu, kad neko nešto učini? Kažu da je Miloš rekao - ne znam što me taj čovek toliko mrzi, nisam mu nikakvo dobro učinio. E, ovde znamo što mrzi. Hvala.
Reč ima ministar, gospodin Lončar. Izvolite.
Ja moram zbog svih građana Novog Pazara, a tu imamo i prisutne ljude iz Novog Pazara, žao mi je što je dotični gospodin otišao, da kaže da li se nekad više uložilo u bolnicu i u zdravstveni sistem u Novom Pazaru? Preko 100 miliona je uloženo u bolnicu i u dom zdravlja u Novom Pazaru, preko 70, tačnije 73 specijalizacije su date, zaposleni su lekari, medicinske sestre, angio-sala je uzeta, rendgen, sve što je bilo neophodno od opreme, i rekonstruisano i urađeno. I sami ljudi dole kažu da se nikad nije toliko uložilo u Pazaru, a da je Pazar do pre par godina bilo mesto koje je služilo samo za transport pacijenata, gde nije moglo ništa da se uradi, nego su pacijenti stavljani u kola i u sanitete i voženi u druge bolnice. U poslednjih par godina dole su došli svi najbolji stručnjaci iz cele Srbije, operisali ljude, edukovali njihov kadar i unapredili znatno medicinu u Novom Pazaru. Novi Pazar sada je u mnogo boljem stanju, mnogo snabdeveniji i može da uradi više stvari nego što je to mogao pre par godina da uradi. Ako ovo nije istina, ja molim da izađe bilo ko i da kaže jednu jedinu činjenicu za ovo što sam rekao, da nije tačno i da nije ovako urađeno.
Pravo na repliku, narodni poslanik Muamer Bačevac, do dva minuta, kolega, molim vas.
Uvažene koleginice i kolege, zaista sam iznenađen i već nekoliko puta na ovoj sednici se zloupotrebljava ova tema, izuzetno bitna tema o kojoj sam ja govorio ovde, a to je opasnost pred kojom se nalazimo. Ono što se desilo nekoliko puta, pa i sada jeste zloupotreba ove Skupštine za dobijanje sitnih političkih poena na štetu zdravlja građana Srbije. Za vreme ove Vlade je osnovan Zavod za javno zdravlje u Novom Pazaru koji nije radio bezmalo 50 godina. Za vreme ovog ministra je uloženo, kao što on reče, preko 100 miliona u zdravstveni sistem Novog Pazara. Ova Vlada je, kao što sam naglasio, omogućila da Novi Pazar jedini u tom trenutku, pored drugih centara u Srbiji, velikih, dobije privremenu kovid bolnicu. Dobili smo sve ono što smo tražili i istina je da smo dobili mnogo više što se tiče zdravstvenog sistema, nego što su dobili drugi gradovi naše veličine u Srbiji. Svakako da smo dobili ne samo u instrumentima, nego, kako reče ministar, i u stručnoj pomoći, pa i u edukaciji. Mi koji se pripremamo da preuzmemo i vodimo angio-salu obučavamo se u kliničkom centru. Svake nedelje nam stižu eminentni stručnjaci iz kliničkog centra i obučavaju nas, što nemaju mnogi drugi gradovi naše veličine u Srbiji. Svakako da je vatrogasna jedinica, i ja sam to mnogo puta pominjao, ali nisam to koristio za sitne političke poene, i tražio sam da se ona ojača, da se zaposli više Bošnjaka, više ljudi koji su iz Novog Pazara, jer je Novi Pazar specifičan, mnogo je uskih ulica, mnogo je teško doći do požarnog mesta zbog prenaseljenosti, i to je nešto što MUP pokušava da reši i što bi trebalo što pre da reši da se ovakve scene ne bi dešavale. U svakom slučaju, ova Vlada je puno učinila, pogotovo u slučaju kovid zaraze za Novi Pazar i zdravlje njegovih građana.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Žarko Mićin. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedavajući. Poštovani predsedavajući, predsednice Vlade, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću da budem najkraći mogući, obzirom na to da imamo još malo vremena i da se ova sednica poprilično odužila, što je normalno obzirom na važnost ove teme. Dakle, danas govorimo o Predlogu zakona kojim se potvrđuju sve uredbe koje je donela Vlada uz suv potpis predsednika Vučića, zahvaljujući kojima je danas spašen život mnogih naših građana i očuvano njihovo zdravlje. Iako su ove mere donete iz dobrih namera, iako imaju jasne rezultate u očuvanim životima naših građana, jedan deo opozicije, koji nije danas u sali, ih je najžešće kritikovao i upravo taj deo opozicije pre nekoliko dana protestovao je ovde ispred Narodne skupštine, nije ušao u salu. Sada ću vam jednim primerom dokazati koliko su oni veliki licemeri, ako uspem, nadam se da ću uspeti, sa ovim rukavicama da otvorim ovaj telefon. Dakle 11. marta Dragan Đilas je na svom Tviter profilu objavio – nije vreme za politiku i prepucavanja već za konkretne mere u čijem sprovođenju treba da učestvuje cela nacija. Ovo su naši predlozi za doprinos smanjenju posledica virusa. I sada na svom portalu direktno objavljuje sledeće – predložili su Vladi da donese zabranu javnog okupljanja na otvorenom i zatvorenom prostoru, to smo mi uradili, da štampa i distribuira obaveštenja o Kovid 19 virusu sa brojevima telefona, i to smo uradili, da propiše obavezu objavljivanja teksta obaveštenja svim sredstvima javnog informisanja, i to smo uradili, da propiše obavezu potpune kućne izolacije ljudi koji dolaze iz zaraženih područja, i to smo uradili, da obaveže lokalne samouprave da građanima koje se nalaze u kućnoj izolaciji obezbedi nesmetano funkcionisanje, kaže, nabavke namirnica, i to smo uradili, gospodo, naši volonteri su svakodnevno donosili namirnice ljudima. Da donese odluku o privremeno zatvoreni predškolski i školskih ustanova na minimum tri nedelje, i to smo uradili, da obezbedi kontrolisano snabdevanje maskama, i to smo uradili gospodo, da preporuči svim preduzećima da omoguće zaposlenima da rade od kuće u narednom periodu, kao i da donesu sve ostale neophodne mere po uzoru na zemlje Evropske unije. Sve ovo smo mi uradili, gospodo, a oni protestvuju, ne samo da protestvuju nego jedan od njih koji je najvulgarniji pokazuje srednji prst. Šta je taj srednji prst? Poruka onima koji se bore svakodnevno protiv ovog virusa, koji nabavljaju respiratore. Kome je ta poruka namenjena? Pa kako vas nije sramota, gospodo? Mislim da je dosta važno ovo upoređivanje, ja ću morati zaista da napravim neka poređenja i to upravo sa ovim najboljim, kako da kažem, zemljama koje imaju najviše novce i za koje kažu da imaju najbolji zdravstveni sistem u Evropi, poređenje sa tim kako su oni primenili ove mere i šta su njima te mere donele i kada su oni počeli sa primenom tih mera? Dakle, sa jučerašnjim podacima od Koronavirusu u Srbiji je obolelo 8.497 ljudi, a umrlo 168 ljudi. To je 21 preminuli na milion stanovnika. U Belgiji je zaraženo 47.000, a umrlo je 7.331. To je, gospodo, 612 ljudi na milion stanovnika. U Francuskoj zaraženo 130.000 hiljada, umrlo 23.660 i u istoj toj Francuskoj za koji dan će parlament produžiti vanredno stanje do juna. U Španiji zaraženo 213.000, umrlo 24.000. I neću dalje navoditi primere, hoću samo da napravim poređenje još sa Švedskom, fandosta na društvenim mrežama je bilo poređeno sa Švedskom, jel oni su imali te neke liberalnije mere. E, pa tamo je do juče zaraženo 19.621 čovek, a umrlo je na žalost 2.355 ljudi, a to je zemlja koja je po broju stanovnika veća od Srbije, ali ne puno veća, a ima 20 puta više umrlih. Pa vi pogledajte da li je bolji njihov liberalni pristup ili naš pristup kakav smo imali. Takođe, posebno me nervirala jedna stvar u toku epidemije, a to je dok su se predsednik Vučić i Vlada Republike Srbije borili da nabave medicinsku opremu i respiratore dotle upravo ovaj deo opozicije koji nije danas u sali je širio dezinformacije i paniku. Prvo su govorili da nema respiratora, a danas Dragan Đilas na svom profilu objavljuje – zašto je Srbija platila četiri hiljade respiratora i kako smo to platili? Pa dobro, kako ga nije sramota? Zašto on gospodin od silnog bogatstva nije kupio bar jedan respirator, bar sto maski da je kupio nekome. Ne razumem kako ga nije sramota da ovakve stvari objavljuje. Druga stvar, smatram da možemo biti ponosni na činjenicu da u Srbiji niti jedan čovek nije skinut sa respiratora da bi se na isti mogao priključiti drugi, odnosno nismo morali menjati smrt jednog čovek za život drugog čoveka, što se dešavalo u drugim mnogo bogatijim zemljama i to je još jedan razlog zašto treba ovog čoveka da bude sramota i sve koji govore protiv ovih mera, a iste te mere su predlagali. Pročitao sam vam to. Pogledajte na profilu Dragana Đilasa, 11. marta je ovo objavio. Nekima je smetalo što je predsednik Vučić rekao da je angažovana i BIA u pomoći oko nabavke medicinske opreme. Znate šta? U Izraelu je zvanično angažovana njihova obaveštajna služba Mosad u nabavci medicinske opreme i to tamo nikome ne smeta, ali kod nas, Bože moj, naravno da nekima iz opozicije smeta. Treba da smo ponosni i na naše farmaceute jer je kompanija „Galenika“ napravila 372 hiljade tableta hlorokina za lečenje ovog virusa. Mislim da je to zaista velika stvar. Hteo bih da iskažem zahvalnost svima koji su pomogli Srbiji u ovoj teškoj situaciji. Govorim o Narodnoj Republici Kini, o Rusiji, o SAD, ali zaista ne mogu da ne spomenem ono što je EU uradila, doduše sa malim zakašnjenjem, ali moramo biti realni, gospodo, 93 miliona evra pomoći dobijamo od EU, od toga 15 miliona odmah, 12 miliona je plaćeno 12 kargo letova na kojima je doneto 540 tona opreme. Evropska unija nam je donela 800 hiljada maski, 32 triažna kontejnera, a treba da budemo svesni da su nam pomagali i pre toga, gospodo, da budemo spremni za ovaj virus. Pomogli su našem zdravstvenom sistemu sa 200 miliona evra za 20 godina, koliko je uloženo u Srbiju od strane EU. Od toga je kupljeno 252 ambulantna vozila od kojih 122 ima respiratore koji nam danas toliko pomažu, 250 miliona evra kredita Evropske investicione banke za obnovu 20 velikih bolnica u celoj Srbiji, pa između ostalog i Instituta „Torlak“ koji nam je toliko pomogao u ovoj situaciji. Dakle, mere koje se sprovode su dobre, usmerene na očuvanje života i zdravlja naših građana, na ekonomsku pomoć našim građanima, na ekonomski oporavak države i što je još važnije, već su dale rezultat i to onaj najvažniji –u očuvanju života ljudi i zato vas pozivam da ih svi podržimo. Na kraju, hvala svim građanima Republike Srbije. Hvala pre svega svim našim penzionerima koji su opet podneli najveći teret ovih restriktivnih mera. Molim vas, dragi građani, ostanite kod kuće još za vikend, ove mere će se ublažiti, da sačuvamo živote. Hvala vam.
Hvala gospodine Mićin. Reč ima Nataša Mihajlović Vacić. Izvolite, gospođo Mihajlović Vacić.
Hvala. Predsednice Vlade i uvaženi ministri, ja ću u skladu sa preostalim vremenom iskoristiti ovu priliku da postavim jedno pitanje i vama, a i svim kolegama u sali. To je utisak i lični, ako hoćete, koji se nameće nakon dvodnevne rasprave ovde u parlamentu, ali i ponašanja pojedinaca ili dela javnosti za ovih 45 dana, koliko traje vanredno stanje. Ja se pitam da li je moguće i da li ste čuli da je u nekoj državi u svetu, u ovom trenutku kada je ceo svet stao gotovo u istom trenutku, kada je ceo svet suočen sa virusom o kome ni dan danas ne znamo gotovo ništa? Znamo da se širi okolo i ubija ljude. To je jedino pouzdano što u ovom trenutku možemo da tvrdimo o tom virusu. Da li je moguće da i u tom trenutku, dakle, kada je ceo svet suočen sa pandemijom, ovaj virus nije usmeren protiv Srbije, nije usmeren ni protiv jedne političke stranke, nije usmeren ni protiv vlasti ni protiv opozicije, on ne bira ni državu, ni pol, ni veru, ni političku pripadnost, ništa? Da li je moguće da je i u takvoj jednoj situaciji, mi ne možemo da budemo jedinstveni, da zajednički odgovorimo na sve izazove koje virus nosi? Mi ćemo morati da naučimo da živimo sa virusom. Dakle, svet više neće biti isti kao pre pojave Kovida – 19. Da li je moguće da ovo sada nije trenutak u kom će svako od nas da se preispita i da odluči da li želi da nastavi sa sitničavošću, sa zlonamernim komentarima, sa kritizerstvom, politikanstvom, umesto da pomogne svojoj državi? Da li ste čuli da je u ovoj situaciji ijedna opozicija u svetu, opozicija svom narodu, ne opozicija vlasti, opozicija vlasti je poželjna, kao i svaka konstruktivna kritika? Ovde govorimo o opoziciji sopstvenom narodu, opozicija državi, ugroženi su životi građana. Vlada je uradila sve što je mogla da se sačuvaju životi građana, da se sačuva i ako je moguće dodatno ojača zdravstveni sistem koji mora da primi sve te udare na sebe. Ja vas molim, kolege samo malo. Došla sam da kažem da Srbija ima spreman plan za posle ove krize, kako medicinski za eventualno drugi talas epidemije, tako i ekonomski. Da nam je jedan i drugi plan svakako među boljima na svetu. Borićemo se dalje, guraćemo zajedno. Došla sam da kažem građanima Republike Srbije da znam da nismo bezgrešni, ali da smo se borili najbolje što smo mogli, da smo dali sve od sebe i da smo radili noć i dan. Rezultati to svakako pokazuju, ali nema opuštanja dok ne dođe vreme da proglasimo pobedu. Samo poštovani građani Republike Srbije slušajmo se, budimo solidarni, guramo dalje i sigurna sam da ćemo uskoro i moći da kažemo da je ovome došao kraj i da nastavimo dalje. Hvala vam.
Završite samo, isteklo je vreme.
Evo, samo još dve rečenice, molim vas.
Izvolite.
Dakle, da li je moguće da nema konstruktivnog predloga, uostalom organizovan je i sastanak sa predstavnicima političkih partija? Ja nisam čula, možda sam propustila, da li je neko od onih koji danas nemaju nijednu jedinu reč podrške, čak ni za to što naši građani nisu bili suočeni sa nestašicama osnovnih životnih namernica? Vlada je učinila sve, ne samo da obezbedi redovno snabdevanje nego i da pokrene proizvodnju svih onih deficitarnih proizvoda kako ne bismo morali da zavisimo od drugih i to ne samo kada je u pitanju proizvodnja životnih namernica, nego i proizvodnja zdravstvene opreme, lekova itd. Molim vas, ako imate primer da mi kažete u kojoj državi je opozicija, opozicija narodu, ne vlasti nego sopstvenom narodu i u kojoj zemlji postoji neodgovorna pojava da se građani pozivaju da svesno krše propisane mere kako bi očuvali sopstveno zdravlje?
Hvala. Reč ima predsednica Vlade, Ana Brnabić. Izvolite.
Ja se u potpunosti slažem sa vama i neću utrošiti vreme, zaista ću dodati samo dve rečenice da ne bi prošlo nezapaženo, zato što mi se čini da postoji opasnost da prođe nezapaženo, a ne bi smelo. Oni koji su svesno izabrali da bojkotuju sednicu Skupštine Republike Srbije u ovo vreme, u ovom trenutku kada je zemlja i svi naši građani suočeni sa ovako ozbiljnom krizom, nisu se usudili i ja molim zaista da ovo ne zaboravimo nikada, oni se nisu udostojili da dođu makar na početak održavanja sednice, da odaju poštovanje preminulima i njihovim porodicama da odstoje ovde kao narodni poslanici koji su dobili mandat od nekih građana, da odstoje ovde, taj minut ćutanja makar, da odaju poštovanje, pa onda da izađu ako žele dalje da bojkotuju rad parlamenta i da građani Republike Srbije nikada ne zaborave taj čin, da vi kao narodni poslanik niste došli na minut ćutanja preminulima od posledica Korona virusa. Hvala.
Hvala predsednice Vlade. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Dame i gospodo, SRS i stavovi SRS od početka pandemije su bili potpuno jasni. Mi smo jasno saopštili da je Srbiji preko potrebna politička stabilnost. U sprečavanju pandemije isto tako, decidirano smo rekli moraju stručni ljudi, ljudi koji su od autoriteta da učestvuju u čitavoj toj akciji sprečavanja posledica od svega onoga što je Korona virus nosio sa sobom. Znali smo mi da će pojedinci koji su na najvišim funkcijama u Vladi Srbije pokušati da iskoriste trenutak vanrednog stanja kako bi pokazali da bez obzira koliko su nestručni ipak medijskom manipulacijom mogu da podignu ili utvrde svoj rejting. Među njima u početku je prednjačio ministar zdravlja. Nije to za nas srpske radikale bilo iznenađenje, jer smo i ranije upozoravali da je preko potrebna smena unutar Ministarstva zdravlja. Ne iz razloga što mi nešto lično imamo protiv Zlatibora Lončara, nego iz razloga što su vreme i događaji potvrdili da on nije sposoban da obavlja tu funkciju. Jeste da zloupotrebi, ali nije na pravi način u sklopu zakona da obavlja tu funkciju. Desilo se to da je među prvima, kao najodgovorniji kada je u pitanju zdravlje stanovništva izašao sa jednom izjavom koja je kasnije i te kako unela nemir i nestabilnost u javnost Srbije. Sećate se konferencije na kojoj je najodgovorniji ministar za zdravlje rekao da građani Srbije ne treba da brinu, da mi imamo već tehnologiju za proizvodnju vakcine. Na pitanje prisutnog novinara, kako to da ne pomognemo i Kini i Kinezima koji se u to vreme uveliko suočavaju sa tim problemom, ministar odgovora, citiram – ako budu tražili, spremni smo da im isporučimo. Čak je objašnjavao da su objekti kao što su kasarne već spremni za prihvatanje eventualno obolelih od Korone virusa i to je nešto što je u samom startu stvaralo veliku rezervu kada je u pitanju nastup i postupci svih koji su na najodgovornijim funkcijama. To je i te kako opterećivalo i nastupe u javnosti i predsednika države. Umesto da shvati da je ozbiljna situacija da nema više improvizacije, nema više poigravanja, ministar je nastavio dalje. Njemu je potpuno bilo svejedno da izrekne neku konstataciju, nema veze koliko će to da košta građane Srbije, koliko će to dodatno da poveća nervozu. Mi srpski radikali nismo se osvrtali na to, nego smo rekli, ima vremena, biće vreme, ako Bog da, da samo sprečimo tu pošast koja je obuhvatila i Srbiju, pa ćemo onda da raspravljamo o svemu i svačemu što se dešavalo, a nije u skladu sa Ustavom i nije u skladu sa zakonom. Sada, na ovom zasedanju jasno kažemo da nisu poštovane ustavne odredbe. Nije poštovana procedura, nije poštovan Zakon o radu Narodne skupštine, nije poštovan ni Poslovnik. Ne govorimo to da bismo stekli, eventualno, neke političke poene u samoj izbornoj kampanji ili na pragu izborne kampanje, nego govorimo da bude za nauk za naredni period, jer ne znamo kad će ovo da prestane, da se spreči, jer najavljuju da postoji mogućnost ponovnog povratka virusa, odnosno ponovo možda i veći i jači talas pandemije nego što je bio do sada. Ali, moramo da izvučemo neke pouke. Zašto je bitno da se poštovala procedura kada je u pitanju zakazivanje sednice i da je Skupština donosila ovakve odluke? Pa, upravo, zbog političke stabilnosti. Mi politički odgovorni srpski radikali ne želimo ništa drugo nego da u kritičnim trenucima, imajući iskustvo iz ranijeg perioda, postignemo tu preko potrebnu stabilnost. Ako nema političke stabilnosti, jako teško je rešavati bilo kakav problem, a pogotovo ovako veliki i krupan problem. Mi smo svedoci da sve ovo vreme od kad je uvedeno vanredno stanje, više se bavite tim tviteraškim raspravama nego što posvećujete pažnju onim ključnim političkim problemima. Vidite da već počinje kampanja protiv aktuelnog režima u Srbiji. Počinju upravo oni koji su pomogli ovom trenutnom aktuelnom režimu i te kako pomogli da dođe na vlas. Ali, ide, jako teško ide sa ispunjavanjem obećanja, niz tu političkih faktora ima koji njih rukovode da vrše pritisak na aktuelnu vlast. Nama, srpskim radikalima nije u interesu da se destabilizuje Srbija. Nama je u interesu da Srbija bude što stabilnija politički ulazeći u izbornu kampanju. Zato na neki način i potenciramo da se izbori održe što pre, kao što smo kroz amandman predložili da se ukine vanredno stanje 3. maja, imajući u vidu sve podatke, sve činjenice, stanje koje ste i ovde iznosili. Sam predsednik Vlade jasno je predočio da ide ka boljitku, da ide ka smirivanju, da pandemija jednostavno jenjava iz niza faktora i vremenskog razloga, a i onoga što preduzima Vlada. Zbog toga, zbog psihološkog stanja u javnosti među građanima, predlažemo da to bude 3. maja. Nismo mi neko ko će da osudi nesnalaženje, početno nesnalaženje predstavnika vlasti. Pa, sama situacija je nalagala da se u pojedinim delovima delovanja izvršne vlasti ne snalazi baš onako kako bi to trebalo. Ali, vremenom, upozoravali smo da bi trebalo preduzimati prave korake, donositi prave mere, kako bi se ušlo u mirnije vode, uslovno rečeno u mirnije vode. Svesni smo mi da ova Vlada u principu funkcioniše iz krajnosti u krajnost, iz ekstrema u ekstrem. Primera radi, na početku kada je počela pandemija u Srbiji, slušali smo kako to nema nikakve opasnosti za nas Srbe, jer mi smo Balkanci, mi smo otporni na to, to je problem koji se odnosi na neke druge zemlje, ali mi u Srbiji, mi smo po prirodi, genetski, kako su to neki „umni“ govorili – mi smo otporni na taj virus. Da bi nakon toga išli u drugu krajnost, gde se uvode toliko rigorozne mere, toliko bahato ponašanje pojedinaca koji su na visokim funkcijama, da prosto čovek ne može da poveruje. Nije bilo neke uravnotežene politike kada je u pitanju preduzimanje mera, pa da se kaže – dobro, primenićemo pa da vidimo kakve će rezultate dati. Mi smo duboko ubeđeni da je velika stvar dolazak kinskih stručnjaka koji su koliko-toliko na osnovu iskustva, na osnovu znanja koje imaju ipak na neki način, ne na neki, nego na veliki, dali veliki doprinos da se situacija stabilizuje, jasno predočili kako i na koji način treba da se radi. Ono što nije izvučeno kao pouka, odnosi se na nešto što, kako vi kažete, gledamo u sutra, u budućnost, a to je ekonomske mere za oporavak privrede i tu idemo u krajnost. Ne kažemo mi da treba sad da se hvalimo da smo mi najbolji, da nas ta ekonomska kriza neće pogoditi, ne kažemo ni da treba kukati, ali treba realno sagledati stvari. Te priče oko toga da ćemo mi za godinu dana, odnosno sledeće godine već biti drugi po uspešnosti mera koje preduzimamo, to u svakom slučaju treba optimizma u javnosti, ali preterani optimizam proizvodi kontra efekat. Vi ovde imate potpuno jasnu činjenicu, kao što nismo znali o virusu koji se zove Korona, tako i ne znamo kakve će sve posledice biti od ove ekonomske krize, ne znaju ni mnogo razvijenije, mnogo bogatije zemlje, organizovanije, a mi već imamo neku projekciju da već sledeće godine bićemo drugi po BDP-u. To se potkrepljuje, ne tako što su to realne mogućnosti, ne što je to realno sagledavanje, nego zato što to predviđa MMF. Zar niste malo preterali? Onda se iznose podaci kako nama u opšte ne treba novac, ne trebaju nama krediti, ne novac u bukvalnom smislu reči, nego novac koji je od kredita koji su iz međunarodnih fondova, odnosno Svetska banka i Evropska banka za razvoj, zato što su to skupi krediti. Šta smo vam mi srpski radikali govorili kada je u pitanju priprema za eventualnu ekonomsku krizu? Rekli smo da realnije to sagledavate, nemojte da gomilate te pare da bi se hvalili kako u deviznim rezervama imamo 15 milijardi evra, pritom imamo milijardu i po u zlatu. Pripremite se da možemo da dočekamo krizu koja je samo ubrzana pojavom pandemije, a ne da slušamo tu slavopojku, da kažemo – nema to nikakve veze, mi ćemo da pozajmimo 3,1 milijardu evra, pa ćemo na taj način da prevaziđemo ovu krizu. Kako da ih pozajmimo? Samo da štampamo hartije od vrednosti, da ih emitujemo tako što bi ih Narodna banka Srbije kupovala po kamati od 0% i to može da obezbedi dobrim delom bar koliko-toliko uspešan početak.
Zahvaljujem, potrošili ste vreme. Reč ima predsednica Vlade.
Hvala vam. Vidim da privodimo kraju i želela sam samo još jednom da se zahvalim zaista svim građanima Republike Srbije i još jednom beskrajna zahvalnost za naše lekare, za medicinske timove, stručnjake, za njihove saradnike. Hvala svima onima od policajaca, Vojske Republike Srbije, poštara, inspektora koji su sa nama radili na ovome. Došla sam ovde da podnesem izveštaj građanima Republike Srbije o tome šta smo radili, kako smo se borili, na osnovu čega smo donosili odluke, kakve smo mere i zbog čega donosili i kakvi su rezultati tih mera. Došla sam da kažem da Srbija ima spreman plan za posle ove krize, kako medicinski za eventualno drugi talas epidemije, tako i ekonomski. Da nam je jedan i drugi plan svakako među boljima na svetu. Borićemo se dalje, guraćemo zajedno. Došla sam da kažem građanima Republike Srbije da znam da nismo bezgrešni, ali da smo se borili najbolje što smo mogli, da smo dali sve od sebe i da smo radili noć i dan. Rezultati to svakako pokazuju, ali nema opuštanja dok ne dođe vreme da proglasimo pobedu. Samo poštovani građani Republike Srbije slušajmo se, budimo solidarni, guramo dalje i sigurna sam da ćemo uskoro i moći da kažemo da je ovome došao kraj i da nastavimo dalje. Hvala vam.
Zahvaljujem. Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima akata iz tačaka 1. i 2. dnevnog reda. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine određujem sredu, 29. april 2020. godine sa početkom u 20,05 časova kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda Prve sednice Narodne skupštine Republike Srbije za vreme vanrednog stanja. Molim vas da sednete. Molim poslanike se spremaju za glasanje da sednu i molim vas za još malo strpljenja i naravno da maske morate imati na sebi i rukavice. Izdržite još malo. Ja ne mogu da kršim mere. Ne može niko da krši mere. Molim sve poslanike da stave maske. Znam, izdržite minut. Poslanike koje sam danas opomenula i poslanici koji su sada došli, molim vas da stavite maske. Ne da molim, nego poštujte mere države u kojoj živite i radite i poštujte parlament i poštujte vaše kolege koji se nalaze oko vas. Dakle, stavite maske ili ne možete biti ovde u sali. Ja ne znam ko vas je uopšte i pustio bez zaštitne opreme. Zaista ne znam. Nemojte da ugrožavate zdravlje svih ostalih zato što se ponašate ovde kao deca, neodgovorno i nerazumno. Rekla sam vam danas, izreći ću opomene. Izreći ću zaista opomene. Posle dve godine uđete ovde da pravite haos. Maske morate nositi i gotovo. Nema po Poslovniku. Zaključila sam raspravu. Dakle, molim poslanike Srđana Noga, molim Sašu Radulovića, koga god da nema maske. Nemojte da izvodite ovde besne gliste i da se ponašate neodgovorno. Stavite maske. To što radite, to je sramota. Otići ćete posle kući i zarazićete ko zna koga. Izađite napolje. Mere moraju da se poštuju. Doktori i struka to traže od nas i mi to moramo da poštujemo. (Saša Radulović: Po Poslovniku.) Poslovnika nema, pošto uopšte ne pratite sednicu. Rasprava je zaključena. Evo sada ste videli četiri poslanika, ne znam šta žele da postignu sa time, osim da ugroze bezbednost svakog od nas i svakog s kim će stupiti u kontakt nakon ove sednice. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje o tačkama dnevnog reda potrebno je da utvrdimo kvorum. Molim da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 139 narodnih poslanika, odnosno 141 narodni poslanik, uključujući poslanike koji se igraju sa karticama. Znači krajnji kvorum je 144 prisutnih. Stavljam na glasanje Predlog odluke o potvrđivanju Odluke o proglašenju vanrednog stanja, u načelu. Zaključujem glasanje: za – 128, protiv – 20, uzdržan – niko, nisu glasala četiri poslanika. Prestanite da fotografišete poslanike i salu. To je zabranjeno. Vama preporučujem terapiju posle vanrednog stanja. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika prihvatila Predlog odluke u načelu. Amandman na Predlog odluke podneo je narodni poslanik Miladin Ševarlić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za – šest, protiv – niko, uzdržan – niko, nije glasalo 147 poslanika. (Saša Radulović: Po Poslovniku.) Konstatujem da nije prihvaćen ovaj amandman. Amandman kojim se posle tačke 1. dodaje tačka 2. podnela je poslanica Vjerica Radeta. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za – 15, protiv – niko, uzdržan – jedan, te nije glasalo 137. poslanika. Nije prihvaćen ovaj amandman. Na tačku 2. amandman je podneo poslanik Aleksandar Šešelj. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za – 17, protiv – niko, uzdržan – niko. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da odluka stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Zaključujem glasanje: za – 128, protiv – 21, uzdržan – niko, nisu glasala četiri poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje odluke na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njenog objavljivanja. Sada stavljam na glasanje Predlog odluke o potvrđivanju Odluke o proglašenju vanrednog stanja, u celini. Zaključujem glasanje: za - 127, protiv – 22, uzdržan – niko, nije glasalo pet poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke o potvrđivanju Odluke o proglašenju vanrednog stanja. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju uredaba koje je Vlada uz supotpis predsednika Republike donela za vreme vanrednog stanja, u načelu. (Saša Radulović: Po Poslovniku.) Zaključujem glasanje: za – 128, protiv – 25, uzdržan – niko, nisu glasa tri poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika prihvatila Predlog zakona, u načelu. Na član 1. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Saša Radulović, Branka Stamenković, Vojin Biljić, Zoran Radojčić i Srđan Nogo. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za – pet, protiv – četiri, uzdrža – niko, nije glasalo 148 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen amandman. Na član 1. amandman sa ispravkom podneo je poslanik Miladin Ševarlić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Zaključujem glasanje: za – šest, protiv – niko, uzdržan – niko, nije glasao 151 poslanik. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 1. podneo narodni poslanik Nenad Konstantinović. Zaključujem glasanje: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj amandman. Molim vas, samo tiše i nemojte obraćati pažnju na nekog ko nije prisutan na sednici. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 1. podneo narodni poslanik Marko Đurišić. Zaključujem glasanje: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 2. podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Zaključujem glasanje: za – 18, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje Predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da Zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Zaključujem glasanje: za – 128, protiv – 24, uzdržanih – nema, nije glasalo pet narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanja Zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pošto smo završili odlučivanje o amandmani, stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju uredaba koje je Vlada u supotpis predsednika Republike donela za vreme vanrednog stanja, u celini. Zaključujem glasanje: za - 128, protiv - 26, uzdržanih – nema, nisu glasala dva narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o potvrđivanju uredaba koje je Vlada uz supotpis predsednika Republike donela za vreme vanrednog stanja. Narodni poslanik Đorđe Komlenski 29. aprila 2020. godine, u 15 časova i 48 minuta, ukazao je na povredu člana 107. Poslovnika. Molim poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje: za – šest narodnih poslanika. Konstatujem da nije povređen Poslovnik. Narodni poslanik Dušan Bajatović 29. aprila 2020. godine, u 15. časova i 57 minuta, ukazao je na povredu člana 27. Poslovnika Narodne skupštine. Molim narodne poslanike da odluče da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje: za – 12 narodnih poslanika. Konstatujem da nije povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 102. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem Prvu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije za vreme vanrednog stanja.